runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Jeg hører helt klart spørgerens ønske om, at vi fra centralt hold skal sidde og sige, at alle børn i lige præcis det her boligområde skal gå i lige præcis den her daginstitution.
Det frie valg, der er til den enkelte børnefamilie, og den mangfoldighed, der er i dagtilbud, er væsentlig for mig, naturligvis med den forudsætning, at der er lige muligheder, fordi pengene følger barnet.
Det, der er det væsentlige for mig, er, at man som bruger af dagtilbuddet har penge med, og det er sådan set hele forudsætningen for, at vi kan holde fast i de lige muligheder.
Så jeg er på ingen måde bange for, at private institutioner skulle medvirke til at dele børn op i et A- og et B-hold.
Jeg mener simpelt hen, at det er vigtigst, at vi øger mangfoldigheden af tilbud, og at forældre med lavere indkomster altså også har mulighed for at få det her økonomiske fripladstilskud, som er med til netop at kompensere for egenbetalingen i en privat institution.
Det er jeg med på at spørgeren også har et spørgsmål om senere her i dag i spørgetiden.
Line Barfod (EL), 2009-04-29:
Hvis man har rigtig mange penge, er det klart, at man kan tale om frit valg, når noget koster 1.500 kr. om måneden og noget ikke koster 1.500 kr. om måneden.
Men hvis man ikke har særlig mange penge som det par på SU, der var omtalt i artiklen i Børn & Unge, som er baggrunden for, at jeg stiller spørgsmålet, hvis man er to på SU, betyder 1.500 kr. om måneden rigtig meget, og så har man ikke det frie valg om, hvor ens barn skal gå i vuggestue.
For 1.500 kr. er altså det, man skal bruge til at købe mad og bleer for.
Så det frie valg er en illusion, eller også er det kun for de rige, og det, jeg beder ministeren om at forholde sig til, er, at regeringen har indført en opdeling.
Det er ikke noget, nogle af os andre har ønsket.
Vi har været rigtig glade for den mangfoldighed, vi har haft i vuggestuer og børnehaver i Danmark i mange, mange år.
Det er regeringen, der er ved at smadre det ved at lave den her opdeling mellem de rige og fattige.
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Der vil jeg gerne starte med at bidrage med en serviceoplysning, med hensyn til hvilket statistisk materiale vi ligger inde med om antallet af sager hos den enkelte sagsbehandler.
Der har Ankestyrelsen gennemført en undersøgelse af antal sager pr. sagsbehandler, som blev offentliggjort den 24. april.
De vigtigste resultater i den undersøgelse viser, at i gennemsnit har hver sagsbehandler omkring 46 sager.
Og giver det så et retvisende billede af, hvad det er for en arbejdsdag, sagsbehandleren har?
Når vi taler om 46 sager, kan vi jo ikke blive klogere på, hvor tunge og hvor krævende de sager er.
Nogle af dem er forholdsvis lette at håndtere, andre er meget vanskelige.
Der er det, at vi kommer til at gribe alt for omfattende ind i et kommunalt selvstyre, som er så vigtigt for, at man lige præcis får tilrettelagt sagsbehandlingen i en sådan arbejdsfordeling, som altså gør det så smidigt som muligt ude i kommunerne, og til en kvalitet, som vi jo alle sammen er enige om skal være den bedste.
René Christensen (DF), 2009-04-29:
Jeg gjorde mig den 1. april den ulejlighed at spørge ministeriet og ministeren om, hvordan det så ud med de her børnesager, og jeg spurgte: Vil ministeren oplyse, hvor mange børnesager, familiesager, der er blevet behandlet i landets 98 kommuner?
Det virker sådan lidt skræmmende for mig, at vi bruger rigtig meget tid også her i Folketinget på at snakke om det her, men hvis vi ikke har tal, der kan ligge til grund for, hvor mange af de her sager vi har ude i kommunerne, hvor meget de her sager fylder ude i kommunerne, så synes jeg faktisk, at man begynder at sætte en masse ting i værk, som man måske ikke har noget grundlag for.
Derfor vil jeg også gerne spørge ministeren, om man netop på det her område, hvor vi taler om børnesager, vil tage initiativ til at få kortlagt det også i forhold til, hvor mange der blev behandlet ude i kommunerne.
