Finn Sørensen (EL), 2016-05-23:
Jeg vil gerne en gang til præcisere, hvorfor vi fremsætter det her forslag.
Der var det tidligere sådan, at de bed tænderne sammen, tog eventuelt noget smertestillende medicin og kæmpede sig på arbejde alligevel, i forventning om at de kunne gå på efterløn – oprindelig fra de var 60 år.
Men der er jo sket en stadig udhuling af efterlønsalderen.
Den er rykket i vejret.
Efterlønsperioden er sat ned til 3 år, og der er andre forringelser.
Samtidig har vi fået en alvorlig forringelse af dagpengereglerne, som gør netop den gruppe, vi taler om her, yderst sårbare i forhold til at miste deres arbejde.
Så mister de dagpenge efter 2 år, og de kan ikke kæmpe sig tilbage i dagpengesystemet, for det kræver 1.924 timers arbejde inden for de seneste 3 år.
Så langt rækker deres arbejdsevne ikke.
De kan ikke få førtidspension, for der har man skærpet kravene i voldsom grad, sådan at du skal dokumentere, at du ikke kan udvikle arbejdsevne, og i øvrigt skal den være forsvindende lille, for at du kan tilkendes førtidspension.
Det var et problem, man allerede var klar over, da man lavede den her såkaldte reform af efterlønnen i forbindelse med tilbagetrækningsreformen.
Og for at imødekomme den kritik, som jeg står og kommer med her, opfandt man noget, man kaldte seniorførtidspension, og jeg er faktisk meget enig med Dennis Kristensen, FOA's formand, som siger, at det var et kæmpe bluffnummer.
For det blev solgt, som om det var et tilbud til den her gruppe mennesker, og det var det på ingen måde.
For kriterierne for at få seniorførtidspension er nøjagtig de samme som for at få førtidspension, og det var svært allerede på det tidspunkt, da man lavede den såkaldte tilbagetrækningsreform.
Og det blev endnu sværere senere med den ændring af førtidspensionsreglerne, som blev gennemført under den tidligere regering.
Så i forvejen havde man en ordning, der ikke var ret meget værd, og som nu er fuldstændig udhulet i forhold til at tilgodese det problem, som jeg peger på, og som man godt vidste var der, da man lavede den lovgivning.
Det, vi så gør med det her, er jo simpelt hen, at vi tager dem, der opfandt den her seniorførtidspension, på ordet og siger: Jamen så lad os da lave en seniorførtidspension, der er et reelt tilbud til den gruppe mennesker, som bliver ramt af tilbagetrækningsreformen og de dagpengeregler og nu også ramt af de andre regler, der er lavet.
Herudover er kontanthjælpsreglerne, for hvis man ikke kan få førtidspension og man ikke kan få et fleksjob, ja, så kan man få kontanthjælp – nå nej, det kan man så ikke, fordi man er gift med en, der har en indtægt, hvorefter man ikke har nogen forsørgelse.
Så det er vel meget rimeligt at give den gruppe mennesker et tilbud.
Hvis man spørger FOA og 3F, siger de, at vi har et reelt problem her.
Man kan ikke dokumentere nøjagtig, hvor mange det vil være muligt at tilkende sådan en førtidspension.
Man kender ikke det tal, det er et mørketal.
Det er også grunden til, at det er umuligt at sige noget helt videnskabeligt præcist om, hvor mange man forventer skulle benytte sig af den.
Og hvem skulle ellers vide det, om ikke disse forbund?
De ved det jo ud fra behandling af medlemmernes sager.
Så det er et faktum.
Så jeg synes faktisk, det er en noget – hvad skal vi sige? – iskold, lad os nøjes med det ord, holdning at have til det problem, at man stiller sig op og siger, at fordi Enhedslisten ikke lige kan pege på, hvor mange eller hvor få tusind der skal omfattes af sådan en ordning, så kan man ikke have noget med det at gøre, og at der i øvrigt er en hel masse andre ordninger.
