Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-03-18:
Tak til Det Radikale Venstre for at rejse debatten i dag – igen igen, for vi har jo haft den mange gange før.
Det er jo ikke nogen ny problemstilling, vi forholder os til.
Folketinget og regeringen har i årevis vidst, at Danmark lader børn sidde i asylcentrene alt, alt for længe, på trods af at det er slået fuldstændig fast, at det er i strid med barnets tarv; på trods af at vi ved, at de lange ophold i centrene forhindrer børnene i at leve de frie liv, som de har krav på, og som alle børn burde have ret til.
Talrige rapporter og undersøgelser har dokumenteret de alvorlige konsekvenser, som det har for børnene, og de lange ventetider er igen og igen blevet kritiseret – senest i januar i år, hvor FN's Børnekomité udtalte kraftig bekymring for, at mange børn fra asylsøgende familier bliver diagnosticeret med psykiske lidelser som resultat af traumer i forbindelse med asylprocessen, og det er da pinligt.
En ting er, at børnene kommer hertil med nogle meget alvorlige oplevelser i bagagen, som gør, at de i forvejen er udsat, men når det danske asylsystem medvirker til at gøre børn syge, forstår jeg ikke, at man som regering kan se sig selv i øjnene.
Vi ved, at børn påvirkes af de her langvarige belastninger.
Vi ved, at familiernes pressede situation – altså hvor forældrene er meget påvirkede – har afgørende betydning for børnenes situation, og vi ved, at forældrenes evne til at være forældre mindskes, jo længere de sidder i de her centre.
En undersøgelse, der tidligere er blevet omtalt, er jo den her undersøgelse fra 2010 af 21 børn, der viste, at 20 af børnene led af behandlingskrævende psykiske problemer, og alligevel står hr. Karsten Lauritzen, Venstres ordfører, her på talerstolen og siger, at børnene lever en rimelig tilværelse – jeg gentager: en rimelig tilværelse.
Altså, på den ene side har vi en undersøgelse, hvor man undersøgte 21 børn og kom frem til, at 20 børn har en behandlingskrævende lidelse, og på den anden side står hr. Karsten Lauritzen og siger, at det er en rimelig tilværelse.
Kunne man forestille sig, at en politiker ville sige sådan, hvis vi havde at gøre med danske børn?
Nej, det kunne man da ikke.
Jeg ved godt, at regeringen og Dansk Folkeparti igen og igen og igen fortæller os, at det her er forældrenes skyld.
Så vidt jeg husker, sagde ministeren, at forældrene skubber børnene foran sig, og hr. Karsten Lauritzen sagde, at børnene bliver brugt som skjold, for de kunne jo bare rejse hjem,
bliver der sagt.
Jeg vil meget gerne slå fast, at uanset hvad integrationsministeren mener om de valg, som forældrene træffer – uanset hvad hr. Karsten Lauritzen eller hr. Martin Henriksen mener om de valg, forældrene træffer – så er det et politisk ansvar at sikre, at alle børn i Danmark behandles ordentligt, også de børn, der lever i asylcentrene, også de børn, der har forældre, der træffer valg, som integrationsministeren ikke støtter op om. Vi har underskrevet børnekonventionen.
I børnekonventionen står der ikke, at vi ikke behøver at bekymre os om børn i asylsøgende familier, om børn, der har forældre, som integrationsministeren ikke kan lide eller synes træffer forkerte valg.
Nej, der står, at alle børn skal beskyttes, at alle børn skal behandles i overensstemmelse med barnets tarv.
Til sidst vil jeg bare sige, at vi jo endnu en gang oplevede, hvordan hr. Karsten Lauritzen på hyklerisk vis skubbede de ansatte i Røde Kors foran sig.
Hver gang hr. Karsten Lauritzen bliver bare en smule presset, gemmer han sig bag de ansatte i Dansk Røde Kors.
Ud over at det sådan er ynkeligt at høre på, vil jeg gerne gøre hr. Karsten Lauritzen opmærksom på, at Røde Kors jo faktisk anbefaler, at man ikke opholder sig længere end 1 år i de her centre.
Det håber jeg at ordføreren ved.