runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Juhl (EL), 2015-04-07:
Jeg vil lige være helt sikker på, at jeg forstod det.
Vil det sige, at ministeren ville have anbefalet Europarådet ikke at fratage Rusland sin stemmeret, hvis han havde mulighed for det?
Martin Lidegaard (RV), 2015-04-07:
Jeg er stærk tilhænger af en udenrigspolitik, der nytter noget, og jeg tror som sagt, at den hårde hånd fører vi bedst gennem EU's sanktionspolitik.
Jeg tror, Europarådet kan være en del af afsøgningen af muligheden for at få en dialog.
Hvis man forestiller sig, at man følger anbefalingen fra Venstres ordfører og ligesom fratager Rusland deres stemme eller måske ligefrem deres medlemskab af Europarådet, tror jeg, det vil være en kærkommen lejlighed for Putin, der jo er den ansvarlige for det, der foregår i øjeblikket, til at sige: Se nu bare her, nu vil –
jeg ved ikke, hvilket ord han vil bruge, men han bruger jo tit »fascisterne i Vest«, eller hvad ved jeg – de ikke engang tale med os mere.
Jeg tror bare, det vil blive anvendt som en kærkommen undskyldning til endnu en gang at skrue op for den russiske propaganda.
Vi forfølger sanktionssporet i EU, vi forfølger målet om at få uafhængige russisksprogede medier, der kan fortælle russerne, hvad der reelt foregår, og så forfølger vi og insisterer på at fortsætte dialogen samtidig med de to tiltag.
Michael Aastrup Jensen (V), 2015-04-07:
Jamen det ville jo være rigtig dejligt, hvis vi havde et medlem, Rusland, som så også respekterede de beslutninger, som Europarådet tog – både den parlamentariske forsamling og Ministerkomiteen, for den sags skyld også domstolen, når de kommer ind og laver kendelser og beslutninger osv.
Men det gør Rusland jo ikke.
Rusland er hamrende, flintrende ligeglad med de forskellige ting, vi vedtager.
Det bliver bare ved snakken og en fortælling om, at det forresten var Rusland, der reddede hele Europa under anden verdenskrig osv.
Jeg ved, hvordan den der retorik er fra formanden for udenrigskomiteen i Dumaen osv.
Der er det bare, jeg må sige, at mod sådan en retorik og sådan en virkelighedsfjern verden, de lever i, tror jeg altså ikke bare at dialog, dialog, dialog virker.
Vi kan jo se, hvor langt vi er kommet indtil videre.
Martin Lidegaard (RV), 2015-04-07:
Det står mig ikke krystalklart, hvad det mere konkret betyder.
Men det kunne f.eks. – hvis man skal følge den parlamentariske forsamling, som jeg hørte ordføreren advokere for tidligere – betyde, at man så skulle fratage Rusland stemmeretten eller ligefrem ekskludere dem af Europarådet.
Hvis jeg havde nogen som helst forestilling om, at det kunne påvirke Rusland, ville jeg bestemt overveje det.
Det tror jeg ikke.
Jeg deler sådan set hele den indledende analyse, som Michael Aastrup Jensen kommer med,
men jeg tror, at de sanktioner, som EU i øjeblikket håndhæver, er det eneste regulære pres, vi kan udøve i den her situation.
Jeg tror, vi er nødt til med den ene hånd at udøve det pres, og derfor har jeg også været fortaler for, at vi opretholder sanktionerne og vedbliver med det og også er klar til sådan set at skrue op for dem, hvis situationen inviterer til det.
Det er den ene del af vores politik.
Med den anden hånd skal vi selvfølgelig hele tiden – også af hensyn til de stakkels borgere på Krim, der jo ufrivilligt er blevet gidsler i hele det her stormagtsspil – forsøge at finde en politisk løsning på det her.
Vi er nødt til både at have den faste hånd og den åbne hånd.
Og der tror jeg altså at Europarådet er en vigtig kilde til løbende at kunne afsøge den dialog, som må være den anden del af vores strategi.
Nikolaj Villumsen (EL), 2015-04-07:
Det synes jeg er interessant.
Altså, det hjælper ikke at vedtage noget i Folketinget, der skal gøres gældende over for den tyrkiske regering.
Er det sådan en generel, principiel holdning, som Det Konservative Folkeparti har, at Folketinget er fuldstændig magtesløs over for den tyrkiske regering?
