Karen Ellemann (V), 2010-02-09:
Som sundhedsministeren netop har været inde på, er det afgørende, at de sundhedsmæssige tilbud er for alle.
Der er dog visse grupper i befolkningen, der har vanskeligere ved at udnytte de tilbud, der findes i sundhedssystemet, ligesom borgere har forskellige forudsætninger for at tage ansvar for egen sundhed.
Dette er vi opmærksomme på i regeringen, og vi har bl.a. i samarbejde med satspuljepartierne iværksat en række projekter for at imødekomme de socialt udsatte grupper og gøre det nemmere for dem at udnytte det eksisterende sundhedssystem.
Lige præcis det spor har vi også tænkt os at fortsætte ad.
Der er et utal af forskellige årsager til, at personer oplever udfordringer i mødet med det etablerede system, herunder sundhedssystemet.
Sikkert er det imidlertid, at mange socialt udsatte personer har en særlig risikofyldt sundhedsadfærd, bl.a. i forhold til KRAM-faktorerne, altså kost, rygning, alkohol og motion.
Samtidig har de en række belastende sociale livsomstændigheder, hvilket til sammen medfører nogle særdeles negative og sammensatte sygdomskonsekvenser.
Årsagerne kan som sagt være mange og forskellige.
Det kan eksempelvis være massive misbrugsproblemer, dårligt selvværd, psykiske problemer, manglende viden om og fornemmelse for symptomer eller for den sags skyld oplevelse af ikke at blive anerkendt i det offentlige system.
Det er derfor afgørende, at vi anskuer og arbejder med denne problemstilling ud fra forskellige perspektiver og inddrager de beslægtede sektorer.
For at kunne forbedre sundhedstilstanden blandt de socialt udsatte grupper er det afgørende, at der er nogle strukturerede og velfungerende rammer om deres liv.
Mange socialt udsatte oplever i perioder meget kaotiske livssituationer, hvor sund livsstil hurtigt går hen og bliver sekundært.
Hvis man ikke har tag over hovedet, er det nok ikke den her halve times motion dagligt, som Sundhedsstyrelsen anbefaler, der lige er førsteprioritet, ligesom princippet om 6 stk. frugt og grønt om dagen bliver nedtonet, hvis man har abstinenser og skal skaffe penge til det næste skud heroin.
De initiativer og guidelines, som Sundhedsstyrelsen arbejder med, er jo rigtig gode rettesnore for langt størstedelen af befolkningen, men der er nogle, som har brug for andre og mere målrettede tiltag.
Dette understreger også, at det er vigtigt med en bredt forankret indsats.
Over for den her gruppe gør fokus på sundhed det bare ikke alene.
I den forbindelse vil jeg gerne benytte lejligheden til at nævne regeringens indsats, »Det fælles ansvar II«, der netop er et tværsektorielt initiativ med det fokus at styrke rammerne for personerne på kanten af samfundet.
Initiativet retter sig ikke kun mod det sundhedsmæssige, men favner de forskellige centrale livsområder som bolig, netværk og kontakt til arbejdsmarkedet, kort sagt et initiativ, der retter sig mod at forbedre de udsattes forudsætninger for at leve et godt liv.
I forhold til sundhedsrelaterede aktiviteter er der i »Det fælles ansvar II« eksempelvis etableret udsatteteam og satellitkontorer, der har til formål at opkvalificere den kommunale indsats over for socialt udsatte.
Gennem denne opsøgende og borgernære indsats er det hensigten at styrke målgruppens livskvalitet, forbedre sundhedstilstanden og mindske de pågældendes ensomhed og isolation.
Med denne fremrykkede indsats og decentrale kommunale sagsbehandling mødes de socialt udsatte i trygge omgivelser.
Det er derfor et godt værktøj til at forbedre adgangsvejene for de socialt udsatte til de eksisterende tilbud.
I »Det fælles ansvar II« er der desuden initiativer, der retter sig mod at skabe bedre forhold på væresteder, herunder flere aktivitetstilbud, bl.a. med fokus på socialt samvær og på motion.