Kirsten Brosbøl (S), 2009-04-29:
Jamen nu synes jeg faktisk, vi får bekræftet det, som ministeren ellers har stået og benægtet, nemlig at ministeren ønsker, at flere skal ud på arbejdsmarkedet efter en bachelor.
Som svar på det sidste spørgsmål siger ministeren, at det problem, som ministeren adresserer med det her, er, at mulighederne ikke bliver benyttet optimalt i dag - det var de ord, ministeren brugte - og at færre end 10 pct. altså stopper efter deres bacheloreksamen i dag.
Det kan man da ikke tolke anderledes, vil jeg sige til videnskabsministeren, end at ministeren ønsker, at der i fremtiden er flere, der skal stå af efter deres bachelor.
Jeg vil gerne bede ministeren om helt konkret at bekræfte, at det er det, der har været hensigten.
Kort og godt: Skal der være flere, der stopper efter deres bacheloruddannelse i fremtiden, end der er i dag?
Helge Sander (V), 2009-04-29:
Jeg vil gerne slå en tyk streg under, at muligheden er til stede.
Og jeg tror - helt i forlængelse af det, Jens Oddershede siger, og som jeg citerede i det foregående svar - at det er en mulighed, som det er vigtigt at gøre opmærksom på, fordi de, der skal i gang på universiteterne, for fleres vedkommende, tror jeg, vil gå hurtigere i gang, når de kan se, at deres studier eventuelt kan afsluttes efter 3 år.
Modsat er der også nogle, der får en 5-årig uddannelse - som hr. Jens Oddershede slår til lyd for i Information - som føler, at de måske er blevet overuddannet.
Så derfor handler det om, at vi ikke skal tænke i sådan nogle firkantede, stive kasser, som fru Kirsten Brosbøl gør; vi skal tænke i muligheder.
Og vi skal tænke på, at der er langt flere, der starter på en bacheloruddannelse; der er flere, der bruger de muligheder, der er efter en bacheloruddannelse; og der er endnu flere, der kommer tilbage og færdiggør deres uddannelse, måske mere målrettet, når de i en periode har været ude i erhvervslivet eller i den offentlige sektor.
Kirsten Brosbøl (S), 2009-04-29:
Jeg tænker på, hvad der er bedst for de studerende og for det danske samfund.
Jeg tænker ikke i kasser eller i systemer, jeg tænker faktisk på mennesker og på, hvad der er efterspørgsel efter; hvad der er behov for; hvad de studerende selv ønsker.
Og der kan jeg da gøre opmærksom på, at De Studerendes Fællesråd jo har været ude at skyde ministerens idé fuldstændig ned og sige, at det dog var det mest tåbelige råd, de længe havde hørt.
I forhold til hvad Jens Oddershede har sagt, har han jo faktisk efterfølgende sagt, at han ikke kunne drømme om at anbefale sine egne børn at stoppe efter en bachelor.
Man kan jo så tænke lidt over, hvad der så ligger i hans umiddelbare begejstring for ministerens forslag, som - må jeg sige - dog kom bag på mange af os, da han gik ud på den måde.
Men han sagde jo så trods alt, at han ikke selv kunne finde på at anbefale det.
Og det hænger måske sammen med, at netop arbejdsmarkedet ikke er til stede; efterspørgslen er ikke til stede.
Derfor vil jeg godt bede ministeren om endnu en gang at sige, hvad formålet - set ud fra den studerendes synspunkt - er med at følge ministerens råd om at benytte de muligheder, der foreligger.
Det er nu det udtryk, ministeren bruger her i dag, nemlig at mulighederne ikke bliver udnyttet, vi skal udnytte den der fleksibilitet, som ministeren snakker om.
Den er der jo allerede, vil jeg sige til ministeren.
Hvad er det nye, som ministeren vil gøre?
Det er også det, som det her spørgsmål går på: Hvad er det for nogle incitamenter, der nu skal i brug for at fremme den udvikling, som jeg kan forstå, ministeren gerne vil, med at flere altså skal stoppe efter de 3 år?
Helge Sander (V), 2009-04-29:
Jamen for tredje, fjerde eller femte gang gentager jeg, at vi i dag har en universitetslov, som giver mulighed for, at man kan stoppe efter 3 år.
