Johs. Poulsen (RV), 2008-11-18:
Det Radikale Venstre har stor sympati for den tankegang, vi i hvert fald gætter på ligger bag det her beslutningsforslag, nemlig en tankegang om, at kommunerne i højere grad end i dag skulle få mulighed for at kunne investere i energibesparende tiltag og kunne investere på en sådan måde, at man fremmede et mere grønt Danmark.
Det har vi grundlæggende sympati for, og derfor er det også vores indgangsvinkel til den videre behandling af forslaget.
Allerhelst så vi dog, at man samlet set gav kommunerne den frihed, de rent faktisk havde frem til sommeren 2008, hvor man her i Folketinget vedtog tre lovforslag, L 172, L 173 og L 174, hvoraf, så vidt jeg husker, L 174 indeholdt et ensidigt dikteret anlægsloft, som betød, at kommuner, som allerede havde planlagt en række investeringer i energibesparelser og lignende, måtte trække dem tilbage på ny for at holde sig inde under anlægsloftet.
Det syntes vi var en kedelig tilgang, for den handlede nemlig ikke om, hvorvidt man skulle overholde en aftale eller noget som helst andet; den handlede blot om, at man fra regeringens side ensidigt fastsatte et anlægsloft, som betød, at man bremsede op midt i en kommunal planlægning af f.eks. en indsats på energiområdet, og det er ikke særlig hensigtsmæssigt.
Det er jo ikke sådan, at kommunerne får flere penge af det, tværtimod var det måske, kan man sige, klogt at lade kommunerne investere i energibesparelser, fordi det på langt sigt faktisk giver mere plads i den kommunale økonomi til at løse nogle af de mange andre ting, som jeg også ved at velfærdsministeren lægger vægt på, f.eks. på socialområdet og meget andet.
Så måske havde det været allerklogest at lade kommunerne få lov til at investere på energiområdet med henblik på at sikre sig driftsbesparelser på sigt.
Så vi ville allerhelst have set, at man gav kommunerne den frihed, de mistede i sommer, tilbage.
Det ville have været det mest rigtige.
Men som det allerede er blevet sagt i debatten, var der jo også, da vi behandlede de lovforslag, et ændringsforslag, der gav mulighed for, at man sådan mere snævert set i alt fald kunne friholde energiområdet fra anlægsloftet for at opnå alle de gode gevinster, der lå i det.
Dengang afviste regeringspartierne og Dansk Folkeparti og vistnok også Ny Alliance - eller hvad de hed på det tidspunkt - ændringsforslaget.
Men uanset hvad må vi jo konstatere, at der er løbet lidt vand i stranden siden, og søndag den 16. november, altså i søndags, proklamerede statsministeren jo et totalt hamskifte på det her område fra at være sort til at være grøn.
Han sagde selv med egne ord: Vi har taget fejl.
Han sagde selv med egne ord: Vi har været fodslæbende på det her område, det skal der nu ændres på.
Den her tilgang, som man fra regeringspartierne har valgt på det her område, er fra den fodslæbende periode.
Måske skulle man overveje, om ikke det, at statsministeren nu opfordrer til, at man holder op med at være fodslæbende, også skulle brede sig til resten af regeringen og til regeringspartiernes ordførere og i det hele taget til det flertal, som hidtil har stået for den fodslæbende tilgang til hele energiområdet.
Måske skulle de overveje, om ikke de signaler gav anledning til, at der så var et par ting, der skulle laves anderledes, f.eks. det, der er allervigtigst i den her diskussion, nemlig at man er i stand til at investere fornuftigt på energiområdet. Så vidt vi forstår, er det her beslutningsforslag et spædt forsøg på at komme i den retning.
Vi så som sagt gerne, at det var mere ambitiøst, og at det gav en større frihed.
Den retning kunne Enhedslisten måske også overtales til at gå i.
Hvis det var tilfældet, synes vi rent faktisk, at regeringspartierne alvorligt burde overveje, om de ikke i lidt højere grad skulle lukke op, set i lyset af at man rent faktisk i alt fald i ord nu prøver at give et billede af, at man vil noget andet end det, man hidtil har gjort, hvor man altså har været fodslæbende.