runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2010-05-25:
Jeg har selv været aktiv i fredsbevægelsen gennem mange år.
I de år gik bestræbelserne jo på at forhindre, at der kom nye atomvåben.
Der er vi jo så altså kommet meget længere i dag.
Jeg var en af dem, der var meget skuffede over NPT-konferencen for 5 år siden, som jo endte i ingenting.
For første gang i hele NPT-processen kom der en konference, der blev afsluttet uden resultater.
Der må man sige, at Obamas ændring, ikke kun i forhold til raketskjold og stjernekrigsprojekt, men også i forhold til at tage konkrete skridt for at få atomnedrustning, jo altså har fået helt andre toner frem i den internationale debat, sådan som vi så også har set det med den START-aftale, der er indgået.
Og det er jo rigtigt, som det er blevet sagt, at det er en bærende del af aftalen om ikkespredning, at de, der har arsenaler, skal reducere dem, og derudover er der det andet, nemlig at forhindre, at nye lande får atomvåben, og at de, der er i gang, får flere end dem, de har.
Her har vi en diskussion om metode, hvor der i debatten jo tales om alt lige fra krig, altså angreb mod et land, til at lave skrappere sanktioner.
Jeg må sige, at jeg ikke tror, det hjælper på at forhindre, at flere lande får atomvåben.
Altså, måske tværtimod, fordi det i et land, der føler sig meget hårdt presset, måske vil være nemmere at få en stemning for, at man skal bruge de enorme ressourcer, det koster at udvikle atomvåben.
Jeg tror, man er nødt til at tænke i andre baner.
For mig er der ingen tvivl om, at det ville hjælpe, hvis man kunne overtale Israel til at droppe sine atomvåben mod naturligvis at få andre former for garantier for sikkerhed.
Jeg er ikke ude på, at Israel skal blotlægge sig, altså, det er ikke meningen.
Jeg tror bare, det ville være en rigtig god idé, hvis Israel fjernede de atomvåben, de har, som en vej til at presse f.eks. Iran til ikke at anskaffe sig atomvåben.
Man skal jo huske, at det ikke bare er det afskyelige præstestyre i Iran, der gerne vil have atomvåben; der er en bred stemning for det i det iranske samfund, fordi de føler sig truet af lande omkring sig, herunder ikke mindst truet af, at Israel har atomvåben.
Med hensyn til Nordkorea vil jeg sige, at sanktioner jo altid rammer befolkningen.
Jeg behøver ikke at sige, at jeg ikke kan fordrage det nordkoreanske styre – det er afskyeligt – men sanktioner rammer altså primært befolkningen.
Tilsvarende vil en fjernelse af USA's atomvåben i Europa være et andet konkret skridt, og når der nu skal spares så mange penge i England, som det er tilfældet, kunne de jo passende spare en del af pengene på deres atomprogram.
Det, jeg vil sige her som afslutning, er, at jeg tror, at det allervigtigste for at fremme atomnedrustning er, at man tager flere konkrete skridt, det vil sige nye START-aftaler, konkrete regionale aftaler, en løsning på regionale konflikter, og der tænker jeg altså i øvrigt ikke mindst på konflikten mellem Indien og Pakistan, hvor der jo også potentielt er involveret masser af atomvåben.
Den slags konkrete skridt er det vigtigste på vejen frem til at få en verden uden atomvåben.
Niels Helveg Petersen (RV), 2010-05-25:
Det er jo meget glædeligt, at der er kommet en helt ny dynamik i atomnedrustningsdiskussionen, ikke bare dynamik i debatten, men jo også konkrete beslutninger om for USA's og Ruslands vedkommende at reducere antallet af sprænghoveder.
Det er uhyre glædeligt, og man kan kun glæde sig over, at det så hurtigt har givet resultater, at den amerikanske præsident har lagt sig i selen på det her område.
Hr. Holger K. Nielsen havde den betragtning, at man på en vis måde kan sige, at atomtruslen er blevet større og verden måske farligere på det område.
Det er der meget, der taler for, og jo især det, at der er fejlslagne stater, eller hvad man skal kalde dem, som stræber efter at udvikle atomvåben.
Derfor er NPT-konferencen uhyre vigtig, og det er vigtigt, at et land som Danmark udnytter alle de muligheder, som opstår her, for at nå nogle fremskridt.
Derfor hilser jeg også udenrigsministerens beslutning om at udnævne en nedrustningsambassadør meget velkommen.
