Laura Lindahl (LA), 2016-04-29:
Jeg forstår godt baggrunden for at fremsætte det her beslutningsforslag, for lige præcis de her børnesager har været noget af det, som har frustreret mig allermest, efter at jeg er blevet socialordfører.
Sådan tror jeg faktisk de fleste af socialordførerne har det.
I hvert fald har jeg kunnet konstatere, at jeg har delt frustrationen med samtlige ordførere.
På trods af vores ret forskellige standpunkter helt generelt har vores spørgsmål, når det kommer til udsatte børn,
været de samme.
Hvad er det, der gør, at der er så stor forskel på, hvordan kommunerne håndterer underretninger?
Hvordan håndteres de?
Hvad er udfordringerne i kommunerne?
Hvorfor har sagsbehandlerne så mange sager?
Hvad kan vi gøre?
Hvordan kan vi hjælpe de her udsatte børn bedst, for det er det, vi alle sammen er optaget af, nemlig at hjælpe børnene?
Det er Enhedslisten selvfølgelig også og fremsætter derfor forslag om et loft over, hvor mange sager en sagsbehandler på området for udsatte børn maksimalt må behandle ad gangen.
Jeg tror også, at antallet af sager har betydning for kvaliteten.
Uden tvivl.
Det er rigtig ærgerligt, at Enhedslisten ikke var med i den aftale, for der gennemgik vi det her og kunne se, at det ikke kun handler om antal sager, men det betyder selvfølgelig noget.
Nu kommer man fra Enhedslistens side med et beslutningsforslag, som skal tvinge kommunerne derhen, hvor vi i de andre partier gennem gode eksempler og virkelige cases er i gang med at guide kommunerne hen på helt frivillig vis.
Det viser måske meget godt forskellen på i hvert fald Liberal Alliance og Enhedslisten.
Vi tror ikke, at et centralt fastlagt loft over antallet af sager er den rigtige vej at gå.
Vi vil meget hellere høre om Herningmodellen, besøge dem, vide, hvordan de arbejder, vide, hvordan deres arbejdsproces er, for på den måde at inspirere andre kommuner til at gå samme vej.
Selvfølgelig skal målet være klart.
Der skal være færre sager om svigt af børn, og sagerne skal håndteres korrekt, så snart de kommer ind.
Jeg har selv arbejdet i en organisation, hvor man skulle ændre hele måden at arbejde på.
Jeg kunne se, hvor meget alle medarbejderne i afdelingen rykkede, fordi vi blev inddraget, fordi vi havde mulighed for at få medindflydelse.
Der blev lyttet til os, man havde tillid til, at vi selv kunne hjælpe med at nå målet.
Vores input var vigtige.
Det tror jeg faktisk er rigtig vigtigt for at skabe resultater.
Jeg tror, det er vigtigt, at man ikke bare får udstukket nogle retningslinjer øverst fra og skal gøre det på en særlig måde, men at målet står klart for en, og at man så har medindflydelse på den måde, man skal nå målet på.
Det er også den tilgang, Liberal Alliance ønsker at have til kommunerne og til de offentligt ansatte generelt.
Vi vil gerne herinde fra Folketinget diktere målet.
Det skal være soleklart.
Vi ønsker en bedre og tidligere indsats, hvad angår udsatte børn, og vi skal sanktionere hårdt, når kommunerne bryder loven.
Men vi vil også gerne lade dygtige medarbejdere og ledere have metodefrihed.
Vil gerne give lokalpolitisk råderum til at vælge vejen til målet.
Derfor støtter Liberal Alliance ikke det konkrete beslutningsforslag, men vi vil meget gerne sammen med Enhedslisten fortsat arbejde på, at der kommer færre børnesager, der syltes i kommunerne.
Vi synes netop, at Herningmodellen er et rigtig, rigtig godt eksempel på, hvordan flere kommuner burde arbejde.