runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2014-03-25:
Nej, det tror jeg ikke, for der er den forskel i forhold til Palæstinaproblematikken, at der i det spørgsmål faktisk er flere lande, der er gået med på den samme linje.
Og som jeg har sagt, mener jeg, at det helt grundlæggende er uklogt, at vi fra dansk side går fuldstændig enegang i et spørgsmål som det her og overhovedet ikke har nogen allierede andre steder.
Nikolaj Villumsen (EL), 2014-03-25:
Nu har det været fremme tidligere, at det ikke er en enegang, som rækker specielt meget længere end lige ovre på den anden side af Øresund, hvor den svenske Rigsdag har vedtaget et lignende forslag.
Så på den måde ville enegangen jo ikke være specielt ekstrem eller ensom, hvis man gik den vej for at lægge pres på Marokko.
Jeg synes, det er ærgerligt, at SF ikke vil bakke op om det i dag, men hvad vil SF så gøre?
Har SF nogle konkrete forslag til, hvordan vi kan lægge pres på Marokko, som vi kunne arbejde videre med fremover?
Holger K. Nielsen (SF), 2014-03-25:
Hvad angår den svenske Rigsdag, så ved Enhedslisten jo også godt, at det ikke har haft nogen forpligtende virkning i forhold til den svenske regering.
Så derfor kan man sige, at det var en gratis omgang.
Jeg tror, de fleste iagttagere er enige om, at Socialdemokraterne i Sverige ikke ville have stemt for det, hvis de selv havde været i regering, men den diskussion kan man tage andre steder.
Jamen jeg synes da, at vi skal diskutere efterfølgende, om der kan udmøntes nogle konkrete ting i forhold til Marokko, for jeg er helt enig i, at presset skal lægges på Marokko.
Joachim B. Olsen (LA), 2014-03-25:
I Liberal Alliance følger vi med interesse FN's bestræbelser på at finde en fredelig løsning på den ulykkelige og langvarige konflikt mellem Marokko og Vestsahara.
Vi noterer os, at forhandlingerne går langsomt, og at der er problemer med overholdelse af menneskerettigheder.
Vi vil derfor gerne opfordre både EU og FN til at lægge pres på parterne for at finde en politisk løsning, men Liberal Alliance kan på det nuværende grundlag ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag om dansk anerkendelse af Vestsahara som en selvstændig stat.
For en god ordens skyld burde jeg nok lige have nævnt, at jeg oplæser denne tale på vegne af vores udenrigsordfører, fru Mette Bock, som desværre ikke kunne være til stede i salen i dag, hvad jeg naturligvis skal beklage.
Christian Juhl (EL), 2014-03-25:
Nu er det almindelig høflighed så ikke at stille spørgsmål.
Men jeg vil høre, om jeg må stille nogle spørgsmål.
I 2011 sagde Villy Søvndal til Afrika Kontakt, at han grundlæggende er enig i, at situationen i Vestsahara ikke er god, samtidig med at han beklagede Marokkos unødige magtanvendelse og overgreb mod saharawierne, og det kan jeg forstå stadig væk er SF's holdning.
Men hvis nu en anerkendelse ikke er et godt redskab, skal vi have fundet ud af, hvad der så kan være gode redskaber.
For jeg kan forstå på SF, at de er enige i, at noget må vi gøre, fordi det er uholdbart, at vi bare venter og er neutrale.
Det er så ikke FN eller hele EU, men en række af lande, der er villige.
Nogen må jo starte det her, vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen.
Hvordan kan vi starte sådan en proces?
Holger K. Nielsen (SF), 2014-03-25:
Jeg vil ligesom andre godt takke Enhedslisten for at have fremsat det her beslutningsforslag.
Der er jo mange konflikter rundtomkring i verden, som ligesom bliver glemt i den flodbølge af medieinformationer, vi får fra konflikter, som der er interesse for.
