Mette Abildgaard (KF), 2015-12-17:
Tak for det.
Før jeg bliver mere konkret med hensyn til de danske klimamål
vil jeg godt have lov til at bruge par minutter på at uddybe, hvorfor jeg og Det Konservative Folkeparti mener, at det er så vigtigt at sætte sig ambitiøse klimamål og arbejde for at opfylde dem.
Som konservative betyder kontrakten mellem generationer meget for os.
Der går en lige linje af ansvar fra vores afdøde forfædre til dem, der er på jorden i dag, og til de børn, der fødes i fremtiden.
Generationskontrakten er ikke noget smart buzzword, som en eller anden reklamemand har fået en formue for at opfinde.
Det er konservativt arvegods formuleret af Edmund Burke.
Generationskontrakten bør jo gennemsyre alt det arbejde, vi laver her i Folketingssalen: Når vi kæmper for at holde statsgælden nede for at efterlade en sund økonomi til de kommende generationer, når vi forsker osv.
Det er med dem i mente, at vi arbejder her i Folketinget.
Nogle har kæmpet i krige for dansk selvstændighed, andre har kæmpet for vækst, velstand og udviklingen af en velfærdsstat.
Hver en kamp har været vigtig, men ingen kamp har været vigtigere end den, vi står over for, nemlig kampen for klimaet.
For mere end 50 år siden talte den konservative finansminister Poul Møller om, at fremtidens væsentligste problem bliver røg, støj og møj.
Han fik ret.
Kampen for klimaet og kommende generationer har altid været konservativ.
Det er ikke længe siden, at frygten på grusom vis indtog Paris.
Men i sidste weekend blev Paris symbolet på håb, da verdens ledere lod fællesskabets fremtid vægte højere end kortsigtede egeninteresser.
Verden fik sin globale klimaaftale.
De direkte tv-billeder fra Paris var rørende og historiske, og det var tydeligt, at forløsningen efter 20 års klimaforhandlinger var enorm.
Sydafrika, der rammes hårdt af klimaforandringer, tog ordet under den afsluttende plenarforsamling og brugte lejligheden til at citere Nelson Mandela.
De sagde: Når du har besteget et bjerg, så opdager du, at der venter flere.
Og de har fuldstændig ret.
Verdens ledere er ikke færdige med at bestige bjerge.
Faktisk har man kun lige rundet den allerførste bakketop.
Man skal ikke nedgøre værdien af, at så mange lande kunne enes om målsætningen om at holde temperaturstigningen på maks. 1½-2 grader over det præindustrielle niveau, men ambitioner, hensigtserklæringer og skåltaler flytter ikke bjerge, og der skal lægges en slagplan for, hvordan målene kan nås.
Og med de planer, som verdens ledere har præsteret indtil nu, vil vi fortsat opleve temperaturstigninger på mere, end hvad vi kan håndtere.
Derfor er det tvingende nødvendigt, at den ambitionsmekanisme, som er en del af Parisaftalen, og som skal sikre, at landene får revideret deres planer, kommer fuldt ud i funktion og bliver overholdt af alle.
Dermed har de nationale klimamålsætninger og arbejdet med at opfylde dem en central rolle i den nye buttom-up-baserede klimaaftale.
I Det Konservative Folkeparti bakker vi op om nationale klimamål.
Det giver en retning for omlægningen af energikilderne.
Det giver sikkerhed for grønne investorer, og det bidrager til flere grønne danske jobs.
Derfor stemte vi også for klimaloven sammen med den tidligere regering, som betød, at vi vedtog et CO2-reduktionsmål på op til 40 pct. i 2020, og jeg siger op til, fordi vi havde det forbehold, at det ikke måtte koste danske arbejdspladser.
Det er der heller ikke noget der tyder på at det vil komme til at gøre, og de fremskrivninger, der kom forleden, viser jo, at vi formentlig er noget tættere på, end hvad vi tidligere har antaget.
2020 er lige om hjørnet, og derfor bør vi også allerede nu begynde at kigge frem mod 2030 og bør ligesom Tyskland få et nationalt dansk reduktionsmål for 2030.
Vores langsigtede mål er 2050.
Frankrig rundede klimamødet af med endnu et Mandelacitat.
Det lød: Det synes altid umuligt, indtil det er gjort.
Lad det håb, som Paris har givet os, styrke os i troen på, at det umulige er muligt.
Det skylder vi de kommende generationer.