runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Støjberg (V), 2010-02-10:
Jeg vil godt sige, at jeg synes, det var helt rigtigt og også det helt rigtige tidspunkt at gennemføre en kommunalisering af beskæftigelsesindsatsen på.
Det er i øvrigt noget, som kommunerne er enige i og har bakket meget op hele vejen igennem, bl.a. personificeret ved Erik Nielsen, der er borgmester i en at Københavns omegnskommuner.
Jeg vil da gerne lige ridse lidt op omkring økonomien, for det er jo sådan, at de hidtidige ressourcer på de statslige jobcentre i forbindelse med omlægningen fuldt ud er overdraget til kommunerne, og eftersom omlægningen jo fjerner dobbeltadministrationen i jobcentrene, vil der jo samtidig blive frigjort ressourcer, som så kan bruges på aktiveringsindsatsen.
Det er også sådan, at selv om de statslige jobcentre blev enstrengede, har bemandingen været den samme fra 2003, hvor ledigheden var langt større, end den er nu.
Derudover er det også sådan, at statens tilskud til kommunerne til aktivering reguleres i forhold til udviklingen i ledigheden.
Derfor er det, som hr. Eigil Andersen siger, jo ganske enkelt ikke korrekt, for kommunerne vil kunne finansiere udgifterne til aktivering af de ledige, selv om ledigheden stiger.
Nanna Westerby (SF), 2010-02-10:
Hvilke nye og ikkeoffentliggjorte initiativer mener ministeren der bør tages for at skabe job til de over 60.000 unge arbejdsløse under 30 år?
Inger Støjberg (V), 2010-02-10:
Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at give unge ledige mulighed for at udskifte et liv på offentlig forsørgelse med et aktivt liv i uddannelse eller job.
Regeringen indgik derfor allerede før jul en bred politisk aftale om at styrke indsatsen over for de unge med i alt 2,3 mia. kr.
Vi bruger over 1 mia. kr. på at etablere 5.000 nye praktikpladser, og på beskæftigelsesområdet blev partierne enige om initiativer for knap ½ mia. kr., der skal hjælpe de unge ledige i gang med en uddannelse eller et job.
Aftalen indeholder dels en række initiativer, som skal hjælpe ca. 10.000 unge mellem 15 og 17 år, der hverken er under uddannelse eller i job, dels initiativer over for de 18-30-årige.
Indtil nu har jobcentrene først mødt de unge, når de er mødt op som 18-årige for at få kontanthjælp.
Med aftalen kan jobcentrene allerede sætte ind over for de unge, når de er fyldt 15 år.
Aftalen betyder desuden, at alle unge ledige mellem 18 og 19 år skal i gang med at yde en aktiv indsats samme uge, de træder ind ad døren til jobcenteret, og der afsættes knap 80 mio. kr. over de næste 2 år til en mere intensiv og aktiv indsats over for unge, der hænger fast i offentlig forsørgelse.
Fokus er på virksomhedsrettede tilbud, og målgruppen er alle kontanthjælps- og dagpengemodtagere under 30 år, som har mere end 12 måneders sammenhængende offentlig forsørgelse.
Flere initiativer i ungeaftalen kræver lovændringer, og jeg vil fremsætte de lovforslag i løbet af februar måned.
Regeringen har altså taget en lang række initiativer for at sikre, at de unge netop kommer under uddannelse eller i job, men jeg vil naturligvis fortsat lytte til nye ideer og forslag til, hvordan vi kan styrke ungeindsatsen yderligere.
Men selv om jeg lige nu er på inspirationstur med hensyn til langtidsledigheden, ændrer det bestemt ikke ved, at de unge fortsat vil være meget, meget højt prioriteret i min politik.
Nanna Westerby (SF), 2010-02-10:
I andet kvartal af 2009 var der næsten 60.000 unge arbejdsløse under 30 år, og man kan frygte, at det tal er steget, så vi altså er oppe på, at hver 12. ung i arbejdsstyrken står arbejdsløs.
Ministeren må have overset, at der i spørgsmålet står »nye og ikkeoffentliggjorte initiativer«, for det er jo sådan set det, der blev spurgt om.
Ministeren opridsede bare det, som det allerede i månedsvis har været kendt er regeringens indsats.
