runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Troels Christensen (V), 2010-02-09:
Vi skal videre, og vi skal have løst de problemer, der er, og det er vi parate til at tage fat om.
Det har jeg jo sagt her fra talerstolen.
Ministeren har sagt det her fra talerstolen, så der er jo ingen af os, der på den måde lægger sten i vejen, for at vi når i mål.
Men vi har bare nogle ting, vi skal have undersøgt først.
Det er vi klar til at gøre.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-09:
Når det er sagt, er jeg sådan set, vil jeg sige, nærmest enig med den seneste taler, hr. Per Clausen fra Enhedslisten, i, at det nok ikke er selve dopingkontrollen af motionscentre, der vil gøre den store forskel i forhold til, om vi får færre, der benytter sig af de her skadelige stoffer eller ej, forstået på den måde, at det jo handler om, hvad det er for en kultur, der er; det handler om, hvad det er for nogle kropsidealer, der er i visse kredse; det handler om en syg form for kropsdyrkelse, der jo i virkeligheden er i nogle kredse.
Jeg synes helt grundlæggende, at det er klart, at inden vi overhovedet kan gå ind i det her, vil vi gerne have de endelige evalueringer.
Det siger ligesom sig selv, idet det vil være svært at gøre noget inden.
Men jeg er egentlig lidt interesseret i at få at vide, om de evalueringer overhovedet kommer ind på, eller hvor præcist de kommer ind på, hvad det egentlig nytter.
Det er jo sådan set mere interessant.
Hvis det bare er, at – uha – man finder en masse og det ikke rykker noget, så har man et problem.
Hvad findes der egentlig af andre lande, hvor man eventuelt har lavet et sådant totalforbud?
Kan man se, at der har de færre, der bruger den slags doping, end man har i Danmark, eller ej?
Det kan man sikkert finde både det ene og det andet om, for sådan er det jo heldigvis med statistik, man kan altid finde noget, der passer ind i ens eget kram.
Men det må alligevel være interessant at få kigget på det.
I udgangspunktet er vi fra Liberal Alliances side skeptiske over for at gøre det obligatorisk.
Vi vil gerne have, at der er flere, der kommer med ind i den frivillige ordning, bl.a. fordi forældre jo så også kan sørge for at få at vide, at de centre, som deres børn går i, er nogle centre, som er underlagt kontrol.
Det synes jeg sådan set er vigtigt, for så har man den tryghed, at man kan sende sine børn og unge over i de centre, hvor de kan komme i et trygt miljø.
Jeg tror sådan set, at det i højere grad er det, der er det væsentligste i forhold til det her med kontrollen, end det er det, at man får kontrol med det enkelte center.
Så vi stemmer nej.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Nu er det jo i sig selv komplet urimeligt og uden andet end sådan en historisk begrundelse, at sygdom i tænderne behandles anderledes end andre sygdomme.
Det her er jo endnu mere grotesk.
Der er tale om mennesker, som har en kronisk lidelse, og som, hvad angår alle de øvrige skavanker, de har i forhold til det, får dem behandlet af det offentlige sygehusvæsen uden at betale.
Men når vi så kommer til tænderne, skal de i en række tilfælde selv betale.
Det er da fuldstændig urimeligt.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Til spørgsmålet om rimelighed vil jeg sige, at det er underlig elastisk.
Hvis der var det, synes jeg også, at man skulle prioritere det her forslag.
Jeg har jo sagt, at jeg rent faktisk synes, at det er sympatisk.
Men der skal altid foretages prioriteringer, og det er vi nødt til, selv om vi har tilført yderligere 21 mia. kr. til vores sundhedsvæsen.
Så er der kræftbehandling, så er der hjertebehandling, så er der hele det somatiske område, de medicinske patienter, der er forebyggelse, der er det psykiatriske.
Vi har i forvejen generelt en meget, meget god tandpleje, børne- og ungetandplejen.
Derfra kommer børn i 18-års-alderen af sted ind i voksenlivet med generelt set de bedste tænder i hele Europa.
Her har vi altså valgt at prioritere og sige, at der skal være en vis form for egenbetaling.
