Mette Gjerskov (S), 2008-05-27:
Der er gået kuk i klimaet.
Vores klode står over for enorme forandringer, og de er allerede i gang.
Storme, oversvømmelser og tørke bliver en del af dagligdagen.
Men hvor alvorligt er det?
Hvad kommer der præcis til at ske?
Det ved vi faktisk ikke.
Vi spørger forskerne, og de siger: I må handle, og I må handle nu.
De siger, at klimaforandringerne skyldes vores CO2-udledning, og de siger, at vi skal holde temperaturen nede under en stigning på 2 grader celsius.
Hvorfor det? spørger vi.
Vi får sat nogle mekanismer i gang, som vi ikke kender konsekvenserne af.
Det er den største fare.
Vi ved, at tørke og oversvømmelser kan få katastrofale følger for mennesker i mange egne af verden.
Vi ved, at det kan skabe hungersnød, og vi ved, at hungersnød skaber ufred og konflikter.
Mennesker slås om ressourcerne, mennesker flygter fra katastroferne, og vi risikerer folkevandringer og flygtningestrømme af hidtil usete dimensioner.
Derfor er det afgørende nødvendigt, at vi får lavet en global aftale om klimaet, som virkelig rykker.
Derfor skal vi holde fast i, at ilandene skal reducere deres CO2-udslip med 25-40 pct. i 2020, som vi også lagde vægt på på Bali.
Vi skal holde fast i, at EU skal reducere med 30 pct., og vi skal holde fast i, at ilandene forpligter sig til at overføre bæredygtig teknologi til ulandene og hjælper dem med at tilpasse sig de klimaforandringer, som vi ved vi ikke kan forhindre.
Derfor skal vi ikke købe varm luft i ulandene, men reelt sikre, at vores investeringer i ulandene fremmer vedvarende energi og energieffektivitet.
Derfor må vi også sikre reduktionsmål i luftfart og skibstrafik.
Det er jo sådan, at vi i Danmark og i den vestlige verden i det hele taget har eksporteret en stor del af vores tunge industri til de fattige lande, fordi de har billigere arbejdskraft.
Dermed kan de producere billigere, og vi kan købe varerne billigere, end vi selv kan producere dem.
Men det betyder også, at vi har eksporteret vores problemer med udledning af klimagasser.
Det betyder altså, at de risikerer, at vi siger: Nu må I sejle jeres egen sø.
Det er ikke rimeligt.
Nej, de fattige lande skal selvfølgelig have fair udviklingsmuligheder, og så må det altså være vores ansvar at hjælpe dem med, at deres udvikling bliver bæredygtig.
Det er i alles interesse.
Nu er spørgsmålet så, hvordan Danmark skal tage lederskabet frem mod topmødet i 2009.
Det kan vi gøre ved at være klimadiplomater, men for at få verden til at lytte til et lille land, for at få et lille land til at være landet med en stor stemme kræver det troværdighed.
Så kan det ikke nytte noget, at statsministeren spilder tiden sammen med Bjørn Lomborg.
Verden skal tro på os, når vi siger, at der er behov for handling, og at det kan lade sig gøre at handle.
Vi skal vise vilje til at reducere vores eget udslip af klimagasser, og vi skal vise, at man godt kan have vækst og velfærd, samtidig med at man er ansvarlig og bæredygtig på klimafronten.
Vi er dybt skuffede over regeringens hidtidige klimaindsats.
Derfor handler de sidste 6 spildte år, hvad angår klimaindsatsen, ikke bare om, at vi i Danmark ikke har fået de vindmøller, vi gerne ville have, at solenergien har ligget stille, at energibesparelserne ikke er gennemført.
Nej, det betyder også, at vi står langt svagere, når vi skal forhandle om en global aftale.
For de fattige lande vil med rette spørge: Hvor er jeres egen vilje til at handle?
Hvordan kan I stille krav til os fattige lande, når I ikke vil tage jeres egen medicin?
Jeg håber, at vi med energiaftalen, som vi har indgået med regeringen, er tilbage på rette spor.
Jeg håber, at det ikke er for sent at vise verden, at vi er parat til handling.
Det er svært at være foregangsland, når man halter bagefter.
Men jeg vil gerne anerkende, at klimaministeren holdt en rigtig god tale og sagde meget af det rigtige.
Lad os i fællesskab arbejde for, at det ikke er for sent at få en god global aftale.