Per Clausen (EL), 2007-05-11:
Jeg synes sådan set, det er meget sympatisk, at fru Birthe Skaarup fra Dansk Folkeparti giver udtryk for en søgende holdning i forhold til den her problemstilling; det tror jeg den fortjener.
Jeg vil så bare stille fru Birthe Skaarup to spørgsmål.
Det ene er, om jeg skal forstå det, fru Birthe Skaarup siger, på den måde, at Dansk Folkeparti sådan set er indstillet på at gå ind i det her arbejde med det udgangspunkt, at man gerne vil forsøge at give transseksuelle nogle flere rettigheder, end de har i dag – at det ligesom er udgangspunktet, at det vil man gerne.
Det andet, jeg vil spørge fru Birthe Skaarup om, er, om Dansk Folkeparti har overvejet, at de sådan meget bastante krav om, at man for at kunne få et cpr-nummer skal have gennemført en operation, måske faktisk kan føre til – meget mod, hvad der er vores hensigt – at mennesker, som meget gerne vil skifte køn, men for hvem den fysiske forandring måske ikke er den afgørende, så vil insistere på at få foretaget en kønsskifteoperation for at få en nyt cpr-nummer, og at vi derfor i virkeligheden får flere operationer end nødvendigt.
Jeg skal sige, at jeg da er glad for den vilje, der er fra flere forskellige partiers side til at lade det her blive udsat for en grundig og ordentlig behandling i udvalget, for det tror jeg under alle omstændigheder er en god idé.
Men der er en enkelt ting ved fru Helle Sjelles synspunkt, jeg ikke helt forstår.
Fru Helle Sjelle startede jo meget flot med at sige, at Det Konservative Folkeparti ønsker, at ethvert menneske skal kunne indrette sig på den måde, man ønsker at indrette sig på, og leve det liv, som man selv ønsker at leve.
Men hvordan harmonerer det med, at den transseksuelle ikke selv har det afgørende ord i forhold til at få foretaget en kønsskifteoperation, og at den transseksuelle, som så ikke kan få foretaget en kønsskifteoperation, fordi myndighederne mener, at ønsket ikke er overbevisende nok, heller ikke kan få ændret sit cpr-nummer?
Jeg kan ikke helt forstå, hvordan det hænger sammen med, at det enkelte menneske skal have størst mulige muligheder for at indrette sit liv, som man selv ønsker det.
På mange måder angriber det her forslag jo nogle kerneelementer i vores opfattelse
både af mennesker og samfund, for hvis man tager statsministerens udgangspunkt, nemlig at vi alle er eksperter i vores eget liv, så forudsætter det jo også en vilje til at acceptere og leve med, at mennesker træffer valg, som man ikke kan forstå, hvad enten det skyldes den påklædning, de vælger at iføre sig, eller det hænger sammen med den måde, de vælger at hilse på, eller det handler om, hvordan de vælger at opfatte deres egen kønsmæssige identitet.
Hvis man mener det, statsministeren siger, grundigt og for alvor, så har det store konsekvenser.
Det er måske de konsekvenser, som jeg synes at de politiske partier her i Folketinget, som må formodes at dele statsministerens opfattelse, har meget svært ved at tage, og det opfatter jeg sådan set også reaktionen på det her forslag i dag som udtryk for.
Jeg vil godt sige, at jeg anerkender, at det kan være vanskelige spørgsmål at tage stilling til, første gang det sådan for alvor kommer op i Folketinget, og derfor havde jeg heller ingen forventninger om, at det var sådan, at det her forslag så bare blev vedtaget.
Og jeg synes derfor også, at det er meget positivt, at der er en vilje til at undersøge nogle af elementerne i forslaget.
Men der er for os ingen tvivl om, at det afgørende spørgsmål her er, om man mener det alvorligt, når man siger, at mennesker er eksperter i deres eget liv og dermed også træffer afgørende beslutninger og bærer ansvaret for disse beslutninger.
Det kan nok så meget formynderi efter vores opfattelse ikke ændre ved.
Det har noget med folks opfattelse af, hvilket køn de tilhører, at gøre, og det skyldes vel mest vores manglende evne til at oversætte engelske udtryk til sådan rigtig forståelige danske udtryk, at det er blevet transseksuel, der er blevet det kendte og anerkendte ord i Danmark.
Jeg skal da bare tilføje, at Enhedslisten i grunden også synes, det er problematisk at tilrettelægge lovgivningen omkring, hvordan man definerer sit eget køn, med udgangspunkt i, at flertallet synes, det er biologisk bestemt, mens et mindretal mener, det er kulturelt og socialt bestemt; et tredje standpunkt, at det nok er en kombination af det hele, kunne jo også eksistere hos nogle.
Hvis vi ser på, hvordan Danmark står i forhold til at sikre transseksuelles rettigheder og muligheder for f.eks. at gennemgå kønsskifteoperationer, må man jo konstatere, at Danmark i hvert fald ikke på det område er et foregangsland.
Det ville det blive, ingen tvivl om det, hvis man vedtog vores forslag, så derfor kan mindre måske også gøre det, hvis det sådan bare handler om at komme på niveau med de andre lande.
