Per Clausen (EL), 2015-03-27:
Det er jo rigtigt, som hr. Villum Christensen sagde, at når man læser bemærkningerne til det her beslutningsforslag, kan man godt få et indtryk af, at de her kemikalier har rigtig, rigtig alvorlige og skadelige konsekvenser.
Det har de nu nok også, og der er vi jo i den på den ene side meget lykkelige situation, at vi i Danmark har nogle af verdens dygtigste forskere og nogle af verdens bedste forskningsmiljøer på det her område, og det er dejligt at være dygtig.
Men det gør jo også, at vi på vores helt almindelige sprog, når vi snakker med de her forskere, kan få at vide, hvor alvorlig situationen på den anden side er.
Andre har også nævnt den høring, som Folketingets Miljøudvalg holdt sammen med Sundhedsudvalget i november måned i 2014, hvor der deltog en række forskere, også fra forskellige miljøer, kan man sige, i Danmark.
Og der var man jo, når man gik fra den høring, ikke i tvivl om, at der var en lang række af de udfordringer, vi står over for nu med udvikling af testikelkræft, brystkræft, deforme kønsdele og spørgsmål omkring en række af de sygdomme, som vi ellers tit opfatter som livsstilssygdomme, som kan forbindes med de her kemikalier og hormonforstyrrende stoffer.
Der var heller ikke meget tvivl om, at det, der var den allerstørste ulykke, i grunden var, at selv disse meget dygtige forskere ikke var i stand til med sikkerhed at sige, hvor grænsen var for, hvornår en påvirkning er forsvarlig.
Alt det er for så vidt i Danmark en lidt halvgammel diskussion.
Hr. Steen Gade antyder, at den har været i gang i 20 år, og det har han givetvis ret i.
Jeg ved i hvert fald, at den har været i gang i mindst de sidste 10 år, hvor jeg har haft fornøjelsen af at arbejde med det.
Det har den jo været, bl.a. fordi vi på et meget tidligt tidspunkt faktisk fandt ud af, at der var nogle alvorlige problemer omkring ftalater.
Det var på baggrund af nogle relativt simple undersøgelser, som blev udført tilbage i 2008 og 2009, hvor det viste sig, at der var høje koncentrationer i rigtig mange af de produkter, som børn havde tæt omgang med.
Samtidig med det kunne man konstatere, at ftalater er kemiske stoffer med østrogenlignende virkninger, som kan skade fertilitet og medføre fosterskader og misdannede kønsorganer m.v.
Det var altså det, vi vidste i 2009, og jeg vil bare sige, at nu ved vi meget mere, og alt det nye, vi får at vide, peger sådan set kun én vej, nemlig at den her udfordring er kæmpestor.
Vi var forsigtige dengang.
Vi snakkede også allerede dengang om, at hvis der skete noget på EU-plan, ville vi selvfølgelig også acceptere at gå ind i det.
Nu skete der bare på det tidspunkt, lige når det handler om ftalater, ikke noget på EU-plan.
Så derfor blev man så enige om at lave det her nationale forbud.
Processen har været lidt lang efterfølgende.
Den fungerende miljøminister, fru Pia Olsen Dyhr, udskød i maj 2013 ikrafttrædelsen af ftalatforbuddet på baggrund af nogle synspunkter fremført af industrien, som beskrev et Danmark, som nærmest ville gå tilbage til stenalderen, hvis det her forbud blev gennemført.
Man må håbe, at de nede i EU har gjort sig nogle overvejelser om, hvad industrien kan finde på at sige, når vi nu går i gang med det her forbud.
Jeg vil sige, at på stort set alle de områder, hvor industrien påstod at der ikke var alternativer, pralede de selv på deres hjemmesider med, at de havde alternativer.
Altså, det gør tingene sådan lidt komplicerede.
Og på andre områder vidste vi at der i Danmark blev produceret alternativer.
Så det går jo nok, det med alternativerne.
Men det betød så, at processen blev udskudt.
