Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Det går ud på at pålægge regeringen at fremsætte et lovforslag i næste samling om ændring af straffelovens § 223 a, så den, der som kunde mod betaling har samleje med en person, der er offer for menneskehandel, straffes med bøde eller fængsel i indtil 2 år.
Forslagsstillerne anfører bl.a., at man med beslutningsforslaget ønsker at sende et signal om, at det ikke under nogen omstændigheder er acceptabelt at købe sex af prostituerede, der er ofre for menneskehandel.
Jeg vil gerne starte med at understrege – og det har regeringen givet udtryk for tidligere – at menneskehandel er en særdeles alvorlig forbrydelse, og at vi bør gøre alt for at hjælpe ofrene og slå hårdt ned på de bagmænd, som på både kold og kynisk vis udnytter prostituerede.
Indsatsen mod bagmændene for prostitution har i de senere år været et højt prioriteret indsatsområde for politiet.
Strategien har bl.a. den målsætning at sikre, at der overalt i Danmark gennemføres en ensartet og intensiv politimæssig indsats mod strafbare forhold i forbindelse med prostitution.
Jeg kan også nævne regeringens seneste handlingsplan på området, »Handlingsplan til bekæmpelse af handel med mennesker 2007-2010«, som netop slår fast, at der skal være en helhedsorienteret indsats for ofre for menneskehandel.
Planen, der løber til udgangen af 2010, omfatter både forebyggende, støttende og efterforskningsmæssige aktiviteter og en øget koordinering af samarbejdet mellem de sociale organisationer og myndighederne.
Det overordnede mål med den handlingsplan er at øge bevidstheden i befolkningen om menneskehandel, at etablere en øget national og international indsats, at yde ofrene i Danmark støtte og hjælp og naturligvis at straffe bagmændene.
Den handlingsplan vil blive evalueret i løbet af i år.
På den baggrund vil regeringen tage stilling til, hvordan den fortsatte indsats til bekæmpelse af menneskehandel bedst muligt kan blive tilrettelagt.
Partierne bag handlingsplanen vil naturligvis blive orienteret om evalueringen, når den foreligger.
Jeg kan også nævne, at Justitsministeriet har nedsat en arbejdsgruppe, som skal overveje behov og muligheder for at styrke indsatsen over for ofre for forbrydelser.
Den arbejdsgruppe skal bl.a. se på, om der i politiets og anklagemyndighedens regi er mulighed for at forbedre bistanden til ofre for forbrydelser, og også se på, om der er behov for justeringer af offererstatningslovens ordning om udbetaling af erstatning og godtgørelse fra staten til sådanne ofre. Med hensyn til forslagsstillernes ønske om en bestemmelse i straffeloven, som gør det strafbart at købe sex af prostituerede, som er ofre for menneskehandel, vil jeg gerne starte med at slå fast, at regeringen naturligvis har meget stor sympati for netop den intention om at styrke indsatsen mod menneskehandel.
Men der er flere grunde til, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
For det første vil en straffelovsbestemmelse med det indhold efter regeringens opfattelse rejse nogle ganske vanskelige bevismæssige spørgsmål i praksis.
Ikke mindst rejser forslaget det spørgsmål om, hvordan man i praksis skulle kunne fastslå, at en kunde har det fornødne forsæt til at vide, at den prostituerede var offer for menneskehandel.
Man kan ganske vist pege på, at ofre for menneskehandel erfaringsmæssigt ofte er kvinder fra en række andre lande, men det betyder jo ikke, at man i en straffesag uden videre vil kunne slutte, at en kunde har haft det fornødne forsæt, blot fordi den pågældende har været klar over, at den prostituerede kom fra et bestemt andet land.
Hertil kommer, at menneskehandelsforbrydelserne i nogle tilfælde kan være begået på et tidspunkt, som ligger før, og nogle gange måske endda ganske lang tid før, en kunde kommer i kontakt med den prostituerede.
Det gælder f.eks. i de tilfælde, hvor en udenlandsk prostitueret måske har været udsat for menneskehandel i forbindelse med at være kommet her til landet, men nu er prostitueret under nogle former, hvor den pågældende ikke længere i straffelovens forstand er udsat for menneskehandel.
