runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2007-02-20:
Det lå i min bemærkning, at selvfølgelig er der et ledelsesansvar, som ikke er blevet røgtet i de her sager.
Selvfølgelig er der da noget personale, der ikke har passet deres opgave.
Det lå som indledning i mit spørgsmål, og derfor forstod jeg ikke ministerens polemik.
Men jeg synes til gengæld, at det er lidt forskrækkende at opleve en minister løbe fra sit ansvar.
Det kan ikke passe, at når regeringen for 5 år siden sagde, at den ville måles på forholdene for de udsatte grupper, kan vi i dag konstatere, at de udsatte grupper på institutionerne har nogle forhold, som jeg tror ikke ret mange forestillede sig, og som har at gøre med en negativ udviklingsspiral skabt af dårlig økonomi, dårlig uddannelse, folk, der flytter fra jobbene osv., fordi det er lavt betalte job, og så siger ministeren, jamen det her er ikke mit ansvar.
Så er det jo lige præcis, at man svigter nogle af de allermest udsatte grupper, vi har.
Ministeren kunne måske rette lidt op på det ved at komme med nogle mere håndfaste løfter end en undersøgelse.
Er der penge på bordet?
Er der tale om at lave uddannelsesprogrammer, der sikrer, at vi har tilstrækkelig uddannelse?
En undersøgelse risikerer jo bare at blive et sted, hvor man parkerer noget i et hjørne.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-20:
Det gør der bestemt ikke, og jeg synes, at hr. Villy Søvndals vinkling er helt forfejlet, for det, vi jo netop har set her, er, at det ikke er et spørgsmål om ressourcer.
Det er jo ikke, fordi at der er blevet skåret voldsomt.
Tværtimod.
Tager vi Strandvænget i Nyborg, så vi en situation, hvor der faktisk var masser af tid, hvor personalet havde alle muligheder for at gå ind med en god pleje, en god omsorg og gå ind og sørge for at tage vare på beboerne, men prioriterede anderledes.
Vi taler oven i købet om medarbejdere, der er uddannet, men jo helt åbenlyst ikke magter de situationer, de er i, og faktisk har brug for redskaber, for kompetence til, hvordan de skal begå sig over for beboere.
Jeg synes, vi her taler om nogle andre problemer end dem, vi tit og ofte har meget fokus på, nemlig de økonomiske rammer.
Her taler vi om selve indholdet, om man formår at yde en hjælp med værdighed og respekt over for beboerne, og derfor synes jeg også, det er vigtigt, at vi får meget mere fokus på det etiske og det moralske i pleje- og omsorgsarbejde.
Villy Søvndal (SF), 2007-02-20:
Jeg synes, vi kom et lille stykke videre, nemlig at socialministerens udsagn nu var, at socialministeren også påtager sig en del af ansvaret, i hvert fald sådan meget overordnet, for, at rammerne, sådan forstod jeg socialministeren, er i orden.
Jeg vil så bare spørge: I en situation, hvor det her område har været udsat for det kolossale økonomiske pres, det har, i modsætning til tidligere, hvor vi faktisk havde en meget stor realvækst på det her område, mener ministeren så også, at den meget stramme økonomiske politik, regeringen har ført, er en årsag til, at vi udløser den her negative cirkel?
Ligger der også i det, at ministeren påtager sig ansvaret for en politik, der har været ført i 5 år, og som er en medvirkende årsag til det her?
Jeg siger en medvirkende årsag, fordi selvfølgelig skal lederne ikke fritages.
Selvfølgelig skal de ansatte, der ikke passer deres arbejde, ikke fritages.
Jeg er ikke sikker på, at socialministeren forstod mit spørgsmål.
Det er rigtigt, som socialministeren pegede på, at regionerne og kommunerne har været ude at påtage sig deres del af ansvaret, sådan noget er altid klædeligt, selv om det kommer lidt sent.
Men det, jeg spurgte om, var: Vil socialministeren påtage sig sin del af ansvaret for det, der er sket?
Da den nuværende regering tiltrådte for godt og vel 5 år siden, var et af de helt centrale udsagn, at man ville måles på, hvordan det gik med de mest udsatte grupper, vi har.
Derfor er det helt afgørende spørgsmål til socialministeren: Vil regeringen personificeret ved socialministeren påtage sig sin del af ansvaret for de katastrofale forhold, vi har set på institutionerne – ja eller nej?
