Sara Olsvig (IA), 2013-12-18:
2013 har i sandhed været et turbulent år i Grønland.
Den politiske scene har sydet og boblet.
Uran må nok siges at have fyldt mest i efterårets politiske debat, mens det var valget til Inatsisartut og kommunerne, som udgjorde billedet i foråret.
Den danske presse har igen i år ikke været sen til at dække alt, der kan kravle og gå af råstofhistorier, suverænitetsspørgsmål og den store arktiske kamp om opmærksomhed.
Heldigvis har der dog været nogen fokus på det grønlandske retsvæsen; et tiltrængt fokus, som har sat ord på den skævhed, der hersker i rigsfællesskabet som retssamfund.
Med opmærksomheden fulgte en øremærket ekstrabevilling på finansloven på 20 mio. kr. til bekæmpelse af de enorme sagsbunker på 8.000 sager i de grønlandske retter.
Det påskønner vi naturligvis, for det var tiltrængt.
Vi ønsker, at Grønland skal være et stærkt retssamfund.
Vi kan ikke leve med, at der skal gå år efter år, før såvel kriminalretlige som civilretlige sager behandles.
Vi kan ikke leve med, at retsfølelsen lider et knæk for rigtig mange af vores borgere.
Lige så tilfredse vi er med ekstrabevillingen til bunkebekæmpelse, som det hedder, lige så meget vil vi opfordre til, at der fra statens og Folketingets side også afses tid, ressourcer og midler til et generelt løft af retsvæsenet.
Den igangsatte retskredsreform er et skridt i den rigtige retning.
Der skal styr på dommeruddannelsen, der skal være et klart skel mellem landsforsvarordning og domstolene, og det skal sikres, at retsvæsenet langsigtet har den nødvendige kapacitet, som det behøver.
Meget af dette afspejles desværre ikke i den finanslov, der i dag vedtages.
Først og fremmest handler det om, at grønlandske borgere med ro i sindet skal kunne gå til retterne og vide, at deres sag varetages.
Men det handler også om, at vores retssystem kan bære de aktiviteter, der i stigende grad sker i Grønland i disse år.
Råstofselskaber, store som små, skal kunne vide, at de opererer i et moderne og stærkt retssamfund, som har overskud til de sager, der kan opstå med den udvikling, vi alle ønsker for landet.
Et af de mest akutte problemer, vi formodentlig vil se som en naturlig konsekvens af den bunkebekæmpelse, der nu iværksættes i retsvæsenet, er det øgede antal kriminalretlige sager, som afgøres og dermed fører til flere indsatte ved anstalterne.
I den forbindelse ville vi fra Inuit Ataqatigiit meget gerne have set, at den midlertidige anstalt i Kangerlussuaq fik forlænget sin levetid, så der var plads i anstalterne til nye dømte, og så f.eks. anstalten i Nuuk kunne opsige de pladser, man nu lejer sig til i en dyr industrihal.
Vi vil derfor opfordre til, at der i 2015 bevilges ekstra midler til at holde den midlertidige anstalt åben i nogle år endnu.
Jeg ser frem til, at vi fortsat her i Folketinget i samarbejde med Inatsisartut politisk udfører det store fodarbejde, der skal til for at sikre et retsvæsen og en kriminalforsorg i Grønland, som er af samme standard som det danske, sådan som vi i betænkningen til selvstyreloven har aftalt det skal være.
Hernede i Danmark har der for nylig lydt jubelråb nogle helt særlige steder rundtomkring i landet.
De mange sociale projekter under de grønlandske huse og Kofoedskolerne har endelig fået sikret deres midler i en årrække.
Det er en stor sten, som er løftet fra disse projekters skuldre, at de nu ikke år for år skal være usikre på, om de har midler efter den 1. januar til at fortsætte det vigtige arbejde, de laver.
Hundredvis af grønlændere i Danmark har disse steder som hverdagens trygge holdepunkt.
Jeg ønsker værestederne, socialrådgivningskontorerne, medarbejderne, de frivillige og brugerne tillykke med den nye tryghed og ser frem til et fortsat godt samarbejde med aktørerne og socialministeren om dette helt essentielle område for Inuit Ataqatigiit.
I foråret sendte de fire grønlandske huse et bekymringsbrev til Naalakkersuisut, hvori de berettede om et øget antal grønlændere, som flytter til Danmark.
Hjemme i Grønland ser vi på vores statistikker, hvordan flere og flere forlader vores land.
Det er en kedelig udvikling, som vi må og skal gøre noget ved.
På Inatsisartutsamlingens sidste dag var jeg forespørger på en forespørgselsdebat om netop denne fraflytning og det stigende antal socialt udsatte grønlændere i Danmark.
Der er ikke tvivl om, at vi alle i Grønland føler et stort ansvar for at arbejde med denne problematik.
Det handler helt grundlæggende om at skabe et samfund, som har kapaciteten til at tage sig af sine borgere, som kan give befolkningen den tryghed og den varme, den behøver, og hvor der er job og mere lige muligheder.
Det handler også om at skabe et samfund, hvor der er plads til alle uanset etnisk, kulturel, religiøs eller sproglig baggrund.
Og så handler det om at skabe en mobilitet mellem Grønland og Danmark, så de, der vil flytte hjem, kan komme til det.
