Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-04-13:
Det er jo en fornøjelse og glædeligt at opleve, hvor mange borgerlige der er blevet interesseret i ligestillingsdebatten.
Der er mange årsager til, at det er et fornuftigt forslag.
Jeg synes ikke, man skal kigge særlig lang tid på tallene over, hvordan situationen er i dag, for at konstatere, at den kvindelige del af befolkningen i den grad er underrepræsenteret.
62 pct. af bestyrelserne i de større virksomheder har slet ikke nogen kvindelige medlemmer.
Det er et problem for ligestillingen.
Så er der nogle, der mener, at det er en omgang elitefeminisme at beskæftige sig med kvinder på topposter, og at det bare er sådan noget, overklassehattedamer går op i.
Det er også rigtigt, at hvis kvinder på topposter er det eneste, man – herunder mig selv – interesserer sig for, har vi et stort problem, for skal vi have reel ligestilling i Danmark, er det helt afgørende at knokle på alle felter.
Vi skal have højere løn til de lavtlønnede kvindelige offentligt ansatte, det kunne være SOSU-assistenterne, som er et ofte brugt eksempel.
Der er fortsat mange tilfælde af vold mod kvinder i hjemmene, dér skal sættes ind, og der er mange steder, hvor vi har behov for at sætte ind, hvis vi reelt mener, at ligestilling er noget, vi gerne vil have i det danske samfund.
Det er for mig uforståeligt, at de borgerlige accepterer en lønforskel på 18 pct. mellem mænd og kvinder i det danske samfund.
Det kunne også være at sikre bedre muligheder for barsel, bedre beskyttelse mod fyring under graviditet.
Listen er lang.
Pointen er sådan set, at det ikke ændrer ved, at underrepræsentationen af kvinder på topposter også er en afgørende faktor i kampen for ligestilling i vores samfund, fordi ligestilling også handler om magt og indflydelse.
Det forholder sig altså sådan, at kvinder forholdsvis konsekvent er underrepræsenteret på alle de områder, hvor magten ligger.
Blandt borgmestrene i kommunerne, blandt toplederne i erhvervslivet og blandt professorerne på vores universiteter, bl.a. Københavns Universitet, har vores nuværende ligestillingsminister været med til at gøre nogle rigtig gode tiltag for at gøre op med det.
Det er et ligestillingsproblem, og det er et ligestillingsproblem, der vedrører alle kvinder, præcis som det er et ligestillingsproblem, der vedrører alle kvinder, at SOSU-assistenten fortsat får en betydelig lavere løn, end man får i mandefag med tilsvarende uddannelseslængde.
Så er jeg jo tit blevet spurgt, om man kan finde 40 pct. kvalificerede kvinder, som kan gå ind på de her bestyrelsesposter.
Svaret er: Ja, selvfølgelig kan man det.
Medmindre man antager, at kvinder skulle være mindre begavede, mindre egnede som ledere end mænd, kan vi selvfølgelig finde 40 pct., der kan komme ind på de her poster.
Og jeg vil da gerne gøre opmærksom på, at kvinder rent faktisk uddanner sig mere end nogen sinde før.
Blandt de kandidater, der udklækkes rundtomkring på universiteterne, er kvinderne faktisk i overtal.
Til gengæld, og det er måske en relevant parallel, sker der det, at lige så snart man bevæger sig op ad den akademiske rangstige, så sorteres kvinderne fra ganske systematisk, på trods af at der altså er en overvægt af de kvindelige kandidater.
Det her gælder også i nyansættelser.
Lige så snart man kommer op ad rangstigen, sorteres kvinderne fra.
Flere har i dag spurgt: Jamen har I ikke tillid til mændene, har I ikke tillid til kvinderne, har I ikke tillid til erhvervslivet?
Der er alle mulige, man enten har tillid til eller ikke har tillid til.
Til det vil jeg sige, at jeg tror, det meget sjældent er ond vilje, der gør, at der ikke bliver ansat kvinder, at der ikke bliver hevet kvinder ind i bestyrelserne eller i alle mulige andre sammenhænge.
Jeg tror snarere, vi har at gøre med det forholdsvis veldokumenterede fænomen Rip, Rap, Rup-effekten, altså at man ansætter dem, der ligner en selv.
Man tænker, næh, den unge mand minder mig om mig selv for 40 år siden, ung og ambitiøs.
Det er et forholdsvis veldokumenteret fænomen.
Jeg tror ofte, det er det, der er på spil.
Skal der gøres op med den tendens, er det nødvendigt at handle.
Fru Lone Dybkjær talte om det famøse glasloft.
Det famøse glasloft er lige præcis, hvad vores nuværende ligestillingsminister har forsøgt at gøre op med på Københavns Universitet ved at indføre kontant afregning, kontant belønning, hvis man handlede i forhold til det, netop fordi vi ikke bare kan læne os tilbage og sige: Tingene sker af sig selv.
Sådan er det jo sjældent med ligestilling, nemlig at den bare kommer af sig selv, hvis man sætter sig ned og venter.
Så vil jeg gerne til slut sige, at der meget ofte sker det, når ordet kvoter bliver nævnt, at debatten bliver meget, meget ophedet, og der bliver sagt, at kvinder da ikke bare skal vælges, fordi de er kvinder.
Vores forslag handler netop om at gøre op med de uformelle kvoter, der på nuværende tidspunkt eksisterer, som på nuværende tidspunkt sorterer kvinderne fra, som på nuværende tidspunkt betyder, at mænd vælges, fordi de er mænd.
Ved at indføre formelle kvoter kan vi gøre op med de uformelle kvoter, som i alt for mange sammenhænge i vores samfund dominerer.
Så vil jeg også gerne sige, at kvoter ikke er et mål i sig selv.
Kvoter er et redskab, man kan bruge til at opnå det mål, vi har, nemlig reel ligestilling, reelt lige muligheder.
Og kvoter er som alle andre redskaber et redskab, der er godt i nogle sammenhænge og dårligt i andre sammenhænge.
Tak for en fin debat.
Det virker, som om man ligefrem under den socialdemokratiske ordførers tale ringede for at få flere ned for at diskutere det her emne.
Det er positivt, hvis det er en ny tilgang fra de borgerliges side, at man nu vil begynde at tage ligestillingsdebatten seriøst og rent faktisk diskutere de konkrete forslag, der bliver fremsat.
Der er i ligestillingsdebatten enormt mange forslag, som vi er mange der gerne vil høre de borgerliges holdning til.