Finn Sørensen (EL), 2014-05-08:
Jeg havde egentlig ikke forberedt, at vi skulle have en større diskussion om kontanthjælpsreformen – det var nok ud fra en forventning om, at det nok ikke ville nytte ret meget.
Men da fru Pernille Rosenkrantz-Theil jo selv lagde op til den, vil jeg da ganske kort kommentere den, men ikke på den måde, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil og andre måske ville have forventet, nemlig ved at gentage hele vores dræbende kritik af den elendige reform, men ved bare at komme med en opfordring til fru Pernille Rosenkrantz-Theil, som desværre ikke er i salen, men så må jeg jo fange hende på et andet tidspunkt: Kan vi nu ikke snart slippe for den der henvisning til det kommunale selvstyre, hver gang man bliver præsenteret for, at man har lavet en lov, der skaber nogle problemer, fordi kommunerne får nogle muligheder for at spare ved at sætte nogle udsatte mennesker i en endnu mere udsat position?
Kan vi ikke bare slippe for det?
For når vi kigger på andre forhold, er der jo ingen smalle steder, så er der ikke noget kommunalt selvstyre.
Kommunerne må ikke selv bare finde ud af at opkræve noget mere i kommuneskat.
Det må de skam ikke.
De må ikke bruge bare så meget som en lillebitte bøjet femøre mere end det budget, der nu er afsat af Folketinget og i en aftale med KL, uden at de bliver straffet i hoved og i den anden ende, og det er ikke bare individuelt den kommune, der forsynder sig, men kollektivt.
Og sådan kunne vi blive ved.
Så kan vi ikke bare slippe for den der henvisning til det kommunale selvstyre?
Det er jo bare en måde at slippe uden om reelt at tage stilling til de problemer, man skaber med den lovgivning, man laver herinde i Folketinget.
Men lad os lige huske, at det er os i Folketinget, der har ansvaret for de rammer, kommunerne skal administrere inden for, så lad os dog lade være med at give dem nogle rammer, der kan medføre de problemer, som vi så skal forholde os til her.
Når det er sagt, vil jeg selvfølgelig sige, at det jo er fint, at regeringen og forligspartierne indser, at man med den kontanthjælpsreform har indført nogle forsørgelsesydelser, der er så lave, at en række unge mennesker under 30 år ikke har penge til huslejen.
Det er jo det, det handler om.
Så tak for det.
Det er jo en erkendelse.
Det er jo en tilståelsessag.
Det er også klart, at der ligger en forbedring i det her, og det vil Enhedslisten selvfølgelig stemme for.
Men inden man puster sig alt for meget op, synes jeg lige, at vi skal kigge på, hvad realiteterne er i det, som man foreslår.
Den foreslåede ordning er jo langt ringere end den særlige støtte, som kontanthjælpsmodtagere over 30 år kan få, og som unge, der modtager aktivitetstillæg, kan få, hvis de søger efter § 34 i aktivloven.
Efter § 34 kan en enlig få hjælp til den del af de samlede boligudgifter, som overstiger 2.800 kr., og her medregnes varme og el osv. til de boligudgifter, der gives hjælp til.
Det er jo ret absurd, at unge, der i forvejen får en ekstremt lav hjælp, som de ikke kan leve af, nu skal spises af med en meget ringe huslejehjælp, som kun gives for ½ år og kun gives efter kommunens skøn.
Det er bare for at sætte tingene i relief og ikke for at kaste vrag på den forbedring, der ligger, men det er jo en forbedring fra et meget, meget lavt niveau.
Vi har regnet på det, og vi har muligvis regnet forkert, men så vil udvalget få mulighed for at efterprøve vores udregninger.
Dem vil vi selvfølgelig gerne lægge frem.
Der vil boligsikringen være på 600 kr., og dermed vil nettohuslejen være på 3.400 kr.
Det vil betyde, at den unge, efter det, der foreslås her, kan få 400 kr. om måneden i midlertidig huslejehjælp i 6 måneder.
Det er selvfølgelig bedre end ingenting.
Hvis huslejehjælpen blev udregnet efter principperne i § 34 og vi satte udgifter til el og varme til 900 kr. om måneden, ville den unge have fået 1.500 kr. om måneden i huslejehjælp.
I vores regneeksempel vil den unge efter betaling af boligudgifter have knap 850 kr. om måneden til mad, tøj, vask, lommepenge og alle øvrige faste udgifter.
Enhver burde kunne se, at det ikke holder en meter.
Så spørgsmålet er jo, hvor mange unge der skal sættes ud af deres bolig, før regeringen kan indse, at det er nødvendigt at forhøje de lave ungeydelser og give en tilstrækkelig hjælp til boligudgifter, så man kan sikre, at de unge både har penge til at betale husleje, til at spise sig mætte hver dag og til at deltage i det almindelige sociale liv, som unge mennesker også skal deltage i, men som jo også koster penge.
Vi forstår heller ikke, hvorfor den her hjælp skal være midlertidig.
Hvad skal kommunen stille op, når de 6 måneder er gået, og det ikke er lykkedes at anvise en billigere bolig eller få det unge menneske over på SU, hvor man må tjene nogle penge eller tage et lån?
Skal man så bare acceptere, at de bliver sat på gaden, for nu har de brugt deres kvote for midlertidig hjælp?
Vi forstår heller ikke, at huslejehjælpen skal gives efter et skøn, og at det ikke er en retmæssig ydelse.
Alle unge på den lave uddannelsesydelse og lave kontanthjælp, som har en husleje på over 3.000 kr., vil jo mere end opfylde de økonomiske betingelser for at få huslejehjælpen.
Til sidst vil jeg selvfølgelig bare sige, at ja, det er en forbedring, og der er heller ikke nogen nye forringelser i det, så derfor vil Enhedslisten støtte det.
Men vi håber da, at noget af det, der bliver sagt, ikke falder på stenet grund, og at vi undervejs i udvalgsarbejdet måske kan lave nogle forbedringer.