Men husk nu på, at den personkreds, der er omfattet af det her beslutningsforslag, også har andre muligheder for offentlig betaling.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Lige præcis når det så handler om deres tænder og konsekvenserne der, så skal de selv betale.
Vi har så fået lavet en ordning omkring kræftpatienter.
Her lykkedes det at få så meget debat om det, at vi fik en ordning.
Men når det kommer til de her mennesker, er der ikke nogen ordning.
Ministeren står her i en situation, hvor man dog alligevel ved finanslove jonglerer med tocifrede milliardbeløb, både til skattelettelser og andre ting, mens han siger, at det der med at finde et sted mellem 6 og 12 mio. kr. til det her formål, er helt umuligt, og at det må vente, indtil man kan indføre øget brugerbetaling andre steder i sundhedssystemet eller sådan noget.
Det kan godt være, at ministeren mener, at det er rimeligt, men jeg synes, at det er ret usselt.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Nu holdt eksemplet med de 6-12 mio. kr. altså heller ikke, men lad nu det være.
Alting er en prioritering, og jeg har nævnt, at det her forslag i den bedste af alle verdener ville være sympatisk.
Hvis det er sådan, at vi skal lave om på det, skal det ikke være fragmentarisk, en lille brik i et lille hjørne, så skal det ses i en helhed, og det er altså ikke det, vi gør ved at stå med et beslutningsforslag i salen om en lille fragmentarisk del af tandplejen.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-09:
Jeg håber virkelig, at ministeren ikke ved, hvad han snakker om – virkelig for alvor.
Her taler vi om mennesker, der er kronisk syge.
Nu taler jeg ikke om De Radikales forslag, nu taler jeg om det her forslag, det her er nemlig meget smallere end vores forslag.
Og ministeren kan ikke på en og samme gang sige, at man siden 2001 har tilført 16 mia. kr. til sundhedsvæsenet, og at den her meget veldefinerede gruppe vil man – og lad det så koste 20 mio. kr. – lade sejle for tid og evighed, man vil kun prioritere inden for tandplejeområdet.
Hvis man finder andre mennesker med sjældne sygdomme, lader man da ikke dem sejle deres egen sø og siger, at det må vente, til vi får en generel diskussion af sjældne sygdomme-området.
Og lad være med at sige, at de kan få tilskud, lad være med at sige det, for vi har eksempel på eksempel på, at mennesker kommer og fortæller os, at det koster dem 100.000 kr., 200.000 kr. at få deres tænder bragt i orden.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Jeg bliver her svar skyldig.
Altså, når jeg står her og vil sige, at det kan jeg ikke bekræfte, så er det ikke, fordi det ikke nødvendigvis forholder sig, som fru Lone Møller angiver, så er det, fordi jeg på stående fod ikke ved, om det er tilfældet.
Det må jeg sende et skriftligt svar på til udvalget.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-09:
Det var 16.000 mio. kr., jeg hørte finansministeren sige under forrige onsdagsspørgetime – ikke bare én, men virkelig mange gange.
Jeg er ligeglad med, om det er 16.000 mio. kr. eller 21.000 mio. kr., eller, som jeg foretrækker at sige det, 16 mia. kr. eller 21 mia. kr., for det er sådan set ligegyldigt i den her sammenhæng.
Det synes jeg er fint, også for patienterne.
Det, jeg bare siger, er, at hvis det så er, at der er nogle i den her lille gruppe, der får en behandling, jamen så gør det da beløbet mindre.
Af en eller anden grund er mine spørgsmål åbenbart ikke kommet frem, i hvert fald har fru Lone Møller ikke kunnet finde dem, men så kan vi finde dem igen, sådan at vi får at vide – for det lader sig afklare – hvad det her præcis handler om.
Og lad os så spørge os selv om, hvorfor denne lille patientgruppe fuldstændig skal negligeres i forhold til andre små patientgrupper.
Dem negligerer vi da ikke.
Vi giver da halve og hele millioner om året til mennesker med sjældne sygdomme, fordi vi synes, at deres liv er værdifuldt.
Derfor må de her mennesker da også kunne få.
