Rasmus Helveg Petersen (RV), 2012-01-20:
Jeg vil også sige tak til hr. Søren Espersen for at rejse den her udmærkede debat og tak til udenrigsministeren for redegørelsen.
Fra radikal side er vi alle bjergtaget og overvældet af de store forandringer, der er sket i de arabiske lande i dette politiske forår.
De har været fastfrosset i stagnation og brutalitet i en menneskealder, og det har kun skabt ulykker.
Landene er langt fattigere og i langt dårligere forfatning, end de burde være.
Inden for demokratiudvikling har vi erfaring fra Østeuropa.
Vi kan gøre noget fornuftigt.
Vi bør også se på landenes elendige økonomi som en af årsagerne til foråret.
De unge i de arabiske lande har set sig overhalet, ikke blot af USA og Europa, men også af Asien, Tyrkiet og Latinamerika.
Verden har udviklet sig i rasende fart, og de arabiske lande har økonomisk set stået stille.
Vi bør også gøre en indsats for at gøre det muligt for de nye demokratier at skabe økonomiske resultater.
Det er klart, at væksten og fremgangen først kommer, når landene har gearet sig selv til det.
Der skal massive markedsøkonomiske reformer til, og det er sin sag.
Men vejen til fortsat demokratisk udvikling går formentlig parallelt med vejen mod velstand.
Der er jo altså afholdt flere demokratiske valg i de arabiske lande, og man bliver nødt til at respektere de demokratiske valg, der er afholdt.
Vi må samarbejde med dem, der er blevet valgt, og få det bedste ud af det.
Dansk Folkeparti har en dagsorden, der helt tydeligt drejer sig om at dæmonisere de nye demokratisk valgte kræfter, fordi de har en muslimsk baseret politik i enten en mere afdæmpet eller i en mere udtalt form.
Det er interessant at bemærke, at det tyrkiske regeringsparti, der er muslimsk baseret, blev modtaget med fuldstændig de samme bekymrede miner, da de kom til magten for 9 år siden.
Erdogans parti har i Tyrkiet i det væsentlige siden ført en sekulær demokratisk politik.
Vi kan tro, at det samme kommer til at ske i Egypten og i Tunesien.
Der er nemlig intet som ansvar, der påvirker ekstremister.
Vi havde en egyptisk menneskerettighedsaktivist på besøg på De Radikales nytårsstævne.
Jeg havde også lejlighed til at møde den samme fyr på Udenrigspolitisk Nævns rejse til Egypten.
Han siger, at det bedste, vi kan gøre ved det muslimske broderskab, er at give dem ansvaret for det nationale sundhedsvæsen.
Han siger, at det både vil dæmpe retorikken og lære dem noget om virkeligheden, når de får et rigtigt ansvar.
Det er jeg enig i, og jeg er meget optimistisk.
Jeg er sikker på, at de muslimsk baserede partier vil prøve at regere godt, og at de vil respektere de demokratiske regler, de er valgt efter, for ellers vil de også få ballade med deres egne vælgere.
Ligesom hr. Søren Espersen før sagde, at man bør gøre Libyens præsident den ære at respektere det, han siger, mener jeg, at vi bør gøre det samme med de nyvalgte demokratisk valgte partier i de arabiske lande, altså lytte til, hvad de siger.
De bekender sig til et flertalsdemokrati, respekt for mindretal og mange af de ting, som vi i øvrigt kæmper for.
Det er selvfølgelig en proces, som vi skal støtte, men vi bør også tro på, hvad de siger.
Der er selvfølgelig store forskelle på de enkelte lande i den arabiske verden og på, hvordan de udvikler sig.
Det er klart, at situationen i Syrien er en helt anden end den, vi har snakket om i Egypten og Tunesien.
Her har oprøret slået fejl, og vi er endt i en blodig blindgyde.
Det er formentlig og forhåbentlig kun et spørgsmål om tid, men vi må bruge sanktionsinstrumenterne så klogt som muligt og i øvrigt gøre, hvad vi kan, for at bakke den internationale indsats op.