runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-23:
Jeg er fuldstændig enig med hr. Martin Lidegaard i det sidste: Det handler om mennesker.
Det, vi har kunnet konstatere gennem den undersøgelse, der er foretaget, er, at der måske nok bliver lavet tilsyn, men at de tilsynsrapporter, der bliver lavet, faktisk ikke er anvendelige, fordi de ikke indeholder noget, der siger nok om, hvordan de faktiske forhold så er.
Det er derfor, jeg nu synes, vi bliver nødt til at stille nogle krav op om, hvad det er, der skal med, nemlig noget om forplejningen på stedet, om det sociale miljø på stedet, om personalets sygefravær og lignende, og det er ikke at regulere ned i mindste detalje, det er at tage de ting med, som er væsentlige, og som gør, at tilsynsrapporterne så også bliver brugbare.
Martin Lidegaard (RV), 2007-02-23:
Altså, jeg er enig med ministeren i, at der skal være et tilsyn, og vi stemte for loven i 2001, kan jeg sige, og det vil vi også gøre i morgen.
Men der ligger jo også en ganske detaljeret lovgivning, der siger, hvor mange gange der skal føres tilsyn, og som også angiver rammerne for, hvordan tilsynet skal føres; den ligger der jo allerede.
Hvad er det, man vil opnå ved at gå helt ned i detaljen og nærmest beskrive, hvor mange gange man skal kigge ind i det enkelte rum for at have udført sit tilsyn sådan, som socialministeren gerne vil have det skal udføres, og hvem har glæde af det?
Hvem er det, der skal have glæde af, at alle tilsynsmyndigheder på nøjagtig samme måde stikker hovedet ind i nøjagtig samme rum og kigger på det igen?
Det, det her handler om, er jo mennesker.
Det er jo medarbejdere, der forsøger at gøre deres arbejde.
Det er borgere, der sidder derude og har brug for forskellige former for behandling og varme.
Det her handler ikke om blanketter og bureaukrati.
Det handler om mennesker.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-23:
Jeg vil gerne sige til hr. Martin Lidegaard, at vi jo så sandelig fra regeringens side også har fokus på, hvad der i øvrigt skal gøres for at forbedre kvaliteten.
Vi har sat et meget stort arbejde i gang med en kvalitetsreform, hvor vi netop har fokus på: Hvordan griber man det her allerbedst an udeomkring?
Jeg kan også nævne, at jeg jo har taget et initiativ, der er ved at blive udmøntet, gående på at understøtte uddannelsen af lederne inden for sektoren, fordi jeg netop synes, det er vigtigt, og derfor gerne vil understøtte kommuners og regioners ansvar for at sørge for en fornuftig uddannelse.
Men det ændrer ikke ved, at vi her har et område, hvor der har været meget frie rammer i forhold til, hvordan man udfører tilsynet.
Der må jeg jo altså igen sige til hr. Martin Lidegaard, at jeg synes, der er nødt til at være et tilsyn.
Jeg synes, man er nødt til at følge op på, hvordan de faktiske forhold er.
Der kan jeg konstatere, at de rammer altså er blevet fyldt ud på meget, meget forskellig vis, og nogle steder på en måde, som ikke har været anvendelig.
Derfor gør vi faktisk nu det, at vi siger ...
Martin Lidegaard (RV), 2007-02-23:
Jeg må sige, at det undrer mig, at ministeren undrer sig over, at vi har et forskelligt syn på det her, for Venstre og Det Radikale Venstre har jo et meget forskelligt syn på den offentlige sektor og har fået det i stigende grad.
I de sidste 5 år er Venstre jo gået fra at være et liberalt parti til at være et parti, som går ind for mere kontrol, mere ensliggørelse; man har en mærkelig tro på, at hvis vi vedtager mere bureaukrati og trækker det ned over hovedet på kommuner og medarbejdere i den offentlige sektor
, får borgerne et bedre produkt ud af den offentlige sektor.
Det tror vi simpelt hen ikke på hos De Radikale.
Vi tror, der er brug for en tillidsreform, hvor vi får styrket fagligheden hos medarbejderne, hvor vi får styrket motivationen og ledelsen i det offentlige og får tilført flere ressourcer der, hvor der er behov for det.
Det er det, der giver bedre pleje til de ældre, ikke at fru Eva Kjer Hansen får lavet et papir, hvor der står, præcis hvordan en kommune skal tjekke et tilsyn.