Eksempelvis kan det være tilfældet, hvis det er lykkedes for den prostituerede at slippe ud af kløerne på sine bagmænd, og hun eller han nu er prostitueret under former, der ikke har forbindelse til den tvang, som den pågældende på et tidligere tidspunkt har været udsat for.
Under en straffesag mod en kunde vil det jo bl.a. også være sådan, at spørgsmålet om kundens forsæt må vurderes uafhængigt af, om der tidligere er afsagt dom over en gerningsmand for at have begået menneskehandel over for den pågældende prostituerede.
Samtidig er det klart, at ikke enhver mistanke om, at der er tale om menneskehandel, vil være tilstrækkelig.
Jeg tror som nævnt, at det ville være ganske vanskeligt i praksis at føre et sådant bevis.
Som jeg var inde på, kan f.eks. det forhold, at den prostituerede er udlænding, jo ikke i sig selv udgøre et tilstrækkeligt bevis.
Og jeg kan heller ikke umiddelbart få øje på nogen andre sådan objektive forhold, der i sig selv kunne være afgørende for bedømmelsen af en kundes forsæt.
I visse tilfælde kan det selvfølgelig være sådan, at der er nogle særlige tegn på, at en prostitueret kan være offer for menneskehandel, eksempelvis gælder det, hvis en prostitueret opfører sig på en måde, der tyder på, at den pågældendes bevægelsesfrihed er begrænset.
Men heller ikke i sådan nogle tilfælde vil man imidlertid i en straffesag sådan uden videre kunne fastslå, at en prostitueret er offer for menneskehandel i straffelovens forstand.
Derfor ville det selv i de tilfælde formentlig blive ganske vanskeligt at bevise, at kunden har haft det fornødne forsæt med hensyn til, at der er tale om et offer for menneskehandel.
Så sammenfattende vil jeg sige, at det altså forekommer mig meget vanskeligt at finde bare nogle nogenlunde objektive kriterier for, hvornår kunden almindeligvis ville kunne ifalde et strafansvar.
I givet fald må der formentlig være tale om at opstille en bred vifte af specifikke kriterier, der findes tilsammen at kunne give kunden et billede af, at den pågældende prostituerede er offer for menneskehandel.
Men i praksis tror jeg, at det ville være svært at få nogen dømt på grundlag af sådan en bestemmelse.
Det gælder i øvrigt også, hvis man ud over tilfælde af forsæt skulle forestille sig kriterier for et strafansvar på grundlag af uagtsomhed fra kundens side.
Ud over de her bevismæssige spørgsmål kan en gennemførelse af beslutningsforslaget også få andre uhensigtsmæssige følgevirkninger.
Det vil jeg gerne uddybe.
Politiet modtager faktisk fra tid til anden henvendelser fra sexkunder i forbindelse med efterforskning af sager om menneskehandel.
I 2009 modtog rigspolitiet f.eks. 65 henvendelser fra private borgere vedrørende anmeldelse af prostitutionsvirksomhed i nærmiljøet eller mistanke om rufferi og menneskehandel.
De foreløbige tal for 2010 er 17 henvendelser, hvoraf 3 anmeldere har givet udtryk for at have købt sex.
Rigspolitiet har så dertil bemærket, at det ikke kan udelukkes, at flere af de anmeldelser, der er indgivet, kan hidrøre fra sexkunder, som bare ikke ønsker at oplyse, at de rent faktisk har købt sex.
Rigspolitiet har også givet udtryk for, at et eventuelt forbud mod køb af visse prostitutionsydelser må forventes at føre til ændringer i den måde, prostitutionsydelser udbydes og udføres på.
Så på baggrund af de betragtninger kan regeringen som sagt ikke støtte beslutningsforslaget.
Supplerende kan jeg oplyse, at Justitsministeriet har anmodet Straffelovrådet om at foretage en mere generel gennemgang af straffelovens kapitel 24 om forbrydelser mod kønssædeligheden.
Det er regeringens opfattelse, at lovgivningsmæssige initiativer på området under alle omstændigheder bør afvente Straffelovrådets samlede gennemgang af straffelovens sædelighedskapitel.