runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Frederiksen (S), 2009-02-05:
Der er bare en diskussion, som ministeren undlader at gå ind i, nemlig om hvorfor problemerne vokser lige nu.
Hvad er det, der gør, at vi siden 2001 har set en voldsom stigning i antallet af unge, der er involveret i særdeles grov kriminalitet, som vold er en central del af, og som vi ved kan påføre ofrene ekstreme konsekvenser?
Hvad er årsagen til, at volden er eskaleret siden 2001, og at der ikke er sket fremskridt i kampen mod det, vi kan kalde ghettoiseringen af det danske samfund?
Hvad er årsagen til, at de dårligst integrerede indvandrere ikke er kommet ind på vores arbejdsmarked, og at fattigdommen er steget?
Kunne der ikke være en sammenhæng mellem det, at vi i dag oplever, at en masse børn og unge står i ekstremt udsatte livssituationer, og de bagvedliggende problemer, som desværre er blevet skabt gennem de senere år?
Karen Jespersen (V), 2009-02-05:
Noget af det, man lige præcis skal tage i betragtning, er jo de problemer, forældrene har med f.eks. misbrug og psykisk sygdom.
Man skal ikke begynde at stille nogle krav til nogle mennesker, som ikke kan honorere de krav.
Jeg tror, fru Vivi Kier trak en parallel, og jeg mener sådan set også, der er en parallel til det forslag, fru Mette Frederiksen kom med i forhold til børn, der ikke kan dansk.
Jeg er helt med på, at her handler det jo heller ikke meget, meget snævert om, hvor meget dansk man kan
sådan forstod jeg i hvert fald fru Mette Frederiksens svar.
Det handler lidt bredere om at se på nogle børns samlede situation, og det er også derfor, man taler om en § 50-undersøgelse, og hvis det er meget omfattende problemer, tror jeg også, fru Mette Frederiksen vil sige, at det måske ikke lige er vuggestuetvang, eller hvad man nu skal kalde det, der skal til.
Det handler om at styrke forældrenes ansvarsfølelse.
De skal vide, at de skal sørge for, at deres børn lærer dansk, for ellers kan de simpelt hen ikke begå sig i samfundet, så jeg synes, der er en klar parallel.
Hvis vi ser på familiernes situation, har alle lavindkomstgrupper altså en højere indkomst eller måske for nogles vedkommende samme indkomst, som de havde for 5 år siden; jeg har ikke lige tallene med her.
Der er kommet flere, også med indvandrerbaggrund, ind på arbejdsmarkedet, og der er f.eks. flere kontanthjælpsmodtagere, der har fået arbejde, så den materielle livssituation er alt i alt forbedret.
Man havde ikke tilstrækkelig styr på, hvor mange mennesker der kom til landet, så man kunne ikke sørge for integrering, og man lod et værdiskred ske, så det ligesom blev gammeldags at tale om sådan noget som disciplin, ansvarsfølelse og at gøre sig umage.
Her synes jeg heldigvis der bredt set er ved at ske en ændring, men det er jo et langt, sejt træk at få rettet op på sådan nogle ting.
Og det er ikke bare i forhold til nogle bestemte partier der var en generel laden stå til i nogle årtier, som vi nu betaler prisen for.
Mette Frederiksen (S), 2009-02-05:
Jeg tror, der er et indbygget paradoks i hele denne måde at tænke socialpolitik på, som jeg inderligt håber ministeren vil overveje.
Det er det paradoks, at de forældre, der måske har de største forudsætninger for at kunne håndtere det at blive pålagt at gøre noget bestemt og ændre adfærd, måske også er dem, der har den bedste økonomi og derfor ikke vil se deres eksistensgrundlag yderligere forringet på grund af en nedsat børnefamilieydelse, mens de forældre, som vel egentlig er målgruppen, har sværest ved at honorere kravene - det kan være på grund af eget misbrug, det kan være på grund af psykiatriske lidelser, det kan være fordi man er meget, meget dårligt integreret i det danske samfund, man har måske været rigtig mange år uden for arbejdsmarkedet, og i mange tilfælde er der måske oven i købet tale om en kombination af alle de problemer på én gang.
Jeg vil håbe, at ministeren vil tage det paradoks med i sine videre overvejelser, altså at den sanktion, der indføres her, i virkeligheden ikke rammer den rigtige målgruppe, hvis man kan sige det på den måde.
