Bente Dahl (RV), 2011-05-10:
Mellemøsten rystes i disse måneder af et fænomen, vi kalder det arabiske forår.
De har rystet deres regeringer i grundvolden.
Vi har ikke set udfaldet af den proces endnu; den er sat i gang, og den varer nok mange år.
Vores egen demokratiproces har som bekendt været undervejs i godt og vel 150 år, og det er den stadig væk.
Når vi i dag behandler L 207 om øget demokratiforståelse og aktivt medborgerskab, er der tale om temaer, der er helt essentielle for vort demokrati.
Demokrati er ikke noget, man kan læse sig til, det er en måde at leve på, og det forudsætter lige adgang til viden.
Adgang til oplysning og viden for alle er helt essentielt for vort demokrati og måden, det udfoldes på.
En af svaghederne ved lovforslaget er, som andre har nævnt i dag, at de midler, der tilflyder området, kunne være fordelt bedre.
Det er sådan, at der er stor geografisk forskel, og der er områder i landet, hvor ikke alle kan være med.
Ikke alle har adgang til den form for oplysning, der udbydes i aftenskolerne og i foreningslivet – det er blevet for dyrt for nogle.
Det er ikke acceptabelt, netop med den begrundelse, at foreningslivet er fundamentet for demokratiforståelsen, og at det kræver viden og medvirken.
Radikale Venstre vil indtrængende anbefale, at forslaget vedrørende kommunale tilskud ændres, så de udgør mindst 50 pct. af udgifterne til aflønning af lærere og ledere.
For at undgå, at forslaget medfører mindre aktivitetsniveau i kommunerne, skal forslaget nødvendigvis følges af en genopretning af det statslige bloktilskud til kommunerne.
Den usikkerhed, der hersker i mange kommuner om støtteniveauet – om rammen – medfører uvægerligt manglende muligheder for planlægning og drift i de folkeoplysende foreningers aftenskolevirksomhed.
De beskårede tilskud, som gives i mange kommuner – i nogle kommuner er det endda stærkt beskårede tilskud – gør det særdeles vanskeligt at opretholde en stabil folkeoplysning.
Og det er ikke uvæsentligt, specielt ikke for landområderne, hvor aftenskolen og foreningslivet ofte er det eneste kulturtilbud.
Lokaleforholdene skal vi også kigge på.
Det er stadig væk en udfordring – det har det været i mange år, og det vil det også være fremover.
Vi må i udvalgsarbejdet kigge på og diskutere, om vi kan få nogle ordentlige og tilfredsstillende lokaleforhold.
Så er der altså, som vi ser det, også mange styrker i det her lovforslag.
Det gælder bl.a. kommunernes forpligtelse til en øget brugerinddragelse; at brugerindflydelsen bliver sikret, er virkelig en stor styrke.
Også åbningen for udvikling af nye organisationsformer og samarbejder er en styrke.
I lovforslaget tales mest om samarbejdet mellem de oplysende foreninger og kommunale institutioner, men jeg vil pege på, at samarbejdet også bør omfatte erhvervslivet – det kan tages som en opfordring, det er ikke noget, man sådan rigtig kan lovgive om.
Men et rigtig stærkt samarbejde mellem forening, kommune og erhvervsliv ville være en meget væsentlig udviklingsfaktor i lokalområdet Ved at ophæve emnebegrænsningen for fleksible tilrettelæggelsesformer åbnes for rigtig store muligheder.
Der er et kolossalt udviklingspotentiale, som nogle foreninger da også allerede har øje for at udnytte.
Det er dog stadig sådan, at man kun må bruge maksimalt 40 pct. af støtten til denne form for undervisning.
Det bør efter Radikale Venstres mening være 100 pct., altså 90 plus de 10, som er bundet i debatskabende virksomhed.
Radikale Venstre arbejder og har altid arbejdet for, at alle får så meget medindflydelse på egen situation som muligt med de rettigheder og forpligtelser, der følger med.
Vi ser den her lov som et godt skridt i den rigtige retning, dog med plads til visse forbedringer.
Vi er positive, og vi glæder os til udvalgsarbejdet, hvor vi vil prøve at ændre nogle af de elementer, jeg har været inde på, og som vi finder kan være negative for foreningslivet.