Anne Grete Holmsgaard (SF), 2010-01-26:
Der hviler et særligt ansvar på Danmark for den videre proces.
Det skyldes flere ting: for det første, at Danmark fortsat er vært for klimaforhandlingerne og derfor har et særligt ansvar for at fremlægge en klar og offensiv strategi for forløbet frem til COP16 i Mexico om et år, og for det andet, at vi er et land, der har et meget stort udslip pr. indbygger.
Det giver os en særlig forpligtelse til at gå foran.
Det giver os også en særlig, enestående mulighed for rent faktisk nationalt at skabe et grundlag eller en platform for nuværende og kommende grønne danske virksomheder, sådan at vi kan stå forrest i rækken på det her område og frigøre os fra afhængigheden af fossile brændsler.
Så tæller det selvfølgelig også med, at Danmark fik et noget blakket internationalt ry oven på klimaforhandlingerne, der jo mere eller mindre kuldsejlede.
For os er det vigtigt at fokusere på nogle bestemte ting, og vi har lavet et forslag til vedtagelse fra de fire partier, som zoomer ind på, hvad vi mener er nødvendigt der bliver gjort fra nu af og frem mod COP16.
Meget af det skal ske meget hurtigt.
Jeg vil godt sige, at det allerførste, der er vigtigt for os, er, at vi får sikkerhed for, at regeringen rent faktisk seriøst går efter en juridisk bindende aftale, der er baseret på respekt for 2-graders-loftet.
Jeg mener, at det er afgørende, at vi i dag får klarhed over, om Danmark går efter en juridisk bindende aftale, eller om det er noget, man siger, men noget, man i virkeligheden ikke går efter, og om der er enighed mellem statsministeren og klimaministeren på det her område.
Vi skulle jo nødig se endnu en splittelse eller en modstrid mellem de to ministre i det kommende forløb.
Det her er også vigtigt for at sende et klart signal udadtil, til verden omkring os, om, hvad Danmark går efter, så vi ikke endnu en gang får rejst tvivl om, hvad det er, vi går efter.
Copenhagen Accord, eller Københavneraftalen, har været omtalt flere gange her i dag, men sagen er jo, at det af den ikke fremgår klart, at man ikke har smidt Kyotoaftalen ud med badevandet.
Derfor har vi også de seneste par dage kunnet se, at bl.a. Indien har været meget nervøs, med hensyn til hvad det egentlig er, vi går efter.
Så det er punkt 1: Det er afgørende for os at få det lagt til grund for en dansk strategi og få det afklaret her i dag.
Som punkt 2 er det vigtigt for os, at Danmark spiller en meget offensiv rolle i EU.
EU kom ikke særlig godt gennem COP15, snarere noget foreslået, og fik aldrig den lederrolle, som EU ellers har bekræftet over for sig selv rigtig mange gange at man skulle have.
Det, vi finder vigtigt her, er, at Danmark går efter, at EU får et højt ambitionsniveau, dvs. et ambitionsniveau, der er styret af 2-graders-loftet.
Som det er nu, har EU sagt, at man lover en 20 pct.s reduktion i 2020, og så kan man gå op til 30 pct., hvis man får noget tilsvarende fra andre industrinationer.
Sagen er bare, at alle, der er involveret i det her, ved, at 20 pct. er langt under niveau – langt under niveau!
På Balitopmødet for 2 år siden vedtog EU et papir, hvor man sagde: Det er nødvendigt, at vi i den rige verden reducerer med et sted mellem 25 og 40 pct. i 2020, hvis vi bare skal have en nogenlunde chance for ikke at komme op over 2-graders-loftet.
Så er det jo klart, at 30 pct. ikke er godt på vej; det er absolut i underkanten.
Derfor er vigtigt for os at få at vide, hvad der er styrende i regeringens politik, også i EU.
Er det 2-graders-målsætningen, altså at sikre, at vi ikke kommer op over det loft, eller er det ligesom at trække nogle procenter, hvor man får det til at se ud, som om man er vældig ambitiøs, men i virkeligheden ikke er det?
Lad mig bare prøve at lave en enkelt lille sammenligning.
Der har været meget snak om, hvad det var, USA lovede.
Det, USA lovede, var faktisk, at man ville reducere med 1,5 pct. om året.
Når EU taler om 20 pct.s reduktion, svarer det til højst – højst – 1 pct.s reduktion om året, og det illustrerer jo meget godt, hvor lavtflyvende man egentlig er i EU og var det under topmødet, og det er virkelig synd og skam.
Det andet, der er vigtigt for os i EU, er, at man kæmper som løver for, at de penge, der skal leveres, faktisk er nye penge og additionelle penge, altså at det ikke er penge, der allerede er givet løfte om til andre formål, eller genbrugspenge.
Det gælder både startfinansieringen, hvor det skal være nye penge, og den langsigtede finansiering.
