Eigil Andersen (SF), 2015-02-17:
Dårligt arbejdsmiljø er alvorligt.
Det er årsagen til en dårlig tilværelse for mange mennesker, beklageligvis, og i nogle tilfælde er der lønmodtagere, som betaler den højeste pris.
De dør på jobbet på grund af dårligt arbejdsmiljø.
Andre mister et ben eller en arm, eller deres skuldre bliver slidt op, så de skal leve med et handicap resten af deres liv.
Atter andre får depression og angst på grund af dårligt psykisk arbejdsmiljø; der kan være stress og en alt for stor arbejdsbelastning eller måske mobning.
Nogle bliver helt udbrændte.
Men dårligt arbejdsmiljø er også en dårlig forretning for samfundet og for virksomhederne og institutionerne.
Der er også store udgifter til medicin, fleksjob, førtidspension osv.
LO har for nogle år siden fået en rapport, lavet af rådgivningsfirmaet COWI, som siger, at dårligt arbejdsmiljø alt i alt er årsagen til en årlig samfundsmæssig udgift på over 60 mia. kr.
Det er med andre ord et kæmpebeløb.
Derfor er det helt oplagt, at det kan betale sig at investere i bedre arbejdsmiljø.
Man ville spare netop store udgifter til f.eks. sygedagpenge, produktionstab, sundhedsbehandling osv.
Det underlige er, at det tror man ikke på i Finansministeriet.
Finansministeriet har sine berygtede regnemodeller, og hvis man siger til Finansministeriet, at der er en samfundsmæssig besparelse ved at investere i bedre arbejdsmiljø, så siger finansministeren, at det kender de ikke noget til.
De skriver et stort nul i deres regneark på det sted, hvor der skulle stå, hvad samfundet kan spare på bedre arbejdsmiljø.
Punktum.
Jeg mener, det er betontænkning, og jeg mener, at det er ubegribeligt.
Det er hårdt tiltrængt med den debat, der også er i gang for øjeblikket, om Finansministeriets alt, alt for firkantede regnemodeller, og det gælder altså også med hensyn til arbejdsmiljø.
Det er nogle fine målsætninger, der er blevet stillet op af forligspartierne i arbejdsmiljøforliget, hvor SF ikke er med.
Det er fra en situation, der var i begyndelsen af 00'erne, med hensyn til nedbringelse af diverse ulykker og psykiske arbejdsbelastninger.
Vores kritik har hele tiden været, at disse mål var særdeles fine overskrifter, men at de redskaber, som man skulle bruge for at nå målene, var utilstrækkelige.
Vi er bange for, at når vi når frem til 2020, vil man se på målsætningerne og sige: Desværre, dem kunne vi ikke nå.
Og den frygt har vi stadig.
Det gør os meget urolige i SF, at antallet af psykiske overbelastede ikke er faldet, men tværtimod ser ud til at være steget, og det gør jo, at målet om at nedbringe det med 20 pct. i 2020 er endnu længere væk.
Vi anerkender, at der er sket et fald, for så vidt angår belastninger på muskler og skelet, altså nedslidning, og det glæder os meget i SF.
Samlet set
mener vi, der er brug for en styrket indsats for at opnå de skitserede mål.
Vi vil derfor opfordre regeringen, som er socialdemokratisk ledet, til at bruge nogle trepartsforhandlinger, også inden for de enkelte brancheområder, inden for de enkelte branchearbejdsmiljøråd, altså invitere til at komme med forslag til forbedret arbejdsmiljø.
Der er jo blandt mange arbejdsgivere og tillidsfolk, og det gælder også fagforeninger og arbejdsgivere, hvis arbejdsgiverne vel at mærke vil, en stor ekspertise med hensyn til at lave forslag, der kan forbedre arbejdsmiljøet.
Men jeg vil også tilføje, at det er meget, meget vigtigt, at regeringen viser en vilje til, at den også vil foretage nødvendige stramninger af de statslige regler.
Jeg tænker bl.a. på sådan noget som arbejdspladsvurderinger.
Der kan stilles krav om, at de skal konkretiseres mere, f.eks. at en sådan APV skal indeholde, hvad man gør i tilfælde af mobning på arbejdspladsen.
Hvem skal man som ansat henvende sig til, og hvad gør man i så fald på arbejdspladsen for at stoppe den pågældende mobning?
Men et andet punkt, hvor der også er brug for strammere regler, er et, som jeg også har nævnt her i debatten, nemlig at det er misvisende og grotesk, at Arbejdstilsynets magt er stækket, for så vidt angår afgørelser inden for psykisk arbejdsmiljø.
Man har, som jeg har nævnt nogle gange, besluttet sig for, at Arbejdstilsynet ikke må blande sig i noget, som man så mener henhører under arbejdsgiverens ret til at lede og fordele arbejdet.
Men den ledelsesret er der jo beklageligvis en del arbejdsgivere – ikke alle, det vil jeg gerne understrege – som ikke er i stand til at leve op til ansvaret for, og en del af deres beslutninger får store konsekvenser for det psykiske arbejdsmiljø.
Derfor er det vigtigt, at man også skal lave nogle regler om, at Arbejdstilsynet kan træffe afgørelser på det område, som i dag er forbudt. Jeg vil så afslutningsvis sige, at vi i SF selvfølgelig stemmer for det forslag til vedtagelse, vi har været med til at fremsætte sammen med Enhedslisten i den her debat.