runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Det, der er rigtig dyrt, er at lade være med at sætte ind, når et barn har behov for hjælp.
Det er jo derfor, der skal meget mere fokus på den tidlige indsats, og at man, lige så snart man får øje på, at der er nogle problemer, foretager nogle foranstaltninger.
Det er der, man virkelig kan gøre en god gerning, ikke mindst for barnet, men også for senere at undgå meget store udgifter.
Jeg er enig med fru Pernille Frahm i, at en del af problemet i høj grad er, at reglerne ikke bliver overholdt, at der ikke bliver fulgt op på tingene, og at de forskellige bestemmelser, der bl.a. er i anbringelsesreformen, ikke bliver efterlevet.
Det er bl.a. initiativerne omkring Ankestyrelsens mulighed for at gribe ind, Ankestyrelsens mulighed for at afdække, hvad praksis er i kommunerne, og så meget mere åbenhed om, hvordan det går udviklingsmæssigt, hvilke foranstaltninger man sætter i værk, og hvad der kommer ud af det.
Pernille Frahm (SF), 2007-05-16:
Jeg synes ikke, at ministeren behøver at lede så længe, og jeg ved da også, at ministeren repræsenterer et parti, der ellers godt forstår det her med gulerod og pisk, hvor man ellers godt kan se, at penge ligesom kan være en motivation.
Når det nu bliver sagt så klart så mange steder fra, at kommunerne fattes penge til at opfylde regelsættet på dette område, hvorfor er det så, at ministeren ikke vil lytte?
Hvorfor er det så, at ministeren ikke vil indse, at det altså er et af problemerne?
Til det andet om at gribe ind tidligt nok: Det er vi enige i, det er fuldstændig rigtigt, og ministeren siger det så smukt her fra talerstolen, og jeg har også sagt det så smukt fra talerstolen før, men det hjælper bare ikke med ord, der skal lidt mere til
Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Vi har jo tidligere været inde på den økonomiske diskussion, hvor jeg gjorde gældende, at der, hvor vi giver kommunerne nye forpligtelser, kompenserer vi også for udgifterne dertil.
Det har vi også gjort i forbindelse med anbringelsesreformen.
Det er et helt almindeligt gældende regelsæt.
Hvis kommunerne derudover synes, at der er særlige udgifter, der gør sig gældende, så de ønsker en anden prioritering, er det noget af det, de må tage fat på i forbindelse med de økonomiske forhandlinger mellem kommunerne og regeringen.
Line Barfod (EL), 2007-05-16:
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvordan ministeren kan få sig selv til at sige, at kommunerne har frie hænder til selv at fastlægge deres økonomi, og at regeringen ikke kommer med nogen påbud om, at de skal skære ned.
Jeg er klar over, at ser man det ud fra, at der er en lillebitte stigning hvert år i den kommunale økonomi, er der ikke nedskæringer, men i forhold til behovet og væksten på ældreområdet, skoleområdet, børneområdet osv. følger økonomien slet ikke med, slet ikke med de forventninger, der er, og med det, regeringen kommer med af løfter.
Kommunerne har meget klart fået at vide af finansministeren, at hvis de kommer med den mindste overskridelse, falder Thors hammer, så kan han gå ud og trække direkte i deres bloktilskud.
Der er i den grad påbud fra regeringen om, at kommunerne ikke må bruge flere penge, end regeringen har bestemt.
Det er jo derfor, kommunerne står med et skisma: Skal de lukke en børnehave, eller skal de tage et eller to børn hjem fra en anbringelse?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Nu er det jo sådan set en aftale, der bliver indgået mellem kommunerne og regeringen om, hvor stor den økonomiske ramme skal være, og hvilken vækst der skal være på området.
Men det, der er nok så afgørende, er, at den enkelte kommune inden for det råderum, kommunen har, prioriterer de opgaver, den skal løfte.
Her vil jeg fastholde, at kommunerne har et ansvar for at sørge for at prioritere, så der er nogle ordentlige arbejdsforhold for de medarbejdere på området, der skal gennemgå sagerne og forelægge, hvad der skal ske vedrørende den hjælp og støtte, der er behov for.
De skal simpelt hen sikre, at der er de midler til rådighed, der er behov for, når der er nogle børn og unge, der har brug for hjælp og støtte.
Det er kommunalbestyrelsens ansvar.
Det er den model, vi har lavet i Danmark i forhold til det kommunale selvstyre, og den er jeg faktisk en varm fortaler for.
