Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-03-04:
Først og fremmest tak til spørgerne for at foranstalte den her debat, hvor man har bedt mig redegøre for regeringens værdipolitik med fokus på de udfordringer, der følger af indvandringen, og som presser og tvinger danskerne til at ændre levevis og adfærd og rette ind af hensyn til indvandrerne.
Jeg synes, det er en vigtig og vedkommende debat, det er nogle vigtige spørgsmål, der er rejst.
Det optager i den grad også regeringen, og det er måske mere relevant end nogen sinde før at få diskuteret i en tid, hvor historisk mange mennesker søger mod Europa og mod Danmark.
Jeg sagde jo i min nytårstale, at migrations- og flygtningekrisen måske er den største og mest komplicerede krise, vi endnu har set i dette århundrede.
Det var store ord, men jeg tror, de vækker genklang hos de fleste.
Jeg vil insistere på, at det er os selv i Danmark, der skal bestemme, hvilket land vi er.
Selvfølgelig er det det.
Og vi skal undgå en situation, hvor vores land defineres af en folkevandring mod Europa.
Vi skal passe på Danmark.
Det er også derfor, jeg vil kæmpe for at lede Danmark gennem flygtningekrisen på en måde, så vi kan kende vores land, mens krisen står på, og genkende det, når vi er igennem, med vores økonomi og vores sammenhængskraft og vores værdier i behold.
Det er en kompliceret opgave, men det er også en bunden opgave, for vi er udfordret.
Det presser vores økonomi, når vi skal bruge milliarder og atter milliarder på flygtninge.
Så fjernes det råderum, som vi ellers har kæmpet så hårdt for at tilvejebringe.
Så begrænses vores muligheder for at udvikle det Danmark, vi holder af.
Det er jo den ene dimension.
For mig er det en meget væsentlig del af sammenhængskraften i Danmark.
Det handler om dansk kultur, det handler om danske værdier.
Her tænker jeg ikke på, om man fejrer jul eller ramadan, eller om man hedder Henrik eller Hassan, eller hvilken mad der bliver sat på middagsbordet hjemme hos familien.
Jeg tænker på de helt grundlæggende værdier, der definerer vores samfund: frihed og frisind, ligestilling og ligeværd, demokrati, ytringsfrihed, ansvar for fællesskabet.
Det er jo sådan set de stærke danske værdier, som har skabt vores historie, og som vores fremtid også skal hvile på, og som jeg medgiver er udfordret, fordi vi på en eller anden måde står med det mærkelige dilemma, at andre, kan man sige, bruger vores værdier til at søge at bekæmpe dem.
Helt grundlæggende mener jeg jo, at hvis man ikke kan se sig selv i de her værdier, hvis ikke man vil respektere dem, bør man stille sig selv det spørgsmål, om man skal være her, om man er rejst til det rigtige land.
Det er jo sådan set en af fordelene ved at leve i et demokrati og et åbent samfund som vores: Hvis ikke man bryder sig om det, kan man jo frit forlade landet igen og søge derhen, hvor man vil.
Det skal tidligt gøres klart for alle, hvilke forventninger vi stiller til nye borgere i Danmark, og derfor er det centralt, at flygtninge kender de rettigheder, de demokratiske principper og ligestilling mellem kønnene, som gælder i Danmark.
Det skal ske allerede på asylcentret.
Og hvordan vi gør det bedst, er jo et af de elementer, som vi for tiden drøfter med KL.
Det er også derfor, vi heller ikke skal acceptere, at der på vores asylcentre f.eks. kan være 14-årige piger, der bor sammen med langt ældre ægtemænd, for bare at give et eksempel.
Vi er nødt til at markere, at i Danmark gælder danske værdier.
Derfor bekymrer det mig, og det har det gjort gennem lang tid, at der i vores harmoniske land findes lommer af ghettoer og parallelsamfund, hvor andre værdier hersker.
Jeg brugte selv det udtryk, da jeg var statsminister sidst, at man har fornemmelsen af, at der er nogle steder, hvor der er slået en slags huller i danmarkskortet; hvor for mange forsørges af det offentlige; hvor for få år har et arbejde, hvor demokratiet modarbejdes; hvor politiet mødes af sten; hvor mennesker ikke selv kan bestemme, hvem de vil gifte sig med; hvor dansk ikke er det mest forekommende sprog.
