runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Samuelsen (LA), 2010-04-14:
Jeg kunne så desværre ikke få nogen garanti for, at statsministeren i det mindste kunne beskytte dem, som han lige netop i den første besvarelse havde peget på at det ikke havde været hensigten at ramme, altså at man kun ville ramme dem, som ifølge statsministeren har haft for gode muligheder.
Ikke engang den garanti kunne jeg få, desværre.
Liberal Alliance er komplet imod den her måde at lovgive på, og vi vil bekæmpe det med alt, hvad vi har, af til rådighed stående midler.
Så vil jeg godt slutte af med et konkret spørgsmål i anledning af skatteministerens udtalelser forleden dag i Børsen, hvor han var ude at give det samlede danske erhvervsliv en ordentlig opsang.
Han kaldte dem stort set for klynkere, som overhovedet ikke havde nogen forståelse for det politiske miljø, og syntes, det var så urimeligt, at regeringen blev presset fra erhvervslivets side for at komme med en ambitiøs vækstplan.
Er statsministeren enig i, at det er måden at tale til det erhvervsliv på, som faktisk skaber forudsætningerne for den velstand, som vi alle sammen gerne vil have en del af, at man nærmest råber igennem Børsen af erhvervslivet og siger, at de er uopdragne og utaknemmelige, og at det er uretfærdigt over for regeringen?
Er det måden at kommunikere på?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Jeg gør rede for det politiske motiv bag, at udligningsskatten er en del af den aftale, der blev indgået sidste år i forårspakke 2.0.
Hr. Anders Samuelsen har jo desværre ikke ønsket at være en del af den skatteaftale, som giver den største lempelse af indkomstskatten, siden indkomstskatten blev indført.
Det er så ærgerligt, for ellers ville hr. Anders Samuelsen jo selv være en del af den diskussion, der pågår, og som handler om, hvordan det her element skal udmøntes.
Det kan jeg ikke komme nærmere i dag.
Regeringen har indgået en aftale, og der er det her element en del af det med det motiv, jeg har gjort rede for.
Der er drøftelser partierne imellem, og når de drøftelser er tilendebragt, vil der blive fremsat et lovforslag i Folketinget, og så kan debatten jo fortsætte på et meget mere oplyst niveau.
Margrethe Vestager (RV), 2010-04-14:
Jeg synes, det er meget svært at få det til at hænge sammen, når det på den ene side hedder i både den offentlige debat og på den anden side også i Statsministeriets evaluering af klimatopmødet, at den kinesiske position var en selvstændig grund til, at der ikke kunne laves en egentlig aftale.
Når statsministeren så synes, det er velbegrundet at sige, at det lidt, der kom ud af det, var Wen Jiabao personlig medvirkende til, er det altså meget svært at få det til at være en konsistent og sammenhængende linje, og jeg kan kun få det til at munde ud i, at statsministerens nye slagsang er: Jeg holder med Kina; at det er den egentlige grund til det.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Først og sidst holder jeg først og fremmest med Danmark, og jeg kan jo ikke deltage i en diskussion om en statsministeriel analyse, som ikke er der; der er ikke offentliggjort nogen statsministeriel analyse.
Jeg tror, at hvis vi taler forbi hinanden, er det, fordi der er en diskussion på to niveauer, hvor det ene handler om klimasagen i sin substans, landenes interesser og landenes positionering, og hvor det andet handler om en diskussion i det kinesiske samfund, også om premierministerens personlige engagement og deltagelse i det her.
Jeg tror måske, det er det, der kan give anledning til, at vi taler forbi hinanden.
Jeg har fundet anledning til, direkte adspurgt i Kina og i fuldstændig overensstemmelse med sandheden og min egen analyse, at komplimentere den kinesiske premierminister for hans personlige engagement i denne sag, i det slutspil, der var i København, og jeg er helt sikker på, at hvis han ikke havde opholdt sig fysisk i København det pågældende døgn, havde vi ikke fået den aftale, vi trods alt fik.
Det er jo ikke det samme som at sige, at den aftale er god nok, eller at den ikke kunne have været endnu bedre, hvis også kineserne havde haft en anden grundlæggende position, da de oprindelig mødte til forhandlingerne.
