runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Sahl-Madsen (KF), 2011-01-26:
Jeg kan blot gentage, at Videnskabsministeriet ikke har en særskilt bevilling til Copenhagen Consensus Center.
Der er noget, der efter de her spørgsmål tyder på, at regeringen er de eneste, der har den tillid.
Som nævnt kan jeg svare generelt, og det kan jeg, fordi Videnskabsministeriet ikke har en særskilt bevilling til det nævnte center.
Generelt synes jeg, som jeg sagde i mit svar, at det er meget, meget logisk, at universiteterne har muligheden for at kunne overføre midler.
Der kan være større begivenheder i et forskningsprojekt, større forsøg, involvering af andre forskere, internationale konferencer.
Der kan være mange ting.
Det kan være svært, når man sidder og planlægger mange år i et forskningsforløb, lige bestemt at tidssætte, hvornår det kommer til at foregå.
Så det at have muligheden er ualmindelig fornuftigt, og jeg tror, at vi vil kunne forudse sådan meget rigide forskningsprojekter, hvis ikke det var muligt.
Benny Engelbrecht (S), 2011-01-26:
Først og fremmest vil jeg godt lige slå fast af hensyn til det, ministeren rundede af med i sit foregående svar, at vi ikke har nogen mistillid til universiteterne.
Man kan endda have tvivl om, om Copenhagen Consensus Center rent faktisk overhovedet kan få prædikatet forskningscenter, al den stund vi jo har kunnet læse, at den internationale hæder, der gives Copenhagen Consensus Center, gives, fordi man anser det for at være en tænketank, altså en tænketank, som man kunne sammenligne med en slags klimaets CEPOS.
Orla Hav (S), 2011-01-26:
Nu er situationen jo den, at ministeren sidder på en stol, hvor ministeren har mulighed for at gøre noget ved det.
Det gør jeg ikke på nuværende tidspunkt.
Men jeg erkender da, at det har været en problematik, som jævnligt har været drøftet.
Og det var stillet i udsigt, at alle problemer ville være løst, når vi fik gennemført den nye arbejdsdeling mellem de nye regioner og kommunerne.
Det kan jeg så konstatere stadig væk ikke er sket.
Men det, jeg godt vil have ministeren til at sige, er, at de her forhold ikke hænger sammen med kommunernes aktuelle økonomiske situation.
Borgerne har ret til det, borgerne har ret til, uanset om kommunerne er presset eller ikke er presset på økonomien.
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Og jeg vil bare gentage, at vi hverken skal tilbyde patienterne mere eller mindre, end de har brug for.
Udgangspunktet for enhver sundhedsfaglig behandling er en konkret vurdering af, hvad den enkelte har behov for.
Det er det og ikke et kig ned i pengekassen, der er afgørende.
For bruger man mere, end der er brug for til nogle, bruger man jo ressourcer, som kunne have været brugt til at gøre det bedre for andre. Det følger af sundhedslovens § 84 og § 140 , at Regionsrådet skal tilbyde en individuel genoptræningsplan til patienter, som har et lægefagligt begrundet behov for genoptræning efter udskrivning.
Kommunerne kan ikke tilsidesætte den lægefaglige vurdering af patientens genoptræningsbehov.
Man skal altså levere genoptræningen.
Der findes en vejledning om træning i regioner og kommuner, som er udarbejdet i fællesskab af Indenrigs- og Sundhedsministeriet og Socialministeriet.
Her vejledes om alle regler, der vedrører træning.
Den bliver flittigt brugt i praksis, så jeg tror ikke, der er nogen, der er i tvivl om, hvordan det forholder sig.
Reglerne er klare, og jeg mener ikke, at der er behov for yderligere initiativer for at sikre, at borgernes behov for genoptræning efter endt sygehusbehandling sker på baggrund af en sundhedsfaglig vurdering.
I forlængelse af det sidste spørgsmål vil jeg i øvrigt indskyde, at KL med deres udspil fra sidste uge ikke ønsker at fratage nogen, der har et sundhedsfagligt behov for det, retten til genoptræning.
Og der har heller ikke stået noget om brugerbetaling i det oplæg; jeg har læst det grundigt igennem og konstateret, at mediernes præsentation af KL’s oplæg var ret så misvisende.