Plejehjemmene er jo forskellige; det er forskellige virkeligheder.
Hvorfor skal alle plejehjem have nøjagtig det samme tilsyn, hvis det er forskellige virkeligheder, der er derude?
Hvor for skal det hele presses ind i Venstres små skemaer?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-23:
Jeg synes, det er ærgerligt, at fru Charlotte Fischer kalder det en forkromet model, for fru Charlotte Fischer siger jo også selv, at principielt er Det Radikale Venstre tilhænger af, at børnene selv kan træffe valget, og det opnår vi jo ikke ved blandingsmodellen.
Det bliver muligvis sådan, at nogle af børnene får mulighed for at træffe valget, og jeg vil gætte på, at de kvinder, der vælger at modtage kunstig befrugtning, nok især vil være de lesbiske.
Det vil selvfølgelig være til gavn for deres børn, men fru Charlotte Fischer er vel enig med mig i, at hvis vi fastholder donoranonymiteten, har vi valgt på forhånd på børnenes bekostning?
Det synes jeg var et interessant indlæg fra en person, som kalder sig socialist.
Jeg mener sådan set, det er ret væsentligt, at man som socialist kæmper for menneskers grundlæggende rettigheder, og jeg mener, det er noget grundlæggende at have ret til at få kendskab til sit biologiske ophav.
Jeg ved godt, at der i den praktiske verden vil være en række områder, hvor man ikke kan få det, f.eks. hvis det er på grund af utroskab, der er en anden far.
Sådan er det, det kan vi ikke gøre noget ved, og det kan vi ikke lovgive om.
Men på dette område har vi faktisk lovgivet sådan, at vi på forhånd afskærer børnene fra muligheden, og jeg vil altså godt spørge hr. Per Clausen, om han ikke synes, det rent faktisk er et problem.
Så vil jeg bare komme med en enkelt forbrugeroplysning.
Der står ikke nogen begrundelse i forslaget om, at det skulle ændre ved, hvor mange forældre der fortæller deres børn det, så her har hr. Per Clausen simpelt hen læst forslaget forkert.
Per Clausen (EL), 2007-02-23:
Børns rettigheder kan jo bruges til meget.
I den tidligere debat blev de brugt til at forsøge at sikre, at kvinder, der ikke bor sammen med mænd, ikke kan få hjælp til at få børn, og her skal de, så vidt jeg kan se, bruges til at reducere antallet af børn, der fødes som et resultat af sæddonorers indsats, for det ville jo blive konsekvensen.
Om det er tilsigtet eller utilsigtet fra SF’s side, ved jeg ikke, men det ville blive konsekvensen.
Så kan man spørge: Hvad er det for en rettighed, der nu fokuseres så meget på?
Det er retten til at vide, hvem ens far er.
Det ville for de fleste af os betyde, at vi skulle afkræve dna-test osv., for hvis vi virkelig interesserer os meget fundamentalt for, hvem vores biologiske far er, er det jo ikke så enkelt, at der bare kan henvises til, at det ved man godt, fordi lovgivningen sikrer, at det altid er ægtefællen, der er faren.
Jeg synes altid, det er interessant, når socialistiske partier som her SF begiver sig ud i at synes, at biologien er af afgørende betydning.
Vi mener faktisk, der er tale om et ikkeeksisterende problem, som man vil løse ved at tildele nogle mennesker nogle rettigheder, de ikke har bedt om.
Det ville få stærkt skadelige virkninger, det kan jeg faktisk garantere for, men der er ikke flertal for det i Folketinget nu, og der vil heller ikke være det efter et kommende valg, naturligvis medmindre Socialdemokratiet, SF og De Radikale skulle få flertal alene, hvad der vel ikke er meget, der tyder på.
Hvad er så grunden til, at vi synes, forslaget vil få skadelige effekter?
Ja, et af argumenterne fremfører SF jo selv i begrundelsen, hvor de siger, at der er mange børn, der ikke får at vide, at de er donorbørn – hvis man vil tilgive mig den udtalelse.
Erfaringerne fra Sverige viser, at hvis det oven i købet er sådan, at det, at man får at vide, at man har en anden far, også indbefatter, at man har ret til at få at vide, hvem den far er, lader endnu flere forældre være med at fortælle barnet, at det er donorbarn.
