Naser Khader (KF), 2016-01-26:
Forrige uge talte jeg med flere syriske flygtninge, bl.a. i Ry.
Der blev stillet flere spørgsmål, bl.a.: Hvorfor har danskerne så meget imod os?
Hvorfor bekriger de os?
Hvorfor kan regeringen ikke lide os osv. osv.?
Jeg prøvede at fortælle dem, at Danmark er et åbent land, et tolerant land, Danmark er mulighedernes land.
Man kan blive til alt i Danmark undtagen konge, ellers alt andet.
Det gælder bare om at tage sig sammen, give den en skalle, lære sproget, blive integreret og engagere sig i samfundet.
Og det, at man har en ambition, et ønske om at begrænse, at der kommer flere til landet, er ikke det samme, som at man har noget imod den enkelte, der er her, som har fået opholdstilladelse.
Danmark giver asyl til rigtig, rigtig mange.
Vi er et land, der giver asyl til mange flere end mange andre lande.
Vi ligger faktisk på top fem.
Vi giver asyl til mange flere end de rige arabiske lande, de giver næsten ikke asyl til nogen.
Vi giver asyl til mange flere end USA, der kun har givet asyl til 1.400 syriske flygtninge på 3 år.
Så der er ikke noget at skamme sig om.
Det er enormt vigtigt, at vi i det danske samfund kan følge med økonomisk og integrationsmæssigt i forhold til det antal, der kommer her.
Og det, at man har det ønske, er ikke det samme, som at man er imod den enkelte.
Jeg vil faktisk hellere have færre, som vi behandler ordentligt, end mange, som ikke alle er tilfredse.
Så baggrunden for stramningerne, bl.a. L 87, er ikke at genere den enkelte flygtning, der er i Danmark.
Det er nødvendigt at stramme, sådan at vi kan have kontrol med det antal, der kommer hertil, så vi kan følge med økonomisk og integrationsmæssigt. Jeg må indrømme, at en del af den proces, vi har været igennem i forhold til L 87, ikke har været køn, i hvert fald den del, der har handlet om smykker og vielsesringe og guldtænder, og jeg ved ikke hvad.
En vielsesring er blevet til mange guldtænder rundtom i verden, og det synes jeg er ærgerligt for Danmark, altså at det er det indtryk, man får, af Danmark.
Derfor har vi, da man begyndte at tale om vielsesringe, bedt om og ønsket, at man præciserer det.
Vi er med på, at hvis man kommer hertil med en formue, skal man selvfølgelig bruge formuen, før staten begynder at bruge skattekroner på folk.
Har man ikke en formue, jamen så bliver der sørget for en.
Udgangspunktet er folk, der er på overførselsindkomst, og folk, der skylder det offentlige noget.
Man kan selvfølgelig ikke sammenligne det en til en, men det er det, der er udgangspunktet, og det synes jeg er rimeligt.
Det ærgrer mig, at den del af pakken er blevet overdrevet internationalt.
Jeg synes, det er ærgerligt, at danske beslutningstagere, danske meningsdannere ikke har fortalt om helheden til de udenlandske medier, så de i stedet har fået et meget forkert indtryk af Danmark og danskerne.
Jeg synes egentlig, at det er ærgerligt for danskerne og Danmark, som er et land, der virkelig er imødekommende og åben over for folk.
Jeg synes, det er ærgerligt, at man begynder at tegne danskerne som nogle, der er fremmedfjendske, og jeg synes, det er skidt, at nogle laver sammenligninger med 1930'erne.
Når alt det er sagt, er det vigtigt igen og igen at understrege – det har jeg været inde på mange gange fra den her talerstol – at alt det, vi gør nu, er symptombehandling.
Vi vil ikke røre ved såret.
De fleste af dem, der kommer hertil, er fra Syrien, og der kommer en del i slipstrømmen på de syriske flygtninge, også immigranter.
Der er ikke nogen, der taler om flyveforbudszoner, humanitære korridorer.
Altså, hvis folk ikke bliver beskyttet, flygter de ud af landet.
Så er der nogle, der tror, at det at være humanist bare er få åbne zoner ved Rødby og Padborg.
Det at være humanist er faktisk at gå ind for krig, så man kan få fred i Syrien, sådan at syrerne kan komme af med pest og kolera, nemlig Assad og Islamisk Stat.
Men det hører jeg ikke så mange tale om.
Det sidste, jeg vil ind på, er en gentagelse af noget, jeg har sagt fra den her talerstol.
Det nuværende asylsystem, vi har i Danmark, er et system, der er hamrende usolidarisk, meget usolidarisk.
Det er kun dem, der har råd til at komme hertil, altså dem, der har imellem 10.000 og 15.000-20.000 dollars.
En lærer i Syrien tjener 100-200 dollars pr. måned.
Dem, der har midlerne til at komme hertil, dem, der er fysisk i stand til at komme hertil, får asyl; dem, der intet har, svigter vi.
Og derfor er vi nødt til at tænke ud af boksen, vi er nødt til at tænke på nye løsninger.
Vi har i hvert fald foreslået, at ambitionen, visionen må være at udfordre konventionerne og sige: Man kan ikke længere få asyl i Danmark.
Til gengæld vil vi gerne gøre, som Canada gør, nemlig tage ned at hente eksempelvis 5.000 flygtninge om året – det kan også være flere – og det skal først og fremmest være familier.
På den måde underminerer vi menneskesmuglernes aktivitet, og folk behøver ikke at risikere livet på vej over Middelhavet.
Og så er der også større folkelig opbakning, for så ved man, at det i hvert fald er folk, der virkelig har behov for beskyttelse.