runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Preben Rudiengaard (V), 2007-02-21:
Jeg beklager, at jeg kom lidt for sent, men vi har lige haft sundhedsudvalgsmøde, så det er baggrunden for det.
Det, vi skal snakke om her, er en ændring af epidemiloven.
Det er jo således, at formålet med epidemiloven er at forhindre smitte med visse meget alvorlige bakterier og vira fra menneske til menneske.
I dag er verden under forandring.
Vi har set sygdomme som SARS holde deres indtog, og derfor er det også nødvendigt, at vi ser lidt på, hvordan kriterierne er for frit samkvem, når der kommer fly og skibe her til landet og mennesker forlader disse transportmidler.
Vi skal måske se lidt anderledes på det, end vi har gjort hidtil.
Vi havde jo den kedelige situation den 11. september, hvor vi oplevede terrorens grimme ansigt.
Men terror er jo ikke bare at flyve ind i Twin Towers, men også at begynde at bruge andre våben som kemikalier og bakterier, f.eks. bacillus anthracis, altså miltbrandbakterien, osv., som kan true befolkningen.
Det er vigtigt at koordinere indsatsen, derfor vil man nu oprette en central administrativ myndighed med den fornødne kompetence under medicinaldirektørens supervision.
Det er også vigtigt at udvide kredsen af medlemmer i den regionale epidemikommission, så der også kommer repræsentanter for det regionale sygehusberedskab og en repræsentant fra den statslige beredskabsstyrelse.
Nu bliver reglerne strammet op, så der bliver krav om underretning om muligt smittede personer.
En klassisk situation er, at et fly lander med en passager, der har siddet og hostet hele tiden med høj feber.
Det kan måske være SARS, og nu får vores beredskab mulighed for at gribe ind.
Epidemikommissionen får hjemmel til at afspærre områder på formodet mistanke om udlagt biologisk kampstof, dvs. bare på mistanke, og man kan også tilbageholde og kræve rensning af formodet smittede personer.
Det er en nødvendig opdatering af reglerne i en verden, hvor der bruges forskellige tricks og våben, men det er også en nødvendig opstramning af de administrative led som led i kommunalreformen.
På den baggrund kan jeg sige, at Venstre kan tiltræde forslaget.
Morten Østergaard (RV), 2007-02-21:
Man kan egentlig undre sig over, at det skulle være nødvendigt at stille det her spørgsmål, fordi det jo virker helt naturligt, at integrationsministeren skal indestå for, at der er et behandlingstilbud til de flygtninge, der bliver sendt hjem til Kosovo.
Men i den seneste tid har det jo vist sig, at det ikke har været til stede, og først da TV 2 dokumenterer det, foretager ministeren så en eller anden form for handling med hensyn til at løse problemstillingen.
Og det er derfor, vi har følt os kaldet til at stille det her spørgsmål, så vi endegyldigt kan få slået fast, at integrationsministeren vil tage ansvaret på sig.
»Vil ministeren skaffe sig fuldstændig sikkerhed for behandlingstilbuddet til psykisk syge asylansøgere fra Kosovo, før ministeren genoptager tvangshjemsendelsen, og har ministeren nogen idé om, hvor lang tid der kan gå, før det sker?«
Jeg er nødt til at sige til ministeren, at jeg synes, jeg står tilbage med en følelse af at være blevet vildledt, når ministeren som direkte svar på et spørgsmål i Folketingets Integrationsudvalg den 14. december 2006 – hvor man spørger, som jeg selv gjorde, om det ikke er en slags tilståelsessag, at systemet dernede i dag ikke kan håndtere den mængde psykisk syge, der er, og vi derfor burde afholde os fra at sende psykisk syge hjem – siger, og jeg citerer: De mennesker, som vi sender tilbage, kan få økonomisk hjælp og støtte og anden hjælp og støtte, når de vender hjem, når man så i dag skal høre, at ministeren på baggrund af en dokumentarudsendelse på TV 2 har iværksat en hel række initiativer, som adresserer præcis den samme problemstilling, som ministeren den 14. december mente var løst.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-21:
Jo, men problemet er jo, at så længe det her spørgsmål står ubesvaret, er der ingen garantier for, at vi ikke også i fremtiden vil se, at der bliver sendt psykisk syge hjem til Kosovo, uden at de kan få den nødvendige behandling
Integrationsministeren definerer øjensynligt bare, hvad niveauet er, i stedet for på baggrund af de meget alvorlige oplysninger på TV 2 at sige, at det er nødvendigt, at vi har sikkerhed for, at de kan få den nødvendige behandling.