I øjeblikket er det Ukraine, Syrien har været på her for ikke så længe siden, Den Centralafrikanske Republik, Mali – alle sammen voldsomme konflikter med store menneskelige lidelser, men ved siden af dem er der jo også andre konflikter rundtomkring, som indeholder menneskelige lidelser, og der er den her konflikt omkring Vestsahara en del af det.
Jeg er lidt ærgerlig over, at Enhedslisten udelukkende fokuserer på en dansk anerkendelse af Vestsahara, for der har jeg det ligesom andre her, nemlig at det ikke er noget, man skal gå solo med.
Det er bare ikke klogt at gøre det.
Der skal være flere lande med, helst gennem FN eller måske EU, og hvis ikke det kan lade sig gøre, og det er vanskeligt, det indrømmer jeg, bør der i hvert fald være flere lande med.
Men der er jo ingen lande i den del af verden, vi normalt arbejder sammen med, som har besluttet at anerkende Vestsahara.
Derfor ville det jo blive en ren dansk enegang, og det skal man ikke.
Derfor var jeg også imod, at Danmark ensidigt skulle anerkende Palæstina.
Det har kun virkning og vægt, hvis der er flere lande med, og helst, som sagt, hvis det er gennem EU eller FN, men i hvert fald i det mindste gennem en koalition af vilje, som man kan bruge som udtryk.
Og det er jo ikke tilfældet her.
Men det betyder jo ikke, at det ikke er nødvendigt at diskutere det her.
Og jeg må så sige, at jeg måske synes, at udenrigsministerens vægtning var lidt for neutral.
Det vil jeg sige.
For jeg synes faktisk, at det jo er Marokko, der er hovedproblemet i det her.
Det håber jeg også at vi er enige om at det er.
Det mener jeg også er tilfældet med Marokko.
Derfor synes jeg måske, at det kunne være mere nyttigt, også som en udløber af det her, at man måske fik en form for beretning, hvor man ligesom kunne skitsere nogle linjer for, hvordan menneskerettighedssituationen i Vestsahara kunne forbedres, og hvordan man måske kunne skitsere en løsning på det her, og derfor håber jeg på, at det kan ende med det.
Men som sagt stemmer vi ikke for det her beslutningsforslag, hvis det kommer til afstemning, hvad jeg sådan set vil håbe at Enhedslisten vil afstå fra at lade det komme til.
Christian Juhl (EL), 2014-03-25:
Jeg kvitterer for, at Radikale Venstre vil være med til at gøre en øget indsats og få menneskerettighedsenheden ind på FN-sporet i Vestsahara.
Men når der er vedtaget 120 resolutioner i FN og alle resolutioner er blevet siddet overhørig af Marokko, hvad mener fru Lone Loklindt så der skal til?
Tror fru Lone Loklindt, det er nok, at vi har en udsendt repræsentant, som så er i dialog med parterne, eller kunne der være noget, som vi kunne gøre?
Eller har fru Lone Loklindt så stor tålmodighed, at hun synes, at vi godt kan sige, at 120 resolutioner da bare er et stykke ad vejen, og at vi venter på 120 mere og i 35 år mere?
Hvordan kunne vi agere som et ansvarligt samfund i den proces?
Lone Loklindt (RV), 2014-03-25:
Men spørgsmålet er jo netop, hvordan man bruger sine kræfter bedst, og jeg synes egentlig, det er meget, meget rigtigt at fastholde en tæt dialog med Marokko.
Marokko har i hvert fald tydeligt ændret signaler i forhold til at ville gøre noget mere for at bekæmpe tortur.
Det er det, de siger, og det skal de så holdes op på.
Vi skal have en tæt kontakt med Marokko for netop at fortsætte ad det spor, og så skal vi selvfølgelig fortsat med al magt støtte gennem FN, at processen fortsat fremmes, at den ikke går i stå.
Nogle af de ting er jo ikke noget, man kan gøre åbent.
Nogle ting handler jo netop om at presse den proces i gang i FN-regi.