Flemming Møller (V), 2010-02-09:
Jeg hører også til dem, der ikke blev dårlig af at høre på debatten i dag, men til beslutningsforslaget: B 65 vil betyde en væsentlig udvidelse af det antal patienter, der skal være omfattet af § 166 i sundhedsloven, hvorefter patienten højst betaler 2.000 kr. om året.
Vi kan alle se det urimelige i, at nogle mennesker bliver ramt, men samfundet har nu engang begrænsede midler og er derfor tvunget til at prioritere.
Forslagsstillerne angiver, at forslaget vil betyde en merudgift på mellem 5,9 og 11,5 mio. kr., mens Sundhedsstyrelsen angiver 19,8 mio. kr. som mere sandsynligt.
Der er selvfølgelig en væsentlig forskel, men det er der sådan set ikke så meget grund til at diskutere nu, da forslagsstillerne overhovedet ikke har ikke angivet nogen finansiering af forslaget.
Da de midler, der er til rådighed i sundhedssektoren, allerede er prioriteret, må Venstre afvise beslutningsforslaget.
Hvis forslagsstillerne i stedet vil arbejde for forslaget i satspuljeforhandlingerne, vil vi se positivt på det.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Det er jo en spændende tankegang, der ligger bag her: Hvis der skal gøres noget for en gruppe mennesker med kronisk sygdom, så tag det op i satspuljeforhandlingerne, så de arbejdsløse, kontanthjælpsmodtagere og andre på overførselsindkomster kan betale, så vi andre kan slippe.
Jeg vil godt spørge hr. Flemming Møller, om han virkelig mener, at det udtryk for en fornuftig prioritering i sundhedsvæsenet, at der er en lang række sygdomme, som på ingen måde kan betragtes som kroniske, og som slet ikke er så alvorlige som dem her, hvor man er sikker på at få en behandling i løbet af en måned uden selv at betale en krone, mens det her koster.
Hvis hr. Flemming Møller kun vil prioritere inden for sundhedsvæsenet, vil jeg godt høre, om det er en fornuftig prioritering.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Jeg sagde, at vi havde tilført det 21 mia. kr. Så må jeg ikke sige noget om, hvad det er, vi rent faktisk gør.
Det gør det jo svært at svare, hvis det er sådan, at jeg ikke må sige, hvad vi rent faktisk gør, for der er jo problemer med afgrænsningen af den her persongruppe.
Der er personer i det her forslag, som rent faktisk har dækning via andre ting; det skal man jo altså også have defineret.
Lone Møller (S), 2010-02-09:
Ministeren er formentlig bekendt med, at nogle af de her diagnosegrupper faktisk har langvarige behandlingsbehov.
Nu siger ministeren, at de kan få tilskud til højt specialiseret behandling.
Men kan ministeren ikke bekræfte, at det faktisk kun er én gang, man får tilskud til højt specialiseret behandling?
Det vil sige, at en 20-årig kan risikere at få at vide, at nu får han en stor behandling, og vi ved, at det på et tidspunkt kræver en ny operation, men den skal han altså selv betale.
Er det ikke korrekt, at der kun er betaling til højt specialiseret behandling én gang?
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-02-09:
Her afslutningsvis kommer hr. Simon Emil Ammitzbøll ind på forældrenes situation, og hvordan det kan være med til at give en særlig tryghed for forældrene at vide, hvilke centre der bliver kontrolleret.
Vil hr. Simon Emil Ammitzbøll der forklare mig, om det vil give mere tryghed for forældrene, hvis forældrene ved, at alle centre bliver kontrolleret?
Jeg bor selv i provinsen, og det er ikke sikkert, at lige nøjagtig det motions- og fitnesscenter, der ligger i min by, er tilmeldt.
Vil det give forældrene i mit område større tryghed, hvis de ved, at også det motionscenter, der ligger der, hvor man kan cykle eller gå hen, er tilmeldt en antidopingordning?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-09:
Jamen jeg takker da for, at der så kan være spørgsmål.
Jeg vil sige, at jeg sådan set ikke tror, at det vil give hverken større eller mindre tryghed, at man lavede det obligatorisk.
Det, der er trygheden, er, at man ved, hvordan det er; at man ved, at der er kontrol i et center.