Det, som jeg og SF er meget bekymrede for, er, at der bliver gjort for lidt og det bliver gjort for sent.
Det bliver gjort for sent, for vi har kendt den her krise og den stigende ungdomsarbejdsløshed i mere end et år nu.
Derfor har SF foreslået en ungdomsgaranti, som skal sikre uddannelsesog jobtilbud til de unge.
Et andet element handler om flere job til de unge.
Vi vil gerne lave en vækstplan, der sætter gang i hjulene, så f.eks. nyuddannede kan få et job.
Sammen med den grønne gruppe i Europa-Parlamentet har vi fremlagt et bud på en europæisk vækstplan.
Det kan regeringen jo ikke ordne her fra Folketinget, men det kunne man dog arbejde med på europæisk plan.
Det er et tilbud til de unge, der ikke kan overskue en fuldtidsuddannelse, og som ikke kan få et arbejde, fordi de mangler kompetencer.
Man laver en blanding af skolegang og arbejde med tilskud til skolegangen, så virksomhederne kun betaler for den tid, hvor de har den unge på arbejdspladsen.
Det er altså en vej ind på arbejdsmarkedet for unge, som ikke har en uddannelse, og en vej til uddannelse for dem, som ikke kan overskue at sidde på skolebænken hele tiden.
Det er tre konkrete forslag, der skal sikre flere i uddannelse, flere i job og flere i en kombination af de to.
Vil regeringen være med til det, eller hvilke andre, nye initiativer har regeringen?
Inger Støjberg (V), 2010-02-10:
Så jeg ved ikke helt, om jeg skal forstå det sådan i dag, at der ganske enkelt er en splittelse i oppositionen på det her område.
Jeg kan bare sige helt klart fra regeringens side, at vi vil gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at sikre, at unge kommer godt i gang med arbejdslivet, og det sker nu engang bedst gennem en uddannelse.
Det er også derfor, at vi har en meget ambitiøs målsætning på 95 pct.; det er også derfor, at der er taget den her meget lange række initiativer; og det er også derfor, at jeg tidligere over for fru Nanna Westerby har meddelt, at jeg naturligvis vil lytte til de forslag, der måtte være rundtomkring, for vi skal hele tiden være klar til at justere.
Men jeg må i det hele sige, at den massive indsats, der nu bliver vedtaget skal gøres på området, altså kommer til at flytte rigtig meget.
Nanna Westerby (SF), 2010-02-10:
Jeg er da glad for, at der endelig er sket noget, at man har lavet en ungepakke, og at f.eks. et parti som Socialdemokraterne er med i den, men jeg vil godt nok sige, at der altså sker for lidt, og det sker for sent, og det er virkelig det, der kendetegner regeringens indsats på det her område.
Socialdemokraterne meldte jo faktisk ud, selv om de sad med i forhandlingerne om den ungepakke, at de var positive over for den ungdomsgaranti, som SF nu har foreslået, f.eks. det her element med, at vi skal have skaffet flere praktikpladser også i de almindelige virksomheder.
Det kunne man gøre ved at sige, at større virksomheder, der får fyldt deres ordrebøger med ordrer fra det offentlige, også skal tage lærlinge.
Vil ministeren være med til det, for så tror jeg godt, vi kunne finde et flertal for det i Folketinget?
Et andet element i vores ungdomsgaranti er de her opkvalificeringsjob, hvor virksomhederne kun skal betale for den tid, den unge arbejder i virksomheden, og hvor staten så giver den øvrige løn som uddannelsesstøtte.
Det støttede hr. Rasmus Jarlov, De Konservatives ordfører på det her område.
Han sagde: Opkvalificeringsjob lyder som en god idé, som vi gerne vil diskutere med SF.
Inger Støjberg (V), 2010-02-10:
Nu er det jo altid uforpligtende at sige, at det lyder som en god idé, som man gerne vil diskutere.
Jeg synes jo, det er helt i orden, at hr. Rasmus Jarlov har sagt, som han har, for hr. Rasmus Jarlovs indgangsvinkel til det her er jo fuldstændig den samme som regeringens og de to regeringspartiers indstilling, nemlig at man hele tiden skal være åben for nye ideer og derfor også være parat til at kigge på det, der måtte komme.
Så kan jeg ikke lade være med lige at sige til fru Nanna Westerby, at nu får man næsten sådan en, kan man godt sige, skældud for, at regeringens initiativer kommer for sent.
