Brian Mikkelsen (KF), 2009-02-19:
Vi kæmper for dyrevelfærdsrettighederne her.
Tak for de mange bemærkninger af lidt, kan vi sige varierende karakter.
Det er jo et emne, som berører os alle sammen, og som vi bekymrer os om.
Hele grundlaget er jo, at vi vil ophæve revisionsbestemmelsen, uden at der samtidig sker ændringer i lovens krav om, at alle svin bortset fra pattegrise under 14 dage skal have fri adgang til rent drikkevand.
Historiefortælling har der også været heroppe fra Enhedslistens ordfører, som sagligt gjorde rede for, hvad historien er bag det her.
Revisionsbestemmelsen blev indsat under Folketingets behandling af lov nr. L 1526 af 20. december 2006 om ændring af bl.a. lov om udendørs hold af svin.
Formålet med revisionsbestemmelsen var jo, at man skulle afdække svins behov for permanent adgang til vand om natten i frostvejr.
Et andet perspektiv er, og det fremgår også af lovforslaget, at Danmarks folkeretlige og EU-retlige forpligtelser sætter snævre grænser for, hvilke ændringer, der kan foretages af § 12.
Endvidere viser den evaluering af kravet om permanent adgang til vand, som Justitsministeriet har gennemført, at kravet ikke har givet anledning til alvorlige vanskeligheder.
Det er baggrunden for forslaget.
Det her beslutningsforslag går jo ud på at pålægge regeringen i indeværende folketingssamling at fremsætte de nødvendige lovforslag og foretage andre fornødne administrative ændringer, der skal sikre, at børn ikke straffes for deres forældres kriminalitet.
Konkret lægges der op til, at indsatte med børn under 18 år skal udarbejde en besøgsplan i løbet af den første uge, og at varetægtsfængslede forældre med børn under 18 år får samme ret til besøg af deres børn som andre indsatte i landets fængsler.
Jeg vil gerne understrege, at jeg er meget enig i intentionerne bag forslaget, nemlig at sikre, at indsatte i Kriminalforsorgens institutioner i størst muligt omfang kan bevare kontakten til deres børn.
Det er også et område, som jeg ved at Kriminalforsorgen har sat meget stor fokus på, og hvor der de seneste år er taget en række positive initiativer.
Som jeg nærmere vil redegøre for, kan regeringen imidlertid ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Som forholdene er i dag, vil en person, der varetægtsfængsles eller indsættes til afsoning, straks efter indsættelse bliver kontaktet af en fængselsfunktionær og i løbet af den første uge af en socialrådgiver og eventuelt andre relevante fagpersoner.
Man har i første omgang særlig fokus på de helt akutte problemer, som f.eks. husleje, økonomi og familiemæssige forhold, herunder i relation til den indsattes børn.
Herefter arbejder man videre med en bredere afdækning af den indsattes forhold, og der følges bl.a. nærmere op på spørgsmålet om besøg af eventuelle børn.
Det er dog langtfra alle indsatte, der ønsker, at deres børn skal inddrages i sagsbehandlingen i institutionen.
Nogle indsatte ønsker således af personlige grunde først at gøre sig overvejelser om eventuelle besøg af børn på et senere tidspunkt efter indsættelsen.
Hvis en indsat ønsker at modtage besøg af sit barn, er der forskellige regler på området, der sikrer, at besøg af børn har en særlig status og undergives en særlig sagsbehandling.
Først og fremmest fremgår det af vejledningen til besøgsbekendtgørelsen og af varetægtsbekendtgørelsen, at ansøgninger om besøg af børn så vidt muligt skal imødekommes.
Desuden bør institutionerne overveje muligheden for tilladelse til udvidede besøg, dvs. i længere tid end minimumsbesøgstiden, når det drejer sig om besøg af børn.
Der er også indført særlige regler for at værne barnet i forbindelse med besøg i fængsler og arresthuse, og barnet skal f.eks. normalt ledsages af en voksen i forbindelse med besøget.
Om dette udgangspunkt i det enkelte tilfælde skal fraviges, vil blive afgjort på baggrund af en konkret vurdering af bl.a. barnets alder, modenhed og forhold til den indsatte.
I de særlige tilfælde, hvor barnet selv er den forurettede for den kriminalitet, som er begrundelsen for fængslingen, foretages der selvfølgelig en meget nøje konkret vurdering af, om - og i givet fald hvordan - et besøg skal gennemføres.
Når en indsat ønsker besøg af sit barn, vil der altid blive foretaget en meget konkret vurdering i sagsbehandlingen i Kriminalforsorgen, bl.a. for at sikre, at den indsatte i størst muligt omfang kan få besøg af sit barn.
I nogle tilfælde kræver besøget som nævnt dialog med forældremyndighedens indehaver, og i andre tilfælde skal kommune og familiepleje kontaktes.
Kriminalforsorgen har løbende fokus på forholdene omkring besøg af de indsattes børn, og der er taget flere forskellige initiativer på det område.
For at skabe større opmærksomhed om indsattes børn og deres behov har Kriminalforsorgen f.eks. i oktober 2008 i samarbejde med en familieterapeut med særlig viden om børn gennemført 3 temadage for personale med tilknytning til besøgsafdelingerne.
Formålet med disse temadage var at skabe større forståelse for, hvordan besøgssituationen opleves i børnehøjde.
Jeg kan også nævne, at der i flere institutioner er indrettet særlige faciliteter, der retter sig mod besøgende børn, f.eks. besøgslejligheder, hvor den indsatte kan have besøg af familien i weekenden, familierum med bl.a. legeredskaber til børn, særlige legeområder både udendørs og indendørs, og desuden har der i Statsfængslet i Vridsløselille været iværksat et udviklingsarbejde i samarbejde med Egtmondfonden med henblik på at skabe mere børnevenlige besøgsfaciliteter.
