Inger Støjberg (V), 2009-05-12:
Beslutningsforslag nr. B 170, som vi nu skal behandle, handler om bedre vilkår for arbejdsfordelinger.
Forslaget indeholder en række delelementer, som jeg gerne vil knytte nogle kommentarer til, men lad mig sige det straks: Regeringen kan ikke støtte forslaget.
Det vil bryde med nogle af de grundlæggende principper i arbejdsløshedsforsikringen, og konsekvenserne af forslaget vil være en række særregler for personer omfattet af arbejdsfordeling.
Lad mig indledningsvis minde om, at regeringen for nylig har åbnet mulighed for mere fleksible arbejdsfordelinger, så de bedre passer til virksomhedernes behov.
Tidligere skulle arbejdstiden være nedsat med mindst to hele dage pr. uge eller 1 uges ledighed fulgt af 1 uge med arbejde på fuld tid.
Fra april og 1 år frem kan arbejdsfordelinger også tilrettelægges med 2 ugers arbejde fulgt af 1 eller 2 ugers ledighed.
Det betyder bl.a., at virksomheder med treholdsskift nu har mulighed for at aftale arbejdsfordeling, hvor to hold kan varetage produktionen, mens det tredje hold er ledigt.
De tre hold kan også skiftes til at være på arbejdsfordeling hver tredje uge, og virksomhedens produktion kan så fortsætte, uden at der afskediges medarbejdere.
Samtidig vil jeg dog gerne slå fast, at arbejdsfordeling hverken er eller skal være permanente støtteordninger for virksomhederne eller for medarbejderne, heller ikke selv om vi oplever en international økonomisk krise.
Formålet med arbejdsfordelinger er og skal fortsat være en kortvarig hjælp i situationer, hvor en virksomhed f.eks. midlertidigt oplever en ordrenedgang.
Meningen er ikke, at medarbejdere skal bringes til virksomheden i længere perioder, når der reelt ikke er arbejde til dem.
Det gælder også under den nuværende økonomiske krise, for der er faktisk stadig områder med mangel på arbejdskraft.
Jo mere vi lemper på reglerne, jo mere kommer arbejdsfordelinger til at minde om erhvervsstøtte, og det er ikke dagpengesystemets opgave.
Forslagsstillerne ønsker, at personer i arbejdsfordeling skal undtages fra de almindelige krav, som man stiller til dagpengemodtagere.
Dagpenge gives til personer, der ikke kan få arbejde.
En af grundstenene i systemet er derfor, at de skal søge arbejde, de skal hurtigst muligt blive selvforsørgende.
Reglerne på dagpengeområdet skal være klare og gælde ens for alle.
Det gælder både reglerne om, hvad der tæller med i dagpengeperioden og i forhold til tidsbegrænsningen på 30 uger for supplerende dagpenge.
For så vidt angår forlængelsen af perioden, hvor man kan aftale arbejdsfordeling uden krav om godkendelse, forstår jeg forslaget således, at man reelt ønsker, at der frit skal kunne aftales arbejdsfordeling i op til 26 uger uden godkendelse fra det regionale beskæftigelsesråd.
Men jeg kan ikke se nogen grund til, at vi skal ændre på reglerne for, hvor længe man kan være på arbejdsfordeling.
Efter de gældende regler kan man derfor aftale arbejdsfordelinger i op til 13 uger.
Hvis aftalen skal forlænges, skal det godkendes af det regionale beskæftigelsesråd.
Der er dermed allerede i dag mulighed for arbejdsfordelinger af længere varighed, men jeg mener, at det er rimeligt, at længerevarende arbejdsfordelinger skal godkendes af de regionale beskæftigelsesråd.
Hvis man bare automatisk kunne aftale arbejdsfordelinger i 26 uger uden godkendelse, ville ordningen ikke længere som udgangspunkt være en kortvarig hjælp, for jeg betragter 26 uger eller ½ år, som det jo er, som en periode af længere varighed.
I modsætning til forslagsstillerne mener jeg ikke, at længerevarende arbejdsfordelinger nødvendigvis er en fordel for medarbejderne.
For medarbejderne betyder arbejdsfordeling, at de går ned i løn, fordi de får dagpenge i de perioder, de er ledige.
Medarbejderne bliver desuden bundet til virksomheden, selv om der måske heller ikke på længere sigt reelt er arbejde til dem.
De får derfor ikke et incitament til hurtigst muligt at søge videre til andre brancher eller andre virksomheder, hvor der er arbejde til dem.
Jeg mener derfor ikke, at der frit skal kunne aftales arbejdsfordeling i op til 26 uger uden godkendelse.
Herudover ønsker forslagsstillerne også, at arbejdsfordeling skal benyttes til efteruddannelse af medarbejderne.
Med hensyn til efteruddannelse er regeringen selvfølgelig helt enig i, at det er vigtigt og nødvendigt, at vores arbejdsstyrke hele tiden opkvalificeres og efteruddannes.
Regeringen har fokus på efteruddannelse, og der er allerede gjort meget på dette område, f.eks. afsatte vi i forbindelse med globaliseringsaftalen 1 mia. kr. til den erhvervsrettede voksen- og efteruddannelse.
Det må være op til virksomhederne og medarbejderne at tage stilling til behovet for efteruddannelse.
Det har jeg fuld tiltro til at de selv kan beslutte.
Vi skal ikke glemme, at efteruddannelse både er i virksomhedens og medarbejdernes interesse.
Der er således allerede i dag gode muligheder for efteruddannelse.
Ordningerne er omfattet af Undervisningsministeriets regler, og her har virksomheden mulighed for at få kompensation, hvis der udbetales løn under uddannelse.
Hvis denne kompensation ønskes øget, må jeg derfor henvise til undervisningsministeren.
Med de muligheder, der eksisterer for efteruddannelse i dag, mener jeg derfor ikke, at det er nødvendigt at inddrage særlige muligheder for efteruddannelse i reglerne om arbejdsfordeling, og dermed er der heller ikke behov for en særlig kompensationsordning.
Alt i alt mener jeg, at vi allerede har skabt gode vilkår på arbejdsfordelinger og for efteruddannelse, og regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.