Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2016-04-12:
Det kribler og kradser og klør hos Enhedslistens 14 folketingsmedlemmer.
De har nemlig fået allergi over for det private erhvervsliv.
De kan simpelt hen ikke tåle, at der er for mange politikere, der enten før eller senere skulle have noget som helst med det private erhvervsliv at gøre, og derfor har de fremsat det beslutningsforslag, som vi nu skal behandle.
Forslaget vil gøre, at en minister skal have en form for karensperiode efter ministertiden, sådan at vedkommende ikke kan få job i lobbyvirksomheder og lignende.
Det kradser og klør, og allergien er så fremskredet, at man nærmest er nødt til at tage sig ud af sin egen ideologiske position, for argumentet er, at man kan risikere at arbejde for andre interesser end fællesskabets, måske endda imod.
Hvis man så alligevel går ind på tanken og siger, okay, der er visse former for beskæftigelse, ministre ikke kan have, i årene efter de har været ministre, så tror jeg, at man får et afgrænsningsproblem, for kan det virkelig være rigtigt, at en minister kan blive ansat i den offentlige sektor efter at have været minister?
Ministeren har jo været en del af en kollektiv regering, der er ansvarlig for beslutninger om hele den offentlige sektor.
Har ministeren i virkeligheden gjort det for at fremme den del af den offentlige sektor, som ministeren planlagde at arbejde i på et senere tidspunkt?
Man vil altså udelukke beskæftigelse i den offentlige sektor, hvis man egentlig skal tage tanken alvorligt.
Hvad med nogle af Enhedslistens vel ellers nærmest allierede, nemlig fagbevægelsen?
Fagbevægelsen er vel de mest drevne lobbyister, der overhovedet findes i dette land.
Ingen påvirker så meget og for så mange millioner som fagbevægelsen.
Er det overhovedet rimeligt, at en minister i årene efter ministerperioden kan være ansat i en fagforening?
Så er der det eksempel, Enhedslisten selv bruger, fordi de har rodet rundt i lobbyvirksomheder og konsulentvirksomheder, som hr. Preben Bang Henriksen jo også så rigtigt var inde på: Kan man overhovedet kan være ansat i en konsulentvirksomhed, når nu den tidligere finansminister Bjarne Corydon bliver brugt som eksempel?
Vi har nu afskåret alle interesseorganisationer, konsulentvirksomheder, lobbyvirksomheder og hele den offentlige sektor.
Hvor er det egentlig, de arme mennesker, tidligere ministre, må være ansat?
De skal måske stille sig op i køen af folk, der er på offentlig forsørgelse og dermed blive kernevælgere for Enhedslisten, eller hvad er egentlig ideen?
Jeg synes ikke, det her virker særlig gennemtænkt.
Der er måske en lille gruppe af private virksomheder, hvor de godt må være ansat, men det er jo ikke sikkert, de har kvalifikationerne til lige præcis de private virksomheder, som Enhedslisten vil tillade dem at have et arbejde i.
Jeg ved heldigvis, at det ikke er, fordi Enhedslisten går meget ind for meget gavmilde og store eftervederlagsordninger for ministre, for det kunne selvfølgelig være en anden form for forsørgelse, når man nu ikke må få et arbejde på rigtig mange af de arbejdspladser, der findes i vores land.
Så jeg forstår faktisk ikke, hvad Enhedslisten vil ud over at gøre ministre til potentielt arbejdsløse, finansieret af høje ydelser af skatteyderne, og i virkeligheden gøre det sværere for kommende statsministre at finde egnede ministeremner.
Vi stemmer nej.