Så derfor igen: Vil ministeren ikke bare anerkende, at i hvert fald i december 2006 var situationen for de psykisk syge hjemvendte kosovarer ikke god?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-02-21:
Det TV 2-program påvirkede og berørte os alle sammen – også mig selvfølgelig.
Men så er jeg altså også nødt til at sige til fru Lotte Bundsgaard, at på grund af det lovgrundlag, der er for at give humanitær opholdstilladelse, er man jo nødt til lige at definere psykisk syge.
Når vi giver humanitær opholdstilladelse, er det jo inden for nogle definitioner af, hvad der kan give det.
Man skal være alvorligt syg.
De regler om humanitære opholdstilladelser er uændrede siden 1999.
Det er præcis de samme regler, der gælder, som gjaldt, dengang fru Lotte Bundsgaard sad i SR-regering som minister.
Og i de tilfælde – og det var det, mit svar gik på dengang – vi vurderer, om der er grundlag for humanitær opholdstilladelse i Danmark, og ansøgerne er alvorligt syge, skal vi vurdere, om behandlingen er til stede i hjemlandet.
Og der vurderer vi også – hvis medicinen f.eks. er tilgængelig, men der er privat finansiering af den – om de har mulighed for at oppebære en indtægt, der gør, at de kan betale den medicin.
Vi har bare i 2006 givet 93 kosovarer humanitær opholdstilladelse, bl.a. på baggrund af, at vi vurderer, at de ikke har råd til at betale den medicin, som dog er dernede.
Nu fungerer det jo ikke sådan, at jeg sådan bare definerer, hvad jeg synes er et bestemt niveau.
Det er faktisk sådan, at når det gælder reglerne for humanitær opholdstilladelse, så er det en lovgivning, som har været uændret siden 1999.
Og det er selvfølgelig den, som jeg administrerer efter.
Jeg tager det ansvar, at jeg siger: Jamen vi vil godt gøre endnu mere for at hjælpe de folk, som ikke kan få opholdstilladelse i Danmark, men som skal vende hjem igen.
Men jeg har ikke på noget tidspunkt hørt oppositionen sige noget om det, og det er utrolig let nu bare at sige: Jamen vi synes, og vi synes, at ministeren skulle gøre.
Men oppositionen må jo så også tage ansvar for det, hvis vi skal have nogle regler, der siger, at er man psykisk syg i en meget bred forstand, skal man have opholdstilladelse i Danmark.
Det ansvar, jeg tager, er at sige: De mennesker, der ikke er grundlag for at give opholdstilladelse i Danmark, vil vi gerne hjælpe i deres hjemland.
Rikke Hvilshøj (V), 2007-02-21:
Nej, men jeg forventer trods alt, at medlemmerne af Folketingets Integrationsudvalg dog har et grundlæggende kendskab til lovgivningen inden for området og også har et grundlæggende kendskab til, at der er nogle rammer for humanitær opholdstilladelse, som jeg som minister selvfølgelig skal respektere.
Hvis jeg ønsker dem ændret, kan jeg selvfølgelig foreslå det; det mener jeg ikke ville være fornuftigt, men det kunne oppositionen jo gøre.
Det er jo ikke nogen helt simpel lovgivning, så den brede debat kan godt være lidt svær.
Men jeg har dog en forventning om, at medlemmerne af Folketingets Integrationsudvalg kender de lovgivningsrammer, vi skal agere inden for, og som Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet selv stemte for og var med til at administrere og forme gennem 1990’erne.
Morten Østergaard (RV), 2007-02-21:
De, vi sender hjem, kan blive behandlet.
Integrationsministeren har sagt ja til det, men i dag siger ministeren: Vi sender ikke folk hjem, for vi har lige iværksat et nyt initiativ, der skal sørge for, at folk kan blive behandlet, hvis de bliver sendt hjem.
Er situationen blevet værre, eller fik vi stukket en plade i december 2006?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-02-21:
»Hvor langt er ministeren nået i bestræbelserne på at danne sig et overblik over behandlingssituationen for de tvangshjemsendte psykisk syge asylansøgere fra Kosovo?«
Connie Hedegaard (KF), 2007-02-22:
Nej, jeg synes faktisk ikke, det er et spørgsmål om økonomi.
