Bertel Haarder (V), 2011-04-26:
Tak for en meget god modtagelse, som jeg håber også vil føre til et bredt flertal, når vi når frem til tredjebehandlingen.
Der har, som det har været nævnt flere gange, været enkeltsager, hvor borgere har fået falsk tryghed ved undersøgelsesresultater, der viste sig ikke at holde, og det er derfor, at forslaget kommer nu, men jeg synes, at hr. Per Clausen havde en god formulering, da han sagde, at det jo så er en enkeltsagslovgivning, der løser et generelt problem, som har været der, og det er også mit svar til fru Lone Dybkjær.
Man kan sige, at forslaget er et resultat af både en årsag og en anledning.
Årsagen er det problem, der har været der hele tiden, nemlig at hverken regionerne eller Sundhedsstyrelsen har haft mulighed for at foretage proaktivt tilsyn.
Nogle tror, f.eks. Danske Patienter, at hvis de private klinikker har en aftale med regionerne, har regionerne dermed ret til at foretage et proaktivt tilsyn.
Det er forkert.
Det har regionerne faktisk ikke.
Det er jo det, der for mig slog hovedet på sømmet, fordi så måtte man jo erkende, at der er en tilstand, som er svær at forsvare, især når der faktisk er eksempler på, at tingene ikke har været helt, som de skulle være.
Det proaktive tilsyn består i et tilbagevendende tilsyn hvert tredje år.
Derudover kan Sundhedsstyrelsen foretage yderligere tilsyn, hvis der er grund til det.
Så det minder altså lidt om det tidligere forslag på beskæftigelsesområdet, hvor det også var et led i modellen, at hvis man har orden i tingene, får man ikke så mange besøg, som hvis der kan være tvivl om det.
Det hele forudsætter naturligvis, at de private klinikker og sygehuse er registreret, og det hele koster jo også lidt, og derfor skal der opkræves et gebyr. Jeg kan i den forbindelse fortælle, at Sundhedsstyrelsen faktisk har positive erfaringer med proaktive tilsyn i forhold til kosmetiske behandlingssteder og i forhold til plejehjem.
Erfaringerne herfra viser, at et grundigt forarbejde med de faglige miljøer inden for de forskellige lægelige specialer ikke alene øger patientsikkerheden, men også medvirker til, at tilsynene accepteres bredt på klinikkerne.
Ved tilsynene vil Sundhedsstyrelsen få mulighed for at agere lokalt og proaktivt i forebyggende øjemed og i dialog med sundhedspersoner, og det er det spor, vi også følger her.
Man kan så sige, som også hr. Jonas Dahl var inde på, at man jo har den danske kvalitetsmodel, og jeg tror også, at fru Sophie Hæstorp Andersen nævnte den.
Jeg vil gerne understrege og slå fast med syvtommersøm, at det ene altså ikke udelukker det andet, og når hr. Jonas Dahl også nævner kliniske retningslinjer som et redskab, vil jeg sige det samme: Det ene udelukker ikke det andet.
Der arbejdes videre på fuld kraft med den danske kvalitetsmodel, og i de faglige selskaber pågår der et arbejde med at udarbejde kliniske retningslinjer med henblik på at fremme kvaliteten af sundhedsydelser i både privat og offentligt regi, og det skal selvfølgelig fortsætte.
Man kan så stille spørgsmålet, om ikke også man skulle have et tilsvarende tilsyn på de privatpraktiserende lægers klinikker.
Det er at føre det meget vidt, og jeg er glad for, at et flertal af ordførerne også synes, at det ville være lige rigeligt at gå så langt, og det vil jeg meget gerne give en god forklaring på til udvalget, hvis det ønskes.
Hvad angår private sygehuse og klinikker, der altovervejende udfører arbejde efter overenskomst med regionerne, har jeg, som jeg startede med, lagt vægt på, at regionerne faktisk ikke i lovgivningen har hjemmel til at føre tilsyn med deres samarbejdspartnere.
Som debatten også har vist i dag, skal der i forbindelse med etableringen af en ordning som den foreslåede træffes en række valg, og de valg har jeg selvfølgelig truffet ud fra den rådgivning, jeg har fået fra Sundhedsstyrelsen.
Der har været ytret ønske om, at vi i ministeriet eller i udvalget skulle have en dialog med bl.a. Sundhedsstyrelsen om forslaget, og det vil jeg bestemt ikke modsætte mig.
Jeg lægger også meget vægt på, at vi om 3 år, når det proaktive tilsyn har været udøvet over for alle de inddragede klinikker og praksis, så skal evaluere, for hvis det viser sig, at man i løbet af 3 år ikke har fanget noget som helst, skal man da overveje, om den ordning skal fortsætte.
Så konklusionen er: Tak for en positiv modtagelse.
Den tvivl, der har været nævnt af bl.a. fru Lone Dybkjær, kan jeg godt selv deltage i, i hvert fald i hendes modvilje mod at føre enkeltsagslovgivning, men det fik mig jo så til at understrege, at det altså er enkeltsager, der har været anledningen og ikke årsagen til lovforslaget – ret skal jo være ret.