Jeg tror, at det er et rigtigt skridt at tage i den nuværende situation for netop at kunne udnytte alle muligheder, og så må vi i øvrigt følge med så godt, vi kan, fra dansk side og fra Udenrigspolitisk Nævns side, i, hvad der videre sker under NPT-konferencen.
Jeg ser frem til, at vi løbende kan få rapporter om, hvordan udviklingen er, og hvilke muligheder der er for at gøre konkrete fremskridt.
Jeg synes derfor, at det er en meget glædelig debat i dag, og det er dejligt, og det er godt, at Folketinget i bred enighed kan enes om at udstikke retningslinjerne for Danmarks indsats på området.
Søren Espersen (DF), 2010-05-25:
Jeg vil sige tak til udenrigsministeren for en god besvarelse.
Jeg tror egentlig, at jeg vil starte et helt andet sted og lige begynde med at sige, at jeg tror, at de atomvåben, som NATO havde under den kolde krig, altså – selv om det var aldrig så forfærdeligt et våben – har haft en afgørende positiv betydning for Danmarks sikkerhed i de år, hvor Sovjetunionen var utrolig overlegen, både hvad angik konventionelle våben og altså ikke mindst i forhold til mandskab.
Men det var en anden tid, og den tid er nu passé, og derfor er vi meget godt tilfredse med, at der nu er helt andre samarbejdsviljer omkring det her i forsøget på at få atomvåben så vidt muligt helt væk fra vores militære beredskaber.
Men jeg vil altså ikke undervurdere, at det i de der 20-30 år altså var værdifuldt, at vi havde NATO's atomvåben.
Så vil jeg sige omkring de nye tider, ikke mindst i forbindelse med mødet på slottet i Prag mellem USA's præsident og Ruslands præsident, som indgik den første aftale i 20 år, at det var en utrolig positiv start på et forhåbentlig godt samarbejde mellem de to allervæsentligste lande endnu på det her felt.
Det kan måske synes af lidt, at man går ned til kun at have 1.500 – eller deromkring – atomsprænghoveder fra at have haft 2.200 – 2.300, men det er en start.
I forbindelse med missilskjoldet er det også væsentligt, at de uoverensstemmelser og de misforståelser, der var der, nu også på en eller anden måde er på vej til at blive bortelimineret, og man forstår vigtigheden af, at Rusland kommer med i de her samarbejder, der er, også omkring missilskjoldet.
Vi lægger utrolig meget vægt på, at Rusland er med hele vejen.
Jeg føler altså, at der er en helt ny start i forholdet mellem Rusland og USA.
Jeg er enig i det, hr. Mogens Lykketoft sagde omkring de ikkestatslige organisationer som værende der, hvor den virkelig store fare ligger.
Det bliver det store spørgsmål, hvordan vi får det her inddæmmet.
Det er rigtigt, som der er blevet sagt, at der i forbindelse med Iran og Nordkorea er gode indikationer på, at der har fundet et samarbejde sted, sådan at Nordkorea har hjulpet Iran med teknologien.
Det store spørgsmål om, hvordan vi kommer det til livs, så de her ting virkelig kan kontrolleres i verden, kan efter min opfattelse kun besvares i et meget, meget tæt samarbejde mellem Rusland og USA og Kina.
Jeg tror, at balancen mellem øst og vest tidligere var det afgørende.
Nu er det altså helt andre ting, der bliver betydningsfulde, nemlig hvordan vi standser de folk, som udgør de ikkestatslige organisationer, og så også de lande, som man præcis ved har et regime, som man ikke kan stole på, og det gælder altså Nordkorea og Iran.
Vi støtter det brede forslag til vedtagelse, som jeg egentlig ser som en slags moralsk opbakning til det gode arbejde, som præsident Obama og præsident Medvedjev har indledt.
Holger K. Nielsen (SF), 2010-05-25:
Det er mange år siden, vi sidst har diskuteret atomnedrustning her i Folketingssalen.
Under den kolde krig havde stormagterne atomvåben, der kunne slå menneskeheden ihjel mange gange, og de balancerede på en knivsæg, hvor et enkelt fejltrin ville medføre et atomart ragnarok.
Heldigvis slap vi igennem uden den altødelæggende atomkrig, og mange af os så en ny og lysere fremtid, da Muren faldt i 1989.
Imidlertid opstod der i kølvandet på afslutningen af den kolde krig nye sikkerhedspolitiske problemstillinger.