Den giver mulighed for, at man kan gå i forskellige retninger, når man starter på sin kandidatdel, fordi det er et afrundet forløb.
Det, som jeg slår til lyd for i bogen, er, at de her muligheder ikke bliver udnyttet i dag, og det kan også være i relation til mange andre ting, man gerne vil - til udlandet eller have en anden uddannelse eller f.eks. tage en master, hvis man har været ude i en periode.
Det ideelle ville være, synes jeg, at man tager en bachelorgrad, og hvis man så ønsker at gå ud, tror jeg, det er en fantastisk god idé, at man så gør sin uddannelse færdig som kandidat eller måske som master, når man har været ude at prøve hverdagen i det offentlige eller det private.
Og det er ikke, som fru Kirsten Brosbøls siger - altså at man skal gå ud - det har jeg aldrig sagt.
Jeg siger, at man kan og må, og at vi giver mulighed for det - for jeg tror, at man så er blevet endnu mere målrettet, end hvis man fortsætter umiddelbart efter bachelordelen.
Kirsten Brosbøl (S), 2009-04-29:
Jeg tror, at den debat, vi nu har haft om det her, lader tilbage, at den såkaldte debatbog, som ministeren har begået, tilsyneladende ikke indeholder nogen som helst nyheder.
Det er det, ministeren i hvert fald i dag prøver at bilde os ind, nemlig at der tilsyneladende overhovedet ikke er noget nyt i det budskab, som ministeren har ønsket at komme med.
For det, ministeren jo bare konstaterer nu, er, at mulighederne allerede er der.
Sådan som jeg lytter mig til det i en eller anden form for svar, ministeren prøver at give på mit forrige spørgsmål, vil ministeren heller ikke have, at der er flere bachelorer, der skal ud på arbejdsmarkedet - det svarede ministeren i øvrigt ikke helt konkret på.
Men der er ikke flere, der skal ud at virke som universitetsbachelorer på arbejdsmarkedet, sådan som ministeren siger det i dag.
Ministeren vil ikke tage nogen nye tiltag for at fremme og give incitamenter til, at flere universitetsbachelorer skal ud på arbejdsmarkedet.
Så jeg må bare konstatere, at ministeren har forsøgt at skyde en eller anden debat i gang, som han så tilsyneladende ikke selv ønsker at stå ved alligevel, og han prøver nu at dække det hele ind med, at der egentlig ikke var noget nyt - det er bare noget med at gøre opmærksom på, hvordan reglerne allerede er i dag.
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Jamen jeg må bare på det kraftigste afvise det her billede af et A- og et B-hold, som spørgeren søger at skabe.
Forudsætningen er, at der skal være lige muligheder til pladserne i daginstitutionerne, og har man økonomiske udfordringer, er der jo lige præcis fripladstilbuddet, så man altså kan tage pengene med sig til et andet tilbud, hvis det skulle være det, man ønskede.
At de private institutioner har friheden til at sammensætte et privat tilbud, som måske går i en helt anden retning, er den mangfoldighed, som jeg mener vi skal være stolte af.
Det er den mangfoldighed, som alle lande omkring os er enormt inspireret af, og som netop gør, at vi simpelt hen har et af verdens bedste dagtilbud, som jeg altså i høj grad ville ønske at spørgeren kunne glæde sig over frem for at få det til at lyde, som om det er trist, at vi også har mangfoldighed i tilbuddene.
Rasmus Prehn (S), 2009-04-29:
Mener ministeren, at kommunerne skal have lov til at beholde pengene fra salget af KMD uden at blive modregnet i bloktilskuddet?
Skriftlig begrundelse
René Christensen (DF), 2009-04-29:
Hvilke redskaber ønsker ministeren at give kommunerne og deres socialrådgivere, således at der er sikkerhed for kvalitet i de tiltag, der gennemføres?
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Jeg fortolker spørgsmålet således, at det retter sig mod området for udsatte børn og unge, da der for nylig har været meget debat om dette område.
Jeg vil især gerne fremhæve anbringelsesreformen, som netop via klare krav til sagsbehandlingen har bidraget til at forbedre kvaliteten af indsatsen.
I forlængelse af anbringelsesreformen blev der iværksat en massiv efteruddannelsesindsats over for sagsbehandlerne på området, og der blev således afsat i alt 135 mio. kr. til efteruddannelse og på den baggrund udbudt en lang række kurser.