Det er regeringen, jeg spørger til.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-20:
Jeg finder det helt afgørende, at vi sørger for, at der på institutionerne er nogle trygge og nogle gode rammer for beboerne.
Jeg er dybt rystet over de eksempler, vi har set fra Strandvænget i Nyborg og fra Sjælør, og jeg hilser det velkommen, at både regioner og kommuner hurtigt har været på banen med hensyn til at tage ansvaret på sig og med hensyn til at få rettet op på de forhold, der har gjort sig gældende.
Men jeg synes også, vi har brug for at komme videre i forhold til, hvordan det rent faktisk ser ud på landets institutioner, og få vished for, at sådan er det ikke alle steder, men at der også er rigtig mange gode steder, hvor beboerne har trygge og gode rammer, og hvor medarbejderne er engagerede og motiverede.
Jeg vil derfor nu tage initiativ til at spørge kommuner og regioner, hvad de gør for at følge op på, hvordan forholdene er på institutionerne.
Det vil både være den forpligtelse, de har til at føre tilsyn med institutionerne, og også det personrelaterede tilsyn.
Det er jo også sådan, at kommunerne skal huske at følge op på, hvordan deres borgere har det, uanset hvilken institution de nu måtte være placeret på.
Så det vil jeg simpelt hen nu rette henvendelse til kommuneer og regioner om.
Villy Søvndal (SF), 2007-02-20:
Vi har haft en regering støttet af Dansk Folkeparti, der nu har regeret Danmark i 5 år.
De sidste to uger har vi fået nogle rystende beretninger om forholdene på vores bosteder for psykisk udviklingshæmmede.
Jeg vil godt spørge, om det er socialministerens opfattelse, at regeringen, flertallet i Folketinget, har et hjørne af ansvaret for den udvikling, der finder sted, eller om man vil presse det helt tilbage på institutionerne.
Deler socialministeren den opfattelse, at regeringen har en del af ansvaret for det, der sker i øjeblikket?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-20:
Jeg mener, at det er barnets tarv, der er i fokus, og lovgivningen på området er gennemsyret af, at det er barnets ve og vel, det gælder.
Det skal kommunerne så leve op til.
Der har vi jo bl.a. skærpet kravene f.eks. til den undersøgelse, der skal foretages med hensyn til, hvad der skal stå i handleplanerne for netop at kunne følge med i, om der er overensstemmelse mellem de problemer, barnet slås med, og den hjælp og støtte, det tilbydes.
Det tror jeg er det, der har stor betydning for, om den indsats, der finder sted, også er den rigtige, altså at vi holder øje med, om det rent faktisk sker.
Fttmo055.fm Page 3988
Friday, June 15, 2007 1:58 PM
Den vej vil jeg hellere gå end at gå ind og spekulere i refusionsordninger eller bøder, eller hvad der ellers har været af forslag, for myndigheden skal ikke kunne undslå sig.
Der er jo ikke andre steder at gå hen, så det er kommunen, der har ansvaret for at sætte ind.
Det, vi så skal sikre os, og som vi bl.a. har taget initiativ til med anbringelsesreformen, er, at der er de nødvendige krav til kommunerne om, at de så også får lavet en ordentlig sagsbehandling og får bevilget den rigtige hjælp.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 83
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-02-20:
Det er meget godt, at det er ulovligt, og det er også meget godt, at man selvfølgelig har en lovgivning, man skal følge, og at der er alle mulige kontrolinstanser.
Men det er bare sådan ude i virkelighedens verden, at en kommune, der ikke har penge til en anbringelse, går ind og kigger på nogle andre tilbud til en familie, et barn, som måske ikke nødvendigvis får det rigtige tilbud.
Det er jo virkeligheden.
Den kassetænkning, som kommunerne trods alt er nødt til at foretage en gang imellem, fordi deres økonomi er, som den er,
giver mig altså lyst til igen at spørge ministeren, om ikke man kunne se på en refusionsordning for kommunerne, så det bliver de udsatte børn og unges tarv og vilkår, der kommer i fokus, frem for økonomien i kommunerne.
Var det ikke en idé at se på en refusionsordning for kommunerne i de her spørgsmål?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-20:
Jeg valgte at bruge min tid på den tidlige indsats.