Besøgsområdet er nu indrettet meget børnevenligt i relation til møbler, legetøj m.v.
Jeg er helt enig i, at vi skal have fokus på de indsattes børn og børnenes besøgsmuligheder, og efter min opfattelse gør man allerede i dag i Kriminalforsorgen et stort arbejde for at tage vare på børnene på betryggende vis.
Jeg mener imidlertid ikke, at et krav om, at der pr. automatik skal udarbejdes en firkantet besøgsplan for indsatte med børn, vil gavne hverken børnene eller den indsatte.
En sådan plan vil jo alligevel hele tiden skulle tilpasses barnet og den indsattes aktuelle situation og behov, og eventuelle besøg vil derfor alligevel skulle aftales løbende.
Efter min opfattelse bør man i disse sager fastholde den helt konkrete tilgang til besøg af den indsattes børn, som man har i dag, og som giver de bedste muligheder for løbende at tilpasse besøgene til børnenes og den indsattes situation.
Kriminalforsorgen har i øvrigt oplyst, at man vil understrege over for institutionerne, at det skal sikres, at det allerede ved indsættelsen afdækkes, om en indsat har børn, som han eller hun ønsker besøg af.
Det anføres også i beslutningsforslaget, at varetægtsfængslede kun har ret til at få besøg af deres børn, i det omfang politiet og Kriminalforsorgen tillader det, og at det derfor ofte er sværere for et barn at få mulighed for at besøge en varetægtsfængslet end en indsat, der er dømt for en forbrydelse.
Efter reglerne i varetægtsbekendtgørelsen og i den tilhørende vejledning har personer, der er varetægtsfængslet, som udgangspunkt ret til besøg så ofte, som forholdene tillader det.
Efter reglerne i retsplejeloven kan politiet dog af hensyn til varetægtsfængslingens øjemed modsætte sig, at den varetægtsfængslede modtager besøg, eller forlange, at besøg finder sted under kontrol.
Den varetægtsfængslede kan kræve, at politiets afslag på besøg eller krav på kontrol forelægges retten.
Rigsadvokaten har oplyst, at politiet i praksis så vidt muligt imødekommer ansøgninger om tilladelse til besøg af varetægtsfængsledes børn.
Ved afviklingen af børns besøg følger politiet principperne i varetægtsbekendtgørelsen m.v., således at besøg gennemføres på en måde, der er så skånsom som muligt for barnet, f.eks. således at barnet som udgangspunkt ledsages af en voksen i forbindelse med besøget.
Politiet kontakter desuden i fornødent omfang f.eks. den anden af forældrene, herunder hvis parterne ikke har fælles forældremyndighed, eller de sociale myndigheder med henblik på planlægning og gennemførelse af besøg af den fængsledes børn.
Hvis politiet ikke har iværksat besøgskontrol, gælder Kriminalforsorgens almindelige regler for besøg, herunder de rammer, som arresthusets leder har fastsat for afvikling af besøg i det enkelte arresthus.
Den varetægtsfængslede kan altid påklage institutionens afgørelser om besøg til Direktoratet for Kriminalforsorgen.
Besøgstiden til varetægtsfængslede må ikke være kortere end ½ time, og længerevarende besøg skal tillades, i det omfang forholdene tillader det.
Varetægtsfængslede, som er isoleret efter rettens bestemmelser, bør i øvrigt efter reglerne have tilladelse til udvidet besøg.
Kriminalforsorgen har oplyst, at varetægtsfængslede i arresthusene i praksis i vidt omfang får mulighed for besøg ud over det, som fremgår af varetægtsreglerne. Varetægtsfængslede, der ikke har besøgsbegrænsninger fastsat af politiet, får således i almindelighed tildelt samme besøgstid som andre indsatte i landets fængsler, dvs. som minimum et ugentligt besøg af 1 times varighed eller, så vidt det i det enkelte arresthus er muligt, af 2 timers varighed.
De særlige regler om afvikling af børns besøg hos indsatte, som jeg nævnte tidligere, gælder også for varetægtsfængsledes besøg af børn, f.eks. om ledsagelse af en voksen under besøget.
Jeg er helt enig i, at varetægtsfængsledes børn så vidt muligt skal have samme adgang til at besøge deres forældre som børn af dømte indsatte.
Som nævnt vil politiet som udgangspunkt imødekomme en ansøgning om et besøg af den fængsledes barn, hvis der er etableret besøgskontrol.
Jeg mener ikke, at det vil være hensigtsmæssigt med bindende retningslinjer for politiets afgørelser på dette område.
Det bør fortsat bero på en konkret vurdering af den enkelte sag, hvilken betydning de nødvendige indskrænkninger i den varetægtsfængsledes rettigheder bør have i relation til den fængsledes muligheder for at få besøg af sine børn eller andre. I tilfælde, hvor der ikke er etableret besøgskontrol, får varetægtsfængslede i arresthusene som nævnt normalt mulighed for besøg af f.eks. børn i samme omfang som andre indsatte.
Direktoratet for Kriminalforsorgen har i den forbindelse oplyst, at man vil overveje at ændre varetægtsreglerne, så de kommer til at svare til den praksis, der har udviklet sig på dette område.
Som det er fremgået, kan jeg tilslutte mig intentionerne bag beslutningsforslaget.
Det er et område, som der allerede er stort fokus på med barnets tarv i centrum, men jeg mener ikke, at lovgivningsinitiativer m.v., som beslutningsforslaget lægger op til, er nødvendige eller hensigtsmæssige, og regeringen kan på den baggrund ikke støtte forslaget.