Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-05-30:
I dag behandler vi ændringsforslag vedrørende § 22, § 24 og § 27, nr. 2., til forslaget om offentlighedslov.
De, der har fulgt med i første del af debatten, vil måske undre sig over, at jeg siger det, for det burde jo efterhånden være klart for enhver.
Men det gør jeg, fordi justitsministeren brugte det meste af sin taletid på at tale om noget andet, og jeg går ud fra, at når ministeren fra talerstolen sagde, at man burde stemme ja, så var der ikke tale om et overraskende holdningsskifte til ændringsforslagene, men et udslag af, at man diskuterede noget andet end det, der om lidt skal stemmes om.
Vi har jo været det igennem under første runde, men jeg synes, der er mere, der er værd at tale om.
Skal man altid bare slavisk følge, hvad en kommission måtte komme frem til, eller betyder det rent faktisk noget, hvem folk har stemt på?
Jeg mener, man skal tage meget alvorligt, hvem det er, danskerne har valgt ind i Folketinget.
Og lad det være sagt uden den mindste tvivl: Der er mindst 120 medlemmer af dette høje Ting, der er valgt for partier, der var imod offentlighedsloven, som den ligger – mindst 120 af de 179 folketingsmedlemmer.
Så det er altså ikke et vælgerønske, der er tale om.
Så bliver justitsministeren pikeret over, at jeg kommer med citater af, hvad han har sagt på tidligere tidspunkter om åbenhed.
Det ene citat hed: Hver eneste gang der er tvivl om, hvorvidt offentligheden skal have adgang til oplysninger, skal hensynet til åbenheden træde først.
Det var i 2009.
I 2010 sagde ministeren konkret om den lov, vi her behandler: Jeg har svært ved at se, hvordan den nuværende offentlighed skulle være til skade for lovarbejdet.
For mig at se virker det som en søgt forklaring, der skal skærme den siddende regering mod offentlighed.
Svaghed, siger ministeren.
Svaghed er det at tale om, hvad det er, regeringspartierne gik til valg på.
Ja, man personliggør faktisk debatten, hvis man overhovedet tillader sig at nævne, at ministeren og de tre regeringspartier havde andre holdninger til dette spørgsmål inden valget.
Det er da helt fair, at mennesker kan skifte standpunkt.
Jeg tror ikke, at der er nogen her i salen, der har noget at lade hinanden høre, hvad netop det angår.
Men det mindste, man kan forlange, er da en begrundelse, en forklaring, noget, der giver mening, og ikke bare en konstatering af, at sådan er det jo.
Trist.
Det er sådan, at man så prøver at komme med nogle forklaringer alligevel: Nåh jo, men der var jo nedsat en kommission, og et flertal i en kommission har sagt ...
Det er altså fuldstændig ligegyldigt, hvad ministeren så i øvrigt selv måtte have ment.
Det vil sige, at her i 200-året for den danske filosof Søren Kierkegaard, kan vi med en omskrivning af et Søren Kierkegaard-citat sige, at man kører et princip, der hedder, at politik føres forlæns, men forklares baglæns – forstået på den måde, at man gør det, man nu engang gør, og så må man så tilpasse sin fortid til det, man argumenterer for.
Det, der står tilbage efter debatten, efter en lang debat, mange måneders debat, er, at et klart flertal af eksperter støtter kritikerne af loven.
Det, der står tilbage, er, at man ikke kan få eksempler på, hvor det er, loven har været et problem.
Det, der står tilbage, er, at man ikke har ønsket at lytte.
Og så synes jeg, det er mærkeligt, at justitsministeren siger, at jeg åbenbart sådan har været rundt i partiforeningerne og hørt, hvad det er, folk mener.
Det er jo en ret nedladende kommentar over for justitsministerens egne gruppemedlemmer, for det var sådan set socialdemokratisk folketingsmedlem hr. Rasmus Prehn citeret i medierne, socialdemokratisk folketingsmedlem hr. Bjarne Laustsen citeret i medierne, og for at undgå risikoen for at træde i den fælde, hr. Lars Barfoed gjorde i går, vil jeg undlade at sætte navn på, hvem det præcis var, der sagde, at han stemte for, for det krævede det jo at være i den socialdemokratiske gruppe, men det var præcis den person, som navneforvirringen i går var om.
Så sker der jo hele tiden ting og sager her på Christiansborg.
Mens vi har diskuteret offentlighedslov, har klimaminister Martin Lidegaard fået en næse.
Og vi har faktisk ikke fået noget svar – eller vi har fået et svar, der siger, at man ikke rigtig kan sige noget om, hvordan det vil være på Klimaministeriets område.
Så det er jo spændende at se, om den slags ting vil blive opdaget fremadrettet.
Jeg vil gerne her fra Folketingets talerstol appellere – appellere til den radikale leder om at demonstrere den påståede magt, som hendes spindoktorer har fyldt landets medier med at hun er i besiddelse af.
Hvis hun virkelig har den magt, som hun gerne vil bryste sig af og reklamere med, hvorfor sætter hun så ikke sit partis politik igennem over for justitsministeren?
Jeg vil også gerne appellere til lederen af Socialistisk Folkeparti.
Hun har fået et klart mandat fra sit partis landsmøde om, at netop de ting, som vi tager op her i dag, skulle ændres.
Jeg vil gerne appellere til lederen af Socialistisk Folkeparti om at bevise over for sine medlemmer og sine vælgere, at det har gjort en forskel, at man har skiftet leder i SF.
Og jeg vil gerne appellere til hvert eneste folketingsmedlem fra forligspartierne om at stemme efter deres overbevisning og ikke efter deres partidisciplin.
De er jo trods alt valgt, i hvert fald dem fra Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre, på et mandat om, at man ikke skulle gøre det, som regeringen vil gøre her.
Det er man valgt på, og det kunne jo være værd at leve op til.
Der er blevet sagt, at der også er gode elementer i denne lov.
Det har jeg allerede kommenteret i første runde: Nuvel, det er der.
Problemet er bare, at de værste elementer handler om lige præcis de steder, hvor statsmagten er stærkest, og hvor det er mest nødvendigt at kunne kontrollere.
Det er det, Cavlingprisvindere har sagt, det er det, professorer har sagt, det er det, justitsministeren sagde – altså før han blev justitsminister.
Socialministeren, der tidligere var retsordfører for Socialdemokraterne, sagde det også meget tydeligt før valget. »
»Selvom vi måske vinder næste valg, så er det ikke rimeligt, hvis man ikke i et demokrati kan se magthaverne over skuldrene,« siger Karen Hækkerup, der forudser, at forslaget aldrig bliver vedtaget.
« Det var den socialdemokratiske ordfører før valget.
Det er ærgerligt, at man ikke gør som tidligere justitsminister Erik Ninn-Hansen, der havde det format, at da der kom kritik af offentlighedslovsforslaget i 1980'erne, valgte han at trække forslaget tilbage fra lovprogrammet og gav det en ekstra omgang, justerede nogle små ting og endte med at få det vedtaget af et så bredt flertal, at selv VS's ordfører, Jørgen Lenger, i debatten dengang sagde, at han var glad for, at det var den ene gang om året, at VS og De Konservative kunne være enige.
Vi håber virkelig, at ændringsforslagene måtte blive vedtaget.