Senest har vi igangsat en helt gratis diplomuddannelse for sagsbehandlere på børneområdet, som jeg har stor tiltro til.
Derudover har ministeriet i samarbejde med KL udviklet det såkaldte DUBU-system, som sikrer it-understøttelse af sagsbehandlingen og samtidig bygger på en velunderbygget socialfaglig metode.
Flere kommuner er allerede i gang med at bruge den socialfaglige metode og har haft gode erfaringer.
Det er min holdning, at vi bør arbejde for at udbrede DUBU-systemet til alle landets kommuner.
Med disse initiativer har sagsbehandlerne fået en række gode redskaber, der kan medvirke til at sikre kvaliteten af den indsats, kommunerne tilbyder de udsatte børn og unge, men der er stadig rum for forbedring i forhold til kvaliteten af indsatsen.
I forbindelse med de kommende forhandlinger om Barnets Reform synes jeg at vi i fællesskab skal drøfte, hvilke øvrige initiativer vi fra centralt hold kan iværksætte for at understøtte kommunernes arbejde.
René Christensen (DF), 2009-04-29:
Jeg vil sige tak for et godt og fyldigt svar.
Det, som får mig til at stille spørgsmålet, er, at vi for små 14 dage siden jo fik en udmærket redegørelse fra KL, hvor de faktisk på første side skriver om børn og unge med særlige behov.
De skriver faktisk, at det ikke altid ser ud til, at det lykkes at hjælpe børnene tilstrækkeligt, og at det skal gøres bedre.
Det vil sige, at KL også ser det som et stort problem, at det, man reelt tilbyder de her børn og unge og deres familier, faktisk ikke lever op til det, man egentlig gerne ville have.
Hvis man kigger på, hvordan lovgivningen er, ser man, at den jo også er rimelig klar, og ifølge lovgivningen har kommunen jo ansvaret for at støtte børn og unge med særlige behov.
Støtten skal være sammenhængende, og den skal også ydes tidligt, for at det enkelte barn har mulighed for at udvikle sig.
Og man skal jo ikke tilbyde hvert enkelt barn det samme, for det, som virker på et barn, virker eventuelt ikke på et andet barn.
Derfor er det vigtigt, at det er meget individuelt.
Så kan man spørge, hvem der så skal forvalte det her.
Ja, det er kommunerne.
Og hvem er det, kommunerne sætter til det?
Det er deres socialrådgivere.
Når man taler med socialrådgiverne, tror jeg faktisk, man oplever, de har rigtig gode intentioner og også vil gøre det rigtig godt.
Men ser man på, hvordan deres arbejdsdag ser ud, vil man ud fra nogle oplysninger om det, jeg har her, og som er ved at være knap et år gamle, se, at den tid, de bruger på klienterne, den tid, de bruger på at tale med familierne, er nede på 11 pct.
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Jeg er klar over, at der er sat grundige undersøgelser i gang af, hvordan frontpersonalet, så at sige, får udnyttet tiden bedst muligt, altså netop får mulighed for at udnytte tiden til kerneopgaven, som i det her tilfælde ganske rigtigt er at finde den bedst mulige løsning for det pågældende barn og dermed den pågældende familie.
Og til det ved jeg at der er nye undersøgelser på vej, som heldigvis viser et helt andet billede end det her skræmmebillede med de 11 pct.
Så i stedet for at hænge os i procenter og i, hvor lang tid man bruger til den direkte kontakt, skal vi igen have fokus netop på kerneopgaven.
Kerneopgaven handler jo i høj grad også om, at sagsbehandlerne skal opleve, at de også er fagligt rustede og har de fornødne værktøjer til lige præcis at kunne sætte ind med den målrettede indsats.
Så jeg mener i høj grad at det vil være en stor hjælp for sagsbehandlerne, at de virkelig oplever, at de også er fagligt rustede til opgaven og helt overordnet set har nogle smidigere it-systemer, som kommer til at understøtte det arbejde.
Og der er det altså, at jeg har stor tiltro til, at det her DUBU-system, som jeg ved kommunerne har efterlyst, vil være med til at spare tid for sagsbehandlerne.
