Henning Hyllested (EL), 2014-04-24:
Det her lovforslag bygger på en politisk aftale mellem regeringen, Dansk Folkeparti, Venstre og SF fra den 21. februar i år om klare rammer for byggeriet af metrocityringen.
Det lyder godt.
Den er også i populær tale blevet kaldt nabopakken.
Efter vores mening burde den i stedet hedde fremdriftspakken, for vægten er helt klart lagt på færdiggørelse; den er lagt på økonomien i projektet; den er lagt på at blive færdig til tiden, i det omfang det nu kan lade sig gøre, for tiden er skredet.
Hensynet til naboerne viger efter vores mening i stor udstrækning, først og fremmest ved at klageadgangen ophæves.
Man kan sige, at begrundelsen for at gøre den slags ting skulle være at sikre større adgang til kompensation og genhusning, men vi mener faktisk, at det er tvivlsomt, om det bliver et resultat, og om der bliver noget særligt ud af det.
Det er, som jeg også har henvist til i en række af mine spørgsmål, et spørgsmål om, at vi mener, der kan rejses tvivl om nogle af de støjmålinger, der finder sted, og som jo danner grundlag for adgang til genhusning – ganske vist kun i kategorien for dem, der rammes hundrede procent.
Det er jo fatalt, at man kan begynde at rejse tvivl om støjmålingerne, fordi det er dem, der ligger til grund for vurderingerne af kompensation og genhusning.
De støjudbredelseskort, som man anvender i den supplerende VVM-redegørelse, stemmer altså ikke overens med den reelle støjudledning, som den er målt i f.eks. Nørrebroparken.
Jeg har tidligere i et spørgsmål lige været inde på, at man allerede nu har oplevet et påbud i den såkaldte fase 3.3, hvor man kan se en divergens mellem de støjgrænser, man opererer med i decibel.
Det synes vi faktisk viser, at vi har ret i, at man kan rejse tvivl om nogle af de her støjmålinger.
Det skulle jo give udvidet adgang til genhusning og kompensation, men den bliver så også tvivlsom, i og med at man kan rejse tvivl om, hvorvidt de der støjmålinger overhovedet fungerer, som de skal.
Det var ellers det, der skulle kunne begrunde ophævelse af klageadgang af hensyn til fremdriften.
Vi synes, det er en panikhandling, man foretager fra Metroselskabets ejerkreds' side.
Projektet er i forvejen forsinket, og det er besynderligt, at en såkaldt nabopakke åbner ballet med nærmest at give naboerne skylden for forsinkelsen, fordi man har klaget og det har fået opsættende virkning.
Forsinkelsen skyldes efter vores mening – og det har vi påpeget rigtig mange gange – dårlig planlægning, den skyldes manglende styring af projektet, den skyldes i bund og grund også underbudgettering, fordi man fra starten af jo lå ganske betragteligt over de rammer, der var sat for udbuddet, og derfor var man nødt til at lave en supplerende udbudsrunde, hvor man jo begyndte at operere med døgnarbejde, som ikke var med i den oprindelige VVM-redegørelse, og det er også noget af det, man har fået underkendt, hvilket betyder, at man så får ret til døgnarbejde på fire arbejdspladser, og at Metroselskabet i øvrigt overtager risikoen ved forsinkelser på grund af myndighedsbehandling af nogle af de her ting.
Det er jo det problem, man så står i nu, i øvrigt uden at Transportministeriet har informeret Finansudvalget om dette, da aktstykket i tilknytning til det her blev vedtaget.
Det fremgår af den såkaldte lorteliste, som nogle har søgt aktindsigt i allerede i januar 2013, og jeg citerer: »Projektet er ved at være så forsinket, at det ikke kan ignoreres.«
Det var altså, længe før naboerne for alvor begyndte at klage og man fik opsættende virkninger.
Så man kan også spørge, om det er naboernes skyld, at tunnelboremaskinen først ankom til Nørrebroparken med et års forsinkelse.
Og hvordan kan det overraske, at den trange plads ved Marmorkirken er et problem, og at det nødvendigvis vil føre til ballade med naboerne og til klager?
I stedet for at give naboerne skylden for forsinkelserne skulle ejerkredsen og forligspartierne hellere rette lyset mod Metroselskabet og måske mod direktionsgangen, for det er helt tydeligt, at der ikke er styr på det her projekt, og det har der sådan set ikke været fra starten af.
De har ikke formået at skabe det tillidsforhold til naboerne, som også hr. Karsten Hønge var inde på.
Tværtimod har man benyttet sig af manipulation i stor udstrækning over for naboerne, og derfor mener vi, at der er tale om en panikhandling, der er tale om en hastelov, hvor man jo altså også udstyrer en af medejerne, altså Transportministeriet, med retten til at regulere miljøforholdene.
Man fjerner klagemulighederne, og det er, på trods af at naboerne hidtil har fået ret i deres klager og at det er blevet konstateret, at det er Metroselskabet, der har forbrudt sig mod gældende love og regler.
Det bliver så et værn mod uretten, og det er i strid med Århuskonventionen.
Det samme er ophævelsen af den opsættende virkning, som også strider mod den samme artikel i Århuskonventionen, fordi der rent faktisk står, at klager og sagsanlæg skal kunne tillægges opsættende virkning.
Jeg kan godt se, at lovforslaget forsøger at tage højde for Århuskonventionens krav om nem og billig adgang til en retfærdig domstolslignende prøvelse, i og med at man trods alt sikrer en domstolsafgørelse – man kan jo heller ikke andet.
Men hvordan sikrer man i praksis, at en sag ved en domstol bliver billig og nem?
Den slags søgsmål har det jo med at blive både langvarige og dyre, og hvordan vil man direkte pålægge retten det og sige, at det må det ikke blive, og klager må eventuelt ikke pålægges for store byrder i den forbindelse?
Det forstår jeg ikke helt.
Vi mener – jeg er ved at gøre mig færdig, hr. formand – at de 300 mio. kr., som er afsat til det her, formentlig slet ikke vil være nok, sådan som vi kan se det.
Det indikerer i hvert fald, at den udvidede adgang til genhusning og kompensation måske i virkeligheden er lidt illusorisk.
Derfor kan vi med nogle af de bemærkninger selvfølgelig ikke tilslutte os lovforslaget.