Det synes jeg da er et interessant synspunkt.
Jeg tror, at rigtig mange danskere vil undre sig over det.
Jeg tror, at mange danskere vil sidde og spørge: Skulle vi ikke hjælpe de her flygtninge i nærområdet, og skulle den tyrkiske regering ikke lige tage sig sammen og åbne den grænse, så genopbygningen kan komme i gang?
Men det mener Det Konservative Folkeparti er fuldstændig latterligt.
Tror den konservative ordfører ikke, at der er mange danskere, der undrer sig over det synspunkt?
Lars Barfoed (KF), 2015-04-07:
Altså, jeg ved ikke, om hr. Nikolaj Villumsen kan bilde andre det ind, men jeg tror det ikke.
Det er ikke sådan, at det er det forhold, at Enhedslisten rejser en debat i Folketingssalen her i dag, der fører til, at man pludselig får tanken om, at der skal minerydningsudstyr frem til Kobani for at få udryddet de miner, som tydeligvis er en kæmpe risiko for befolkningen, når de begynder at flytte tilbage.
Det er helt sikkert.
Når vi så ikke kan støtte Enhedslistens forslag, er det, fordi vi synes, der er et meget bedre forslag, som vi og en række andre partier er blevet enige om, og som netop peger på den samlede indsats, der skal gøres; og fordi det også er helt naivt at tro, at vi i det danske Folketing kan kræve, at Tyrkiet åbner grænsen, og at vi så vil få en hel masse ud af det.
Det, vi får et resultat ud af, er, at Danmark deltager aktivt i det samlede internationale arbejde og i de sammenhænge lader sin røst høre.
Og jeg har sådan set tillid til, at den danske regering arbejder aktivt på at få løst de her problemer.
De løses ikke ved ensidige danske tiltag og resolutioner.
Det er noget, som Enhedslisten kan sidde og vedtage i nogle studentikose grupper rundtomkring.
Hvis man ikke har andet at lave en aften og man har en eller anden arbejdsgruppe eller studiekreds, kan man vedtage sådan noget, men det fører ikke til noget som helst.
Nikolaj Villumsen (EL), 2015-04-07:
Diskussionen i dag er bare, hvordan man kan sikre genopbygningen af Kobani, og den debat synes jeg at vi bliver nødt til at forholde os til.
Situationen er jo så den, at vi har generalsekretæren for Røde Kors, der siger, at Røde Kors ikke kan få adgang til Kobani, fordi den humanitære situation er blevet politiseret af den tyrkiske regering, der holder grænsen lukket.
Skal der ikke lægges et pres på den tyrkiske regering, så de åbner grænsen og byen kan genopbygges?
Det er da fuldstændig uforståeligt for mig, at Venstre, der ofte taler om at hjælpe flygtninge i nærområderne, ikke ønsker at lægge et pres på den tyrkiske regering, så flygtningene kan blive hjulpet i deres nærområde.
Søren Pind (V), 2015-04-07:
Vores opfattelse er, at Tyrkiet i høj grad gør, hvad Tyrkiet kan.
Derudover må man jo drøfte situationen og prøve at få løst de her problemstillinger, bl.a. ved hjælp af humanitær bistand, som vi støtter regeringen i.
Men sagen er jo bare den, at man godt kan vælge at fokusere alene på Kobani.
Det medfører imidlertid, synes jeg, at man får en blindhed for den reelle situation i Syrien, hvor vi bl.a. kan høre landets udenrigsminister sige, at nu skal vi samarbejde med Assad.
Til det er der bare at sige, at det ikke er en løsning.
Der er to parter, der i den her sammenhæng skal bekæmpes.
Den ene part er ISIL, og den anden part er Assad, for Assad har hovedansvaret for langt størstedelen af den flygtningestrøm, der er problematisk for Syrien.
Nikolaj Villumsen (EL), 2015-04-07:
Tak for det, tak til Venstres ordfører.
Det helt afgørende spørgsmål, som vi reelt diskuterer i dag, er jo, hvad vi skal gøre for at genopbygge Kobani.
Det er jo en vigtig ting, eftersom det er et stort nederlag, ISIL har lidt her.
Byen er derfor et symbol på kampen mod ISIL, og den kan også blive et symbol på en sejr over ISIL.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre fra Venstre: Kan Venstre støtte Enhedslistens forslag om, at der skal lægges pres på Tyrkiet for at få åbnet grænsen, så der kan laves en genopbygning, og så flygtninge kan vende tilbage?
