Sophie Løhde (V), 2008-04-15:
Der er et ordsprog, der siger, at tid kun er noget, man har, hvis man tager det.
Jeg skal derfor indledningsvis understrege, at vi i Venstre støtter alle elementerne i det fremsatte lovforslag.
Men af hensyn til den begrænsede taletid vil jeg tillade mig at koncentrere kræfterne om det initiativ i lovforslaget, der vedrører den udvidede undersøgelses- og behandlingsret for psykisk syge børn og unge.
Det er jo et velkendt problem, at vi inden for det offentlige behandlingssystem for psykisk syge børn og unge især står med to vigtige problemstillinger.
For det første er behandlingskapaciteten samlet set for lille, og som konsekvens heraf har der været betydelige ventelister på området.
For det andet eksisterer der en stor gruppe patienter, der selv efter flere års behandling stadig ikke har fået gavn af de ellers anvendte offentlige behandlingstilbud.
Første problemstilling kan naturligvis løses gennem tilførsel af flere ressourcer.
Men løsningen af problemstillingen handler også om andet og meget mere end det, nemlig om viljen til at sætte patientens og dennes pårørendes frie valg i centrum.
Med afsæt heri er det derfor heller ingen hemmelighed, at vi i Venstre ser det her lovforslag som et meget vigtigt og stort skridt i den rigtige retning af, at moderne psykiatrisk behandling nu kommer til at foreskrive større muligheder for tilbud på det børne- og ungdomspsykiatriske område og ikke mindst valgfrihed som en naturlig del af behandlingssystemet, således at børn og unge med psykisk sygdom nu får adgang til de valg, som i dag tages for givet i andre dele af sundhedsvæsenet.
Den anden problemstilling, jeg indledningsvis nævnte, synes jeg der er behov for at vi sætter fokus på i udvalgsbehandlingen, således at det bliver gjort klart, om det her lovforslag også dækker dem, der godt nok har fået tilbudt og modtaget et behandlingstilbud i offentligt regi, men som ikke har haft gavn af det pågældende behandlingstilbud.
Har eksempelvis en patient med behandlingsretten i hånden mulighed for at få et nyt tilbud uden om det regionale behandlingssystem, hvis man ikke har haft gavn af det offentlige tilbud på området, og hvis det fortsat på baggrund af en klinisk vurdering må antages, at tilstanden forværres, hvis ikke behandlingen efter endt undersøgelse påbegyndes efter 2 måneder, eller kan man afvise de patienter med henvisning til, at de har fået og modtaget tilbud inden for den fastsatte tidsramme?
Det er et af de spørgsmål, som ikke står helt klart for Venstre, efter at vi har nærlæst forslaget og bemærkningerne til § 87, stk. 2, og som vi derfor meget gerne ser nærmere belyst i udvalgsbehandlingen.
Når det så er sagt, er vi i Venstre især positivt overrasket over, at Socialdemokraterne, SF og De Radikale synes at støtte op om den her del af lovforslaget.
Når vi er positivt overrasket, er det jo, fordi virkeligheden har vist os, at der fra de partier intet ønske eller interesse har været om et samarbejde med de private om behandlingen af eksempelvis patienter med spiseforstyrrelse, hvor partierne i en række af landets regioner gentagne gange har afvist at samarbejde med de private.
Men det er selvfølgelig glædeligt, at holdningen i dag tilsyneladende er en anden.
Det må så enten være udtryk for, at man har skiftet holdning i partierne, eller at der måske bare er lidt divergens mellem, hvad man mener lokalt, og hvad man mener nationalt.
Det gør selvfølgelig også, at vores bekymring i forhold til forslagets gennemførelse vil rejse det spørgsmål, om det her kun bliver en succes, hvis man også i regionerne får indgået aftaler med de private.
Derfor er det et område, som vi i Venstre vil følge tæt.
Og jeg skal med de faldne bemærkninger anbefale lovforslaget.
Jeg kan se, lampen lyser.