Jeg synes, det er et spørgsmål om først at få nogle fornuftige erfaringer med, om vi gør det her på den fornuftige måde.
Man skal heller ikke undervurdere, at da der jo skal være nogle reelle ændringer, et reelt naturindhold til forskel der, hvor vi så beslutter os for, vi skal have de nationalparker, er der altså ganske meget at gå i gang med, hvis vi starter med en, to, måske tre.
Det er derfor, jeg siger: Selvfølgelig skal vi have et par stykker.
Men jeg mener faktisk ikke, det er rigtigt at sige: Skulle vi ikke bare starte med at udpege en fem, seks, syv stykker.
Det synes jeg ikke.
Jeg synes faktisk ikke, det er det klogeste.
Jeg synes, det klogeste er at komme godt i gang, få nogle ordentlige erfaringer også med processen.
Det kan vi jo vende tilbage til – nu lyser lampen allerede rødt – for det er jo en svær proces, fra vi har vedtaget loven, til det ikke længere f.eks. er pilotprojekter, altså til, at det nu er blevet alvor og man kender vilkårene.
Der skal vi jo også prøve at finde ud af, hvordan vi så får taget det næste skridt rimelig hurtigt.
Det kan godt være, hr. Per Clausen kan svare, men jeg tror, jeg foretrækker at gøre det selv.
Jeg er glad for, hvis hr. Johs. Poulsen mener – det vil jeg gerne give hr. Johs. Poulsen – at jeg har bevæget mig et skridt.
Jeg har ikke bevæget mig et skridt i forhold til det, jeg har ment hele tiden.
Lad os nu forestille os, at der var en, der var lige til at gå til, som ikke ville være nær så bøvlet i den videre proces, når man skal have sendt det tilbage igen dér, hvor det har været i pilotfasen, hvis man nu forestiller sig, der var en, som man umiddelbart, hurtigere end de andre, kunne få skruet sammen, så alle sagde: Det er simpelt hen dér, vi starter – så er det da dér, vi starter, så kan det godt være, at det ved den næste og den tredje er en proces, der tager 3 måneder eller 6 måneder længere.
Det er jo lige meget.
Vi ved alle sammen, at vi starter ét sted.
Der er en dag, hvor vi står, forhåbentlig allerede til næste år, og klipper den første snor over, og så bliver der forhåbentlig successivt derefter klippet nogle flere snore over.
Må jeg ikke have lov at svare?
Johs. Poulsen (RV), 2007-02-22:
Jeg ville egentlig have kommenteret det, ministeren indledte sin svarrunde med, nemlig de der såkaldte 558 mio. kr. ekstra, som hun lige syntes, hun skulle gøre opmærksom på.
Det vil jeg lade ligge i dag, fordi ministeren ved godt, hvad jeg mener om det, i hvert fald udtrykket ekstra.
Men lad det nu ligge.
Et par stykker er det mindste.
Men når ministeren argumenterer med, at det er en god idé at skaffe sig erfaringer, før man går op til fem, seks, måske syv, ja, så er det jo netop en god idé at tage et pænt antal med fra starten, fordi der jo netop er meget forskellige erfaringer med udarbejdelsen af de modeller, der har ligget til grund for de ti projekter, vi taler om, og som vil være blandt de ti, vi vælger i første runde.
Der er jo netop, kan man sige, foregået et meget forskelligt arbejde, som også vil være forskelligt i sit udgangspunkt, når man etablerer de første parker, og derfor kunne det give en meget værdifuld viden til den næste fase.
Det ændrer dog ikke på, at det fortsat, synes jeg, er en helt reel diskussion, hvorvidt det vil være fornuftigt at starte med flere end de en til to, måske tre – udtrykket er ved at sidde fast – som ministeren har lagt op til.
Kunne vi få det tilsagn, at en til to, måske tre betyder tre?
For hvis det betyder tre, har vi dog et udgangspunkt, som vi kan diskutere ud fra, og så er man jo et stykke i retning af det, nogle af os gerne vil, nemlig at sikre lovens formål.