Søren Pind (V), 2015-04-07:
Skal Kobane og Syrien igen blive et fredeligt sted at bo og leve, kræver det to ting: Det kræver, at præsident Assad fjernes, og det kræver, at terrorbevægelsen ISIL nedkæmpes.
Det sidste synspunkt støttes af et meget stort flertal i Folketinget, der står bag beslutningen om et dansk F-16-bidrag til Irak.
Som bekendt stemte Enhedslisten imod dette bidrag.
Senest har Enhedslisten kørt en kampagne på Facebook, der skal fremhæve, hvilket spild af penge det er at bidrage til at nedkæmpe en af de værste terrororganisationer, vi har mødt.
Pengene, er synspunktet, er bedre brugt på hjemmepleje end på at bekæmpe en organisation, der voldtager, lemlæster og brænder sine ofre levende – en organisation, som har hovedansvaret for det kaos i Kobane, der har drevet befolkningen på flugt.
Nu spørger Enhedslisten så regeringen om, hvad der skal gøres.
Det kunne være, man skulle starte med at drøfte det internt i Enhedslistens folketingsgruppe frem for i Folketingssalen, for her vil man altså hellere bruge penge på hjemmehjælp frem for jagerfly, ligesom man i Enhedslisten mener, at ISIL skal bekæmpes med dialog og næstekærlighed frem for med jagerfly.
Om ikke andet er det en opgave, som andre lande må påtage sig.
Man kan jo mene, hvad man vil, men ærlig talt kan man ikke have begge synspunkter.
Jeg har den fornemmelse, at Enhedslisten udelukkende går op i det kurdiske spørgsmål – det kan også være vigtigt – men negligerer den større problemstilling om, hvordan vi får stoppet det makabre blodbad i Syrien, som har ført til i omegnen af en kvart million dræbte og sendt over 10 millioner på flugt.
Med Ban Ki-moons ord: Det er den værste humanitære katastrofe i vores tid.
Om det er de syv plager, saltstøtter eller andet, han sigter til, ved jeg ikke, men ordene bør i hvert fald gøre indtryk på enhver.
Men åbenbart ikke her.
Her gælder princippet om, at er man kurder, har man solidaritet, men er man ikke, er man overladt til sig selv.
I Venstre støtter vi et aktivt dansk engagement i Irak og Syrien.
Fred i Syrien, herunder i Kobane, kræver, at ISIL nedkæmpes.
Vi savner til gengæld i regeringen en forståelse af den rolle, som præsident Assad spiller i Syrien.
Han er personligt ansvarlig for mange flere drab, end ISIL er, men det er, som om den del af diskussionen ikke er passende.
Kampen mod ISIL kan ikke vindes af Vesten alene, den kræver involvering af de regionale spillere.
Derfor støtter vi den del af regeringens bestræbelser, som går på at sikre, at regionens lande inddrages i kampen og aktivt bidrager til at forbedre situationen.
Det gælder ikke mindst Tyrkiets rolle, som er helt afgørende med grænsen til bl.a. Kobane.
Her må Danmark sammen med vore allierede lægge et diplomatisk pres.
Jeg har som Venstres ordfører ikke yderligere at tilføje.
Der vil blive fremsat et forslag til vedtagelse.
Det vil blive læst op af Socialdemokratiets ordfører, men vi mødes her i debatten.
Nikolaj Villumsen (EL), 2015-04-07:
Den her debat handler om byen Kobani i det nordlige Syrien.
Her modstod modige kurdiske kvinder og mænd i månedsvis angreb fra ISIL.
Jeg tror, at deres modige kamp har imponeret os alle.
I dag er byen befriet, men huse, skoler, hospitaler og butikker er blevet ødelagt.
70 pct, ja, måske 80 pct. af byen er ødelagt.
I huse har ISIL gemt miner, som sprænger tilbagevendte flygtninge i luften.
Under murbrokkerne ligger dræbte krigere fra ISIL.
Kobani blev igennem de hårde kampe et symbol på kampen mod ISIL.
Nu er spørgsmålet, om byen også vil blive et symbol på sejren.
Derfor er den her debat i dag også så vigtig.
En genopbygning af Kobani vil gøre byen til et symbol på sejren over ISIL.
