Merete Riisager (LA), 2014-03-18:
En af mine gode bekendte, der er skoleleder på en privatskole, beskrev sagen sådan her: Når man ikke kan spille lige så godt som Ronaldo, kan man da i hvert fald binde hans snørebånd sammen.
Det synes jeg er meget godt beskrevet.
Regeringens dagsorden for de frie grundskoler er en misundelsesdagsorden.
Folkeskolen står med dybe problemer – problemer, der i høj grad forværres af, at regeringen på trods af løfter om det modsatte har gravet en dyb kløft af mistillid mellem regeringen og lærerne.
Regeringen indfører sammen med de andre forligspartier en heldagsskole, der ikke er baseret på et forskningsmæssigt grundlag, der siger, at børnene vil blive dygtigere.
Samtidig har ministeren mistet grebet om inklusionsdagsordenen, hvilket betyder, at rigtig mange børn i folkeskolen lige nu får ødelagt deres skoledag af uro og endda nogle steder også vold.
Regeringen har med andre ord læsset problemer over på folkeskolens tallerken i stedet for at løse dem.
Derfor er det heller ikke så underligt, at regeringen fastholder en nedskæringsdagsorden over for de frie grundskoler – kan man ikke slå dem, kan man da i hvert skære i deres tilskud.
Det er en smålig dagsorden, der med al tydelighed viser, at Socialdemokratiet, der står i spidsen for Undervisningsministeriet, har mistet kontakten til sine rødder.
Det handler ikke længere om at give borgerne adgang til en god skole, men om at fortælle borgerne, hvilken skole de skal vælge, bestemme, hvordan skolen skal se ud, og beordre borgerne til at elske den.
At en del socialdemokratiske politikere vælger en fri grundskole til deres egne børn, taler i den sammenhæng for sig selv, for til forskel fra regeringen mener vi i Liberal Alliance, at det er sund fornuft, at familier selv kan vælge, hvilken skole de vil sende deres børn i – en folkeskole eller en friskole.
Ved et møde i Frie Skolers Lærerforening i 2012 sagde undervisningsministeren, at de frie skoler jo blot kunne sætte forældrebetalingen op, når deres tilskud blev sat ned.
Der er lidt, hvis ikke de har brød, kan de bare spise kage, over den bemærkning.
At en socialdemokrat tilsyneladende mener, at de frie grundskoler kun skal være for dem, der har råd til det og til først at betale til folkeskolen over skatten og bagefter betale et højt beløb til den fri grundskole, er egentlig mærkeligt, eller også er det ikke.
Når forældrebetalingen skrues ned til 71 pct. af, hvad en folkeskoleelev får, sættes forældrebetalingen i vejret mange steder, kun de velbjærgede bliver tilbage, og så kan man jo slå løs på de frie skoler for at være elitære.
Det er egentlig meget smart, men også dybt destruktivt, for som politiker bør man ikke være så optaget af, hvilken skole forældre vælger til deres børn, men at de har mulighed for at vælge den skole, de mener er bedst.
Den økonomiske virkelighed for de frie skoler betyder naturligvis også meget for, i hvor høj grad det er muligt for de frie skoler at tage børn ind med særlige behov.
Med den nuværende koblingsprocent er skolerne låst fast, og derfor foreslår vi i Liberal Alliance, at koblingsprocenten sættes op til 75 pct.
Med den nuværende koblingsprocent er skolerne så økonomisk klemt, at det er ret svært for skolerne at tage børn ind med specialbehov – et ønske, jeg ved ministeren har.
Jeg er derfor bekymret for, at ministeren vil blive ved med at skrue ned for koblingsprocenten og samtidig presse flere specialbørn ind i de frie grundskoler.
Hvis det er det, ministeren har i tankerne, må jeg minde hende om, at det er rigtige børn, der er tale om – barndommen bliver som bekendt ikke genudsendt, hverken for stærke, sunde børn eller udsatte børn og børn med handicaps.
Ud over den økonomiske frihed for de frie grundskoler og forældrenes frihed til at vælge den frie grundskole til, har jeg også en bekymring i forhold til skolernes frihed.
De frie skolers dna er netop frihed, det er derfor, de kan lave et skoletilbud, der gør børn dygtigere, både de stærke og de svage, for færre offentlige kroner, end folkeskolen kan
Derfor er det fatalt at indskrænke friheden for disse skoler.
Regeringen har givet lidt og taget lidt.
De frie skoler har på opfordring fra Liberal Alliance fået lov til at oprette vuggestuer, men samtidig er de frie skoler blevet pålagt at oprette elevråd.
Med den retorik, der ofte kommer fra S, er det naturligvis min bekymring, at ministeren vil tage endnu en bid af friheden.
Ministeren har eksempelvis varslet, at de frie skoler skal tage et større socialt ansvar.
Hvad det betyder, er svært at sige.
Mit indtryk er, at det er der mange friskoler, der gerne vil, men det kræver jo, at pengene i en eller anden grad følger barnet, og at skolen har næsen oven vande økonomisk.
Dertil har jeg en bekymring for den måde, de fælles mål nu relanceres.
Det er vigtigt, at de frie skoler skal leve op til et højt fagligt niveau, det gør de, og at de samtidig har friheden til at undervise, som de vil.