Nu skal jeg så gerne bruge min tid på bekæmpelse af kassetænkning.
En kommune må altså ikke skele til den økonomiske situation i forhold til, hvilken hjælp og støtte barnet har behov for.
Man må selvfølgelig godt, når man ser på, hvilket tilbud barnet skal have, eller hvor barnet eksempelvis anbringes, vurdere den kvalitet, man får i forhold til prisen på tilbuddet.
Der må man selvfølgelig godt gå ind og kigge nærmere på det.
Men det kan ikke være sådan, at man f.eks. afslår at anbringe et barn uden for hjemmet, fordi der ikke er flere midler i kassen.
Det vil simpelt hen være ulovligt og ikke i overensstemmelse med den forpligtelse, man har i forhold til at gribe ind.
Så det, kommunerne skal, er jo at se på, hvad barnets behov er.
Der er det, at vi netop nu går ind med meget mere kontrol og mange flere undersøgelser af, hvad der sker i kommunerne: Får de nu lavet et grundigt og omhyggeligt arbejde med at visitere barnet til den rigtige hjælp?
Heldigvis bliver der med anbringelsesreformen også en meget bedre statistik på området, så vi får bedre kendskab til, hvad der rent faktisk gør sig gældende.
Jeg er meget enig med spørgeren i, at det er overraskende, at så mange børn og unge bliver anbragt så sent.
Der er jo rigtig mange mellem 15 og 17 år.
Det kunne godt tyde på, at der er nogle, hvor der bliver grebet for sent ind, og at de har døjet med problemer i lang tide, uden at de har fået den rigtige hjælp og støtte.
Derfor har vi netop også i anbringelsesreformen
meget fokus på tidlig indsats, bl.a. skal det, når man har en sag på et barn, tjekkes, om der er søskende, der måske kunne være i samme situation, ligesom vi har sat ind med forskellige projekter gående på, om man ikke kunne gøre meget mere allerede i dagtilbuddene for at opdage, når børn har problemer.
Så er jeg i øvrigt på vej med et lovforslag, der giver mulighed for at sætte ind, faktisk allerede inden barnet er født, for netop igen at sætte fokus på, at jo før man griber ind, desto bedre mulighed er der for at hjælpe barnet.
Frank Aaen (EL), 2007-02-20:
Jeg er lidt i tvivl om, om fru Inger Beinov Støjberg har læst forslaget.
Det er altså ILO-konventionerne, som Danmark alle sammen har tiltrådt i forvejen.
Så vi siger bare, at hvis man opfylder de ILO-konventioner, som Danmark allerede har tiltrådt, kunne man jo få et mærke om, at her er et produkt, hvor arbejdstagernes rettigheder er beskyttet.
Det er da nemt at sætte på formel.
Så hvad er egentlig talt argumentet mod at sige, at opfylder man de konventioner, Danmark har skrevet under på, får man et mærke?
Fttmo055.fm Page 4014
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-20:
Jeg har selvfølgelig det helt overordnede ansvar for, hvordan forholdene er, og om rammerne er i orden.
Men her må jeg jo konstatere, at der tilsyneladende har været problemer med forholdene på nogle institutioner, at tilsynet måske ikke har været i orden, og at der måske er ledere, der ikke har formået at motivere medarbejderne tilstrækkeligt.
Jeg har bedt om en redegørelse både fra Københavns Kommune og fra Region Syd om de konkrete institutioner, men som sagt, netop fordi jeg jo også påtager mig et ansvar, vil jeg nu tage initiativ til at undersøge, hvordan det i øvrigt ser ud.
Jeg vil simpelt hen fra kommuner og regioner have svar på, hvor meget man sørger for at følge op både i forhold til personerne, og Fttmo055.fm Page 3989
Friday, June 15, 2007 1:58 PM
også i forhold til institutionerne, fordi det, jeg synes vi har brug for, er vished om, at forholdene ellers generelt er i orden, og at der er nogle gode forhold rundtomkring på institutionerne.
Frank Aaen (EL), 2007-02-20:
Nu er det altså sådan, at når vi behandler forslag i Folketinget, ser vi på, hvad forslaget går ud på.
Det kan godt være, at fru Inger Beinov Støjberg gerne vil have en anden overskrift end etik, men det materielle i det forslag, der er lagt frem, er, at mærket skal bygge på, at man overholder arbejdstagerrettigheder, som det er udtrykt i de nævnte ILO-konventioner.