Helge Sander (V), 2009-04-29:
Hvis man skal se på debattens forløb, kunne fru Kirsten Brosbøl have hjulpet til ved at have læst bogen, inden hun stillede spørgsmål, således at vi i hvert fald kunne have fået en debat med udgangspunkt i bogen.
Nu fik vi en debat om alt muligt andet, hvad andre har sagt.
Og så er jeg i den situation, at jeg kan slutte af med at medgive fru Kirsten Brosbøl, at jeg også er meget overrasket.
Hvis jeg nu skal tage de mange nye ting, der ligger i bogen, som jo kan man sige - sådan sætter nogle sigtelinjer frem til 2020, så er det her nok et af de absolut mindst interessante afsnit, efter min opfattelse.
Det har jeg også givet udtryk for rundtomkring, så deri kan jeg være enig med fru Kirsten Brosbøl.
For det afsnit handler primært om at få gjort opmærksom på nogle muligheder, der ikke udnyttes.
Derimod, hvis vi kigger på f.eks. afsnittet om E-University, hvor vi ser på, at vi kan skabe et universitetsmiljø, der er verdensomspændende ved hjælp af nettet, er der mere perspektiv i det, og det håber jeg vi kan få en debat om en anden gang.
Lise von Seelen (S), 2009-04-29:
Hvorfor vil ministeren ikke sikre, at Danmark tiltræder FN´s handicapkonventions tillægsprotokol?
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Man kan debattere, om det er en strid om ord eller ej, men jeg er glad for, at vi stadig væk er enige om, at et plejehjemsophold, det at bo på et plejehjem, betyder, at de boligmæssige rammer netop er til, at man kan få den pleje, man måtte have behov for uanset alder.
Det er fuldstændig rigtigt, at der med lovændringen i serviceloven og i almenboligloven her pr. 1. juli 2002 jo netop blev indført frit valg af længerevarende botilbud; for plejehjem efter serviceloven og for almene ældre- og plejeboliger efter almenloven og inden for og på tværs af kommunegrænserne.
Der er det også væsentligt at sige, at borgerne nu også med tilbudsportalen, som blev etableret i forbindelse med kommunalreformen, har fået bedre mulighed for også at skabe sig et overblik over, hvad der rent faktisk er af botilbud.
Så jeg mener, at det er blevet nemmere for den enkelte borger at gøre brug af de muligheder, der netop er kommet i forbindelse med den lovændring, som trådte i kraft den 1. juli 2002.
Yildiz Akdogan (S), 2009-04-29:
Jeg vil gerne lige starte med en overskrift, der lyder sådan her: Skandaløst få boliger til handicappede.
Det er socialpædagogernes forbundsformand, der udtaler sig på den måde.
Der er ingen tvivl om, at handicapområdet er et område, som i den grad er svigtet af regeringen.
Der er sket et fald på 65 pct. fra 2001 til i dag på området.
En ting er selvfølgelig de unge, men noget andet er det generelle med de handicappede og deres boligforhold.
Der er sket et stort svigt, og vi ved også fra bl.a. Danske Handicaporganisationers formand, at en ting er, at der ikke er sket nogen renovering, og at boligerne er utidssvarende, noget andet er, at der heller ikke bliver bygget nogen nye boliger.
Jeg vil egentlig gerne spørge meget konkret, om ministeren synes, det er værd at overveje at fremrykke investeringer i forhold til handicapboliger, så de bliver bygget tidssvarende og også er værdige for vores handicappede.
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Jeg fristes til at sige, at jeg er blevet bedt om at svare på spørgsmål om unge med handicap, der bor på kommunale plejehjem, men nu skal vi så til at drøfte hele området, nemlig om kommunerne lever op til deres ansvar i forhold til den samlede boligforsyning.
Det er også helt i orden.
Det har vi netop i forrige uge drøftet på et samråd, og jeg vil gerne gentage de ting, vi fik frem der.
Der er bl.a. blevet afsat 546 mio. kr. af satspuljen til forbedring og udbygning af botilbud til handicappede.
I mit første svar til fru Lone Møller gjorde jeg også rede for den kommunale grundkapital, som er blevet nedsat, for boligaftalen mellem Venstre, De Konservative, Det Radikale Venstre og Dansk Folkeparti, for den almene sektors styring og finansiering, for den kommunale grundkapitalsænkning, som er nævnt, og i det hele taget for det kæmpe arbejde, der netop gøres for at stimulere kommunernes opførelse af alment byggeri også.