Det er det, der giver tryghed.
Så kan man jo vælge fra og man kan vælge til, og så kunne man jo også påtage sig det ansvar, hvis der nu kun er ét center i den provinsby, som hr. Flemming Møller Mortensen bor i, at man måske prøvede at tage det op med det center, for hvis der kun er et, tror jeg der er ret god sandsynlighed for, at man kunne presse det center til at komme ind under en ordning, eller også kunne man lave et alternativt center.
Sådan fungerer det jo både med det foreningsdrevne, som man kan lave, og som allerede er underlagt ordningen, og det kommercielle, hvis der er grundlag for det.
Altså, det må der også være grundlag for dér, hvis der ellers er en efterspørgsel på motionscentret.
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-02-09:
Jeg må sige, at der ligger noget fuldstændig paradoksalt i, at hr. Simon Emil Ammitzbøll siger det her om tryghed.
Det lyder jo mest af alt, som om det her virkelig er et liberalt forsvar: At markedskræfterne derude skal kunne eksistere, og at man fra centret, hvis man altså driver et kommercielt center, hvor udgangspunktet er at tjene penge, kan fokusere på indtjeningen frem for at fokusere på både det samfundsmæssige ansvar og det ansvar, der vil være for netop den store forældregruppe, som måske har børn, for hvem det her er det eneste center.
Og når hr. Simon Emil Ammitzbøll siger, at man måske skal presse et center, hvordan er det så lige, det skal ske?
Det er et privatejet, kommercielt center.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-09:
Det er jo sådan set den politiske forbruger, og det troede jeg at Socialdemokraterne var tilhængere af.
Men det her er sådan set ikke noget specielt ideologisk forsvar for, at nogle skal tjene penge på et eller andet dunkelt misbrug eller noget i den stil, eller hvad det er, man forestiller sig.
Hr. Flemming Møller Mortensen siger, at det er paradoksalt.
Jeg synes, at hvis der er noget, der er paradoksalt, så er det, at man bruger mere og mere af sin tid herinde på at diskutere de ting, hvor folk skader sig selv, i stedet for de ting, hvor folk skader andre.
Det kunne være, at man skulle starte dér.
Det synes jeg sådan set ville være mere interessant.
Og så synes vi stadig væk, at hvis det er sådan allerede i dag, at halvdelen af centrene er tilmeldt antidopingordningen, og at det omfatter 80 pct. af brugerne, så er man jo faktisk kommet ret langt.
Hvad havde man forestillet sig med en frivillig ordning?
Altså, hvis man allerede er oppe på 80 pct. af brugerne nu, synes jeg egentlig at man er kommet ret langt, og det er vi sådan set meget tilfredse med, men vi er faktisk så åbne, at vi afventer den evaluering, der kommer.
Og hvis der mod umiddelbar forventning skulle være en masse interessante, nye ting der, er vi selvfølgelig åbne over for at ændre holdning.
Sådan må det jo altid være.
Men jeg tvivler.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-09:
80 pct. af brugerne er dækket af centre, som er under den frivillige kontrol.
Det er da egentlig meget godt gået på de første 1½ år.
Det synes jeg faktisk det er, det må jeg sige.
Og det viser jo netop, at der er den samme fornemmelse ude i virkeligheden, som der er hos hr. Flemming Møller Mortensen, nemlig at der er et problem, der skal gøres noget ved, og det har fornuftige folk så gjort.
Og det synes jeg egentlig at man skal anerkende i stedet for straks at sige: Uh, kan vi så ikke lige gøre det sidste også.
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-02-09:
Det er 80 pct. af centrene, men stadig væk en meget, meget stor del af alle motionisterne og fitnessdyrkerne går i centre, hvor der ikke er kontrol.
Jeg må bare sige, at det er et ekstremt lavt ambitionsniveau, Liberal Alliance lægger for dagen, og det hænger givetvis sammen med det, der bliver talt om, nemlig tryghed eller utryghed og personlig fri vilje i forbindelse med tingene.
Lone Møller (S), 2010-02-09:
Det er ikke mange timer siden, vi hørte en stor forespørgselsdebat i denne sal om netop ulighed i sundhedsvæsenet, og hvis ikke man var sløj, blev man det da af at følge den fra sidelinjen.