Margrethe Vestager (RV), 2010-04-14:
Hvis der er to niveauer, holder jeg mig altså gerne til det lave niveau, og jeg vil gerne have statsministerens entydige vurdering og svar på, om den kinesiske position ved åbningen af klimatopmødet var direkte eller indirekte medvirkende til, at der ikke kunne laves en egentlig aftale.
Jeg synes, det er meget mærkeligt at henvise til, at Statsministeriets evaluering ikke eksisterer, specielt set i lyset af at vi jo har diskuteret sagen en række gange her i salen, hvor jeg selv har bedt statsministeren om at lægge sine vurderinger af klimatopmødet frem med henblik på, at man kunne lære af det.
Det er nemlig helt åbenlyst, at vi er i en lignende situation nu, hvor EU's klimakommissær vurderer, at det kan blive særdeles vanskeligt at nå noget i Mexico, og derfor er det jo meget afgørende i vurderingen af, hvordan vi skal arbejde hen imod en aftale, at vide, hvad statsministerens vurdering er.
Var kineserne direkte eller indirekte stærkt medvirkende til, at der ikke blev en aftale – ja eller nej?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Hvis en række landegrupperinger med helt forskellige interesser møder frem med henblik på at lave en international aftale, og den ikke kommer i hus, er det jo alle, der har et ansvar.
Derfor kan man jo selvfølgelig godt trække den problemstilling frem og bedømme den isoleret, men man kunne jo også ligesom anerkende kompleksiteten i det, og så må man jo konstatere, at de kinesiske synspunkter sammenholdt med de amerikanske synspunkter, sammenholdt med synspunkterne fra de øvrige BASIC-lande og sammenholdt med synspunkterne fra Europa gjorde, at der ikke kunne nås frem til en aftale med det ambitionsniveau, vi gerne ville have.
Frank Aaen (EL), 2010-04-14:
Nu havde vi før en længere debat om de kommunale besparelser.
Statsministeren kunne som en af de få i landet ikke få øje på dem, og derfor vil jeg ikke prøve at gå længere ad den vej.
Jeg tror ikke, vi kommer længere med det i dag.
Så så langt er vi i hvert fald enige.
Det er jo rigtigt, at riget fattes penge, og at pengene fosser ud af statskassen i øjeblikket, så i den forbindelse er jeg helt sikker på, at statsministeren er opmærksom på den debat, der har været de sidste 10 dage om multinationale selskaber, der ikke betaler skat i Danmark, og som for nogles vedkommende ikke har betalt skat i Danmark i 10 år, 20 år.
Det gælder jo sådan et selskab som Nestlé, der sælger Nescafe, Premier Is, Smarties, det er Q8, der sælger for milliarder af benzin og olie, det er Kraft Foods, der sælger Gevalia og Karat kaffe og Marabou chokolade, det er Fujitsu, det er Kellogg's, det er Malaco slik, you name it, der er en lang række.
Derfor vil jeg gerne spørge statsministeren først, om statsministeren ikke er enig i, at rige multinationale selskaber, der opererer i Danmark, også skal betale skat i Danmark, og om statsministeren på den måde ikke også er enig med skatteministeren, som har udtalt, at nu skal de til at betale skat.
Det er jo nok noget, som skatteministre har sagt gennem mange år, men nu skal de i hvert fald til det.
Er det så ikke mærkeligt, at skatteministeren så samtidig bebuder, at der skal skæres ned i den afdeling i SKAT, som kontrollerer de store selskaber?
Er det ikke selvmodsigende?
Bør statsministeren ikke lige gå ind og sige til skatteministeren, at det måske var en god idé at øge kontrollen med flere ansatte i stedet for færre?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Jeg er fuldstændig enig.
Jeg har forsøgt i forhold til de tidligere spørgere at sige, at jeg ville være uenig i, at vi skal øge beskatningsniveauerne, men det rokker jo ikke ved, at de beskatningsregler, vi har, skal efterleves, og at pengene skal i kassen.