Christian Juhl (EL), 2014-03-25:
Jeg spurgte egentlig, hvad Danmark kunne gøre, hvad den danske regering og hvad det danske Folketing kunne gøre for at fremme processen.
Der må jo da være ting, vi kan gøre.
Nu er der gået rigtig, rigtig lang tid, hvor der ikke er sket noget videre.
Jeg er ikke enig i vurderingen af Marokko.
Der foregår stadig værre tortur i Marokko, end der gør i Guantánamo.
Det er altså alvorlige ting, vi snakker om.
Kunne vi så f.eks. give humanitær hjælp til flygtningelejrene?
Det gør Danmark f.eks. ikke; det gør Norge og Sverige endda i et pænt omfang via Røde Kors og Røde Halvmåne.
Kunne vi tage nogle initiativer til at forberede afstemningen?
Kunne vi tage nogle initiativer til at forberede repatrieringen efter en afstemning og den slags ting og på den måde fra Danmarks side give støtte, sådan at vi i hvert fald giver nogle signaler om, at vi vil fremme processen på anden måde end bare at vente?
Lone Loklindt (RV), 2014-03-25:
Jeg er enig i, at der er alt for mange tegn på, at der stadig væk foregår tortur og overgreb i Marokko, og det skal vi under alle omstændigheder selvfølgelig påpege i dialogen med Marokko.
Det første skridt er jo f.eks. at sige, at vi skal have den der menneskerettighedsovervågning med ind i MINURSO, og det er da også noget, der måske vil koste et ekstra beløb.
Men noget er allerede er i gang, og jeg anerkender udenrigsministerens initiativ til særlig at gøre noget for at stoppe tortur i samarbejde med Marokko, og det er jo faktisk en måde at få en meget tæt dialog på og dermed en mulighed for at påvirke Marokkos politik.
Nikolaj Villumsen (EL), 2014-03-25:
Tak for det.
Den radikale ordfører siger, at Enhedslistens forslag om anerkendelse af Vestsahara er symbolpolitik.
Hvis det er symbolpolitik, er det i hvert fald en symbolpolitik, som er blevet meget, meget bemærket i Marokko.
Der har været adskillige delegationer fra Marokko på besøg i Udenrigsudvalget for at overbevise Udenrigsudvalget om, at man for alt i verden ikke skulle vedtage Enhedslistens beslutningsforslag og følge den svenske rigsdag.
Er det ikke sådan, at en vedtagelse af det her forslag faktisk lige præcis ville være en kritik, som ville blive bemærket, og som allerede er blevet bemærket i Marokko, og at eksempelvis kongen af Marokko vil synes, at det da ville være dejligt, at Enhedslistens forslag ikke bliver vedtaget, og der derved i dag ikke bliver udtrykt en kritik fra Folketingets side?
Lone Loklindt (RV), 2014-03-25:
Når jeg siger symbolpolitik, er det, fordi jeg ikke mener, det er den måde, vi får størst effekt på.
Den største effekt får vi jo, hvis vi i EU fastholder vores kritik af situationen og faktisk fastholder, at vi vil have en fælles EU-tilgang til det her spørgsmål og lægge et fælles pres på Marokko på en anden måde end det, som jeg i den her situation vil kalde symbolpolitik.
Det er ikke det bedste, at Danmark nu går enegang i den her sag.
Det er meget vigtigere, at vi fra EU's side har en fælles tilgang i forhold til at presse på for at få en forhandlet løsning.
Nikolaj Villumsen (EL), 2014-03-25:
Den samlede tilgang fra EU har man jo forsøgt at opnå.
Så sent som med fiskeriaftalen med Marokko har man fra den danske regerings side forsøgt at opnå det, men det kunne man ikke.
Og i EU er det sjovt nok sådan, at hver eneste gang der bliver diskuteret, holder Frankrig og Spanien jo hånden over Marokko, fordi de har et tæt samarbejde med kongen i Marokko.