Line Barfod (EL), 2007-05-16:
Det hjælper ikke noget, at ministeren siger, at hun er en varm fortaler for en model, når hun samtidig sidder i en regering, der fuldstændig fjerner grundlaget for den model.
Det hjælper slet ikke, at ministeren bliver ved med at påstå, at der skulle være tale om en aftale med kommunerne om væksten, for det passer ikke.
Det er kommet frem i alle de debatter, vi har haft om den kommunale økonomi her i Folketingssalen det sidste år.
Det er ikke en aftale.
Kommunerne er absolut ikke med på, at de ikke må bruge penge.
De har f.eks. ikke råd til at bruge de penge, der skal til på anbringelsesområdet, har ikke råd til at bruge de penge, der skal til på hjemmehjælpsområdet osv.
Ministeren kommer altså ikke uden om det, og det nytter ikke noget at sige, at kommunerne har ansvaret for at følge lovgivningen, når hun ikke samtidig giver dem de økonomiske muligheder for at leve op til det ansvar.
Lissa Mathiasen (S), 2007-05-16:
Ministeren svarede i forbindelse med debatten for et år siden, og jeg vil godt citere: »Jeg vil igen understrege, at det for mig er uacceptabelt, hvis borgere skal være nødsaget til at opholde sig i boliger med helbredstruende skimmelsvamp...«
Nu er ministerens svar et år efter til de mennesker, som er ramt og i den grad helbredstruet, at der kan komme en vejledning, som forhåbentlig gør, at det går hurtigere.
Er det virkelig ministerens eneste svar til de mennesker?
Jeg kan sige, at vi er i en situation, hvor Lejernes Landsorganisation i gennemsnit hver dag modtager en anmeldelse om skimmelsvamp.
Er det virkelig ministerens svar til de mennesker, efter at de har ventet et år, hvor der ikke er sket en snus fra regeringens side?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Som jeg tror, jeg flere gange har gjort fru Lissa Mathiasen opmærksom på, mener vi i regeringen, at regelsættet faktisk er til stede.
De behov, der er for at gribe ind, de handlemuligheder er til stede i det gældende regelsæt, og det er derfor, vi har valgt at sige, at vi så må præcisere det gennem vejledningen, som nu er ved at være på vej ud til kommunerne.
Samtidig er der, som det er fru Lissa Mathiasen bekendt, jo også iværksat en undersøgelse omkring skimmelsvampeproblematikken, og jeg tror, at vi på den måde kan forbedre indsatsen for at få fulgt op, når der er tale om skimmelsvamp i boligerne.
Lissa Mathiasen (S), 2007-05-16:
Er det fuldstændig forbigået ministerens opmærksomhed?
Ministeren sagde sidste år, at vi har et regelsæt og nogle redskaber, som er anvendelige.
Der kunne vi gennemgå sag efter sag.
Der har været en høring her i Folketinget, hvor sag efter sag blev fremlagt, og som viser, at folk ikke bare venter i månedsvis, de venter i årevis, før der bliver foretaget den første afgørende vurdering af, hvorvidt det er en sundhedsskadelig bolig, de rent faktisk opholder sig i.
Og det er vel det springende punkt.
Er det fuldstændig forbigået ministerens opmærksomhed, at cirka hver ottende bolig er direkte sundhedsskadelig, og at vi har mennesker boende der?
Er det så et fair svar fra ministeren at sige: Nu må vi se, om ikke en vejledning kan bruges?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Jeg er fuldt ud opmærksom på de problemer, der er med skimmelsvamp, og det er jo også derfor, jeg synes, det er vigtigt at sætte fokus på området og finde ud af, hvad der er af muligheder for at gribe ind.
Som jeg har gjort rede for, er der jo regelsæt inden for en lang række lovgivninger, der altså giver de redskaber, der skal til.
Det er derfor, jeg mener, det er et spørgsmål om at lave en uddybende vejledning med konkrete eksempler, som så forhåbentlig kan forbedre indsatsen i forhold til de problemer, der er.
Bjarne Laustsen (S), 2007-05-16:
Jeg er ved at forstå, hvad den borgerlige regerings politik er, hvad VKO-blokken står for.
Den står for, at det er godt, når der kommer mange udsættelser.
Det er også fint nok at sætte ældre mennesker på gaden, når der er mangelfuld genhusningsret i forbindelse med renoveringsarbejde.