Så derfor vil jeg spørge på en lidt anden måde: Hvis man i en tænkt situation havde penge nok på finansloven til det, ville ministeren så ikke også gerne starte med mindst en håndfuld, så man kunne få de fleste og stærkeste og bedste af de danske naturtyper, herunder eventuelt en marin nationalpark, med ind fra starten?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-02-22:
Med hensyn til spørgsmålet om mere og mere natur kommer jeg i tanker om, at vi engang har haft en debat om naturfundamentalisme.
Alle landskaber er jo kulturskabte under den ene eller den anden form, og nogle er både smukke, har stor artsdiversitet og er velegnede for særlige kulturer, der trives godt i netop det område, og det kan vel godt fortsætte inden for en nationalparks område.
Men er det ikke bare overbud, når det er sådan, at når der fremlægges en nationalparklov, er det første, SF kommer med, en stor national naturplan for hele landet?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-02-22:
Ja, det kan jo komme an på en prøve.
Vi kan jo prøve at spørge ham, og det har jeg godt lejlighed til, så det vil jeg gøre.
Men jeg vil godt bede hr. Steen Gade prøve at forklare, hvad det er for noget med en stor dansk naturplan.
Hvad er det, hr. Steen Gade tænker på?
Jeg forestiller mig, at hr. Steen Gade ser en fuldstændig omkalfatring af landskabet og dermed noget meget stort og meget ambitiøst for sig, så jeg vil gerne lige høre: Hvad er det for en plan, vi mangler?
Steen Gade (SF), 2007-02-22:
Jeg har vist kun l minut til det, men planen skal medføre, at nogle store, sammenhængende naturområder knyttes sammen af store korridorer langs vandløb og med skov osv., så der kan tegnes et nyt danmarkskort.
På den måde er det vældig ambitiøst.
Men hvad er det, vi står over for af udfordringer i de kommende år?
Vi står over for den udfordring, at EU’s landbrugspolitik skal laves om, heldigvis.
Det vil sige, at vi for første gang i mange, mange år får en chance for at være med til at bestemme, hvordan naturen skal se ud.
Danskerne har jo ikke været involveret i, hvordan naturen skal se ud.
Vi er gået med til en landbrugspolitik, som har sørget for, hvor meget raps der bliver dyrket, og hvor meget korn der bliver dyrket, og dermed for hvor lidt natur der er tilbage.
Nu har vi chancen for at lave det om, og derfor har vi brug for at lave nogle store planer, som også kan træde i stedet for nogle af regionalplanerne til den tid.
Først er det klart, at det er rigtigt, at det også er kulturlandskaber, det handler om, så hr. Christian Wedell-Neergaard behøver ikke være nervøs for, at det hele bliver ren vild natur.
Det er nok heller ikke den største fare, Danmark er udsat for, vil jeg sige.
Det andet er spørgsmålet om overbud eller sådan noget.
Er det egentlig overbud at fremsætte et lovforslag om at oprette nationalparker her i 2007, når det blev anbefalet allerede i 2001?
Nu kan vi jo ikke vide, hvad han ville sige, hvis han var her i salen, men må jeg gætte: Mon ikke han ville være mere enig med mig end med hr. Christian Wedell-Neergaard?
Per Clausen (EL), 2007-02-22:
Det er et udmærket initiativ.
Miljøministeren siger, at det er vigtigt at starte med måske ikke enormt mange, men lidt færre for at gøre nogle erfaringer, og da jeg jo var en anelse skeptisk over for, om det her nu var godt nok, så synes jeg jo sådan set, at der en vis pointe i, at vi ikke siger, at nu har vi den lov, der skal bruges, og så kører vi bare derudad.
Er ministeren ikke enig med mig i, at det i hvert fald er vigtigt, at man får en vis form for alsidighed i de erfaringer, man får?
Altså, det er ligesom også argumentet for, at det ikke skal være en, men nok nærmere tre eller måske lidt flere.
Det er det ene spørgsmål til ministeren.
Det andet er om det der med nationalparker.
Jeg er sådan set enig med ministeren i, at det godt kan være, vi slet ikke skal have nationalparker i Danmark, fordi vi har et helt andet forhold mellem kultur og natur, end man har der, hvor man har nationalparker.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-02-22:
Jeg mener, det er nogle meget relevante spørgsmål, hr. Jørn Dohrmann stiller her.
Nu er der altså lagt et forslag frem, som hr. Dohrmann så tager fat i og prøver at pointere nogle problemer, som hr. Dohrmann kan se.