Så enkelt er det, og det kan man bare sige ja eller nej til.
Hvorfor er det vigtigt at have et statsligt kontrolleret mærke, der kan sige noget om, hvordan høns har haft det, når de har produceret æg, og hvordan køerne har haft det, når de har produceret mælk, mens vi, når det gælder arbejdere, der producerer håndklæder og står i gift til knæene ude i Indien, ikke har brug for noget mærke?
Kan Venstres ordfører ikke lige forklare mig, hvorfor det er vigtigere at tage hensyn til hønsenes arbejdsvilkår end til arbejdernes arbejdsvilkår?
Rune Lund (EL), 2007-02-20:
Mit spørgsmål var: Når det her bliver vedtaget, vil ministeren så også sørge for, at det bliver implementeret som beskrevet i forslaget?
Det er for mig at se et hypotetisk spørgsmål.
Jeg har svært ved at forestille mig, at det her forslag skulle blive vedtaget.
Jeg kan ikke forestille mig, at der er et flertal i det danske Folketing, der mener, at vi totalt skal bryde med principperne i EU's indre marked og bryde EU-lovgivningen.
Mit spørgsmål går meget enkelt ud på, hvordan familie- og forbrugerministeren vil håndtere, at et flertal her i Folketinget ønsker det her vedtaget.
Spørgsmålet går på, om familie- og forbrugerministeren så ikke vil sørge for, at tingene bliver sat i værk straks.
Det er det, der er spørgsmålet.
Jeg vurderer det som fuldstændig usandsynligt, at det her forslag skulle blive vedtaget.
Nu har jeg selvfølgelig ikke hørt ordførertalerne, men det vurderer jeg.
Kristen Touborg (SF), 2007-02-20:
Jeg husker også fra den anden sag, jeg nævnte, og som ministeren ikke sådan kom nærmere ind på, at de meget kloge jurister sagde helt klart, at vi ville tabe den sag.
Men det endte alligevel med, at ministerens kollega gik ud og stillede skrappere krav i forbindelse med de dyretransporter.
Jeg synes, ministeren her misbruger forsigtighedsprincippet, og jeg vil meget anbefale, at ministeren går ind og kigger på, om det ikke var værd at afprøve grænser, om ikke det var værd at afprøve, om ikke de der meget kloge jurister nu skulle misbruge forsigtighedsprincippet.
Skulle vi ikke lige prøve at se, hvordan det kunne fungere i det rigtige liv?
Når der ikke, som der var i forbindelse med transfedt, kan være en direkte årsagssammenhæng og vi ikke kan påvise en direkte sundhedsrisiko og begrunde det i det, så kan vi ikke lave sådan en obligatorisk ordning.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-20:
Jeg synes, det er en utrolig defaitisme at lægge for dagen som minister.
Hvis jeg var nyudnævnt minister for forbrugerområdet, ville jeg da ikke sidde og sige: Uha, vi må hellere skutte os, og vi må hellere gemme os, sådan at der ikke er nogen, der rammer os.
Næ, jeg ville da sige: Nu skal vi ud og kæmpe, nu skal vi ud og vinde verden.
Det ville jeg synes var den rigtige indstilling for en minister.
Når der direkte står i traktaten, at sundhedsspørgsmål er undtaget, ville det da være fuldstændig naturligt, at man så også bruger det som et pejlemærke; at man kæmper for det, i stedet for bare at sige, ja, det går nok ikke i det lange løb.
Hvorfor er ministeren så skrutrygget – hvis man må bruge det billede – i den her sag?
Det, jeg tror på er den rigtige løsning på lang sigt for de danske forbrugere, er, at vi får et fælles EU-mærke, et obligatorisk EU-mærke på ernæringsområdet; det tror jeg er den bedste løsning.
Og det er dér, vi skal bruge vores kræfter; det er det, vi i hele 2007 nu skal forsøge at påvirke, når man nu skal i gang med at ændre mærkningsreglerne nede i EU.
Nu ved jeg godt, at Dansk Folkeparti har en anderledes holdning til EU, end regeringen har, end regeringspartierne har, men vi har altså en interesse i at kæmpe inden for EU-lovgivningens rammer, og det gør vi også i den her sag.
Samtidig kæmper vi også herhjemme for vores frivillige mærkningsordning.