Og her halter det virkelig fra EU's side.
For som klimaministeren sagde heroppe, står der i Copenhagen Accord, i Københavneraftalen, at man vil gå efter 100 mia. dollar i 2020 – EU har faktisk lagt sig på noget, der var højere, nemlig euro, og de er jo noget mere værd – men det dækker over rigtig mange forskellige finansielle bidrag, herunder private finansieringsbidrag og kvotehandel.
Og det går altså ikke, at det er med.
Kvotehandel er jo noget, hvor vi har købt os fri af nogle forpligtelser, så de penge har vi brugt til noget andet, og staterne kan jo ikke garantere privat finansiering.
Men det er afgørende, at det er nye og additionelle midler, og at der ikke kan snydes på vægten med dem.
Men så er der indsatsen herhjemme, og der har vi, som jeg sagde tidligere, en enestående mulighed for rent faktisk at gå foran, ranke ryggen og sige: Kære venner, I så os i en ikke særlig god forfatning under klimatopmødet i København, vi kan meget mere, og vi ved, at vi skal kunne meget mere, fordi vi har et særlig højt udslip; vi er også en rig nation, og vi har alle mulighederne for at gøre noget særligt, gøre noget, der kan skabe tillid hos andre parter, gøre noget, der kan skabe håb hos andre parter om, at vi rent faktisk kan vende den kurs, vi er på vej frem ad.
Vi stiler, som det ligger i dag, jo ikke mod at holde os under 2 graders opvarmning, men nærmere noget, der rammer 4 grader.
Det bliver voldsomt, det skaber mange skader, og det bliver dyrt, både når man skal reparere på det, og hvis man meget hurtigt skal til at lave en form for katastrofeopbremsning.
Med hensyn til den hjemlige indsats er der to ting, der er rigtig vigtige.
Det ene, der er vigtigt, er, at Danmark får gjort klart, at regeringen får gjort klart, at nu sætter man altså et årstal på for, hvornår Danmark vil være ude af det at bruge fossile brændsler, kul, olie og naturgas, og vi mener, at man lige så godt kan sige nu, at det som et mål senest skal være i 2050.
Det kan rent faktisk lade sig gøre, og vi kan oven i købet bruge det som en platform for en udvikling af vores eget grønne erhvervsliv.
Det andet, der er vigtigt, er, at vi får en handlingsplan for det, der hedder den ikkekvoteomfattede sektor.
Det lyder meget teknisk, men det handler om det udslip, der er fra bilerne, fra boligopvarmningen og fra landbruget, populært også kaldet de tre B'er: biler, boliger, bønder.
Og det er vigtigt, at en sådan handlingsplan er baseret på, at vi i Danmark vil tage vores fair andel af EU's samlede forpligtelse på det her område.
Hvis EU som minimum skal have et reduktionsmål, der er på 30 pct., betyder det naturligvis, at Danmark inden for den her sektor som minimum også skal reducere med 30 pct. – altså 30 pct. – og det er, fordi fordelingen mellem landene vil ske på baggrund af bruttonationalprodukt og udslip, og i begge kategorier boner vi rigtig højt ud.
Så det, vi opfordrer regeringen til at sige ja til, er altså at fremlægge to handlingsplaner, nemlig en handlingsplan, hvori man siger, at man her i Danmark vil reducere sit udslip inden for de tre B'ers sektorer, altså boliger, biler, bønder, med minimum 30 pct. inden 2020, og en handlingsplan, der skal komme hurtigt, og som viser, hvordan man kommer ud af det at bruge fossile brændsler, sådan at man er helt ude af brugen senest i 2050.
Efter vores mening kan det faktisk gøres hurtigere for el- og varmeforsyningen.
Det er transportsektoren, der skaber de største problemer, det andet kan gå hurtigere, for vi har teknologierne.
Til sidst vil jeg sige, at vi beder om, at der bliver lavet en grundig evaluering af forløbet op til COP15 og under COP15 af strategien, af strategiskiftet, ikke for at straffe nogen, men for at vi rent faktisk kan få en åben gennemgang af det.
Vi har ikke gjort så meget ud af det i det her forslag.
Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til medio februar at fremlægge en grundig evaluering af formandskabets strategi, strategiskift samt dialog med parterne op til og under COP15. Folketinget opfordrer regeringen til at fremlægge en strategi for, hvordan det danske formandskab offensivt vil bidrage til, at der på COP16 indgås en juridisk forpligtende aftale baseret på 2-graders-målet og seneste videnskabelige anbefalinger – og som led heri arbejde for, at EU: - hurtigt udmelder et reduktionsmål på min. 30 pct. i 2020, - sikrer, at midlerne til indsatsen i 2010-12 reelt er nye og additionelle, - arbejder for ny og additionel klimafinansiering på 100 mia. euro i 2020 ud over finansiering fra carbonmarkedet og private investeringer.