Astrid Krag (S), 2013-02-20:
Jeg kan komme lidt i tvivl om, hvorvidt fru Sophie Løhde hører efter, hvad det er, jeg svarer.
Jeg svarede jo faktisk meget klart: Ja, det er et ansvar, regeringen har, men det er et ansvar, vi deler med regionerne, og så deler vi det med ledelserne på sygehusene.
Meget af det her er et spørgsmål om ledelsesmæssigt fokus.
Det synes jeg er rigtig, rigtig positivt, og det viser jo også, at der er noget om snakken, når vi taler om, at man med relativt enkle greb og ledelsesmæssigt fokus kan gøre noget ved det her.
Så er det klart, at der ligger meget arbejde foran os med at udvikle vores sygehusvæsen og vores sundhedsvæsen.
Det er en meget stor omlægning, vi har gang i, med centralisering og specialisering og med et stigende antal ældre borgere, fordi vi lever længere.
Det er som bekendt en god nyhed.
Med et stigende antal kroniske patienter vil der være brug for, at vi udbygger også andet end antallet af sengepladser.
Vi skal i høj grad have et sundhedsvæsen, hvor vi bliver godt i stand til at kunne tage vare på folk, også uden at de skal ligge i en hospitalsseng.
Og det er der sådan set ikke noget nyt i.
Så er det igen, jeg kommer i tvivl om, om spørgeren faktisk lytter til min besvarelse, for det har jeg helt konkret svaret på i min første besvarelse.
Vi har for nuværende faktisk ikke nogen planer om at arbejde med en belægningsprocent på den måde, at vi skal detailstyre det fra centralt plan.
Jeg må sige, at jeg jo er glad, hvis det, jeg hører i dag, er, at Venstres sundhedsordfører synes, at regeringen fører en god og fornuftig sundhedspolitik.
Det vil formentlig så også betyde, at de nulvækstplaner, Venstre har, ikke vil komme i nærheden af sundhedsområdet, hvis regeringsmagten skifter, eller hvad?
Det kunne jeg have lyst til at spørge sundhedsordføreren tilbage om.
Jeg vil sige, at vi står i en krisetid, vi står med en demografisk udvikling, der gør, at der bliver stadig flere ældre borgere, vi får stadig flere kronikere, stadig flere med flere kroniske sygdomme – vi står med nogle kæmpestore udfordringer.
Så tror jeg sådan set godt, at alle danskere forstår behovet for at gennemgå hver en krone, vi bruger i sundhedsvæsenet, så vi sikrer, at den rette patient ligger i den rette seng på rette tid, primært for patientens skyld, men også fordi det er for dyrt for os som samfund, hvis der ligger ældre patienter på sygehusene, som kunne have været andre steder.
Sådan gælder det for område efter område.
Så jeg vil sige, at jeg ikke helt forstår Venstres ordførers ophidselse, og jeg kan ikke helt finde ud af, om Venstres ordfører synes, at regeringens sundhedspolitik er rigtig god og vældig fornuftigt, eller om Venstre gerne så en anden sundhedspolitik.
Jeg kan blive helt i tvivl om det, når jeg hører spørgeren.
Som jeg også var inde på i min forrige besvarelse, er det her et område, regeringen har fokus på.
Det er et område, der bliver et tema i de kommende økonomiaftaler.
Det er et område, der var et tema, da vi forhandlede økonomi sidste år med regionerne.
Det er et område, hvor vi har ambitioner om at løfte opgaven stadig bedre for det stadig stigende antal ældre borgere, vi kommer til at have her i landet.
Jeg må sige, at jeg godt kender den sang, der kommer fra fru Sophie Løhde.
Jeg har lyttet til den længe, mange gange, i mange samråd, mange gange i salen.
Det er godt at høre, at fru Sophie Løhde stadig kan huske den, men jeg synes, at der gives et fortegnet billede.
Fra SF's side efterlyste vi i lang tid indsatser og handling i forhold til den ældre medicinske patient.
Jeg husker, at der for nogle år tilbage blev udgivet en bog – jeg mener, at titlen var Den glemte patient – som handlede om den ældre medicinske patient og det manglende fokus, der var på den patientgruppe, og om det stærke fokus, der var på andre også vigtige patientgrupper som kræft- og hjertepatienter.
Så at lade, som om det ikke er et emne, der har optaget SF, som om det ikke er et emne, der har optaget den tidligere opposition, er at give et fortegnet billede, men jeg kan godt se, hvordan det passer ind i den sang om løftebrud, som fru Sophie Løhde ynder at komme i salen med.