Karen Jespersen (V), 2009-02-05:
Nej, succeskriteriet er helt klart - det kan jeg slet ikke forestille mig nogen kan være i tvivl om - at der bliver rettet op på de skævheder, det handler om.
Problemet er jo, at børnene ikke kommer i skole, eller at de strejfer rundt på gaden til sent om aftenen.
Vi spørger: Hvad kan vi gøre for at gøre noget ved det problem?
Der har vi faktisk en solid viden om, at koblingen virker.
Man kan give folk et pålæg og sige, at de kan miste deres kontanthjælp, hvis ikke de følger det pålæg, og det virker faktisk.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Ministeren vil gerne snakke om 1990’erne, så lad os gøre det.
Vi er vel enige om, at fattigdommen siden 1990’erne er steget, og at der også er en øget ulighed i samfundet.
Vi ved også godt, at hvis ministeren sammenligner det tidligere med, hvad der sker på gaderne i dag for de her udsatte børn, er det også et helt andet billede, end vi så i 1990’erne. Der er massive sociale problemer, og det tror jeg ministeren og jeg kan være enige om.
Uenigheden skyldes det forhold, at man allerede på nuværende tidspunkt med den nuværende lovgivning efter evalueringen kan se, at det kun er i sager om 10 børn ud af 50.000 børn, man går ind og bruger et pålæg.
Det sker så sjældent, fordi der er nogle andre årsager, som man gerne som socialrådgiver og sagsbehandler vil gå ind og hjælpe med.
Har ministeren mistillid til de folk, som bruger deres faglighed og ikke bruger pålægget yderligere?
Er det, fordi ministeren siger: Jeg har ikke tillid til, at de gør det ordentligt, så derfor laver jeg en »kan«-bestemmelse om til en »skal«-bestemmelse, der skal bruges på alle?
Jeg spurgte også før om, hvad succeskriteriet er - ikke om de kommer i skole eller ej, det er jeg helt enig med ministeren i, men er succeskriteriet, at så mange forældre som muligt skal rammes økonomisk?
Karen Jespersen (V), 2009-02-05:
Men det er jo pålægget, der er det interessante, og det, der er fuldstændig afgørende, er f.eks., at børn kommer i skole, når de ikke er syge.
Det var det, der var baggrunden for, at hele den her kobling blev etableret i sin tid i 1990’erne for en gruppe forældre.
Vi kunne se
det var ikke bare et enkelt eksempel, der var jo en større gruppe - at deres børn faktisk nærmest sporadisk kom i skole.
Og man kunne se, at det faktisk hjalp.
Succeskriteriet er helt klart, at ungerne kommer i skole, og det er absolut ikke, at forældrene bliver straffet.
Vi har faktisk et solidt belæg for, at det virker.
Da den her kobling blev sat i værk, så vi, at det virkede.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Nu har vi en lovgivning allerede, som siger, at man kan bruge de her metoder.
Rambøll har lavet den, og deri står, at 16 kommuner har anvendt metoden.
Vi har 50.000 børn, som enten selv eller via familien får hjælp og støtte.
I ti af sagerne er der givet pålæg, der har hjulpet.
Så jeg vil rigtig gerne høre ministeren: Hvad er succeskriteriet?
Er succeskriteriet, at man giver det nogle få gange og derfor går ind og kigger på årsagerne og hjælper de her familier på en anden måde?
Eller er succeskriteriet, at så mange som muligt får en sanktion?
For så synes jeg, man skal sige højt, at det her handler om, at vi skal ramme så mange som muligt.
Karen Jespersen (V), 2009-02-05:
Altså, det var jo den kobling, vi havde der i 1990'erne, og man kan endda sige, det var en skrappere økonomisk sanktion, fordi man kunne tage hele kontanthjælpen.
Derfor kunne man måske her sige det, som var borgmesteren i Helsingørs indvending, tror jeg, nemlig at det er en alt for svag sanktion, der er i det her forslag, fordi det slet ikke er nok til at få forældrene til at tage deres forældreansvar alvorligt.
Jeg synes, at man sagtens kan have sådan nogle bestemmelser i den sociale lovgivning, og det er jo netop set i sammenhæng med en række andre initiativer.