Forbliver byen i ruiner, vil det jo vise befolkningen i Syrien og befolkningen i Irak, at modstand mod ISIL er nyttesløs, for selv en sejr ender i ruin.
Jeg besøgte for 3 uger siden grænsen til Kobani.
Her fejrede jeg sammen med titusinder af flygtninge fra byen kurdisk nytår.
Alle, jeg talte med, ønskede at vende tilbage til byen.
Nogle har faktisk allerede gjort det, men kan derefter ikke vende tilbage til Tyrkiet.
Grænsen er lukket for genopbygningsmaterialer, lukket for hjælpeorganisationer.
Det har også Røde Kors her i Danmark senest klaget over.
Den her blokade umuliggør en genopbygning.
Lige nu er der omkring 200.000 flygtninge fra Kobani nær grænsen til den ødelagte by.
ISIL er trængt et godt stykke væk fra byen, men genopbygningen forhindres af den tyrkiske regering, der holder grænsen lukket.
Den politiske modvilje, der lige nu forhindrer genopbygningen af Kobani, er det, vi i dag skal diskutere.
Derfor er den her debat så vigtig.
Den handler om at sikre, at 200.000 flygtninge kan hjælpes i nærområdet.
Den handler om at bidrage til, at Kobani bliver et symbol på, at modstand mod ISIL fører til sejr.
Den handler om at række en hjælpende hånd til mennesker, hvis største ønske er at genopbygge deres hjemby.
Jeg ser frem til debatten; jeg ser frem til at høre, hvad regeringen og hvad Folketinget konkret vil gøre for at sikre, at grænsen til Kobani åbnes.
Ole Birk Olesen (LA), 2015-04-07:
Det aktuelle beslutningsforslag rummer to elementer.
Det ene er, at borgere, som er fritaget for digital post, automatisk også skal fritages for digital selvbetjening.
Det andet er, at fritagelsen for digital post skal kunne gøres permanent og ikke kun midlertidig.
Til det sidste punkt først: Det er allerede en mulighed, at fritagelsen for digital post kan være permanent og ikke kun midlertidig.
Muligheden benyttes.
Det er en afgørelse hos kommunen.
Det første punkt sidestiller modtagelse af digital post med digital selvbetjening.
Vi ser ikke, at der er den sammenlignelighed omkring de to ting.
Det er korrekt, at hvis man ikke har de tilstrækkelige egenskaber eller materiel i hjemmet til at kunne modtage digital post, så bør man kunne fritages fra det.
Man ved jo ikke, hvornår der kommer digital post.
Men det er ikke korrekt, at det så skal føre til, at man også skal fritages, når man godt ved, at man har behov for at indsende en blanket til kommunen, for det kan man jo gøre på biblioteket, med naboens hjælp, med sønnens hjælp eller nede på kommunekontoret, når man har behov for det.
Så det behøver man ikke at fritages for fra starten.
Hvis man har problemer med det, kan man blive fritaget efter konkret vurdering, og det er fint, som det er.
Så vi har ikke tænkt os at stemme for det her beslutningsforslag.
Det forekommer os, at lovgivningen er fin, som den er.
Søren Pind (V), 2015-04-07:
Jamen vores opfattelse er, at Tyrkiet i den sammenhæng tager et stort slæb, og så må man med en NATO-allieret drøfte situationen, som den nu er.
Det mener jeg ikke at der umiddelbart er grund til.
Men altså, hvis regeringen vender tilbage til os og spørger, om det vil være en god idé, så vil vi være villige til at lytte.
Christian Juhl (EL), 2015-04-07:
Jeg vil gerne høre, om hr. Søren Pind mener, at fordi det er NATO-allierede, skal man behandle dem på en særlig måde, og at man så ikke kan stille de samme krav, og at det måske i det tilfælde betyder, at man så ikke kan komme ind med nødhjælp, at man ikke kan komme ind med minerydning, at man ikke kan komme ind med opbygningsmaterialer.
Er det ikke nødvendigt, at vi siger tingene, som de er, uanset om de er NATO-allierede eller om de ikke er NATO-allierede?
Søren Pind (V), 2015-04-07:
Det betyder det, jeg siger.
Det betyder, at regeringen i den her sag er bedst til at vurdere, hvad der tjener den højere sag, og har et bedre indblik i de diplomatiske forviklinger, end vi har som et politisk parti i Folketinget.
