Charlotte Dyremose (KF), 2007-03-13:
Det her lovforslag, som jo er, kan man sige, den anden del af de strukturmæssige ændringer, som i en lang periode er blevet drøftet både i det kirkelige landskab og iblandt os her på Christiansborg.
Og derfor bliver det jo lidt et sammensurium af mange forskellige ting.
Første klump handler om samarbejdet og om den daglige ledelse i folkekirken.
Vi ved jo alle sammen godt, at der er rigtig velfungerende sogne, og så er der desværre også det modsatte.
Nu får man så en mulighed for at gøre præsten til daglig leder, og det skal ikke fra min side være sagt, om indholdet af de modeller, der ligger her, er den eviggyldige sandhed, men i hvert fald er det et forsøg på at skabe nogle bedre strukturer for ledelse af nogle arbejdspladser, der desværre engang imellem viser sig at have nogle betydelige arbejdsmiljømæssige problemer.
Det må vi naturligvis tage seriøst og derfor arbejde både med forholdet mellem præst og menighedsråd og med forskellige muligheder for, hvordan den daglige ledelse skal fungere.
Jeg vil primært beskæftige mig med to ting i mit indlæg.
Det ene er med kippende faner, nemlig stiftsbidraget, som vi fra konservativ side ser som en rigtig god mulighed for at øge mulighederne for samarbejde inden for stifterne.
Stiftsbidraget skal gå til kommunikation, til formidling af kristendom og til udviklingsprojekter, noget der jo faktisk – kan jeg ikke undgå at nævne – ligger ganske udmærket i forlængelse af den udviklingsfond, som netop er blevet udmøntet for første gang.
Det er nødvendigt at samarbejde, når man skal have tingene til at fungere på et lidt højere plan.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi fra konservativ side gerne så, at vi allerede i den her runde tog lidt mere fat om stifterne ved at se på, om vi ikke skulle have permanentgjort stiftsrådene.
Men vi ser frem til, at vi med indførelsen af stiftsbidrag i hvert fald kan sikre, at der er de nødvendige midler til den kommunikation, udvikling og formidling, der jo skal foregå i en moderne kirke.
Så er der loyalitetskravet til menighedsrådsmedlemmer.
Nogle af ordførerne har været inde på, hvorfor man har fundet det nødvendigt at genindføre dette.
Der har været en konkret sag, og regeringen frygter altså, at der kunne være andre sager, hvor man bruger den platform, det jo er at være menighedsrådsmedlem, til at gå imod det, som er den evangelisk-lutherske kirke og dermed folkekirkens bekendelsesgrundlag.
Vi står i den situation, at vi godt kan se det dilemma, og der er her lagt en model frem, som nok også i et vist omfang kan løse det.
Dog er vi nogle i den konservative gruppe, der har en vis skepsis over for, at selv om man er medlem af folkekirken og ligger inden for folkekirkens rammer og tilmed er god nok til at blive demokratisk valgt til at repræsentere nogle mennesker i et sogn, kan man alligevel miste sin valgbarhed.
Jeg må indrømme, at rent personlig er jeg måske ikke den største tilhænger af denne model, og jeg synes, man skal være meget forsigtig med at bruge den.
Men vi har også et meget væsentligt princip i Det Konservative Folkeparti, og det er, at når kirken selv – jeg ved godt, at jeg altid skal høre for at bruge det begreb, men nu bruger vi det jo – altså når man internt i kirken bakker bredt op om en løsning og en model og tror bredt på, at den er den rigtige måde at løse et givet problem på, bakker vi fra konservativ side op om det synspunkt, og derfor støtter vi også den del af forslaget, nogle fordi de synes, det er en rigtig løsning, andre fordi de har stor respekt for, at nærmest alle i det kirkelige landskab finder, at det er den rigtige løsning.
Alt i alt kan vi altså fra konservativ side støtte dette lovforslag, og vi ser frem til udvalgsbehandlingen.
Det har været en lang proces indtil nu, det skal det også være på dette område, og derfor ser vi også frem til de mange indspark, vi forventer at få i løbet af høringsprocessen, så vi kan sikre kirken det bedst tænkelige lovforslag.