Vi har jo netop også med et bredt flertal sat mere skub i forældreprogrammer, og det var noget, som man næsten ikke talte om i begyndelsen af 1990'erne, men det er noget, som så gradvis er kommet med en meget bred opbakning.
Det er jo et initiativ inden for de samme rammer, som handler om at styrke forældrenes ansvar.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Jeg er rigtig ked af, hvis de ting, jeg siger, bliver opfattet sådan, som ordføreren fra Venstre giver udtryk for på den anden side af bordet.
Det er et kæmpe problem, når børn render rundt og laver hærværk, det er et kæmpeproblem, når børn gør skade på sig selv eller på andre, og det er også et kæmpe problem, når samfundets værdier ikke bliver respekteret.
Der, hvor vi er uenige, er: Skal vi bruge straf, eller skal vi bruge omsorg?
Jeg var ovre at besøge Rådmandsgades Skole, som har mange socialt udsatte børn, og inspektøren sagde, at der også var børn, der lavede hærværk.
Så lavede man en frivillig aftale med dem om, at de skulle komme i påsken, og hvis de havde malet den ene væg med graffiti, så skulle de komme ind og male væggen over.
Og det gjorde de jo.
Man kan altså sagtens ad frivillighedens vej komme rigtig, rigtig langt.
Der er det vi siger, at vi ikke behøver at straffe forældrene.
Der er ikke en tradition i Danmark for, at socialt arbejde skal bygge på tvang, og det er det, regeringen er godt og grundigt i gang med fuldstændig at smadre.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Det er forbudt at slå sine børn.
Desværre bliver der stadig væk hvert år registreret 30.000 børn, som bliver udsat for vold.
Det svarer til to børn i hver klasse.
Det er også forbudt at køre for stærkt, men stadig væk er der rigtig mange, der gør det.
Det, der virkelig ville være ambitiøst, det, der ville rykke noget, ville være at gå ind og spørge, hvad der er årsagen til, at den her mor eller den her far ikke er i stand til at indgå en aftale og efterfølgende holde den.
Hvis man går ind og kigger på de her ting og det er sådan, at der er tale om en psykisk lidelse, så er det da om at gå ind at sige: Jamen vi skal da gøre en forskel for den her mor, så hun er i stand til at være en god mor for sit barn.
Det bliver hun da ikke ved, at man tager børnechecken fra hende.
Det er da et fuldstændigt svigt af barnet at tro, at det alene at tage pengene gør en forskel og skaber mirakler i dagens rige Danmark.
Det kan godt være, at verden hænger sådan sammen for Dansk Folkepartis ordfører, men desværre er virkeligheden ikke sådan.
René Christensen (DF), 2009-02-05:
Det kan ødelægge tilliden, at man lægger vægt bag sine ord, når man laver en aftale, og det var også det, jeg gjorde rede for.
Jeg har også et andet spørgsmål til ordføreren, det er i forhold til, hvad konsekvensen kan blive af det her.
Hvis det viser sig, at forældrene ikke kan leve op til den aftale, som de har indgået med socialrådgiveren - det er aftalt i fællesskab, for det er også det, der bliver lagt op til her - så kan de blive trukket i børnefamilieydelsen. Så bliver der lagt op til her, at det, der så vil ske, er, at børnene vil få tæv, når de kommer hjem, de vil blive slået af deres forældre, hvis pengene bliver taget.
Så vil jeg sige, at så har det været en socialrådgiver, der har taget noget fejl i situationen, hvis vedkommende har valgt at bruge det her instrument i en situation, hvor folk er så langt ude.
For det er altså sådan, at det faktisk i dag er forbudt at slå sine børn i Danmark.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Jeg ville ønske, at det var så let, så man bare kunne sige til forældrene, at de skal magte det, og så tager de sig sammen, og så er de bare superforældre efter en times samtale med socialrådgiveren.
Men desværre er det jo sådan, at det, der er en selvfølge for ordføreren og for mig, nemlig at være gode forældre og tage ansvaret på os og stå op kl. 7.00 og smøre madpakken og sende vores børn af sted til tiden og sørge for, at de er hjemme, når mørket falder på, ikke er en selvfølge for mange andre.
Jeg har tillid til, at socialrådgiverne og sagsbehandlerne og alle dem, der arbejder på det sociale felt, er i stand til at foretage faglige vurderinger.