Det skal vi bekæmpe.
Der har jo været en periode i dansk politik uden den her regering, hvor man har talt lidt mindre åbent om det.
Men nu skal vi tale åbent om det igen, for det er den første forudsætning for at kunne handle.
For når der er slået huller i danmarkskortet, er det jo et udtryk for, at integrationen har fejlet.
Og jeg synes, vi er nødt til at sige helt åbent, at nogle udlændinge er lettere at integrere end andre, og at der er en grænse for, hvor mange asylansøgere og familiesammenførte Danmark kan tage imod.
Det handler dybest set om, at vores samfund er bygget op på, at der er nogle grundlæggende værdier, som skaber nogle uskrevne spilleregler, som vi spiller efter.
Og vi har i virkeligheden ikke brug for al mulig lovgivning, der angriber den personlige frihed, for det er ikke nødvendigt.
Hele den tradition tilbage fra Grundtvig og Kold udfordres jo, hvis harmonien i vores befolkningssammensætning brydes.
Derfor er det regeringens sigtelinje at opnå en bedre balance i udlændingepolitikken.
Det er en nøgle i den her diskussion.
Det er en krise, som er dybt kompliceret, og som kræver flere svar.
For det første skal det endelige svar findes internationalt.
Det bidrager Danmark til.
Vi er blandt de lande, der flittigst stiller op, når der kaldes på internationale styrker til verdens brændpunkter.
Der pågår lige nu og her en diskussion i Udenrigspolitisk Nævn.
Vi er et af de få lande i verden, der efterlever FN's målsætning om udviklingsbistand.
Vi er i topfem over donorer til ofrene for Syrienkrigen, hvor vi hjælper flest og bedst ved at hjælpe i nærområderne.
Vi bliver ved med at presse på for at opnå løsninger i EU.
Desværre er det langtfra altid den historie, der bliver fortalt, og derfor vil jeg gerne sætte en tyk streg under fakta, nemlig at Danmark gør sin del og mere til.
Det er vigtigt at få sagt også på en dag som denne, fordi det første svar på det, der udfordrer os, er at søge en international løsning.
Dansk Folkeparti, Liberal Alliance, De Konservative og regeringen har sammen indført en ny integrationsydelse.
Den gør det mindre attraktivt at komme til Danmark.
Den gør det mere attraktivt, når man så er her, at blive selvforsørgende.
Den sparer os med det aktuelle flygtningepres for 2 mia. kr. i forhold til, hvad der ville have været situationen med en fortsat SR-regering.
Og de samme partier og også Socialdemokraterne har sammen strammet kravene til familiesammenføring for flygtninge med midlertidig beskyttelse.
Vi har sammen skærpet reglerne for at få permanent ophold og gennemført en række yderligere stramninger.
Den erkendelse har bredt sig herhjemme og i stigende omfang også til resten af Europa.
Og det er en dimension i den her debat, fordi antal betyder noget.
Nogle udlændinge er lettere at integrere end andre.
For det er jo et faktum, at der er kommet flygtninge til Danmark.
Det vil også være et faktum, at der kommer flygtninge til Danmark.
Vi skal bestræbe os på på alle mulige måder at bringe antallet ned, men der kommer flygtninge til Danmark, ligesom det jo også er et faktum, at noget af den integrationsopgave, vi står med, er en slags opsparet opgave, som ikke bare knytter sig direkte til dem, som kom i går eller kommer i morgen, men i virkeligheden til folk, der har været her længe.
Derfor er der en kæmpe integrationsopgave, som vi historisk ikke har løst godt nok, og som vi skal anstrenge os mere på at løse.
For et bidrag fremadrettet kan være at få antallet under kontrol, men det ændrer jo ikke ved de udfordringer, vi allerede har.
Det bedste værn mod de økonomiske og kulturelle og værdimæssige skred og udfordringer er jo at få folk ind i samfundslivet.
Det er sådan set også i det lys, at regeringen ikke er tilhænger af tanken om at isolere de flygtninge, der kommer, i særlige flygtningelandsbyer.
Jeg tror, det bliver dyrere.
Det viser det grundlag, vi har overleveret til Folketinget, men det skaber jo også en risiko for, at vi selv understøtter opbygningen af parallelsamfund.
