Per Clausen (EL), 2007-03-13:
Nu synes jeg jo altid, det er – eller i hvert fald kan være – inspirerende at høre, hvordan andre løfter den enlige oppositions rolle, så jeg har lyttet meget spændt til hr. Johs. Poulsen i dag, og jeg skal sige, at der var enkelte elementer, som jeg vil prøve at lære af.
Ellers vil jeg starte med at sige, at Enhedslisten jo ikke har opfundet regeringens idéoplæg.
Vi var faktisk meget bekymrede, da vi læste regeringens idéoplæg, fordi vi så det som et udspil til en privatisering af vandet, et oplæg til, at der skulle være mulighed for at tjene penge på vand.
Jeg vil sige til hr. Johs. Poulsen, der ligesom beskriver, at man også kunne have gjort det her på anden måde, at hvis forhandlingsudgangspunktet havde været et andet, kunne man sikkert være nået frem til at opnå de positive elementer, der er i det, der nu ligger, ad anden vej.
Men det, som efter Enhedslistens opfattelse var udgangspunktet, da vi startede de her vandforhandlinger, var at sikre, at vi forhindrede, at vand blev til en vare, som blev forhandlet på et almindeligt marked; at der blev mulighed for at trække penge ud af vandsektoren; og at der opstod private monopoler på det her område, som så kunne tjene penge på forbrugerne.
Det var sådan set vores udgangspunkt for at gå ind forhandlingerne.
Det, som selvfølgelig var det glædelige, var, at det jo forholdsvis hurtigt viste sig – selv om forhandlingerne tog lang tid – at der sådan set var bred politisk enighed om, at det var en god idé, at der ikke kunne tjenes penge på vand; at det var en god idé, at vandet enten blev ejet af det offentlige eller af forbrugerne, og det er jo så udgangspunktet for, at det lykkedes at lave en aftale, som vi faktisk synes indeholder en række gode ting, og som sikrer, at hvile i sig selv-princippet overlever, enten i en moderniseret eller også i en bureaukratiseret udgave.
Det synes vi er meget vigtigt.
Så kan det jo godt være, at hr. Johs. Poulsen har ret i, at regeringens oprindelige udspil har inspireret nogen til at mene, at der åbenbart her er nogle muligheder for at tjene penge – og det er måske en del af regeringens politik – og at vi så må gå i gang med det, at det må vi hellere gøre hurtigt, inden regeringen finder en eller anden mulighed for at trække pengene ud igen.
Det vil jeg ikke afvise.
Men det, vi i hvert fald så, var, at en række kommuner gik i gang med at sælge vandet, og ind imellem solgte de det til sig selv og lavede nogle små, meget interessante fiksfakserier med lån, som gjorde, at man efterfølgende kunne sætte prisen på vandet op, for nu var omkostningerne blevet højere.
Det håbede vi jo så på rent faktisk ville være ulovligt i det tilfælde, hvor man gjorde det i Hjørring, og det er vist ikke endeligt afklaret endnu.
Men Miljøministeriet turde i hvert fald ikke svare entydigt på det.
I den situation synes vi i Enhedslisten, at det ville være en god idé at forsøge at lægge en begrænsning på det her.
Vi så jo gerne – og det skal jeg ikke lægge skjul på at vi godt kunne forestille os – at man havde sagt, at man tog hundrede procent af det, kommunerne tjente, for så var det vel fuldstændig udelukket, at de kunne finde på at gøre det.
Det er så endt med at blive det her, hvor det er vores klare opfattelse, at det jo i virkeligheden er ganske svært at tjene penge på vand, også med de nuværende regler.
Så den store motivation til at foretage den slags transaktioner er måske i forvejen til at overskue.
Vores håb er så, at det, at det er blevet meget lidt attraktivt, gør, at vi kan få vedtaget den aftale, som vi har lavet som en lovgivning på det her område, og dermed have sikret, at vand også i fremtiden enten er offentligt ejet eller forbrugerejet
; at sikre det må jeg sige var den absolut afgørende præmis, da vi gik ind i de her forhandlinger.