Men det ændrer ikke på, at jeg skam altid gerne vil lytte, også til Socialistisk Folkepartis ideer.
Sådan er det.
Nanna Westerby (SF), 2010-02-10:
Tag nu f.eks. praktikpladsområdet.
Det er et år siden, jeg stod i den her Folketingssal og stillede en lang række forslag til, hvordan man kunne udvide skolepraktikken, hvordan man kunne sikre, at større virksomheder, der får fyldt deres ordrebøger af opgaver fra det offentlige, også tager lærlinge.
Det stemte regeringen ned dengang.
Jeg vil gerne høre, om regeringen gerne vil være med til det i dag.
Derfor synes hun, det er en rigtig god idé.
Vil regeringen gerne være med til det, eller skal jeg opfatte det her sådan, at man ikke vil gøre yderligere, og at man igen gør for lidt og for sent fra regeringens side?
Inger Støjberg (V), 2010-02-10:
Det er jo lidt, som om det er fuldstændig ligegyldigt, hvad man siger til fru Nanna Westerby, for det kører bare i samme rille, og der er ligesom ikke rigtig noget, der udvikler sig.
Jeg er også helt sikker på, at fru Nanna Westerby er fuldstændig klar over, at diskussionen om praktikpladser jo ikke ligger i Beskæftigelsesministeriet, men i Undervisningsministeriet.
Igen vil jeg sige: Regeringen er jo altid åben over for forslag.
For jeg kan bare sige, at vi i det hele taget skal gøre, hvad vi overhovedet kan, for at få så mange unge i gang med en uddannelse og få så mange unge i job som muligt, og i øvrigt skal vi gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for, at vi får et beskæftigelsessystem, der netop rummer og favner og hjælper de folk, der har været så uheldige, at de er blevet ledige.
Bjarne Laustsen (S), 2010-02-10:
Vil ministeren ændre beregningsreglerne, således at lønmodtagere, der har deltaget i arbejdsfordeling, ikke bliver straffet med en lavere beregning, når de f.eks. efterfølgende skal have beregnet satsen for SVU?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-02-10:
Nu er det sådan, at regionerne i deres foreløbige forudsigelser har vurderet, at man har overskredet budgetterne for sidste år med omkring 1 mia. kr.
Forudsigelserne er foretaget på baggrund af de mange behandlinger, der er lavet sidste år, som rent faktisk nu viser sig i et mindre fald i ventetiderne til behandling, og i at man næsten er nået i mål med pakkeforløbene på kræftområdet.
Det betyder så, at man har varslet besparelser.
Det er altså besparelser, som kommer oven i de 2 pct. effektiviseringer, ministeren taler om.
Jeg vil egentlig også godt høre, om ministeren, når man taler om effektiviseringer, ikke er enig i, at mange af de effektiviseringer, der ofte sker rundtomkring, jo netop sker, ved at man fyrer noget personale og lader det øvrige personale løbe stærkere?
Hvor lang tid tror ministeren man kan blive ved med det?
Det er altså 2 pct. effektiviseringer plus besparelser for lige knap 1 mia. kr. ude i regionerne, samtidig med at man skal behandle flere mennesker for at holde ventetiderne, og samtidig med at man skal behandle endnu flere patienter for at give dem det akutte kræftforløb i verdensklasse, som vi har ambitioner om herinde i Folketinget.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-10:
Nu har vi jo i alt ca. 55.000 mennesker i det danske sundhedsvæsen, og det er første gang, der er en debat om afskedigelser.
Der varsles så nogle afskedigelser, og mange af de afskedigelser, vi også hører om, er ubesatte stillinger, som ikke skal genbesættes, men nedlægges.
Men det er jo ikke første gang, vi taler om effektiviseringer, så vi har jo rent faktisk talt om effektiviseringer og om nye måder at gøre arbejdet på, opgaveglidning, bedre brug af it-løsninger og sådan noget, uden at ordet afskedigelse på nogen måde har været nævnt.
Så det er altså første gang, og alligevel har vi talt om effektiviseringer, så jeg kan selvfølgelig ikke sige, at effektiviseringer – det er det, fru Sophie Hæstorp Andersen beder mig om at bekræfte – kun er sket på baggrund af fyringer, for det er jo ikke rigtigt, og det har det så at sige aldrig været.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-02-10:
Nu er det jo som regel sådan, at i takt med at man så får effektiviseringen i form af it og i form af andre ting, betyder det som regel, at man klarer sig med mindre personale.
