Martin Lidegaard (RV), 2014-03-13:
Mange tak for det, formand.
Også en stor tak til Enhedslisten for at tage sagen op.
Forespørgslen kommer, som det blev nævnt af hr. Finn Sørensen, på et belejligt tidspunkt, idet Folketingets partier over en længere periode har drøftet emnet, men ikke altid på grundlag af fakta og jura.
Denne sag er efter min overbevisning alt for vigtig og principiel til at være overladt til misforståelser og myter.
Derfor vil jeg i min besvarelse i dag forsøge at give et retvisende billede af Danmarks muligheder for at regulere adgangen til danske velfærdsydelser for udlændinge, særlig for EU-borgere.
For når vi taler om udlændinge generelt, bør der sondres, idet reglerne er meget forskellige, afhængigt af om vi taler om personer fra EU eller EØS-lande eller såkaldte tredjelande.
Når vi taler om tredjelandsstatsborgere, har Danmark ratificeret en række multilaterale konventioner og indgået en række bilaterale aftaler, der i forskelligt omfang har betydning for adgangen til sociale ydelser.
F.eks. har den store gruppe af udlændinge fra andre nordiske lande rettigheder efter et par nordiske konventioner på det sociale område.
Borgere fra EU eller EØS-lande er omfattet af EU-reglerne, og jeg vil i dag koncentrere mig om denne gruppe, da særlig EU's regler om fri bevægelighed sammenholdt med vores nationale regler om udbetaling af velfærdsydelser har Folketingets brede interesse, som vi har kunnet høre de sidste dage.
Lad mig indledningsvis slå fast, at i Danmark fastlægger vi selv vores velfærdsordninger.
Det er medlemsstaterne selv, der er ansvarlige for, hvordan vi indretter vores velfærdssystemer, og det skal det selvfølgelig vedblive med at være.
Vi bestemmer selv, hvilke ydelser der gives til borgerne, vi fastlægger selv størrelsen af ydelserne, og hvordan de ydes.
Det er eksempelvis vores beslutning, at staten yder studiestøtte som et stipendium med mulighed for supplerende lån.
De regler og velfærdsordninger, som vi selv beslutter os for, skal dog naturligvis respektere de EU-regler, som vi sammen med vores europæiske partnere har fastlagt.
Romtraktaten fastlagde allerede i 1957 grundlæggende rettigheder og grundlæggende principper for bl.a. arbejdskraftens frie bevægelighed samt det hermed tæt forbundne forbud mod forskelsbehandling på baggrund af nationalitet.
I den sammenhæng vil jeg fremhæve tre grundlæggende retsakter, som har betydning for vandrende arbejdstagere og deres ret til sociale ydelser: for det første den forordning, der hedder 482/11 om arbejdskraftens frie bevægelighed, for det andet forordningen 883/04 om koordinationen af EU-landenes sociale sikringsordninger og for det tredje det såkaldte opholdsdirektiv.
Jeg vil ikke her gå nærmere ind på regelsættene, da Folketingets partier for nylig har fået en kyndig teknisk gennemgang af de ansvarlige ministerier, men blot understrege, at disse regler i praksis sikrer, at EU-borgere og -virksomheder kan og vil bruge den frie bevægelighed.
F.eks. stilles der i EU-reglerne et krav om, at EU-borgere i Danmark har ret til ligebehandling i forhold til sociale ydelser, og omvendt følger der også en pligt, hvor de skal bidrage til ordningerne gennem skat af deres arbejde.
EU er et særligt juridisk forpligtende samarbejde, hvor de 28 EU-lande gennem deres medlemskab har påtaget sig en række fælles forpligtelser.
Borgerne i EU kan gøre deres rettigheder gældende direkte ved nationale domstole, og EU-Domstolen påser, at de EU-retslige regler fortolkes korrekt og efterleves.
I lyset af den seneste tids diskussion er det værd at opholde sig ved dette forhold.