Derfor kommer vi ikke til at få en samlet holdning i EU, der insisterer på, at FN's krav skal efterleves.
Det har den svenske rigsdag så taget en konsekvens af, som er blevet bemærket i Marokko.
Hvorfor skal Danmark ikke drage den konsekvens, når vi nu lige præcis ikke kan få en samlet stemme i EU?
Lone Loklindt (RV), 2014-03-25:
Altså, jeg anerkender helt, at den svenske rigsdag har taget den beslutning.
Jeg kan se, at den svenske regering ikke har fulgt den til dørs.
Jeg mener på ingen måde, at vi skal sænke tonelejet i forhold til at kritisere både menneskerettighedskrænkelserne og den manglende forhandling mellem Marokko og Vestsahara om en løsning.
Men derfra og til at mene, at en ensidig anerkendelse ville være det rigtige,
er der rigtig langt, og derfor kan Radikale Venstre ikke støtte beslutningsforslaget.
Christian Juhl (EL), 2014-03-25:
Tusind tak.
Så vil jeg gerne sige, at hvis det nu er Liberal Alliances opfattelse, at vi skal opfordre EU og FN til at finde en løsning, skal vi så gøre det her fra Folketingets side, eller skal vi opfordre ministeren til at gøre det, eller hvordan skal vi gøre det?
Og i givet fald, har Liberal Alliance andre ideer til, hvordan vi kan fremme processen, end bare herfra at sige: Vi opfordrer EU og FN til at gøre noget?
Joachim B. Olsen (LA), 2014-03-25:
Hvis ordføreren ønsker en diskussion med Liberal Alliance om det her spørgsmål, må ordføreren tage den med vores udenrigsordfører, som ved en hel masse om det.
Jeg skal på vegne af mit parti beklage, at det ikke var muligt for vores ordfører at være her i dag.
Det er altid beklageligt, synes jeg selv, når det er tilfældet.
Men sådan er det jo altså nogle gange, når man er et lille parti, som har meget travlt.
Martin Lidegaard (RV), 2014-03-25:
Mange tak.
Dansk Folkeparti ønsker med forslag til folketingsbeslutning B 42 at pålægge regeringen at oversætte den tidligere VK-regerings såkaldte verbalnote fra 2009.
Lad mig lægge ud med at sige, at regeringen ikke opfatter denne sag som en principiel sag om oversættelse af dokumenter til Det Udenrigspolitiske Nævn.
Vi er i færd med at se på Enhedslistens forslag om oversættelse af FN-resolutioner, hvis det drejer sig om beslutninger om indsættelse af danske tropper.
Med i overvejelserne hører, hvad det vil koste, og hvad der er praktisk muligt.
Verbalnoten derimod rummer en delikat politisk balance, som har været dansk Kinapolitik siden 1950.
Den ønsker regeringen ikke at anfægte på grund af det, man godt kunne opfatte som lidt politisk drilleri fra hr. Søren Espersens side, og som jo netop bunder i uenighed om Kinapolitikken og ikke det principielle spørgsmål om oversættelse af nævnsdokumenter.
Jeg skal derfor på regeringens vegne opfordre til, at beslutningsforslag B 42 afvises.
Søren Espersen (DF), 2014-03-25:
Jeg synes, det er en underlig måde at svare på, må jeg sige til udenrigsministeren.
Jeg er da ikke uvidende om, at det er et delikat dokument.
Det er måske det allervigtigste dokument overhovedet i forhold til Kina, som Danmark nogen sinde har produceret.
Efter den note kom, var det, som om alting skiftede fra nat til dag, også i forhold til vores erhvervsliv.
Det var umådelig væsentligt.
Derfor bør man selvfølgelig kunne debattere det her emne på dansk.
Det sker masser af gange.
Jeg vil forsikre om, at der ikke er tale om drilleri.
Det kan godt ske, at udenrigsministeren synes det, men jeg er ikke slem til at drille.