Og når det drejer sig om skimmelsvamp, er det, ligesom om man ikke har lært noget det sidste år.
En sag fra Aalborg, hvor sagen har fået lov at køre i 3 år, viser jo med al tydelighed, at der er behov for en opstramning, og det er jo blot det, vi foreslår.
Jeg vil godt høre lidt til, om ministeren er enig i problemets omfang.
Er ministeren enig i, at det er hver ottende bolig, der er ramt af skimmelsvamp herhjemme, og at det – modsat hvad Ejendomsforeningen Danmark påstår – i meget få tilfælde er lejerens skyld alene, at der er skimmelsvamp i boligen?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Jeg har ikke nogen konkrete tal for, hvor mange boliger der er skimmelsvamp i.
Der er undersøgelser, der indikerer, at det er nok så mange boliger, der bliver ramt, og det, der selvfølgelig er vigtigt, er så, at der er mulighed for at sætte ind for at fjerne den sundhedsrisiko, der kan være, når der er skimmelsvamp.
Er det byggesjusk?
Er det lejeren, der ikke sørger for at lufte ud, eller er det de her energibesparende foranstaltninger, der gør, at der er et andet behov for noget ventilation?
Det er jo sådan noget, vi skal have kigget nærmere på: Kan man gøre noget mere i forbindelse med f.eks. de her energibesparende foranstaltninger og sørge for, at der er en ordentlig ventilation?
Men det vil jo være vidt forskelligt, hvad årsagen til det er, så det kan man ikke sige noget entydigt om.
Bjarne Laustsen (S), 2007-05-16:
Jeg ved ikke, hvad ministeren tror, eller hvad ministeren ved, men SBi siger jo, at det er i meget få tilfælde, man alene kan give lejeren ansvaret for det her.
Det må ministeren da også kende til.
Og de tal, at det er hver ottende bolig, der er ramt af skimmelsvamp, kan heller ikke være ministeren ubekendt.
Det, der er uforståeligt, er, at man, hvis man erkender, at der er et problem, og erkender problemets omfang, så ikke vil være med til at gøre noget ved det.
Så for mig synes det, som om ministeren ikke kender problemet, ikke kender nok til omfanget af det, og derfor kommer ministeren til den konklusion, at der så heller ingen grund er til at gøre noget ved det.
Men det drejer sig om, at folk kæmper i flere år for at få anerkendt en skimmelsvampeskade.
Og vi skal finde ud af, hvad der så i øvrigt skal ske med de børnefamilier, der bliver ramt – der er rigtig mange eksempler på, at de bliver ramt og får astmatiske lidelser og skal tage medicin resten af livet.
Det er jo det, vi kommer til at se her, hvis vi ikke sørger for at få ryddet op og sørger for, at vi kan få det konstateret hurtigt, så der kommer den her hurtige indsats, som der står i forslaget.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Vi har selvfølgelig kigget på lovgivningens bestemmelser på området, og jeg lavede en meget udførlig gennemgang af de forskellige regelsæt, sidst vi havde debatten.
Jeg gennemgik både reglerne i byfornyelsesloven, i lejelovgivningen, i almenboligloven og i byggeloven.
Som jeg siger, er der her de værktøjer, der skal til for at håndtere de problemer, der opstår.
Det, der så er vigtigt, er at sikre, at de værktøjer så også rent faktisk tages i anvendelse.
For at understøtte det laver vi en mere udførlig vejledning, der forhåbentlig kan skubbe på, så alle de her forskellige værktøjer bliver brugt, helt afhængigt af, hvad den konkrete situation er.
Som sagt vil jeg også kigge nærmere på bl.a. de problemer, som Ejendomsforeningen har påpeget omkring det her med en kontrolleret ventilation i boligerne, fordi det er noget af det, der også kan være med til at skabe en skimmelsvampevækst.
Så regeringen agerer absolut på de problemer, der er.
Og jeg er fuldstændig enig i, at det er alvorligt, når mennesker oplever at blive udsat for en påvirkning af skimmelsvamp.
Michael Aastrup Jensen (V), 2007-05-16:
Det fremsatte beslutningsforslag dækker absolut et område, som igennem det seneste stykke tid har været i fokus, bl.a. med en høring i Boligudvalgets regi.
Men selv om det også med Venstres øjne er vigtigt at sætte ind mod skimmelsvamp, kan Venstre ikke støtte beslutningsforslaget, som det ligger her, hvor vi især er imod beslutningsforslaget på to primære områder.