Orla Hav (S), 2011-01-26:
Spørgsmålet lyder: Vil ministeren tage initiativ til at sikre, at alle borgere vurderes ud fra sundhedsfaglige kriterier for at sikre dem genoptræning efter alvorlig sygdom frem for vurdering efter økonomisk formåen?
Vil ministeren tage initiativ til at sikre, at alle borgere vurderes ud fra sundhedsfaglige kriterier for at sikre dem genoptræning efter alvorlig sygdom frem for vurdering efter økonomisk formåen?
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Det er jo i princippet rigtigt, men i realiteternes verden er det klogt, at man satser så meget som muligt på egenomsorg, på, at de, der kan komme på benene og klare sig selv, ikke belaster de offentlige ressourcer.
Og dermed bliver der altså flere ressourcer at sætte ind over for dem, der ikke kan klare sig selv.
Det er også derfor, vi skal have bekæmpet overflødige behandlinger.
Det er, fordi de tager ressourcer, som kunne have været brugt på noget vigtigere.
Vi kan ikke snakke udenom, at der er økonomi i det, vi taler om, også her.
Det skal helst ske på en måde, så patienterne så vidt muligt mobiliserer deres egne ressourcer.
Og det har lidt med forebyggelse at gøre, det har også lidt med genoptræning og med træning at gøre.
Jeg er selv meget inspireret af Fredericia Kommune, som har ændret en del af hjemmehjælpen til hjemmetræning.
Det sparer oven i købet penge, fordi de ældre, som det her drejer sig om, bliver mere selvkørende, så der er et vældigt perspektiv i det.
Jeg vil bare føje til, at kommunernes indsats jo gerne skal være tidlig, skal ske så hurtigt som muligt.
Har man brug for genoptræning, bliver genoptræningen dyrere af at blive udsat.
Og det var derfor, jeg lige i mit første svar indskød, at kommunernes indsats altså bygger på, at hospitalerne, regionerne, leverer besked omgående, når folk er udskrevet – også om det genoptræningsprogram, som man skønner den enkelte har brug for.
Sådan er det nemlig ikke i dag, men sådan skal det være.
Det tager alt for lang tid i mange tilfælde.
Orla Hav (S), 2011-01-26:
Jamen når jeg ændrer sporet lidt i forbindelse med spørgsmålet, er det, fordi det indgik i det svar, ministeren gav, at det jo var helt afgørende vigtigt, at vi fik gjort noget ved den forebyggende indsats.
Det kan vi jo se i en lang række situationer.
Og jeg er da glad for, at ministeren tilkendegiver, at her vil man også være med til at holde kommunerne på den rigtige vej.
For det er jo helt afgørende, at patienterne har tiltro til, at systemet, hvis man bliver hospitalsindlagt og har brug for genoptræning, er der til at kunne udøve den genoptræning, man har brug for.
Men lige så nødvendigt er det jo, at borgerne ved, at der er en hjælpende hånd, hvis man gerne vil have gjort noget ved den dårlige status, man måske er ved at komme ind i, og hvor man kan se, at det måske fører frem til en hospitalsindlæggelse.
Så det er helt afgørende, at borgerne kan have tiltro til, at man udfylder de roller, der er, uanset om kommunernes økonomi er anstrengt eller ej.
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Nu bliver jeg helt i tvivl om, hvad spørgsmålet egentlig handlede om.
Jeg troede, at det handlede om genoptræning, om, hvordan man i situationer, hvor man bliver udskrevet fra et hospital, kan få hjælp, alt efter hvad man har brug for, og alt efter hvad man er i stand til selv at gøre.
Men vi kan også godt tage en snak om forebyggelse, for når man f.eks. skal gøre rygerlungepatienter mere selvkørende, skal de jo trænes til selv at kunne håndtere deres sygdom.
Jeg tror, at der er vældigt perspektiv i at udvikle patienternes muligheder for egenomsorg.
Der er der altså nogle der har et større potentiale end andre, og de, der har det største potentiale, skal have mindst hjælp; de andre skal have mere undervisning og mere hjælp.
