Flemming Møller Mortensen (S), 2010-02-09:
Vi vil jo så gerne herinde i Folketingssalen udvirke god politik.
God politik er noget, der bliver forstået af befolkningen.
Det er noget, der kan kontrolleres, og det er noget, der kan sanktioneres.
Mener hr. Troels Christensen, at den lov, der ligger nu, er god?
Har hr. Troels Christensen en forståelse for, at i de hidtidige debatter, vi har haft om dopingkontrol, har vi fra socialdemokratisk side sagt, at her er et synligt hul, som er fuldstændig urimeligt, og som sender et helt forkert signal ud til alle idrættens organisationer og alle andre, som har med motions- og fitnesscentre i Danmark at gøre?
Har hr. Troels Christensen en forståelse for, at idrættens organisationer har talt til os idrætsordførere gennem meget lang tid og sagt, at her er et problem?
Har hr. Troels Christensen en forståelse for, at idrættens organisationer er frustrerede over, at kulturministeren ikke tidligere har sikret, at arbejdet mellem Kulturministeriet og Datatilsynet har været sat på skinner og har fået en helt anden hastighed?
Hvorfor skal vi nu have den her debat om obligatorisk dopingkontrol i motions- og fitnesscentre?
Er det ikke blot populisme og vælgerfangst, som en har udtrykt det i medierne her op til debatten?
Eller er det vitterlig, fordi der eksisterer et reelt problem, som samfundet og dermed lovgivningen skal tage sig af?
Ja, der er et problem, og alene her i dag har så vel kulturministeren som Venstres ordfører, hr. Troels Christensen, allerede givet udtryk herfor her fra talerstolen.
Flere følger sikkert efter.
Ja, Det Konservative Folkepartis hr. Per Ørum Jørgensen har udtrykt det så klart den 26. november 2009 i Ritzau, og jeg citerer: »Vi har en ordning i dag, der er frivillig. Den kan vi se på at gøre obligatorisk, så de sidste fitnesscentre kommer med.« Jeg er faktisk ved at blive i tvivl om, om der overhovedet findes nogen her i Folketinget, som ikke har indset problemet, og som ikke har udtrykt, at det må vi altså gøre noget ved – noget andet og mere end det, der ligger i loven i dag.
Hvad er det nu, det hele handler om?
Hvad er problemet?
De fleste har hørt om doping i forbindelse med elitesporten.
De færreste er formentlig klar over, at doping er langt mere udbredt blandt ganske almindelige motionister, og at dopingmisbruget blandt denne gruppe motionister har været kraftigt stigende de senere år.
Det er foruroligende let at få fat i dopingmidler, og synderne skal især findes blandt brugerne af fitnesscentre.
Her er sandsynligheden for at finde en dopingmisbruger ti gange højere end andre steder.
Siden foråret 2008 har vi lovmæssigt opereret med en frivillig kontrolordning mod doping.
Er man tilmeldt ordningen, betyder det, at Anti Doping Danmark kan foretage kontrolbesøg i de tilmeldte fitnesscentre og teste brugerne for doping.
Den frivillige ordning er bare ikke tilstrækkelig, langtfra.
Mellem januar og september sidste år, altså i 2009, foretog Anti Doping Danmark 445 prøver, hvoraf 98 var positive.
Det svarer til 22 pct. af kontrolprøverne.
I sig selv er 22 pct. rigtig mange, ikke mindst når man tænker på de negative sundhedsmæssige og adfærdsmæssige konsekvenser, det har for det enkelte menneske, men derudover kan man kun gisne om, hvor mange det handler om, hvis man også kunne tælle de fitnesscentre med, der står uden for ordningen i dag.
Centrene skal naturligvis, som Socialdemokraterne også tidligere har argumenteret for, have mulighed for at bede Anti Doping Danmark komme på bestemte tidspunkter, hvor indsatsen kan målrettes bestemte grupper eller bestemte personer.
Det er vigtigt ikke blot at tro, at det er bodybuildertyper, som benytter sig af de ulovlige midler.
Det er også drenge og unge mænd, der gerne vil have store muskler og se stærke ud – ellers velfungerende borgere – og de bevæger sig altså ud i kriminalitet, fordi tilgangen af præstationsfremmende medicin er så nem, samt ikke mindst at dopingkontrollen er så minimal og gennemhullet.
For få uger siden blev der i Hjørring afsløret en hel fabrik til fremstilling af ulovlige dopingstoffer.
Fabrikken var et parcelhus, og fabriksejerne eller producenterne var tillige dybt involveret i driften af et motionscenter, som tilfældigvis ikke var kontrolleret af Anti Doping Danmark.
Den frivillige kontrolordning er i denne sammenhæng et problem, fordi den ikke sender et entydigt signal til fitnesscentrene og motionisterne om, at doping er uacceptabelt og ulovligt.
En person, der bliver taget for doping i et af de tilmeldte centre, vil kunne gå rundt om hjørnet og melde sig ind i et andet center, som ikke er tilmeldt kontrolordningen.
Det er ganske enkelt for inkonsekvent en linje i forhold til problemets omfang og alvor.
Disse centre kører ofte med et minimalt overskud, så selv om 12.000 kr. årligt for at melde sig ind ikke lyder af så meget, bremser det i virkeligheden måske ellers positive centre fra at deltage og tilslutte sig.
Samtidig glæder det mig, som jeg allerede har citeret, at ministeren i TV-avisen den 11. januar i år meget positivt udtrykte, at en obligatorisk ordning var noget, man skulle satse på.
Det her drejer sig om at komme dopingmisbruget i møde og få det elimineret, og jeg animerer virkelig til og håber på, at kulturministeren ikke trækker det her i langdrag, så det bliver en syltekrukke.