Jo, det er jeg, men ikke her.
Jeg vil godt spørge: Når Folketingets formand siger, at det er Præsidiets opfattelse, at Udenrigsministeriet bør oversætte den omhandlede verbalnote, er det så også drilleri fra Folketingets formands side, eller har han en pointe?
Martin Lidegaard (RV), 2014-03-25:
Nu vil jeg gerne starte med at sige, at jeg bestemt synes, at der skal være plads til politisk drilleri en gang imellem.
Noget af det, der også nogle gange gør debatterne her i Folketinget værd at høre på, er jo, at man kan have lidt lune i debatten.
Men det er selvfølgelig også et meget vigtigt principielt spørgsmål – det er jeg meget enig med Søren Espersen i – som handler om vores politik i forhold til Kina.
Jeg siger også, at det er et delikat spørgsmål, fordi vi har besluttet i den kritiske dialog, vi i øvrigt har med Kina, samtidig også at have et meget aktivt samarbejde med Kina, fordi vi tror, at det er den måde, vi bedst fremmer den udvikling, vi ønsker i Kina, på.
Hele den måde, den her sag blev håndteret på af den daværende regering, og den måde, det dokument blev formuleret på, hvilket hr. Søren Espersen meget rigtigt påpeger, rummer – kan man sige – den tilgang til vores Kinapolitik.
Det er derfor, vi ikke synes, det giver nogen mening.
Søren Espersen (DF), 2014-03-25:
Jamen det er da lige meget, hvad jeg forstår.
Det kommer da slet ikke sagen ved.
Der kan da være folk, som ikke er så gode til engelsk, og det er slet ikke det, der er sagen.
Jeg vil for det første spørge udenrigsministeren: Mener han, det danske sprog er mindre udviklet, end det engelske sprog?
Mener udenrigsministeren, at vi ikke har de samme nuancer, som man har i det engelske sprog?
For det andet: Folketingets formand, hr. Mogens Lykketoft, som jo ligesom udenrigsministeren har en del forstand på udenrigspolitik, synes altså ikke, at det var nogen dårlig idé at få det oversat netop af respekt for Folketinget og af hensyn til, at det er et dansk parlament og at væsentlige historiske dokumenter foreligger på dansk.
Det her er halvanden side – det er altså ikke noget stort projekt – men man vil jo ikke.
Martin Lidegaard (RV), 2014-03-25:
Jeg synes ikke, man kan sige, at det danske sprog er mindre udviklet end det engelske, men hvert sprog har jo nogle formuleringer og nogle gloser, som kan noget specielt.
Det har det danske sprog, men det har det engelske sprog – som i øvrigt har mange gloser i sig – altså også, og især på det diplomatiske område har det et meget rigt antal gloser, der kan ramme præcis de balancer, der nogle gange skal rammes i diplomatiet, og som er ramt i den verbalnote, vi taler om her.
Derfor er det ikke helt enkelt at oversætte de ord – jeg tror, det er især et ord – som lige præcis rammer den balance, fordi man derved enten kan få det gjort lidt for slapt eller lidt skrappere i ordlyden, end man egentlig havde forestillet sig.
Det, hr. Mogens Lykketoft har udtalt, skal han selvfølgelig have lov til at mene.
Vi opfatter det som Kinapolitik.
Søren Pind (V), 2014-03-25:
Udenrigsministeren har allerede nu i sin korte embedsperiode også nået at rejse rundt til andre lande og diskuteret demokrati og demokratiopfattelse med en lang række politikere og civilsamfundsrepræsentanter.
Hvad ville udenrigsministeren sige til, at man i et parlament behandlede et dokument på det sprog, som nu engang var landets, men at et mindretal ikke kunne få det dokument oversat til deres sprog?
Hvad ville udenrigsministeren så sige?
Martin Lidegaard (RV), 2014-03-25:
Som sagt opfatter vi ikke den her debat fra regeringens side som et principielt spørgsmål om sprog.
