Jan E. Jørgensen (V), 2015-05-21:
Jeg vil takke for talerne, ikke mindst den sidste tale fra Det Konservative Folkeparti, netop i forhold til at historien bliver gentaget igen og igen, hvis man vælger at gå videre, og at det er et problem, som vi jo så adresserer, men ganske rigtigt kun i forhold til straffelovsovertrædelser, hvor man vælger at gå domstolsvejen, og ikke hvis man går den vej, der hedder, at man klager til Pressenævnet.
Jeg var lidt skuffet, som det forhåbentlig også er fremgået af debatten, over, at så få valgte at forholde sig til sådan selve materien i forslaget med henvisning til, at Straffelovrådet sidder og arbejder.
Så var jeg også lidt ærgerlig over, at flere har misforstået, hvad forslaget går ud på.
På trods af at jeg skulle mene, at det er beskrevet ganske grundigt, hvad det er, vi foreslår, så var der alligevel en del misforståelser, hvilket egentlig overraskede mig lidt.
Men lad nu det ligge.
Vores beslutningsforslag har jo interesseret pressen, ikke mindst den faglige organisation Dansk Journalistforbund, og vi har fået en henvendelse fra Dansk Journalistforbunds formand, Lars Werge, som forholder sig til de fem punkter.
Og journalistforbundet har i hvert fald læst forslaget og har sådan set også forstået, hvad det går ud på – og det er jo ikke nogen selvfølge – så det er vi da selvfølgelig fra Venstres side glade for.
Og jeg vil gerne som min begrundelse, i virkeligheden for at forklare, hvad det er, vi er oppe imod, forholde mig til det indlæg, vi har fået fra Dansk Journalistforbund.
Dansk Journalistforbund tror, at Venstre har fremsat det her forslag på grund af Se og Hør-sagen, og at vi ligesom går fra en enkeltsag til en generel problemstilling.
Og det er forkert.
Se og Hør-sagen, hvor man benyttede sig af oplysninger, som var fremkommet på ulovlig vis fra Nets om kendte menneskers brug af deres kreditkort, er rigtig slem og er nok den værste sag, vi har set hidtil.
Men der er jo ikke tale om nogen enkeltstående sag.
Der er desværre mange andre sager, hvor kendte får krænket deres privatliv – det er typisk kendte – eller hvor der bliver bragt urigtige historier om andre mennesker, og det kan også ramme helt almindelige mennesker.
En af de sager, som er kommet frem i lyset på baggrund af Venstres beslutningsforslag og den presseomtale, der har været, handler om en mand fra Herningegnen, der blev varetægtsfængslet af politiet i forbindelse med en forfærdende sag om en ung kvinde, der hed Maria, som var blevet myrdet i sin lejlighed.
Og mens han sad varetægtsfængslet, valgte Ekstra Bladet at sætte et billede af ham på forsiden af avisen med rubrikken: »Genert og pigesky«.
Man kunne også læse, at Maria var blevet kvalt med sine egne strømper, og man kunne videre læse, at myrdede Maria fik tæsk i den 48-åriges lejlighed.
Nu var der så bare den detalje ved sagen, at det sådan set ikke var den person, som Ekstra Bladet omtalte på forsiden af avisen, der havde myrdet Maria.
Han blev fuldstændig frifundet.
Dna-spor viste, at han intet havde med sagen at gøre.
Han havde overhovedet ikke været i nærheden af Maria, og der var tale om en forfærdelig fejltagelse.
Hvorfor valgte han ikke at gå videre med sagen over for Ekstra Bladet?
Det ved vi, fordi Berlingske efterfølgende har interviewet ham, og det, han begrundede det med, var, at han efter at have opsøgt juridisk bistand, fik at vide, at det, han kunne få i erstatning, simpelt hen var så lidt, at det risikerede slet ikke at stå mål med de omkostninger, han ville få, både i forhold til al den tid, han skulle bruge, og også i forhold til den advokatregning, han ville risikere at ende med.
Han udtaler til Berlingske, at havde Venstres forslag dengang været gældende, altså at der havde været nogle fornuftige erstatningsniveauer, ville han være gået videre.
Som han udtalte til Berlingske: »Ikke kun for pengenes skyld - men for at få en følelse af retfærdighed over det, jeg var udsat for.