Som det fremgår meget godt af SF’s bemærkninger til forslaget og også af, hvad mennesker, der har forstand på tingene, har ytret i debatten, opstår de største problemer måske, hvis man forholdes oplysninger, og ikke så meget, fordi man ikke lige præcis ved, hvem denne far er, så reelt vil det måske skabe dårligere vilkår i virkelighedens verden for de børn, man vil gøre det af hensyn til.
Tidligere i dag er det blevet sagt meget klart, at medmindre SF har nogle nye ting at tilføje, ved man sådan set overhovedet ikke noget om, hvorvidt der er børn, der som udgangspunkt opfatter det som et problem, at de ikke ved, præcis hvem der er deres biologiske far.
Nu deler jeg fuldstændig SF’s og fru Anne Grete Holmsgaards bekymring over mænds dalende sædkvalitet og vil støtte alle de miljøpolitiske og sundhedspolitiske initiativer, der kan tages for at løse det problem, men jeg synes alligevel, det er en dårlig idé at vedtage et forslag, som kun har negative konsekvenser, fordi det faktisk forringer mulighederne for, at de børn, hvis rettigheder man bekymrer sig meget om, overhovedet vil blive født.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Ja, det lyder fint, og jeg har ikke andet at tilføje, end at jeg synes, vi skal blive enige om at gøre det.
Vi har i hvert fald brug for at blive klogere.
Karen J. Klint (S), 2007-02-23:
Det vil jeg gerne kvittere for, for jeg tror, det er vigtigt, at vi hjælper regeringen, også fordi et flertal i regeringen synes, det er for tidligt at starte debatten.
Det kan godt ske, det er for tidligt at trykke på afstemningsknapperne, men jeg synes ikke, det er for tidligt at starte debatten, så både under og ved siden af udvalgsarbejdet vil vi gerne være med til at se på, om vi kan være behjælpelige, og også se på, hvordan vi kan blive klogere på området, og hvordan vi kan få hørt alle interessenterne.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Ikke helt konkret, men jeg vil være meget interesseret i at tale med fru Karen J. Klint om, hvad vi kan gøre.
Jeg synes, det vil være oplagt at se på, hvilke muligheder vi har for at komme lidt dybere ned i tingene, når vi kommer tilbage i Sundhedsudvalget.
Som fru Birthe Skaarup sagde, har vi haft en drøftelse, men jeg tror ikke, der er nogen af os, der har fornemmelsen af, at vi nåede særlig dybt ned.
Der er mange, som har sagt her i dag, at det måske er en god idé.
Det kan godt være, det ikke skal være lige nu, men vi kunne måske starte i Sundhedsudvalget med at bruge nogen tid på at få det belyst, måske afholde en høring eller gøre forskellige andre ting.
Karen J. Klint (S), 2007-02-23:
Jeg vil bare spørge fru Charlotte Fischer, om Det Radikale Venstre har tænkt over en proces for, hvordan det kan lade sig gøre.
Vi er jo nogle af de få partier, der taler om mellemløsninger, og hvordan kan vi udvikle en proces, hvor vi får en debat om fordele og ulemper, mere viden, mere information, hvad det er, der rykker, hvad det er, der påvirker enten donorerne eller dem, der skal aftage donationen, og hvordan børnene og de unge ser på det?
Der er jo mange interessenter på området, og har Det Radikale Venstre talt om en proces?
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Den sidste bekymring deler vi fuldt ud, det mener jeg der er al mulig grund til at få undersøgt og få gjort meget mere ved, og i virkeligheden er det også min pointe, at det vel ikke er et enteneller.
Man skal både bekæmpe hele problemet med faldende sædkvalitet og informere donorer bedre osv.
Men jeg tror nok, at når man melder sig som donor, er hele spørgsmålet om, hvorvidt man er anonym eller ikke anonym, og hvorvidt man senere er parat til at træde frem som biologisk ophav, så principielt, at jeg ikke tror, det bare kan gøres med en informationskampagne eller nogle bedre pjecer og sådan nogle ting.
Jeg tror simpelt hen, at det er et mere principielt spørgsmål.
Vi anerkender, at der er nogle problemer i at tage skridtet fuldt ud og ophæve anonymiteten, og derfor er vi interesserede i en mellemløsning.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-23:
Ja, det er klart, at det kan give nogle rettigheder til nogle børn, men jeg synes egentlig, det er lidt mærkeligt, at fru Charlotte Fischer bliver stående her.
Hvorfor ikke foreslå at give ordentlig information, så vi får det hele ordentligt frem i lyset?