Så jeg mener i høj grad, at jeg kan bekræfte, at det ikke er et stillestående område, og at der sker endog ganske meget på det her område.
Yildiz Akdogan (S), 2009-04-29:
Det lyder bare, som om ministeren godt kan se, at der er et problem, at der er sket et svigt her, men at ministeren ikke vil gøre noget, f.eks. i form af at opføre nye boliger.
Fagfolk, der arbejder med området, siger jo, at der både er lange ventelister, 5.000 står der på dem, og at der faktisk også mangler boliger til vores handicappede, hvad enten det er unge eller ældre.
Der mangler faktisk 5.000 boliger.
Det ved ministeren også, for vi har lige snakket om det under samrådet.
Hvis vi nu igen skal se på det, synes ministeren så ikke, der er behov for nye boliger til vores handicappede?
Der er jo sket et kolossalt svigt på området.
Der er slet ikke investeret på området.
Jeg vil gerne høre: Mener ministeren egentlig, at det er værdige forhold for vores handicappede at bo på 20 m², nogle steder uden bad og uden toilet?
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Jeg må på det kraftigste afvise de her påstande om, at der intet er gjort.
I perioden fra 2001 til 2008 er der altså givet tilsagn om opførelse af godt 30.000 ældre- og plejeboliger, og her er knap 5.000 specifikt målrettet mennesker med handicap.
Også i forhold til almene familieboliger, altså familieboligbyggeriet, er der allerede fra marts 2008 indført krav om, at når man opfører nybyggeri, tæt og lavt byggeri i en etage med et bruttoetageareal på 85 m² eller derover, skal det opføres med større badeværelser, fordi boliger med større badeværelser skal være forbeholdt stærkt bevægelseshæmmede.
Det er godt, at jeg får lov at svare flere gange, for så får jeg lov til at komme alle punkterne igennem, og jeg kan til stadighed fuldstændig afvise de påstande om, at det skulle have været et område, der har stået stille.
Lone Møller (S), 2009-04-29:
Nu kan man jo vende ordene på mange måder, men jeg tror ikke, at den almindelige danskers opfattelse er, at vi i dag generelt har yngre mennesker på et plejehjem, men at det ikke nødvendigvis er et sted, hvor der kun er ældre mennesker.
Så kan man kalde det, hvad man vil.
Vi har faktisk vedtaget, at alle, også unge handicappede, har ret til en bolig.
Det indebærer, at man i sin bolig har sin egen stue, at man har et bad, at man har et køkken, og at man har en nøgle, så man kan låse sin dør.
Det er jo ikke ualmindeligt på det, vi i dag kalder plejehjem.
Så lad os kalde dem moderne, eller lad os kalde dem noget andet.
Mener ministeren, at der, hvor man placerer de unge, har de ligesom retten til egen bolig?
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Som jeg startede med slå fast, så boede der fem personer under 30 år på plejehjem ved opgørelsen i 2008.
Jeg kunne godt tænke mig at tale med de fem og spørge, om de bor der valgfrit, om det er efter eget ønske, om det måske er sådan, at det har været væsentligt for den enkelte at sige: Jeg vil hellere være i det plejehjemstilbud, som ligger i mit nærområde, frem for at sige ja til en handicapbolig, som måske ligger længere væk.
Det individuelle personlige hensyn skal naturligvis tages hele vejen rundt.
Så må jeg igen sige, at jeg står og er ganske glad og tilfreds over, at der simpelt hen er givet tilsagn til opførelse af godt 30.000 ældre- og plejeboliger, hvor de 5.000 specifikt er målrettet mennesker med handicap.
Det synes jeg er rigtig flot.
Rasmus Prehn (S), 2009-04-29:
Skriftlig begrundelse
Der henvises til beslutningsforslag nr. B 93 fra folketingsåret 2007-08, 2. samling.
Når ministeren nu har erklæret, at ministeren går ind for øget frihed til de danske kommuner, kan ministeren så tilslutte sig principper og forslag i Socialdemokraternes beslutningsforslag om 29 frihedsrettigheder til kommunerne?