Lene Espersen (KF), 2008-05-08:
Titlen på dette beslutningsforslag kunne umiddelbart tyde på, at det er et regeringsinitiativ, Folketinget skal behandle, men forslaget er ikke regeringens, og regeringen kan på trods af titlen og flere gode intentioner ikke støtte forslaget.
Beslutningsforslaget er en genfremsættelse af et beslutningsforslag fra folketingetsåret 2003-04.
Regeringen er helt enig i disse målsætninger, som er et centralt element i regeringens initiativer mod ungdomskriminalitet.
Senest er det i regeringsgrundlaget »Mulighedernes samfund« fra november 2007 slået fast, at der skal sættes konsekvent og målrettet ind over for unge, som begår lovovertrædelser.
Det fremgår af beslutningsforslaget, at midlet til at nå målet om en hurtig og konsekvent indgriben mod ungdomskriminalitet skal være en ordning, hvor unge kriminelle overføres til et særligt ungdomsprojekt.
Ordningen skal bygge på en række forskellige elementer.
Der skal være tale om en hurtig beslutningsproces, de sociale myndigheder og den unges forældre skal være tæt inddraget, og den unge skal deltage i et forløb af f.eks. behandlende eller støttende karakter, og der skal skrides hurtigt ind, hvis den unge afbryder forløbet eller begår ny kriminalitet.
Det er elementer, der på ingen måde er nye i forhold til den nuværende håndtering af unge kriminelle.
Når unge lovovertrædere meddeles tiltalefrafald eller idømmes betingede domme, kan der således i dag fastsættes særlige vilkår.
Vilkår for tiltalefrafald kan f.eks. være, at den unge indgår en såkaldt ungdomskontrakt.
Ungdomskontrakten er en aftale, som forpligter den unge til at deltage i forskellige behandlende eller støttende aktiviteter, mod at anklagemyndigheden afstår fra yderligere retsforfølgning.
Ved at acceptere en ungdomskontrakt kan den unge i øvrigt opnå, at lovovertrædelsen anføres på straffeattesten i kortere tid end ellers.
Jeg kan også nævne, at der i 2005 blev iværksat en forsøgsordning i udvalgte politikredse med mulighed for at anvende behandling i anger management, altså vredeshåndtering, som vilkår for en betinget dom over for unge lovovertrædere.
Forsøgsordningen løber frem til udgangen af i år, og der vil herefter blive foretaget en evaluering af forsøget.
Vilkår for tiltalefrafald eller en betinget dom skal afspejle den begåede kriminalitet og den unges situation, og vilkårene skal medvirke til at lære den unge at respektere andre mennesker.
Samtidig skal der hurtigt følges op på sager, hvor der fastsættes vilkår, og det skal kontrolleres, at vilkårene faktisk overholdes.
Hvis vilkårene overtrædes, skal det have en mærkbar konsekvens.
Jeg vil også fremhæve Rigsadvokatens retningslinjer for behandling af sager mod unge lovovertrædere, som senest er revideret i 2007.
Det fremgår bl.a. af retningslinjerne, at udformningen af vilkårene i en ungdomskontrakt skal ske i fællesskab mellem de sociale myndigheder, den unge og den unges forældre.
Kontrakten skal udformes, så den afspejler den unges situation og den begåede kriminalitet og skal indeholde en målrettet plan, som fastlægger de konkrete og specifikke initiativer, som skal udgøre den samlede indsats over for den unge.
Kontrakten skal f.eks. indeholde en forpligtelse for den unge til at søge skole eller andet uddannelsessted eller til at deltage i sportsaktiviteter eller passe et fritidsjob.
Der kan også være tale om vilkår for sociale foranstaltninger, f.eks. vilkår om pædagogisk støtte i hjemmet eller familiebehandling.
En ungdomskontrakt skal godkendes både af politiet og af retten.
For at sikre en hurtig og effektiv sagsbehandling fastsætter retningslinjerne, at der så vidt muligt skal etableres en ordning, hvorefter politiet og retten godkender ungdomskontrakten
samme dag, som kontrakten er underskrevet af den unge.
Når retten har godkendt ungdomskontrakten, skal politiet straks underrette de sociale myndigheder, så de relevante initiativer kan iværksættes snarest muligt.
Rigsadvokatens meddelelse fastslår også, at politiet skal følge op på sager, hvor der er fastsat vilkår i forbindelse med tiltalefrafald eller en betinget dom.
Politiet har således pligt til at anmode de sociale myndigheder om at redegøre for tilsynet med den unge, når der er forløbet 3 måneder, siden tiltalefrafaldet blev meddelt den pågældende.
Herudover indeholder retningslinjerne bl.a. regler, hvorefter forældre som udgangspunkt skal underrettes snarest muligt, hvis en ung anholdes eller skal afhøres.
Et særligt spørgsmål, som efter min opfattelse også må rejses i relation til beslutningsforslaget, er om målgruppen for det skitserede ungdomsprojekt.
Forslagsstillerne anfører i den forbindelse, at unge, som begår grov kriminalitet, ikke kommer i betragtning til et ungdomsprojekt, men forslaget tager alligevel sigte på bl.a. unge, der risikerer ubetinget fængselsstraf i op til 3 måneder.
Det vil f.eks. kunne omfatte tilfælde, hvor den unge har begået grov berigelseskriminalitet, hærværk eller lignende.