Der er jo ingen tvivl om, at der er megen hemmeligholdelse, ja, i virkeligheden på en eller anden måde usynliggørelse af området, så hvorfor ikke give ordentlig information for at få flere donorer og være meget mere pågående med at få undersøgt, hvad der egentlig er årsagen til ...
Lad os få undersøgt årsagerne til, at sædkvaliteten er så dramatisk faldende, lad os få gjort noget ved det, og lad os også få bedret vilkårene for at adoptere.
Det er jo klart, at for mange mennesker er det virkelig et stort problem, at de ikke kan få børn efter den såkaldte naturmetode, men jeg synes, det meget let kan komme til at føre til, at man undlader at tage fat i de andre ting, man også kan gøre, nemlig ordentlig oplysning, ordentlige kampagner om at melde sig som donor, ordentlig synlighed og en ordentlig indsats for at stoppe den dramatiske forringelse af sædkvaliteten, som jeg virkelig synes er forfærdende skræmmende.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Det er klart, at heller ikke den tostrengede model giver alle børn den mulighed, som vi principielt synes er rigtig.
Men jeg synes også, at med de erfaringer, vi har fra Sverige, er der meget, der taler for, at vi er nødt til at være pragmatiske i dette spørgsmål.
Vi ved, at vi kan risikere væsentlig færre donorer, og vi kan risikere, at de mennesker, der ønsker donation, simpelt hen søger uden for landets grænser, og så er vi jo lige vidt.
Jeg synes, at når vi vil gennemfører noget, må vi også være optaget af, at det reelt virker, så det ikke bliver signallovgivning, som ser fin ud, men faktisk ikke får reel effekt.
Jeg ville være meget ked af at lave en lov, der f.eks. betød, at vi fik mangel på donorer på området, så jeg taler simpelt hen for at tage et skridt i den retning, jeg har beskrevet, og finde ud af, hvordan tingene virker.
Jeg er overbevist om, at det vil give nogle bedre muligheder til en række børn, men selvfølgelig vil der også være nogle børn, der ikke får mulighed for at opsøge deres biologiske ophav.
Når vi foreslår den tostrengede model, er det jo i virkeligheden – jeg vil ikke sige kølig pragmatisme, men i hvert fald et pragmatisk skridt, som siger: Ja, det er jo rigtigt, som Enhedslistens ordfører siger, at det vil betyde, at der stadig er børn, der ikke får den mulighed.
Men det ville måske også betyde, at der var flere børn end i dag, der fik muligheden for selv at træffe beslutningen, og samtidig ville vi give donorer og aftagere en mulighed.
Derfor er min holdning: Lad os se, hvad konsekvensen vil blive af en sådan model, netop fordi vi er lidt nervøse for at tage skridtet fuldt ud og risikere, at folk ikke melder sig som donorer.
Vi har det svenske eksempel, men det er ikke et supersolidt grundlag, når der skal træffes en beslutning af denne karakter.
Per Clausen (EL), 2007-02-23:
Nu kan konsekvensen af, at man ikke vil træffe den beslutning på andre menneskers vegne, jo blive, at disse mennesker aldrig får mulighed for at træffe noget som helst valg, fordi de aldrig bliver mennesker.
Men jeg vil bare stille et enkelt spørgsmål til fru Charlotte Fischer: Den blandingsmodel, som fru Charlotte Fischer foreslår, giver da ikke børnene nogen som helst rettigheder.
Den giver frit valg til forældre og donorer, og det kan vel være vældig godt, at man har et frit valg.
Men det giver jo ikke børnene nogen som helst rettigheder, så vi må altså vælge, om vi vil give forældrene og donorerne nogle ekstra muligheder, nogle ekstra rettigheder, eller vi vil interessere os for børnenes rettigheder.
Det er jo ikke det samme.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Nej, men principielt vil jeg bare ikke være den, der bestemmer sådan nogle ting på andre menneskers vegne.
Jeg kan ikke stå her på talerstolen og sige: Ja, jeg ved lige præcis, at det er et så og så stort problem.
Det mener jeg er en beslutning, der skal træffes af det enkelte menneske, og jeg har egentlig meget svært ved at se, hvorfor jeg skal træffe en standardbeslutning på samtlige menneskers vegne om, hvad der er vigtigt, og hvor vigtig biologien er.
