Manu Sareen (RV), 2012-06-07:
I og med at L 105 og L 106 hænger tæt sammen, har vi valgt, at jeg går på talerstolen først og fortæller lidt om L 105 og de kommentarer, der har været der, og så vil social- og integrationsministeren forholde sig til L 106 bagefter.
Jeg vil selvfølgelig også gerne takke og kvittere for den velvillighed, der har været.
Uagtet om man er hashrygende eller ej, vil jeg sige tusind tak for det, det har været vældig fornøjeligt og også vældig fornøjeligt at høre på.
Og jeg er rigtig stolt af og glad for, at der er et stort flertal i Folketinget, der støtter regeringens ønske om, at homoseksuelle får mulighed for både at indgå ægteskab i kirken og at blive viet borgerligt på rådhuset.
Nogle har så i dag påstået, at lovgivningen er tvang over for folkekirken.
Det har jeg rigtig rigtig svært ved at se.
Lovforslag L 105 er netop præcis et udtryk for det modsatte.
Lovforslaget betyder netop, at præster i folkekirken kan undlade at medvirke ved vielser af par af samme køn.
Den enkelte folkekirkepræst bliver således fuldstændig frit stillet med hensyn til sin medvirken, og det er vel at mærke med en lovfæstet ret for præsten.
Det kan ikke blive mere frit.
Andre har også ment, at ægteskabslovgivningen, der giver mulighed for, at par af samme køn kan blive viet til ægteskab af en præst i folkekirken, er i strid med folkekirkens bekendelsesgrundlag.
Det mener jeg heller ikke den er.
Det fremgår også meget tydeligt af bemærkningerne til lovforslaget.
Der har også været en del snak om begrebet og betegnelsen ægteskab.
Betegnelsen ægteskab er ikke en særlig eller teologisk betegnelse.
Et par, som bliver borgerligt viet, indgår jo rent faktisk også et ægteskab.
Det sagde fru Mette Bock jo også, og det er fuldstændig korrekt.
Så det er Folketinget, der bestemmer over ægteskabslovgivningen, det er ikke noget, som i yderste konsekvens har med folkekirken at gøre.
Kirken har netop bare, som fru Mette Bock også sagde, fået en vielsesbemyndigelse.
L 105 er fuldstændig på linje med den frihedstradition, der allerede eksisterer i folkekirken, nemlig den frihedsret til at sige nej til i det her tilfælde at vie homoseksuelle par af samme køn, men det er en ret, som man også har med hensyn til andre ting.
Med hensyn til bekendelsesgrundlaget vil jeg egentlig også gerne citerere fra Københavns biskops notat; han har lavet et notat, som vi brugte ved det samråd, jeg netop har nævnt, og her skriver han bl.a.: »Jeg finder det relevant at nævne, at vi i vores teologiske tradition lever med en høj bevidsthed om, at et bekendelsesskrift har en historisk karakter, hvilket medfører, at fortolkningen af bekendelsesskriftet fordrer såvel en afklaring af nutidens problemstilling som en viden om reformationstidens situation.« Med andre ord er fortolkningen af bekendelsesskrifter afhængig af tid og sted.
Det står også i bemærkningerne, at Matzen og Timm har været inde på fuldstændig det samme.
Og vi følger jo et eller andet sted en stolt tradition, som de også har i andre nordiske lande, bl.a. i Island og Sverige, og i Norge har man også mulighed for det, men her har man desværre været så uheldige ikke at have fået de ritualer, som vi heldigvis, i hvert fald ifølge pressen, får af biskopperne, som afleverer dem på mandag.
Afslutningsvis vil jeg gerne gentage, hvad jeg i min indledning sagde, især om L 105.
Den enkelte folkekirkepræst bliver fuldstændig frit stillet med hensyn til sin medvirken ved vielser af par af samme køn, og det er vel at mærke en lovfæstet ret for præsten.
Og samtidig – det er derfor, det er så fantastisk et lovforslag – får homoseksuelle et retskrav på at kunne blive viet i kirken.
Med hensyn til hr. Søren Pind og det med tillidskløften mener jeg ikke, at der er en tillidskløft, netop fordi der er blevet lavet målinger på det her spørgsmål, og det viser sig gang på gang, at der er et rigtig, rigtig stort flertal i den danske befolkning om at støtte vielser af par af samme køn.
Og jeg synes et eller andet sted, specielt når jeg hører ordføreren fra Dansk Folkeparti, der gentagne gange meget relevant spurgte, hvorfor de borgerlige partier stemmer for, at fru Tina Nedergaard sagde det så smukt i går i et citat i en avis.
Hun sagde følgende: Jeg har det livssyn, at kan man imødekomme nogle, uden at det skader andre, skal man gøre det.
Det er lige præcis det, det her forslag går ud på.
Tak for ordet.