Hele ideen om f.eks. det indre marked hviler på EU's regler om fri bevægelighed, altså det, at varer, kapital, arbejdskraft og tjenesteydelser faktisk kan bevæge sig frit mellem EU's medlemslande.
Det giver danskerne og de øvrige 500 millioner EU-borgere mulighed for at tage et arbejde, slå sig ned som selvstændige eller studere i et andet EU-land.
Dette er til gavn for vores velstand og for et stærkt EU.
Fordi EU er et forpligtende samarbejde mellem 28 selvstændige lande, er det et naturligt grundvilkår, at vi på den ene side kan påvirke samarbejdet og på den anden side bliver påvirket af samarbejdet.
Regeringen anerkender, at der igennem de seneste år har været flere EU-borgere, der har søgt arbejde i Danmark, hvilket har medført, at der også er flere EU-borgere, der har ret til at modtage danske velfærdsydelser.
Men der er intet, der tyder på, at EU-borgere kommer hertil med henblik på at udnytte danske velfærdsydelser.
De vil først og fremmest arbejde og i parentes bemærket betale skat af det arbejde, de foretager sig, eller uddanne sig, og det skal de fortsat være velkomne til.
Jeg er opmærksom på, at det ikke er let at få overblik over samspillet mellem national lovgivning og EU-retten i forhold til det her spørgsmål om EU-borgeres adgang til velfærdsydelser, og derfor glæder det mig også, at Folketingets partier i detaljer er blevet orienteret om det relevante regelsæt, både danske regler og det EU-retlige, samt har fået præsenteret de økonomiske nøgletal for EU-borgeres adgang til velfærdsydelser Danmark.
Så vidt jeg er orienteret, har Folketinget tidligere i dag fået den sidste gennemgang ved uddannelsesministeren.
Dermed har vi været hele vejen rundt, og jeg er glad for, at vi i dag på den baggrund kan have en politisk debat i Folketinget på et oplyst grundlag.
På baggrund af de notater, som Folketinget har fået udleveret og gennemgået ved de tekniske gennemgange, er der ikke belæg for at konstatere et uforholdsmæssigt træk på de danske velfærdsydelser, men vi kan se, at trækket på dagpengeområdet er steget mere, end hvad der blot kan tilskrives den økonomiske krise.
Derfor annoncerede regeringen i tirsdags en række konkrete initiativer på bl.a. dagpengeområdet for særlig at følge op på denne gruppe af EU-borgere.
For ingen skal uberettiget modtage ydelser i Danmark, hverken danskere eller andre EU-borgere.
Herudover har vi været udfordret af en række EU-domme på det seneste, bl.a. på SU-området.
Her er SU-forligspartierne enige om, at Danmark skal følge udviklingen tæt, og at vi skal arbejde aktivt i relevante europæiske sammenhænge for at fremme forudsætningerne for at opretholde det danske SU-system.
Regeringen vil have præcis samme aktive tilgang til den finske dagpengesag, hvor Danmark agter at intervenere til støtte for Finland.
Derudover vil regeringen i dialog med Kommissionen og andre medlemsstater rejse muligheden for at opstille nationale værn, der kan træde i kraft, hvis EU-reglerne fører til betydelige finansielle ubalancer.
Lad mig afslutningsvis gentage, at det er regeringens grundlæggende politik, at vi skal bevare vores velfærdsmodel, som vi kender den i dag.
Vores universelle model har overlevet hidtil, og der er foreløbig intet grundlag for at tro det modsatte.
Vi skal naturligvis passe på vores velfærdssamfund.
Vi skal sikre en ordentlig balance i økonomien også fremover.
Når de aktivt bidrager til samfundsøkonomien, er det ikke urimeligt, at de på lige fod med os får adgang til vores lands velfærdsydelser.
I EU skal vi kunne flytte efter arbejde, ikke efter offentlig forsørgelse.
Vores velfærd er afhængig af EU, og det er derfor i vores interesse at deltage i et tæt og stærkt europæisk samarbejde.
Mange tak.