Margrethe Vestager (RV), 2013-05-21:
Tak for muligheden for endnu en gang at redegøre for regeringens holdning til den her sag.
Jeg skal begynde med konklusionen, som jo er efterspurgt, og den vil være velkendt.
Regeringens holdning er nemlig uændret: Danmark vil ikke deltage i det forstærkede samarbejde om en afgift på finansielle transaktioner, en såkaldt FTT, på nuværende tidspunkt.
Det er sådan set ikke begrundet i, hvad skal man sige, ideologiske vanskeligheder, men hvis en transaktionsskat kun indføres af en gruppe af lande og ikke på globalt plan, vil det være forbundet med væsentlige problemer.
Sådan er det stadig, også efter at Kommissionen den 14. februar fremsatte sit nye forslag til et forstærket samarbejde om en transaktionsafgift.
Dermed jo også sagt, at det fortsat er regeringens vurdering, at en transaktionsskat indebærer risiko for udflytning af aktivitet på det finansielle område, og dermed også, at der er risiko for en forholdsmæssig stor reduktion i den økonomiske aktivitet.
Det gjaldt det gamle forslag, og det gælder det nye forslag.
Det er klart, at vi følger sagen, for kan der findes robuste løsninger på de væsentlige problemer, som er forbundet med at indføre en transaktionsskat, så er det klart, at vi selvfølgelig er åbne over for at overveje vores position.
Som sagt vurderer vi fortsat, at en transaktionsskat indebærer en risiko for udflytning af finansiel aktivitet fra lande, som indfører en sådan transaktionsskat.
Begge forslag, som Kommissionen har fremsat, bygger på et etableringsprincip, og det betyder, at der skal betales transaktionsskat, når der handles med eller mellem finansielle aktører fra det område, hvor man har en transaktionsskat.
Senest har Kommissionen så som et nyt element introduceret et udstedelsesprincip, som indebærer, at en finansiel transaktion beskattes, hvis der handles et værdipapir fra et land, hvor man har en transaktionsskat, mellem parter uden for det område, hvor man har en transaktionsskat.
Det betyder konkret, at to danske finansielle institutioner vil blive afgiftspligtige i et land, der har transaktionsskat, f.eks. Tyskland, hvis de handler med en tysk aktie, da Tyskland deltager i det forstærkede samarbejde.
Udstedelsesprincippet supplerer etableringsprincippet med det formål at modvirke risikoen for udflytning af finansiel aktivitet.
Etableringsprincippet og udstedelsesprincippet kan i kombination med EU's regler om gensidig bistand på skatteområdet – det er de regler, der forpligter landene til at hjælpe hinanden med at opkræve skatter – dæmpe, men ikke fjerne risikoen for udflytning fra de EU-lande, som har en finansiel transaktionsskat, til de EU-lande, som ikke har en finansiel transaktionsskat.
Reglerne vil næppe forhindre udflytning af finansiel aktivitet til lande uden for EU, for det ville jo kræve, at de lande, som har en transaktionsskat, indgår aftaler med samtlige lande og jurisdiktioner i verden om inddrivelse af transaktionsskatten, selvfølgelig også med de lande, som opererer med skattely.
Det er selvsagt urealistisk.
Jeg forstår, at nogle har den opfattelse, at de foreslåede beskatningsprincipper reelt vil betyde, at uanset om man deltager i det forstærkede samarbejde – og man dermed har en transaktionsskat – eller man ikke gør, så vil man blive påvirket på lige fod, og derfor kan man lige så godt deltage og få nogle penge i kassen.
Lad mig understrege: Der gælder ikke de samme vilkår for Danmark, da Danmark ikke deltager i det forstærkede samarbejde, som hvis Danmark deltog.
De deltagende lande og de ikkedeltagende lande påvirkes ikke på lige fod.
Der vil være færre handler i Danmark, som pålægges en afgift, da Danmark ikke deltager.
