Per Clausen (EL), 2009-04-14:
Der er jo ikke megen tvivl om, at egnsteatrene bliver omgærdet med megen sympati også i den her debat.
Og det er vel også rigtigt, at egnsteatrene, når de er bedst, på den ene side faktisk er i stand til at præsentere en fornyelse, en udvikling inden for teaterkunsten i Danmark, som ikke nødvendigvis kommer alle mulige andre steder, og på den anden side er med til at bringe kulturelle oplevelser ud i hele Danmark, også i de dele af Danmark, som vi af mangel på bedre udtryk kalder Udkantsdanmark, selv om vi jo er nogle, der, når vi bor næsten derude, mener, at det er det her, der er udkant.
Det er også med til at skabe en demokratisering af adgangen til kunst og kultur, som jeg tror er meget vigtig.
Det kan godt være, det er rigtigt, at man ikke sådan kan sammenligne bevillingen til Det Kongelige Teater og bevillingen til egnsteatrene, fordi det er to forskellige ting, og så vidt jeg erindrer, har alle Folketings partier jo indgået en aftale om Det Kongelige Teaters økonomi, så den støtter vi jo naturligvis alle sammen.
Så kan man bare sige, at det også kan være, det er derfor, den er lidt bedre - fordi vi alle har været med til det.
Men selv om de ikke hænger sammen, sådan at man direkte kan sammenligne, tror jeg også, at forståelsen af, at en ikke uvæsentlig del af de statslige midler til kultur og kunst kommer til udbetaling i det storkøbenhavnske område, nok er afhængig af, at der er nogle bevillinger, som når ud i provinsen.
Det viser egnsteatrenes succes vel i grunden også.
Det, som er kernen her og grunden til, at man har ændret på bevillingssystemet, tror jeg sådan set meget godt kom til udtryk i den konservative ordførers bemærkning om, at det jo var ustyrligt; det gav budgetusikkerhed.
Denne budgetusikkerhed vil man gerne flytte ud i kommunerne; det er tryggere for regeringen, at budgetusikkerheden ligger der, end at den ligger på de statslige budgetter.
Men det er også, fordi vi jo ikke rigtig har råd til succeser i et land, hvor de statslige kulturbevillinger med et pænt udtryk er stagnerende.
Jeg ved godt, at kulturministeren taler om disse ufattelig stabile kulturbevillinger.
Jeg vil sige, at i et samfund som det danske og med den økonomiske udvikling, der er i Danmark, vil det være langt mere præcist at tale om stagnerende kulturbevillinger.
Og det er klart, at hvis kulturbevillingerne er stagnerende, er der jo ikke råd til, at der er nogle områder, som bliver væsentlig dyrere - slet ikke områder, som er uregerlige, og hvor der måske ikke er så mange indvielser og så mange muligheder for at sætte statslige, ministerielle fingeraftryk på udviklingen.
Derfor mener jeg sådan set, at hele det her om ændringen af refusionsordningen er et spørgsmål om økonomi, mere end det såmænd er udtryk for, at man nærer nogen modvilje mod egnsteatre, for det tror jeg ikke der er nogen der gør og i hvert fald ikke nogen politiske partier.
Det, som bare er den negative konsekvens af det her, er jo, at nogle ordførere får 50-procents-refusionsordningen til at lyde, som om det var sådan et tagselvbord for kommunerne.
Det er jo meget godt, men at sige til folk: Hvis du selv betaler 100 kr., så får du 100 kr. - det er jo ikke helt det samme som et tagselvbord, for det forudsætter dog, at man har viljen til selv at skaffe de første 100 kr.
Men det er rigtigt, det tror jeg, at var man sikker på at få et ganske bestemt tilskud af samme størrelse som det, man selv hev op af lommen, så var motiverne til at gøre en særlig indsats på det her område givetvis større, end det er i dag, hvor man jo bare i al stilfærdighed må konstatere - det er måske også det, der er hensigten - at hvis der kommer nye egnsteatre, ja, så reducerer det mulighederne for de gamle, for det reducerer tilskudsprocenten.
Sådan er det jo.
Og det er jo ikke, fordi jeg har den opfattelse, at der nødvendigvis skal være et egnsteater i hver eneste kommune - selv om det er lidt underligt, når vi hører om alle de her meget store og stærke kommuner, at de ikke skulle kunne være bærere af et egnsteater alle sammen.
Men lad gå.
Hvis de ikke har lyst til det eller ikke kan det, kan vi vel nøjes med et mindre antal.
Men at de 36, vi har i dag, skulle være sådan et eller andet slags rigtigt tal, tror jeg er meget svært at beslutte sig til.
Enhedslisten støtter det her beslutningsforslag, og vi ser selvfølgelig frem til, at vi efter et kommende folketingsvalg vil vedtage det her, og vi bruger gerne Socialdemokraternes finansiering.
Skulle den smutte i svinget, finder vi nok en anden.