runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vivi Kier (KF), 2011-03-18:
Jeg må starte med at sige, at jeg beklager, at vores ordfører, hr. Naser Khader, ikke kan være til stede i salen, så derfor vil jeg læse talen op.
Lad mig starte med at slå fast, at det grundlæggende er tragisk, når børn og voksne må opholde sig på et asylcenter i årevis.
Det er ikke en ønskværdig tilværelse.
Langt de fleste mennesker ønsker at leve et såkaldt normalt liv, hvor de går i skole eller på arbejde og har frihed til at færdes, hvor de vil, og når de vil.
Vi taler om mennesker, der ofte har oplevet krig og ødelæggelser, og mennesker, der har været udsat for fysisk og psykisk tortur.
Vi taler om mennesker, der nu befinder sig på meget lidt plads, mens de venter på at få afgjort deres skæbne.
At lade udlændinge gå frit rundt, der hverken har opholdstilladelse, bolig eller penge, ikke behersker det danske sprog, ofte har brug for omfattende læge- og psykologhjælp og i det hele taget har behov for stor støtte og praktisk hjælp, er ikke en mulighed.
For det første er sagsbehandlingstiden bragt ned.
Den gennemsnitlige sagsbehandlingstid er ca. 6 måneder.
Asylsager behandles i de fleste tilfælde på under 1 år, selv om de skal igennem både Udlændingeservice og Flygtningenævnet.
For det andet har regeringen sikret en mere effektivt udsendelse gennem bl.a. hjemsendelsesaftaler med Irak og Afghanistan og en bedre koordination med politiet.
Det betyder, at antallet af asylansøgere, der opholder sig i centrene, efter at de har fået endeligt afslag på asyl, er nedbragt markant siden 2004.
I 2004 var det over 2.000 asylansøgere.
I 2009 var det lidt over 500 asylansøgere, altså under en fjerdedel.
Det vil sige, langt færre opholder sig nu længerevarende i centrene efter afslag på asyl, og langt færre børn opholder sig længerevarende på et asylcenter, fordi deres forældre ikke vil rejse ud.
Der er altså en mulighed for at komme væk fra centrene, men faktum er også, at det er de færreste, der har benyttet sig af denne mulighed.
Så glemte jeg sidste side, kan jeg se.
Det beklager jeg rigtig meget.
Jeg har ikke fået sidste side med herop.
Maja Panduro (S), 2011-03-18:
Jeg er glad for, at ordføreren og jeg i hvert fald kan enes om ikke at støtte de aktuelle forhold i Folketinget.
Så er vi da kommet så vidt.
Men i forhold til sagen her ligger der to forskellige forslag til vedtagelse.
Der er forslaget fra oppositionen, fra samtlige løsgængere og fra tre nordatlantiske mandater, som grundlæggende vil forbedre vilkårene for de børnefamilier, som opholder sig i asylcentrene og i dag bliver ødelagt af det, og så er der forslaget fra Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, som konstaterer, at alt er i den skønneste, skønneste orden, og at det er, som det skal være.
Så savner jeg lidt at høre, hvor Liberal Alliance står i forhold til det.
Vil man støtte vores forslag til vedtagelse, eller vil man støtte Venstre, Konservative og Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse?
Og når nu ordføreren selv siger, at der ikke skal gå valgkamp i den, så var her en meget, meget konkret mulighed for at forbedre vilkårene lige nu.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-03-18:
Hvis man interesserede sig for børnene, vil jeg sige til hr. Martin Henriksen, så ville man med det samme sige ja til, at ingen børn må risikere at vokse op i et asylcenter, for det er jo det, der er tilfældet nu.
Der er børn, der bliver født og vokser op i asylcentre.
Nej, jeg tror ikke, at Dansk Folkeparti interesserer sig for børnene.
For hvis man gjorde det, ville man med det samme sætte en stopper for, at der er børn, der udsættes for den behandling i Danmark.
Som sagt: En undersøgelse af 21 børn viste, at 20 af børnene var behandlingskrævende.
At man kan forsvare den praksis, viser for mig fuldstændig entydigt, vil jeg sige til hr. Martin Henriksen, at når det handler om børn fra familier, der søger asyl, så er man ikke interesseret i at hjælpe; så er man ikke interesseret i at tage det ansvar på sig, som man har. Jeg vil gerne igen understrege: Dansk Folkeparti har også ansvar for de børn.
Man har ikke kun ansvar for de børn, man betragter som danske.
Man har ansvar for alle børn, der befinder sig i Danmark.
