Finn Sørensen (EL), 2015-11-13:
I onsdags fik Beskæftigelsesudvalget besøg fra LO, 3F og BAT-Kartellet.
De fortalte konkret og skræmmende om de store arbejdsmiljøproblemer, der er for deres medlemmer, og om, hvordan arbejdsulykker og nedslidning fylder alt for meget i dagligdagen.
BAT-Kartellet fortalte, at hyppigheden af arbejdsulykker er dobbelt så stor i byggeriet som på resten af arbejdsmarkedet, og de fortalte, hvordan arbejdsmiljørepræsentanterne er pressede.
LO fortalte, at 60.000 hvert år kommer ud for en arbejdsulykke, at 38 pct. af FOA's medlemmer ikke regner med at kunne holde til at arbejde, indtil de kan gå på pension, og at dårligt arbejdsmiljø koster samfundet ca. 64 mia. kr. hvert år.
3F fortalte, at 25 pct. af deres medlemmer har forladt arbejdsmarkedet senest i 60-årsalderen, fordi de er gået på førtidspension eller er afgået ved døden.
Den aktuelle anledning til de faglige organisationers besøg var regeringens planer om voldsomme besparelser i Arbejdstilsynet i de kommende år.
Som fagbevægelsen ser det, vil det blot medføre endnu større problemer for de nævnte grupper, og det kan man kun være enig med dem i.
Deres besøg er samtidig en dyster baggrundsmusik til det lovforslag, vi behandler her i dag.
Dårligt arbejdsmiljø betyder, at tusinder af mennesker må forlade arbejdsmarkedet, længe før de kan komme på pension, på grund af arbejdsulykker, nedslidning og stress.
En forhøjelse af pensionsalderen vil ramme disse grupper endnu hårdere.
Det betyder også, at endnu flere må vinke farvel til efterlønnen.
Konsekvensen af lovforslaget er, at de, der er 52 år i dag eller yngre, først kan gå på folkepension, når de er 68 år, og tidligst kan gå på efterløn, når de er 65 år.
Samtidig slår halveringen af dagpengeperioden og fordoblingen af kravet til genoptjening af dagpengene igennem.
Det betyder, at mange tusinde i de kommende år vil miste deres dagpengeret og dermed også retten til efterløn ud over de mange, der allerede har mistet begge dele.
Hertil kommer de øvrige reformer af førtidspension, sygedagpenge, kontanthjælp, som også rammer hårdest blandt gruppen af faglærte og ufaglærte arbejdere og andre, som har nedslidende og stressfyldte job.
Resultatet af disse reformer bliver, at vi får en voksende gruppe, mange tusinde mennesker, som er henvist til at leve for kontanthjælp eller ingenting de sidste mange år op til en stadig fjernere pensionsalder, hvis de da lever så længe.
Det bliver kun værre i de kommende år, for mekanikken i den såkaldte tilbagetrækningsreform og velfærdsaftalen, som dette lovforslag jo er en udløber af, er, at folkepensionsalderen løbende skal hæves endnu mere.
Den seniorførtidspension, der blev lavet som et plaster på såret efter forringelserne af efterlønnen, har som forventet ikke løst problemet, og det vil den heller ikke gøre i fremtiden, medmindre kriterierne for den bliver ændret radikalt, hvilket selvfølgelig bør ske.
Det er også nødvendigt at gøre op med den tankegang, der ligger bag dette lovforslag såvel som bag de andre forringelser af trygheden for lønmodtagerne, som har fundet sted de sidste 4-5 år.
Ligesom der ikke kommer flere i arbejde af at tage dagpenge og sygedagpenge fra folk, kommer der heller ikke flere i arbejde, fordi vi hæver folkepensionsalderen.
Det fører blot til lavere lønninger, fordi flere skal slås om de samme job, og dermed en større gevinst for arbejdsgiverne.
Det fører til besparelser på sociale ydelser, som allerede er disponeret til skattelettelser i de kommende år, hvilket især kommer dem, som har mest i forvejen, til gode.
Vi skal en helt anden vej.
Vi skal stoppe nedslidningen og udstødningen fra arbejdsmarkedet.
Vi skal have radikale forbedringer af arbejdsmiljøet.
Vi skal dele arbejde og velstand, så mange flere kan holde til at arbejde hele livet.
Dem, der alligevel ikke kan holde til det, skal have rettigheder til tidlig tilbagetrækning på et værdigt forsørgelsesgrundlag.
Jeg kan varmt anbefale ordførerne at læse den pjece, vi alle sammen fik af FOA for kort tid siden.
Her kan man møde den 60-årige SOSU-assistent Lene, der nu må kravle på arbejde i 2 år mere, fordi efterlønsalderen blev forhøjet.
Man kan møde mureren Morten, der i en alder af 57 år har ondt alle vegne, men han kan først gå på efterløn om 6 år, eller den 56-årige dagplejemor Hanne, der må tage smertestillende medicin for at komme igennem arbejdsdagen i 6½ år endnu.
Man kan også lytte til Karins ægtefælle.
Karin har, siden var 17 år, arbejdet som HK'er, bl.a. her i Folketinget.
I lighed med mange seniorer har hun forgæves søgt job i 2 år.
Efter nytår ryger dagpengene.
Hun er mere heldig end de fleste, for hun kan lige nå at gå på efterløn, ellers måtte manden forsørge hende.
Han siger, og jeg citerer:
Vi er ved at skabe et brutalt samfund for mange af de seniorer, der er så uheldige at blive arbejdsløse eller syge.
Arbejdsgiverne putter dem bagest i køen, mens politikerne forringer dagpenge, efterløn og sygedagpenge.
Citat slut.
Dette forslag gør kun ondt værre.
Enhedslisten stemmer imod.