Jeg tror, det er det, Kommunernes Landsforening mente med oplægget, og det synes jeg er ganske fornuftigt.
Orla Hav (S), 2011-01-26:
Undtagelsesvis vil jeg gerne have lov til at rose ministeren, for efter at jeg havde skrevet mine spørgsmål til i dag, var ministeren jo hurtigt ude at vejlede Kommunernes Landsforening om, at det her går ikke.
Jeg tror da også, at det har hjulpet på den afklaring, som ministeren kunne læse op at KL nu er kommet til.
Det synes jeg er rigtig godt.
Det, jeg så studser over, er, at der trods alt i det, ministeren redegør for, ligger, at KL stadig har et ønske om at ændre på forudsætningerne for den forebyggende indsats – som det jo er helt nødvendigt finder sted på et ordentligt grundlag – for rigtig store patientgrupper eller borgergrupper, som har behov for en hjælpende hånd, inden det bliver nødvendigt med hospitalsindlæggelse.
Så håber jeg, at ministeren er indstillet på at holde fast i, at det er kommunernes opgave at varetage det og sikre, at borgerne får den tidlige hjælp, og at der bliver gjort en forebyggende indsats over for borgerne, så vi kan hjælpe rigtig mange mennesker, så de ikke skal udsættes for at få cancer.
Vi kan desværre se, at Danmark er førende i forhold til cancertilfælde.
Jeg vil gerne have, at ministeren bekræfter, at den forebyggende indsats ligger hos kommunerne, sådan som kommunerne har fået opgaven, dengang det blev skruet sammen.
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Genoptræning efter indlæggelse skal leveres kvit og frit til borgeren.
Det forudsætter selvfølgelig, at hospitalet fortæller, at nu er borgeren udskrevet, og at kommunen får en genoptræningsplan.
Det tager nemlig ofte for lang tid, og det skal vi have gjort noget ved, men det er en helt anden sag.
KL ønsker ikke med deres oplæg, som jeg nu har sat mig ind i, at fratage nogen, der har sundhedsfagligt behov for genoptræning, denne ret.
Formanden for KL’s social- og sundhedsudvalg har direkte sagt, og jeg citerer: » … den prioritering, som vi taler om i udspillet, er tænkt i forhold til borgere med fx diabetes, KOL-patienter eller patienter, der lider af hjerte-kar-sygdomme, som har brug for hjælp i forhold til rygestop, bedre kostvaner, motion og lignende.
Det er en misforståelse, at prioriteringen skulle omfatte borgere, der udskrives fra sygehuset, fx efter en rygoperation.
Kommunerne vil naturligvis fortsat varetage den lægehenviste kommunale genoptræning, når en borger fx udskrives fra sygehuset efter en operation …«.
Så den udlægning, der har været af Anny Winthers udtalelser,
har altså været forkert.
Udgangspunktet for enhver sundhedsfaglig indsats er en konkret vurdering af patientens behov.
Der skal hverken tilbydes mere eller mindre end det, patienten har behov for.
Det betyder, at indsatsen for patienterne skal være differentieret, skal tage udgangspunkt i den enkeltes forhold, herunder sygdommens art og omfang og den enkeltes fysiske, psykiske og sociale ressourcer og muligheder for at håndtere sygdommen.
For nogle patienter med en velreguleret kronisk sygdom betyder det, at kontrollerne hos egen læge og gode råd dér eller hos kommunen kan være tilstrækkeligt.
Jeg synes, at KL’s udspil flugter fint med Sundhedsstyrelsens model for kronisk sygdom og også med Sundhedsstyrelsens generiske forløbsprogrammer for kronisk sygdom.
Det fremgår af disse publikationer, at alle patienter med kroniske lidelser skal modtage relevante til behandlingstilbud i sundhedsvæsenet, og at indsatsen for patienterne skal være tilpasset den enkelte, herunder sygdommens art og omfang og den enkeltes fysiske, psykiske og sociale ressourcer og muligheder for at håndtere sygdommen.
Orla Hav (S), 2011-01-26:
Mener ministeren, at det er i overensstemmelse med sundhedslovgivningen og den arbejdsdeling, der kom ud af kommunalreformen, at KL varsler, at store grupper af patienter selv skal sørge for deres genoptræning efter alvorlig sygdom?
