Per Stig Møller (KF), 2012-05-29:
Gennem det sidste halve århundrede har Danmark leveret bistand til udviklingslandene; det har der været bred enighed om her i Folketinget, og det er der fortsat.
Vi er blandt de fem lande i verden, som giver mest, og som opfylder FN's indstilling om at give mindst 0,7 pct. af BNP i bistand.
Det tal ligger vi betydelig over, og vi giver nu omkring 15 mia. kr.
Formålet med denne store bistand er at bekæmpe fattigdommen i verden og at bidrage til at nå FN's 2015-mål, som bl.a. omfatter kvindernes udviklingsmuligheder og børnenes ret til uddannelse med meget mere.
På globalt plan ser flere af målene ud til at blive opfyldt, men det sker nok så meget takket være den store økonomiske udvikling i Kina og Indien, som har rykket flere hundrede millioner ud af fattigdommen og ind i middelklassen.
De lande i Latinamerika og Afrika, som har haft størst fremgang, har netop haft denne udvikling og er gået fra en statsstyret økonomi til en markedsøkonomi.
Dette var den enkle baggrund for, at den sidste VK-regerings udviklingsminister, hr. Søren Pind, omdøbte Udviklingsministeriet til frihedsministeriet, og det var vi enige om i regeringen, for det har jo vist sig, at med frihed kommer fremgang.
Derfor består fattigdomsbekæmpelse ikke blot i at overføre penge til de fattige, men også i at sætte de svageste befolkningsgrupper fri og i at give dem selvstændige udviklingsmuligheder.
Derfor indførte vi for nogle år siden mikrokreditterne, som gik til disse grupper, og herunder ikke mindst til kvinderne.
Den økonomiske udvikling forudsætter økonomisk frihed og et samfund, hvor de rige ikke tager det hele og lader de mange hutle sig igennem.
Den økonomiske udvikling forudsætter en skattepolitik, der sikrer, at samfundet får midler til at udvikle sig til et retssamfund og til et socialt retfærdigt samfund.
Udviklingspolitikkens formål er fattigdomsbekæmpelse, men fattigdomsbekæmpelsen skal udøves ved at bruge flere mekanismer.
Den økonomiske udvikling skal fremmes, men den når ikke de svage grupper, medmindre deres menneskerettigheder respekteres, og at det anerkendes, at de har ret til et værdigt liv.
Derfor har vi heller ikke noget imod, at den nuværende udviklingsminister nu har omdøbt ministeriet til rettighedsministeriet.
Men ret forudsætter også, at man har noget at have retten i.
Den ret forudsætter et retssamfund, der beskytter den svage mod den stærke, og derfor giver vi bistand til udvikling af retssamfund, hvor lov og ret ikke er at herske med vold og korruption, for de første ofre for korruption er de fattige, som skal bestikke sig frem for ikke at blive ladt tilbage, men den fattige har ingen penge at bestikke med og sidder derfor fast i fattigdommen.
Udviklingen forudsætter også uddannelse, for uden den har den enkelte ikke de store muligheder for at udfolde sit potentiale og realisere det liv, vedkommende ønsker at leve, og bidrage mere til samfundet.
Det forudsætter også et godt helbred eller et sundhedsvæsen, som sikrer helbredet, når sygdom rammer; for den fattige syge, der skal betale eller bestikke sig til helbredelse, er der ingen hjælp at hente.
Derfor har vi også givet massiv bistand til sundhedssektorerne i ulandene.
De tog udviklingsmidlerne og lagde dem i schweiziske banker.
Et lille eksempel på den taknemlighed, man kan møde i udviklingslandene for den hjælp, vi giver, og på, hvordan det brander Danmark, og hvordan man husker Danmark, oplevede jeg en gang i Albanien, hvor vi i en fattig nordlig by havde givet bistand til opførelse af et domhus, et fængsel og til polititræning, og det mest anvendte pigenavn i den by var Danida.
Med disse principielle bemærkninger kan Det Konservative Folkeparti tilslutte sig den strategi for det kommende arbejde, som udviklingsministeren i dag har fremlagt.