Connie Hedegaard (KF), 2007-10-12:
Tak for de mange positive bemærkninger.
Det glæder mig oprigtigt, at denne debat, som nu har varet et par timer, er foregået i en så konstruktiv og positiv atmosfære.
Jeg synes, det har været utrolig positivt, også med de bud, der har været på, hvordan man yderligere kan forbedre det nordiske samarbejde.
Det falder jo helt i tråd med, at der også er god anledning til at takke både formanden for den danske delegation og delegationen i øvrigt for et, synes jeg, virkelig fint samarbejde i det forløbne år.
Jeg synes, det har været meget resultatsøgende og præget af gensidig tillid, og det synes jeg også giver nogle resultater, så det synes jeg der er grund til at sige stor tak for.
I det år, der er gået siden den sidste redegørelsesdebat om det nordiske samarbejde, er der jo sket en række skelsættende begivenheder.
Jeg skal ikke stå her og referere hele redegørelsen, for den har alle haft lejlighed til at læse,
men jeg vil godt fremhæve to ting.
For det andet har vi fået integreret de selvstyrende områder bedre i det nordiske samarbejde - også en vigtig prioritet for os alle sammen - og begge dele udgør vigtige led i den nødvendige modernisering af det nordiske samarbejde.
Jeg mener, det er af afgørende betydning, at det nordiske samarbejde afspejler verden af i dag, at vi gør en positiv forskel for borgerne i de nordiske lande, og at det, når vi taler nordisk samarbejde, ikke er sådan noget svulstigt og fjernt, men noget fuldstændig konkret og håndgribeligt.
Vi skal jo ikke bare tilpasse os, vi skal bruge det nordiske samarbejde til at være på forkant med udviklingen og til at sikre, at de nordiske lande fortsat hører til blandt verdens førende.
Derfor har vi også i de seneste par år fokuseret stærkt på indholdet.
Det handler ikke om bare snævert at skabe nordisk nytte, det handler også om at skabe en nordisk merværdi, altså om, hvor et nordisk samarbejde for alvor kan gøre en forskel til gavn for alle i de nordiske lande, der jo i øvrigt har rigtig meget internationalt samarbejde.
I takt med de initiativer synes jeg også jeg har kunnet fornemme en stigende interesse for det nordiske samarbejde.
Ikke mindst den meget vellykkede temadrøftelse på Nordisk Råds session i København i 2006 om Norden som global vinderregion synes jeg satte skub i en række ting, og det er vel også sjældent, at det på en sådan session lykkes at sætte et tema, som faktisk sætter kursen for det nordiske samarbejde videre frem og ikke bare er glemt efter et par måneder.
Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi udnytter interessen til at forme et nordisk samarbejde, der også kan leve op til fremtidens krav.
Selv om globaliseringen har været et element i de senere års formandskabsprogrammer, har vi jo kun i begrænset omfang haft en koordineret strategi på tværs af samarbejdet.
Men det har vi jo fået nu, for efter sessionen i København i efteråret 2006 blev der for alvor sat fokus på det nordiske globaliseringsarbejde, og man viste dermed også, hvor velvalgt emnet var.
På nordisk plan fik vi påbegyndt overvejelserne om, hvordan det nordiske samarbejde systematisk og fokuseret kan understøtte nordiske interesser i en globaliseret verden, og Danmark præsenterede som opfølgning en række ideer til konkrete projekter og aktiviteter, som der siden er blevet arbejdet videre med i nordisk regi.
På baggrund af det arbejde kunne de nordiske statsministre på deres sommermøde her i juni vedtage en erklæring om en langsigtet fællesnordisk tilgang til globaliseringen.
Jeg kan faktisk ikke huske, hvornår der har været et så enigt fokus på noget, der også handler om, hvordan Norden manifesterer sig i den større verden.
Erklæringen indeholder konkrete tiltag vedrørende forskning og innovation, markedsføring af Norden, et nordisk globaliseringsforum og et styrket energi- og klimasamarbejde plus en stærkere indsats for at ophæve grænsehindringer.
Jeg forventer, at der på den kommende session i Nordisk Råd vil ligge forslag til udmøntning af tiltagene.
De midler er nu fundet på budgettet, og det er godt.
Men jeg synes også, det er godt, at jeg i dag har hørt så klare tilkendegivelser i retning af, at fra 2009, altså næste budget igen, og fremefter vil der blive behov for betydelig flere midler, så der må nødvendigvis prioriteres og fokuseres.
Her lagde jeg meget mærke til hr. Ole Stavads formulering, nemlig at det gælder om at få tænkt vores budgetter klogt igennem og ikke bare køre en grønthøster jævnt ud over det hele - med andre ord: Der skal prioriteres.
Et andet væsentligt resultat er jo, at det er lykkedes at sikre de selvstyrende områder Grønland, Færøerne og Ålandsøerne en styrket position i det nordiske samarbejde.
De selvstyrende områder kan nu opnå medlemskab af samtlige organer og institutioner i samarbejdet på samme vilkår som landene.
Aftalen rummer en række forbedringer.