Martin Henriksen (DF), 2011-03-18:
Det er jo helt legitimt, at man har forskellige indgangsvinkler til, hvordan asylpolitikken skal tilrettelægges.
I Dansk Folkeparti lægger vi vægt på, at for folk, der opholder sig ulovligt i Danmark, skal det klare udgangspunkt være, at de selvfølgelig skal sendes ud af Danmark.
Med jeg synes altså, det er mærkværdigt, at man fra Enhedslistens side siger, at vi er fuldstændig ligeglade med børnene.
Det er vi altså ikke, for der er faktisk skabt en række forbedringer.
Men jeg synes, det er mærkeligt, at man faktisk siger, at det, at problemet er blevet mindre, er underordnet for debatten.
Det er da utrolig relevant, når man ønsker at diskutere en problemstilling, at man så kan se, at problemet er blevet lidt mindre.
Det er da relevant for debatten, at man forholder sig til, at det problem, man ønsker at gøre noget ved, er blevet mindre.
At det ikke skulle spille nogen rolle synes jeg altså er en mærkelig måde at forholde sig til fakta på.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-03-18:
Jo, så vidt jeg husker, er det korrekt, at antallet af børn er faldet, men det er sådan set underordnet for diskussionen.
Det er ikke sådan for mig, at jeg kun vil gribe ind over for en situation, hvor børnene er i risiko for at få alvorlige psykiske lidelser, hvis der er 500 børn eller 1.000 børn, der er i den.
Nej, jeg interesserer mig også for det, hvis der var 100 børn eller 50 børn eller for den sags skyld 1 barn, vil jeg sige til hr. Martin Henriksen.
Martin Henriksen (DF), 2011-03-18:
Jeg er helt med på, at det er Enhedslistens politik og også en lang række andre partiers politik, at man i højere grad skal give flere rettigheder, jo længere tid de nægter at efterleve de afgørelser, som de danske myndigheder har truffet.
Men jeg synes også, det kunne være befriende for debatten, om ikke Enhedslistens ordfører, fru Johanne Schmidt-Nielsen, kunne bekræfte, at det problem, som vi taler om i dag, nemlig at der er asylbørn, der sidder i centrene i en årrække, faktisk er blevet mindre inden for den seneste årrække, altså at der faktisk er færre børn, der er udsat for at sidde i en længere årrække i asylcentrene.
Kan ordføreren ikke bekræfte det?
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-03-18:
Det er jo sådan en klassisk debat, og vi har haft den før.
Men jeg håber ikke, at ordføreren står her i dag og påstår, at Dansk Røde Kors synes, det er en god idé, at der sidder børn i årevis i asylcentrene, for hvis det er det, ordføreren påstår, så synes jeg, at vi skal skynde os at få Dansk Røde Kors til et møde i Udvalget for Udlændinge- og Integrationspolitik, og så kan de redegøre for, hvor længe de synes det er klogt, at der sidder børn i et asylcenter.
Hr. Karsten Lauritzen mener ikke, at der skal være nogen grænse.
De kan sidde der, lige så længe det skal være.
Jeg er sikker på, at Dansk Røde Kors er af en anden opfattelse.
De har jo faktisk sagt ligeud, at 1 år er den maksimale tid for en voksen, og det, vi diskuterer her, er børn.
Så til
det andet, nemlig til den her påstand, som jo altid kommer, om, at alting i virkeligheden handler om, at Enhedslisten vil lave asylsystemet om: Det er rigtigt, der er mange ting, jeg gerne vil ændre i asylsystemet, men grunden til, at vi tager den her debat, og grunden til, at vi står her i dag, er, at vi i Enhedslisten og i oppositionen og blandt løsgængerne oprigtigt bekymrer os for, at der er børn, der lever i Danmark, som udsættes for risiko for alvorlig psykisk sygdom.
Det er, fordi vi i oppositionen rent faktisk tager den forpligtigelse, som det er at bekymre sig om alle børn i Danmark, alvorligt.
Det gælder også de børn, der lever i asylcentrene, men jeg kan forstå, at de børn interesserer hverken regeringen eller hr. Karsten Lauritzen sig for.
Karsten Lauritzen (V), 2011-03-18:
Det hænger jo sammen.
Grunden til, at Enhedslisten står bag det forslag til vedtagelse, der ligger her, er jo, at det er et skridt på vej i den retning, som Enhedslisten ønsker.
Det er jo fair nok, at Enhedslisten ønsker et helt andet asylsystem end det, den nuværende regering ønsker.