Det er også den eneste måde, man ofte kan nå effektivitetsmålene på, fordi det er personalet, der virkelig koster noget.
Det er der, man kan spare pengene.
Det andet er jo langsigtede investeringer, hvis man kan sige det på den måde.
Nu nævner ministeren så, at nogle af fyringerne vil ske, ved at stillinger ikke genbesættes.
Når man opslår en stilling, fordi man har brug for en sygeplejerske på en afdeling, tror ministeren så, at det er en forbedring, at den stilling nu aldrig bliver genbesat, at man havde opslået den for sjov – groft sagt – at man opslog den, til trods for at man havde rigelig med sygeplejersker, eller tror ministeren, der var en årsag til, at den her stilling blev opslået, og at det faktum, at den nu ikke bliver genbesat, faktisk betyder en forringelse på den enkelte afdeling?
Er ministeren enig med finansministeren i, at for at der groft sagt kan være ingen besparelser i sundhedsvæsenet, bl.a. på personalet, skal man have en opdrift på i hvert fald 0,7 pct. i den offentlige vækst?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-10:
Der har så været en række stillinger, som ikke har været besat.
Det ændrer jo ikke ved, at nogle skal løbe hurtigere, eller at noget bliver ringere.
Det betyder bare, at man formaliserer den situation, man de facto har.
Per Clausen (EL), 2010-02-10:
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om det er ministerens opfattelse, at de effektiviseringer, der er sket de sidste mange, mange år i sundhedssektoren, er sket, uden at personalet er kommet til at løbe hurtigere, for så tror jeg, at ministeren kan se frem til en interessant konference her den 23. februar, hvor han møder folk fra virkeligheden.
Jeg tror faktisk, oplevelsen er, at man løber hurtigere, og at nogle synes, at grænsen er nået.
Ikke mindst når konsekvensen af at løbe hurtigere bliver, at man bliver fyret, og så skal de tilbageværende bagefter løbe endnu hurtigere.
Det er det første.
Der er noget andet, som jeg ikke forstår at ministeren ligesom forsøger at skøjte henover.
Han siger, at vi har lavet en aftale med regionerne.
Ja, det er vældig godt.
Når den ramme nu siger, at man får 1 mia. kr. mere, vel vidende at bare udviklingen i antallet af ældre og udviklingen i medicinpriserne gør, at der er brug for flere penge, så er konsekvensen vel, at man har valgt en nulvækst?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-10:
Nu var jeg vist lige ved at komme med et andet talepapir fra tidligere, men jeg tror, jeg har fundet det rigtige her.
Lad mig starte med at sige, at der hvert år er bevilget flere penge til regionerne end i det forudgående år.
Når den økonomiske ramme for det efterfølgende år aftales, tages der højde for faktorer som f.eks. demografisk udvikling, udgifter til medicin.
Det er faktisk sådan, at vi i Danmark bruger næsten en tiendedel af vores bruttonationalprodukt på sundhedsområdet ifølge OECD's opgørelser.
Som jeg allerede har sagt i mine besvarelser tidligere, S 1088 og S 1089, foreligger regionernes regnskaber ikke endnu.
Vi kender altså ikke det endelige resultat for 2009 endnu.
Regeringen og Danske Regioner forhandler om regionernes økonomi en gang årligt, forhandlingerne finder sted her sidst på efteråret, når vi har regionernes regnskaber for 2009.
Regeringen har tilført ekstra ressourcer til regionerne i overensstemmelse med de økonomiaftaler, vi har med Danske Regioner.
Regeringen har dermed også sikret økonomisk grundlag for et styrket offentligt sundhedstilbud til danskerne.
Eftersom produktiviteten øges år for år, betyder det, at der kan opnås en stadig større aktivitet for de samme midler.
Alene af den grund kan man ikke sætte lighedstegn mellem nulvækst og nedskæringer.
Hertil kommer, at vi ikke kender regnskaberne for 2009.
Men faktum er, at regeringen med økonomiaftalen for 2010 tilfører regionerne flere penge i 2010, end de fik i 2009.
