Pia Olsen Dyhr (SF), 2014-12-12:
Tak, og tusind tak til Folketingets partier for en ganske god debat.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi forholder os til, hvad det er for nogle politikker, vi skal sætte i stedet, når uligheden har været stigende de sidste 30 år, hvad det er, vi vil gøre, hvis vi vil sikre ligheden og måske også få frem i lyset, at der jo også er partier, der synes, at det er helt i orden, at uligheden stiger, for så ved danskerne, hvad de har at forholde sig til; det gør det nemmere.
Jeg synes, at jeg er så heldig at bo i et land, der har nogle kvaliteter, der gør os til et af verdens bedste samfund.
Vi har en stærk sammenhængskraft, vi har tillid til hinanden og tillid til institutionerne, vi er verdens mindst korrupte land, og vi bliver år efter år udråbt som værende et af verdens lykkeligste folkefærd.
Det skyldes, at vi er blandt verdens mest lige lande.
Lighed skaber gode samfund, lige samfund er gode steder for børn at vokse op.
Lige samfund klarer sig godt økonomisk.
Men ligheden er som sagt udfordret.
Uligheden er gennem de seneste 30 år steget i Danmark.
Den udvikling skyldes ikke tilfældige udsving, tværtimod.
Der er nogle stærke mekanismer i vores samfund, der trækker i retning af større ulighed, og hvis vi sammenligner os med de lande, der ligner Danmark, ja, så stiger uligheden også der.
I Sverige er uligheden vokset dobbelt så hurtigt som i Danmark, og her tager jeg tager udgangspunkt i Økonomi- og Indenrigsministeriets egne tal.
Derfor synes jeg også, det er interessant, at Socialdemokratiet jo tydeligvis sagde, at Økonomi- og Indenrigsministeriet allerede har prognoser for, hvordan det vil se ud med uligheden i 2020.
Det vil vi så spørge ind til under udvalgsbehandlingen.
Vi forventer selvfølgelig, at Økonomi- og Indenrigsministeriet fremlægger de beregninger og vurderinger af, hvordan det ser ud med uligheden i Danmark, så vi også allerede nu kan agere, med hensyn til hvilke politikker der skal til.
For det var jo netop ideen med at lave en udredning, nemlig at få mere viden om, hvordan uligheden eventuelt vokser, og hvad vi kan gøre for at hindre, at det sker i fremtiden.
Jeg er glad for, at økonomi- og indenrigsministeren jo i den grad fokuserede på, at det giver mening at kigge på, at uligheden ikke skal stige i Danmark.
Jeg synes så, at vi skal gøre noget ved den og allerede kigge på konsekvenserne, for det er ikke noget, man kun kan læse sig til i et regneark.
Jeg vil gerne prøve at komme med et eksempel, der viser, hvor store forskelle i levevilkår vi kan finde i Danmark.
I den ene ende af lighedsskalaen, hvis man kan lave en skala, har vi den enlige mor med to børn, og hun har et rengøringsjob.
Hver eneste dag gør hun en forskel – det synes jeg i hvert fald, jeg synes, det er dejligt at komme på arbejde, og der er rent – men hendes løn står jo ikke i forhold til den indsats, hun leverer.
Og hun går konstant rundt og frygter, at hun bliver fyret, for det har hun prøvet før.
Hun oplever også, at jobbene ikke længere hænger på træerne, og hun ved, at hun kun har 2 år på dagpenge til at finde sig et nyt job, ellers ryger hendes lejlighed.
Der er nogle, der siger, at det knap nok kan betale sig for hende at arbejde, men hun ved, at hun ikke har råd til at miste sit arbejde, på trods af at hendes løn ikke er steget de sidste 10 år.
Hendes ældste datter har svært ved at klare sig i skolen, og hun kan ikke hjælpe hende med lektierne.
Hun frygter, at datteren så, som så mange andre børn af ufaglærte, ender uden en uddannelse.