Der blev ikke talt ret meget ulighed, men der var alle mulige andre temaer, der blev taget op.
Men der er jo ingen tvivl om, og det kan ministeren vel heller ikke betvivle, at det er klart dokumenteret, at der er en ulighed i tandsundheden i Danmark.
Arbejderbevægelsens Erhvervsråd har lige lavet en undersøgelse, som viser, at mindrebemidlede ikke går til tandlæge.
Nu har vi for ikke så længe siden behandlet et næsten lignende forslag fra De Radikale, som dog var et noget bredere forslag, og der kom man også ind på hele børneog ungetandplejen.
Mit spørgsmål er: Kan ministeren bekræfte, at de mennesker, vi her taler om, er mennesker, der har en kronisk lidelse, og som uden egen skyld får nogle tandproblemer?
Det ville faktisk svare til at tage krykken fra en person på to krykker og sige: Ved du hvad, vi kan desværre ikke give dig det bedste, du får kun det næstbedste, du kan få én krykke.
Synes ministeren, det er et pænt træk i dagens Danmark?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Jeg kan jo bekræfte, at den forespørgselsdebat, vi havde tidligere på dagen, handlede om, at der var ulighed i sundheden for de mest socialt udsatte.
Jeg bekræftede, at det altid har været sådan i Danmark, og at det også under vores regeringstid er sådan, at der er nogle socialt udsatte grupper, der ikke på samme måde som andre beneficerer af de tilbud, som sundhedsvæsenet giver.
Men jeg sagde også, at vi hver dag skal gå på arbejde for at stræbe efter at skabe lige muligheder, og at jeg mener, at vi generelt i den primære behandling via det udvidede frie sygehusvalg og mange andre rettigheder, også via ting finansieret af satspuljen, har fokuseret på at løfte de svageste og dermed har givet dem større mulighed for lighed.
Hvis vi så skal vende tilbage direkte til det her beslutningsforslag, som vi behandler nu, kan jeg da sige, at der er nogle af de her udsatte mennesker, som fru Lone Møller nævner, der er omfattet af specialtilbud i tandplejen.
Det er da rigtigt, at der er unge mennesker, der undlader at gå til den almindelige tandpleje.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-02-09:
Nu er det jo sådan, at det her netværk, der holdt en konference inde på Christiansborg forleden dag, der tæller en lang række foreninger, bl.a. Hjerteforeningen, Kræftens Bekæmpelse, Dansk Sygeplejeråd og andre, peger på, at der netop er behov for en ny national handleplan på forebyggelsesområdet, en, der sætter klare målsætninger for, hvad det er, man vil nå, og ikke bare peger på, hvilke symptomer man skal gå efter, hvilke folkesygdomme der er problemet, men også går ud og siger: Det er her, vi skal hen.
Synes ordføreren ikke, at det er et problem, når så mange af de organisationer, som vi jo ellers har stor tiltro til leverer varen og er i dialog med så mange mennesker, ligesom går ud og siger: Ommer.
Det her er en kæmpe ommer, sagde Finn Kamper-Jørgensen fra Institut for Folkesundhed forleden dag.
Der er brug for en ny national handleplan.
Vivi Kier (KF), 2010-02-09:
Der er ikke noget konkret mål, hvis det er det, ordføreren spørger til, som f.eks. 10 pct. mindre eller 15 pct. mindre.
Jeg kunne ligesom fornemme, at det måske var det, som ordføreren gerne ville spørge ind til.
Men der vil jeg sige, at jeg jo synes, at det er rigtig, rigtig væsentligt, at det er kommunerne, der har ansvaret for den borgerrettede forebyggelse, og jeg ved jo, at rigtig mange kommuner faktisk laver de her mål.
Jeg synes, at man nationalt set skal se det fra en anden side.
Jeg er fuldstændig tryg ved, at kommunerne har det her, men det er noget, der skal foregå i samarbejde.
