Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-06-03:
Det, ministeren siger her i dag, er: Lad os tage fat på de konkrete problemer.
Men det konkrete problem er en garanti, som gør, at patienter, for hvem der er et privat alternativ, kan kræve, at det private alternativ allerede kommer i spil efter 1 måned.
Vi har samtidig set igennem den her regerings levetid, at man ønsker at opprioritere de private hospitaler.
Man har bibeholdt den her behandlingsgaranti på 1 måned for at få flere til at flytte over på de private hospitaler.
Det korte af det lange er, at den her garanti vanskeliggør den prioritering, vi har så hårdt brug for ude i vores sygehusvæsen for at skabe stabilitet for patienterne, sygeplejerskerne, lægerne og de ansatte, der er derude.
Vi har brug for den her ændring af loven, fordi den skaber ulighed mellem patienterne, nemlig mellem de patienter, som har en diagnose, som privathospitalerne kan se at det er lukrativt at behandle, og de patienter, som har en diagnose, som det ikke er lukrativt at behandle.
Det er de psykisk syge, mange af de medicinske patienter og mange af de mennesker, der har flere lidelser.
Det er ikke lukrativt for de private hospitaler at behandle dem, så de har ingen garanti.
Smertepatienterne har ingen garanti.
De står på venteliste i 1-1½ år.
Er det rimeligt, at vi prioriterer på den måde i vores sundhedsvæsen?
Den skaber falsk tryghed, fordi den alligevel i sidste ende ikke kan garantere patienterne behandling.
Der er mange patienter, der oplever, at selv når de bliver bedt om det, kan de alligevel ikke gå ud og få et sted at blive behandlet.
Derudover styrker den alle de utilsigtede konsekvenser af, at vi i stigende grad har fået et sundhedsvæsen, som er efterspørgselsstyret.
Det er ikke, fordi jeg skal inddrage store økonomiske rapporter eller andet, men Det Økonomiske Råd har selv peget på, at udgifterne på sundhedsområdet i de her år løber løbsk på grund af den her ordning med, at man allerede efter 1 måned kan gå ud og få et tilbud på det private sundhedsområde.
Alle råber vagt i gevær – også dem, der i dagligdagen står med patienterne og kan se, at det er skævvridende.
Derfor kan jeg ikke forstå, hvorfor ministeren ikke kan tage en snak med de her folk.
Derfor kan jeg ikke forstå, at ministeren ikke kan stille sig på patienternes side, og ikke kun på de 280.000 menneskers side, der er blevet behandlet på et privathospital, men på alle de mange, mange patienters side, der har oplevet nedskæringer, som har oplevet, at der nu bliver fyret mennesker på deres sygehusafdelinger, fordi økonomien er løbet løbsk i regionerne.
Det eneste sted, hvor de kan skære ned, er på behandlingen af de akutte patienter.
Det er dem, der må ligge på gangene; det er dem, der bliver indlagt på de psykiatriske afdelinger; det er børnene, hvor behandlingerne bliver udsat, indtil et nyt budget er vedtaget.
Vi får at vide, at nu er der ingen behandling for børnene fra november til januar, og så kan de stå på venteliste.
Lad os få et sundhedsvæsen, der er for alle patienterne og ikke kun for de få, altså for dem med de mindre skavanker.
Jeg tror faktisk, at danskerne er villige til at prøve at få den her solidaritet ind.
De er villige til at sige, at vi har et offentligt sundhedsvæsen, og at det er rimeligt, at man venter i 2 måneder eller 8 uger, før man får et privat tilbud.
Det kan vi se at der er opbakning til, når vi spørger danskerne om det.
Vi mangler bare, at den klogskab også når ind i regeringskontorerne.
Og hvis det ikke sker nu, sker det forhåbentlig, lige så snart vi har haft et valg.
Tak for ordet.