Connie Hedegaard (KF), 2007-02-22:
Nå, det kunne ellers være fristende at lade hr. Johs. Poulsen svare.
Men nej, det er jeg ikke bekymret for.
Nationalparker er da dybt forskellige.
Altså, Kruger Nationalpark er en ting, en nationalpark i Sverige er en anden ting, en i USA er en tredje ting.
Det er jeg sådan set ikke bekymret for.
Men jeg er enig i, at, ja, lad os da få nogle lidt alsidige erfaringer.
Det er jo ikke sikkert, det er tre fuldstændig ens slags projekter.
Det kan jo godt være, der er noget indhold eller ét formål eller ét parameter, der fylder mere i én type nationalpark, som vi måtte beslutte os for, og så er der noget andet et andet sted.
Jeg er i øvrigt enig i det, hr. Johs. Poulsen sagde om, at vi burde have fået nogle erfaringer med noget marint.
Det er jo ikke udelukket i fremtiden, at det kan være der, men det var jo desværre ærgerligt, at læsøboerne i det ene af de syv pilotprojekter, som var på Læsø, til sidst gennem en folkeafstemning frabad sig, at det skulle være en nationalpark.
For jeg er enig i, at hvis vi kunne starte med, at man kan have en lidt forskellig vifte af nationalparker, ville det da være at foretrække.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-02-22:
Nu sagde jeg i min ordførertale, at vi ikke havde taget alle tingene hundrede procent fra Detailhandelsudvalgets anbefalinger.
Vi havde også selv tænkt, at der var nogle ting, som man kunne tilføje eller justere.
Grunden til, at vi har fået de her 200 m2 med, er, at det jo ikke er altid, at de mennesker, der sidder og gennemgår de her ting, tænker alle elementer igennem.
Og der lagde vi fra Venstres side, i øvrigt med støtte fra andre, der har været med til at drøfte den her sag, vægt på, at personaleforholdene jo kunne blive fremmet, ved at man netop lavede den her ordning med de 200 m2 , der ikke regnes med i butiksarealet.
Men jeg synes, det er helt i orden.
Jeg synes, det er fint nok, at man erkender, hvis ikke man mener, at personalet skal have bedre vilkår.
Vi har bare ment, at det var en af de ting, vi godt ville slå på, at man med den her lovgivning samtidig kunne give personalet nogle bedre muligheder.
Torben Hansen (S), 2007-02-22:
Hr. Vesselbo fremtog i sin ordførertale også det om de 200 m2 , der nu bliver trukket ud til personalefaciliteter.
Det er ikke noget, der fremgår af Detailhandelsudvalgets indstillinger.
Når man ser på høringssvarene, kan man jo se, at de, der måske ville være mest interesserede i det, bl.a. HK Handel, LO og andre, sådan set vender tommelfingeren nedad.
Kan hr. Vesselbo forklare, hvordan det er opstået, når der åbenbart ikke er et øje overhovedet, der ønsker det, hverken i Detailhandelsudvalget eller blandt dem, der måske ved, hvor personaleforholdene trykker en gang imellem?
Heller ikke personalets egen fagforening siger, det skal med.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-02-22:
Der mener jeg jo, at det netop er det, vi har taget højde for i det her lovforslag, hvor vi siger, at vi tager udgangspunkt i, at butikkerne skal ligge i bymidten, men hvis kommunerne kan argumentere for på en fornuftig, saglig måde, at de ikke skal det, så har de muligheden for selv at bestemme, hvor de vil placere dem uden for bymidterne.
Så jeg mener, at den problemstilling, hr. Jørn Dohrmann rejser, er løst.
Jørn Dohrmann (DF), 2007-02-22:
Så vil jeg også godt bede Venstres ordfører om at forklare lidt om, hvordan Venstre ser rimeligheden i, at man nu siger, at en by som f.eks. Fredericia, som gerne vil have en IKEA til at ligge i deres område, nu skal placere IKEA f.eks. i bycentrum, mens man i Kolding selv må afgøre, hvor man placerer bl.a. IKEA, fordi man er over 40.000 indbyggere.
Hvordan hænger det sammen?
Skulle det ikke være mere op til f.eks. byrådet at lave den optimale placering for de her store butikker, måske med en dispensationsmulighed til ministeren, da det jo ikke er hvem som helst, der skal have lov til at opføre en IKEA, og IKEA er sikkert heller ikke interesseret i at ligge hvor som helst.
