Joachim B. Olsen (LA), 2014-06-02:
I fravær af vores energiordfører skal jeg takke for den grundige redegørelse om problemerne i forbindelse med den grønne omstilling.
På mange måder adskiller den sig ikke så meget fra de tidligere år, hvor man skamroser de store perspektiver i regeringens tankesæt på området – og dog alligevel.
Alene det, at man indfører et afsnit, der hedder overordnede udfordringer ved finansieringen af den grønne omstilling, er jo et bevis på, at en eller anden form for virkelighedserkendelse er ved at indfinde sig.
Det tror pokker, fristes man til at sige.
De to afgørende finansieringselementer, nemlig forsyningssikkerhedsafgiften og PSO-afgiften, er enten afgået helt ved døden eller også på vej i graven.
PSO'ens himmelflugt – efter Anholt Vindmøllepark nu en afgift, som i 2013 udgjorde skræmmende 5,7 mia. kr. – vil naturligvis stige yderligere i de kommende år, når endnu to nye kæmpeparker skal op sammen med de kystnære vindmøller.
Det er så anden gang, man nedsætter PSO'en, fordi det jo giver problemer med konkurrenceevnen og beskæftigelsen.
Når man ikke skriver om disse nye vækstinitiativer, er det formentlig, fordi det ikke skal være for åbenbart, at man både får flere arbejdspladser, når man sætter afgifterne op, altså det, der står i redegørelsen, og når man sætter dem ned igen, dvs. det, der står i vækstplanen.
Det viser, at energipolitik i Danmark er ren tryllepolitik.
Nej, der er kun én logik, der eksisterer i den grønne drømmeverden, som nu er ved at blive indhentet af de iskolde realiteter.
Det er og bliver et bluffnummer, hvis man bilder danskerne ind, at den grønne drømmeøkonomi er lige om hjørnet.
I hele EU udgør sol og vind 1,3 pct. af energiforbruget, og det selv om tyskerne bruger 20 mia. euro årligt i tilskud til især solceller, og selv om det gældsplagede Spanien bruger mere i tilskud, end de bruger til alle deres videregående uddannelser tilsammen.
I sidste uge kunne man i en større dansk lokalavis læse på forsiden, at som følge af vores energipolitik med de mange støttekroner til vind, har man slået så mange almindelige kraftværker ihjel, cirka en tredjedel, at man nu må importere el hver eneste uge, mens det tidligere kun skete et par gange om året, altså er forsyningssikkerheden svækket ud over alle grænser.
Længere inde i samme avis ses en glad energiminister i en kronik ved siden af et stort billede af en vindmølle med en julegås på spidsen af en af vingerne.
Her proklamerer ministeren, at i december, lige omkring jul sidste år, producerede vi over 50 pct. af strømmen på vind, hvorved rigtig mange danskere fik grønstegt julegås.
Dette er helt mageløst i den forstand, at der ikke stod meget om, at vi jo slet ikke er i stand til at aftage al den strøm, når det blæser, og derfor må forære strømmen til nordmænd og svenskere med enorme danske tilskud i rumpen.
Absurditeten bryder for alvor ud i lys lue, når ministeren et stykke nede i indlægget postulerer, at udlandet beundrer os, og det skulle ikke være for H. C. Andersen, men for den grønne omstilling.
Set fra Liberal Alliances stol er vi enige i, at energibesparelserne i energipolitikken er fornuftige.
Det er vedvarende miljørigtigt og vedvarende god økonomi, men det øvrige halleluja er vi ikke særlig store beundrere af, især fordi der hverken er miljø, økonomi eller forsyningssikkerhed i den førte energipolitik, så længe vedvarende energi er så dyr, som den rent faktisk er.