Margrethe Vestager (RV), 2014-01-23:
Først og fremmest vil jeg gerne takke for den positive modtagelse af forslaget.
Jeg tager det også som et tilsagn til de mennesker, som oplever det overgreb, som det er, at ens identitet bliver stjålet og misbrugt typisk til bedrageri, om, at man giver dem mulighed for, at de kan få, om jeg så må sige, en ny start.
Jeg synes også, det er meget afgørende at respektere, at det for nogle kan være så indgribende, at selv om et misbrug er ophørt og der egentlig er ro på, kan man godt have den fornemmelse, at ens personnummer stadig væk er i risiko for at blive misbrugt, eller at man har det virkelig, virkelig dårligt med, at andre har udgivet sig for at være en, og at vi derfor har en relativt bred forståelse af, hvad det er for en skadevirkning, der kan voldes ved identitetsmisbrug.
Jeg glæder mig til udvalgsbehandlingen og synes, at det er en helt afgørende diskussion, om vi har lavet adgangen til at få et nyt personnummer tilpas åben.
Jeg synes også, det er meget vigtigt at kunne følge med i, hvordan den adgang så bliver brugt, fordi det her er et nyt felt.
Vi har forsøgt at formulere en adgang, som vi håber er afbalanceret, for som Liberal Alliances ordfører, hr. Ole Birk Olesen, også sagde, så løser det her ikke alle problemer.
Det, at det i nogle tilfælde vil være en hjælp at få et nyt personnummer, ændrer ikke på, at det er vigtigt, om man så må sige, at passe på sit personnummer og sine grundoplysninger, for
gør man det, er man mere sikker, end man ellers ville være.
Det ændrer heller ikke på, at virksomheder, som f.eks. har nethandel, har et ansvar for at vide, hvem de handler med, så de faktisk kender identiteten på deres kunder, og så de ikke kommer til at sende varerne ét sted hen og fakturaen et andet sted, netop til en borger, som faktisk hverken har bedt om varen eller fakturaen.
Derfor synes vi, det er rigtigt og vigtigt at gøre det.
Jeg vil også gerne sige tak for ordene om den del af lovforslaget, der handler om forskerbeskyttelse.
Det kan hverken beskrives bedre eller enklere, end som hr. Ole Birk Olesen gjorde det, nemlig at man jo, hvis man bliver kontaktet, kan lade være med at åbne brevet, man kan bare smide det ud.
Man kan lade være med at svare på den mail, man måtte få, hvis man bliver udtrukket i forbindelse med et forskningsprojekt.
Jeg har selv personligt for relativt nylig fået et brev om, hvorvidt familien ville deltage i noget forskning om, tror jeg, D-vitamin.
Det var relativt indgribende; det syntes vi ikke at vi havde stunder til; det valgte vi ikke at svare på.
Det tror jeg i virkeligheden er meget karakteristisk.
En gang imellem får man et brev, og så tænker man: Kan man, eller kan man ikke, synes man, at det er relevant?
Hvis ikke man synes det, kan man smide brevet i skraldespanden eller slette mailen for den sags skyld.
Men i et land som Danmark, hvor så mange mennesker gerne vil bidrage til forskningen, kan vi se på andre felter, at folk stiller op og siger: Det vil vi gerne, fordi vi tror, det hjælper andre, hvis vi er til rådighed; vi bliver klogere af, at forskningen kan gennemføres.
Det, at forskerbeskyttelsen nu er så udbredt, at det i virkeligheden hæmmer forskningen, fordi man ikke kan lave ordentlige repræsentative undersøgelser, synes jeg er en god anledning til at gøre lige præcis det her.
Jeg ser meget frem til udvalgsbehandlingen, og jeg håber også at kunne give rigtige og balancerede svar på de spørgsmål, som er blevet rejst, og som jeg synes lige præcis er de spørgsmål, som skal stilles til det her lovforslag.