Preben Bang Henriksen (V), 2013-10-22:
Jeg kan sige til det spørgsmål, at ifølge lovens tekst har hr. Lars Dohn ret i, at så er der ikke rigtig noget at gøre for lejeren.
Han er jo kun omfattet af den aftale, der gælder med sin udlejer.
Men helt generelt hviler aftalelovens regler, herunder ikke mindst aftalelovens § 36, der regulerer urimelige lejeaftaler, jo over alle lejeaftaler, herunder også eksisterende lejeaftaler om grunde.
Og hvis vi kigger efter i baggrundsmaterialet til forslaget, vil man jo netop kunne se, at en af de domme, som ministeriet har henvist til, er en dom, der netop anvender aftalelovens § 36 i den her forbindelse.
Så svaret til hr. Lars Dohn må være, at den eksisterende lejer ikke kommer til at søge nogen tryghed i den her lov med den formulering, den har.
Han må forsøge at søge sin tryghed i aftaleloven, herunder aftalelovens § 36, hvis vilkårene i den lejeaftale, som han har indgået med udlejer, er urimelige.
Tak for det.
Jeg skal indledningsvis sige, at jeg også taler på vegne af fru Benedikte Kiær fra Det Konservative Folkeparti, der ikke kunne være til stede her i dag.
Dansk lejelovgivning er, havde jeg nær sagt, i forvejen noget af et kludetæppe.
Det er en indviklet forestilling, og ministeren har da også ved flere lejligheder tilkendegivet det og har aktivt arbejdet for at forenkle dansk lejelovgivning.
Det tror jeg alle har kunnet hilse med glæde.
På den baggrund kunne man måske nok undre sig over, at vi nu ikke bare har lejeloven, boligreguleringsloven, den almene lejelov og erhvervslejeloven, men nu også får en femte lejelov, nemlig en lejelov, der gælder for sommerhusgrundudlejning, altså udlejning af grunde, hvorpå der står eller skal etableres et sommerhus.
Det er i forvejen et kludetæppe, og vi må sige, at det jo bliver noget mere indviklet, når man skriver i forslaget, at det opbygges over erhvervslejelovens regler.
Erhvervslejeloven, som blev vedtaget i år 2000, var baseret på en liberal holdning, hvorefter parternes aftale skulle være det gældende, men det her lovforslag, vi har foran os i dag, er baseret på det modsatte, nemlig på en præceptiv lovgivning, altså en lovgivning, der overruler parternes aftale.
I Venstre er vi altid påpasselige, når vi bliver præsenteret for præceptiv lovgivning.
Det kræver i hvert fald en rigtig god grund, og det kræver, at vi er helt sikker på, hvad det er, vi gør, når vi vedtager en lovgivning, der er præceptiv, altså går forud for det, to voksne mennesker har aftalt.
Det må som sagt kræves, at der er rigtig gode grunde til det.
Vi kender præceptiv lovgivning inden for andre områder – lærlinge, funktionærer, boliglejeret osv.
Det er alt sammen kendetegnet ved, at der er en svag part på den ene side og en stærk part på den anden.
Så er der rigtig god grund til at beskytte den svage part.
Det er så spørgsmålet, hvordan det forholder sig i relation til det her forslag – om vi ligesådan har en stærk og en svag part på hver sin side.
Jeg kan indledningsvis i relation til forslaget sige, at det jo altså ikke kommer til at omfatte eksisterende aftaler.
Det er kun fremtidige aftaler, det skal omfatte.
Og der er en række spørgsmål, som vi i hvert fald gerne vil have afklaret, før vi tager endelig stilling til forslaget, for vi er som sagt særdeles skeptiske over for det her med præceptiv lovgivning her i Folketinget.
Det må ligge rimelig klart, om det er sådan – sådan kunne det i hvert fald se ud for mig – at der ikke kan aftales huslejefred i en længere periode, selv om lejer og udlejer er enige om, at huslejen ikke skal reguleres i måske 12 år.
Det synes nemlig at fremgå af lovforslagets § 4, jf. § 1, stk. 4, at der er præceptivitet, og at lovens regel om 5-årige reguleringer så træder ind og overruler parternes aftale.
Vi må have klarhed over, om det er en misforståelse, eller om det bare er sådan, må jeg sige.
Tilsvarende ser det for mig ud til, at man ikke kan aftale længere opsigelsesvarsler end 6 måneder fra lejerens side.
Er det rigtigt?
Er det også en korrekt fortolkning af præceptivitetsbestemmelsen?
Endelig kunne det se ud til, at lejeren altid har afståelsesret.
Det vil sige, at den udlejer, der har baseret sin udlejning på en bestemt lejer, via loven måske bliver tvunget til at acceptere en anden lejer, som han dog selv kan godkende – det er et vilkår deri.
Men i hvert fald gives der denne lejer nummer et en afståelsesret.
Så jeg gentager, hvad jeg sagde før: Præceptiv lovgivning er noget, vi skal passe på med, og vi skal være helt stensikre, når vi vedtager sådan noget her i Folketinget.
På den baggrund vil jeg sige, at jeg under udvalgsbehandlingen godt vil have nærmere dokumentation dels for de beskyttelsesværdige interesser hos hver af parterne, dels for, hvorledes de konkrete tilfælde, som vi vil spørge om, og som jeg har præsenteret her, vil blive behandlet i relation til lovens tekst.