Og derfor er det her jo også et prioritetsområde og har været det også i et sådant omfang, at jeg med tilfredshed kan notere, at SKAT's indsats har været så effektiv, at man i 2009 har forhøjet selskabernes skattepligtige indkomst med 15 mia. kr., det højeste tal nogen sinde, som et spejlbillede på effektiviteten.
Det følger jo helt naturligt, at når man har det som et indsatsområde, og der kommer en handlingsplan, så må man selvfølgelig også sørge for, at organisationen er indrettet, og at ressourcerne matcher det ambitionsniveau, man har.
Frank Aaen (EL), 2010-04-14:
Det er jeg glad for.
Og jeg vil da også erkende, at siden vi i 2001 startede kampagnen mod de multinationale selskaber, er der sket små fremskridt i regeringen med hensyn til at få flere penge ind.
Men det ændrer ikke ved, at vi stadig væk finder en kongerække af selskaber, der ikke betaler skat.
Og derfor må jeg sige, at der for det første selvfølgelig må ansættes nogle flere i SKAT til at kontrollere de her selskaber.
Det andet er: Kan det passe, at staten har indkøbsaftaler med selskaber som Q8, der altså ikke har betalt skat i 15-20 år, og har indkøbsaftaler med et selskab som Kinnarps, som er hovedleverandør af møbler til stat og kommuner, som heller ikke har betalt skat i adskillige år?
Bliver man ikke nødt til at sige, at staten skal købe ind hos dem, der viser vilje til at betale skat til det danske fællesskab og velfærd, og ikke købe ind hos dem, der viser den modsatte vilje?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Jeg tror, man med fordel kan vedkende sig, at vi lever i et åbent samfund, et demokrati, og der er det sådan set en fordel, at vi, når vi optræder som indkøbere, så optræder på markedet med de aktører, der er på markedet.
Når vi optræder som skatteopkrævere, så optræder vi som skatteopkrævere, og så er det vores pligt at sørge for, at folk betaler skat i overensstemmelse med reglerne.
Og der er jeg fuldstændig enig i, at det selvfølgelig skal sikres, at det sker.
Jeg glæder mig over den intensiverede indsats, der har været, og som altså også har sat sig i det her større provenu, jeg omtalte før.
Så er det i øvrigt skatteministerens ressort, og jeg skal henvise til ham.
Jeg er bekendt med, at skatteministeren har sagt, at han vil komme med en handlingsplan for en yderligere intensiveret indsats på området her inden sommer, og det tror jeg at både spørgeren og jeg selv kan se frem til.
Frank Aaen (EL), 2010-04-14:
Men nu er det jo komplicerede ting, vi har med at gøre, og der er altså nogle af selskaberne, der åbenbart er så dygtige, at de uden at blive taget i snyd i 15-20 år kan undlade at betale skat.
Bør man så ikke lige stramme skruen lidt over for de selskaber?
Både Q8 og Kinnarps, som jeg har nævnt, fremhæver deres leverancer til den offentlige sektor som meget vigtige for, at det går dem godt; det går bare ikke så godt, at de tjener penge, og derfor betaler de ikke skat.
Det er jo sådan, at dem, der ikke betaler skat, har en konkurrencefordel i forhold til dem, der betaler skat.
Bør regeringen så ikke gå ud og sige til de selskaber: Vend tilbage, når I kan finde ud af at betale skat, indtil videre lægger vi vores indkøb nogle andre steder?
Ville det ikke være en god måde ligesom at vise, at det ikke bare er pæne ord, som den tidligere skatteminister Hovmand sagde i 2002, og som skatteministre har sagt i senere år – at det ikke bare er pæne ord, men at man altså også sætter lidt handling bag?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Men regeringen sætter også handling bag, som jeg jo også redegjorde for før med henvisning til det merprovenu, der er indbudgetteret i 2009.
Hvis Enhedslisten har nogen forslag til, at skattelovgivningen skal skrues anderledes sammen – og det kan jeg da godt forestille mig at Enhedslisten har – må man jo fremsætte de forslag.
Det, der er det helt afgørende, er, at den skattelovgivning, Folketinget har vedtaget, selvfølgelig skal sættes igennem, og den skal administreres.