Mener ministeren, at det er i overensstemmelse med sundhedslovgivningen og den arbejdsdeling, der kom ud af kommunalreformen, at KL varsler, at store grupper af patienter selv skal sørge for deres genoptræning efter alvorlig sygdom?
Benny Engelbrecht (S), 2011-01-26:
Mit spørgsmål går ikke på det usædvanlige i, at man kan overføre penge fra et år til et andet.
Mit spørgsmål går på, at man kan have 30 pct. fra for 4 år tilbage, som man altså i princippet kan bruge i år.
Det gør jo, at den overordnede styring af statens midler bliver noget vanskeligere.
Jeg kan sagtens forstå, at der kan være en hensigtsmæssighed i, at man netop overfører fra et år til et andet, men når man ligefrem står i en situation, hvor forskningsinstitutioner på denne måde puljer pengene over flere år, så er det ene spørgsmål: Er det ikke forholdsvis usædvanligt – ikke det, at man overfører fra et år til et andet, men at man overfører over flere år?
Det andet spørgsmål er: Altså, er det et princip, som ministeren mener skal nyde fremme?
Yildiz Akdogan (S), 2011-01-26:
Jeg kan ærlig talt
ikke rigtig forstå, hvorfor ministeren er så negativ i sin attitude over for nogle meget, meget konkrete spørgsmål, jeg stiller hende.
Men lad mig citere en anden politiker, en konservativ politiker og finansordfører, som siger: Regeringen har dikteret nulvækst i den offentlige sektor fra 2011 til 2013, og regeringen er klar til at tage ansvaret for konsekvenserne af nulvæksten.
Er socialministeren klar til at tage konsekvenserne af nulvæksten?
Er ministeren klar til at tage konsekvenserne af de forringelser, der sker ude i kommunerne, og det, at antallet af lukkedage stiger i bl.a. Københavns Kommune?
Er ministeren klar til at tage et ansvar for den politik, hun har været med til at bestemme?
Charlotte Sahl-Madsen (KF), 2011-01-26:
Spørgsmålet til mig fokuserer på opsparingen af midler over flere år, og om jeg synes, at det er noget, der generelt skal fremmes inden for den danske forskningsverden.
Og spørgeren har lige konkluderet, at vi sådan set er enige om, at det generelt kan være en god idé, så vi er åbenbart meget enige.
Benedikte Kiær (KF), 2011-01-26:
Det er jo også derfor, jeg er inde at kigge på mine muligheder i forbindelse med den aftale, som er indgået mellem KL og regeringen, om lukkedage, og som i den grad bliver misbrugt.
Jeg er inde at se på mulighederne for, hvad jeg kan gøre, når jeg kan se, at kommunerne ikke lever op til det, der var intentionen med den her aftale.
Selvfølgelig påtager regeringen sig ansvaret for, at vi skal sørge for at styre det her land sikkert igennem den økonomiske krise.
Det skal vi gøre, ved at vi sørger for at få skabt vækst i det her land; det skal vi gøre, ved at vi får dækket det hul, der er efter den økonomiske krise.
Vi kan ikke låne os til velfærd.
Vi kan ikke lave sådan nogle luftige planer som at arbejde 12 eller 30 minutter mere om dagen, eller hvad vi nu har.
Vi bliver nødt til at komme med nogle konkrete bud på, hvordan vi sørger for, at det her land kan få en ordentlig økonomi og kan klare sig godt igennem krisen.
Men jeg forstå, at spørgeren både synes, at den offentlige sektor skal vokse, vokse og atter vokse, og at man bare kan slippe af sted med ikke at komme med nogen som helst konkrete bud.
Jeg kommer med nogle konkrete bud, og jeg har sagt, at jeg vil gå ind og løse den her problemstilling om lukkedage.
Først vil jeg lige pointere, at der er tale om, at de skattelettelser, som denne regering har gennemført, er finansierede, og at de skattelettelser har bidraget både til at skabe flere job og til at skabe vækst.