Mulighederne for at forbedre produktiviteten er mange, bl.a. kan man tage ved lære af de mest effektive regioner og sygehuse.
De årlige produktivitetsmålinger viser, at der er store forskelle i produktiviteten på tværs af sygehusene.
Som jeg har været inde på rigtig mange gange før, ligger ansvaret for økonomistyringen entydigt hos regionerne.
Det er lidt bagvendt at klandre regeringen for regionernes økonomiske beslutninger.
Vi har ikke valgt nulvækst, tværtimod.
Jeg skal ikke kunne sige, at der ikke er medarbejdere, der løber hurtigere og føler, at de løber hurtigere, jeg kan bare sige, at det, jeg mener, når jeg taler om effektiviseringer, i hvert fald ikke er, at folk skal løbe hurtigere, for det holder ikke ret lang tid.
Det er der ingen der kan blive ved med.
Når vi taler om effektiviseringer, så taler vi om nye teknologier og nye arbejdsgange, nye måder at gøre ting på.
Per Clausen (EL), 2010-02-10:
Pointen er jo, at det ikke er ministeren, der leverer effektiviteten.
Han laver bare en aftale med regionerne, hvor man år efter år fremskriver, at der skal ske en ganske bestemt effektivisering, uden at man har gjort sig nogen som helst saglig vurdering eller gennemført nogen som helst analyser af, om det kan lade sig gøre eller ej.
Det er bare noget, man bliver enige om, sådan er det, præcis som man har gjort på en lang, lang række andre områder inden for staten.
Det er jo bare en politisk beslutning om, at den effektivisering kan lade sig gøre.
Det er det første, jeg skal sige.
Dertil må man jo nok sige, at det så er lidt besværligt, at ministeren så bagefter kommer og siger, at det kan løses på alle mulige andre måder, end ved at folk løber hurtigere.
Hvis vi så undersøger det konkret, så løber folk hurtigere.
Hvis vi kigger på væksten for 2009-2010 og erkender, at der er brugt for mange penge i 2009, som så skal betales i 2010, og at der er flere ældre og øgede udgifter til medicin, så er der jo tale om, at der er færre penge til rådighed i 2010, end der var i 2009.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-10:
Ja, det skal jo kun være for referatets skyld, at jeg, nu når hr. Per Clausen gentager de samme forkerte ting, gentager mig selv, nemlig at der er tilført 1,8 mia. kr. ekstra.
Men derudover har hr. Per Clausen da ret i, at det ikke er mig, der leverer effektiviseringerne, for jeg driver jo ikke sygehusene.
Regeringen driver ikke sygehusene, det gør regionerne.
Det er dem, der driver dem.
Så jeg er glad for at kunne konstatere, at vi da trods alt er enige om det nu. Men vi skaber jo rammerne for, at effektiviseringer vil kunne udmøntes bl.a. ved at øremærke mange penge til nye strålekanoner, bl.a. ved at være i tæt samarbejde med regionerne om implementering af ny it-løsninger i det, der hedder SDSD.
It-løsninger er forudsætningen for implementering af ny teknologi og arbejdsbesparende metoder.
KOL-kufferten, som gør, at man kan monitorere en KOL-patient, der sidder langt væk fra Odense Sygehus, mens sygeplejersken sidder i Odense, er udtryk for ny teknologi, som er arbejdskraftbesparende og også besparende for patienten.
Det er ny teknologi.
Det er det, jeg taler om, når vi skal effektivisere.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-02-10:
Ja, og det nævnte eksempel er i øvrigt også udtryk for en teknologi og en teknologisk vinding, som er rigtig svær, fordi man ikke har fundet nogen systemer at honorere den på endnu.
Mange steder taber man jo penge på at indføre sådan nogle systemer, og det er noget af det, vi også skal drøfte fremadrettet, også den 3. marts, når Sundhedsudvalget skal diskutere fremtidens sundhedsvæsen, og hvordan vi honorerer det.
Det er måske netop det, der skal være afslutningen her, for det, som der jo er masser af eksperter, der samstemmende siger, f.eks. Jes Søgaard fra Dansk Sundhedsinstitut, regeringens egen ekspert Kjeld Møller Pedersen og en økonom oppe fra Aalborg, hvis navn jeg ikke kan huske – jeg mener, han hedder Per Busk, og at han har et ekstra navn – er jo, at det, der gør det rigtig svært at styre i de her år i sundhedsvæsenet, er, at der er så mange forskelligartede ting.