Det får man tilsyneladende Det Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti og Socialdemokratiet med på, selv om de tidligere har været imod det.
Tillykke til Enhedslisten for at få sin politik igennem; folk skal bare være klar over det.
Så for lige at tage kritikken af Røde Kors op: Jeg refererede i min ordførertale til et telegram, som Røde Kors udsendte gennem Ritzaus Bureau den 11. januar 2010, hvor overskriften er, »Røde Kors: Vi tager hånd om syge asylbørn«, og så er der en række citater fra Jørgen Chemnitz, som var asylchef for Røde Kors.
Og så må jeg sige, at jeg har meget svært ved at forstå, at det, at jeg refererer til sådan en udtalelse, skulle være at tage Røde Kors som gidsel.
Det bliver jeg nødt til at sige til fru Johanne Schmidt-Nielsen.
Jeg refererer til et telegram udsendt af Ritzaus Bureau på vegne af Røde Kors, hvor overskriften er: »Røde Kors: Vi tager hånd om syge asylbørn«.
Så er det vel fair nok at påpege, at det er sådan, det er i lovgivningen, og at Røde Kors indberetter til kommuner og andre.
Det er vel at oplyse folk om fakta og ikke at tage Røde Kors som gidsel.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-03-18:
Det er fuldstændig korrekt, at jeg som ordfører for Enhedslisten mener, at hvis man i en årrække har siddet i en situation, hvor man på den ene side har fået afvist asyl, men på den ene side ikke kan udsendes, fordi der ikke er en hjemsendelsesaftale med det pågældende land, bør de her mennesker efter en årrække – vi kan diskutere, hvor lang den skal være – have en opholdstilladelse.
Det er simpelt hen, fordi jeg synes, det er urimeligt at udsætte mennesker for sådan et juridisk tomrum.
Men jeg kan forstå, at hr. Karsten Lauritzen mener, at det er helt acceptabelt, for vi ved jo, at der blandt irakerne var folk, der havde siddet i 12 år i et asylcenter, netop fordi man ikke forholder sig til den situation, at der er nogle, der på den ene side afvises, men på den anden side ikke kan udsendes.
Hr. Karsten Lauritzen mener åbenbart, at det er helt i orden, at der sidder asylansøgere i 12 år i et asylcenter.
Men det er bare ikke det, vi diskuterer i dag.
Det, vi diskuterer i dag, er, hvad vi gør ved, at der er nogle børn, som bliver rigtig, rigtig syge af at være for længe i et asylcenter.
Her stiller vi det meget fornuftige forslag, at man efter 6 måneder kan komme ud at bo uden for asylcenteret, hvis det er det, man ønsker.
Og jeg ville ønske, at det var det, hr. Karsten Lauritzen forholdt sig til, for det er det, debatten handler om.
Den handler ikke om, hvad Enhedslistens asylpolitik i øvrigt er.
Karsten Lauritzen (V), 2011-03-18:
Modsat kunne man så argumentere med, at fru Johanne Schmidt-Nielsen tager en række folk til indtægt for det, der er Enhedslisten synspunkter.
Der, hvor vi egentlig er kommet til, er vel i virkeligheden, at hvis man kommer til Danmark, er afvist asylansøger, nægter at udrejse og ens børn bliver syge som følge deraf, skal man have opholdstilladelse i Danmark.
Er det ikke korrekt, at så skulle man have en opholdstilladelse, f.eks. humanitær opholdstilladelse?
Vivi Kier (KF), 2011-03-18:
For det første skal jeg jo beklage, at jeg åbenbart ikke lige har fået alle siderne til talen med op, og som sagt startede jeg også med at beklage rigtig meget, at vores ordfører ikke stod her.
Jeg forstår godt, når man sidder i salen og har en forespørgselsdebat, ville man rigtig gerne kunne tage debatten og hugge til.
Jeg har læst talen op, og ja, vi skal bekymre os om børn, der ikke har det godt og ikke trives, og derfor er der også mulighed for – mener jeg – på asylcentrene at tage hånd om de her børn.
Der er nogle udfordringer, og det synes jeg også i det, jeg nåede at sige af min tale, er væsentligt, og vi kan jo se, at der har været givet en mulighed for, at familier også kan flytte uden for centrene, og det har faktisk de færreste benyttet sig af.
Margrethe Vestager (RV), 2011-03-18:
Jeg har naturligvis respekt for, at ordføreren ikke er ordfører i den her sag og derfor alene læser ordførertalen op.
