Mette Hjermind Dencker (DF), 2013-04-16:
Lovforslaget går ud på at give den kvinde, som den lesbiske er i relation med, på det tidspunkt hun får kunstig befrugtning, samme juridiske rettigheder som barnets mor fra fødslen af.
Ydermere åbner det også op for, at det lesbiske par selv kan vælge en donor – det vil typisk være en i vennekredsen – og at han kan aftale med det lesbiske par, at han dermed fraskriver sig retten til barnet.
Det vil med andre ord sige, at manden kan tænke: Jeg har ikke nogen planer om selv at blive far lige nu og her, men jeg vil da egentlig gerne hjælpe mit vennepar her, så de kan blive forældre, så derfor vil jeg godt skrive under på det her.
Men i og med at han jo er en del af omgangskredsen, vil han også på afstand se det barn vokse op, og vi kan da slet ikke udelukke, at han med tiden vil kunne komme til at fortryde sin beslutning noget så inderligt, og at han vil komme til at ende med at have rigtig store faderfølelser for det barn, han ikke kan nå.
Vi kan alle sammen gøre ting i livet, vi fortryder, men at fortryde i den her sammenhæng må være det mest forfærdelige.
I lovforslaget er der ingen måde, hvorpå man sikrer manden, og manden kan ikke, i det øjeblik han skriver under, vide, hvilke konsekvenser det kan komme til at få for ham.
Hvem er det lige, der samler manden op, når han som følge af det her bliver helt knust – for slet ikke er tale om de stakkels børn, der bliver undfanget på den måde?
Der er to muligheder.
Enten får de fortalt, hvem faren er, eller også får de det ikke.
I Dansk Folkeparti kan vi se problemer i begge muligheder.
Hvis børnene får det at vide, vil de naturligvis knytte sig til manden.
De vil spejle sig i ham, de vil betragte ham som en far, og det vil gøre enormt ondt, hvis de biologiske forældre ender med at blive uvenner og farens relation til barnet dermed bliver cuttet og der ikke er nogen retssikkerhed for nogen af de to parter.
Det andet scenarie, altså at barnet ikke ved det, er lige så problematisk.
Prøv at tænke sig, hvordan det må være for barnet som voksen at finde ud af, at ham Steffen henne fra nr. 11 altid har været ens far.
Tænk sig, hvordan det må være at være holdt for nar af de mennesker, som man elsker allermest, og som man stoler allermest på.
Tænk sig, at man dermed indser, hvordan man er blevet frataget muligheden for at have en tættere relation til sin far under barndommen.
Det må også være forfærdeligt for børnene.
I lovforslaget viser man tydeligt, at man er komplet ligeglad med manden, med hans følelser og med hans retssikkerhed.
I Dansk Folkeparti er vi kede af den retning, som samfundet har taget, i forhold til inseminering af enlige og lesbiske.
Med det her forslag tager vi endnu et skridt i retning af at signalere, at mænd er komplet ligegyldige for børnenes opvækst.
De skal sådan set bare levere et stykke arvemateriale, derefter kan de godt skrubbe af, og så kan kvinderne klare det hele selv.
Det mener vi er dybt forfejlet, for mænd giver én slags omsorg, kvinder giver en anden, og børn har brug for begge dele.
Som jeg ser det, løser vi et luksusproblem for nogle ved at skabe et endnu større problem for nogle andre, for som det ser ud i dag, kan lesbiske par godt blive insemineret.
Det er et luksusproblem, at det lige præcis skal være den fyr, der inseminerer dem, hvorved det så skaber store omkostninger for ham og for de stakkels børn.
I Dansk Folkeparti kan vi ikke støtte forslaget.
For det første mener vi, at det er en uanstændig og nedværdigende måde at behandle mænd på.
For det andet åbner man op for, at barnets biologiske far kan findes i omgangskredsen uden at have den juridiske ret til barnet.
Og her kan man altså tænke sig en masse pinlige scenarier, hvor man kan sætte faren og børnene i forfærdelige situationer, og det ønsker vi ikke i Dansk Folkeparti være med til.