Egentlig opfatter jeg helt fuldstændig hr. Søren Espersens indlæg som en bekræftelse af det.
Det er det indholdsmæssige i Kinapolitikken, man går efter her, og det er jo fair nok.
Men hvis man endelig skal sige noget om sprog, kan man sige, at der jo er utrolig mange dokumenter i dansk udenrigspolitik, som ikke bliver oversat, fordi vi ikke har mulighed for at oversætte alle de forskellige ting, der ligger til grund for vores udenrigspolitik.
Så jeg har som sagt svært ved at se, at det i sig selv skulle være det.
Det, der ligger antydet i hr. Søren Pinds spørgsmål, er, at det nærmest er et brud på menneskerettighederne eller demokratiet, at vi ikke oversætter alle dokumenter.
Men jeg opfatter ikke den her diskussion som en principiel diskussion for eller imod oversættelse, jeg opfatter det som en diskussion, der handler om, om man går ind for den enstatspolitik, som vi har haft over for Kina i mange år, og som Venstre i øvrigt også har været en del af.
Søren Pind (V), 2014-03-25:
Jeg deler ikke den bekymring.
I virkeligheden mener jeg det her bunder i indenrigspolitik.
Min opfattelse er, at en række af de partier, der står bag den her note, ikke ønsker det her oversat til dansk, fordi man skammer sig over indholdet.
Det er ikke noget i forhold til kineserne, de kan sagtens leve med det, men det er sig selv, man ikke vil se i øjnene.
Hvad er udenrigsministerens kommentar til det?
Lene Espersen (KF), 2014-03-25:
Det er jo sådan qua vores EU-medlemskab, at vi alle hver især kan gøre vores indflydelse gældende og prøve at trække ting i vores retning.
Det er så ikke altid, man kommer hundrede procent igennem med danske synspunkter, men derfor skal man alligevel gøre et forsøg på i videst muligt omfang at trække tingene i en retning, der måske er mere positiv end udgangspunktet.
Det er den vej, der er at gå, hvis Danmark vil søge indflydelse, og det mener jeg naturligvis også at vi skal i den her sag.
Jeg er i helt samme situation som Venstres ordfører.
Jeg synes faktisk, at udenrigsministeren holdt en lang, men også meget, meget fin tale om, hvilke bestræbelser vi gør for at få hjulpet konflikten mellem Vestsahara og Marokko til en løsning.
Og jeg har simpelt hen ikke mere at bidrage med, så jeg kan sige, at vi støtter fuldt ud op om den linje, som regeringen lægger i den her sag.
Christian Juhl (EL), 2014-03-25:
Nu har vi efterhånden hørt alle de forenede regeringspartiers holdninger.
Alle dem, der gerne vil sidde i regering eller har siddet i regering, har tilsyneladende en fuldstændig ens holdning til det her spørgsmål.
Jeg vil dog lige citere fru Lene Espersen, som i et svar til Afrika Kontakt i 2010 skrev, at hun var stærkt bekymret for udviklingen i Vestsahara, og at hun gerne så, at FN's fredsbevarende mission, MINURSO, også får mandat til at monitere menneskerettigheder i Vestsahara, som de fleste andre sådanne missioner har.
Det sagde fru Lene Espersen i 2010.
Jeg vil høre, hvad hun siden har gjort for at fremme det synspunkt, eller om hun har lyst til at være med til at gøre noget nu?
Lene Espersen (KF), 2014-03-25:
Jeg tror, ganske som udenrigsministeren sagde det,
at vi selvfølgelig alle sammen er stærkt optaget af at få fundet en løsning på den konflikt, der er.
Men det skal nu engang gå igennem de institutioner og de organer, der i dag arbejder for at finde en fredelig løsning.