Jeg forstår, at der kan være grunde til det, men skal alligevel beklage, at det er på den måde, for dermed kan vi jo ikke have en debat med Konservative om det her anliggende.
Jeg ved, at fru Vivi Kier er socialordfører, og derfor vil jeg bare gerne uden overhovedet at være polemisk høre fru Vivi Kiers mere sådan principielle overvejelser om det ansvar, man har for børn, der opholder sig i Danmark, hvis de er udsat for risiko for at udvikle psykisk sygdom.
Søren Pind (V), 2011-03-18:
Det er jo kutyme, at man kvitterer for debatten.
Jeg synes imidlertid, at man med en vis føje kan spørge sig selv, hvad nyt der er kommet ud af den.
Men det vil oppositionen ikke vedkende sig.
Realiteten er den, at Det Radikale Venstre viderefører sin stolte tradition fra palæstinensersærloven over den radikale undervisningsminister, der i sin tid fremsatte Tvindloven, den grundlovsstridige Tvindlov, til, at man i dag ikke anser loven for at være noget som helst vigtigt.
Her handler det i stedet om på tværs af loven at understøtte folks ret til at tage sig selv til rette.
Og det vil man heller ikke være ved.
Så handler det om et parti, Liberal Alliance, som på fornuftig vis søger indflydelse og prøver på at påvirke beslutningen i en retning.
Her vil jeg gerne kvittere og sige, at vi jo må snakke om tingene.
Jeg vil ikke love noget, det kan jeg ikke, men en samtale tager jeg altid gerne, for som det har været udgangspunktet for mit virke fra dag et: Ord betyder noget, at udveksle ord kan man altid.
Derfor er det svært at sige, hvad nyt det her har bibragt; måske klarhed, måske egentlig klarhed – egentlig klarhed over, at også på dette felt udstilles det igen, at oppositionen ikke har begrebet et klap af den integrations- og udlændingedebat, der har fundet sted i Danmark i 20 år.
Der er måske i virkeligheden udmærket – udmærket for den politiske debat – men personligt finder jeg det dog en anelse forstemmende.
Og når det bliver sagt, at det er forældrene, der her tager børnene som gidsler, så er sandheden den, at det gør store dele af oppositionen også i en kamp for at prøve på at føre sig frem som de rigtige venner af sand humanisme og i virkeligheden i et klodset forsøg på at gøre sig til bedre mennesker for derved at få adgang til regeringskontorerne.
Jeg tager det til efterretning.
Det er vi ikke, og sådan er det.
Det er jo ikke noget, jeg kan gøre noget ved, det må jeg tage til efterretning.
Margrethe Vestager (RV), 2011-03-18:
Det er så ærgerligt, at vi har det her med 1 minut og 1 minut, for der er virkelig mange ting i ministerens selvforsvar, som er værd at diskutere.
Jeg tror, at de, som lytter til ministeren, har den samme oplevelse som jeg: at ministeren gemmer sig, gemmer sig bag et fuldstændig forsludret, om end ophøjet, angreb på alt, hvad der er passeret i udlændingedebatten de sidste 20 år, i stedet for at forholde sig til det, der er forespørgslens emne: Hvad vil regeringen gøre for at sikre, at de børn, som bor i danske asylcentre, ikke bliver ramt af de fuldstændig åbenlyse, akutte risici for psykisk belastning, for psykisk sygdom, som tilfældet er i dag?
For jeg tror, ministeren overser det ansvar, som man har, fordi børn er børn, uanset om man er enig eller uenig i deres forældres dispositioner.
Jeppe Kofod (S), 2011-03-18:
Altså, Libyens olie tilhører Libyens befolkning, og folkeretten gælder.
Der skal være en proportionalitet mellem den magtanvendelse, vi bruger, og det, der foregår på jorden.
Så jeg er helt tryg ved den her historiske beslutning, vi faktisk er vidne til, nemlig at vi nu fra dansk side støtter op om at implementere resolution 1973, som blev vedtaget i FN's Sikkerhedsråd, og at vi gør det med de midler, vi har til rådighed – alt fra diplomatiske midler og sanktioner over til også at kunne bruge militær magt, når det er nødvendigt; det er vigtigt.
Jeg håber også, at Enhedslisten kan støtte op om beslutningsforslaget.
Frank Aaen (EL), 2011-03-18:
Det er jo sådan set, synes jeg selv, et meget relevant spørgsmål, f.eks. at man garanterer, at når vi beskytter civile, skal vi ikke risikere, at vi dræber flere civile, end det måske ville være sket uden indgriben; det er jo meget relevant.
