Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-11-19:
Socialdemokratiet og SF har fremsat et forslag sidste år, der hedder »Fair Forandring«.
Heri forpligter vi os til at reformere, investere i og forbedre kvaliteten i det danske sygehusvæsen for at opnå tre ambitiøse mål: Danskernes middellevetid skal op på niveau med de øvrige nordiske landes, markant færre skal dø af kræft og andre livstruende sygdomme, og de medicinske patienter skal behandles effektivt og værdigt.
Vi mener, at det politiske fokus indtil videre i al for høj grad har været på ventetiden til behandling, dvs. fra det tidspunkt, hvor patienten har fået at vide, hvad der er galt, til hospitalet tilbyder patienten en operation eller en anden behandling.
Det er galt, fordi ventetiden til de forundersøgelser, som skal give svar på, hvad patienterne fejler, fortsat kan være flere måneder lang.
Så selv om man får hurtig behandling, kan man altså sagtens have haft et langt behandlingsforløb, fordi man har ventet og ventet på den ene undersøgelse efter den anden, inden nogen fandt ud af, hvilken behandling det egentlig var at man skulle have.
Derfor har Socialdemokratiet og SF sammen fremsat forslaget om, at det fremover skal være reglen, at patienter får en udredning inden for maksimalt 1 måned – og selvfølgelig inden for kortere tid ved mistanke om alvorlige sygdomme og ingen ventetid ved mistanke om livstruende sygdomme.
For at udrede patienterne inden for 1 måned skal praktiserende læger og andre henvisende læger have mulighed for at henvise direkte til undersøgelser på sygehusene.
Vi har talt meget om kræft i dag, og det er også, fordi det er et af de steder, hvor det er undersøgt allermest hvordan det foregår, men vi ved i dag, at kun 49 pct. af alle kræftpatienter havde klare alarmsymptomer, da de kom hen til deres praktiserende læger, altså hvor de f.eks. vidste, at de var bekymrede, fordi de havde en knude, blod i urinen eller en alvorlig hoste.
Problemet betyder i værste fald, at patienter med uklare symptomer kommer til at cykle rundt i sundhedsvæsenet i lang tid, inden nogen finder ud af, hvad de fejler.
For patienter med livstruende sygdomme eller sygdomme, der udvikler sig drastisk i løbet af kort tid, kan det være afgørende for resultatet af den efterfølgende behandling, at diagnosen stilles hurtigere.
Det er også derfor, vi har foreslået, at man laver de her diagnostiske centre på alle større sygehuse, hvor man i forvejen har akutmodtagelse og derfor jo i forvejen ligger inde med de mange specialer, der skal til for at udrede.
Systemet med at have diagnostiske centre kender man jo på sin vis allerede i dag.
På f.eks. de akutte medicinske afdelinger på danske hospitaler er det typisk sådan, at speciallæger fra forskellige områder, med forskellige medicinske specialer, typisk indgår i en turnusordning af et halvt års varighed, hvor man er med til at prøve at finde ud af, hvad der i forbindelse med de mennesker, der bliver indlagt akut, skal til for, at vi finder ud af at give dem den mest optimale behandling, og hvilken afdeling vi skal sende dem ud til efterfølgende.
Fordelen er, at man hurtigere får et overblik over patientens samlede tilstand og bagefter kan følge op med de ting, der skal til, når man er lidt klogere på, hvad vedkommende fejler.
I Socialdemokratiet er vi glade for, at flere af Folketingets partier i dag har taget positivt imod vores forslag.
Jeg synes dog, at der har været lidt en overvægt, der har sagt, at vi nu med kræftplan III har løst alle problemer.
Det mener vi ikke at man har.
Vi mener, at der er mange andre patienter end kræftpatienter, der netop kan have uklare symptomer på alvorlig sygdom.
Ministeren siger: Vi starter med kræft, fordi det er livstruende, og derfor skal det lige være her, vi sætter ind.
Jeg tror, at vi skal være meget opmærksomme på, at det f.eks. for kroniske smertepatienter er invaliderende at gå rundt med de her smerter, uden at man har fået en diagnose.
Det er invaliderende på den måde, at det gør, at folk går fra hus og hjem.
De ryger ud af sygedagpengesystemet allerede efter de 52 uger, og efter at der er gået 1 år, ender nogle af dem måske i ingenting, hvor de hverken kan få kontanthjælp eller forlænget deres sygedagpenge, for der er ingen diagnose, og vi ved ikke, hvad der vil ske med dem.
Det er hårdt for børnene, og det er rigtig, rigtig dyrt samfundsøkonomisk, at vi ikke sætter ind på det her område.
Der er faktisk allerede i dag mulighed for at henvise til en hurtig udredning på hospitalerne, hvis man har en mistanke om kræft.
For, som jeg siger, er der i dag rigtig mange, der går til lægen med måske ikke mange andre symptomer, end at de pludselig er blevet meget, meget trætte.
Det er jo ikke noget, der hos en praktiserende læge nødvendigvis får en alarmklokke til at ringe om, at det kunne være kræft.
Det kunne jo også være andre ting: Det kunne være en hjertesygdom, det kunne være smerter, det kunne være noget helt tredje, og det kunne også være psykisk.
Venstre sagde også, at forslaget var meget sympatisk, henviste til kræftplan III og sagde, at regionerne er ved at tage teten, og opfordrede så til, at vi lavede en eller anden form for beretning; det var sådan, jeg hørte det.
Det vil vi meget gerne tage til os.
De Radikale kunne desværre ikke være her, og jeg kan forstå, at ordføreren ikke fik fortalt Tinget, at det ikke kunne lade sig gøre, men har meddelt, at man også er meget sympatisk indstillet over for forslaget, men netop ønsker et grundigt udvalgsarbejde for at få afdækket: Hvori består forskellen fra det forslag, vi har til debat i dag, og det, som regeringen har taget med i sin kræftplan III?
Så med de ord vil jeg sige tak for den positive behandling af forslaget her i dag.
Jeg håber, at vi kan komme videre med også at sikre, at der sker en hurtigere udredning for de mange patienter, som ikke nødvendigvis har symptomer på kræft, men lige så godt kunne have symptomer på alle mulige andre alvorlige sygdomme, og hvor praktiserende læger i dag mangler et system til at sikre, at de ikke cykler rundt i vores danske sundhedsvæsen.
Det skylder vi patienterne, men det skylder vi i høj grad også os selv, fordi man jo groft sagt aldrig ved, hvad det er for en fremtid, man selv går i møde.
Tak for ordet.