Det er også derfor, det bekymrer mig utrolig meget, at der stort set ikke er nogle positive bemærkninger til lovforslaget i høringssvarene.
Det må da også gøre indtryk på ordføreren for Dansk Folkeparti, at selv fagpersonerne siger: Det her vil fuldstændig ødelægge tilliden mellem socialarbejderne og forældrene.
René Christensen (DF), 2009-02-05:
Det er jo, som om ordføreren ikke har læst det samme lovforslag, som vi andre har læst.
For ordføreren siger, at nu bliver der lagt op til, at socialrådgiverne skal slå forældrene oven i hovedet.
Det vil sige, at socialrådgiverne skal sidde over for forældrene uden dialog og sige: Nu er det sådan her, det bliver.
I alt det, jeg har læst her, sker det ud fra fagligheden.
Netop derfor er der heller ikke noget sted i det her lovforslag, hvor det er oplistet fuldstændig regelret, hvad en familie skal kunne, hvad forældre skal kunne magte over for deres børn.
Der er netop lagt op til, at det her skal ske ud fra en faglig vurdering.
Så må man da spørge, om ordføreren slet ikke har tillid til, at man kan foretage en faglig vurdering af, hvad for nogen forældre der måske har givet lidt op over for deres barn og er kommet ned i det hul, hvor de har lyst til at stille barnet fra sig og sige: Jeg magter det ikke mere.
Her må man sige til forældrene: Selvfølgelig skal I magte det, nu skal vi hjælpe jer på vej, men vi skal også lave nogle aftaler her, og dem skal I overholde.
Har man slet ikke tillid til det fra SF's side?
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Venstres ordfører er dybt optaget af de her blomsterbede; vi er meget optaget af børnene og de unge og de forældre, som på eller anden måde har rigtig, rigtig store problemer: De har psykiske lidelser, de er ude i misbrug, eller de misbruger deres børn, der er vold.
I de tilfælde skal vi gøre alt for at hjælpe de her børn.
Jeg tror personligt ikke på, at det at slå et barn oven i hovedet eller tage børnechecken fra forældrene, som i forvejen næsten ingen penge har, vil virke motiverende.
Jeg ved ikke, om det hjælper, men gentagelse fremmer måske forståelsen, så jeg vil gerne gentage det, jeg sagde: Vi er imod, at man skal bruge straf som metode, når man skal nå de børn og unge, og der står i den nye lovgivning, der er lagt op til, at man går fra kan til skal.
Rambølls egen undersøgelse viser, at ud af 50.000 børn har der været 12 sager, hvor man har stoppet børnefamilieydelsen.
Det er da en falliterklæring, og derfor synes jeg også, at vi skal bruge andre metoder, når andre metoder virker.
Hvad får regeringen ud af det?
Ellen Trane Nørby (V), 2009-02-05:
Nu må man jo sige, at SF's ordfører for alvor modsiger sig selv.
Lise Egholm, Rådmandsgades Skole, er jo et klokkeklart eksempel på en konsekvent pædagogik, hvor det har nogle konsekvenser, hvis man bryder de fælles regler og aftaler, der er lavet.
Det er jo sådan set det samme, vi ønsker for samfundet, nemlig at der er respekt for vores fælles værdier, ligegyldigt om det er den skole, vi går på, om det er de blomsterbede, der pynter i vores offentlige rum, eller andet, og derfor skal der være nogle konsekvenser over for de unge, hvis de går ind og raserer de ting.
Det er jo netop det, Lise Egholm har praktiseret på Rådmandsgades Skole, også i forhold til forældrenes mødepligt på forældremøder og andre ting.
Det handler jo netop om at have en gensidig kontrakt, at man forpligter hinanden på at deltage.
Det, jeg egentlig gerne vil spørge SF's ordfører om, er i relation til, at SF's ordfører siger, at evalueringen viser, at der kun har været 12 tilfælde, hvor det her er sket, men samtidig siger SF's ordfører, at det her vil betyde, at alle vil blive frataget deres børnecheck.
Så jeg forstår ikke helt, hvad proportionerne er.
Mener SF's ordfører det ene eller det andet?
Jeg kan forstå på SF's ordfører, at SF ikke synes, at unge, der begår hærværk mod samfundets fælles værdier, er et problem, eller at det skal have nogen konsekvenser.
