Christine Antorini (S), 2010-04-15:
Når Socialdemokraterne har fremsat forslaget, er det af to grunde.
Den første grund er, at der er kommet flere og flere helt konkrete sager, hvor forældre har klaget over, at de har oplevet, at deres børn skulle være en del af en morgensamling, hvor der skulle bedes morgenbøn, mens de troede, at deres børn gik på en folkeskole, hvor det meget klart og tydeligt står, at der i folkeskoler ikke sker forkyndelse, og at man, hvis man ønsker en religiøs undervisning af ens børn, har muligheden for at vælge en religiøs friskole eller privatskole.
Så der har været konkrete sager, hvor forældre har sagt: Det her kan da ikke være rigtigt, i forhold til at folkeskolen er tænkt som fællesskabets folkeskole, hvor man kan være, uanset om man er troende eller ej.
Der har været lidt misforståelser om, om det er en genfremsættelse eller ej, men det er det ikke.
Det er første gang, vi fremsætter det her forslag, men det har været til debat i offentligheden før.
Men den anden grund til, at vi har valgt at fremsætte beslutningsforslaget, er, at vi faktisk har en meget principiel holdning til, at folkeskolen lige præcis er den fællesskabsinstitution, som skal være for alle elever.
Det er derfor, vi lægger meget vægt på de præcise forklaringer, der også er til indholdet af kristendomsundervisningen.
For jeg vil godt rette en misforståelse: Der er nogle, der prøver at skyde os i skoene, at vi overhovedet ikke respekterer kristendommen eller noget, men det ved dem, der siger det, jo godt er noget sludder.
Vi har dyb respekt for folk, der har en religiøs overbevisning, og vi lægger meget vægt på, at undervisningen i kristendommens betydning er en del også af folkeskolen.
Det er jo derfor, vi som folkeskoleforligspartnere også har været ind over de forskellige fælles mål – det gælder ikke kun i forbindelse med kristendomsundervisningen, det gælder også i faget historie, og det gælder i faget samfundsfag – og der kommer vi selvfølgelig ikke udenom, at en meget vigtig del af det at forstå, hvad dansk kulturarv er, og forstå, hvordan det danske samfund er endt med at se ud, som det gør, også er, at man har en dyb og grundig indsigt i kristendommens indflydelse.
Men der er en verden til forskel på, at eleverne i folkeskolen skal have en dannelsesbagage med, hvor religionen og kristendommen er en del af det, og at man skal oplæres i religiøse handlinger.
Derfor er det principielt for os at sige, at vi er nødt til at have præciseret reglerne; for det er jo ikke godt nok.
Jeg er ikke stødt ind i, at man tidligere har reguleret sådanne områder, ved at man henviser til, at der har været nogle samtaler – i det her tilfælde med nogle fakultetsråd.
Hvis det er, at man ønsker at fastsætte en praksis, gør man det på den helt normale måde: igennem en lov, igennem bekendtgørelser, igennem vejledninger.
Og det er det, som ligger til grund for det her forslag: Lad os få rene linjer, så vi ved, hvad vi har med at gøre.
Vi anerkender så, at der er et politisk flertal bestående af regeringen og Dansk Folkeparti, som mener, at man alligevel godt kan gennemføre religiøse handlinger ved en morgensamling.
Men for os er det her også principielt; i det øjeblik man træder ind på folkeskolens grund, er det altså folkeskolens regler, der gælder.
Derfor er der for os at se ikke forskel på, om det er ved en morgensamling eller i kristendomsundervisningen, at der sker religiøs forkyndelse gennem bøn.
Det hører ikke til folkeskolen.
Men det er ikke af manglende respekt for kristendommen; det er af respekt for religionsfrihed og for, at man selv kan dyrke sin tro igennem sin kirke og igennem andre steder.
Folkeskolen skal ikke være den, der laver adskillelse i forhold til religion.
Det, som ligger i forslaget, er i virkeligheden meget enkelt: Hold forkyndelsen ude, og hold fast i kristendomsundervisningen som en vigtig del af folkeskolen.
Derfor må jeg så også sige på Socialdemokratiets vegne, at det er rigtig ærgerligt at høre den nye minister sige noget, som jeg faktisk tror er imod bedre vidende, nemlig at Socialdemokraterne ønsker at fjerne kristendomsundervisningen.
Jeg kan ikke sige andet, end at det er sludder og vrøvl, og det ved ministeren også godt.