Jeg undrer mig lidt over den skråsikkerhed, med hvilken ministeren kan sige, at en sådan ernæringsmærkeordning vil føre til, at Danmark bliver dømt ved EF-Domstolen.
Kunne ministeren ikke elaborere på, hvad det er for nogle begrundelser, hun mener EF-Domstolen vil anvende for at dømme Danmark?
Det er selvfølgelig rigtigt, at man har et forbud mod tekniske handelshindringer, jævnfør artikel 28, men i artikel 30 er der faktisk en meget klar undtagelse.
Her står der, at når det handler om hensynet til menneskers liv og sundhed, er det i orden at indføre noget, som kan være en handelshindring, og hvad er det så, der gør ministeren så skråsikker på, at EF-Domstolen vil give kommissæren ret og være imod, at Danmark laver regler, som kan beskytte liv og sundhed?
Her har vi trodset EU-reglerne, er gået enegang og har lavet vores egen lovgivning.
Men forskellen mellem sagen om transfedtsyrer og sagen om det obligatoriske ernæringsmærke er, at når det drejer sig om transfedtsyrer, er der foretaget forskning, der har kunnet påvise en direkte sundhedsrisiko.
Vi kunne dokumentere en direkte forbindelse mellem transfedtsyrerne og sygdomme i den danske befolkning, og derfor gik vi til EU og sagde, at vi ikke vil have dem i vores fødevarer.
Der arbejdes stadig på sagen, men man har mere eller mindre anerkendt, at det er i orden.
Jeg vil derimod få svært ved at overbevise Kommissionen om, at danskerne bliver utrolig syge, hvis ikke alle fødevarer i danske butikker er mærkede med »Spis mest«, »Spis mindre«, »Spis mindst«.
Svend Auken (S), 2007-02-20:
Vi har haft en række andre tilfælde af tilsvarende art, hvor man godt kunne have rejst sag mod os, men er veget tilbage for det, fordi formålet var godt og anerkendt af Kommissionen, og derfor har man ikke rejst sag.
Vi har også haft tilfælde, hvor domstolen har sagt, at der godt kan siges at foreligge en teknisk handelshindring, men den opfylder et fælles formål, og i mangel af fælles regler bliver det enkelte land nødt til at agere.
Det har vi adskillige eksempler på.
Jeg synes, det er ubehageligt, når man – selv om der er tale om noget, der er så ubestemt – vil fastslå med en sådan skråsikkerhed her i Folketinget, at grunden til, at vi ikke kan fortælle danske forbrugere, hvad fødevarerne indeholder, er, at vi er medlem af EU.
Det synes jeg er ubehageligt for både Den Europæiske Union og de danske forbrugere, og derfor håber jeg, at vi efterfølgende også kan få en seriøs diskussion i udvalget om disse juridiske spørgsmål.
Jeg er jo helt enig med alle andre, også med forslagsstillerne, i, at danske fødevarer skal ernæringsmærkes, men vi skal holde os inden for lovens grænser og følge spillereglerne, og spillereglerne er, at ifølge EU-lovgivningen må vi ikke lave en obligatorisk national ernæringsmærkningsordning.
Vi har vurderet det seriøst, og meldingen er klar: Der vil blive rejst en sag, og vi vil tabe den sag.
Så bliver der spurgt, om vi ikke kan få lov til at lave vores egne særregler, når der mangler fælles regler.
Igen: Det har vi også vurderet, og resultatet er, at det må vi heller ikke.
Jeg var nede og tale med hr. Kyprianou i sidste uge, og det er jo ikke sådan, at man ikke er i gang med at se på tingene dernede.
Man er på vej med nogle fælles regler, mærkningsreglerne skal rent faktisk revideres her i 2007, så spørgsmålet er sådan set meget aktuelt dernede.
Derfor er jeg slet ikke i tvivl om, at de ville rejse en sag mod os.
Fttmo055.fm Page 4029 Friday, June 15, 2007 1:58 PM
... disse EU-regler her for at høre, om ministeren virkelig mener, at det åbenbart er EU-stridigt.
Kristen Touborg (SF), 2007-02-20:
Jeg vil gerne fortsætte i samme skure som den tidligere spørger.
Når ministeren siger, at der vil blive rejst en sag, og at vi vil tabe, så forekommer det mig, at jeg har hørt det før, ikke af ministeren, men af en anden minister, en justitsminister.