Christian Juhl (EL), 2014-03-25:
Men når fru Lene Espersen selv har siddet i en vis varm stol og har haft en vis indflydelse på Danmarks udenrigspolitik, kunne hun så ikke indvie os i, hvad hun selv har gjort for at fremme den proces i Vestsahara, hvad hun har gjort for at få menneskerettighedssituationen ind i MINURSO, hvad hun har gjort for at få fremmet afstemningen, hvad hun har gjort for at få bekæmpet menneskerettighedsovertrædelser, hvad hun har gjort for de humanitære ting i flygtningelejrene?
Jeg vil gerne høre om, hvilke handlinger den tidligere udenrigsminister har gjort for at fremme den her proces.
Lene Espersen (KF), 2014-03-25:
Jeg vil sige, at jeg tror, at den bedste måde, man kan fremme en positiv udvikling på, jo er ved at bruge, man kan sige, Danmarks tilstedeværelse de steder, hvor man kan gøre sin indflydelse gældende.
Jeg vil i hvert fald sige, at som jeg erindrer det har vi haft rigtig mange gode drøftelser i kredsen af EU-medlemslande om, hvordan EU kan lægge et pres på parterne, ligesom jeg også mener, at vi via FN fortsat skal bestræbe os på at få fundet en fredelig løsning.
Så jeg vil sige til hr. Christian Juhl: Jeg tror ikke, at der er det, man kalder et quick fix – det må man vist ikke sige fra talerstolen, fordi man skal tale dansk – altså en hurtig, nem løsning på den her konflikt.
Det er det lange, seje træk, som forhåbentlig kan medvirke til, at man får fundet en løsning.
Nikolaj Villumsen (EL), 2014-03-25:
Tak for det.
Man må jo sige, at det er et meget langt, sejt træk, man er begyndt på.
Der er ikke sket noget som helst siden 1991, hvor FN vedtog et mandat, der sagde, at der skulle være en folkeafstemning i Vestsahara, så saharawierne kunne bestemme deres egen fremtid.
Det har Marokko fuldstændig ignoreret.
Som den konservative ordfører også ved, har EU belønnet det ved at indgå en fiskeriaftale med Marokko, hvor kuttere fra EU fisker den fisk, som saharawierne ikke kan fiske, fordi de sidder i flygtningelejre uden for deres eget land.
Det går ikke lige den rigtige vej med den politik, som bliver ført indtil nu.
Mener den konservative ordfører ikke, at der bør gøres et eller andet?
Selv hvis den konservative ordfører, som det lyder til, synes, at Enhedslisten har et dårligt forslag her, bør Danmark så ikke tage et eller andet initiativ for at fremme en situation, hvor FN's beslutninger bliver fulgt af Marokko?
Lene Espersen (KF), 2014-03-25:
Jeg vil sige til hr. Nikolaj Villumsen, at jeg ikke tror på, at unilaterale skridt fra Danmarks side gør nogen forskel.
Derfor er der kun den lange, seje vej at gå, nemlig at bruge vores indflydelse de steder, hvor der bliver lyttet til, hvad der bliver sagt, bl.a. via vores medlemskab af EU og via de bestræbelser, der bliver gjort fra FN's side.
Det er den lange, seje vej frem, der er svaret.
Nikolaj Villumsen (EL), 2014-03-25:
Tak for det.
Ja, det er jo så et paradeforslag, som tydeligvis er blevet bemærket i Marokko.
Der har været delegationer og besøg fra Marokko for at advare Folketinget imod at vedtage det her forslag.
Så skulle det være et paradeforslag, er det et paradeforslag, som Marokkos konge tydeligvis er meget bange for.
Så helt ved siden af er det nok ikke.
Den konservative ordfører siger, at Danmark skal fremføre vores synspunkter de steder, hvor der bliver lyttet til dem, bl.a. i EU.
Altså, nu er situationen jo den, at EU har afvist at følge det danske forslag om at lade være med at underskrive en handelsaftale, en fiskeriaftale med Marokko.
Mener fru Lene Espersen, at det er et tegn på, at EU lytter til Danmark?