Med forslaget lægger Socialdemokratiet op til, at hele ordningen skal bureaukratiseres unødvendig meget, så det bliver endnu sværere for både udlejere og lejere at finde rundt i reglerne om bl.a. omplacering af det nuværende ansvar fra at ligge hos huslejenævn, beboerklagenævn og kommunerne til at ligge hos embedslægen.
Samtidig lægges der op til, at lejere skal kunne pålægge udlejer inden for 8 dage at få udarbejdet en uafhængig undersøgelse uden krav om bare den mindste begrundede mistanke og på udlejerens bekostning.
Lad mig i stedet understrege, at der fortsat eksisterer en lang række love, der sikrer, at sundhedsfarlige problemer kan afhjælpes, og at ingen skal tvinges til enten at stå uden tag over hovedet eller leve i et sundhedsskadeligt hjem.
Disse love ligger endvidere i direkte tråd med den holdning, som Venstre naturligvis også har, nemlig at der bør handles, når den enkeltes sundhedsmæssige tilstand er truet af et forkert indeklima.
Når det så er sagt, vil jeg desuden glæde mig over at tilhøre den forligskreds, der i efteråret gik forrest, tænkte langsigtet og lagde stemmer til boligaftalen og herunder også en bred investeringsramme gennem Landsbyggefonden, der netop skal være med til at bekæmpe problemerne.
Alt i alt må vi ikke glemme, at det er lokalt i kommunerne, man både har overblikket og handlemulighederne til at sikre, at problemerne med skimmelsvamp bliver løst.
Derfor er jeg også meget glad for, at man er godt i gang med at få udarbejdet en vejledning til kommunerne, så de kan være helt sikre på, hvad deres muligheder og ikke mindst ansvar på området er.
Dernæst er jeg glad for, at der også udarbejdes en vejledning for lejerne, så de også får samme overblik over, hvad man skal gøre i den konkrete situation.
Begge vejledninger forventes klar inden sommerferien og vil blive lagt ud på nettet, så alle kan se dem.
Disse tiltag er jeg rigtig glad for, da det absolut kan siges at være mere brugbart end det, Socialdemokratiet lægger op til med deres beslutningsforslag.
Lissa Mathiasen (S), 2007-05-16:
Nu kan jeg forstå, at Venstres ordfører mener, at det er huslejenævnet, man skal gå til.
Så har jeg to spørgsmål.
Det første er: Hvad er typisk ventetiden, hvis man konstaterer, at der er skimmelsvamp, set i forhold til sundhedsfaren ved at blive boende, mens man venter på en huslejenævnsafgørelse?
Det næste spørgsmål: Hvordan er det nu med huslejenævnet?
Kan de foretage målinger, eller kan de bare konstatere det, hvis der er fejl, skader og mangler på ejendommen?
Jeg vil godt bede om svar på de to spørgsmål.
Nu er det måske lidt drastisk at sige, at hvis den er usund, skal boligen rives ned.
Mange boliger kan altså renoveres, hvis det ellers vel at mærke bliver gjort på en ordentlig måde, og blive forsvarlige boliger efterfølgende.
Det, som hr. Michael Aastrup Jensen siger, er, at hvis lejeren føler, at der altså er fare på færde, kan lejeren henvende sig til kommunen.
Vil det sige, at Venstre vil støtte det, der ligger her i forslaget, som rent faktisk betyder, at en lejer kan gå til kommunen og få kommunen til at lave en uvildig teknisk undersøgelse af, hvorvidt der er sundhedsfarlig skimmelsvamp i boligen?
Så synes jeg egentlig, vi har opnået noget i dag.
Det er faktisk noget af det, der er pointen med det her, nemlig hurtigt at få en afklaring, så folk ikke skal bo i noget, der er hamrende usundt.
Karen J. Klint (S), 2007-05-16:
Jo, ministeren kunne faktisk godt have sagt: Der er ikke nogen skjult dagsorden, der hedder nedskæringer, bare fordi vi ikke skriver normeringstal.
Det er sådan set det, vi spørger om.
Er der en skjult dagsorden, når man går fra nogle selvstændige overskrifter over 3-4 år i finansloven til at slå det sammen og kalde det for diverse tilskud?
Så det er trygheden i intentionerne, vi går efter, og ikke så meget nuancerne i ministerens svar.
