Morten Østergaard (RV), 2009-11-19:
Jeg tror, der er bred enighed i Folketinget om – i hvert fald er det Det Radikale Venstres opfattelse – at danskuddannelse er et helt, helt centralt element i integrationsprocessen.
Derfor er vi jo også positive over for det arbejde, der er foregået i arbejdsgruppen om danskuddannelse, og vi er også positive over for mange af de elementer, der er i lovforslaget her.
Vi er tilfredse med, at der bliver det her målrettede introdansk til folk, der kommer hertil og er på arbejdsmarkedet og har brug for hurtigt at lære dansk.
Man kunne godt overveje, om det også skulle gælde for arbejdstagerens ægtefælle.
Jeg kunne se, at ministeren har forholdt sig til det i høringsnotatet, men virkeligheden er jo, at det, der gør det svært at holde på den arbejdskraft, vi rekrutterer fra udlandet, bl.a. er, at deres ægtefæller ikke falder godt til.
Der kan man sige, at det måske var et oplagt sted, faktisk som et led i en erhvervspolitik, at hjælpe med at modvirke det ved også at tilbyde danskuddannelse til de medfølgende ægtefæller.
Så er der spørgsmålet om øget fleksibilitet, som vi også noterer os at der er bred tilslutning til, og det er vi sådan set også positive over for.
Men vi synes, det er væsentligt at holde sig for øje, at ligesom der er nogle, der har brug for et målrettet, hurtigt tilbud, er der altså også nogle, som ikke kan klare en danskuddannelse på 3 år, og det er faktisk dem, der er i faregruppen for at få en meget vanskelig gang i forbindelse med deres integration.
Derfor er det, som flere andre har været inde på, for os forunderligt, at et af de helt centrale forslag fra arbejdsgruppen, nemlig at man omdanner det til et klippekort, ikke har fundet nåde for regeringens blik.
I stedet laver man så den her omlægning af takster og udbudssystemer, som man forventer giver et ganske betragteligt provenu, en stor mindreudgift, ja, faktisk gående fra 33 mio. kr. i det første år op til 75 mio. kr. fuldt implementeret i 2012 og 2013, hvoraf halvdelen så tilfalder staten og den anden halvdel tilfalder kommunen på grund af refusionsreglerne.
Jeg går ud fra, at det selvfølgelig er, fordi man mener, at de her ting så motiverer til, at uddannelsen bliver bedre og folk kommer hurtigere igennem den, men vi kunne frygte, at det betyder, at der bliver færre ressourcer til danskundervisning, at det ikke bliver bedre, men at det måske nok kan blive billigere, i hvert fald set fra statens side.
Og vi synes, at danskundervisning og danskuddannelse er så centralt et element, at de her penge – hvis ellers det rent faktisk ender med, at budgetterne holder – var meget bedre investeret i så også at skabe den fleksibilitet, der dels ligger i klippekortet, dels ligger i måske at udvide dispensationsmulighederne for dem, som ligger i den tunge ende og har svært ved at klare en danskuddannelse på 3 år.
Det fører frem til en anden af anbefalingerne, som Landsforbundet af Voksen- og Ungdomsundervisere kommer med – det er anbefaling nr. 6 fra arbejdsgruppen – nemlig at den gruppe af Danskuddannelse 1-kursister, som har mulighed for at nå prøven i Dansk 2, skal have mulighed for at få undervisning videre end de første 3 år.
Det synes jeg da er helt oplagt.
Alle ved, at prøven i Dansk 1 er et relativt lavt niveau, så det er da helt oplagt, at hvis der er nogle, som viser sig at have en reel chance for at løfte deres niveau, så fremmer man også det og er klar til at bevilge penge til det.
Så har vi altså læst KL's høringssvar med interesse og kan rolig varsle, at det også vil komme til at præge udvalgsbehandlingen set fra vores stol.
Altså, når man fra KL’s side siger, at det her rent faktisk samlet set eller en række af elementerne i det på visse områder vil hæmme udvikling og dynamik og ikke bidrage til regelforenkling, men tværtimod pålægge kommuner og udbydere øgede administrative opgaver, så synes vi altså, det er værd at notere.
Det er trods alt
kommunerne, der skal stå for administrationen af det.
Klippekortmodellen kunne jo bl.a. løse det problem, som er for de her burmesiske flygtninge, som også regeringen er meget optaget af, siden de fylder utrolig meget i kvoterne hvert eneste år.
Mange af dem kommer hurtigt i arbejde – og det er jo godt – og kan kun deltage i få timers aftenundervisning om ugen.
Det er beskrevet som et eksempel i KL’s høringssvar.
De kan ikke inden for en 3-årig periode nå at lære tilstrækkeligt dansk.
Og på den måde mener KL at de så bliver straffet for at have arbejdet, fordi de måske laver montagearbejde eller pakker frugt, eller hvad de nu gør, fordi alle siger, at det gælder om at arbejde.
Det bliver deres dansk måske ikke bedre af, måske står de endda sammen med andre burmesiske flygtninge.
Er det ikke dumt, at de ikke kan fortsætte ud over de 3 år, så de får et ordentligt dansk, så de kan engagere sig i samfundsdebatten, og så de på et tidspunkt også kan kvalificere sig til at få dansk statsborgerskab og blive aktive medborgere?
Det er der, hvor vi spørger os selv om ikke regeringen har gjort sig selv en bjørnetjeneste ved at indkassere gevinsten i stedet for at lave nogle af de åbenlyse forbedringer, som arbejdsgruppen lagde op til.