Det kunne jo forhåbentligt - hvis jeg altså havde vundet sagen - have betydet, at der var en lavere risiko for, at andre blev bragt i samme situation, som jeg blev bragt i.«
Jeg tror ikke, man kan forestille sig, hvor forfærdeligt det må være at blive hængt ud for et kvindemord, som man ikke har begået.
Der har vi set en anden sag om pædofili, hvor en politiker og sportsstjerne måtte opleve, at der blev rejst en tiltale mod ham, og at han skulle i retten.
Der blev nedlagt navneforbud, men der var medier, som alligevel ikke kunne dy sig for at bringe billeder af ham, så han nemt kunne identificeres via de muligheder, der er kommet for det på internettet.
Og der gik ikke ret lang tid, før alle vidste, hvem det handlede om.
Han blev frifundet fuldstændig, men ikke desto mindre har han altså været igennem mediemøllen, har været sygemeldt osv. på grund af et navneforbud, som ikke blev overholdt.
Hvad får man i bødestraf, hvis man krænker et navneforbud?
Jo, man får en bøde på 5.000 kr. Vi mener sådan set ikke, man behøver at spørge Straffelovrådet, om en sådan bødestraf er tilpas.
Vi mener, at den er helt til grin, og vi tror ikke på, at den har nogen som helst form for præventiv virkning i forhold til de medier, som altså ikke kan holde sig i skindet, men vælger at trodse et navneforbud, som jo altså er nedlagt af retten.
Det er vi i Venstre fuldstændig enige i, og det er også noget af det, som Dansk Journalistforbund påpeger.
Og vi ønsker i Venstre på ingen måde at lægge hindringer i vejen for kritiske og afslørende historier.
Men i vores verdensbillede handler det altså ikke om kritisk journalistik, når et ugeblad vælger at bringe løgnagtig sladder om en tv-værts sexliv.
Og vi mener heller ikke, at afslørende historier omfatter afsløringer, som er forkerte, og som jo altså har voldsomme konsekvenser for de stakkels mennesker, som uretmæssigt hænges ud som kvindemordere eller pædofile.
Det må være muligt at skrive avis uden at krænke folks privatliv; det må være muligt at holde sig på den rigtige side af straffeloven.
Så har vi også hørt fra Dansk Journalistforbund, at nu har man i Kulturudvalget konkluderet, at der ikke er behov for at se på erstatningsniveauet, niveauet for den økonomiske kompensation, men det var jo ikke helt det, som Kulturudvalget nåede frem til.
Kulturudvalget mente, at der kunne komme en disproportionalitet, i og med at nogle erstatningsniveauer så ville blive for lave, set i forhold til hvad man kan komme ud for her.
Og det er jo altså en catch 22-situation, hvor vi ikke kan hæve det her, fordi man ikke har hævet det andre steder, og når vi så skal hæve det andre steder, siger man, at det kan vi ikke, for så skal man også hæve det her.
Og der ser vi en næsten rørende omsorg fra Dansk Journalistforbunds side over for politiet, for Dansk Journalistforbund mener, at det hverken er rimeligt eller formålstjenligt, at politiet skal benytte en del af sine ressourcer til at undersøge, efterforske og lægge sag an i tilfælde, hvor der kan være mistanke om, at eksempelvis en artikel i et ugeblad indeholder en uretmæssig krænkelse af privatlivets fred, eller at artiklen indeholder oplysninger, der er ærekrænkende og urigtige.
Til sidst er der spørgsmålet om åbne døre.
Vi er naturligvis enige i, at åbne døre er et vigtigt princip, og derfor står det jo også i grundloven.
Men ingen regel uden undtagelser.
Man taler jo netop om i retsplejeloven i dag, at når sagens behandling i et offentligt retsmøde vil udsætte nogen for en unødvendig krænkelse, kan man lukke dørene.
Og det er jo lige præcis det, vi taler om i den her sagstype, altså at hvis man får krænket sit privatliv i et ugeblad og man så vælger at gå til domstolene med sagen, ja, så ser vi så, at alle de såkaldt pæne medier efterfølgende fortsætter krænkelsen ved at referere til, at nu er der anlagt den her sag. Så vi havde selvfølgelig håbet på en lidt større og lidt bredere opbakning, men vil alligevel takke for de positive meldinger, der er kommet.
Vi ser frem til, at Straffelovrådet kommer med deres udtalelse, og håber, at det her fører til en lovændring.
Der kommer i hvert fald en lovændring, hvis der kommer et regeringsskifte – det kan vi godt love.