Og så skete der det, at der blev afsagt en dom, som i øvrigt handlede om en sag i Finland, som på en eller anden måde handlede om noget lidt andet, men hvor den danske regerings vurdering var, at det ville føre til, at det her forbud, vi var i gang med i Danmark, ville være EU-traktatstridigt.
På baggrund af det fremsatte vi så det her beslutningsforslag.
Det synes vi selvfølgelig er fornuftigt og godt, at det sker.
Altså, da vi diskuterede bisfenol A og fik et nationalt forbud på det område, var vores holdning hele tiden, at selvfølgelig skulle man arbejde for også at få et EU-forbud.
Og det fik vi jo så også i forlængelse af det.
Så derfor vil jeg sige – nu var det lidt svært for mig at forstå, hvad Dansk Folkeparti mente, og jeg ville ikke begynde at udspørge den vikarierende ordfører i alle mulige detaljer – at hvis det, man mener i Dansk Folkeparti, er, at vi skal bruge den metode, vi brugte i forbindelse med bisfenol A, så er jeg jo helt tryg.
For da gennemførte vi et nationalt forbud, og senere blev det til et EU-forbud.
Uanset at Dansk Folkeparti måske har skiftet lidt holdning – jeg vil ikke gå så langt som den konservative ordfører til at sige, at DF har ændret EU-holdning og nu mener, at det altid er EU-løsninger, der skal til, og at nationale løsninger altid er af det onde; det ville nok være at gå for vidt – så håber jeg da, at vi kan fastholde, at Dansk Folkeparti også kan være med i en fælles beretning.
Og det har jeg da også forventning om at både Konservative og Venstre og Liberal Alliance kan.
Ingen har været direkte fjendtligt indstillet over for det her beslutningsforslag i dag, så der er jo gode muligheder for at skabe nye illusioner om, at det samarbejdende folkestyre kan virke.
Så selv om vi vel kan konstatere, at et meget stort flertal i Folketinget i dag har afvist Enhedslistens beslutningsforslag, har man jo samtidig også meget klart tilkendegivet, at man støtter regeringen og ministeren i den proces, der foregår i EU.
Jeg vil også gerne sige, at det er mit klare indtryk, at den danske regering og forskere og embedsmænd har gjort en utrolig stor indsats.
At det kan hjælpe lidt i nogle situationer, tror jeg, at der også findes et pres her i Danmark på den danske regering, som gør, at den så presser videre, er så en helt anden sag.
Men det skal ikke ændre noget ved, at der er gjort en fantastisk stor indsats, og jeg synes da, vi skal bakke op om den og håbe, at det kan føre til et resultat i løbet af 2016.
Så gør det jo ikke noget, at processen startede i Danmark for en 7-8 år siden, at det tager så lang tid.
For som hr. Steen Gade antydede, tager det vist nogle gange endnu længere tid, når det handler om EU-spørgsmål.
Og jeg er i øvrigt også helt enig i, at det rigtige ville være, hvis vi havde en beslutning om, at når hormonforstyrrende stoffer er farlige, er de forbudte.
I grunden troede jeg også, det var det, REACH gik ud på, nemlig at man ikke måtte bruge produkter, man ikke havde bevist ikke var farlige.
Men det har i hvert fald vist sig, at implementeringen af det godt kunne give en det indtryk, at det nærmest forholder sig omvendt, nemlig at man kan bruge hvad som helst, indtil det er bevist, at det er farligt.
Men uanset det synes jeg jo, at det er rigtigt, at man burde have en grundlæggende løsning, som gik i den retning.
Så længe vi ikke har det, bliver vi nødt til at tage det, om jeg så må sige, tue for tue og stof for stof.
Og jeg synes sådan set, at vi med den diskussion, der har været i Folketingssalen her i dag, og med muligheden for rimelig hurtigt at lave en fælles beretning fra måske endda et enigt Folketing nu er kommet et skridt tættere på den situation, hvor de her farlige ftalater er fjernet fra den hverdag, som vi udsætter vores børn og i virkeligheden også os selv for.
Og det synes jeg vil være et kæmpestort fremskridt.
Så tak for ordet.