Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-04-24:
Det ændringsforslag, der er fremsat af Dansk Folkeparti, kan vi ikke stemme for, og det er der to årsager til.
For det første står der, at Danmark kun kan ratificere Lissabontraktaten, hvis det er sådan, at vi på nuværende tidspunkt får en protokol ind i Lissabontraktaten.
Jeg har sagt i forgårs, da vi debatterede det, også tidligere, at det er en strategi, som er farlig.
Og hvorfor er den farlig?
Den er kun farlig, hvis man selvfølgelig gerne vil have Lissabontraktaten, og fordi vi er midt i en ratifikationsproces, hvorunder ni lande har ratificeret.
Gør vi det her til en betingelse på nuværende tidspunkt, er risikoen for et nederlag meget stor.
Og vi vil ikke føre en strategi, hvor vi risikerer nederlag på det område, der er fuldstændig afgørende, nemlig at sikre konfliktretten.
For det andet står der i ændringsforslaget: »Såfremt Danmark indrømmes en protokol, der sikrer den danske aftale- og konfliktret…«.
Ja, den skal sikres, men det er sørensuseme ikke kun konfliktretten i Danmark, der skal sikres; den skal også sikres i de andre europæiske lande.
Det er mindst lige så vigtigt, at den bliver sikret i Tyskland, i Sverige osv.
Nu er det jo sådan, at det her for Dansk Folkeparti har et dobbelt formål, og det dobbelte formål har Enhedslisten også.
Dertil må jeg sige, at det altså er så tæt på det, man kalder at lyve, at man faktisk ikke kan komme tættere på, og jeg synes ikke, det klæder Enhedslisten at sige det heroppefra.
Der vil jeg godt sige til Enhedslisten, at det ikke er klædeligt, at man prøver at lokke nogen ud på det vildspor.
Og det er ikke klædeligt, at man i virkeligheden bruger det, at man er inderligt imod Lissabontraktaten og gerne så den falde, som krudt i den her sammenhæng.
Det er vigtigt for os, at vi får Lissabontraktaten, og det er vigtigt for os, at vi ikke kaster os ud i noget, der giver en krise i EU, som vil være problematisk.
Betyder det så, at vi ikke vil slås med næb og klør for konfliktretten?
Selvfølgelig gør det ikke det, og det ved hr. Per Clausen udmærket.
Vi diskuterede det forleden dag, og jeg vil godt igen sige, hvad jeg sagde dengang.
Vi forfølger to spor i den her sag.
Det ene spor er et EU-spor, det indebærer forskellige muligheder.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at vi skal have ændret udstationeringsdirektivet.
Men vi arbejder også for at få den danske regering til at tage det her spørgsmål op på et topmøde i EU.
Om det skal være i form af, at vi beder om en protokol eller noget andet, har vi ikke taget stilling til.
Men vi mener, det er et meget, meget vigtigt signal, der skal sendes fra Danmark fra allerhøjeste sted, for vi skal have sat den proces i gang, som fører til, at vi får sikret konfliktretten, ikke bare i Danmark, men også i de andre europæiske lande.
Det andet spor er det, man kan kalde det danske spor.
Det handler om, om man ved hjælp af at ændre regler og procedurer på det danske arbejdsmarked bedre kan sikre konfliktretten.
Det kan man muligvis i nogen udstrækning, men vi er meget overbevist om, at det spor er utilstrækkeligt, og jeg kan også høre, at LO er ganske overbevist om, at det er utilstrækkeligt kun at køre ud ad det danske spor.
Så der skal nu sættes en proces i gang, og vi mener, det er fuldstændig afgørende, at den danske regering kaster sig ind i den proces med fuld styrke og arbejder sammen med andre lande, og at alle vi, der er bekymrede for det her, bidrager til at støtte den europæiske fagbevægelse i sin mobilisering, bruger alle de centrum-venstre-kræfter, vi samarbejder med i Europa-Parlamentet - som i øvrigt diskuterede det her i går - til at få mobiliseret, så vi gør det fuldstændig klart, at det er uacceptabelt.
Det er uacceptabelt med det pres, konfliktretten er sat under med Lavaldommen, med Rüffertdommen og med Vikingdommen og måske med domme, der kommer fremover.
EU er et solidarisk projekt, og hvis vi ikke sikrer, at det forbliver et solidarisk projekt, så får vi en situation, som er fuldstændig uholdbar.
Vi har haft en udvidelse for ganske få år siden.
SF var stærke forkæmpere for den, for vi så den som et solidarisk projekt.
Nu bliver vi så presset af nogle af de samme lande, fordi nogle af deres virksomheder ønsker at konkurrere på ublu vilkår på de gamle europæiske landes arbejdsmarkeder.
Vi mener sådan set, at det her også burde være en sag, som mange virksomheder ville tage op, fordi det er unfair konkurrence, der er tale om.