En række af disse diskuterede vi i fredags, da vi debatterede regeringens sikkerhedspolitiske redegørelse.
Terrortruslen er blevet nærværende og var det specielt i 2001, kampen om olie og andre ressourcer er blevet skærpet, og klimaændringerne skaber selvstændige sikkerhedspolitiske udfordringer, ligesom også de globale uligheder gør det.
Det er her værd at huske, at der fortsat eksisterer alt for mange atomvåben i verden.
Et realistisk skøn siger, at der er omkring 25.000 sprænghoveder, hvoraf langt de fleste findes i USA og Rusland.
Og hvor den kolde krig var præget af en vis forudsigelighed mellem aktørerne, spredes der i dag kernevåben til flere uforudsigelige aktører, og denne spredning kommer til at indgå i konflikter, som er langt mere komplekse end dem, vi kendte under den kolde krig.
Mange mener, at Iran er ved at udvikle atomvåben, Nordkorea har efter al sandsynlighed atomvåben, et ustabilt land som Pakistan har atomvåben, og det samme har Indien og Israel.
Det er derfor dybt relevant, at atomnedrustning igen er kommet på den internationale dagsorden.
Obama fremlagde sin vision om en atomvåbenfri verden i Prag sidste år.
USA og Rusland blev tidligt i år enige om en reduktion af START-aftalen.
Aftalen er mere karakteriseret ved en illustration af parternes gode vilje end ved egentlig substans.
Den har store mangler, men hvis den er begyndelsen på en proces, hvor parterne fortsætter dialogen om nedrustning, er det positivt. Den igangværende konference om en revision af NPT-traktaten, som finder sted i disse dage, er også af stor vigtighed.
Det er derfor vigtigt, at også den danske regering spiller en ret aktiv rolle på det punkt.
Derfor ser jeg frem til, hvad regeringen har at sige om hele det her vigtige spørgsmål, der igen er blevet fokus på internationalt, og hvor Danmark bør spille en aktiv rolle.
Lene Espersen (KF), 2010-05-25:
Som sagt: I respekt for at der er nogle lande, der har en aftale med amerikanerne, mener vi altså også, at det er de berørte lande og amerikanerne, der ligesom må tage første skridt.
Det er afgørende for Danmark, at vi bevarer en enighed i NATO omkring spørgsmålet og tilgangen til det.
Og der er det da vores håb, at det ikke alene er med USA og Rusland – som jeg synes fortjener ros for at bidrage med et væsentligt skridt fremad – men at det er alle atomvåbenmagter i verden, som bidrager til at reducere yderligere, som der er flere der har været inde på i dag.
Så der er taget skridt i den rigtige retning, men som mange har påpeget, er der også mange svære og store skridt tilbage.
Jeg tror, at en succesfuld afslutning af NPT-konferencen er et fortsat fokus på at få nye START-forhandlinger i gang, en drøftelse af, hvad der skal ske med de taktiske atomvåben i Europa, og et fokus på at give de lande, der har atomkraft til fredelige formål, alternativer i håndteringen af brændselsproblematikken.
Det er nogle af de skridt, vi kan tage for at få skabt mere nedrustning i verden.
Michael Aastrup Jensen (V), 2010-05-25:
Jeg sagde faktisk i min tale, at vi skal sørge for at inddrage de folk, som er it-analfabeter.
Det, jeg vil sige til det, er, at vi gør en lang række forskellige tiltag.
I alt lige fra kommunale servicebutikker til andet skal vi være villige til at åbne dørene for de folk, som har problemer med at udnytte de forskellige selvbetjeningsmuligheder, der ligger.
Så godt som alle biblioteker, jeg kender til i hvert fald, på tværs af landet tilbyder forskellige gode kurser, som er gratis og lavet til gavn for folk, der har brug for at komme ud på nettet og udnytte de mange fordele, der er.
Og derudover er der en lang række andre private aktører på markedet.
Så der er en lang række faktorer, og der er den dag i dag en lang række muligheder for at hjælpe folk.
Så skal vi ikke glemme folkeskolerne.
Yildiz Akdogan (S), 2010-05-25:
Jeg bemærkede, at ordføreren ikke var så fokuseret på it-tilgængelighed og it-kompetencer.
Ordføreren var meget mere fokuseret på det, at det kan betale sig, og at det kan skabe effektivisering.
Michael Aastrup Jensen (V), 2010-05-25:
Til forskel fra kommunerne og regionerne mener jeg faktisk, at vi fra statens side gør et kolossalt stykke arbejde i forhold til åbne standarder.