Et af de meget store problemer, hvis man skal gennemgå en kønsskifteoperation, er ikke så meget det der med, at man skal igennem 2 års behandling, test og vurderinger på Rigshospitalets sexologiske klinik – altså at der går et grundigt forarbejde forud, for jeg er ikke uenig med dem, der siger, at det er vigtigt at sikre, at folk foretager sig deres handlinger på et så afklaret og oplyst grundlag som overhovedet muligt – men det, at mange jo faktisk oplever, at de hænger fast i de her behandlinger i årevis og ikke kommer nogen vegne og må konstatere, at eksperterne måske mere arbejder på at overtale dem til, at de ikke er transseksuelle, eller i hvert fald ender med at nægte at give tilladelsen til den her operation.
Og så har det jo den meget alvorlige konsekvens – og der kan da godt anføres betragtninger om, at det er godt med et kønsbestemt cprregister, det er jo måske endda forudsætningen for at lave en kønsbestemt lønstatistik, som vi jo er nogle, der går meget ind for – at man ikke kan få et cpr-nummer, som giver udtryk for, at man har det køn, man selv synes, man har.
Det betyder altså, hvis man er så heldig at få godkendt et kvindenavn og i øvrigt går klædt som en kvinde, at man så, hver gang man skal opgive sit cprnummer, skal løbe rundt og fortælle folk, at man i virkeligheden er en mand – eller hvad man nu er.
Det oplever folk altså som ubehageligt og ekskluderende, og da transkønnede og transseksuelle jo ikke er de mennesker i det danske samfund, som mødes med færrest fordomme, oplever de det som en meget ubehagelig ting.
Så det synes jeg faktisk det kunne være meget fornuftigt at gå ind.
Vi kan jo også konstatere, at antallet af mennesker, som ønsker at skifte køn, er relativt stort sammenlignet med antallet af dem, der får mulighed for at få gennemført den her operation.
Og der skulle man måske overveje, om der er nogen grund til at tvinge folk til at være meget optagede af at få en operation, hvis man kunne klare det med mindre indgribende foranstaltninger.
Efter Enhedslistens opfattelse er det sådan, at så længe vi ikke har en dækkende lovgivning for transseksuelle, skal man lave en lovgivning, som dækker området, fordi det jo er rigtigt, som ministeren sagde i sin indledende bemærkning, at det her rammer ind på mange forskellige ministerområder, og det er jo også en yderligere komplikation, kan man sige.
Derfor synes vi, lovgivning ville være fornuftigt, så de transseksuelle ikke befinder sig i et tomrum – ikke et lovgivningsmæssigt tomrum, for der er lovgivning og regler på alle områderne, men det, de selv oplever som et tomrum, fordi der er tale om, at man ikke har en lovgivning, der tager specifikt udgangspunkt i de behov, som de har.
Et af de fire områder, som vi har fokuseret på i det her lovforslag – og hvor jeg sådan har fornemmelsen af, at det er lidt på skift, at der er en smule velvilje fra nogle politiske partiers side, måske i virkeligheden mest fra Socialdemokraternes og SF's side, selv om jeg også opfattede Det Radikale Venstre som positive i forhold til at se på mulighederne – er jo, at vi mener, at det med navn er meget vigtigt og meget afgørende.
Og jeg synes, det er lidt underligt, at et af argumenterne imod det er, at det er vigtigt at sikre sig, at børn ikke får navne, som kan give dem gene senere i deres liv.
Når jeg ser på nogle af de navne, der er godkendt nu, kunne jeg godt filosofere over, hvordan man kan være sikker på, at de ikke giver gene senere i menneskers liv.
Men jeg går jo ind for, at der skal være stor frihed, så det skal jeg ikke kræve indgreb mod.
Men én ting er i hvert fald sikkert: Hvis man går rundt og føler sig som en kvinde og tvinges til at have et mandsnavn, er det til stor gene, og det samme gør sig jo gældende vedrørende cpr-numrene.
Jeg anerkender, at de begrænsninger, der er i forhold til adoption, ikke eksplicit tager udgangspunkt i, om man er transseksuel eller ej, men jeg tror nu nok alligevel, at en diskussion af dette område og af, hvordan man sikrer fuldstændig ligestilling, godt kunne have en effekt på, hvordan vores adoptionslovgivning både var skruet sammen blev administreret i praksis.
Jeg vil bare til det sige, at en af grundene til, at nogle transseksuelle faktisk fastholder, at det er en lidelse, er, at det ligesom er præmissen, betingelsen for at få en operation, at man lider af noget.
Vi vil arbejde videre med det her, og vi håber i hvert fald på, at der kan være enighed i Sundhedsudvalget i det videre arbejde og gerne også med inddragelse af andre udvalg, som jo har ekspertisen på andre områder, om at arbejde med at belyse det her område, sådan at det, at der måske ikke er tilslutning til en egentlig reform af området, ikke blokerer for, at vi kan gennemføre de fremskridt, som der så hen ad vejen kan vise sig vilje til at gennemføre.
Et eller andet sted kan man jo tage det helt roligt.
Så jeg ser sådan set fortrøstningsfuldt frem til, hvordan vi også kan få den her sag bragt på plads i løbet af nogle år.