Hvis man unddrager sig skat, er der selvfølgelig en problemstilling, og det skal man slå hårdt ned på.
Men at have en generel indkøbsregel i den offentlige sektor – hvis man ser på synspunktet principielt – der hedder, at man lægger sin indkøbspolitik efter, hvor meget håndværkeren betalte i skat sidste år, eller hvad det nu måtte være, tror jeg ville være meget, meget uhensigtsmæssigt.
Vi må respektere den skattelovgivning, der er, og vi må sørge for, at den bliver sat effektivt igennem.
Det har skatteministerens fulde bevågenhed, og som sagt har indsatsen altså også været så effektiv, at man sidste år, i 2009, kunne forhøje selskabernes skattepligtige indkomst med 15 mia. kr.
Anders Samuelsen (LA), 2010-04-14:
Først må jeg sige, at jeg godt kan forstå, hvis statsministeren bliver bare en anelse frustreret over at skulle høre, at venstrefløjens samlede bud på, hvordan Danmark skal komme ud af krisen, stort set er, at der skal lægges en handlingsplan for, hvordan man kan lukke så mange private arbejdspladser som overhovedet muligt, så der kan skabes yderligere plads til offentlige arbejdspladser.
Det er bare overhovedet ikke vejen ud af den krise, som vi står i.
Når det så er sagt, har jeg et konkret spørgsmål i forhold til den særskat, som regeringen er på vej med for pensionister.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvordan det kan være borgerlig-liberal politik at indføre en særskat for folk, som har gjort det, som regeringen, som et samlet Folketing igennem mange, mange år har bedt dem om at gøre, nemlig at spare op til deres pension.
Man skaber jo en enorm usikkerhed omkring vores pensionssystem, som ikke på nogen måde kan være til gavn for landet som helhed for at jagte et lillebitte beløb på omkring 80 mio. kr.
Hvor er sammenhængen i det i forhold til at være borgerlig-liberal?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Regeringen har indgået en skatteaftale sidste forår, forårspakke 2.0, og jeg skal bare beklage, at Liberal Alliance holdt sig uden for den aftale, som i øvrigt er historisk, fordi det er en aftale, der medfører den største lempelse af indkomstskatten, siden indkomstskatten blev indført.
Det er et markant bidrag til at gøre Danmark rigere, for inden for en fuldt finansieret skatte- og afgiftsomlægning gør vi det altså dyrere og beskatter hårdere det, vi vil have mindre af, energiforbrug og forurening, og vi beskatter mindre det, vi vil have mere af, nemlig arbejde, initiativ og virkelyst.
Det bidrager til at løse samfundets langsigtede udfordringer, og derfor er det selvfølgelig også så uhyggeligt at tænke på, at nogen gør sig tanker om at pille grundlæggende ved det og sætte erhvervsskatterne op igen med udflagning af danske arbejdspladser til følge.
Ét element i den her store aftale har så været at sige, at der altså er en situation, hvor man fremadrettet får en meget lavere beskatning af sin indkomst.
Og i forhold til pensionerne betyder det altså, at nogle mennesker, der har skubbet skatten ved at indbetale til deres pension til en meget, meget høj marginalskatteprocent, har fået et fradrag, som er – i gåseøjne – for stort i forhold til den udbetaling, der finder sted senere.
Det er det problem, der har været et ønske om at adressere i den aftale, og det vedstår jeg selvfølgelig fuldstændig på regeringens vegne, for også her kan man selvfølgelig regne med regeringen, altså, at de aftaler, vi indgår, dem vedstår vi.
Anders Samuelsen (LA), 2010-04-14:
Jeg vil først sige, at jeg mener, det under alle omstændigheder er dybt problematisk på et tidspunkt at sige til folk, at man under de her betingelser får muligheder for at spare op til sin pension, og efterfølgende at komme og sige: Hov, det der var egentlig lidt for lukrativt, så nu laver vi lige det hele om igen.
Det er bare grundlæggende forkert at gøre det, det er ikke en måde at behandle folk på.
Så lad mig tage fat i det konkrete hjørne med det, som statsministeren selv rejser, nemlig at der så er nogle, der i statsministerens øjne har haft en mulighed for at trække fra til en meget høj procentsats, og som nu kommer ud og får en for lav beskatning i den anden ende.
