Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2009-05-07:
Det har været en helt, helt uacceptabel situation, og den har kaldt på helt ekstraordinære initiativer.
Jeg tror ikke, der har været et eneste parti her i Folketinget, som ikke har villet være med til at løse problemerne i København.
Det vil vi i SF naturligvis også gerne, og derfor støtter vi dagens forslag, som bl.a. handler om strafskærpelse for våbenkriminalitet og på en række områder i straffeloven, hvis ugerningerne begås i forbindelse med et verserende bandeopgør, hvor der bruges skydevåben.
Det har været afgørende for SF at skabe ro i de skudglade områder.
Vi ønsker ikke, at borgere flygter fra bestemte byområder, fordi de er utrygge.
Vi har ikke brug for, at der bliver flere ghettoer eller ressourcesvage områder, fordi alle, der kan det, flytter ud.
Det er en udvikling, som vil være helt katastrofal, hvis den griber om sig.
Allerede nu er boliger på Nørrebro usælgelige og billigere end i resten af København.
Nu er det altså nok.
I SF mener vi ikke, at der er undskyldelige grunde til at medbringe skydevåben med ammunition i det offentlige rum.
Det er altså en nøje planlagt og velovervejet handling, og derfor er der også en overvejende sandsynlighed for, at våbenbæreren vil bruge et skydevåben, hvis den rigtige situation opstår.
Derfor har vi også foreslået et skrapt middel, nemlig en minimumsstraf på 1 år til folk, som tager våben med i gaderne.
I SF er vi - og det er de også hos Socialdemokraterne - godt klar over, at minimumsstraffe er et usædvanligt skridt, men situationen er også usædvanlig.
Lige netop derfor foreslår vi også, at minimumsstraffen skal undergå en automatisk revision efter 2 år.
Det ønsker regeringen desværre ikke, og det kan vi selvfølgelig godt ærgre os over.
Men når vi alligevel stemmer for, er det, fordi vi ikke vil have, at der står nogle bandemedlemmer på gaden med et nyt våben 2 måneder efter den første anholdelse.
Dels skal der ro på i København, dels skal vi bruge det forlængede ophold bag tremmerne på at få de indsatte på ret køl igen.
Dommerforeningens formand har udtalt, at minimumsstraffe godt kan bruges, men man skal være forsigtig.
Det er vi sådan set enige i, og derfor er vores forslag også meget præcist indsnævret til kun at omfatte våbenbesiddelse i det offentlige rum med relation til verserende bandeopgør.
Vi er dog tilfredse med, at regeringen har bedt Straffelovrådet om at se på brugen af minimumsstraf og komme med en udtalelse om det.
Vi har også en klar forventning om, at regeringen så forholder sig til udtalelsen, når den kommer.
For jeg må bare lufte en bekymring i forhold til de høringssvar, som er kommet, og som både peger på, at lovforslaget medfører bevis- og fortolkningsmæssige problemer for domstolene, og på, at begreberne, som anvendes, er for vage og upræcise.
Det synes jeg regeringen skulle tænke over.
Og den kunne også passende overveje, om ikke socialdemokraternes og SF's forslag om en automatisk revision efter 2 år alligevel er nødvendigt.
Der peges også på, at wild west-forslaget om en tidobling af dusører kan skabe problemer, ligesom CEPOS i dag kritiserer, at zoneforbuddet kan medføre magtmisbrug.
Det vil jeg gerne bede regeringen om at forholde sig til, og jeg synes faktisk, det gør det endnu mere vigtigt, at vi får den her revisionsklausul.
SF og Socialdemokraterne planlægger at fremsætte en række ændringsforslag til det her lovforslag.
Jeg må bare sige, at strafskærpelse jo kun holder bandemedlemmer fra gaden lidt længere.
Den stopper jo ikke, at kriminaliteten rent faktisk sker.
Og jeg kan godt undre mig over, at regeringen ikke har ret meget andet at byde på end straf.
Det synes jeg er tyndt.
Der, hvor SF adskiller sig fra regeringen, er ved, at vi erkender, at straf ikke kan stå alene.
Der må initiativer til, som sikrer, at vi ikke får flere bandemedlemmer, og vi må stå parat med et beredskab i fængslerne, som forhindrer bandemedlemmer i at vandre ud i kriminalitet igen.
På de områder har regeringen ingen ideer.
Sociolog Michael Hviid Jacobsen sagde ved bandehøringen i Folketinget, at Danmark befinder sig på et nulpunkt, hvad angår sådan nogle værktøjer.
Dem havde vi i SF gerne været med til at udvikle.
Vi ser i SF med stor alvor på hver eneste af de unge, som vi taber til kriminalitet.
Derfor har vi sammen med Socialdemokraterne fremlagt en lang række initiativer, som skal forebygge, at unge mennesker ender i bander.
Vi vil bl.a. udvikle mandsopdækning som metode og skabe væresteder, som passer til de unge og med de åbningstider, der er brug for.
Vi vil fastholde dem i uddannelse, som vi ved er en grundsten i at leve et kriminalitetsfrit liv.
Vi vil skaffe dem i arbejde, og vi vil sikre hjælp til dem, som har forskellige psykiske sygdomme, ved at screene dem, første gang de laver noget groft.
Vi ønsker faktisk, at der skal sættes konsekvent ind.
Første gang, de unge laver noget, skal der reageres.
På høringen nikkede stort set alle eksperter til, at mentorordninger er noget for de unge, og en ny rapport fra socialforskningsinstituttet peger også på, at det her virker.
Hvad er regeringens svar til det?
Hvornår ser vi her nogen initiativer fra regeringen?
Vi har også et væld af forslag til indsatsen i fængslerne: Mere uddannelse, mere behandling - for vi hørte jo ved høringen, at mange af bandemedlemmerne må forventes at være psykisk ustabile - og så er et effektivt efterværn nødvendigt.
Vi har alt, alt for mange dårlige løsladelser, hvor indsatte ender på sofaen hos kammesjukkerne, fordi de endnu engang løslades til gaden.
Grundlæggende er der bare et kæmpe behov for at koordinere indsatserne mellem de forskellige myndigheder.
Der er behov for et bredt samarbejde mellem politi, sociale myndigheder, jobformidling, psykiatrien, beboerforeninger og væresteder, og noget af det er vi nødt til at løfte op på ministerielt niveau, så vi kan få en national handlingsplan for bekæmpelse af organiseret kriminalitet.
Det kan simpelt hen ikke nytte noget, at retspolitik, socialpolitik, beskæftigelsespolitik og uddannelsespolitik kører i deres egne små lukkede cirkler uden at tale med hinanden.
Jeg synes, at det er meget tankevækkende, og det er nævnt før i dag, at formanden for Politiforbundet, Peter Ibsen, sammen med Henning Pedersen, formanden for BUPL, pædagogernes fagforening, i den her uge har skrevet en tankevækkende kronik i Berlingske Tidende.
Den hedder »Sådan stopper vi banderne«.
Hvad er regeringens svar på den opfordring?
Så vil jeg bare sige, at vi i SF går på to ben: Ingen straf uden initiativer, som griber ind over for årsagerne til kriminalitet.
Vi ønsker færre kriminelle og færre ofre.
Straf gør det altså ikke alene.
Vi venter stadig væk på regeringens svar.