Spørgsmål fra Nordisk Råd skal nu rettes direkte til hjemmestyreregeringerne og ikke som før via landenes regeringer, hjemmestyreregeringerne vil kunne påtage sig formandskabet på minister- og embedsmandsmøder, og der er gjort en række andre tiltag.
Jeg tror ikke, der er nogen i salen, der kan være i tvivl om, at der var tale om endog ganske hårde forhandlinger.
Alle her ved også, at Danmark meget gerne havde set, at forbedringerne var blevet skrevet ind i selve Helsingforsaftalen, men det var der jo altså ikke tilslutning til.
Derfor må jeg også sige, når hr. Kristen Touborg og fru Line Barfod påpeger, at de gerne ville have haft dem ind et andet sted, at vi alle sammen er enige om, at det ville vi gerne.
Her står fuldstændig klokkeklart, hvad der er og har været den danske regerings position.
Vi havde gerne set, at de nordiske lande havde været enige om at gå hele vejen og få ændret Helsingforsaftalen, men man ved også her, at det ikke var muligt.
Derfor må jeg sige til fru Line Barfod, der taler om en glidebane og om, at det nærmest er vejen til bananrepublikken, at jeg er enig i, at det da havde været et langt renere snit, hvis alle havde været enige med den danske regering, for så havde vi ændret Helsingforsaftalen.
Sådan som jeg har forstået det, fru Line Barfod tidligere har sagt om de ting, er vi jo enige om, at når vi nu ikke kunne få den smukkeste løsning, er det et godt resultat for de selvstyrende områder, der er kommet her.
Det synes jeg altså der er grund til at glæde sig over, og jeg må også sige, at selv om kollegaerne i de andre nordiske lande ikke har villet gå så langt, som vi godt kunne have tænkt os, skal vi altså ikke glemme, at de føler, de er gået længere, end de sådan set havde drømt om at de skulle gøre.
Det hører trods alt også med til historien.
Til sidst lige nogle få bemærkninger om noget, der er blevet fokuseret på i en række indlæg, nemlig spørgsmålet om konsumentområdet.
Hr. Per Kaalund, hr. Kristen Touborg og andre har været inde på det, og jeg må lige sige til hr. Kristen Touborg, der siger, at man tilbage i 2005 sagde, at der skulle være tale om en reel opprioritering, at jeg nok mener at kunne huske, at det, der blev sagt og lovet dengang, var, at konsumentområdet fortsat skulle prioriteres, og jeg vil godt sige, at det mener jeg også det stadig er blevet.
Én ting er, at man har nedlagt det formelle samarbejde - i øvrigt jo bakket op af Nordisk Råd, det var jo ikke kun ministrene, der traf den beslutning - men vi har jo alle sammen været enige om, at så er det vigtigt, at man også kan samarbejde i det uformelle regi.
Det har også været tilfældet på forbrugerområdet, for det er ikke sådan, at forbrugerpolitikken nu er fjernet fra det nordiske samarbejde.
Ud over det uformelle samarbejde på konsumentområdet kan forbrugerspørgsmål nu også sættes på dagsordenen i ministerrådet for næring, i ministerrådet for energi og i ministerrådet for regionalpolitik.
Der er i øvrigt også nogle af opgaverne, herunder miljømærket, som vi har hørt om i dag, der jo ikke er forsvundet ud i det blå.
De ligger nu bare i miljøministrenes råd.
Jeg har også tidligere modtaget indikationer fra mine ministerkolleger af, at denne model slet ikke fungerer så dårligt på forbrugerministerniveau.
Hvad angår finansieringen, er der altså fortsat gode muligheder.
Der er blevet afsat midler til støtte i en overgangsperiode i den såkaldte strukturpulje, og fra 2008 vil der være mulighed for at få del i de 10 mio. kr., der ligger i formandskabspuljen, så der er altså rent faktisk mulighed for at få flere penge til projekter, som man ønsker fremmet, og som man har mulighed for at begrunde kvaliteten i.
Samtidig er Nordisk Ministerråd jo ikke den eneste kilde til finansiering af fællesnordiske indsatser på forbrugerområdet.
Der er intet, der forhindrer forbrugerministrene fra de nordiske lande i sammen at støtte fællesnordiske initiativer på området, og jeg vil da også lige til allersidst nævne, at der faktisk forventes at være godt 2 mio. kr. i overskydende midler i strukturpuljen her ved udgangen af 2007.
Det allersidste, jeg måske lige skal sige, er, at jeg godt kan forstå, man er lidt knotten over den måde, det finske formandskab har håndteret en anmodning om en redegørelse på.
Jeg synes måske godt, det kunne have været håndteret lidt mere elegant, og for mit eget vedkommende vil jeg sige til allersidst, når fru Line Barfod påpeger problemet med opfølgning, at når jeg bliver inviteret i forskellige sammenhænge - og det tror jeg også mine danske kolleger gør - kommer jeg i hvert fald altid, hvis der er et konkret problem med opfølgning.
Det tror jeg i øvrigt fru Line Barfod kan have meget ret i at der er af og til, og jeg vil i hvert fald gerne give det budskab videre til den øvrige samarbejdsministerkreds.
Det hele handler jo om at fokusere på samarbejdet, og der, hvor vi vælger at gøre noget, gør vi det med eftertryk.