Eksempelvis har Landsforeningen af Væresteder støttet af midler fra »Det fælles ansvar II« etableret en række idrætskraftcentre rundtomkring i landet målrettet værestedsbrugere og andre udsatte.
I 2009 organiserede Landsforeningen af Væresteder sammen med Odense Kommune Udsatte Legene 2009 med støtte af bl.a. midler fra »Det fælles ansvar II«.
Arrangementet løb af stabelen fra den 17. til den 23. august og var ud over at være en meget stor succes også den største idrætssatsning for socialt udsatte nogen sinde.
Det var særlig bekræftende at se, med hvilken glæde og med hvilket gåpåmod deltagerne gik ind i arrangementet.
Jeg ved, at der på nuværende tidspunkt arbejdes på at eksportere ideen til andre lande, og jeg synes, det ville være flot, hvis vi på den måde kan udveksle erfaringer på tværs af landegrænser.
Selv om regeringen med »Det fælles ansvar II« allerede har gjort en stor indsats for at forbedre rammerne for de socialt udsatte og nedbryde de barrierer, der måtte være, for at udnytte de mange tilbud i det eksisterende system, er det et område, hvor der til stadighed er brug for særlig målrettede initiativer.
I forbindelse med satspuljeforhandlingerne for 2009 blev der iværksat en række projekter specifikt målrettet de udsatte gruppers sundhed.
Der blev bl.a. afsat 33 mio. kr. til etablering af tandklinikker til socialt udsatte, en præventionsordning til stofmisbrugere og opsøgende sundhedsteam efter inspiration fra projekt UDENFOR's sygeplejersker på hjul.
Der etableres en opsøgende og direkte sundhedsindsats i forhold til socialt udsatte i form af akut skadeshjælp og en sundhedsfaglig brobygningsfunktion mellem det sociale system og det eksisterende sundhedssystem.
Projektet i København, som har været inspirationsmodellen her, består helt konkret af fire sygeplejersker og en læge og fungerer fuldstændig som en almindelig lægepraksis, men uden den her klinik med faste åbningstider osv., så alt arbejdet foregår simpelt hen på gaden, på væresteder eller på herberger.
Der er altså her tale om et tiltag, som lige præcis igen møder de socialt udsatte på deres egen hjemmebane.
Endelig vil jeg nævne behandlingsgarantien, der siden 2003 har sikret, at der iværksættes behandling inden for 14 dage til de stofmisbrugere, der beder om det.
Dette er endnu et eksempel på et tiltag, der imødekommer den socialt udsatte ved at understøtte motivationen og møde vedkommende med den respekt, et hurtigt tilbud om hjælp er.
Det er denne tanke, som er central i forhold til at løse de sundhedsmæssige problemer blandt de socialt udsatte grupper.
Regeringen har i høj grad fokus på hele dette problemfelt, og som nævnt er der masser af gode eksempler på, hvordan vi arbejder målrettet mod at sikre en kortere afstand fra de socialt udsatte til det etablerede sundhedssystem.
Vi er opmærksomme på de særlige udfordringer, der relaterer sig til dette område, og derfor vil regeringen fremadrettet arbejde målrettet videre på at sikre de socialt udsatte bedre forhold og forudsætninger for at udnytte de eksisterende tilbud i sundhedssystemet.
Men social ulighed i sundhed kan ikke løses alene med centrale puljer.
Det er et ansvar, som også kommunerne må tage del i og bidrage til at løfte.
Det er jo lokalt i kommunerne, at man har den direkte kontakt med de udsatte borgere: på væresteder, i sundhedscentre, i socialforvaltningen.
Jeg mener, at vi også i de kommende år skal være opmærksomme på, at der er områder, hvor vi med respekt for den enkelte kan bidrage til at sikre, at socialt udsatte oplever, at de kan gøre brug af samfundets sundhedstilbud på lige fod med alle andre.
Selv om alle borgere tilbydes de samme ydelser i sundhedssystemet, har de ikke samme forudsætninger for at udnytte dem.
Og det er vigtigt at fastholde opmærksomheden på, at folk har forskellige individuelle kompetencer, og det er den udfordring, vi skal blive ved med at arbejde videre med.
Forhandling