Karin Nødgaard (DF), 2014-10-30:
Politisk har der gennem det seneste år været en del debat om adoption.
Der har været fokus på emnet, fordi der var nogle forhold, der gjorde sig gældende, og som ikke var hensigtsmæssige på adoptionsområdet.
Primært var der hele spørgsmålet om barnets tarv, hvordan det kunne sikres, at det står som værende det bærende element for at gennemføre en vellykket adoption.
For Dansk Folkeparti er der ikke tvivl om, at hensynet netop til barnets tarv skal stå i centrum og også skal være gældende, når vi i dag drøfter adoption mellem samlevende.
For os skal adoption, både fremmedadoption og stedbarnsadoption, være noget, som kan sikre barnet tryghed og stabilitet i hverdagen, hvor der som udgangspunkt skal være sikkerhed for, at de rammer, som barnet lever i, skal være præget af, at det ikke skal være nemt, at der kan ske et opbrud og markante ændringer.
Andre familiemønstre kan givetvis give børn en tryg og god opvækst, men for Dansk Folkeparti er ægteskabet noget ganske særligt.
Ægteskabet bør fortsat være udgangspunktet for et familieliv med børn, og vi mener ikke, at man kan sidestille et papirløst forhold med ægteskabet.
En sidestilling af papirløst forhold, som forslaget lægger op til, kan betragtes som en begunstigelse, og det mener vi ikke skal være tilfældet.
Skulle det være det, kunne jeg stille spørgsmålet: Hvorfor så bevare ægteskabet som institution?
Jeg kan være bekymret for, at der med en vedtagelse af dette lovforslag kan opstå en forvirring i det involverede barns liv.
Hvad sker der, hvis f.eks. en biologisk mor og hendes samlever, som hun ikke er gift med og kun har kendt i få år, uden videre går fra hinanden?
Barnet er adopteret af denne, moderen finder en ny mand, som efter måske flere års samliv med den biologiske mor egentlig også gerne vil adoptere barnet osv. osv.
Hvad så, hvis den biologiske far pludselig dukker op og vil adoptere sit eget biologiske barn?
Der er mange scenarier, der pludselig kan dukke op, og som jeg tror vil kunne gøre et barns opvækst mere urolig og ustabil.
Dansk Folkeparti var også imod, at der kunne indføres straksskilsmisser.
Det kan godt være, at det giver mulighed for de voksne til at bryde hurtigt med hinanden uden måske at have forsøgt at bevare ægteskabet trods de vanskeligheder, der kan være opstået, men det kan ikke mindst påvirke de involverede børn.
Vi mener, at der er en risiko for, at barnets tarv kan blive tilsidesat, når forældre hurtigt kan bryde med hinanden, og den fare ser vi også med det her forslag.
Vi mener, at for at sikre barnet bedst muligt og sikre mest stabilitet i forbindelse med adoption bør det ske mellem to, der er gift med hinanden.
Man kan have forståelse for, at der kan være et ønske om at adoptere den anden parts barn eller børn for at sikre dem bedst muligt, men vi finder egentlig, at et forhold, der kun har eksisteret i 2½ år uden indgåelse af ægteskab, ikke som udgangspunkt er med til at sikre den stabilitet, som vi ønsker for at sikre barnet.
Det er noget skelsættende i livet, ligesom det er skelsættende at få børn, også dem, man har adopteret.
I vores optik er der som udgangspunkt en større grad af bundethed i det traditionelle ægteskab.
Med henvisning til den netop nævnte lov om straksskilsmisser og en eventuel vedtagelse af det her lovforslag synes vi, at det er ved at udvikle sig til lidt af en glidebane, hvor det er de voksnes behov og ønsker, der opprioriteres, frem for at sikre barnets tarv.
Vi ønsker at udtrykke vores holdning om, at ægteskabet som institution er noget ganske særligt, og at børn, biologiske eller adopterede, netop i ægteskabet har mulighed for at blive sikret et fundament for en forhåbentlig god tilværelse.
Hvad skulle egentlig tale imod det, hvis man elsker forælderen og man elsker det barn, som man ønsker at adoptere?