Vil det så sige, at alle de mennesker, som bliver ramt af det her, og som ikke har trukket fra til den høje sats, bliver beskyttet i det forslag, som kommer fra regeringen, så der i hvert fald ikke er et menneske, som faktisk ikke har udnyttet eller haft mulighed for at udnytte det – for det er faktisk det, der er tilfældet for mange menneskers vedkommende – der bliver ramt af det her forslag?
Kan statsministeren garantere det?
Benny Engelbrecht (S), 2010-04-14:
Når man producerer en kylling, som har en meget kort levetid – det må ikke være sjovt at være kylling – forstår jeg godt, at det kan være vanskeligt at opnå en høj kvalitet i kødets struktur, særlig i brystkødet, som er meget proteinholdigt, som er meget fast, som indeholder utrolig lidt fedt, og som dermed på den ene side er sundt og på den anden side samtidig har en tendens til at blive en lille smule tørt.
Jeg kan også godt forstå, at der kan være forbrugere, som har en interesse i at købe noget kød, som kan være tenderiseret på den ene eller den anden måde, så man får et produkt, som er mere behageligt at sætte tænderne i, for nu at sige det, som det er.
Det, som jeg kan se som værende problemet, er, at den effekt, man får ud af det, forsvinder på et tidspunkt.
Der kan være en tanke i at have et vandindhold på 10 eller 12 pct., som er det, de fleste producenter faktisk også arbejder med.
Men vi har jo til gengæld også på basis af nogle af de undersøgelser, som helt rigtigt skal laves, og hvor man sammenligner det faktuelle vandindhold og det faktuelle kødindhold i slutprodukterne med det, der er deklareret, set, at der faktisk findes produkter, der indeholder 25-30 pct. og sågar 40 pct. væske, altså hvor kødindholdet i det, som ligner et stykke fersk kyllingekød, er nede på 60 pct.
Går man samtidig ind og laver en prisudregning på disse produkter, må man også sige, at de bliver dyre.
Derfor opfatter jeg og Socialdemokraterne det som en vildledning af forbrugerne, når man jo i princippet ubegrænset kan pumpe vand i slutproduktet.
Mener ministeren ikke, at der må være en øvre grænse for, hvad man skal kunne pumpe i det her kød?
Liselott Blixt (DF), 2010-04-14:
Hvordan stiller ministeren sig til forslaget fra Kræftens Bekæmpelse, der har foreslået, at det fremover skal være patienten selv og ikke den behandlende læge, der indstiller til second opinion?
Inger Støjberg (V), 2010-04-14:
Som svar på hr. Bjarne Laustsens spørgsmål kan jeg bl.a. henvise til mine to tidligere besvarelser, som vedrører samme spørgsmål.
Det første svar vedrørte en konkret sag, og det andet var svar på det § 20-spørgsmål, der hedder S 223, som hr. Bjarne Laustsen stillede til mig den 8. januar.
I begge svar har jeg redegjort for reglerne om medhjælpende ægtefællers mulighed for at udtræde af ægtefællens virksomhed og de hensyn, der ligger bag reglerne.
Derudover kan jeg oplyse, at udbetaling af dagpenge eller efterløn til både lønmodtagere og selvstændige, herunder medarbejdende ægtefæller, sker på baggrund af, om man ville have ret til dagpenge i tilfælde af ledighed.
Denne vurdering er forskellig for lønmodtagere og selvstændige på grund af den naturlige afvigelse, der karakteriserer de to gruppers arbejdsvilkår.
Det er ikke svært at konstatere, hvornår en lønmodtager er ledig, idet man blot kan spørge arbejdsgiveren.
Den medarbejdende ægtefælles arbejdsgiver er ægtefællen, som pågældende har et nært økonomisk forhold til, og samtidig vil den udtrædende ægtefælle på trods af sin udtræden ofte bevare en tilknytning, endda en nær tilknytning til virksomheden.
Som medarbejdende ægtefælle skal man derfor kunne dokumentere, at man rent faktisk er udtrådt af sin ægtefælles virksomhed.