Et konkret eksempel er: Når danske finansielle aktører indbyrdes handler med danske realkreditobligationer, hvad der typisk er tilfældet, når der f.eks. handles boliger, så vil der ikke skulle betales afgift, fordi Danmark ikke deltager.
Den negative påvirkning på de finansielle markeder og økonomien som helhed må derfor forventes at være større i de lande, som indfører en transaktionsafgift, end i de lande, som ikke gør.
Kommissionens seneste forslag ændrer heller ikke på, at en transaktionsafgift, som det har været antydet, må forventes at indebære en reduktion af vækst og beskæftigelse i de lande, som indfører den.
Det skyldes bl.a., at en transaktionsskat vil mindske likviditeten og effektiviteten på de finansielle markeder.
En transaktionsskat kan føre til højere låneomkostninger for de private husholdninger, når man køber bolig og omlægger lån.
En transaktionsskat kan gøre det dyrere for virksomhederne at rejse kapital.
Og en transaktionsskat kan også gøre det dyrere for virksomhederne at foretage en jo ellers fornuftig risikoafdækning.
En transaktionsskat kan endelig betyde øgede finansieringsomkostninger for stater, fordi statsgældsmarkedernes likviditet må forventes at blive påvirket negativt.
I lyset af behovet for bl.a. vækst og beskæftigelse og så det at sikre, at lande med svage offentlige finanser får overkommelige finansieringsvilkår, trækker en transaktionsskat klart i den forkerte retning.
Pointen er, at der er andre skatter på den finansielle sektor end en transaktionsskat – f.eks. en skat på finansiel aktivitet som den danske lønsumsafgift – som er mindre dyre, kan man kalde det, målt i tabet af aktivitet pr. provenukrone.
Lad mig i den forbindelse minde om, at regeringen og aftaleparterne i to omgange har besluttet at forhøje lønsumsafgiften på den finansielle sektor, først som en del af skatteaftalen fra juni sidste år for at finansiere afskaffelsen af iværksætterskatten, og senest som en del af vækstpakken, hvor forhøjelsen modsvarer den lavere selskabsbeskatning for sektoren under et.
Lad mig derudover nævne, at vi ligesom forslagsstillerne er optaget af at få en sund, velfungerende og solid finansiel sektor.
Og derfor arbejder vi i europæisk sammenhæng intenst på at gøre en lang række nye reguleringer af den finansielle sektor til virkelighed.
Det gælder både i forhold til det at skærpe kapitalkravene, krav til ledelsen, krav til likviditeten, lige præcis med henblik på at undgå en gentagelse af den finansielle krise.
Som bekendt ønsker en gruppe af EU-lande – aktuelt 11 lande – at indføre en finansiel transaktionsskat inden for rammerne af et forstærket samarbejde.
Det vil vi ikke stille os i vejen for – interesserede lande skal have mulighed for at indføre en transaktionsskat, hvis de vil.
Derfor støttede vi på ecofinmødet den 22. januar bemyndigelsen af det forstærkede samarbejde.
Vi udtrykte dog sammen med et antal andre EU-lande samtidig en forventning om, at man i arbejdet med Kommissionens forslag også tager højde for interesserne i de lande, som ikke deltager.
For regeringen lægger naturligvis vægt på, at et forstærket samarbejde ikke skader det indre marked.
Forslaget, som Kommissionen har fremsat, behandles nu på teknisk niveau.
De politiske drøftelser er endnu ikke indledt.
Vi følger som sagt sagen tæt.
Det videre arbejde skal bl.a. give svar på en række juridiske og økonomiske spørgsmål, f.eks. om forslagets virkning på lande, som ikke indfører en transaktionsskat.
Men for sådan at sige det lidt på jysk: Jeg tror ikke, at en enighed ligger lige om hjørnet.
Mit indtryk er, at de deltagende lande har ret forskellige syn på, hvilken form en transaktionsskat skal have, og bekymringen for, hvilke konsekvenser en transaktionsskat skal have, bl.a. på statsgældsmarkederne, synes at være stigende.