Niels Helveg Petersen (RV), 2008-03-11:
Debatten om, hvorfor den danske regering valgte at følge Bush og Blair ind i Irak, vil blive ved med at vække debat.
Det er en debat, der ikke dør hen, før alle omstændighederne omkring beslutningen er fuldt klarlagt.
Jeg vil godt nævne en af de omstændigheder, der gør, at det for mig at se er nødvendigt, og det er det spinkle flertal.
Det er jeg helt enig i.
Det er første gang, at Danmark besluttede at anvende væbnet magt på et spinkelt flertal.
Det burde ikke være sket.
Enhver regering må gøre sit yderste for at sikre bred opbakning.
Der er en række omstændigheder ved denne Irakbeslutning, som stadig væk ikke er belyst.
Jeg ved f.eks. ikke, og det tror jeg ikke der er nogle i denne sal der ved, hvad det egentlig var, der skete, i dagene efter at udenrigsministeren i EU's Ministerråd havde givet tilslutning til en erklæring, som alle EU-landene var enige om, og hvor man hilste våbeninspektørernes fortsatte virksomhed velkommen, til det øjeblik få dage senere, hvor statsministerens navn er som underskriver på en erklæring om Irakkrigen, hvor der ikke står spor om det, der var hovedsagen, nemlig om våbeninspektørerne skulle fortsætte deres virksomhed.
Dette er aldeles ikke klarlagt.
Hvordan kan det gå til med få dages mellemrum, at udenrigsministeren skriver under på et i EU's Ministerråd og statsministeren skriver under på noget få dage senere, hvor forskellen lige netop er det væsentlige.
Et andet element i denne sag, som jo bliver ved med at vække opmærksomhed, og som jo nærmest er lidt bizart, er, at regeringen påstår, at de 500 danske soldater var dernede på et andet folkeretligt grundlag end de øvrige 150.000 amerikanske og britiske.
Der er ingen diskussion om, at de amerikanske tropper var dernede på grund af masseødelæggelsesvåben.
Hvis jeg bare må minde om Colin Powells redegørelse fra FN's Sikkerhedsråd.
Der er heller ingen tvivl om, at de britiske styrker var der på grund af masseødelæggelsesvåben, men regeringen her i Danmark siger, at det ikke var derfor.
Vi var der på et særligt grundlag, et særligt dansk grundlag.
Og det er da også interessant at få belyst.
Det er rigtigt, som Venstres ordfører sagde, at det her ikke kun drejer sig om jura.
Det drejer sig i allerhøjeste grad om politiske vurderinger, men det drejer sig også om jura.
Det drejer sig også om folkeret.
I denne sag er det i særlig grad interessant at se, at FN's generalsekretær udtrykkeligt sagde, at denne militære aktion var ulovlig.
Hr. Søren Espersen har spurgt, om vi da ikke har tillid til regeringen.
Nej, i denne sag har Det Radikale Venstre ingen tillid til regeringens håndtering.
Jeg synes, at den sag blev håndteret forkert.
Når det er vigtigt at få det undersøgt, er det ikke kun, for at vi kan stå her og hælde argumenter i hovedet på hinanden, men det er jo for at få belyst også herfra, hvad der egentlig skete i de dage, og få belyst også internationalt, hvad Danmarks rolle var, hvad kontakterne mellem den danske regering og Bush og Blair osv. var.
Det har i allerhøjeste grad interesse for at forhindre, at noget tilsvarende kan ske igen.
Det er det, som en undersøgelseskommission kan bruges til at belyse: Hvad var det egentlig, der skete, og hvordan kan vi forhindre, at det gentager sig?
Derfor er det her ikke noget ligegyldigt fortidigt.
Det er noget, der i allerhøjeste grad kan få betydning for fremtidige beslutninger.