Jeg kan forstå på SF's ordfører, at SF ikke ønsker at være med til, at unge kan få et pålæg om at gå i fritidsaktiviteter eller et pålæg om at være med til at hjælpe med at beplante de bede, som de har raseret.
Jeg kan forstå, at SF's ordførers opfattelse er, at samfundets sætten grænser sådan set er ligegyldigt.
Det synes jeg er en interessant melding fra SF, for det betyder jo sådan set, at alt det, SF i den senere tid har sagt om, hvad de vil gøre for at sikre samfundet, jo har været det rene vrøvl, når SF ikke ønsker at gå ind konkret og tage de her initiativer.
Der er jo ikke særlig meget forebyggelse i det, hvis man ikke også vil være med til at tage nogle konkrete initiativer på det her område.
Den værste måde, man kan svigte børn på, er vel netop at være ligeglad med de handlinger, de begår.
Vivi Kier (KF), 2009-02-05:
Jeg må sige, at jeg også sidder sådan lidt målløs tilbage og tænker: Er det det samme lovforslag vi har læst?
Det er det, men man kan jo hive nogle ord ud og så mene, at det kun er de ord, der gælder.
Sådan er det ikke, man er jo nødt til at læse lovforslaget i sin helhed.
Jeg får lige lyst til at fortælle en lille historie og høre, om ordføreren er enig med mig.
For en del år siden fandt man jo faktisk ud af, at nogle af de her socialt udsatte børn måske ikke klarede sig så godt i skolerne, fordi pædagogerne og lærerne, der var om dem, ikke turde stille krav til dem, fordi de tænkte, at det egentlig var lidt synd for børnene; de havde det jo nok lidt svært derhjemme og sådan nej, de behøvede ikke at skrive stil, og nej, de behøvede ikke at læse historien.
Så fandt man ud af, at det jo var helt galt, selvfølgelig skulle man også stille krav til dem.
Og det skete der rigtig meget positivt ved.
Jeg vil gerne høre, om ordføreren er enig med mig i, at det faktisk også betyder noget for børn, der er udsatte, at man tør stille krav til dem.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Det er jeg fuldstændig enig i.
For til de børn, man ikke stiller krav til, siger man, at man ikke regner med, at de bliver til noget.
Altså, der er heller ikke den her ligestilling mellem de børn, som har superressourcestærke forældre, og de andre.
Men vi skal jo huske på, at når vi stiller krav, er det sådan, at for at børn kan leve op til de krav, skal de støttes så meget som muligt.
Så skal der også være lektiehjælp, for at de kan lave lektier, og så skal der også være nogle forældre, som er i stand til at tage sig kærligt af dem, når de kommer hjem.
Og de her ting skal man huske at tage med.
Krav kan ikke stå alene, der skal også være hjælp og omsorg.
Vivi Kier (KF), 2009-02-05:
Nu skal jeg prøve at starte og se, om jeg kan få mit blodtryk en lille smule ned, for det er jo vigtigt, at man i hvert fald forstår det, der står i lovforslaget.
Så jeg vil starte med at sige, at vi Konservative er utrolig optaget af, hvordan vi får unge mennesker, børn med en uhensigtsmæssig adfærd, på ret kurs, unge mennesker, som ikke lige passer deres skole, som udviser negativ adfærd, og hvis udvikling er i fare, som er på vej ind i en gråzone.
I dag er det således, at kommunerne kan vælge at bruge et forældrepålæg.
Med det her lovforslag lægger vi op til, at kommunerne skal bruge det, men i relevante situationer.
Det skal jo være baseret på en dialog, og skønner man, at der her sidder nogle forældre og nogle unge, hvor det her vil være relevant at bruge, så er det jo at vise omsorg, det er jo at give forældrene muligheden for at vise, hvordan de kan være gode forældre, det er at sige, at det betyder noget, at Mikkel er hjemme om aftenen og ligger i sin seng, det er, at det betyder noget, at Mette kommer op om morgenen og kommer i skole.
Det betyder rigtig, rigtig meget, og forældre, der kan, skal altså påtage sig et ansvar for deres egne børn.
Så det her forslag skal ses som endnu et redskab i den værktøjskasse, der hedder den forebyggende indsats.
Vi skal ikke acceptere, at der er børn, der render rundt ude på gaden, som ikke kommer i seng, som ikke passer deres skole og som ender med at stå som 18-årige og ikke kunne deltage i samfundslivet.
