Pia Adelsteen (DF), 2013-06-04:
Det ville så også være rart, hvis vi kunne få nogle svar, så vi ikke, når vi spørger i øst, får svar i vest.
Blandt os, der sådan er lidt skeptiske en gang imellem,
kalder vi det for justitsminister-look-alike, når det kører på den måde.
Vi har jo netop lige stemt om de her ændringsforslag, som fra modstandernes – Dansk Folkeparti, Enhedslisten og Liberal Alliance – side var et forsøg på at lave et kompromis.
Regeringen, Venstre og Konservative valgte at lukke ørerne og valgte at fastholde lovforslaget som fremsat tilbage i februar, ja, egentlig som lovforslaget blev fremsat tilbage i 2010.
Og man har valgt at lukke ørerne for mere end 85.000 borgere, der rent faktisk har fundet det vigtigt nok at protestere mod denne lov.
Forløbet om den nye offentlighedslov har egentlig været ganske bemærkelsesværdigt.
Daværende folketingsmedlem, fru Meta Fuglsang, fra Socialistisk Folkeparti sagde ved førstebehandlingen i 2010, at »udtrykket elastik i metermål har været brugt med hensyn til § 24«.
De Radikale var imod, og i 2010 sagde hr. Manu Sareen
: »Med den nuværende formulering særlig omkring §§ 24 og 29 er der efter vores opfattelse tale om en alt for stor hensyntagen til ministerens behov for fortrolig rådgivning på bekostning af kontrollen med og tilliden til forvaltningen.« Socialdemokratiet var imod i 2010, hvor fru Karen Hækkerup dengang sagde, at som hun så lovforslaget, var det fuldstændig uacceptabelt.
Og ikke mindst sagde justitsminister Morten Bødskov tilbage i 2010, at indholdet i den foreslåede § 24 for ham at se savnede enhver begrundelse.
Jeg ved ikke, om begrundelsen kom samtidig med ministerposten, men man kan jo godt få det indtryk.
Det er i hvert fald sådan, at i starten af oktober sidste år blev det offentliggjort, at regeringen havde indgået en aftale med Venstre og Konservative om en ny offentlighedslov.
Påstanden fra justitsministeren var og er, at aftalen mellem regeringen, Venstre og Konservative har præciseret § 24, så kritikken bliver imødekommet.
Venstres ordfører, hr. Jan E. Jørgensen, mener dog, at der kun er tale om små kosmetiske forskelle mellem udspillet tilbage i 2010 og aftalen om den nye offentlighedslov.
Og i Information den 4. oktober sidste år giver justitsminister Morten Bødskov ham ret.
Derfor er det også fuldstændig uforståeligt, at justitsministeren kan gå fra udtalelser i 2010 om, at § 24 for ham savner enhver begrundelse, til nu at være fortaler for § 24.
Selv Oluf Jørgensen, som har siddet i Offentlighedskommissionen, udtrykker stærk bekymring over aftalen, som han mener vil øge risikoen for, at danskerne ikke får den fulde sandhed om de politiske beslutningsprocesser, og han siger direkte, at aftalen betyder, at medierne og offentligheden fremover må nøjes med det, som spindoktorer vælger at servere for dem.
Ikke desto mindre er aftalen indgået, en aftale, hvor de typiske regeringspartier nu indfører en offentlighedslov, der forringer muligheden for aktindsigt i ministerierne.
Og hvis man som justitsminister rent faktisk mener, at aftalen præciserer § 24, hvorfor i alverden forsøgte man så ikke at sælge aftalen til de tre partier, der i dag stemmer nej?
Man skulle jo mene , at hvis man selv synes, at man rent faktisk har lavet en rigtig god aftale og et rigtig godt stykke a rbejde, der rent faktisk ændrer ens egen holdning, fra at § 24 savner enhver begrundelse, til at § 24 er formidabel, burde man vel for pokker kunne sælge det til andre.
Men nej, forløbet har ikke været at spørge, om andre ville være med.
En kort kop kaffe til Enhedslisten og Liberal Alliance var vist det, man formåede at strække sig til, hvor man ligesom fremlagde et endeligt resultat, som partierne kunne sige ja til.
Dansk Folkeparti fik ikke kaffe.
Det er jo også fair, men det fortæller da en historie om, at uanset at man selv synes, at man har fundet de vises sten, så var man ikke interesseret i at dele den viden med alle, og man var i hvert fald ikke interesseret i at stå på mål for at sælge den vare.
Men i bund og grund kan jeg måske også godt forstå det, for man har netop ikke fundet de vises sten.
Nej, offentlighedsloven tilbage fra 2010 er ikke ændret, hvilket hr. Jan E. Jørgensen fra Venstre har bekræftet.
En kosmetisk ændring er netop ikke en ændring af indhold.
Af samme årsag holder vi i Dansk Folkeparti også fast i den holdning, vi havde tilbage i 2010, for i modsætning til regeringspartierne køber Dansk Folkeparti ikke kosmetiske ændringer, kun indholdsændringer.
Derfor siger vi selvfølgelig nej til lovforslaget.
Må jeg så slutte af med at sige: Offentlighedsloven er jo en form for grundlov for befolkningen, medier og Folketing, hvis formål er at give mulighed for kontrol med den offentlige forvaltning.
Loven er som tidligere nævnt ikke blevet ændret siden 1985, og selv om Offentlighedskommissionen brugte 7 år på sin betænkning, så får vi altså i Folketinget omkring 4 måneder, hvor folketingsmedlemmer skal sætte sig ind i og forstå en meget kompliceret lov, se hvilke begrænsninger den giver, se hvilke udvidelser den giver, og i det hele taget forstå, hvad det er der sker.
Og det er der 4 måneder til.
Problemet omkring fremlæggelsen her er jo også, at da Venstre, De Konservative og regeringen lavede deres aftale tilbage i oktober, vil jeg bare sige, at der var der altså ikke mulighed for de partier, der havde spørgsmål, til at stille dem, før loven blev fremlagt.
Og det vil sige, at tiden gik fra oktober, indtil det passede regeringen at fremlægge sagen i februar, før vi havde mulighed for at stille spørgsmål.
Det viser med al tydelighed, at man lukker og ikke åbner.