Karina Adsbøl (DF), 2013-05-14:
Tak for ordet.
Dansk Folkepartis beslutningsforslag omhandler obligatorisk brug af familierådslagning i anbringelsessager, og jeg vil starte med at sige, at det er hjerteblod for Dansk Folkeparti og ikke mindst mig selv som ordfører og forslagsstiller på dette vigtige område, nemlig at vi skal værne om familien.
I Dansk Folkeparti har vi et stort ønske om, at familie og netværk skal inddrages mere i anbringelsessager i form af metoden familierådslagning.
Det at man i fællesskab finder gode løsninger for barnet, familien samt netværket, giver større tryghed fremadrettet for familien, netværket og barnet.
I familierådslagning er barnet eller den unge den vigtigste person.
Sammen med initiativtageren skal forældrene til barnet eller den unge beslutte, hvem der skal deltage i familiens netværk.
Erfaringerne viser, at familier og slægt meget gerne vil hjælpe.
Familier, som selv har været igennem en familierådslagning, vil også gerne anbefale metoden.
Familierådslagning er et møde, hvor barn og forældre sammen med slægt, venner og andre betydningsfulde personer omkring familien samles for at drøfte, om der er ressourcer i netværket, der kan anvendes til at løse familiens og især barnets problemer.
I en række kommuner i Sverige anvendes familierådslagningsmodellen meget systematisk i alle sager, og i nogle svenske kommuner er det et krav, at der gennemføres en familierådslagning, inden der tages stilling til, hvilken indsats der skal sættes i værk over for et barn.
Hos Ombudsmanden ligger rigtig mange klager, hvor børn, forældre, bedsteforældre og andre personer i de anbragte børns netværk klager over, at de ikke har samvær med børnene, eller at de ikke har så meget samvær, som de kunne ønske sig.
Også de anbragte børn klager.
Hvis nogen fra netværket har ressourcer til at yde hjælp, som familien er positivt stemt over for, bør denne mulighed jo tænkes ind i planlægningen.
Dette beslutningsforslag understøtter den nuværende lovgivning samt Socialstyrelsen, som arbejder for at udbrede kendskabet til metoden.
Men trods dette har vi erfaret, at metoden ofte ikke bliver anvendt i det omfang, den kunne, samt at loven ikke altid bliver forvaltet efter hensigten i praksis.
Så derfor mener vi, at der skal yderligere til.
Ved at gøre metoden obligatorisk sikrer vi, at netværket samt familien bliver inddraget i anbringelsessager.
Som jeg tidligere har sagt står der i servicelovens § 47, at kommunalbestyrelsen skal overveje, hvordan der kan ske en systematisk inddragelse af familie og netværk, og i Barnets Reform har barnet ret til samvær og kontakt med forældre og netværk, herunder søskende, bedsteforældre, øvrige familiemedlemmer, venner.
Men det kan vi gøre noget ved her i Folketinget.
Efter lovgivningen i dag skal barnet anbringes så tæt som muligt på sine vante omgivelser, så kontakten til barnets vante miljø i videst muligt omfang kan bibeholdes og barnet herved også kan bevare kontakten til familie og venner.
Ofte ender barnet eller den unge i en plejefamilie eller på et opholdssted hos ukendte mennesker.
Familierådslagning har vist sig at have en positiv effekt.
Bl.a. er sandsynligheden for, at børn og unge, som er anbragt i en familiepleje, genforenes med deres familie, 28 pct. større i de sager, hvor man har anvendt familierådslagning, og hvor der har været afholdt det.
Med Barnets Reform fik barnet ret til samvær, så det blev udvidet til at omfatte søskende, bedsteforældre eller andre nære familierelationer, men en undersøgelse, DR har lavet, viser, at de danske kommuner generelt er langt fra at leve op til landspolitikernes ønske om at anbringe flere børn i netværk tæt på frem for hos ukendte plejefamilier eller på opholdssteder, og det er på trods af, at mange undersøgelser viser, at de her netværksanbringelser har en gavnlig effekt for anbragte børn og unge.
Vi har efterhånden også så meget forskning og viden, der peger i retning af, at netværksanbringelser bringer børnene en god udvikling og trivsel, og det er jo netop hele formålet med den sociale indsats over for udsatte børn og unge.
Og så kan det godt være, at man i forhold til den her familierådslagning finder ud af, at der et sted er meget få ressourcer, men så kan man gøre brug af de ressourcer, der er.
Omvendt kan det godt være, at der er rigtig mange ressourcer, og at man derfor kan støtte med støtteforanstaltninger og andet og herved undgå, at barnet skal anbringes.
I Dansk Folkeparti mener vi, at tabet er uendelig stort ved ikke at gøre forsøget for barnet, den unge og ikke mindst slægten og netværket.
Og som jeg tidligere har sagt, så har Faaborg-Midtfyn Kommune jo 10 års erfaring med at anvende den her metode, altså familierådslagning.
F.eks. gennemførte de jo i 2010 100 familierådslagninger, og kommunen anvender netop metoden, fordi den sikrer, at der tages udgangspunkt i barnets behov.
Formålet med familierådslagning er at gøre en tidlig og helhedsorienteret indsats for barnet, familien og netværket.
Nogle kommuner har så allerede erfaret, at det giver meget gode, holdbare løsninger i enkelte sager, når forældre, søskende og det øvrige netværk inddrages.
Så vil jeg sige til fru Anne Baastrup, som sagde, at vi allerede har ting i dag, og talte om § 50-undersøgelser m.m., at det altså så også har vist sig, at rigtig mange af de her § 50-undersøgelser har været fyldt med fejl og mangler.
Det har der været skrevet rigtig meget om, og det har Ankestyrelsen jo også været inde på.
Så det kan godt være, at der er nogle ting, man skal undersøge i forvejen, men hvis det er, at det ikke er undersøgt ordentligt og det er fyldt med fejl, så virker det jo ikke i praksis.
Jeg havde sådan set håbet, at man kunne bakke op om det her beslutningsforslag.
Det vigtigste, synes vi i rigtig mange sager, i de fleste sager, er, at barnet har kontakten til familien og kan bevare den, også til bedsteforældre, tanter, onkler eller andre personer, som er knyttet til barnet.
Og det er desværre det, vi har hørt ofte ikke sker.
Som jeg også sagde nede fra talerstolen, har den undersøgelse, som to socialrådgivere har foretaget, deres bachelorprojekt, vist, at vi gør, som vi plejer – man kan hente den – og det viser jo lidt, at man ikke altid bruger de redskaber, der er tilgængelige.
Jeg er ked af, at der ikke er større opbakning til det her forslag, og jeg kunne godt tænke mig, at vi fremadrettet på en eller anden måde kan sikre noget i forhold til nogle af de intentioner, der står, altså at vi overvejer systematisk at sikre, at man i hvert fald får afdækket familie- og netværksressourcer og får set på, hvad de kan byde ind med – også i forhold til eventuelt at forebygge, at man anbringer et barn eller en ung.
Tak for ordet.