Så når opgaven her bliver en »skal«-opgave, så skal det ikke ses som straf eller tvang, det skal ses som den mulighed, hvor man siger, at nu har det altså lidt konsekvens at være forældre, det har også konsekvens at være barn og ung.
Vi vil dig det faktisk godt, vi stiller nogle krav til dig, og vi forventer noget af dig.
Men selvfølgelig skal det være i relevante situationer og i relevante tilfælde.
Vi kan varmt tilslutte os det her lovforslag.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Der står, at man vil ind og straffe.
Man vil tage familiernes børneydelser fra dem, og det betyder jo så, at man gerne vil gå ind og lave en strafsanktion.
I den tidligere evaluering, som jeg gerne vil læse op af igen, står der, at der er 50.000 børn, som enten selv eller via familien får hjælp og støtte, og i 12 af sagerne er der sket et stop for børnefamilieydelsen.
Der er ikke noget, der tyder på, at det her lovforslag vil hjælpe, eller at det tidligere har hjulpet, og nu gør man det, at man laver det yderligere om fra »kan« til »skal«, fordi man rigtig gerne vil ramme flere forældre.
Det er også derfor, jeg synes, det er en fuldstændig falliterklæring at sige, at man ved at straffe forældrene hjælper børnene bedst.
Det er der, der er uenighed, og jeg synes også godt, man må sige til de ordførere, som påpeger, at de gerne vil hjælpe de her børn, at det simpelt hen ikke er rigtigt.
Tina Petersen (DF), 2009-02-05:
Det er næsten et alt for stort ønske at stå her og bede ordføreren om at præcisere yderligere.
I forslaget står der også beskrevet ganske godt, at man ikke på nogen måde ønsker at gå ind og stille større krav til f.eks. forældre, der er psykisk syge eller syge generelt, men derimod gå ind med alle de hjælpemidler, man overhovedet kan, for at støtte op om de her forældre.
Der skal være en forudsætning for, at man griber ind, og den forudsætning kunne være, at, som det er set i visse kommuner, en mor eller en far for den sags skyld - f.eks. afleverer sine børn uden tøj på, og børnene bare er blevet sat ind i en taxa iført en ble og kørt af sted og afleveret, fordi moderen ikke kunne magte at stå op om morgenen.
Det er der, der skal gribes ind, det er der, der skal laves aftaler, og moderen skal selvfølgelig hjælpes.
Det er, hvad der står i forslaget.
Kan vi ikke få ordføreren til bare at give sig lidt på det område og give os ret i, at der ikke på nogen måder står i det her forslag, at man vil ind og straffe?
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Altså, der står i forslaget, at reglerne om forældrepålæg skærpes ved at ændre bestemmelsen fra en »kan«- til en »skal«-bestemmelse, og efterfølgende står der: » - således at kommunalbestyrelsen fremover skal træffe afgørelse om forældrepålæg, hvis forudsætningerne for dette er til stede.«
Så kan vi sige, at forudsætningen for dette jo har været til stede med den nuværende lovgivning.
Man går ind og laver en yderligere skærpelse af det på grund af det, der først stod i bemærkningerne om, at man kunne mærke, opleve og se, at socialrådgiverne havde haft en vis modstand mod lovforslaget.
Det var præcis det, der gjorde, at socialrådgiverne i høringssvaret reagerede med at bede om, at den sætning skulle tages ud, fordi den var enormt generaliserende og også meget fordømmende over for socialrådgiverne.
Grunden til, at man ikke har brugt den anden regel, er, at man har vurderet, at det ikke har været relevant.
Nu gør man det fra regeringens side, at man skærper den yderligere ved at sige, at det skal benyttes.
Tina Petersen (DF), 2009-02-05:
Jeg sidder hernede og undrer mig gevaldigt, så jeg vil gerne have, at SF's ordfører præciserer, hvor i forslaget hun ser, at man i det her samarbejde med forældrene, hvis forældrene nu har større problemer, ikke vil gå ind og hjælpe dem.
Når jeg sidder og læser forslaget, ser jeg, at alt den hjælp, der overhovedet kan gives, bliver givet i de tilfælde, hvor der er behov for det.
Så jeg vil gerne have, at SF's ordfører præciserer, lige nøjagtig hvor i forslaget der står, at man ikke vil give den her hjælp og støtte til familierne.