Og derfor vil vi forbeholde os vores stilling, indtil regeringen eventuelt kommer og rådfører sig med os.
Frank Aaen (EL), 2015-04-07:
Betyder det, at Venstre mener, det er en god idé, at Danmark siger til Tyrkiet: Nu må I sørge for, at nødhjælpen kan komme ind til Kobani, og ikke opsætte flere stopklodser, så Røde Kors ikke kan komme ind?
Søren Pind (V), 2015-04-07:
Mit grundlæggende synspunkt er – som det også fremgår af grundloven – at den del af udenrigspolitikken føres af regeringen.
Hvis regeringen kommer til os og siger, at det synes de er en god idé, så vil vi tage venligt imod det.
Frank Aaen (EL), 2015-04-07:
Nu er det jo sådan, at det er fra venner, man skal høre de gode råd.
Og derfor vil jeg bare spørge, om Venstre støtter, at vi giver Tyrkiet det gode råd, at når Røde Kors siger, at de ikke kan komme ind med den nødvendige nødhjælp til Kobani, så mener vi at der skal Tyrkiet ændre politik.
Søren Pind (V), 2015-04-07:
Min egen opfattelse af den sag er, at der er et stærkt behov for, at Tyrkiet i den her situation fastholdes som en allieret, og derfor må man jo føre kampen så godt, som man kan, inden for den ramme.
Men selvfølgelig kan man da føre forhandlinger og drøftelser.
Men Enhedslistens sådan slåen ud i luften og Marxkrigeriske tilgang har vi nok ikke i Venstre.
Christian Juhl (EL), 2015-04-07:
Men hvis hr. Søren Pind forventer sig meget af NATO-allierede, hvorfor er det så forkert at beslutte i Folketinget, at vi forventer det, og at det vil vi gerne opfordre alle til at være med til at sikre, når nu det viser sig rent notorisk, at grænserne er lukkede?
Søren Pind (V), 2015-04-07:
Jeg forventer mig ekstra meget af en NATO-allieret.
Jeg forventer mig derfor også meget af de frie drøftelser, som kan foregå netop i venskabeligt lag blandt allierede.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2015-04-07:
Enhedslistens forslag er sympatisk.
Det har jo til hensigt at gøre livet lettere for borgere, som ikke er med på digitaliseringsbølgen, ved at gøre det lettere at blive fritaget for digitale selvbetjeningsløsninger.
Men jeg vil også sige, at det er rigtig godt, at vi er ved at få vedtaget fjerde og sidste del af digitaliseringsstrategien.
Det betyder, at langt størstedelen – 80 pct., hvis alt går efter planen – af de ansøgninger, anmeldelser og meddelelser, som det offentlige modtager, vil blive digitale.
Det gør kontakten til det offentlige lettere og mere effektiv for både det offentlige og langt størstedelen af borgerne.
Når det er sagt, har det fra SF's side fra starten af digitaliseringen af det offentlige været afgørende, at vi tager hensyn til de borgere, der ikke er med på den digitale bølge.
Vi ved, det ikke er alle borgere, der har viden og motivation til at bruge de digitale muligheder.
Derfor er vi i SF glade for, at myndighederne er forpligtede på at give en helhedsorienteret hjælp og vejledning til dem, der har brug for det.
Derudover er det vigtigt, at vi følger implementeringen af digitaliseringsstrategien og lytter til kommunernes og særligt organisationernes tilbagemeldinger.
De har mulighed for at blive fritaget fra digital post og digitale selvbetjeningsløsninger, og sådan synes jeg at det skal blive ved med at være.
Men jeg mener også, at alle uanset digitale kompetencer og forudsætninger skal have mulighed for at lære det digitale univers at kende.
Jeg vil hellere have, at vi tilbyder hjælp og støtte frem for at afskære borgere, der ikke umiddelbart har lyst.
Det kan jo være, at nogle faktisk får mod på at lære.
Bare fordi man én gang har sagt nej tak til digitaliseringen, betyder det jo ikke, at man aldrig får mod på at prøve.
Så SF bakker fuldt ud op om den igangværende digitaliseringsstrategi.
Men vi bakker også op om, at systemet skal være på borgernes præmisser, og derfor skal vi tage hensyn til dem, som har brug for hjælp, støtte eller fritagelse.
Vi vil gerne være med til at udbore det her forslag og få lidt mere konkret viden om omfanget af det problem, som Enhedslisten på sympatisk vis forsøger at løse.