Jeg synes, at vi med de konklusionspapirer, som et enigt Folketing jo da står bag omkring brugen af åbne standarder, er bannerførere, ikke bare på europæisk plan, men også på verdensplan efter min opfattelse.
Vi sikrer simpelt hen, at der kommer mere konkurrence til gavn for os alle sammen.
Så jeg deler ikke helt præmissen på det, jeg hører, at hr. Morten Østergaard prøver at komme frem med i sit spørgsmål, nemlig at vi skulle være sådan lidt tilbagetrukne i forhold til det her.
Jeg kan i hvert fald love en ting, og det er, at Venstre – og også regeringen for den sags skyld, ved jeg – har den holdning, at vi fortsat vil kæmpe for, at åbne standarder står øverst på den digitale dagsorden.
Morten Østergaard (RV), 2010-05-25:
Ja, det var netop det, der var mit afsæt, nemlig at hr. Michael Aastrup Jensen ofte har talt med brask og bram mod bl.a. en af de kommunale it-leverandører, men det, jeg er optaget af, er jo, hvordan vi får sat handling bag, og der oplever jeg i hvert fald i forbindelse med implementeringen af beslutningsforslaget om de åbne standarder sådan en mere fodslæbende tilgang, hvor man ikke rigtig tør tage fat.
Det, jeg efterlyser, er jo nogle mere klare svar på, hvordan vi får åbnet de der grænseflader, for det gælder jo ikke kun i kommunerne, det gælder også store leverandører til staten og konkret: Når nu vi har bekræftet i konklusionspapirerne om åbne standarder, at vi ikke med statslige indkøb skal lægge nye hindringer i vejen for at få flere leverandører, hvad skal den nye strategi så indeholde af elementer omkring at bruge den offentlige købekraft til at skabe mere innovation og en flerhed af leverandør?
Michael Aastrup Jensen (V), 2010-05-25:
Det er jo ikke nogen hemmelighed, heller ikke for spørgeren, at jeg har rimelig kontante holdninger på det her område, ikke mindst i forhold til den største monopollignende situation, der er med KMD's fagsystemer ude i kommunerne.
Jeg mener, at de er med til at bremse udvikling af den digitale sektor, ikke mindst ude i kommunerne.
Med den genopretningsplan, der lige er indgået forlig om, så er det jo også vigtigt, at vi sørger for, at digitaliseringen ude i kommunerne er i højsædet.
Derfor mener jeg også, at når kommunerne åbenbart skal have lidt mere end bare lige et lille skub i gode budskaber omkring, hvad det vil være fornuftigt at åbne op for, nemlig en ting som KMD's fagsystemer, så kunne det da tænkes, at man skulle overveje, om det ikke var en idé at tage det med ind i de økonomiforhandlinger, der er med kommunerne.
Det synes jeg da kunne være fint stedet at tale om det, for det her er jo en win-win-situation for nu at tage et dårligt slogan, det er noget, hvor borgerne kan vinde noget ved, at der kommer mere konkurrence, og det er så sandelig også noget, kommunerne kan vinde noget ved gennem forhåbentlig at få en bedre service og forhåbentlig også bedre produkter til billigere penge.
Morten Østergaard (RV), 2010-05-25:
Hr. Michael Aastrup Jensen har ved tidligere lejligheder talt varmt for, at der skulle være flere åbne grænseflader i det offentlige, så vi kunne bryde med de monopoler, der hersker forskellige steder i den offentlige sektor.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad Venstres tanker er i forhold til digitaliseringsstrategien.
Vi har diskuteret meget åbne standarder på kontorsoftware, og der ved jeg at vi har en fælles kæphest, det er et andet område, hvor der måske er endnu større landvindinger.
Morten Østergaard (RV), 2010-05-25:
I disse tider, hvor der tales meget om effektivisering af den offentlige sektor, er det jo i virkeligheden meget velvalgt, at vi nu bredt i Folketinget er blevet enige om, at tiden er kommet til at tage en debat om strategien for digitalisering af den offentlige sektor, som nu står foran en fornyelse.
Derfor er det, vi i al enkelhed beder regeringen om i dag, at redegøre for de foreløbige overvejelser og planer for den nye strategi for digitalisering af den offentlige sektor, da den gamle udløber med årets udgang.