Og hvis man hørte Venstres ordførers meget uldne og mærkelige svar, synes jeg nok, det er vigtigt at få det præciseret i debatten.
Nu nåede hr. Jeppe Kofod ikke at svare, så derfor vil jeg spørge: Er det ikke korrekt, at vi skal garantere, at Libyens suverænitet genoprettes så hurtigt som overhovedet muligt, og at de skal beholde deres fulde ret til deres egne olieressourcer?
Jeppe Kofod (S), 2011-03-18:
Det er meget enkelt at svare på, for vedtagelsen af resolution 1973, som bemyndiger brug af alle midler for at beskytte civilbefolkningen, gør jo ikke, at folkeretten som sådan er sat ud af kraft.
Folkeretten eksisterer stadig væk, og det betyder, at de midler, vi bruger for at stoppe Gaddafi, skal være proportionale med det, som han gør.
Og det vil sige, at hvis der kommer en våbenhvile, er det klart, at vi skal arbejde for, at vi får en fredelig løsning på konflikten.
Altså, jeg synes, det er et lidt ærgerligt spørgsmål, for man tror, at folkeretten er sat ud af kraft.
Nej, folkeretten gælder, og i folkeretten handler det altså også om, at det at bruge militær magt er den sidste mulighed, når andre muligheder er udtømt.
Frank Aaen (EL), 2011-03-18:
Det er igen for at prøve at understrege, hvad vi skal prøve at undgå, og hvordan vi skal prøve at tilrettelægge den alvorlige aktion, Danmark er på vej ud i.
Og derfor har jeg de samme spørgsmål til Socialdemokratiet: Er man enig i, der skal være en garanti for, at den militære indgriben stoppes, hvis Gaddafis regime accepterer en våbenhvile og indstiller angrebene, at vi skal have en garanti for, at FN-styrkerne ikke bomber områder med civil bebyggelse, og en garanti for fuld respekt for Libyens fremtidige suverænitet, herunder kontrollen med landets olieressourcer?
Helge Adam Møller (KF), 2011-03-18:
Det er ikke altid, at jeg og mit parti, Det Konservative Folkeparti, føler det rigtigt og helt naturligt at stå side om side, ja, jeg vil næsten sige skulder ved skulder med ikke alene Socialdemokratiet, men også med SF.
Men det gør vi i denne sag, og det er jeg glad for, og jeg fornemmer også, som hr. Holger K. Nielsen sluttede af med, at han også er glad for det.
Jeg synes, det er en kolossal styrke, at et næsten enigt Folketing bakker dette beslutningsforslag op.
Når vi gør det og der er meget lidt tvivl hos det store flertal af os – sådan fornemmer jeg det i hvert fald – kommer jeg til at tænke på en situation for ca. 20 år siden, hvor de tre baltiske lande kæmpede for deres frihed.
Jeg husker, at Sovjetunionen truede med, at nu ville man lave en boykot af de tre lande.
Man ville lukke for olie, gas og kul, og det var midt om vinteren.
Vi skulle debattere det et par dage efter her i Folketinget.
Så husker jeg aftenen før debatten.
På dansk fjernsyn tonede den litauiske præsident frem.
Han hed Landsbergis.
Og så blev han spurgt af den danske tv-journalist: Hvad skal dit råd være til de danske politikere, når de nu skal drøfte, om de skal hjælpe jer, hvis Sovjet blokerer?
Så sagde han: Mit råd er, at hver enkelt politiker helt alene går ind i en dyb skov, og når hun eller han står derinde, så kigger de ind i deres hjerte.
Og det, deres hjerte fortæller dem, gør de.
Det tror jeg er det, der får det store flertal af os her i dag – også verdenssamfundet – til at sige, at selvfølgelig skal vi følge den opfordring, som er kommet fra et enigt Sikkerhedsråd.
Ingen har stemt imod.
Vi skal hjælpe den libyske civilbefolkning, så den ikke bliver massakreret.
Venstres ordfører sagde i starten af sin tale, at det ikke var nogen let beslutning.
Og det var jo både rigtigt og forkert.
For det er rigtigt, at det ikke er let at gå i krig og dermed sende unge mænd og kvinder ud på en mission, som kan koste liv.
Og det har nogle af de første fire ordførere beskrevet.
Men vi ved jo alle, at stopper vi ikke Gaddafi, så har vi et blodbad, som allerede har været i gang, og som vil blive langt mere omfattende.