Per Clausen (EL), 2007-02-23:
Da der jo, som fru Charlotte Fischer selv siger, er en række negative effekter ved at afskaffe anonymiteten, vil jeg gerne spørge, om fru Charlotte Fischer er vidende om, at der skulle være noget problem, der skal løses.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-02-23:
Jeg er meget glad for at høre, at det er sådan, det forholder sig, for det er klart, at det med hensyn til de her ting er vigtigt at vide hundrede procent, hvordan retningslinjerne er for det, og også, hvordan det forholder sig i praksis.
Så det ser jeg meget positivt på.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-23:
Jeg vil gerne sige til hr. Per Ørum Jørgensen, at der i det her forslag ikke ligger noget om, at det skal være en pligt, at donorbørnene får at vide, hvem donor er.
Om børnene så vil udnytte den ret, er fuldt ud op til børnene selv.
For os, som har fremsat det her forslag, handler det om at sikre barnets rettigheder.
Til spørgsmålet om ægdonation vil jeg sige, at jeg ikke har taget det med i det her forslag, fordi den store gruppe vedrører sæddonationer, men jeg mener, at det er oplagt, at det også bør gælde for ægdonationerne.
Det er jo lige så vigtigt for de børn at have retten til at kunne opsøge viden om, hvem deres biologiske ophav er – den ene halvdel af det – hvis de altså ønsker det.
Pia Kristensen (DF), 2007-02-23:
Forslaget, vi behandler nu, er jo en del af satspuljeaftalen for 2007, og det indeholder tre elementer.
Det første element drejer sig om, at der indføres en klar ret for børn og unge til selv at medbringe en bisidder til møder ved kommunen i forbindelse med sager om særlig støtte.
Når det drejer sig om de udsatte børn og unge, har de jo desværre sjældent forældre, som de kan støtte sig til, men de kan have andre voksne i deres netværk, som de har tillid til.
Det kan være en nabo, et familiemedlem, en skolelærer eller en anden person, som de kan udpege som bisidder.
Vi er meget positive over for dette forslag, fordi det helt klart styrker hensynet til barnet eller den unge.
Det andet element i forslaget er en undersøgelse af, hvordan der kan sættes ind med hjælp til vordende forældre, som er i en udsat situation.
Hermed sikres det, at både ressourcer og problemer i familien afdækkes, så det bliver muligt at tilbyde den rette hjælp til familien, inden barnet bliver født.
Vi håber, at man i nogle tilfælde så kan undgå at tvangsfjerne et barn umiddelbart efter fødslen via en forebyggende og en støttende indsats.
Omvendt kan der også være tale om en så manglende forældreevne, som ikke kan afhjælpes via støtte og forebyggende indsats, sådan at en tvangsfjernelse er den eneste rigtige udvej, og via det her forslag bliver der selvfølgelig så mulighed for at forberede de forældre på et så drastisk indgreb.
Der har desværre været eksempler på, at forældre har fået tvangsfjernet et barn straks efter fødslen uden at have været forberedt på det.
Her for nylig skete det for et forældrepar, hvor moderen var udviklingshæmmet, og jeg tror, vi alle var dybt berørte, da vi så, hvor ulykkelig moderen var – af helt forståelige grunde.
Det sidste element i forslaget drejer sig om tilbageholdelse af stofmisbrugere i behandling.
Formålet er, at gravide stofmisbrugere, der er visiteret til døgnbehandling, får tilbudt en kontrakt og dermed har mulighed for tilbageholdelse, for at undgå, at deres børn fødes med stofabstinenser eller skader som følge af misbruget.
Jeg må sige,
at vi i Dansk Folkeparti aldrig har lagt skjul på, at vi går ind for en tvangsafvænning af gravide narkomaner og alkoholikere, for vi mener, at hensynet til det ufødte barn vægter langt højere end en misbrugers frivillige beslutning om at gå i behandling.
Vi mener som sagt, at det her forslag ikke er vidtrækkende nok, men vi synes, det er et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Afslutningsvis vil jeg blot sige, at de ændringer, der er foreslået i lovforslaget, samlet set bidrager til en forbedring af indsatsen for de mest udsatte børn og unge og deres familier, så Dansk Folkeparti kan støtte forslaget.
Per Clausen (EL), 2007-02-23:
Ja, eller også har jeg læst, hvad folk, der påstår, at de har forstand på det, skriver om det.
