Hans Christian Schmidt (V), 2015-04-28:
Jeg vil sådan set også godt sige, at jeg synes, at samrådet gik godt, al den stund at ministeren, tror jeg, har bestræbt sig på at svare.
Men jeg er alligevel nødt til at anholde et par ting, for det er jo ikke sikkert, at det er kendt for alle i Folketinget, at apotekerloven indeholder, at Sundhedsstyrelsen skal fortsætte med at vurdere, om f.eks. nogle apoteksfilialer skal fortsætte med at leve, hvis de ikke lever helt op til reglerne.
Der er nogle kriterier, bl.a. skal de vurdere vejafstanden til nærmeste receptekspederende enhed, hvor styrelsen skal iagttage, om en apoteksfilial er placeret mere end 10 km fra en anden receptekspederende enhed, dvs. et apotek eller en apoteksfilial.
Men det handler mere om dem, der ligger under 10 km derfra.
Hvad sker der med dem?
Der siger ministeren, at man også skal tage hensyn til, hvor mange borgere der er i området.
Men hvordan skal det defineres?
Jo, siger ministeren, man skal f.eks. vurdere, om det er få eller relativt få.
Men det er jo nogle ret vide begreber at skulle forholde sig til bagefter.
Man skal også se på, hvordan filialens aktiviteter, målt som antal receptekspeditioner til enkeltpersoner, er.
Det er jo alt sammen godt nok, men man må bare sige, at elastikken er spændt godt ud her, så når de engang i Sundhedsstyrelsen kommer til at skulle kigge på, om det her er noget, der vil gøre, at de vil pålægge, at en apoteksfilial skal opretholdes, kan Sundhedsstyrelsen næsten komme frem til et hvilket som helst resultat, de ønsker.
Det er jeg ked af.
Jeg har gentagne gange spurgt ministeren – både skriftligt og i to samråd – om vi ikke kunne prøve at definere, hvad der forstås ved det, når man skal ind og vurdere, at der er under 10 km.
Eller er det mellem 9 km og 10 km, der vil være acceptabelt?
Hvad betyder relativt få?
Er det byer med 500, 1.000, 1.500, 2.000 eller 2.500 indbyggere?
Ingen ved det – bare at det er få eller relativt få.
Jeg vil bare sige, at jeg synes, at man giver alt for meget indflydelse til Sundhedsstyrelsen, som selvfølgelig sidder og skal vurdere de her sager, men som jeg ikke synes behøver at have fuldstændig frihed til at gøre, hvad de vil.
Man kunne sagtens have sat nogle gafler op, som vi har gjort så tit, og sagt, at det skal ligge inden for det og det interval.
Ministeren har ikke svaret, selv om jeg har stillet nogle spørgsmål.
Det er måske, fordi ministeren ved, at vi alligevel stemmer for lovforslaget.
Men sådan må det jo være.
For når man sidder og vurderer et lovforslag, stemmer man jo for det, hvis man synes, at det meste af det er godt nok.
Men jeg synes stadig væk, det er trist, særlig ud fra en landdistriktsynsvinkel og på baggrund af alle de møder, som vi i Landdistriktsudvalget har ude i landet.
Vi får den gentagne bekymring derudefra, at vi her i Folketinget ikke altid forstår, hvad der rører sig ude i landdistrikterne.
Det her bliver desværre nok et eksempel på det.
Vi efterlader nemlig masser af elastik, uden at det rigtig kan forklares, om yderområderne er solgt eller ikke solgt, om de vil kunne beholde deres apotek, eller om de ikke vil kunne beholde deres apotek.
Det synes jeg er trist.
Jeg så gerne, at ministeren gik herop i dag, men jeg tror, at efter to samråd og en stribe spørgsmål skal jeg ikke gøre mig forhåbning om, at ministeren kommer herop på talerstolen.
Det tror jeg alligevel ikke på.
Men det skal ikke være usagt, så nu skal ministeren i hvert fald bøvle med det resten af dagen og tænke på, at han kunne have gjort det bedre ved at sætte det mere præcist op, så Sundhedsstyrelsen kunne tage mere hensyn til de mennesker, der bor ude i landdistrikterne.
Det har været mit ønske, men så langt kommer vi ikke.
Til gengæld skal jeg love ministeren, at vi vil følge det her nøje, når vi ser, hvordan Sundhedsstyrelsen udmønter den beføjelse, de her får.