Hvis ministeren bare havde sagt: Vi synes stadig væk, der skal være kroner til det, der er intentioner til, så havde vi stoppet for længst.
Det kan godt ske, at det er lidt langhalm, men sådan er det jo, når man ikke får helt klare svar.
Så spørger vi igen.
Vi har så fået nogle svar her i dag, men vi havde jo stillet de tre spørgsmål forud.
Jeg vil tolke ministerens svar sådan, at der faktisk sker en revurdering af, om beløb og bevilling, pengepose og bevillingsintentioner, hænger sammen.
Ministeren siger godt nok, at det ikke er ministerens ansvar, at der er lavet én organisation, og det er jo heller ikke det i sig selv, der er en dårlighed, det er, hvis pengene ikke er tilstrækkelige.
Og det er vel ministeren, der har et ansvar for, at der siden finansåret 2002 er sket en væsentlig ændring i finanslovteksterne, hvor man hidtil har haft nogle selvstændige konteringstal eller i hvert fald paragraffer om dansk kirkelig virksomhed i udlandet, og i år er overskriften alene: forskellige tilskud.
Hvis vi havde været lidt mere vågne med hensyn til betydningen af de der tekstændringer i finanslovforslagene, havde vi nok gjort anskrig noget før.
Det er også derfor, vi er nødt til at spørge ministeren: Hvad er den dybere mening med, at sproget er forandret så væsentligt over ganske få år i finansloven?
Jens Peter Vernersen (S), 2007-05-16:
Jeg vil gerne sige til sundhedsministeren, at vi jo ikke har verdens bedste sundhedsvæsen.
Det har vi jo ikke, når vi kun behandler så få, som man ser her.
Man kan diskutere, om det er tilfredsstillende, at den ene halvdel af patienterne bliver behandlet og den anden halvdel ikke bliver det.
Vi har jo ikke verdens bedste sundhedssystem.
Når vi kan se, at der mangler i tusindvis af behandlinger på kræftområdet – jeg tror, det var 45.000 behandlinger, der mangler på et år – så har vi ikke verdens bedste sundhedssystem.
Når der f.eks. rejses tvivl om, hvorvidt en sygdom skal behandles akut eller man kan vente lidt længere, og man så venter lidt længere, er det ikke godt nok.
Jeg synes, det er helt afgørende, at vi når målet.
Og jeg tror, at falckfolkene i dag ved, hvor man har disse scannere, og hvis det er sådan, at der er tale om noget, der ligner en hjerneblødning, så kører de derhen med patienterne.
Alt andet vil da være fuldstændig tosset.
De ved, hvor scannerne står, og der skal de selvfølgelig køre patienten hen.
Det skal de gøre nu, og det skal de selvfølgelig også gøre, hvis det bliver sådan, at scannerne kommer til at stå nogle færre steder.
Men på det her område er der jo ikke nogen tvivl om, at der er masser af steder i landet, hvor der gives effektfuld behandling, hvis man bare får lov til det.
Det korte af det lange er, at hvis vi vil lave nogle akutmodtagelser, hvor man er sikker på, at man kommer i de bedste hænder, hvis man f.eks. får noget, der enten er en blodprop eller en blødning i hjernen, så skal man da hen et sted, hvor der er de ypperste eksperter, og hvor man ikke skal være beroende på, at man tilfældigvis lige kom natten mellem lillejuleaften og juleaften, hvor det var den yngste mand, der sad og havde reservevagten, og man skal et sted hen, hvor der er det nyeste apparatur.
Det grundlæggende spørgsmål er: Tror man, at man kan lave det setup med verdens dygtigste personale og verdens bedste apparatur alle steder på alle adresser, eller tror man, at hvis man vil det, må man samle ressourcerne på nogle færre adresser?
Jeg tror på det sidste.
Det, jeg bare undrer mig over, er, at Socialdemokratiet sådan set ikke rigtig vil være med til, kan jeg forstå, at lægge ryg til den udvikling, som ellers kunne være med til at løfte de her tal.
Der er jo ikke frit valg på alle hylder her – i hvert fald ikke, hvis man vil være ansvarlig og tages seriøst.
Med hensyn til CT-scannere har vi 14,6 pr. million indbyggere, det er på niveau med Tyskland, og med hensyn til MR-scannere har vi flere, end man har i Tyskland.