Begrundelsen for denne dokumentation er at sikre, at der er en rimelig balance mellem ønsket om udtræden, kontrolmuligheder og sikkerhed for, at dagpengesystemet ikke bruges som indirekte erhvervsstøtte, for det kan hverken erhvervslivet eller dagpengesystemet være tjent med.
Jeg er derfor nødt til at gentage, at det er min opfattelse, at der er en god balance mellem de hensyn, som jeg har nævnt, og at jeg heller ikke har planer om at ændre på reglerne.
Bjarne Laustsen (S), 2010-04-14:
Jeg takker for svaret, om end jeg er lidt ked af at høre den sidste del af det.
Og jeg takker for de gode drøftelser, vi har haft om den her sag.
Det er jo rigtig mange mennesker, der kommer til at stå i den her situation.
Bare for at ridse situationen op: Vi er jo glade for, at der er selvstændige mennesker, og vi er også glade for, at en selvstændig beskæftiger sin ægtefælle, og at de på den måde kan være sammen om at drive virksomheden.
Det tror jeg da heller ikke at Venstre og regeringen har noget imod.
Når vi i Danmark har lavet det sådan, at selvstændige kan få understøttelse, og selvfølgelig også deres ægtefælle – og jeg er helt enig i, at der skal være noget kontrol og dokumentation og alle de her ting – så virker det lidt underligt, hvis der er 1.000 mennesker, der ikke kan få understøttelse, fordi de ikke har været klar over reglerne og dokumentationen ikke har været i orden, og fordi de faktisk ikke har vidst, hvad de skal opfylde.
Det kan komme til at virke som diskrimination, for de står jo mindst lige så meget til rådighed som lønmodtagerne, og ministerens system kan jo tjekke dem: De kan blive bedt om at sende x antal ansøgninger, de kan blive indkaldt til rådighedssamtaler i deres a-kasse, og de kan være aktivt jobsøgende og deltage i aktivering osv. osv.
Hvorfor er det lige, at man, selv om man har gennemført alle de her ting, stadig væk ikke kan få understøttelse?
Det synes jeg er ret interessant at få at vide, for så var det sådan set bedre, at ministeren var ærlig og sagde: Jamen vi vil slet ikke have, at folk i den her lønmodtagergruppe, som arbejder hos deres ægtefælle, skal kunne få understøttelse, for vi tror ikke på de erklæringer, de afgiver.
Det var jo mere reelt at sige det.
Men det er jo ikke det, ministeren siger.
Ministeren siger bare, at de ikke kan få understøttelse.
Inger Støjberg (V), 2010-04-14:
Jeg kan godt sige lidt om, hvornår en ægtefælle, der arbejder i sin ægtefælles selvstændige virksomhed, er at betragte som selvstændig, for det er jo sådan set det, hr. Bjarne Laustsen spørger til.
Det er sådan, at en medarbejdende ægtefælle, som ikke selv ejer en del af virksomheden, ikke alene i kraft af sit ægteskab med ejeren af virksomheden bliver anset som selvstændig.
Medarbejdende ægtefæller anses derfor altid som selvstændigt erhvervsdrivende, hvis de arbejder i deres ægtefælles virksomhed med under 20 ansatte.
Det er jo altså sådan, at reglen bygger på en ligestilling mellem ægtefæller, fordi de bor og arbejder sammen og derfor også anses for at have lige interesser i virksomheden.
Bjarne Laustsen (S), 2010-04-14:
Det er jeg meget godt bekendt med – det, som ministeren ridser op her – men jeg tror også, at ministeren følger meget med i de sager og også har hørt derom fra forskellige organisationer og fået henvendelser om det her.
Jeg synes faktisk, det er lidt groft sagt.
Jeg synes ikke, det lyder som år 2010, det her.
Det må kunne lade sig gøre på en anden måde.
ASE, som faktisk organiserer mange af de her folk, har jo på det seneste været ude og sige, at det kan laves som en erklæring, således at hvis man dokumenterer det og skriver under på tro og love osv., vil man kunne få understøttelse.
Derfor vil jeg gerne høre ministeren, hvordan hun ser på sådan en idé.