Line Barfod (EL), 2011-02-04:
I dag skal der være et udbud på den praktiske hjælp; man skal have vinduespudsning, man skal have madudbringning osv., plus at det så skal være nogle fra det offentlige, der kommer og skal sørge for medicin, skal sørge for pleje, hvis der er behov for det osv.
Men hvis man i stedet siger, at det gerne må være den samme hjemmehjælper, der leverer det hele, den samme hjemmehjælper, der tager sig af alt det, som den ældre har behov for, så behøver der ikke at komme så mange forskellige; så behøver posten ikke komme susende op ad trappen og aflevere en gang mad og så suse væk igen.
Så kan det faktisk være hjemmehjælperen, der kommer og er med til at finde ud af, hvad den ældre gerne vil have at spise den dag, og hvordan de kan lave det sammen, eller det kan være, at hjemmehjælperen sammen med den ældre går hen og er med til at lave mad sammen med børnene henne i skolen eller noget andet, sådan at man faktisk får en rigtig god oplevelse ud af maden.
Sådan nogle ting kan de få mulighed for at gøre ude i kommunerne, hvis man slipper det fri; hvis man siger, at kommunerne faktisk skal give lov til, at de ansatte og borgerne bestemmer i deres eget liv og selv får lov til at tilrettelægge det, i stedet for at alting skal måles og vejes.
Nu er det jo hr. Tom Behnke, der plejer at være optaget af fodlænker.
Enhedslisten stemte under den tidligere regering for, at man indførte retten til, at ældre selv skulle kunne vælge, hvem det var, der skulle komme i deres hjem.
Det, jeg taler om, er, hvordan man tilrettelægger arbejdet. Så til det med udbud: Jeg har endnu ikke set nogen dokumentation for, at udbud reelt er billigere.
Tværtimod har jeg set masser af eksempler på, at det er blevet langt dyrere og langt mere besværligt og bøvlet, når man laver udbud, plus at det betyder, at arbejdet skal tilrettelægges på en helt anden måde, fordi alting skal måles og vejes, og fordi man kun må gøre det, der står i udbuddet.
Enhedslisten er meget klart imod det her lovforslag.
Vi er imod, at man giver dummebøder til kommunerne.
Vi er imod den politiske prioritering, som regeringen og Dansk Folkeparti foretager, hvor man hellere vil give skattelettelser i år til de allerrigeste i det her land – skattelettelser for 7,3 mia. kr. i forhold til hvad de samme mennesker betalte i skat i 2009.
Hvis man havde valgt at sige, at de rigeste i det her land skulle betale det samme i skat i år, som de gjorde i 2009, havde man kunnet sende de 7,3 mia. kr. ud til kommunerne og have undgået alle de nedskæringer, som vi ser i øjeblikket.
Vi hører jo argumentet fra regeringen og Dansk Folkeparti om, at man skal gennemføre dette lovforslag om endnu større dummebøder til kommunerne, fordi der skal være en sammenhæng mellem det budget, der lægges, og det regnskab, der kommer.
Det, man ikke siger et ord om, er, at det jo er regeringen og Dansk Folkeparti, der fastlægger rammerne for budgettet.
Det er regeringen og Dansk Folkeparti, der dikterer, hvor mange penge de har ude i kommunerne.
Det er regeringen og Dansk Folkeparti, der pålægger kommunerne at bruge en meget, meget stor mængde af deres ressourcer på masser af unødvendig bureaukrati, kontrol og administration og at indrette den offentlige sektor på en måde, så den er gennemsyret af bureaukrati og kontrol, i stedet for at borgere og ansatte sammen kan få lov til at udvikle velfærden.
Vi får at vide, at grunden til, at man skal blive ved med at skære ned alle steder, er, at man skal sikre velfærden.
Det er bare meget svært at forstå, at den bedste måde at bevare velfærdssamfundet på er ved at skære det væk i salamistykker.
Vi synes langt hellere – som også den radikale ordfører var inde på – at man skulle droppe hele det her absurde system og så lade ansatte og borgere sammen få lov til at tilrettelægge, hvordan der bedst muligt laves en god velfærd.
I ældreplejen kan vi f.eks. sige, at der gennemføres det fuldstændig revolutionerende krav, at ældre skal have ret til selv at bestemme, hvornår de vil sove; de skal have ret til selv at bestemme, hvad de vil have at spise; de skal have ret til selv at bestemme, hvad de vil have på af tøj osv.
Vi kan gennemføre, at det ikke skal være postbuddet, der kommer med maden, en fra et andet privat firma, der kommer og pudser vinduer, og en fra et tredje privat firma, der kommer og støvsuger osv., men at man har den samme hjemmehjælper, den samme SOSU-assistent, der kommer i ens hjem og hjælper med de ting, man nu har behov for, og at arbejdet tilrettelægges ud fra, at man gerne vil stå tidligt op den ene dag og man gerne vil stå sent op den næste dag.
Det er faktisk muligt.
Der er ingen tvivl om, at vi kunne spare masser i den offentlige sektor, som kunne bruges til langt bedre velfærd, hvis borgerne og de ansatte fik lov at slippe alle de gode ideer fri, som de har.
Men man vil altså langt hellere have, at det hele skal måles og vejes, fordi man har en ideologisk opfattelse af, at hvis mennesker bare er ansat i et privat firma, er det meget bedre, end hvis de er ansat offentligt.
Jeg synes, at det vigtige må være, hvordan man faktisk tilrettelægger arbejdet.
Gør man det ud fra at gøre det bedst muligt for borgerne?
Dertil kommer så, at det koster samfundet langt, langt mere, når man skærer ned i den basale velfærd.
Når man skærer så dybt i forhold til vuggestuer og børnehaver, som man har gjort i de senere år,
betyder det, at vores børn får det meget sværere, og det gør altså også, at mange af dem har det sværere i folkeskolen.
Så koster det mange flere penge til specialundervisning i folkeskolen, og den sociale indsats koster langt mere.
Det må vi andre så tage os af, når vi forhåbentlig meget snart får et nyt flertal og kan gå i gang med at investere i fremtiden, i stedet for at der hele tiden skal skæres ned alle steder, kun for at de rigeste skal kunne få skattelettelser.