Derudover vil jeg også lige pointere, at hvis man ser på Danmark og sammenligner Danmark med andre lande, kan man se, at vi også her har et meget, meget højt skatteniveau, hvis ikke vi har det højeste, og hvis vi overhovedet skal kunne klare os i den internationale konkurrence, bliver vi også nødt til at gøre os attraktive for at have noget erhvervsvirksomhed i landet, så vi kan skaffe penge til den offentlige sektor.
Men jeg kan forstå, at spørgeren fuldstændig negligerer, at der har været en økonomisk krise.
Det synes jeg er meget trist og meget uansvarligt.
I forhold til hvad en række borgmestre og en række politikere ude i kommunerne siger, bliver man også nødt til at forholde sig til, at det mange gange bliver sagt i forbindelse med forhandlinger, så det er en rituel stammedans, der starter, når man f.eks. skal i gang med økonomiforhandlingerne til foråret med regeringen.
Yildiz Akdogan (S), 2011-01-26:
Ministeren bliver ved med at referere til SF.
Med hensyn til ministerens svar fik jeg desværre ikke et konkret svar.
Ministeren kommer igen og igen med undskyldninger og nævner alle mulige andre ting, bl.a. den økonomiske krise.
Men det er i hvert fald et svar på ministerens konkrete spørgsmål til mig.
Når man ser på, hvordan situationen er, sådan som nulvækstpolitikken har været ført, og hvordan situationen er for moderne børnefamilier, er der ingen tvivl om, at der er sket en forringelse.
Borgerlige borgmestre, hvad enten det er Venstreborgmestre eller borgmestre fra ministerens eget parti, går ud og siger, at det her har en konsekvens for kommunerne, for de kan ikke opretholde serviceniveauet med den her politik.
Og jeg tog udgangspunkt i den kommune, jeg bor i, Københavns Kommune, hvor man decideret kan se nogle forringelser.
Så vil jeg bare høre: Synes ministeren ikke, at det er et problem?
Er der ikke en sammenhæng mellem den politik, ministeren er med til at føre, og de negative konsekvenser, det har for familier med børn?
Det er lidt tankevækkende, at ministeren ikke selv kan se et medansvar i det her, og at alt, hvad der kommer af negative konsekvenser af den her regerings politik, er alle de andres skyld – det er kommunernes skyld, det er alle mulige andres skyld, det er borgmestrenes skyld, ja, det er lige før, det er familiernes egen skyld, at de får flere børn.
Men det er i hvert fald andres skyld, bortset fra ministerens, og det er som sagt lidt tankevækkende, når man ser på situationen og man decideret kan se en konsekvens af nulvækstpolitikken og de besparelser, der sker ude i kommunerne.
Og Københavns Kommune er som sagt en kommune, hvor der bliver født flere børn.
Københavns Kommune skal spare 350 mio. kr.
Det får en konsekvens i forhold til serviceniveauet, det betyder flere lukkedage i børneinstitutionerne.
Jeg vil lige citere en anden borgerlig politiker, det er en Venstremand, det er ikke en konservativ.
Erik Fabrin siger i Jyllands-Posten den 25. februar 2010
: »Regeringen skal tage et konkret medansvar for, at der med den økonomiske politik, der nu søges tilrettelagt, uundgåeligt vil blive tale om ganske voldsomme omstillinger og besparelser, der påvirker serviceniveauet.« Jeg vil lige spørge ministeren igen, for hun svarede egentlig ikke på det, da jeg tidligere spurgte om det: Mener ministeren, at der er en sammenhæng mellem serviceniveau og økonomi?
Benedikte Kiær (KF), 2011-01-26:
Det korte svar er nej.
Jeg vil ikke vedkende mig et medansvar for de mange lukkedage, som bl.a. er ved at blive indført i København.
Først og fremmest vil jeg endnu en gang gerne slå fast, at regeringens økonomiske politik indebærer, at kommunernes rekordhøje budgetniveau for 2010 kan fastholdes i 2011.
Kommunernes budgetter reguleres tilmed med stigningen i priser og lønninger.
Det betyder, at kommunerne kan købe de samme varer og fastholde det samme personale, som kommunerne har budgetteret med i 2010.
Det er naturligvis kommunernes opgave hele tiden at sikre, at ressourcerne udnyttes bedst muligt.
