Peder Hvelplund (EL), 2016-05-10:
Der er her i løbet af de seneste år blevet fundet mellem 1.700 og 1.900 mobiltelefoner i danske fængsler og arresthuse.
Det er alt, alt for mange.
Og man kan jo sige, at der sådan set
ikke burde være fundet en eneste mobiltelefon hos en indsat i et dansk fængsel eller arresthus, eftersom de indsatte ikke må have den slags hos sig.
Det er selvfølgelig fuldstændig uhørt, at den slags kan lade sig gøre.
Men derfor burde vi også se lidt nærmere på den store brug af varetægtsfængslinger, og ofte lange varetægtsfængslinger, som vi gør brug af i Danmark.
Men når vi taler om kriminalpolitik, taler vi altid om proportionalitet.
Hvert eneste år undviger der snesevis af indsatte fra åbne fængsler i Danmark.
Det kan man sige er alt for mange, for de indsatte må ikke undvige.
Vi kunne gøre noget ved det ved at bygge nogle flere lukkede fængsler og tage alle de indsatte fra de åbne fængsler og sætte dem ind i lukkede fængsler.
Men der er også indsatte, der undviger fra lukkede fængsler.
Man kunne bygge fængsler på den grønlandske indlandsis, man kunne afskaffe udgang, man kunne forbyde besøg, bygge højere mure, opsætte mere pigtråd og grave dybere voldgrave.
Ja, man kunne indføre livstidsstraf for flugtforsøg.
Som de fleste nok har gættet, er det ikke initiativer, som Enhedslisten støtter.
Det samme gælder det lovforslag, vi diskuterer i dag.
Lovforslaget savner proportionalitet.
Når vi ser på problemet med mobiltelefoner i fængsler og arresthuse, er der jo forskel på problemets alvor, alt efter om vi taler om indsatte strafafsonere eller om isolationsfængslede.
For de isolationsfængslede varetægtsarrestanter bliver jo i sagens natur af hensyn til politiets efterforskning nødt til at blive forhindret i at kunne kommunikere med medskyldige.
For de isolationsfængslede varetægtsarrestanter er det en helt konkret efterforskningsmæssig grund, der er, til at de skal afskæres fra adgang til mobiltelefoner.
Taler vi derimod om andre grupper af beboere i fængsler og arresthuse, er der mest tale om et moralsk og et disciplinært hensyn, bortset fra visse grupper af strafafsonere, som man kan mistænke for at ville bruge mobiltelefoner til f.eks. narkokriminalitet.
Vi er, ligesom tænketanken Forsete i høringssvaret, bekymret over, at skærpelsen af de disciplinære indgreb over for de indsatte, der afsløres med mobiltelefoner, får forringet deres mulighed for at vende tilbage til samfundet efter løsladelsen, f.eks. ved indgreb i deres mulighed for udgang langt hen i afsoningsforløbet.
Vores overordnede kritik mod lovforslaget er denne mangel på proportionalitet.
Man stirrer sig blind på problemet mobiltelefoner og skaber en sværere hverdag for både indsatte, ansatte og besøgende i fængsler og arresthuse, herunder de mange, der aldrig kunne drømme om at indsmugle eller bruge en ulovlig mobiltelefon.
Vi har også en lidt mere specifik bekymring, som også har været nævnt tidligere af andre ordførere.
Forslaget lægger op til en forsøgsordning med kropsscannere, men Sundhedsstyrelsen er i sit høringssvar meget tydelig, i forhold til at kropsscannere anvender røntgenstråler, og at de er potentielt kræftfremkaldende.
Og det får altså vores alarmklokke til at ringe.
Der er jo ikke tale om en enkeltstående røntgenundersøgelse hos lægen, men om visse grupper af indsatte, ansatte og besøgende, som regner med gentagne røntgenundersøgelser over længere tid.
Og brugen af potentielt kræftfremkaldende røntgenstråler er efter vores mening fuldstændig ude af proportioner.
Men det er jo ikke det, lovforslaget omhandler.
Principielt mener vi, at man forsøger at løse et problem, som er alvorligt, men som er skabt af få, ved at ramme mange.
Derfor kan Enhedslisten ikke støtte lovforslaget.