Helle Sjelle (KF), 2010-05-25:
Det gør vi jo også her i dag, og jeg har netop rost dele af oppositionen for netop at ville tage den debat.
Det synes jeg er ganske godt og ganske fremragende, og lad os få tingene frem i lyset.
Men jeg må bare også konstatere, at man i oppositionen ikke er enige om det her.
Vi kan altså ikke finde en samlet platform med henblik på at afskaffe forbeholdene, og det synes jeg er rigtig ærgerligt.
Jeg synes virkelig, det er ærgerligt, at vi ikke kan komme af med de her forbehold.
John Dyrby Paulsen (S), 2010-05-25:
Tak for det og tak for talen, som jeg synes var meget klar.
Ordføreren siger, at det jo er dybt, dybt skadeligt med det her forsvarsforbehold, og så forstår jeg ikke, hvorfor vi ikke kan diskutere, at det bliver sendt til afstemning.
Hvis det er så dybt, dybt skadeligt for Danmark at have et forsvarsforbehold i EU, er det åbenbart endnu mere dybt, dybt skadeligt for Danmark, at vi ikke kan få afskaffet forbeholdene samlet set.
Helle Sjelle (KF), 2010-05-25:
Jamen som jeg har sagt tidligere, er vi slet, slet ikke uenige om, at forsvarsforbeholdet er dybt, dybt skadeligt for Danmark.
Hvis vi virkelig gerne vil være med til at have indflydelse i Europa, så handler det om, at vi netop kommer af med vores forbehold og sidder med omkring bordet, også når det handler om de her ting.
Men indtil nu har jeg bare måttet konstatere, at der ikke er en samlet opposition, som synes, det er interessant at komme af med forbeholdene, og det vil sige, at så ser det ud til, vi kan vente endnu en rum tid på, at der sker noget på det her område, og det synes jeg er virkelig ærgerligt.
Kim Mortensen (S), 2010-05-25:
Nu har der været mange positioner i det her, og Socialdemokratiet har aldrig lagt skjul på, at vi gerne vil af med forbeholdene.
Men jeg husker også, at da Anders Fogh Rasmussen var ude med et lignende synspunkt, blev det skudt ned af regeringspartneren Det Konservative Folkeparti med dette forslag: Lad os tage de to, vi er sikre på at vi kan få en dialog med befolkningen om, nemlig forsvarsforbeholdet og retsforbeholdet.
Så det med at ændre position er jo kendt stof for Det Konservative Folkeparti.
Men spørgsmålet er: Når man kan se, hvor alvorlige og hvor store konsekvenser det her har for Danmark og for de danske soldater, der deltager i fredsbevarende styrker rundtomkring i verden, hvorfor er det så, at Det Konservative Folkeparti af alle vil være med til at obstruere, at der kommer en løsning på det?
Helle Sjelle (KF), 2010-05-25:
Jamen jeg synes, det er fremragende, at Socialdemokraterne åbenbart meget gerne vil være med til at sende alle fire forbehold til afstemning; det synes jeg er helt fantastisk.
Jeg synes bare også, det ville være fantastisk, hvis Socialdemokraterne lige kunne overbevise resten af oppositionen om, at det var en rigtig god idé, så vi kunne få en god debat og kunne komme af med de skadelige forbehold, inklusive vores forsvarsforbehold.
Kim Mortensen (S), 2010-05-25:
Jeg vil først takke den konservative ordfører for en meget klar tale om forsvarsforbeholdet og de problemer, det giver Danmark.
Man må gå ud fra, at de ministre, der sidder tæt på samarbejdet i EU, også mener det.
Tidligere statsminister Anders Fogh Rasmussen kaldte det for et par år siden direkte skadeligt for Danmark ikke at være med i forsvarssamarbejdet, den nuværende forsvarsminister mener, det er et kæmpeproblem for Danmark, og den nuværende udenrigsminister har udtalt sig på nogenlunde samme måde.
Hvorfor er det så, at der skal gå partipolitik eller taktik i at udskyde det her i urimelig lang tid – hvis man skal bruge ordene fra en tidligere ordfører fra Venstre – i stedet for at tage ledelsen på sig og sige: Det her har så stor betydning for Danmark, lad os få den folkeafstemning?
Den konservative ordfører må jo medgive mig, at hvis regeringen sagde ja til det, kunne vi vedtage en lov ret hurtigt.
Så kunne der være en periode, hvor vi kunne have en grundig debat, og så kunne vi lave en folkeafstemning.
Er det ikke rigtigt?