Den yngste datter har nemmere ved tallene og får god hjælp af lektiecafeerne i folkeskolen.
Det var et af de gode elementer i folkeskolereformen.
Måske ender hun med en god uddannelse, og moderen kan så glæde sig over at leve i et land, hvor uddannelse er gratis.
Hun bliver utryg, når borgerlige politikere taler om brugerbetaling for lægehjælp og for uddannelse.
I den anden ende af lighedsskalaen har vi bankdirektøren.
Han arbejder også hårdt, det anerkender jeg.
Men inderst inde tror jeg godt at han ved, at han ikke skabte noget af værdi i dengang i 00'erne, hvor han var med til at køre en lille bank i sænk, en bank, der kun blev reddet på grund af de mange statslige bankpakker.
Han mistede sit job, men det gyldne håndtryk, han fik, svarede til dagpenge i adskillige år, hvilket betød, at han heller ikke fik brug for dagpenge.
Oven i købet fik han sig hurtigt et nyt job, hvor den ellers i forvejen udmærkede løn steg med yderligere 25 pct.
Jeg har en fornemmelse af, at han er en klog mand.
Så i modsætning til nogle af sine kollegaer er han lidt i tvivl om, hvorvidt han egentlig er alle de penge værd.
Han så da gerne, at topskatten blev sat ned, men han hverken vil eller kan arbejde mere, end han gør, og derfor vil det ikke have nogen betydning for hans arbejdsevne.
Han er ikke uden social samvittighed, og han ser med bekymring, at der er for mange i vores samfund, der har det rigtig svært.
Hans to børn klarer sig godt i skolen.
Han og hans kone har også ressourcerne til at hjælpe med lektierne, når det er lidt svært, selv om der er noget, der hedder en lektiecafé ovre på skolen.
Det har han tid til, for de får hjælp både til rengøring og madlavning.
Nu er det jo ikke sikkert, at børnene bliver bankdirektører, men advokat, læge eller civilingeniør er da bestemt også muligheder for dem.
Så forskellige er livsvilkårene i dagens Danmark.
Mennesker i samfundets top og bund har vidt forskellige muligheder for at skabe sig det liv, de drømmer om.
Den forskel vokser.
I Sverige er uligheden steget betydelig mere end i Danmark, og det bør vække til eftertanke.
Der er nogle ting, der bør får alarmklokkerne til at ringe her på Christiansborg.
For det første ser vi internationalt en større lønspredning.
De mindste lønninger er blevet ringere.
Herhjemme er der snarere tale om en stagnation af de laveste lønninger, og en af grundene er formodentlig presset fra arbejdskraften fra andre EU-lande.
Derfor er indsatsen mod social dumping vigtig, og derfor er det godt, vi opprioriterer det i årets finanslov.
I den anden ende af lønskalaen ser vi fortsatte lønstigninger, ikke mindst til de allerbedst lønnede.
Flere millioner kroner i årsløn og oven i det gunstige bonusordninger og gyldne håndtryk.
Vi hører ellers meget om, at høje lønninger er et problem for konkurrenceevnen.
Hvorfor accepterer vi så den vækst, som vi ser i lønninger i den absolutte top?
For det andet ser vi en udvikling i formuer og formueindkomster.
I alle lande er formuerne meget skævt fordelt, mere skævt end indkomsterne.
Samtidig har det i hvert fald i en årrække været sådan, at formuerne og formueindkomsterne er vokset hurtigere end lønningerne og indkomsterne i øvrigt.
Det vil sige, at man tjener flere penge på at arve en formue, altså værditilvæksten i det, end elektrikeren, SOSU-assistenten eller rengøringsassistenten gør ved at gå på arbejde hver eneste dag.
Og det har bestemt værdi for samfundet, at de gør det.
Så det, at formuerne er så skævt fordelt, trækker altså i retning af at gøre indkomstfordelingen mere skæv, også i Danmark.
