Karsten Lauritzen (V), 2009-05-19:
Jeg vil godt starte med at rose oppositionen for at tage initiativ til at fremsætte den her forespørgsel om, hvordan finanskrisen rammer udviklingslandene, og hvad vi kan gøre fra dansk side, for det er jo en vigtig debat at tage her i Folketingssalen.
Finanskrisen og den økonomiske recession rammer Danmark og danskerne hårdt i form af stigende arbejdsløshed, negativ økonomisk vækst, generel usikkerhed om fremtiden, men de konsekvenser, som finanskrisen har for Danmark og danskerne, er intet i sammenligning med de konsekvenser, som verdens fattigste folk, lande og samfund føler på deres egen krop.
Som både ministeren og hr. Jeppe Kofod tidligere var inde på, er der fald i remitteringerne, der bliver overført til udviklingslandene, på 20-40 pct., markante fald i eksport og handel, betydelig nedgang i indtægter fra turisme og nærmest et stop for udenlandske investeringer i en række udviklingslande.
Når vi kombinerer det med fødevarekrisen fra sidste år og stigende priser på basale fødevarer som korn og ris, har vi bogstavelig talt en dødelig cocktail i verdens udviklingslande, for det er en udvikling, som vil betyde hungersnød og øget fattigdom for alt for mange mennesker, som har fortjent langt bedre.
Verden over, særlig i de vestlige lande, bruges der milliardbeløb på vækstpakker, beløb, der langt overstiger den årlige udviklingsbistand, penge, der bruges til at stimulere økonomien, redde job og skabe økonomisk vækst, men de selv samme lande glemmer deres forpligtelser over for verdens fattigste.
De glemmer, at de har skrevet under på 2015-målene og erklæringen fra 2000 om at halvere verdens fattigdom i 2015.
De glemmer, at de har lovet 0,7 pct. af BNI i udviklingsbistand, ja, meget tyder på, at selv vores europæiske naboer har, hvis ikke glemt, så i hvert fald fået midlertidigt hukommelsestab om, at EU til næste år skal give 0,56 pct. af BNI i udviklingsbistand.
I nøden skal man kende sine sande venner.
Udviklingslandene har desværre ikke ret mange sande venner, og i den økonomiske krise er man sig selv nærmest.
Det er nok ikke overraskende, det er desværre ganske menneskeligt.
i søndags kørte en dødsbilist en lille pige ihjel på Roskildevej, en frygtelig historie, som vi alle sammen har hørt om, som vi alle sammen forarges over, og hvor vi alle sammen forholder os til, om vi kan gøre noget i den forbindelse.
Men hvorfor forarges og forholder vi os ikke i samme omfang til uretfærdigheden i, at der hvert femte minut dør 15 mennesker i verdens fattigste lande af sult eller sygdom forårsaget af sult, der kunne være undgået, eller at der hvert minut dør 18 børn i udviklingslandene, som kunne være reddet.
I Venstre ønsker vi at leve op til vores forpligtelser, og det mener vi også at Danmark gør.
Vi har nogle forpligtelser over for verdens fattigste lande, og de skal hjælpes, også i den økonomiske krise.
Nøden er størst i Afrika syd for Sahara og i Afrika som kontinent.
Derfor skal bidraget og hjælpen her selvfølgelig også være størst.
Afrikakommissionen er netop kommet med deres anbefalinger.
Vi håber og tror på i Venstre, at de vil blive brugt til øget fattigdomsbekæmpelse via fokus på privatsektorprogrammer, fokus på unge, fokus på beskæftigelse.
Økonomisk vækst i udviklingslandene er ikke proportional med mængden af udviklingsbistand.
Tværtimod handler det i høj grad også om, hvordan vi bruger de penge, der bliver givet i udviklingsbistand.
Udviklingsbistanden skal gå hånd i hånd med øget frihandel og mindre protektionisme.
Vi vil ikke acceptere, at finanskrisen bruges af andre vestlige lande til at indføre mere protektionisme.
Et skridt på vejen mod mere frihandel er, at udviklingslandene handler mere med hinanden.
Den interne handel mellem udviklingslandene er i dag meget beskeden.
I Afrika udgør intern handel kun ca. 10 pct. af landenes totale samhandel, hvilket er det laveste tal for en hel verdensdel.
En af årsagerne til, at udviklingslandene handler alt for lidt med hinanden, er, at udviklingslandene betaler for meget i told, ikke så meget til ilande, som mange ellers tror, men til andre udviklingslande.
I dag går 70 pct. af den told, som udviklingslandene betaler, til andre udviklingslande, og resultatet er, at udviklingslandene i dag betaler 40 pct. af den globale industritold, selv om de faktisk kun udgør 22 pct. af det globale BNP.
Når fattige lande fortolder hinanden, skyldes det ofte, at det er en let måde at rejse penge på til slunkne statskasser, der ikke kan finde ud af at inddrive skatterne selv, og problemet er bare, at de selvsagt hæmmer udviklingslandenes samhandel.
Det hæmmer frihandel.
I Venstre ønsker vi, at udviklingslandene tænker mere i regional samhandel, og er glade for, at Afrikakommissionen deler det fokus, for vi ønsker at understøtte arbejdet med det også økonomisk.
Vi skal både have sikret øget intern samhandel, og vi skal have sikret mere global frihandel og mindre protektionisme.
Verdens fattigste lande skal ikke glemmes i den finansielle krise.
De skal hjælpes, og i Venstre anerkender vi den lange række tiltag, som regeringen har foretaget, der sikrer, at ikke blot Danmark, men også resten af verdens ilande lever op til deres løfter og deres forpligtelser over for verdens fattigste.
Jeg skal hermed som afslutning på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at også de fattigste udviklingslande rammes hårdt af den globale økonomiske krise, opfordres regeringen til at arbejde for et styrket fokus på en fattigdomsorienteret international kriserespons, særlig gennem - en målrettet indsats for, at det internationale samfund til trods for økonomisk krise lever op til forpligtelserne om at give 0,7 pct. af BNI i udviklingsbistand, herunder at arbejde for en styrket monitorering af bistandsforpligtelserne - at den internationale kriserespons også omfatter de fattigste lande og bruges som en mulighed for at fremme kvinders økonomiske muligheder samt klimavenlige og bæredygtige investeringer i udviklingslandene - fortsat at arbejde aktivt for en ikkeprotektionistisk, udviklingsvenlig og liberal handelspolitik og for at udviklingslandenes stemme og indflydelse styrkes i de internationale organisationer - ikke mindst i Verdensbanken.«