Benny Engelbrecht (S), 2011-05-05:
Vi nærmer os 3-året for finanskrisen, et uhyggeligt chok for Danmark og resten af verden.
Lige så længe har usikkerheden i bankverdenen præget forsider på aviser og tophistorier i nyhedsudsendelser.
Den ene bank efter den anden – den ene kæmpe bank efter den anden – har været i problemer.
Stater har udstedt enorme garantier for at sikre stabiliteten på pengemarkederne, er blevet medejere af banker og understøtter hele industrier.
Finanskrisen har ramt Danmark hurtigere, hårdere og mere langvarigt, end det har været tilfældet i en række andre lande.
Senest er Amagerbanken bukket under, og usikkerheden er stadig udbredt i den finansielle sektor.
Der er mange årsager til den finansielle krise, men endnu flere spørgsmål, særlig hos almindelige opsparere, aktionærer og forretningsdrivende, der alle har tabt styrtende med penge på bankernes krak eller absurde adfærd.
De spørgsmål skylder Folketinget at finde svar på.
Der er ingen tvivl om, at det danske ejendoms- og boligmarked har været præget af prisstigninger, der langt har overgået et økonomisk bæredygtigt niveau.
På trods af det har banker og andre finansinstitutter ikke holdt sig tilbage med endog meget risikable investeringer.
En yderst lempelig kreditpolitik i pengeinstitutterne har ligeledes ydet sit og været direkte årsag til en ekstrem ekspansion i omfanget af udlån med en gennemsnitlig vækst i sektoren på mellem 20 og 25 pct. årligt og i de grelleste tilfælde på over 50 pct.
Da boligboblen i Danmark bristede i 2008, kom de danske pengeinstitutter i særdeles alvorlige problemer.
Det var derfor nødvendigt i to omgange at sætte ind med statslige initiativer for at redde finanssektoren fra et monumentalt kollaps – et kollaps, som ville have haft uoverstigelige konsekvenser for den samlede samfundsøkonomi, virksomhedernes overlevelse og den enkelte danskers privatøkonomi.
Finanssektoren har en særlig position i samfundet.
Når finanssektoren handler agtsomt og konstruktivt, er den i høj grad med til at sikre, at Danmark kan udvikle sig i en vækst- og velfærdsmæssig positiv retning.
Når finanssektoren handler grådigt, kortsigtet og spekulativt, skader den omvendt vores fælles samfund.
Vi kan og skal lære af den finansielle krise, og vi skal sikre, at vi ikke igen kommer til at stå i en så alvorlig situation, som vi står i nu.
Det er ganske enkelt nødvendigt med en gennemgribende analyse af spillereglerne for banker, sparekasser og andre finansielle virksomheder i Danmark.
Regeringen afviser at gennemføre en officiel analyse af årsagen til finanskrisen og den danske finanssektors sammenbrud.
Det er dybt beklageligt.
Siden 1980'erne har vi i Danmark oplevet tre større sammenbrud i finanssektoren.
Hver gang er karakteren den samme: eksponering mod ejendomsmarkedet drevet af dristige bankledelser uden tilstrækkelig kontrol.
Regeringens afvisning af en analyse står i kontrast til flere af vores nabolande og lande i EU, som har valgt at gennemføre grundige analyser af finanskrisens årsager eller nedsætte kommissioner herom med det formål at forstå reaktionsmønstre og sammentræf og modtage anbefalinger til eventuel ny fremtidig regulering af finanssektoren.
Den danske stat skal skånes for endnu en gang at stille næsten det tredobbelte af bruttonationalproduktet som sikkerhed for de danske banker.
Det er ganske enkelt nødvendigt med en grundig analyse af årsagen til finanskrisen, hvilke elementer der har accelereret den i Danmark, hvilke konsekvenser det har haft for de danske borgere, og ikke mindst hvordan vi forebygger, at der igen opstår noget lignende.
En analyse bør som minimum se på følgende elementer: årsager til den danske finanskrise; konsekvenserne for det danske erhvervsliv og den danske beskæftigelse, herunder kreditklemme, nedskæringer og fyringer; konsekvenser for aktionærer, herunder bankernes rådgivning i forbindelse med aktionærernes investeringer; konsekvenser for kundeforhold og kundebeskyttelse, herunder store private tab på risikable investeringer, fejlagtig rådgivning og lignende; Finanstilsynets rolle i finanskrisen, herunder manglende indgreb og kontrol; og bankpakkernes indhold og effekt.
Tusindvis af almindelige familier har mistet mange penge på bankkrak og bankernes amoralske adfærd.
Denne krise er ikke den første, men den tredje store krise inden for få årtier.
Jeg har bemærket undervejs i debatten en række synspunkter, som jeg kort vil kommentere.
Først og fremmest vil jeg gerne takke Det Radikale Venstres ordfører for en klar, ubetinget støtte.
Vi er meget enige i, at den overophedning, der skete inden finanskrisen, skal være et væsentligt element i undersøgelsen, ligesom hr. Morten Østergaards bemærkninger om boligprisboblen er fuldstændig relevante.
Jeg bemærkede også ministerens svar på hr. Jesper Petersens spørgsmål om, hvorvidt man skal gennemføre analyser.
Man kan jo gennemføre analyser om snart sagt hvad som helst, tror jeg mere eller mindre var det, ministeren antydede.
Man gør sig ikke blot skyldig i at huske forkert, men man er måske i virkeligheden også med til at understrege det her med, at regeringen ikke altid vurderer tingene korrekt.
Det var i 1286, og det er lidt længere siden.
Ikke for at blande mig i historieundervisningen, men det er dog måske meget bemærkelsesværdigt, at vi har en fejlvurdering på det også her fra denne talerstol.
Nu skulle det i hvert fald være slået fast.
Jeg kunne godt have tænkt mig, at Dansk Folkepartis ordfører, fru Colette Brix, havde været mere klar i mælet i forhold til Dansk Folkepartis holdning til dette område.
Jeg synes f.eks., at fru Colette Brix' partifælle hr. Peter Skaarup har sagt det meget klart til Ugebrevet A4.
Han har udtalt følgende: »Finansministeriet er måske nok de dygtigste folk til opgaven, men en kommission skal ikke kunne skydes i skoene, at den er politisk.
Så undersøgelsen skal ikke foretages af regeringen.
Jeg vil foretrække en uafhængig, hurtigarbejdende kommission, der kan færdiggøre opgaven på under et år.«
Jeg håber naturligvis, at Dansk Folkeparti, når de undersøgelser, som Dansk Folkeparti gerne vil afvente resultaterne af, foreligger, så også vil være indstillet på netop at nedsætte en uafhængig, hurtigtarbejdende kommission, sådan som hr. Peter Skaarup har lagt op til.
Socialdemokraterne vil, at Danmark ikke skal opleve flere finanskriser og bankkrak.
Vi vil ikke, at flere familier skal se opsparing og pensionsmidler gå tabt, mens huset må sælges og far og mor stille sig op i arbejdsløshedskøen som følge af yderligere finanskriser.
Vi kan i hvert fald ikke komme uden om, at udefrakommende faktorer også i fremtiden vil kunne påvirke den danske økonomi.
Derfor er det ikke et spørgsmål om et hvis, men om et når, og hvordan vi i givet fald ruster os til sådanne udfordringer.
Det skal det danske samfund naturligvis være parat til i handling og i regulering; vi skal ikke handle reaktivt, men proaktivt og fremadrettet.