Så vores udgangspunkt er klart, nemlig at den måde ikke er vejen frem.
Vejen frem er en hurtigere adgang til arbejdsmarkedet.
Vi møder de mennesker, der er iblandt os, med krav om, at de skal forsørge sig selv for at undgå, at de ender på langvarig offentlig forsørgelse.
De skal arbejde og tjene penge.
For det er gennem det at arbejde, at man bedst bliver en del af fællesskabet og i sidste ende kan forsørge sig selv.
Det er ved at omgås kollegaer, at man lærer sproget.
Det er jo her, man tager farve af det samfund, man er en del af.
Det er på arbejdspladsen, man lærer, hvordan man gør tingene i Danmark, hvilke værdier vores land bygger på.
Det er derfor, regeringens udgangspunkt er, at alle, der kan, skal forsørge sig selv.
Man skal tage ansvar, når man kan.
Det er en dansk grundværdi.
Derfor er det ikke godt nok, når det i dag kun er hver anden ikkevestlige indvandrer, der er i job.
Mange af dem har været i Danmark i 10, 20 år, måske længere.
Det er slet ikke godt nok, at kun 3 ud af 10 flygtninge er i arbejde efter 3 år.
Vi må stræbe efter, at mange flere nye flygtninge får et job.
Det er regeringens sigtelinje, at vi starter med at have den ambition at løfte dem, der kommer netop nu, op til et niveau, der matcher det i øvrigt alt for ringe niveau, vi har blandt dem, der er her i forvejen.
Men det kræver jo en helt anden jobfokuseret indsats end hidtil.
Man skal ikke kunne tale dansk for at arbejde.
Tværtimod lærer man dansk, når man arbejder, og det forudsætter et godt samarbejde mellem virksomheder, kommuner, lønmodtagere og alle andre involverede.
Vi står i en ekstraordinær situation, og det er også derfor, jeg har valgt at have det her fokus på det, for vores evne til aktuelt at håndtere det øgede pres, der er på os, er bestemmende for vores mulighed for at løse det problem, vi allerede havde, inden presset steg.
Derfor er det regeringens udgangspunkt i trepartsforhandlingerne med lønmodtagere og arbejdsgivere og i drøftelserne med kommunerne om bedre integration, at vi får sat det her jobmæssige fokus på tingene.
Vi har et fælles ansvar for at løse problemerne.
Jeg er jo stolt af at leve i et land, der grundlæggende er harmonisk; et land, der hjælper mennesker i nød; og et land, som værner om den sammenhængskraft og de værdier, der binder os sammen.
Men jeg er sådan set også enig i det, der blev sagt i begrundelsen til den her forespørgsel, nemlig at vi skal passe på med at lulle os ind i et billede af, at vores værdier er så stærke, at de bare står af sig selv.
Jeg synes, at det stærkeste dilemma, vi står med, er, at vores værdier, som vi har så kære, i hænderne på de forkerte sådan set skaber muligheder for at prøve at bryde vores samfund ned.
Det er et smerteligt dilemma.
Det første, det skal føre os til, er en bevidsthed om, at antal betyder noget.
Det skal føre os til en åben erkendelse af, at nogle mennesker med en bestemt baggrund falder lettere til i det danske samfund end andre.
Det er den første forudsætning for at kunne handle.
Derfor er en stram udlændingepolitik ligesom springbrættet til at få gjort noget ved de her problemer.
For det er også en stram udlændingepolitik, der skaber den folkelige accept blandt danskerne, der jo også er brug for, hvis vi skal række hånden ud efter fremmede iblandt os; hvis vi skal sikre tolerancen i vores samfund; hvis vi skal blive bedre, end vi har været historisk, til at få folk integreret i vores samfund.
Derfor vil jeg bare hilse denne forespørgsel velkommen.
Jeg deler på lange stræk spørgernes bekymringer.
Jeg påskønner i øvrigt også vores tillidsfulde samarbejde om at skabe en ny balance i dansk udlændingepolitik, og jeg glæder mig oprigtig meget til at lytte til ordførerne for de forskellige partier og lytte til, også hvilke mere operationelle bud der er på at løsne op for den problematik, som spørgerne meget relevant har sat fingeren på.