Når vi snakkede dyrevelfærd og dyretransporter, fik vi den fuldstændig samme udmelding på det tidspunkt, nemlig at vi ville tabe en sådan sag.
Men der var så alligevel et flertal, der ønskede at få det afprøvet.
Vi ved ikke, om vi taber den, den er vel foreløbig ikke anlagt.
Tror ministeren ikke, det kunne blive nogenlunde det samme her, hvis ministeren ikke var helt så skråsikker på, at vi ville tabe den sag?
Jeg er meget glad for den frivillige ordning, og jeg ønsker også, at vi hurtigst muligt får en fælles EU-ordning.
Så vi har set med stor interesse og også med stor alvor på det her beslutningsforslag, der er kommet fra Enhedslisten, og derfor har vi haft vores meget kloge jurister til at vurdere det, og holdningen er helt klar, nemlig: Ja, Kommissionen vil rejse en sag, og Danmark ville tabe sagen.
Og det hænger sammen med – jeg kan sige det helt klart – at en obligatorisk ernæringsmærkeordning vil udgøre en teknisk handelshindring, eller den kan sidestilles hermed, og derfor vil den være i strid med EU-reglernes krav om varernes frie bevægelighed.
Kun nationale foranstaltninger, som kan begrundes i et af de beskyttelseshensyn, som er tilladt i EF-traktaten, og som på fødevaremærkningsområdet er udtrykt i mærkningsdirektivet, kan opretholdes, og derudover følger det klart af den nye forordning om ernærings- og sundhedsanprisninger, at medlemsstaternes mulighed for at indføre nationale ernæringsmærkningsordninger begrænser sig til frivillige ordninger.
Det kan næsten ikke stå meget tydeligere, så derfor er jeg meget sikker på det.
Inger Beinov Støjberg (V), 2007-02-20:
Jeg tror bare, vi må konstatere, at der er en holdningsforskel her.
Der er en holdningsforskel på, om vi overhovedet ønsker et etisk mærke, om vi føler, at der er behov for et etisk mærke.
Hverken Venstre eller regeringen føler, at der er behov for at få et sådant etisk mærke.
Så er det rigtigt, at vi har underskrevet nogle konventioner.
Det synes jeg er glædeligt, og så synes jeg faktisk, at vi skal lade det være det.
Jeg synes simpelt hen ikke, at der er behov for et etisk mærke, som det er blevet fremlagt her.
Jeg synes ikke, at man på den måde kan sætte etik på formel.
Det kan godt være, at der er nogle arbejdsrettigheder, som er listet op her, men etik er da meget, meget andet end de arbejderrettigheder, som hr. Frank Aaen har fået listet op i dette forslag.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-02-20:
Den socialdemokratiske ordfører bliver ved med at vende tilbage til, at man grundigt har studeret, hvad det er for nogen problemer, der tidligere har gjort, at Socialdemokratiet har stemt tilsvarende forslag ned.
Det er jo nyt, at man nu lige pludselig laver en kovending og er positiv over for at indføre et nationalt ernæringsmærke.
Jeg kunne godt tænke mig, at fru Mette Gjerskov måske lige beskrev, hvad det er for nogen problemer, man tidligere har set der har været ved at gennemføre en national mærkningsordning, og hvad det er, der har gjort, at man – nu taler fru Mette Gjerskov om ansvarlighed, jeg mener, det er meget uansvarligt – totalt har skiftet holdning i det her spørgsmål.
Mette Gjerskov (S), 2007-02-20:
Jamen vi er jo meget, meget optaget af forbrugernes gavn, forbrugernes ønsker og ikke mindst forbrugernes sundhed, så ethvert forslag, også selvom det måtte komme fra et EUfjendtligt Dansk Folkeparti, kigger vi meget nøje på, nøjagtig som vi gør med det her forslag, som kommer fra Enhedslisten.
Rent faktisk må jeg igen gentage, at det, vi har sagt om det her forslag, er, at der kunne være nogle problemer med EU-retten, og at dem kommer vi lige til at kigge på.
Vi har kigget, og vores konklusion indtil videre er, at det ikke er i strid med EU-reglerne, ellers ville vi ikke bakke op om forslaget.
Men lad os drøfte det i udvalgsbehandlingen.