Vi skal jo lave sundhed og forbedre sundhedstilstanden ikke bare for en lille gruppe, det skal vi gøre for os alle sammen, men den her gruppe skal have vores særlige bevågenhed.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Det, som er baggrunden for den her forespørgsel, er, at vi kan konstatere, at jo dårligere menneskers økonomi er, jo mindre uddannelse, de har, jo tidligere dør de, jo mere er de syge, mens de lever, risikoen for, at de får førtidspension eller på anden måde ryger ud af arbejdsmarkedet, er større, og selv om de lever betydelig færre år end dem, som har en højere uddannelse og en høj løn, er de også raske i en mindre andel af de år, de lever, om jeg så må sige.
Man kan altså roligt sige, at hvor man tidligere sagde, at det var bedre at være rask og fattig end syg og rig, er kendsgerningen nu, at det helt indlysende er bedre at være rig og rask end syg og fattig, fordi de ting hænger uløseligt sammen.
Så kan man jo spørge, hvad man kan gøre ved det.
Og når jeg har valgt at stille forespørgslen til både socialministeren og sundhedsministeren, er det, fordi der er flere forskellige områder, som man kan gøre noget ved det på.
Det ene er spørgsmålet om at sikre, at mennesker faktisk får en uddannelse, at mennesker får mulighed for at arbejde, og at mennesker, hvis ikke de har den mulighed, så i al fald gives nogle ordentlige levevilkår, der gør, at de selv får bedre muligheder for at leve sundt, og at ikke mindst deres børn får det.
Der må man jo bare sige, at med kontanthjælpsloft, starthjælp og en stadig større forskel på dagpenge og kontanthjælp på den ene side og lønindkomster på den anden har man skabt mere ulighed og dermed også ikke overraskende mere ulighed på sundhedsområdet.
Det andet er, hvad man kan gøre på sundhedsområdet for at lave en forebyggende indsats, som er målrettet de svage grupper, lave en målrettet indsats, som handler om at give alle lige adgang til sundhedsbehandling.
Også på det område synes jeg vi mangler mange ting.
I hvert fald må vi konstatere, at den ulighed, der er inden for sundhed, ikke er mindsket, den er steget i de senere år.
Besvarelse
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-09:
Nu kan jeg ikke gå ind i alle detaljer i forslaget til vedtagelse, for der er godt nok mange ting, der skal ændres i det danske samfund, før Enhedslistens idealsamfund er indført, og det vil så skabe mere lighed i sundhed.
Men mere lige adgang til uddannelse, sagde hr. Per Clausen.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Det betyder f.eks., at vi skal sikre, at der i dag – for at tage den nuværende situation – er praktikpladser til de unge, der gerne vil have en faglig uddannelse.
Det er jo sådan set et vigtigt element i at sikre det.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-09:
Jamen så kan man vel fortsætte, hvis der skal være fuldstændig lighed i adgang til uddannelse, at der så også skal være det antal pladser til dem, der har lyst til at være læger, eller dem, der har lyst til at være jurister, eller dem, der har lyst til at være hvad som helst.
Skal samfundet så have en eller anden overkapacitet på hvert eneste område for at sikre, at der dermed er den lige adgang, i den forstand at jeg kan blive det, jeg har lyst til, selv om jeg måske ikke er nær så dygtig som dem, der ellers kunne have fået en plads?
Jeg synes, at man går meget langt i ligemageriets navn, og det er kun et enkelt område; jeg kunne sagtens fortsætte på andre områder, som hr. Per Clausen tager op.
Det handler i sidste ende også om, hvordan man skal finansiere det.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Nu skal man vel være medlem af Liberal Alliance for at betragte det som et kontroversielt synspunkt, at alle unge mennesker skal have mulighed for at få en uddannelse, og det særstandpunkt forærer jeg gerne til Liberal Alliance.
Hvis der er andre, der ønsker at dele det, kan de jo tilslutte sig det.
Jeg har ikke givet udtryk for, at alle skulle kunne få præcis den uddannelse, de ønsker sig, men jeg mener sådan set, at det er meget vigtigt, at alle unge mennesker får en mulighed for at få en uddannelse, der svarer til deres ønsker, behov og interesser.
Og jeg er faktisk sikker på, at det også vil gøre, at vi får en uddannet arbejdskraft, der svarer til det, som samfundet har brug for.