Pernille Frahm (SF), 2008-03-27:
Når vi behandler det her forslag, synes jeg, det er vigtigt at slå fast, at børneattester jo ikke er nogen garanti for, at børn ikke bliver udsat for overgreb.
Hvis vi virkelig vil gøre en indsats dér, er det her kun et meget, meget lille skridt - og selvfølgelig et udmærket skridt, har det vist sig -
men det store skridt ville jo være, at man havde en bedre normering i de offentlige tilbud, hvor der arbejdes med børn, i daginstitutioner, skoler osv., så man kunne sikre, at der var en tæt kontakt, og at der var flere voksne og mere tid til at give mere opmærksomhed på, hvad der egentlig foregår de steder, hvor børn og voksne omgås.
Der vil også være brug for et bedre beredskab lokalt til at få øje på de faresignaler, man skal være opmærksom på, og til at styrke et system, så man kan hjælpe ofrene for eventuelle overgreb.
Så derfor er der en masse andre ting, der skal til også, hvis man virkelig vil gøre noget for at sikre børn mod seksuelle overgreb.
Man skal også styrke uddannelsen af de folk, der arbejder med børn og unge, så de ved, hvad det er, de skal holde øje med, så de ved, hvad det er for nogle faresignaler, man skal kunne se, og hvornår de er der.
Man skal have en bedre behandling af de krænkede og i virkeligheden også af krænkerne, fordi der jo ofte er tale om folk, der selv har haft problemer af den art i deres barndom.
Nu har den her lov så virket i 2 år, og der har været mange positive tilbagemeldinger på det.
Det, som nogle af tilbagemelderne bl.a. siger, er, at de synes, det er godt, at loven bliver overvåget, fordi det er en meget, meget vigtig balance, vi skal finde her, mellem at beskytte vores børn og beskytte den enkeltes retssikkerhed.
Som fru Karin Nødgaard f.eks. var oppe at sige, skal det jo ikke være forbudt at give et barn et kram, det skal ikke være forbudt at have fysisk berøring med børn, når man arbejder med børn.
Vi må vide, hvad det er, vi har at gøre med, og den enkelte, der arbejder med børn, skal jo også føle sig tryg og sikker i sit job.
Så der er en balance, vi skal være opmærksomme på, så vi ikke mistænkeliggør folk unødigt.
Så har jeg også kigget på det her med, hvordan vi kunne sikre det med at overvåge loven.
Jeg havde egentlig overvejet, om vi ikke skulle have en ny revisionsparagraf, så vi ved, at vi skal have loven op til gennemsyn en gang til, for hver gang vi har sådan en overvågningsperiode, bliver man jo opmærksom på nogle ting, som man måske gerne vil have ind i loven eller måske gerne vil have ud af loven, og derfor kunne det være en idé at indsætte en ny revisionsparagraf.
Men jeg er da også meget villig til at gå med på den anden plan med, at vi sørger for, at loven bliver fulgt, at vi stadig væk følger det nøje op, og at vi f.eks. i 2010 får endnu en runde om, hvordan loven så virker.
Noget andet er, at nogle af de ting, der er blevet gjort opmærksom på, synes jeg lige vi skal vende i udvalget.
Jeg vil i hvert fald gerne have undersøgt det lidt.
Skal det f.eks. kun være dem under 15 år?
Når vi nu snakker om folk, der arbejder med psykisk udviklingshæmmede, var det måske en idé at kræve børneattester også af folk, der skal arbejde med dem.
Er det en god idé at kigge på andre grupper også?
Er det måske en god idé at tage nogle grupper ud?
Når man arbejder med børn og unge, hvor forældrene er med hele tiden, er det så nødvendigt, at folk skal aflevere en børneattest?
Det spørger FOF f.eks. om.
Så er der spørgsmålet om sagsbehandlingstiden, som ser ud til at være et problem nogle steder, hvor der skal ageres hurtigt, når man skal på lejrskole eller sommerkoloni og sådan noget.
Der må altså gøres et eller andet, så vi kan sikre, at hvis man vil have de der børneattester og det skal fungere, så skal det også kunne gå rimelig tjept at få fremskaffet dem i tide.