Det er rettidig omhu med skatteborgernes penge.
Syv ud af ti kommuner
Der bliver simpelt hen født færre børn.
Derfor er det helt naturligt, at man tilpasser kapaciteten på dagtilbudsområdet efter det forventede behov fremadrettet, men en tilpasning af økonomien er altså ikke lig med nedskæringer.
Det samlede antal lukkedage stiger så til 19 lukkedage, og det er næsten en fordobling.
Jeg gentager lige: 4,4 mio. kr. Og det er altså ud af et samlet budget på 3,9 mia. kr. til dagtilbud, SFO og klub.
Det er da tankevækkende.
Og det er jo meget lidt, kommunen sparer, i forhold til den manglende fleksibilitet, som det giver forældrene.
Det er således min klare opfattelse, at det er en umanerlig dårlig prioritering i Københavns Kommune og andre kommuner, der for tiden er skyld i, at forældre må trækkes med alt for mange lukkedage.
Yildiz Akdogan (S), 2011-01-26:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Vil ministeren vedkende sig et ansvar for de mange lukkedage i eksempelvis Københavns Kommune, der er en følge af regeringens krav om nulvækst i kommunerne?
Vil ministeren vedkende sig et ansvar for de mange lukkedage i eksempelvis Københavns Kommune, der er en følge af regeringens krav om nulvækst i kommunerne?
Benedikte Kiær (KF), 2011-01-26:
Jeg kan jo forstå af det, som spørgeren siger, at spørgeren simpelt hen ikke vil tage noget medansvar i forhold til den økonomiske krise.
Hvis det ikke er spørgeren bekendt, vil jeg sige, at vi faktisk har været udsat for nogle ret voldsomme ændringer med den internationale økonomiske krise, der har ramt både dybt og hårdt i det danske samfund ligesom i mange andre lande.
Samtidig kan vi se, at vi har en rekordstor offentlig sektor, hvad også Socialistisk Folkeparti selv har indrømmet i den her sal.
Og vi ved, at vi bliver nødt til at sørge for, at den offentlige sektor ikke bare vokser og vokser.
Men jeg kan forstå, at det har spørgeren sådan set ikke tænkt sig at gøre noget ved, den skal bare have lov til at vokse og vokse, og så er det bare ærgerligt, hvis man ikke kan sørge for at skaffe penge til det; men man kan jo bare låne til mere velfærd.
Der er ikke noget andet at gøre, end at vi bliver nødt til at sørge for at holde orden i huset og sørge for, at der er en ordentlig økonomi i det her land.
Men jeg kunne da godt tænke mig at høre, hvad spørgeren egentlig selv vil gøre for at sørge for, at vi får en god økonomi i det her land efter den internationale økonomiske krise.
Troels Lund Poulsen (V), 2011-01-26:
Tak for spørgsmålet.
Til at starte med vil jeg sige, at jeg synes, det er vigtigt at slå fast, at regeringen har lavet nogle rigtig fornuftige skattereformer.
Også den seneste skattereform har en helt fornuftig virkning, som giver en god balance.
Det, der er afgørende at slå fast, er jo, at alle grupper kommer til at opleve en indkomstfremgang – også de, der har knap så mange penge.
Det er det, regeringens skattepolitik sikrer.
Ser man på, hvordan regeringens skattepolitik har været, siden regeringen tiltrådte i 2001, kan man se, at alle indkomstgrupper har fået en fremgang som følge af regeringens skattepolitik.
Regeringens samlede skattelettelser har i høj grad været målrettet mod de laveste og mellemste indkomster.
Lad mig blot nævne, at beskæftigelsesfradraget, som blev indført i 2004 og blev forhøjet i 2008 og 2009, jo har været med til at gøre det endnu mere attraktivt at være på arbejdsmarkedet.
Derudover har vi så også lavet en forhøjelse af mellemskattegrænsen i 2004, og i 2009 oplevede vi jo igen, at vi ændrede på vilkårene.
Det har betydet, at vi er sluppet for mellemskatten, indtil det så blev ophævet i 2010.
Så det er i bund og grund en sund og fornuftig skattepolitik, der bliver ført til glæde for dem, der gerne vil gøre en indsats.