Der er altså sådan set ikke noget, der tyder på, at vi har et apparaturproblem, men det kan være, vi har indrettet os forkert organisatorisk, og det er det, vi er ved at lave om på.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2007-05-16:
»Vil ministeren, da virksomheder, der har pligt til at indbetale lønsumsafgift, skal medregne refusion til fleksjob i grundlaget for lønsumsafgiften og dermed ikke modtager nogen arbejdsydelse, gøre rede for, hvilke initiativer han agter at tage for at ændre de eksisterende regler på området og de eventuelle økonomiske følger heraf?«
Jeg har haft en dialog med beskæftigelsesministeren, der har videresendt sagen om forhold vedrørende fleksjob til skatteministeren.
Jeg tror, vi alle sammen er enige om, at det er en god idé, at vi får det rummelige arbejdsmarked til at fungere, og fleksjobordningen har som sådan også været en succes, det tror jeg rigtig mange i Folketinget og i samfundet mener.
Der er et problemsæt, som jeg ønsker at stille spørgsmål om i dag, og det er det forhold, at man ikke kan få refusion for lønsumsafgiften, og at det derfor bliver dyrere for nogle virksomheder end for andre, netop fordi det er sådan.
Jeg har forstået på skatteministeren, at han erkender, at det er et problem.
Det, jeg godt vil høre, er, hvad han vil gøre ved det.
For når man erkender, at der er et problem, mener jeg også, at man skal løse det.
Kristian Jensen (V), 2007-05-16:
Rent umiddelbart kan jeg ikke andet end tilslutte mig det sidste, at når man erkender, at der er et problem, bør man gøre, hvad man kan for at løse det.
Nu er det desværre sådan, at jeg må erkende, at jeg kan se flere problemer i det danske skattesystem, problemer, som jeg gerne så løst, problemer, som jeg gerne så at skattesystemet blev bedre til at tage højde for ved at indrette sig anderledes.
Men da vi samtidig har brug for et skattesystem, der er med til at sikre, at vi har det rigtige grundlag til finansieringen af de udgifter, som vi mener at vi i fællesskab skal tage os af, er der en grænse for, hvor meget imødekommenhed man kan vise.
Det er sådan, at lønsumsafgift som udgangspunkt betales af virksomheder, der mod vederlag leverer varer og ydelser, som er fritaget for moms, og hovedreglen er, at afgiften beregnes af virksomhedernes samlede lønsum med tillæg af overskud eller fradrag af underskud af selvstændig erhvervsindkomst i indkomståret.
Efter gældende praksis skal lønsumsafgiftspligtige virksomheder medregne fleksjobrefusion i lønsumsafgiftsgrundlaget.
Virksomhederne modtager imidlertid ikke nogen arbejdsydelse vedrørende fleksjobrefusionen.
Det er ikke noget nyt problem.
Må jeg lige starte med at slå fast: Det er ikke noget nyt problem, men faktisk et problem, som har eksisteret, siden fleksjobordningen blev indført i 1998 under den tidligere regering.
Dengang blev der ikke gjort noget ved området.
Jeg må konstatere, at den her regering har opdaget og er blevet opmærksom på problemet, og derfor vil det indgå i den liste af prioriteringer, der er for, hvornår vi skal ændre de problemer, vi nu engang ser i skattesystemet.
Men jeg har ikke i dag økonomisk mulighed for at give tilsagn om, at jeg inden for en given tidsramme kan løse det her problem.
Det må komme med i prioriteringerne af, hvad regeringen løbende skal foretage sig.
Bjarne Laustsen (S), 2007-05-16:
Jeg tror, skatteministeren har fat i, hvad det drejer sig om.
Der har været forskelligartede opfattelser af, om det kunne trækkes fra eller ej, og om man således kunne få refusion for det.
Og der tror jeg, at der er sket det, at man er blevet opmærksom på problemet.
Ministeriet har strammet op og måske sendt skrivelser osv. ud om, at det skal tolkes på den måde, og jeg ved også, at der er kommet nogle afgørelser om det.
Jeg synes imidlertid, at når vi ved, at mange fleksjobbere har det svært og vi har en ledighed inden for fleksjobordningen på 20 pct. eller deromkring, måske endda mere, ville det være en god idé, såfremt det her er en barriere, at få den fjernet, så der er ligestilling på området.
Dernæst vil jeg godt høre, hvor meget provenutabet skønnes at være, hvis man ændrer det her.
Det behøver jo ikke at være den store skattereform at ændre det.
Det er bare at sige, at den omkostning kan der fås refusion for, mere kompliceret er det vel ikke.