Per Clausen (EL), 2007-03-27:
Det, jeg kan bekræfte ministeren i, er, at præciseringen af handicapbegrebet også har haft konsekvenser for gigtpatienter.
Andet kan jeg ikke sige med den viden, jeg har.
Det er dog udtryk for, at der er sket en ændring af praksis, og det har altså intet med oplevelsesøkonomi at gøre – eller hvilke morsomheder ministeren ellers kan komme med i den anledning.
Altså, jeg kan forstå, at hr. Per Clausen i dag optræder som lobbyist for patientforeningen på det her område og ukritisk bare formidler nogle tal videre.
Og hvis hr. Per Clausen bare vil bekræfte det for mig, er jeg sådan set vældig tilfreds.
Jamen jeg skal bare sige til sundhedsministeren, at der i hvert fald er kommet en ændret praksis, som har betydet, at patienter, der har gigt, og som skal have den her fysioterapibehandling, ikke længere kan få den vederlagsfrit.
Sådan er realiteten, som den opleves af de mennesker, som det her går ud over.
Vi befinder os i landets Folketing, som jo altså i fællesskab bør tage et ansvar for de regler, der er lavet.
Og jeg må bare sige, at hvad angår det regelsæt, der gælder omkring vederlag til fysioterapi, er reglerne fuldstændig uændrede.
Fuldstændig uændrede!
Der har så været en præcisering af regelsættet i Sundhedsstyrelsen i relation til sklerosepatienter.
For gigtpatienters vedkommende er der ingen regelændringer overhovedet.
Jeg ved så ikke, om der findes læger, der har anvist konkrete patienter i strid med regelsættet – det skal jeg ikke kunne sige noget om – men jeg ved, hvad det er for et regelsæt, der udspringer af Folketinget, og jeg ved, at der ikke er tilsigtet nogen ændringer i det regelsæt.
Derfor er det simpelt hen helt urimeligt at stå og skabe et billede af, at regeringen politisk har besluttet sig for at forringe et tilbud til en gruppe patienter her.
Det er der ingen tale om.
Tværtimod er der tale om, som jeg også har sagt i et samråd i Sundhedsudvalget, at jeg nu har foranstaltet et arbejde for at se, om vi kan forbedre tilbuddene for en gruppe patienter, der ikke lider af et svært handicap, sådan som reglerne foreskriver at de skal for at kunne få vederlagsfri fysioterapi, men som alligevel kunne have glæde af det tilbud, og for hvem det kunne være relevant at lave et tilbud, der er bedre end det, man ellers alternativt kan få i dag, altså det tilbud, hvor der gives en vis offentlig medfinansiering.
Jeg skal takke ministeren for besvarelsen.
Det andet, som heller ikke var så overraskende, var ministerens synspunkt, at den markedsgørelse af sygehusvæsenet, som han har stået i spidsen for, og som har sikret, at de offentlige sygehuse i dag betragter det at konkurrere på de områder, hvor de private hospitaler og det private behandlingssystem er i stand til at levere tilsvarende ydelser, har fået store konsekvenser.
Ministeren mener, de er positive.
Jeg tror faktisk, at medicinske patienter og gigtpatienter har me get svært ved at se de positive effekter af den sundhedspolitik.
Det, der måske var en lille smule overraskende – men måske ikke så overraskende – var, at ministeren også i sin bevarelse, hvor han jo kom vidt omkring, lagde meget vægt på livsstilssammenhænge, altså årsager til sygdomme, som kunne findes i livsstil, mens den kendsgerning, at netop arbejdsmiljøet spiller en meget afgørende rolle i forbindelse med muskel- og skeletsygdomme, gigtsygdomme, var fraværende.
Det synes jeg måske er lidt beklageligt, for her er der måske virkelig en mulighed for at yde en forebyggende indsats.
Hvis man fokuserede lidt mere på det, kunne det godt være, at man også ville se de såkaldte livsstilssygdomme i en lidt anden sammenhæng.
Det, ministeren slet ikke kom ind på, er jo de ændringer, der er sket i gigtpatienters mulighed for at få vederlagsfri fysioterapibehandling i de senere år, hvor man jo har strammet op på reglerne, sådan at antallet af leddegigtpatienter, som modtager vederlagsfri fysioterapi, er faldet med 17 pct.
Det er jo noget besynderligt, for hvis man forsøger at forebygge og måske medvirke til at udskyde, at folk for alvor bliver syge og for alvor bliver invalide, er det netop fysioterapibehandlingerne, som er vigtige.
Det er også veldokumenteret, at den form for træning, som fysioterapeuter kan sikre, er en, der kan forhindre funktionstab for patienten.
Ud fra et patientsynspunkt er det jo indlysende, at det her er urimeligt.
Om det er fornuftigt ud fra en sådan mere overordnet samfundsøkonomisk betragtning, er vel også tvivlsomt, i hvert fald må det vel være sådan, at jo bedre vi kan sikre, at mennesker bliver ved med at være velfungerende og i stand til at klare sig selv i lang tid, jo bedre er det.
Hvis man kigger på ventetiderne for at komme til privatpraktiserende reumatolog, kan man konstatere, at der i de senere år er sket en forlængelse af ventetiderne.
Altså en meget, meget negativ udvikling.
Jeg synes jo nok, at ministeren bagatelliserede den forskel, der var på den geografiske vurdering af den biologiske medicin.
En ting kan man i hvert fald sige: Hvis man skal tro på eksperterne, er der mange gigtpatienter, som burde være i biologisk behandling, men som ikke er det i dag.
Jeg skal i forlængelse af det på vegne af Socialdemokraterne, SF og Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget konstaterer, – at gigt er en folkesygdom i vækst, som over 700.000 danskere lider af i dag, – at gigtområdet har været forsømt, og at indsatsen har manglet helhed, opfordrer Folketinget regeringen til at fremlægge en national handlingsplan på gigtområdet.
Denne handlingsplan bør fokusere på følgende områder:
En udbygning af den forebyggende og sundhedsfremmende indsats med inddragelse af arbejdsmiljøet.
3. Reducerede ventetider gennem indførelse af standardiserede udredningsforløb og en strategi for diagnosticering og behandling af kroniske gigtpatienter i almen praksis
4. Patientuddannelse til patienter med gigt.
6. Uddannelse af flere speciallæger i reumatologi og øget efteruddannelse til de praktiserende læger.
7. Ensartet brug af biologisk medicin i hele landet.
8. Bedre patientinformation, sikkerhed for genoptræning efter hospitalsindlæggelse og øget kapacitet i smertebehandlingen.«