Frank Aaen (EL), 2011-11-10:
Den opgave, vi står over for med det finanslovforslag, vi debatterer i dag, er at begynde at rydde op, genoprette, rette fejl, rette en masse af de ting, der er gjort forkert de sidste 10 år, hvor V og K sammen med Dansk Folkeparti har haft regeringsmagten.
Det er partier, der har efterladt en finanskrise, der stadig væk fortsætter.
Det er partier, der har efterladt en massiv arbejdsløshed, og som har tømt kassen.
På trods af at man har haft magten i en periode, hvor der virkelig har været god gang i økonomien både nationalt og internationalt, er det samtidig altså lykkedes at formøble de mange penge, som i virkeligheden kunne have gjort gavn i dag, på grund af ufinansierede skattelettelser.
Man har efterladt et samfund med uanstændig behandling af mennesker – mennesker fra andre lande eller arbejdsløse, som er fanget i et system, der er baseret på mistro, og som bevidst til de arbejdsløse har krav, der alene har til formål at gøre livet besværligt for en arbejdsløs.
Et systematisk umenneskeligt system har man spundet folk ind i, og det har ikke hjulpet nogen i arbejde, tværtimod.
Man har jo efterladt et samfund, hvor uligheden er steget, og der er blevet flere fattige, ikke mindst flere fattige børnefamilier.
Alle de skader, som 10 år med Venstre og Konservative og Dansk Folkeparti har gennemført, kan ikke rettes op på en finanslov, på en gang.
Regeringen har fremsat et forslag, som vi synes er et godt udgangspunkt, men også med streg under udgangspunkt, for vi har ting, vi gerne vil have gjort bedre i de forhandlinger, der nu skal til at gå i gang.
Vi fokuserede på det i valgkampen, og vi vil også fokusere på det i de kommende forhandlinger, fordi vi gerne vil gå videre end det, regeringen foreløbig har lagt frem.
Vi skal have fjernet – som andre også har været inde på – fattigdomsydelserne.
Det er ydelser, som har bragt familier i dyb fattigdom, isoleret dem fra resten af samfundet, har forhindret deres børn i at være børn sammen med andre børn i fodboldklubben og til børnefødselsdagen.
Vi skal have fremmet en grøn udvikling i vores land.
Vi skal have rettet op på VK-regeringens nedskæringer på uddannelserne og skaffet nogle praktikpladser til de tusinder af unge, som ikke kan komme igennem deres uddannelsesforløb, fordi man har forsømt den opgave.
Vi har til vores store glæde set en regering, der synes, at nu skal der endelig tages fat i de multinationale selskaber.
Jeg er nødt til at sige, at personligt – det er en sag, jeg har arbejdet med i små 15 år – var det da en glæde at se en skatteminister, som nu for alvor ønskede at gøre noget ved det.
Og det vil vi meget gerne hjælpe ham og regeringen med, også med de erfaringer, vi har på området.
Vi er glade for, at der er lagt op til, at man skal hjælpe asylansøgere ud af flygtningecentrene, så de kan leve et mere normalt liv i modsætning til i dag, hvor de er isoleret i årevis uden udsigt til et bedre liv.
Det er nogle af de ting, vi har set i finanslovudspillet, og som vi selvfølgelig vil arbejde for at gøre så gode som muligt i de forhandlinger, vi regner med at komme med i.
Vi kommer med i forhandlinger, men de skal også afsluttes succesrigt med nogle forbedringer på yderligere områder.
Vi satser meget hårdt på, at der bliver givet et løft til velfærden.
Vi har peget på en del ting.
Man kan ikke få alt i denne verden.
Vi har fokuseret meget på, at vi skal have et løft i den måde, vi passer vores børn på i daginstitutioner.
Den linje, der har været i årevis under VK-regeringen, har betydet, at antallet af voksenpædagogisk personale til at passe på vores børn, til at udvikle vores børn, er faldet og faldet.
Den udvikling vil vi gerne have drejet.
Vi vil gerne have, at der bliver gennemført et minimum for normeringerne i daginstitutionerne, så vi ikke igen skal se, at en enkelt voksen har ansvaret for måske 20, ja, nogle gange endnu flere børn.
Det har vi set i praksis.