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-05-25:
Jeg er glad for, at jeg så kan konstatere, at Det Konservative Folkeparti gerne vil have en folkeafstemning om euroen lige om lidt.
Er det det, jeg skal forstå på ordførerens indlæg om, at man gerne vil have en samlet pakke?
Man vil gerne have en euroafstemning i Danmark, i lyset af Grækenlands problemer, fordi man mener, at det er det mest oplagte.
Eller vil det måske være en idé at sige: Lad os kigge på hvert eneste område for sig og kigge på, hvad der substantielt er problemet her, og lad os tage en afstemning, hvor vi har mulighed for få en ordentlig debat?
Eller er det, ordføreren siger: Lad os tage en samlet afstemning snarest muligt?
Helle Sjelle (KF), 2010-05-25:
Jamen vi vil meget, meget gerne have en afstemning om vores forbehold.
Vi vil bare ikke kun have en afstemning om et af forbeholdene, vi vil meget gerne have en samlet pakke for det her område.
Og vi må jo bare konstatere, at hele oppositionen altså er ikke med, når det kommer hertil, og det er derfor, vi ligesom opfordrer bl.a. SF til at komme ind i kampen.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-05-25:
Jeg vil straks gribe muligheden: Droppe modstanden og komme ind i kampen.
Det er jo netop det, SF gør med den her forespørgsel.
Hvis ordføreren havde noteret sig det, ville hun have vidst, at SF anbefaler, at vi snarest muligt får en afstemning om forsvarsforbeholdet,
vi erkender, at virkeligheden har ændret sig siden 1993, da forbeholdene blev indført, og netop fordi vi erkender, at verden har forandret sig, synes vi, det er ærgerligt, at regeringen ikke gør det.
Regeringen har alle tiders chance, lige nu, til at få afholdt en afstemning i den danske befolkning om forsvarsforbeholdet, og SF vil bakke det op.
Hvorfor griber man ikke den mulighed?
Kim Mortensen (S), 2010-05-25:
I erkendelse af, at der ikke engang i regeringen er enighed om det her synspunkt tilbage fra 2008, er der et meget bredt flertal i Folketinget, der så siger: Jamen så lad os tage et opgør med de to forbehold, som p.t. er utrolig skadelige for Danmark, herunder forsvarsforbeholdet, som vi har forsøgt at rejse en debat om i dag.
Finansministeren – som også er medlem af partiet Venstre – har jo på forhånd udskudt en diskussion om euroen til efter 2015, hvis han ellers kan få pengene i sin finanskasse til at passe.
Og derfor er konklusionen på det, som Venstres ordfører her siger, jo, at Venstre ikke har nogen ambition om at gennemføre en folkeafstemning før tidligst i 2015.
John Dyrby Paulsen (S), 2010-05-25:
Jeg synes altså, ordføreren taler helt hen i vejret.
Det, vi diskuterer, er, om vi kunne få det ene forbehold til afstemning, få det andet forbehold til afstemning, få det tredje forbehold til afstemning og det fjerde forbehold til afstemning hver for sig, og det er der jo opbakning til i det her Folketing.
Ordføreren har selv kaldt forsvarsforbeholdet for dybt, dybt skadeligt for Danmark, men hvad er det, der er så forfærdeligt ved at sende forsvarsforbeholdet til afstemning for sig selv, når det nu er så skadeligt for Danmark?
Hvad er Det Konservative Folkepartis argument andet, end at man vil have en pakkeløsning, hvor alle forbeholdene kommer til afstemning samtidig?
Var det ikke en idé at tage de forbehold, der er så dybt, dybt skadelige, og så få dem til afstemning en gang for alle og ikke bare debattere her i salen?
Jeg er enig med ordføreren i, at det er fint, men lad os da tage den afstemning.
Helle Sjelle (KF), 2010-05-25:
Det kan jeg jo godt se at hr. John Dyrby Paulsen ville synes var helt fantastisk.
Hvis vi kunne tage et forbehold ad gangen, ville det være så fantastisk, for så behøvede oppositionen nemlig ikke at diskutere, om man var tilhænger af euroen eller ikke var det, og hvordan det nu lige var med den euro.
Hvad var det egentlig, man ville?
Det kan jeg godt se er rigtig, rigtig godt for oppositionen, men det er desværre bare ikke særlig godt for Danmark, og det er derfor, vi meget gerne vil af med alle forbeholdene inklusive euroforbeholdet.