Per Clausen (EL), 2011-04-28:
Når man snakker om landbrugsstøtte, og lad mig bare starte der, har det altid undret mig lidt, at man ikke er mere opmærksom på, hvornår der er brug for støtte, og hvornår støtten formentlig er til mere skade end gavn.
I rigtig mange år har landbrugsstøtten været en støtte til opretholdelse af en produktionsform, der ikke har kunnet tjene sig selv ind uden støtte, hvilket har fastholdt landbruget i en uheldig strukturudvikling og været medvirkende til at skabe de høje jordpriser, som i dag udgør et selvstændigt problem for fremtidens landmænd.
Ikke for nutidens landmænd, for kan de realisere de her jordpriser, er de godt kørende økonomisk.
Problemet er, at det kan de måske få meget svært ved.
Det er vel også derfor, at Enhedslisten var et af de første partier, der lidt lavmælt i Europaudvalget gjorde opmærksom på, at vi ikke er overbevist om, at den linje, der hedder, at nu skal vi kæmpe for at få afskaffet landbrugsstøtten så hurtigt som muligt, var en rigtig linje.
For når man skal lave ting om, skabe fornyelse og skabe forandring, kan man godt i en periode have brug for at understøtte forandringsprocesser og udvikling, også når man kan sandsynliggøre, at den forandring, den ændring, vil give økonomisk gevinst på den lange bane.
Det er lige præcis der, hvor vi står nu, og det er derfor, det er godt, at vi har mulighed for at diskutere, hvordan landbrugsstøtten i fremtiden skal forvaltes, og hvordan den skal gives og uddeles.
Oven i købet kan vi i hvert fald på det principielle plan konstatere en rimelig stor grad af enighed i det danske Folketing om, at støtten jo netop skal bruges til at lave den forandringsproces, der på længere sigt sikrer en landbrugsproduktion, en fødevareproduktion i Danmark, som både er økonomisk, miljømæssigt og dyrevelfærdsmæssigt bæredygtig.
Eller også har man selv bragt sig i den situation.
Mange af dem stemmer jo på Venstre og må vel derfor tro på det personlige ansvar.
Men pointen er, at på den ene side har landbruget en stor gæld, og på den anden side kan man se, at indtjeningsmulighederne er relativt begrænsede.
Derudover kan man se, at der bliver stillet en lang række fuldstændig rimelige krav, som dog nok alligevel umiddelbart fordyrer produktionen.
Det er miljøkrav, det er dyrevelfærdskrav, og når det går rigtig højt, er det oven i købet krav om, at de medarbejdere, som man har ansat, ikke alle sammen skal komme fra Ukraine, ingen løn have og bo i stalden, men at de skal have en ordentlig løn.
Det er krav, som i dag stiller landmænd i en vanskelig situation.
Der synes jeg, at det er en rigtig tanke netop i den her situation at nedsætte en landbrugskommission med henblik på at besvare de svære spørgsmål, nemlig hvordan vi løser gældsproblemet i landbruget, hvordan vi sikrer, at unge landmænd får en mulighed for at overtage gården, hvis man nu er almindelig borgerlig-liberal og synes, at selveje er en god idé – det var det jo i hvert fald i forgårs – og at man også overvejer, om offentlig eje af jorden kunne være en mindst lige så god løsning for den enkelte landmand, som hvis det var kapitalfonde, der ejede jorden.
Jeg synes altså, at det er en rigtig tanke, at vi faktisk tager fat på de grundlæggende problemer, der handler om, hvordan vi sikrer, at landbrugets store gældsproblem bliver løst, samtidig med at vi sikrer, at der er mulighed for at gennemføre investeringer, hvor man måske i en periode vil tjene lidt mindre, fordi der laves en omlægning af landbruget, der sikrer, at man producerer færre varer, men til gengæld varer af en større værdi.
Indimellem synes man, at vi kan være tilbøjelige til at undervurdere omfanget af denne omstilling af det danske landbrug, fordi vi tror, at den kan listes igennem langsomt, så det ikke gør ondt på nogen.
Jeg tror, at det kommer til at gøre ondt, og det synes jeg er af afgørende betydning, for vi skal jo have et landbrug, der skaber udvikling i landdistrikterne, og som skaber arbejdspladser, ikke på tyske slagterier med rumænske kolonnearbejdere, men arbejdspladser i Danmark, i den del af verden, hvor vi bor.
Det skal være en landbrugsproduktion, som er i stand til at leve op til de dyrevelfærdsmæssige krav, som vi stiller nu, og som også lever op til de miljømæssige krav.
Jeg mener sådan set, at det er naivt at forestille sig, at en sådan omstilling kan gennemføres med nogle små korrektioner hist og pist, og at det vil føre til, at vi også om 10 år vil have et landbrug, der hverken er miljømæssigt, økonomisk eller dyrevelfærdsmæssigt bæredygtigt, og det ville være rigtig ærgerligt.
Det, der går helt galt nu, er, at der opstår en konkurrence om at tilfredsstille nogle landmænds umiddelbare krav om her og nu at få en lettelse.
Dette træder i stedet for at løse de grundlæggende problemer og udfordringer, som vi står over for.
Og det er derfor, jeg siger, at en af de klogeste tanker, som hr. Bjarne Laustsen har udtænkt, er at nedsætte en landbrugskommission.
Det kan jo godt være, at den blev opfundet for at finde på et smart svar i en svær situation, men det kan godt være en god idé alligevel.