Vi indfører efterspørgsel, vi indfører rammestyring, og det hænger ikke sammen.
Hvis man tager Frankrig som eksempel, så har de haft underskud nu i 15 år, efter at de begyndte at indføre et efterspørgselsstyret sundhedsvæsen, og det er det, vi gør nu, hvor vi siger, at patienterne har garanti for at blive behandlet.
Hvis de har kræft, eller hvis de har en hvilken som helst anden sygdom, kan de blive behandlet inden for 1 måned.
Det, vi gør nu, er, at vi gør det sværere og sværere at styre for Herlev Hospital, for Rigshospitalet, for Skejby hospital, for Odense Universitetshospital, der skal ud at finde 95 mio. kr.
Udfordringen er, at styringen er blevet gjort umulig bl.a. af den her regerings sundhedspolitik.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-10:
Jeg skal da gerne indrømme, at det er svært at styre sundhedsvæsenet.
Det er en kæmpe opgave, og det er en kompliceret opgave.
Det ændrer nu ikke ved, at vi har nogle regioner, som er kvalificerede til det og derfor skal påtage sig opgaven.
Og jeg kan konstatere, at fire af regionerne faktisk gør det helt godt, men at der i en femte region er nogle styringsproblemer.
Det er derfor, at problemerne her i hovedstadsområdet er helt overdrevet i forhold til resten af landet.
Derudover er jeg fuldstændig enig med fru Sophie Hæstorp Andersen i, at afregningen til sygehusene selvfølgelig skal være lavet sådan, at det belønnes at gøre det rigtige.
Det vil jeg meget gerne tage en diskussion om.
Hvis det er sådan, at noget så genialt som KOL-kufferten koster penge, jamen så er der selvfølgelig noget forkert.
Vi skal jo netop have et afregningssystem, der motiverer til at gøre det rigtige.
Det mener jeg også vi har.
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-02-10:
Mener ministeren, at det er realistisk, at det danske sundhedsvæsen kan levere sundhed i verdensklasse, når vi langtfra bruger lige så mange penge på sundhed som andre lande i Vesteuropa, jf. artiklen herom i Jyllands-Posten den 4. februar 2010?
Liselott Blixt (DF), 2010-02-10:
Kan ministeren - som opfølgning på den seneste tids mange påstande om det lille private sygehusvæsen i Danmark og dets samlede andel af sundhedsudgifterne - forsøge at sætte i perspektiv, hvor lidt den private sundhedssektor fylder i Danmark?
Kan ministeren – som opfølgning på den seneste tids mange påstande om det lille private sygehusvæsen i Danmark og dets samlede andel af sundhedsudgifterne – forsøge at sætte i perspektiv, hvor lidt den private sundhedssektor fylder i Danmark?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-10:
Jeg synes, at jeg svarer på det samme spørgsmål.
Jeg har allerede i tidligere besvarelser redegjort for, at regionerne med økonomiaftalen for 2010 får flere penge, end de fik i 2009.
Arbejdsdelingen mellem staten og regionerne er herefter sådan, at det er regionernes ansvar at forvalte de tilførte ressourcer.
Jeg har også redegjort for, at regeringen og Danske Regioner forhandler om regionernes økonomi en gang årligt.
Forhandlingerne finder sted her sidst på foråret, når vi har regionernes regnskaber for 2009.
Vi har ikke regnskaberne endnu, for regionerne arbejder stadig på at færdiggøre dem.
Det er en fast procedure, at der forhandles en gang årligt.
Det er, som det hele tiden har været kendt af Danske Regioner, spillereglerne.
Der er altså ikke noget nyt og overraskende i det.
Det er faktisk de spilleregler, der har været gældende i en årrække.
Jeg har også redegjort for, at øget produktivitet og en bedre arbejdstilrettelæggelse, bedre videndeling og bedre anvendelse af den samlede kapacitet, teknologi m.v. betyder, at man kan bruge vores dygtige sundhedspersonalets kræfter på en bedre måde end hidtil.
Øget produktivitet vil frigøre ressourcer, der kan give mulighed for flere behandlinger og også give mulighed for at forbedre kvaliteten.