Vi skal have hjulpet de arbejdsløse.
Det bedste er selvfølgelig at sørge for, at der bliver beskæftigelse til de arbejdsløse, men indtil det er sket, skal vi jo sørge for at hjælpe folk, sådan at de får uddannelse og får hurtig uddannelse og får god uddannelse for på den måde at kunne komme videre og få et nyt job.
Det er sådan set en win-win-situation.
Vi synes, at man på den ene side skal skære ned på den tåbelige aktivering, der også er gennemført under VK-regeringen, og som jeg nævnte før, havde den ofte kun til formål at genere folk.
Den skal vi have sparet på, og så håber vi på den anden side at kunne bruge pengene til at forbedre uddannelsesmulighederne for arbejdsløse.
Derfor skal vi også have løst et problem, som er ved at ødelægge det danske arbejdsmarked, nemlig social dumping.
De får meget lidt i løn, og de lever her under kummerlige vilkår.
De lever her ofte ulovligt og uden at overholde regler.
Det tror vi også på er et krav, som vi kan gøre noget ved i løbet af de kommende uger.
Vi skal have gjort noget mere ved miljøet.
Vi har fremlagt en meget bred vifte af klima- og miljøforslag om solceller og bølgekraft og økologi, og da vi – de tre regeringspartier og Enhedslisten – jo var så heldige, at vi før valget i fællesskab lavede et miljøprogram, tror vi også på, at vi kan komme længere på det område.
Der er en høj grad af fælles tænkning hos os.
Vi skal have gjort noget ved bankerne.
Jeg ved ikke, om vi kan komme så langt, som Enhedslisten gerne vil, for vi synes, at de banker skal have et ordentlig dask over snuden på grund af den måde, de har ledt os ud i krisen på.
De scorer stadig væk enorme lønninger til deres direktører.
De har kostet samfundet enormt på spekulationer i Irland og andre lande i stedet for at tage sig af det, som vi har brug for i Danmark, og det er at være banker, der kan levere de bankydelser trygt og sikkert, som danskerne har brug for, altså danske virksomheder og dem, der bor i Danmark.
Vi er meget glade for det lille forslag, der er kommet, om, at der skal betales lidt afgift på aktieoptioner, som direktørerne får, men vi vil sådan set meget gerne gå endnu længere på det område.
Men i hvert fald synes vi, at det ville være ansvarligt – det er ikke bare et ideologisk ønske, men også, synes vi, et ansvarligt ønske – at spørge: Hvorfor gik det så galt?
Hvad er årsagerne til, at bankerne kom ud i den krise, som de kom ud i, og som vi jo altså i flere omgange med bankpakker på stribe har skullet redde herinde?
Det er ikke sket på en måde, vi er helt tilfreds med, men krisens omfang var jo – og er – afgørende.
Så hvorfor kom bankerne ud i den krise?
Der går jeg ikke efter direktøren i Roskilde Bank eller for den sags skyld ledelsen i Danske Bank.
Der går jeg efter, hvad det mere principielt er, der er gået galt i hele den måde, vi har opbygget den finansielle sektor på her i landet, og hvad kan vi gøre for at undgå gentagelser?
Det er altså ikke så meget det med at få hængt nogen, som det er at få undgået gentagelser ved at lave også mere fundamentale ændringer i finanssektoren.
Ved alle finanslovforhandlinger er det jo altid pengene, det drejer sig om.
Hvor mange penge er der, og hvordan skal de bruges, og hvordan skal de skaffes?
Der er jo ikke nogen, der er i tvivl om, at det er stramt.
Det kan enhver se.
Der er jo heller ingen tvivl om, at et af regeringspartierne – og for at man ikke skal være i tvivl, særlig Det Radikale Venstres – er lidt besværligt for os i hvert fald i den proces, når man har valgt at sige, at det er vigtigere at beskytte bankerne, så de ikke skal betale mere i skat, end at skaffe nogle flere penge til folkeskolen.
Det er vigtigere at fastholde skattelettelserne, endda gennemføre yderligere skattelettelser til de rigeste, end at skaffe flere penge til velfærd.
Men vi klarer det nok.
Det håber jeg på, så vi kan få en økonomisk aftale, der også er i social balance.