Mogens Jensen (S), 2010-03-16:
Alle folketingsmedlemmer modtog i sidste uge et brev om Emil, som kom til verden i 2006 og desværre allerede dengang måtte behandles for hiv, da Emils mor var hiv-smittet.
Hun – altså moderen – har en lang sygdomshistorie, der ud over hiv også omfatter flere selvmordsforsøg og indlæggelser på psykiatriske afdelinger.
Allerede inden Emil blev født, spurgte hans mor sin bror og hans samlever, om de ville hjælpe hende med Emil.
De sagde ja og blev godkendt som netværksplejefamilie.
Emil sover første gang hos sin plejefamilie, da han er 2 år og 2 måneder gammel, og bor siden hos sin netværksplejefamilie i 75 pct. af tiden, fordi hans mor rammes af en lang række sygdomme, der sætter hende ude af stand til at tage forsvarligt vare på sit barn.
Emils mor er i en meget lang periode bange for at dø, og der er intet hun ønsker sig mere, end at hun får ro i sindet om sin søns situation.
Derfor får broderens familie Emil i døgnpleje, og han flytter permanent ind hos dem og starter i børnehaven lige rundt om hjørnet.
Efter en meget lang og personlig proces beslutter Emils mor sig for at bede sin bror om at adoptere Emil.
Det er bl.a. derfor, vi står her i dag og behandler det her lovforslag, for sandheden er, og virkeligheden er, at broderen ikke kan adoptere Emil, fordi han for 5 år siden indgik registreret partnerskab med en mand.
Parret kan ikke få lov til at give den omsorg, kærlighed og pleje, som de har givet Emil, lige siden han var 2 år gammel, fordi de er to mænd i registreret partnerskab.
Er det til Emils bedste?
Nej, det er det selvfølgelig ikke.
Det er urimeligt, og det er bl.a. derfor, det er nødvendigt at gennemføre den lovændring, vi har til behandling her i dag, som sidestiller registrerede partnere med ægtefæller, når det gælder adoption.
Her anerkender vi altså allerede homoseksuelle forældre, ligesom homoseksuelle i dag også har mulighed for at blive plejeforældre.
Derfor er det naturligvis også helt rimeligt nu at give homoseksuelle fulde adoptionsrettigheder, både hvad angår danske og udenlandske børn, akkurat ligesom man har gjort det i Norge, Sverige, Island, Holland, Belgien og Storbritannien.
Som min indledning her tydeliggjorde, handler det her altså ikke kun om et opgør med urimelig diskrimination, det handler også om barnets tarv.
Hvorfor skal Emil – og det gælder også andre børn – forhindres i at kunne få det forældrepar, som har været der i hele hans opvækst, og hvorfor skal børn, der lever under usle forhold et sted i verden, ikke kunne få en tryg og kærlig opvækst hos et ressourcestærkt par i registreret partnerskab?
Det bliver ofte fremført i debatten, at det skulle give særlige problemer for børn at vokse op i en homoseksuel familie.
Det, det handler om, er, om man kan give et stabilt hjem og den nødvendige kærlighed og omsorg til et barn, og det er det, vi giver mulighed for med den her lovændring.
Fra socialdemokratisk side støtter vi altså lovforslaget, men vil i udvalgsarbejdet også medtage de ændringer, som Institut for Menneskerettigheder har foreslået, til lovforslaget, bl.a. vedrørende udbetaling af børnefamilieydelse, børnebidrag og børnetilskud – ændringsforslag, som vi umiddelbart ser er helt rigtige, men som vi vil have belyst i udvalgsarbejdet.