Langt de fleste har en formue på under 1 mio. kr.
Kun den rigeste tiendedel har en større formue, men for den rigeste ene procent er tallet nærmest 8 mio. kr.
Tallene ville være anderledes, hvis man indregnede pensionsformuer, men det ville stadig væk være sådan, selv om man indregnede pensionsformuer, at vi i den ene ende ville finde mange danskere uden formue og i den anden ende, i toppen, en række ganske velhavende danskere.
Jeg mener, det er vigtigt at få belyst, om den udvikling fortsætter, og hvad det betyder fordelingsmæssigt.
Et af problemerne med en skæv formuefordeling er jo, at det har konsekvenser for demokratiet.
Hvad er det så, SF har tænkt sig at gøre i forhold til lighed?
Jo, de fleste, vel især de borgerlige partier, er optaget af lige muligheder.
Problemet er, at de taler om formelt lige muligheder.
Det er vigtigt, men det er ikke tilstrækkeligt.
Der er stor forskel på børnenes muligheder.
Forældrenes indkomst, uddannelse og boligforhold er stadig væk af afgørende betydning for børnenes muligheder i livet.
Derfor er jeg også glad for, at det regeringsgrundlag, SF var med til at lave i 2011, og som stadig væk er gældende, understreger, at man taler om reelt lige muligheder og ikke formelt lige muligheder, for det er en forudsætning.
Desværre er det et illusion, at man kan skabe fuldstændig lige muligheder, for det kan man ikke.
Og derfor kommer man heller ikke uden om, at held spiller ind.
Hvem får jobbet lige for næsen af den anden?
Hvem får den rigtig gode sagsbehandler i kommunen?
Vi får aldrig skabt lighed alene gennem lige muligheder.
Derfor er der også brug for en omfordeling gennem et socialt sikkerhedsnet i form af offentlige ydelser, gennem et skattesystem og gennem gratis adgang til centrale velfærdsydelser.
For det betyder jo mere for den enlige rengøringsassistent, at uddannelse og sundhed er gratis, end det betyder for direktøren.
Godt en tredjedel af vores forbrug fordeles mere eller mindre ligeligt mellem borgerne i form af offentlige velfærdsydelser.
Derfor ville nulvækst, som Venstre i spidsen for de borgerlige foreslår, også bidrage til en yderligere stigning i uligheden.
Uanset hvad man mener om lighed og ulighed, er der tale om, at vi ganske enkelt ikke ved nok om, hvordan uligheden vil udvikle sig, hvilke konsekvenser stigende ulighed har for, hvordan borgerne har det i Danmark, og hvilke metoder og politikker der bedst kan bidrage til at øge ligheden.
Det er i hvert fald et politisk projekt, SF står bag.
Vi vil øge ligheden i Danmark.
Alt det vil vi gerne have belyst.
Vi ønsker en udredning af lighedens natur i Danmark, at få mere viden, så vi har et sagligt grundlag at diskutere ud fra.
Vi mener, det er bedst belyst af et uafhængigt ekspertudvalg med brede og faglige kompetencer og eget sekretariat, der kan arbejde uafhængigt af regeringen og embedsapparatet.
Jeg synes, vi skylder danskerne en seriøs undersøgelse af, hvad uligheden gør ved vores samfundsmodel, som vi skal værne om.
Jeg noterer mig, at regeringen ser positivt på det her, men ikke mener, det er nødvendigt.
Jeg har altså tænkt mig at stille en række spørgsmål i udvalgsarbejdet, så vi netop kan få alle de her fakta frem i lyset, hvis det nu er sådan, at regeringen allerede i forvejen sidder inde med prognoser for, hvordan det ser ud i 2020, og hvordan uligheden vokser, som Socialdemokraternes ordfører gjorde opmærksom på.
Jeg synes, det er katastrofalt for det projekt, vi har med den danske model, men det er ikke overraskende.