Det skal hedde religionsundervisning, men det skal stadig væk være sådan, at hovedparten af indholdet handler om kristendommens betydning for det danske samfund.
Det er i øvrigt præcis sådan, som det har været i rigtig, rigtig mange år på det gymnasiale område.
Der har man haft faget religion; det har aldrig heddet kristendomskundskab.
Det er helt tilbage i 1877, at det blev indført, at man i gymnasiet har faget religion.
Så vidt jeg ved, har man ikke hørt en eneste fra hverken Venstre, De Konservative eller for den sags skyld Dansk Folkeparti, som har syntes, at det har været en katastrofe for den danske kulturarv, at de i gymnasiet har faget religion.
Men når det kommer til folkeskolen, er der åbenbart ikke grænser for, i hvilket omfang man kan udlægge det, som om vi ønsker at fjerne undervisningen i kristendom.
Bare for at slå det fast med syvtommersøm: Vi synes, det er vigtigt, at eleverne undervises i kristendom, og vi synes, det er vigtigt, at faget ændrer navn til religion, sådan at det lige præcis viser bredden i det, nemlig at hovedparten er kristendomsundervisning, men at der også er undervisning i de andre religioner.
Og det er frem for alt, fordi det også betyder, at faget kan gøres obligatorisk.
Vi tager det faktisk så alvorligt, at vi synes, det er en vigtig del af det, man skal have med i bagagen; det skal ikke være sådan, at man kan friholdes fra at blive undervist i religion, herunder kristendomskundskab.
Det synes vi er ærgerligt, for det, vi egentlig ønsker, er et klart retsgrundlag – igennem lovgivning, bekendtgørelse eller vejledning.
Det er der ikke i dag.
Forældre har klaget, og de må bare opleve, at svaret heroppe på talerstolen fra Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti er, at hvis ikke de kan lide lugten i bageriet på en folkeskole, kan de bare gå uden for morgensamlingen.
Nej, sådan skal det ikke være for den fælles folkeskole.
Der skal være plads til alle børn, og det skal ikke være det, at der sker religiøs forkyndelse på nogle få folkeskoler, der betyder, at der er nogle børn, der bare får prædikatet: Du er ikke rigtig velkommen her, du kan stå udenfor, mens vi bedriver noget, som Socialdemokraterne ret beset ikke mener hører til i folkeskolen.
Min afslutning skal være, at hvis man vælger at køre nogle ting inden for sine egne snævre dagsordner, skal man nogle gange bare prøve at sætte sig i modpartens sted.
Jeg tror, at der ville være rigtig mange af os, der ville føle, at det ikke var i orden, hvis vi sendte vores børn af sted til en folkeskole og det, der skete, var en morgensamling, hvor skolebestyrelsen havde besluttet, at der hver morgen skulle bedes en bøn – en jødisk bøn, en muslimsk bøn – inden for en trosretning, som vi ikke selv var en del af.
Vi ville synes, det var helt, helt forkert, hvis det skulle være en del af folkeskolens virke.
Så vi vil bede om, at man overvejer, om vi i virkeligheden ikke kan få en meget fornuftig holdning til, hvordan man håndterer spørgsmålet om religion i den danske folkeskole, nemlig at det er rigtig vigtigt, og at det er så vigtigt, at det skal være obligatorisk, men at det skal være sådan, at det netop er undervisning i religioner og ikke i religiøse handlinger.
Det er det, som ligger i beslutningsforslaget, og ikke alt muligt andet – om man er mere eller mindre dansk, om man er mere eller mindre troende, om man ønsker mere eller mindre dansk kulturarv.
Det er ikke det, det handler om.
Det handler om rene linjer, sådan at vi kan få en fornuftig religions- og kristendomsundervisning som undervisning og ikke som forkyndelse.
Jeg skal så, da den radikale ordfører ikke har kunnet være til stede her, sige, at Det Radikale Venstre også støtter op om forslaget.
Jeg håber, at der er en mulighed for, at Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti lige tænker sig om en ekstra gang og ser, at det måske i virkeligheden vil være til alles fordel, at der er rene linjer i den her sag, som ikke handler om uenighed om, om der skal være undervisning i kristendom eller ej – det er vi alle sammen enige om – men om, om det skal være fællesskabets folkeskole, hvor der skal være plads til alle uanset religiøs overbevisning.