Problemet er jo, at det er ordninger, som de mennesker – de fleste af dem – ikke vil kunne benytte sig af.
Førtidspension kan de ikke få; de er ikke syge nok til det.
Men de er heller ikke raske nok til at arbejde fuld tid.
Fleksjob har vi været inde på.
Det er svært at få fleksjob, hvis du kommer op og skal have et fleksjob, der er på 17-18 timer.
Det er slet ikke så nemt, og hvis du kommer højere op, er det helt umuligt.
Så de andre ordninger, man ligesom vil henvise de mennesker til,
hvor er de henne?
Og hvor er det arbejdsmarked, som disse mennesker skal have mulighed for at fortsætte på?
Det er der ikke noget svar til, og så længe der ikke er det, vil jeg sige, at så synes jeg, at jeg desværre må nøjes med at takke Alternativet og SF for at kunne se nogle positive takter i det her.
Så vil jeg sige, at Socialdemokraternes holdning jo skuffer mig rigtig meget.
For jeg ved da, at en ordfører fra Socialdemokratiet, hr. Peter Hummelgaard Thomsen, har været ude at adressere nøjagtig det samme problem for den samme gruppe nedslidte, som vi prøver at ramme her og komme med løsninger på.
Han lovede jo, at Socialdemokraterne ville arbejde på at lave et forslag, der kan tilgodese den gruppe, og det ser Enhedslisten meget frem til kommer.
Så det kunne jo være dejligt, hvis Socialdemokraternes ordfører i den her debat havde kunnet sige: Okay, det, Enhedslisten kommer med her, er ikke godt nok; vi kommer med noget, der er meget bedre, og som i meget højere grad tilgodeser den gruppe arbejdere, vi taler om her.
Det eneste, vi får at vide, er, at det her åbenbart ikke er nogen god og bred løsning, uden at jeg rigtig har fået vide, hvad der er i vejen med de enkelte elementer i det, vi har foreslået.
Det synes jeg er en lidt fattig måde at gribe den her problemstilling an på.
Så er der det med finansieringen.
Ja, hvis Enhedslisten kunne kigge i krystalkuglen og sige, hvor mange der ville benytte sig af en sådan ordning, ville vi have gjort det.
Men hvis man kigger på, hvordan det blev skruet sammen i den lov om seniorførtidspension, der blev vedtaget, kan man jo se, at selv de vældig kloge mennesker, der lavede den, ikke kunne forudse noget som helst.
Den daværende socialminister, fru Karen Ellemann, mente, at det ville være omkring 8.000 eller sådan noget, der ville være omfattet af den, når vi nåede frem til 2020.
Så skal det jo altså gå voldsomt stærkt, hvis man skal op på det tal, i forhold til hvor få hundrede der har fået den.
Ser man på lovforslaget, kan man se, at det jo overhovedet heller ikke har ramt det tal, der lå i det.
Det var lidt over 2.000 årligt
, tror jeg.
Så der er ingen, der kan sige noget om det.
Der har Enhedslisten så valgt en finansieringsform, som Socialdemokraterne jo burde være glade for, nemlig den her millionærskat, og så skruer vi på den i det omfang, der skal til for at få pengene til at passe.
Så det der med at sige, at vi ikke har styr på finansieringen, er jo ikke rigtigt.
Dermed ikke sagt, at det er de vises sten, og at det er den eneste måde at gøre det på.
Derfor går vi selvfølgelig også gerne ind i en dialog i udvalget.
Jeg er bare nødt til lige at påpege, at vi er det eneste parti, der er kommet med sådan et rigtig konkret forslag til, hvordan det kunne gøres.
Så kunne man måske godt have forventet, at der var en lidt mere konstruktiv og fremadrettet tilgang til det end den, vi har mødt fra de andre partier, undtagen fra Alternativet og fra SF.
Tak for debatten.
Dejligt, at jeg fik stemmen tilbage.