Tom Behnke (KF), 2012-04-18:
Det er yderst uheldigt, at der er skabt tvivl om sletningerne.
Det er til gengæld godt, at der er enighed om, at sletningerne nu skal undersøges.
Det, der er slettet, og det, der er væk, bliver jo svært at kigge ned i, men nu får vi undersøgt, hvad det var, der lå til grund for det, hvad det var for nogle typer sletninger, og hvordan man gjorde det.
Det er vi enige om skal undersøges.
Så langt så godt.
Men det, der ikke er så godt, er, at man ikke ønsker at komme til bunds i den her sag, og der er det jo ekstra ærgerligt, at lige nøjagtig statsministeren har appelleret til, at der skal være ro på det her område.
Forudsætningen for, at der bliver ro, arbejdsro, er jo, at man fjerner tvivlen – en tvivl, vi er enige om er til stede.
Men den måde, man så vælger at undersøge sagen på, vil alt andet lige efterlade ny tvivl.
Og det betyder, at når undersøgelsen er færdig, vil man berettiget kunne sige: Der er stadig væk tvivl.
For ved at man kun undersøger det skriftlige materiale, er der to uheldige ting: Den ene er, at det meste af det skriftlige bevismateriale er væk; det andet uheldige er, at man ikke ønsker at spørge de personer, som har været involveret, hvad de foretog sig, hvad de gjorde, hvad de ikke gjorde, hvad de sagde, hvordan det var, hvad deres erindring er.
Og i det øjeblik, hvor man ikke har det med, er der jo stort set ingenting tilbage.
Hvis der virkelig har været nogen, der har ønsket at slette spor, fordi der måske var noget, man ville af med, har man jo sørget for at gøre det grundigt.
Det betyder, at med det, som regeringspartierne vil sammen med Enhedslisten, nemlig kun at kigge i det skriftlige materiale, er man sikker på, at man kun finder fuldstændig korrekte dokumenter – intet andet.
Det vil ikke kunne lade sig gøre at finde noget, der er problematisk, for det ville i givet fald jo selvfølgelig være blevet fjernet.
Det er derfor, vi har appelleret til det, vi alle har en interesse i, nemlig at der bliver skabt ro, ikke mindst arbejdsro, og at vi får fjernet den tvivl, der er.
Men hvis man vil det, er man altså nødt til at gå linen helt ud og sørge for, at det sker første gang, og det kan man gøre, hvis man vil.
Hvad er det for en kommunikation, der er foregået f.eks. mellem efterretningstjenesten og Justitsministeriet?
Uden at vide det vil jeg tro, at en hel del kommunikation foregår mundtligt.
Forudsætningen for at undersøge det er, at man får lov til at spørge de involverede personer om, hvad det var, der skete, hvad deres erindring er om det, der skete, og hvorfor man gjorde det, man gjorde.
Hvis ikke man spørger om det, får man ikke svaret.
Det er jo en meget, meget væsentlig del af den her undersøgelse, for det er jo en del af den tvivl, der er.
Så hvis ikke det bliver undersøgt, vil der stadig væk være tvivl.
Det andet, som er meget afgørende at få undersøgt, er dette: Når man så har foretaget sletninger – og de kan meget vel være fuldt ud berettiget, det kan være sket fuldstændig efter spillereglerne – er der så nogen af de sletninger, som man burde have sørget for ganske vist ikke længere figurerede som sagsmapper ved efterretningstjenesten, men som af historiske grunde blev gemt?
Det er også vigtigt, for det er også den tvivl, der er blevet rejst.
Det sidste, jeg skal sige, er, at det vil være bedre med mere end én undersøger – to eller tre vil være bedre, herunder ikke mindst en historiker – og når regeringen ikke vil være med til det, kan jeg forudse, at vi ikke kommer til bunds i sagen, og det er ærgerligt, for det ønskede vi fra konservativ side.