Allerede i dag er det jo sådan, at unge i aldersgruppen 15-17 år, der begår en sådan kriminalitet, omfattes af målgruppen for den såkaldte ungdomssanktion.
Ungdomssanktionen, der blev indført i juli 2007, finder anvendelse på unge fra 15-17 år, som har begået grovere kriminalitet, og som derfor risikerer mellem 30 dages og ca. 1 års ubetinget fængsel.
Sanktionen, der fastsættes af domstolene efter indstilling fra de sociale myndigheder, består af et struktureret, kontrolleret socialpædagogisk behandlingsforløb af 2 års varighed, som bl.a. tager sigte på en gradvis udslusning af den unge til en normal tilværelse uden kriminalitet.
Hovedelementerne i sanktionen er normalt et indledende ophold i en sikret institution, derefter et længere ophold i en ikkesikret døgninstitution eller et egnet opholdssted og til sidst en ambulant udslusningsfase.
På grundlag af Socialforskningsinstituttets evaluering af ungdomssanktionen fra 2005 blev der sidste år foretaget visse ændringer med henblik på at styrke indholdet i ungdomssanktionen.
Ændringerne indebærer, at indsatsen under forløbet i højere grad rettes mod de unges uddannelse og beskæftigelse, og at de unge fremover får tilknyttet en koordinator, som skal virke for at fremme sammenhængen mellem ungdomssanktionernes tre faser og afholde netværksmøder bl.a. med henblik på at inddrage de unge og deres forældre under forløbet.
Regeringen finder, at der med beslutningsforslaget lægges op til et kortere og mere løst tag i skuldrene på de unge lovovertrædere.
Særlig i de situationer, hvor den unge har begået grov kriminalitet, er der efter regeringens opfattelse tværtimod behov for at fastholde den unge i længere tid og derigennem sikre, at den pågældende igen kommer på ret kurs.
Hertil kommer, at der efter regeringens opfattelse ikke med rette kan tales om konsekvens, hvis en ung lovovertræder, der i dag risikerer op til 3 måneders ubetinget fængsel, skal kunne slippe helt uden en anmærkning i straffeattesten.
Regeringen kan tilslutte sig beslutningsforslagets intention om ikke at procesliggøre sager mod unge lovovertrædere i unødigt omfang.
Det kan eksempelvis nævnes, at dommeren i forbindelse med ungdomskontrakter påser, at de fastsatte vilkår er rimelige, proportionale m.v., og at dommeren i sager, hvor den unge idømmes en ungdomssanktion, skal godkende de sociale myndigheders forslag til et behandlingsforløb.
Hertil kommer naturligvis den helt grundlæggende garanti, der ligger i, at en dommer vurderer skyldsspørgsmålet.
Derfor kan regeringen ikke tilslutte sig forslagsstillernes tanke om helt at undlade at inddrage retssystemet i de omhandlede sager.
Når det gælder indsatsen mod ungdomskriminalitet, er det jo i øvrigt helt centralt med et velfungerende kriminalpræventivt arbejde.
SSP-samarbejdet er og bliver det naturlige omdrejningspunkt for den kriminalpræventive indsats over for unge, der er på vej ud i kriminalitet.
Et tæt samarbejde mellem skole, socialforvaltning og politi er centralt, hvis vi skal nå at opfange faresignalerne i tide.
Det handler om at sætte ind hurtigst muligt, når man bliver opmærksom på, at der er noget galt, og det handler i høj grad om at inddrage de unges forældre og øvrige netværk.
Vi skal i langt højere grad have forældrene på banen og holde dem fast på deres ansvar.
Derfor er et af elementerne i den kriminalitetsforebyggende strategi, at politiet i samarbejde med kommunerne hurtigst muligt skal inddrage forældrene bl.a. i de såkaldte bekymringssamtaler eller bekymringsbreve.
Det er vigtigt, at politiet rykker ud til forældrene, så snart man får kendskab til problemerne, og for at understrege dette har rigspolitiet netop bedt alle politikredse om i fornødent omfang at fortsætte og styrke indsatsen med involvering af forældrene til de unge gennem hjemmebesøg og bekymringssamtaler, herunder med inddragelse af de sociale myndigheder, skoler m.v.
Det er vigtigt også at sætte ind med en tidlig social indsats over for de unge.
Ikke blot forældre, men også de sociale myndigheder, skoler og fritidstilbud skal være opmærksomme og gribe ind, så snart der begynder at opstå en negativ kultur blandt de unge.
Endelig vil jeg fremhæve, at regeringen har nedsat en kommission vedrørende ungdomskriminalitet, der skal foretage en samlet gennemgang af indsatsen mod ungdomskriminalitet og på grundlag heraf komme med indstilling om, hvordan indsatsen kan styrkes med henblik på at gøre den så målrettet og virkningsfuld som muligt.
Kommissionen skal gennemgå de eksisterende regler og ordninger, der vedrører forebyggelse og bekæmpelse af ungdomskriminalitet, og skal bl.a. inddrage foreliggende analyser og undersøgelser af effekten af den nuværende indsats.
I den forbindelse skal kommissionen bl.a. overveje, om der kan være anledning til at foretage ændringer af ungdomssanktionen.
I overvejelserne herom skal indgå såvel de hidtidige erfaringer som den effektevaluering af ungdomssanktionen, der forventes afsluttet i slutningen af det her år.