Så en militæraktion, det at følge FN's Sikkerhedsråds beslutning, vil redde tusindvis og atter tusindvis af civile fra den sikre død.
Derfor er det på den anden side, selv om det er en svær beslutning, også en let beslutning.
Vi støtter, som man har kunnet forstå, helt og fuldt.
Og jeg vil godt sige tak til alle de andre partier og alle de andre folketingsmedlemmer, der senere i aften også stemmer ja til dette.
Line Barfod (EL), 2011-03-18:
Men for at udrydde enhver tvivl kunne hr. Michael Aastrup Jensen så ikke bare sige: Ja, Venstre er enig i, at bliver der en våbenhvile, holder man op med den militære indgriben, selvfølgelig vil man ikke bombe civile bebyggelser, og selvfølgelig vil man respektere Libyens suverænitet, herunder også i forhold til deres olieressourcer?
Hvis det er så selvfølgeligt, burde det jo også være selvfølgeligt for Venstre at sige ja til det.
Michael Aastrup Jensen (V), 2011-03-18:
Det, der er vigtigt at sende et meget klart signal om, er, at vi lige præcis gør det her for civilbefolkningen, den civilbefolkning, som der i øjeblikket er ved at blive tromlet hen over, og derfor er det, som man fra det internationale samfunds side og fra FN's Sikkerhedsråds side gør, jo lige præcis noget, man gør for at beskytte civilbefolkningen mod Gaddafis terror.
Så det er jo hele ideen i det beslutningsforslag, der ligger,
og jeg forstår slet ikke, hvordan fru Line Barfod kan være i tvivl om det.
Line Barfod (EL), 2011-03-18:
Det er netop utrolig vigtigt.
Det er helt afgørende, og det er vigtigt, at man, hvis man går ind i det her, gør det for at beskytte civilbefolkningen.
Det er jo det, hele FN-resolutionen går ud på, nemlig at man gør det for at beskytte civilbefolkningen, og at man gør det, fordi man ønsker våbenhvile.
Og derfor burde det da være selvindlysende, også for Venstre, at hvis der kommer en våbenhvile, holder man op med at bombe.
Det gælder selvfølgelig også, at når det, man ønsker, er at beskytte civilbefolkningen, så skal man afstå fra at bombe der, hvor de civile bor, og når det, man ønsker, er, at befolkningen i Libyen selv skal kunne bestemme over deres eget liv og deres egen stat fremover, skal man selvfølgelig respektere Libyens suverænitet og deres olieressourcer.
Jeg kan slet ikke forstå det, hvis Venstre er i tvivl om, at det selvfølgelig skal være sådan.
Michael Aastrup Jensen (V), 2011-03-18:
Jeg synes, hr. Frank Aaen glemmer lidt, hvem der er skurken i det her spil.
Vi ville ikke stå i den her situation, hvis Gaddafi ikke havde ladet hånt om alt i forhold til civil ret og ikke bare havde forsøgt at tromle hen over alle de spirende frihedstanker, der var, og derfor synes jeg faktisk, det er lidt sørgeligt, at man sådan indirekte prøver at gøre det til, at det skulle være en diskussion om olie, eller hvad ved jeg.
Jeg synes, det her er meget vigtigere end at prøve at komme med sådan nogle forskellige antydninger.
Jeg har jo, ligesom alle herinde sikkert har, set den libyske udenrigsminister være ude at antage, at man kunne få sådan en slags våbenhvilesituation på jorden allerede nu.
Og derfor mener jeg, det er meget vigtigt, at vi nu står fast i forhold til FN's resolution, så vi virkelig sørger for at komme med det pusterum til de prodemokratiske oprørere, som er så nødvendigt.
Frank Aaen (EL), 2011-03-18:
Hr. Helge Adam Møller gjorde en del ud af, at det her går ud på at beskytte civile mod at blive myrdet.
Men er Det Konservative Folkeparti så ikke enig i, at det må undgås, at NATO, eller den styrke, der bliver sendt ind for at opretholde den her flyveforbudszone, dræber civile, altså at man ikke skal angribe beboede områder?
Er Konservative enige i, at hvis der bliver våbenhvile og Gaddafi accepterer den og stopper sine angreb, så stopper den militære indsats fra FN-aktionen også, og at der skal være respekt for Libyens fremtidige suverænitet og Libyens ret til deres egen olie?
Er de tre ting ikke noget, som Konservative vil garantere at de står inde for?