Her drøftede vi grænsehindringer, som bestemt også eksisterer internt i rigsfællesskabet.
Sammen vil vi nordatlantiske medlemmer nu fremlægge et beslutningsforslag om en indsats mod grænsehindringer inden for rigsfællesskabet.
Jeg håber, at de resterende folketingspartier vil tage godt imod dette forslag.
En af de hindringer, der eksisterer mellem Grønland og Danmark, er den sproglige barriere, der er imellem rigtig mange af vores borgere.
Jeg er glad for, at det store efterslæb i forhold til at få oversat lovarbejde gældende for Grønland til grønlandsk, er indhentet.
Men lovarbejde er ikke det eneste, der er relevant for grønlandsktalende borgerne at kunne følge med i.
Hvad med de debatter, vi har her i salen om Grønland og Arktis?
Jeg tvivler på, at der her i salen tænkes særlig meget over den store gruppe af borgere i Grønland, der sprogligt er afskåret fra at kunne følge med i eksempelvis den debat, vi har her i dag.
Jeg vil gerne invitere den danske regering og Folketinget til at være fælles om at se på, hvordan vi kan skabe bedre muligheder for bedre at formidle det grønlandsrelevante arbejde til grønlandsksprogede borgere.
F.eks. mener jeg, det er helt essentielt, at borgere skal kunne henvende sig til Folketinget på grønlandsk.
Der skal være nogle helt fastlagte procedurer, som sikrer, at vi ikke afskærer en stor del af den grønlandske befolkning fra at kommunikere med dette parlament.
Arktis forandrer sig; det er der ingen tvivl om.
Derfor har det for Inuit Ataqatigiit også været vigtigt at sikre os, at de mange gode intentioner om et aktivt forsvar i Nordatlanten også afspejles i denne finanslov.
Vi er glade for at kunne konstatere, at der ikke spares på det arktiske, men vi vil også gerne påpege, at de øgede aktiviteter også kræver øgede midler.
Vi ser frem til at arbejde videre med vores forslag, som blev vedtaget i Inatsisartut, om, at Naalakkersuisut sammen med den danske regering skal afdække muligheden for en øget grønlandsk deltagelse i det maritime og landbaserede beredskab langs Grønlands kyster.
I Arktis findes også et universitetssamarbejde, som gennem en årrække har været støttet af Danmark.
Desværre er støtten til UArctic med denne finanslov halveret i 2 år, for så igen at være på 3 mio. kr. i 2015.
En sikring af støtten til UArctic efter 2015 er det næste, vi bør tage fat på, så rigsfællesskabets forskningsinstitutioner fortsat kan deltage i dette værdifulde samarbejde.
Samfundsvidenskabelig forskning, fokus på den historie, vi har tilfælles og hver for sig, en øget forståelse af, hvad det er for et fællesskab, vi har eller ikke har imellem os, er grundlæggende emner, som ikke må drukne i debatten om uran, råstoffer og sejlruter.
Vi er i vores tre lande – Grønland, Færøerne og Danmark – forbundne på kryds og tværs, og vores folk har hver især glæder og sorger med i rygsækken fra den tid, vi har tilbragt sammen.
I dag sidder vi stadig tilbage med levn fra en tid, hvor der uhensigtsmæssigt blev skelnet mellem vores lande.
Lovændringen sikrer denne gruppe af mennesker den grundlæggende ret til en far, en ret, de lovgivningsmæssigt indtil videre ikke har haft.
Et enigt Inatsisartut vedtog under efterårssamlingen et ændringsforslag, som indebærer en form for kompensation til de juridisk faderløse, hvis far er afgået ved døden, og hvor dødsboet er opgjort.
Sagen er et af eksemplerne på det forsoningsarbejde, vi hver dag bedriver; ligestilling af børns retsstilling, så der ikke længere diskrimineres over for borgere, som bor i Grønland.
Det kræver indsats fra begge sider, og det kræver, at vi alle vil det ligeværdige fællesskab, selvstyreloven foreskriver.
Rigsfællesskabet er så meget mere end overvågning af territorium, afklaring af kompetencerne på det udenrigspolitiske, sikkerhedspolitiske og forsvarspolitiske område; rigsfællesskabet er også mennesker og følelser og til tider svære opgør med det, der har været, og det, vi hver især gerne ser komme.
Med disse mange ord vil jeg hermed meddele Inuit Ataqatigiits støtte til finansloven.
Jeg håber, at regeringen ved næste års finanslovsproces vil være lidt mere indbydende over for os nordatlantiske partier.
Tag en kop kaffe med os, og inddrag os fra starten, det gælder også i de mange forlig, der forhandles på plads her i Folketinget.
Vi sidder udenfor, når man her sidder og laver aftaler om f.eks. forsvaret, kriminalforsorgen og satspuljen.
Inddrag os, og lad vores stemme blive hørt fra starten.
Det ville være et fremskridt for de demokratiske processer i rigsfællesskabet.
Vi har faktisk noget at bidrage med.
Til sidst vil jeg overbringe en lille hilsen fra min kollega, fru Doris Jakobsen fra Siumut, som desværre på grund af sygdom ikke kunne rejse hertil i dag.
Jeg ønsker alle en rigtig glædelig jul og et godt nytår.
Qujanaq.