Hvordan har Venstre tænkt sig, at det her lovforslag skulle tage højde for, at man netop placerer en IKEA optimalt, hvor man tager hensyn til trafik og miljø og alle de her ting?
Jeg vil godt spørge Venstres ordfører, om Venstres ordfører kan forklare mig, hvad forskellen er på et byggemarked og en tømmerhandel.
De sælger jo begge to søm og skruer, beslag og gulvbrædder og den slags ting, men med lovforslaget her er det jo sådan, at den ene må have ubegrænset plads, hvorimod den anden kun må have maksimum 2.000 m2 .
Kan man forklare mig forskellen, og ville man eventuelt være åben for, at man igen kunne kigge på, hvilke butikker det er, der ligesom skal være, man kan sige, særligt pladskrævende?
Hvad med tæppebutikkerne?
Man skal have mange ruller, og man skal have mange gulvbelægninger til at ligge i sine butikker.
Er det ikke en type, som Venstres ordfører kan se er særligt pladskrævende, eller regner man kun med, at det er ligesom herovre i København, at man handler med et par enkelte tæpper, og så må forbrugerne bare nøjes med det?
Eyvind Vesselbo (V), 2007-02-22:
Med baggrund i diskussionen i forbindelse med Bilkasagen i Horsens blev det besluttet at gennemgå lovgivningen på detailhandelsområdet, således at vi i fremtiden kunne undgå tilsvarende sager.
Loven skulle gøres mere klar, således at man undgik de uoverensstemmelser, der hele tiden opstod på grund af en forskellig fortolkning af lovgivningen.
Der blev nedsat et detailhandelsudvalg, som kom med en række anbefalinger.
Det er disse anbefalinger, som er udgangspunktet for denne lovgivning, der nu er lagt frem.
Når jeg siger udgangspunkt, er det, fordi vi ikke har taget alle anbefalingerne hundrede procent, vi har også selv givet et input.
Et væsentligt argument i lovgivningen er en udvidelse af butiksstørrelserne for dagligvarer fra 3.000 m2 til 3.500 m2 og en udvidelse fra 1.500 m2 til 2.000 m2 for udvalgsvarer.
Dertil kommer, at som en nyskabelse skal 200 m2 af bruttoarealet ikke længere medregnes i butiksstørrelsen.
Det kan bl.a. betyde bedre personalefaciliteter, da de jo så ikke medregnes i butiksarealet.
Det er endvidere sådan, at butikker som udgangspunkt skal ligge i bymidterne, men hvis kommunen ikke skønner, at det er muligt, eller at det ikke er en god idé, og kan argumentere for det, kan de selv bestemme, hvor de vil placere butikkerne.
Et af udgangspunkterne for arbejdet med at ændre loven var som tidligere nævnt Bilkasagen, hvor et af elementerne, der gav anledning til de opståede problemer, var frygten for, at de store supermarkeder ville betyde lukning af de små købmandsforretninger.
Men dette lovforslag mener jeg, at vi har taget hensyn til denne problemstilling.
Alle parter er blevet hørt, alle parter har siddet med i Detailhandelsudvalget, hvor de er kommet med deres indstilling til sagen.
Derfor mener jeg, at vi i dag står med en lov, som forhåbentlig vil være til gavn for det samlede erhvervsliv i kommuner og lokalsamfund rundt om i landet.
Det er vigtigt, at vi sikrer, at de gamle bymidter ikke står tomme, fordi alle forretninger flytter uden for byen.
Det er også sådan, at det ikke er alle, der har bil, så de kan køre til de store centre.
Derfor er det vigtigt, at vi også sikrer disse mennesker en mulighed for, at de kan handle.
Lovforslaget bevarer derfor også den ene side af de gamle traditionelle bymidter, samtidig med at der bliver store udviklingsmuligheder.
Det er netop det, der skal til, for at bevare et velfungerende byliv, samtidig med at vi bevarer muligheden for at handle i lokalområderne uden for byen.
Der er butikker, som ikke egner sig til, at de placeres i bymidterne.
Det er de særligt pladskrævende butikker.
De kan derfor placeres uden for bymidterne.
Jeg mener, at der er fundet nogle gode løsninger på de problemstillinger, vi hele tiden bliver konfronteret med, og som vi ville have løst, da vi satte det her arbejde i gang.