Hvor mange borgere oplever store gener ved at skulle møde op personligt for at blive fritaget for digitale selvbetjeningsløsninger?
Og hvor store er generne?
Hvor omfattende og tidkrævende er det for kommunerne at genbehandle sager om fritagelse for digital selvbetjening hvert andet år?
De spørgsmål vil vi i hvert fald gerne have rejst i udvalgsbehandlingen.
Morten Marinus (DF), 2015-04-07:
Jeg kan sige, at det første forslag jo var L 160, forslaget om digital post, og det stemte Dansk Folkeparti imod.
Karin Gaardsted (S), 2015-04-07:
Tak for det.
Jeg vil gerne spørge ordføreren fra Dansk Folkeparti, om det ikke er korrekt, at Dansk Folkeparti stemte for obligatorisk digital selvbetjening, da vi vedtog loven.
Bjarne Corydon (S), 2015-04-07:
Nej, altså, som sagt er det ikke min opfattelse, at det ville være smartere eller mere fleksibelt.
Og det er jo som sagt udredt sammen med Kommunernes Landsforening, præcis hvor der ligger problemer, og hvor der ikke ligger problemer, og hvad man i øvrigt rent praktisk gør for at rette op på de problemer, der er identificeret.
Og der er da stor forskel på, at man er forpligtet til at modtage post i en digital postkasse, også når man ikke ved, at der kommer et brev, eller om det er sådan, at når man alligevel henvender sig, skal man i stedet for at udfylde en blanket så udfylde en formular på en skærm – hvis man i øvrigt er i stand til det, og det kan man få hjælp til.
Der er stor forskel.
Stine Brix (EL), 2015-04-07:
Men vil finansministeren ikke give mig ret i, at der sådan set ikke er nogen som helst forskel på, hvorvidt man har en computer, har adgang til internettet eller kan betjene sig af en computer, når det gælder den situation, hvor man skal modtage post fra det offentlige, og så den situation, hvor man skal aflevere information til det offentlige?
Det er præcis samme problemstilling.
Så i den sammenhæng giver det jo mening at lave en generel undtagelse.
Det er den ene ting.
Den anden ting er, at når man er undtaget fra en selvbetjeningsløsning, er der ikke noget, der står i vejen for, at man alligevel benytter sig af den – det må man sådan set gerne.
Så den mulighed fratager man jo ikke borgeren, men man slipper for den situation, at kommunerne skal sagsbehandle det her gentagne gange, og at de borgere, som jo også tit er borgere, som f.eks. har svært ved at bevæge sig og komme omkring i samfundet, skal ned på borgerservice gentagne gange for at bede om en fritagelse. Så ville det ikke være lidt smartere og lidt mere fleksibelt, hvis vi kunne gøre det på den her måde?
Bjarne Corydon (S), 2015-04-07:
Derudover forsøgte jeg også at redegøre forholdsvis grundigt for, at det netop er en sag, vi har forsøgt at udrede sammen med kommunerne, og det er jo lovgivning, der er blevet til på baggrund af en fælles offentlig digitaliseringsstrategi, som er formuleret og også rullet ud i et meget tæt samarbejde med Kommunernes Landsforening.
Stine Brix (EL), 2015-04-07:
Først vil jeg sige tak til finansministeren for kommentarerne til forslaget.
Jeg har imidlertid lidt svært ved at forstå konklusionen.
Ældre Sagen, som fortæller, at deres oplevelse er, at mange ældre vælger helt at opgive at søge de ydelser, som de ellers har krav på, fordi de ikke kan finde rundt i det her digitale cirkus, som Ældre Sagens formand kalder det.
Og jeg synes sådan set, det er temmelig ulogisk, at man ikke kan se, at når man har draget den konklusion én gang, at her er en borger, som ikke er i stand til at benytte sig af f.eks. digital post – det kan være, at vedkommende ikke har en computer, ikke har internetadgang eller af en eller anden årsag ikke kan bruge en computer – så gælder det jo også i alle mulige andre sammenhænge, hvor vedkommende har brug for at kontakte myndighederne. Så det ville jo være lettere for den enkelte borger og den ældre og for kommunerne for den sags skyld, hvis man kunne nøjes med at behandle den her sag én gang frem for hver eneste gang, borgeren skal benytte sig af en ny selvbetjeningsløsning.