Per Clausen (EL), 2007-02-09:
Nu synes jeg selvfølgelig, at det er kedeligt for Dansk Folkeparti og hr. Jørn Dohrmann, at de må opleve, at der er en forligskreds, de ikke er med i.
Jeg håber, at hr. Jørn Dohrmann vil lære af de erfaringer, han gør med det, at det er en dårlig idé ubegrundet at holde mennesker, der gerne vil være med til at lave forlig, ude af et forlig.
Det håber jeg hr. Jørn Dohrmann har lært af det her og også vil bruge på de områder, hvor hr. Jørn Dohrmann jo har indflydelse på, hvem der skal være med.
Jeg skal ikke beklage, at Enhedslisten ikke er med i medieforligskredsen, det er der sikkert en eller anden historisk set god grund til, men bare sige, at det, at man har brede forlig, jo ikke ændrer ved, at man risikerer, at der bliver en debat i Folketingssalen, i hvert fald så længe alle partier ikke er med i forliget, og det er måske et argument for, at alle partier helst ikke skal være med i ret mange forlig, for så får vi slet ingen debat, men bare en henvisning til, at den sag er der taget hensyn til bag lukkede døre.
Det tror jeg sådan set ikke er så stort et problem for mig og hr. Jørn Dohrmann; det er et meget større problem for befolkningen, der ikke kan få at vide, hvad det er, der foregår.
Og så må det jo ske snart, kan man forvente.
Omkring det, der måske er særlig grund til at være opmærksom på, fordi det vil fremgå af en bekendtgørelse, som sikkert også forhandles i teleforligskredsen, og som der derfor slet ikke bliver nogen debat om, hverken her eller andre steder i offentligheden, men forhåbentlig da en dialog med de relevante, nemlig spørgsmålet om handicappede menneskers adgang til telekommunikation på et tilstrækkeligt udviklet teknologisk niveau, synes vi faktisk i Enhedslisten, at det er meget vigtigt at understrege, at det handler om, at det skal være et krav til telekommunikationstjenester, at de skal designes, så de umiddelbart kan bruges af alle, også mennesker med handicap, og at der kun gøres undtagelser i de tilfælde, hvor det ikke kan realiseres af tekniske grunde, og at der skal være en forsyningspligt, som sikrer særlige løsninger for personer med handicap.
I grunden synes vi, at den opfattelse af, hvordan de her ting bør være, måske kunne være en overvejelse værd at skrive ind i loven, sådan at den præmis ligesom lå fast, sådan at man forstår, at det med forsyningspligt altså også indbefatter, at der, hvor det er teknisk muligt, skal man levere produkter, som alle kan bruge, vel at mærke også mennesker, der har et handicap.
Det andet, jeg vil sige, er, at det jo fremgår af lovforslaget, at der er et enkelt område, hvor teleforligskredsen har besluttet sig til ikke at tage hensyn til de indsigelser, der er kommet fra handicaporganisationerne, og det er spørgsmålet om mobiltelefoni, hvor handicaporganisationerne jo netop siger, at de mener, det skal være en del af forsyningspligten, fordi det faktisk for dem er meget, meget vigtigt ikke at falde ned i et hul, fordi de forskellige udbydere ikke kan se nogen økonomisk interesse i at dække hele landet.
Det synes jeg er ærgerligt og bekymrende, og jeg kan forsikre for, at det er et af de områder, vi vil forfølge i udvalgsarbejdet, lige så vel som vi også vil prøve at se, om vi kan få ministeren til at løfte sløret
sådan en lille smule mere, end det er sket i dag, for, i hvor stor udstrækning man i bekendtgørelsen har tænkt sig at tage hensyn til de ønsker, der er formuleret af handicaporganisationerne, også ud fra det synspunkt, at det måske er det rette tidspunkt at få nogle resultater, mens der er en lille smule åbenhed omkring det, inden gardinerne for alvor bliver rullet ned endnu en gang for alle de spændende ting, der foregår blandt teleforligspartierne.
Det er sådan, at det spørgsmål om, hvornår det kan ske, har jeg stillet til videnskabsministeren et utal af gange.
Jeg har fået at vide, at det skal ske så hurtigt som muligt.
Jeg er sådan set enig i, at det skal ske så hurtigt som muligt.
Jeg kan bare ikke forstå, at man, når man er videnskabsminister og har masser af embedsmænd og dygtige professionelle mennesker til sin rådighed, så ikke er i stand til at sige, hvornår det er muligt.
At jeg ikke præcis er i stand til at beskrive en dag, det kan ske, selv om jeg sådan set mener, at det nok har været teknisk muligt i ganske mange år, og at det skyldes mangel på politisk vilje og naturligvis mangel på vilje hos de kommercielle aktører, er så en anden sag.