Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-05-11:
Det viser de undersøgelser, jeg har kendskab til, ikke.
Undersøgelserne viser samlet, at antallet af selvmordsforsøg faldt.
Og det er rigtigt nok, at der er nogle, der skifter til en anden metode, men det samlede antal forsøg faldt.
Og det er jo vigtigt – det håber jeg ministeren er enig i – at det ikke bare handler om at forebygge, at der er mennesker, der dør som følge af selvmord, det handler også om at forebygge, at der overhovedet er nogen, der forsøger, fordi det har stor indvirkning på en familie og på et menneske, hvis man først har forsøgt at tage sit eget liv.
Jeg vil også stille ministeren det spørgsmål, om ministeren er klar over, at Registreringsnævnet, som er det rådgivende udvalg for Lægemiddelstyrelsen, har anbefalet, at man receptbelægger store pakninger med smertestillende medicin.
Når Registreringsnævnet anbefaler det, må det da være, fordi man har det udgangspunkt, at det ret faktisk vil være med til at løse nogle af de problemer, vi står over for.
Hvad er årsagen til, at man ikke valgte at lytte til den anbefaling, der kom fra det rådgivende udvalg, nemlig Registreringsnævnet, på det her område?
Jeg er også meget klar over, ligesom fru Elsebeth Gerner Nielsen også burde være det, at den uafhængige rådgivning på det her område varetages af Lægemiddelstyrelsen.
Der er i øvrigt en økonomisk implikation ved det her, som man et eller andet sted er nødt til at tage med ind i debatten.
Jeg kan ikke vide det, men man kunne jo tro, at nogle af de medicinalvirksomheder, der understøtter det her synspunkt ganske voldsomt i den offentlige debat – ja, jeg ved det ikke, men kunne altså tro det – da i hvert fald så også kun ne notere sig, at hvis de får lydhørhed for deres synspunkt, vil det også øge deres indtjening.
Men jeg nægter selvfølgelig at tro, at der er nogen, der ligger under for den slags.
I øvrigt er det sådan – det kan vi også udfolde i udvalgsarbejdet – at hvis vi fuldstændig vil lukke af for, at man kan foretage selvmordsforsøg med svage smertestillende midler, skal vi jo altså i det hele taget forbyde håndkøb, for hvad angår en meget ung gruppe af ikke særlig tunge teenagepiger, er det antal piller, der skal til, ret beskedent.
Så jeg tror simpelt hen, at man er på galt spor og lader sig lede af nogle forkerte motiver, for nu at sige det helt ligeud.
Tak til ministeren for hans besvarelse.
Jeg kan bare ikke forstå nogle af de begrundelser, ministeren har, nemlig at tallene fra England skulle vise, at det ikke ville virke at begrænse adgangen til de store pakninger, for jeg står her med en international undersøgelse af hele spørgsmålet, og den viser, at der både er et kraftigt fald i antallet af selvmordsforsøg, hvor man bruger smertestillende medicin, og at der også er et fald i dødeligheden.
Så jeg kan ikke se andet, end at det ville være vigtigt for os, at vi fik udredt, præcis hvad de engelske erfaringer er, for ministeren må jo stå med nogle andre tal, end jeg står med.
Det her er bare et internationalt tidsskrift, og normalt får man ikke offentliggjort forskningsresultater i internationale tidsskrifter, medmindre der er noget om det.
Det er uomtvisteligt, at antallet af forgiftningstilfælde som følge af indtagelse af svage smertestillende midler er faldet i Storbritannien, og at antallet af selvmord, der relaterer sig til det, derved også er faldet.
Men det er jo ikke interessant for os at bekæmpe en bestemt form for selvmord, det, der vel er den politiske ambition, er at bekæmpe selvmordsforsøg og selvmord.
Det, man altså kan konstatere, og det kan foldes ud i udvalgsarbejdet, er, at hvor der så er færre selvmordsforsøg ved brug af svage smertestillende midler, er der altså flere selvmordsforsøg ved brug af andre metoder, herunder altså også metoder, som har en større, ja, man kan jo ikke tale om succesrate, når vi taler om selvmordsforsøg, men en større risiko for, at det simpelt hen lykkes.
Derfor er det jo, at man må overveje, om man samlet set når det mål, man gerne vil.
Jeg synes nok, at De Konservative tager lidt let på det her problem.
Det er, som om der slet ikke er nogen ulykkelig udvikling på området.
I 1997 var der 482 kvinder og mænd, der forsøgte selvmord ved selvforgiftning, og i 2004 var det 780.
Er fru Helle Sjelle overhovedet ikke bekymret over den udvikling?
Og mener fru Helle Sjelle ikke, at vi behøver at gøre noget ved lige præcis det konkrete problem, at der er stadig flere, der forsøger at tage livet af sig selv ved at tage en overdosis af piller?