Jeppe Kofod (S), 2010-05-21:
Tak til ministeren for besvarelsen, der jo rummer mange rigtige betragtninger om, hvad der skal til for at nå 2015-målene.
Der var en ting, jeg undrede mig lidt over, og det var, at ministeren slet ikke nævnte den rolle, Danmark har i forberedelsen af statuskonferencen til efteråret.
Da det kom frem, at Danmark skulle være et af de lande, der skulle være med til at forberede konferencen, var i hvert fald den daværende udviklingsminister meget stolt af, at Danmark havde fået den rolle.
Jeg synes, det er lidt ærgerligt, at det ikke blev beskrevet lidt tydeligere, hvilken rolle man har, og hvordan man vil efterleve den.
Jeg vil sige, at da man tilbage i 2000 formulerede årtusindemålene om at halvere den ekstreme fattigdom og sult senest i år 2015, var der stor optimisme i verden.
Vi er jo i virkeligheden den første generation, som både har ressourcer, viden og teknologi til at udrydde ekstrem fattigdom.
Det var det, der var erkendelsen.
Dengang Danmark var med til dette projekt, gav vi i parentes bemærket også 1 pct. af vores bruttonationalprodukt i ulandsbistand.
Jeg er helt enig med ministeren, når ministeren siger, at der er fælles forpligtelser for u- og ilande.
Der ligger store forpligtelser for ulandene i at levere god regeringsførelse, sikre, at de hjælper de fattigste i befolkningen osv.
For ilandene er ulandsbistand handelsregler og at sikre alle rammevilkår for, at man kan nå 2015-målene.
Der vil jeg bare sige, at det slår mig, at ministeren overhovedet ikke kom ind på den aktuelle debat om dansk udviklingsbistands rolle, som jeg egentlig efterlyste, da jeg motiverede forespørgslen.
Hvis det er sådan, at regeringen sammen med Dansk Folkeparti på mest uanstændig vis skærer milliarder af dansk udviklingsbistand, ryger al vores troværdighed og en væsentlig del af vores bidrag til at nå 2015-målene fra dansk side.
Vores lederskab bliver i hvert fald sat over styr.
Jeg synes, at det partnerskab er så vigtigt.
Jeg kan godt forstå, at der er mange lande, som, hvis regeringen gennemfører de usympatiske nedskæringer, vil sige: Hvor er Danmark henne?
I forvejen har regeringen jo sænket bistanden voldsomt, og tager man sammenlignelige lande – og her tager jeg Norge og Sverige, de andre skandinaviske lande, som vi på mange måder deler et værdifællesskab med ikke alene i forhold til de samfund, vi har indrettet i Danmark, Norge og Sverige, men også i forhold til verden – er det evident, at Norge og Sverige giver 25 pct. mere i bistand i andel af BNI, end Danmark gør.
Går vi 10 år tilbage, gav vi stort set det samme i bistand.
Der er altså sket et kæmpe skred, og regeringen og Dansk Folkeparti lægger op til yderligere at svække det danske engagement.
Det synes jeg er grotesk, når vi debatterer det her.
For os er det afgørende, at 2015-målene er en hjørnesten i den udviklingspolitik, som Danmark fører.
I virkeligheden kan man jo sige, at de otte mål på mange måder klargør, hvad der ligger i begrebet fattigdomsbekæmpelse.
Målene afspejler fattigdommens forskellige ansigter.
Sammenhængen mellem dem viser den direkte forbindelse, der er mellem fattigdom, dårligt helbred, høj børnedødelighed, sult og mangel på vand og sanitet.
Det er vigtigt for os at understrege.
Det er også vigtigt for os at understrege, at rammevilkårene skal være i orden.
Der er eksempelvis et beløb på tusinde milliarder US-dollar – det er ti gange udviklingsbistanden – hvert år i illegale kapitaloverførsler fra ulandene til ilandene.
Det bør man også sætte ind over for.
Jeg kan så sige, at der, som ministeren rigtigt var inde på, var fremgang i starten af det nye årtusinde for at nå målene, men de tre kriser, fødevarekrisen, klimakrisen og den økonomiske krise, har for alvor udfordret muligheden for at nå målet.
Jeg tror, det var Ban Ki-moon, der for nylig sagde, at hvis tempoet fortsætter, når vi først fattigdomsmålene om 110 år – om 110 år.
Derfor skal der speedes voldsomt op, for at vi når 2015-målene.
Jeg vil gerne give et konkret eksempel på, hvad det her handler om.
Vi taler om meget store tal og politik, men der er et interessant eksempel fra Niger, der er et af Afrikas fattigste lande – jeg tror faktisk, at det er det fattigste land i Afrika.
Her har man en sultkatastrofe, som truer mere end 378.000 børn.
Uden akut hjælp risikerer de at dø i løbet af de næste par måneder, og det er altså ikke noget, som er enestående for Niger; det er noget, man har oplevet før i både Niger og andre lande.
Man kan bare sige, at hvis vi ikke sætter ind her, risikerer vi igen at se en menneskelig katastrofe.
Så fattigdommen er konkret i mange uviklingslande.
Det er et spørgsmål om liv eller død.
Når krisen rammer dem, er det ikke bare et spørgsmål om at spænde bæltet ind, men et spørgsmål om, om man overlever både som barn og som voksen.
Vi skal fastholde vores ulandsbistand, og jeg vil gerne have ministeren til at bekræfte, at ministeren også mener det.
Vi skal kæmpe for, at EU viser lederskab og kræver handling bag de mange løfter til ulandene med hensyn til ulandsbistand, handelspolitik, manglende skattebetaling fra multinationale selskaber osv.
Vi skal styrke ligestillingen, det er jeg enig i.
Vi skal sikre, at vi lever op til løfterne på EU-topmødet i juni måned, og det håber jeg at regeringen vil kæmpe for.
Jeg vil sige – for tiden tillader ikke mere i denne omgang – at for os som Socialdemokrater er det helt afgørende, at Danmark er en del af det værdifællesskab, som vi traditionelt har været på dette område sammen med de andre skandinaviske lande, og det er grotesk, hvis det er sådan, at regeringen sammen med Dansk Folkeparti en af dagene beslutter sig for at skære et milliardbeløb af hjælpen til verdens allerallerfattigste.
Med de bemærkninger vil jeg gerne oplæse et forslag til vedtagelse fra Socialdemokraterne, Socialistisk Folkeparti og Det Radikale Venstre, og det lyder:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at økonomi-, klima- og fødevarekrisen nødvendiggør en styrket indsats for at nå 2015-målene.
Regeringen opfordres til at fastholde 2015-målene som omdrejningspunkt for dansk udviklingspolitik og til at arbejde for en styrket international indsats med fokus på - bæredygtig økonomisk vækst og beskæftigelse, der kommer særligt småbønder, fattige og marginaliserede folk til gode og sikrer vedvarende resultater målt på 2015-målene, - ligestilling som et centralt bidrag til at nå 2015-målene, - særlige udfordringer for skrøbelige stater i Afrika og sårbare grupper, - at fastholde EU’s løfte om at give mindst 0,7 pct. i ulandsbistand i 2015 samt fastholde og udbygge den danske ulandsbistand, - yderligere finansiering af udvikling fra beskatning i landene, innovative finansieringsmekanismer og sammenhæng på tværs af politikområder, særligt handel, landbrug, klima og skat.
Regeringen opfordres til at arbejde for et handlingsorienteret slutdokument under FN’s højniveaumøde med konkrete anvisninger og en klar finansieringsplan.
Diskussionen om mål efter 2015 påbegyndes snarest.«