Jakob Ellemann-Jensen (V), 2014-03-13:
Jeg vil gerne indlede med at takke Enhedslisten for at indkalde til dagens debat.
Vandrende arbejdstageres ret til velfærdsydelser såsom dagpenge, børnecheck, SU osv. er blevet en varm kartoffel.
Det har selv regeringen efterhånden opdaget, og jeg håber derfor, at dagens debat kan kaste lys over de skiftende meldinger fra regeringen, som vi har været vidne til i de seneste måneder.
Tillad mig kort at opsummere: Sidste forår var der fire europæiske regeringer, som i et brev gjorde opmærksom på det problematiske i, at den frie bevægelighed i EU kan føre til misbrug af sociale ydelser.
Dengang reagerede regeringen med et skuldertræk.
Siden da har regeringen fejet problemstillingen af bordet, hver gang den er blevet konfronteret med det dilemma, at man efter ganske kort tids ophold i Danmark som vandrende arbejdstager har adgang til en palet af sociale ydelser.
I mandags erklærede så pludselig statsministeren, at regeringen nu vil kaste sig ind i kampen for de finske dagpengeregler, men at man ikke har i sinde at gøre det samme for de danske regler for børnecheck.
Det er mildest talt en lidt forvirrende melding, da der i begge tilfælde er tale om en optjeningsperiode.
Mindre forvirrende bliver det så ikke af, at statsministeren åbner for, at man måske godt alligevel vil tage problemstillingen med børnechecken op med Europa-Kommissionen, hvis nu det en dag skulle føre til økonomiske ubalancer.
Det sidste halve år har vi skullet lægge ører til meget i Venstre: Hvorfor skulle man nu ødelægge den gode stemning; er de ikke også bare blevet EU-skeptiske i Venstre?
Lad mig derfor endnu en gang – som jeg gentagne gange har gjort det – redegøre for, hvad Venstre mener om EU's frie bevægelighed i forhold til adgangen til sociale ydelser.
Venstre er varme tilhængere af et stærkt EU.
Vi støtter helhjertet op om Danmarks EU-medlemskab, om EU's indre marked og om den frie bevægelighed som en uundværlig grundpille for det europæiske samarbejde.
Det undrer mig egentlig, hvis nogle har været i tvivl om det.
Danmark har nærmest uendelig stor fordel af EU's indre marked.
Vi eksporterer for 700 mia. kr. til EU-lande hvert år.
Over en halv million danske arbejdspladser afhænger direkte af vores eksport til EU.
EU-medlemskabet har gjort vores land rigere, og det har været en væsentlig forudsætning for, at vi har kunnet finansiere vores stadig dyrere velfærdssamfund.
Hvis vi også i fremtiden skal være et af verdens rigeste lande, kræver det, at vi er fuldt ud med i det indre marked, også når det kommer til den frie bevægelighed.
Det burde være indlysende for alle Folketingets partier.
Men jeg synes, at man skal skille tingene ad.
For selv om den frie bevægelighed er et gode for Danmark og for EU, mener vi ikke, at det er ensbetydende med, at der skal være adgang til sociale ydelser efter meget kort tids ophold i Danmark med børnechecken som et tydeligt og meget aktuelt eksempel.
Det har aldrig været intentionen med arbejdskraftens frie bevægelighed, at man har kunnet flytte efter offentlig forsørgelse.
Det er ikke et valg mellem fri bevægelighed eller ingen fri bevægelighed.
Det er et valg mellem at observere udviklingen passivt eller forsøge at påvirke den.
I Venstre vil vi derfor på det kraftigste opfordre regeringen til at rejse sig op og komme ind i kampen; at søge alliancepartnere i EU, så vi kan få tilpasset lovgivningen til en nutid, hvor EU består af 28 medlemmer.
Det er en holdning, vi deler i Venstre.
I forhold til de danske ydelser, der er udfordret, kunne man jo prøve at finde robuste løsninger, som ligger inden for EU-retten, i stedet for at lægge sig fladt ned efter første henvendelse fra Kommissionen.
Det lader til, at regeringen ikke helt har forstået alvoren.
I stedet for at finde en løsning på udfordringerne som en del af en europapolitisk aftale har man valgt at ignorere gentagne opfordringer fra Venstre om at inkludere spørgsmålet om den såkaldte velfærdsturisme i en aftale.
Statsministeren har fuldstændig overladt spørgsmålet til de stærkt skiftende europaministre, og gennem min rolle som forhandler har jeg fået den klare opfattelse, at regeringstoppen ikke har haft den store interesse i en aftale.
Først nu er regeringen kommet til den erkendelse, at det brede samarbejde om europapolitikken kræver en villighed fra alle parter til at indgå kompromiser, til at finde fælles løsninger på fælles udfordringer.
»Folketinget understreger vigtigheden af den frie bevægelighed som en grundpille i EU's indre marked.
Folketinget understreger, at udlændinge skal komme til Danmark, fordi de ønsker at bidrage til det danske samfund, og ikke for at få adgang til sociale ydelser.
Folketinget konstaterer, at indretningen af de danske velfærdsydelser er en national kompetence.
Folketinget finder det afgørende, at EU-samarbejdet respekterer mangfoldigheden i medlemsstaternes sociale profiler, herunder, at en dansk velfærdsmodel, der sikrer rimelighed, i forhold til hvornår vandrende arbejdstagere kan modtage sociale ydelser som børnecheck, SU og dagpenge, kan opretholdes.
Folketinget deler den tyske kanslers opfattelse af, at EU ikke er en social union, og kritiserer, at regeringen ikke hidtil har været villig til at søge alliancepartnere i EU, der deler dette synspunkt, med henblik på at sikre, at arbejdskraftens frie bevægelighed ikke er ensbetydende med uhindret adgang til sociale ydelser efter kort tids ophold i Danmark.«