Det kan da godt være, at fru Anne Grete Holmsgaard mener, at i den udstrækning, man er i stand til det, skal man oplyse unge om, hvem deres forældre er, når de fylder 18 år, og skal jeg forstå forslaget sådan, at når man fylder 18 år, får man et brev, hvor der står, hvem ens far er?
Hans Andersen (V), 2007-02-23:
Og i forhold til gældende ret er det allerede sådan i dag, at man kan bruge en privat til at udføre det praktiske tilsyn.
Det står på side 3 under gældende ret.
Jeg mener ikke, at der er tale om nogen indskrænkning af nogen valgmuligheder.
Her er der tale om, at socialministeren ved en bemyndigelse kan fastsætte en række regler for, hvordan man udøver tilsynet.
Det er der ikke præcise regler for i dag, og det synes jeg da er en mangel.
Det er da afgørende, at vi får det bedst mulige tilsyn med plejehjem udeomkring.
Hvordan kan tilsynet gøres bedre?
Og er der steder, hvor der skal rettes op?
Pernille Frahm (SF), 2007-02-23:
Jeg vil bare spørge, om der er noget som helst til hinder for, at man under de nuværende regler kan gøre det, som ordføreren siger at man nu skal kunne gøre med de nye regler, og hvis ikke, er det så ikke bare et udtryk for, at man dybest set indskrænker valgmulighederne?
Hans Andersen (V), 2007-02-23:
Og det har jeg ikke noget imod.
Det har Københavns Kommune tilkendegivet at de vil.
Jeg mener ikke, det kræver nogen lovændring, for at de kan gøre det.
Og jeg synes sådan set, at det er udmærket, at man i kommunen forholder sig til: Vil man selv føre tilsynet, eller vil man bede en privat aktør om at udføre tilsynet?
Det afgørende er her, at det er kommunen, der har myndighedsansvaret.
Lise von Seelen (S), 2007-02-23:
Det er jo rigtigt.
Det er præcis det, der står i bemærkningerne.
Men det, jeg spurgte om, var, om hr. Hans Andersen mener, at det her er en udvidelse, en kvalificering, en forandring.
Hvordan opfatter ordføreren det?
For det er jo i al fald en forandring i forhold til det eksisterende.
Hvordan betragtes forandringen?
Hans Andersen (V), 2007-02-23:
Jeg har den opfattelse, at det, der lægges op til her, er, at man som myndighed, som kommune kan udføre tilsynet selv eller kan entrere med Kommunernes Revision, så de udfører det praktiske tilsyn.
Men det afgørende er her, at det er kommunen, der har myndigheden.
Det er kommunen, der har ansvaret for at forholde sig til den tilsynsrapport, der foreligger, når tilsynet har været udført, og agere ud fra den, hvis man skal agere på situationer.
Lise von Seelen (S), 2007-02-23:
I lovens bemærkninger står det beskrevet, at man kan vælge, at tilsynet udøves ved ekstern bistand eller ved en kommunal enhed.
Mener hr. Hans Andersen, at det er en udvidelse af det nuværende tilsyn eller en kvalificering, eller hvordan betragter hr. Hans Andersen den forandring, der står beskrevet i bemærkningerne?
Hans Andersen (V), 2007-02-23:
Det handler om, at f.eks. de kommuner, der er rigtig gode til det her, lærer de øvrige kommuner, at der er god tilsynspraksis udeomkring.
Det er der faktisk nogle kommuner, der er rigtig gode til, hvor de kombinerer det at føre et godt tilsyn med, at de ældre mennesker på det pågældende sted også er glade for den service, de får.
Det er da helt afgørende, at vi ved, hvad der sker, altså at den enkelte kommunalbestyrelse er i besiddelse af en viden om, at det, de faktisk har vedtaget af servicetilbud og tilbud i øvrigt, også bliver gennemført i dagligdagen, og der er tilsynet et af deres værktøjer, som jeg synes de skal bruge.
Martin Lidegaard (RV), 2007-02-23:
Jeg er sådan set ret ligeglad med, hvad hr. Hans Andersen og Venstre synes der skal være i tilsynet.
Det, der interesserer mig, er, hvordan de ældre har det ude på plejehjemmene, og hvordan de får det bedre, end de har det i dag.
Og der tror jeg altså vejen frem er at bruge kræfter og ressourcer og hænder – de plejere, vi har derude – på at pleje de ældre og give mere tid til de ældre og mere omsorg til de ældre i stedet for at påtvinge personalet at skulle bruge mere tid på Venstres bureaukrati.