Per Clausen (EL), 2007-04-19:
Jeg tror nok, at hvis ministeren havde haft lyst til at uddybe sit grundige indlæg fra første runde, kunne han godt have fået mulighed for det, men det foretrækker han åbenbart ikke at gøre.
Jeg skal heller ikke trække det her vældig meget i langdrag, men bare sige, at det har været meget spændende at lytte til debatten om, hvordan man skulle løse det aktuelle problem.
Venstre og Konservative er jo vældig optimistiske; andre er noget mindre optimistiske, og det er der nok også god grund til, for hvis man nu læser det notat, som embedsmændene fra de forskellige ministerier har lavet, kan man se, at de jo har ridset fire muligheder op: statslig prisregulering, beskatning ved videresalg kort tid efter erhvervelsen, udlejning med en væsentlig minimumsvarighed, foranstaltninger med henblik på øget udlejning.
Og så står der: Det skal hertil bemærkes, at ingen af de ovennævnte foranstaltninger kan medvirke til at sikre formålet med at bevare selvejet som den overvejende besiddelses- og driftsform i landbruget.
Det er derfor, jeg er så overrasket over, at hr. Jens Kirk og hr. Allan Niebuhr kan stille sig op her og sige: Det forslag, der kommer fra regeringens side, vil løse problemet.
Så jeg vil bare sige, at man har en meget stor og meget vanskelig opgave foran sig.
Og det er da også grunden til, at Enhedslisten i sit beslutningsforslag har valgt at give metodefrihed, forstået på den måde, at man ikke behøver at give nogen som helst fingeren, hvis man er i stand til på anden måde at sikre, at bopælspligten bliver bevaret.
Så vil jeg sige – og det skal også være i forlængelse af det, fru Anne Grete Holmsgaard sagde – at det jo er rigtigt nok, at det her notat giver det indtryk, at man ikke rigtig har været i stand til over for EF-Domstolen at gøre begribeligt, hvor vigtigt det her var.
Flere steder står der i hvert fald i notatet – jeg er ikke sikker på dommen, men jeg går ud fra, at notatet er en rigtig beskrivelse af den – sådan lidt om, at det er, fordi man ikke har fået tingene forklaret ordentligt.
I forlængelse af det vil jeg sige, at hvis det her kan føre til, at en lang række udmærkede og fortræffelige ting, såsom en skærpet beskatning af indtægt ved salg af jord og fast ejendom, forsøg på at styre prisudviklingen osv. kunne komme igennem i Folketinget, kan det jo måske ende med, at man ved en kombination af fire, fem meget restriktive ting kan opnå nogenlunde det samme, som bopælspligten forholdsvis enkelt og ubureaukratisk klarede tidligere.
Det vil jeg ikke afvise.
Nu har tidligere ordførere sagt, at de ikke vil love at stemme for regeringens forslag.
Det kan godt være, det vil indeholde ting, som er værd at tage med.
Det var lidt om det aktuelle, men problemet er jo, at
når fru Anne Grete Holmsgaard siger, at vi er nødt til at tilpasse os den her lovgivning, fordi man gerne vil have et velfungerende EUsystem, så er det velfungerende EU-system, som fru Anne Grete Holmsgaard taler om, jo et EUsystem, som gennemfører den form for domstolsafsigelse her, og som i realiteten handler om at lave lovgivning ved en domstol; det betyder, at man fokuserer på to ting, nemlig kapitalens fri bevægelighed og EF-Domstolens magt.
Og det var, fordi jeg her for første gang hørte, at man for alvor diskuterede politik i forhold til forfatningstraktaten.
For lige pludselig var det jo sådan, at den her sag – i øvrigt i forlængelse af en række andre sager – gav anledning til, at hele oppositionen var enig om, at der skulle stilles nogle krav i forhold til EU's indretning, som handlede om at få begrænset det indre markeds magt og få begrænset EFDomstolens magt.
Jeg misforstod åbenbart situationen, for jeg havde glemt, at når det kom til stykket, havde både Socialdemokraterne, SF og Radikale sværget forfatningstraktaten evig troskab.
Så uanset hvad man sagde ved den lejlighed, vil forfatningstraktaten få støtte fra de partier, også selv om det betyder, at det indre marked stadig væk er det, der driver udviklingen i EU, og at vi derfor kan forvente sager som den her i fremtiden.
Men altså, min afskedsbemærkning til det her skal være, at traktatdiskussionen og forfatningssituationen skal vi nok få anledning til at tage igen.
Og man kan da håbe på, at den i forlængelse af Frankrigs og Hollands nej bliver åbnet op for alvor, fordi det måske giver en mulighed for at få en rigtig politisk diskussion i Danmark om det.
Vi vil se med sund skepsis på de forslag, der kommer fra regeringen.
Men skulle de være i stand til at løse nogle af de udfordringer, vi står over for, vil vi selvfølgelig støtte dem.
Og så glæder jeg mig meget til ministerens forklaring på, hvorfor det – sådan som embedsmændene sagde – ikke kan indfri det, som hr. Jens Kirk og hr. Allan Niebuhr siger at det kan; hvordan det så skal forklares, at det alligevel ikke kan løse problemerne.
Den forklaring ser jeg meget, meget spændt frem til.
Hermed sluttede forhandlingen.