Doris Jakobsen (SIU), 2013-02-21:
Først vil jeg gerne sige, at jeg også er medstiller på forslaget til vedtagelse.
Emnet for denne debat er udviklingen i den grønlandske økonomi.
Siden 2009 har Grønland haft sit eget økonomiske råd.
Rådet består af seks personer, og formanden er for tiden professor i nationaløkonomi Torben M. Andersen.
Rådet udgiver hvert år en rapport om netop udviklingen i den grønlandske økonomi.
Rapporten fra 2012 hedder »Naturressourcer som vækststrategi«.
Det hedder den, fordi rapporten påpeger, at der vil blive alvorlige problemer for Grønlands økonomi i fremtiden, hvis der ikke kommer gang i nye erhverv, der kan skaffe nye indtægter.
Det skyldes både, at mængderne af de fisk, vi kan fange, er vigende, og at antallet af ældre, vi skal forsørge, er stigende.
Rapporten konkluderer: »... der er store, uløste problemer for de offentlige finanser på mellemlangt sigt. Antallet af ældre vil stige mærkbart i forhold til antallet af erhvervsaktive, hvilket vil sætte finansieringen af velfærdssamfundet under pres ... Med uændret politik vil der opstå en systematisk forskel mellem indtægter og udgifter, der i gennemsnit vil svare til omkring 1 mia. kr. hvert år frem mod 2040.«
Rådet konkluderer videre: »Med mindre aktiviteten i forbindelse med efterforskning efter olie og mineraler igen stiger, eller ansøgninger om udvindingstilladelser fører til investeringer i anlæg på mineralområdet, er der udsigt til, at BNP vil falde yderligere ...«. Jeg tror at disse to citater mere end mange politiske taler forklarer, hvad det er, der sker i Grønland lige nu.
Der er ganske enkelt et helt nødvendigt behov for, at vi får sat gang i minedriften i vores land, hvis vi skal bibeholde vore borgeres levestandard – og ikke mindst hvis vi skal blive fri for bloktilskuddet i fremtiden.
Dette er også en af grundene til, at vi i Siumut har fremsat et ønske om at få ophævet den nultolerancepolitik over for udvinding af råstoffer, der indeholder uran, som den siddende regering i Grønland har fastholdt indtil nu.
Vi må simpelthen bruge de muligheder, vi har, for at omsætte vores lands ressourcer til økonomisk rigdom for vores samfund.
Det skal ske på en sikkerhedsmæssig forsvarlig måde; det skal være på et bæredygtigt grundlag; det skal ske, uden at borgernes sundhed udsættes for fare; og det skal ske med hensyntagen til vores skrøbelige arktiske miljø.
Vi skal selvsagt følge de internationale retningslinjer, der findes på dette område.
Vi skal lige så klart kunne tage imod investeringer fra legale og anerkendte investorer.
Og vi skal selvfølgelig kun lade andre komme til vores land og arbejde efter regler, vi selv fastsætter.
Men naturligvis skal vi bruge de muligheder for internationale investeringer og international arbejdskraft, der skal til for at få startet vores nye industri.
Vi kan simpelthen ikke bare sidde og vente.
Det viser rapporten fra Det Økonomiske Råd.
Vi må starte så hurtigt som muligt – og efter Siumuts mening også gerne med brydning, der indeholder uran på det niveau, der allerede er accepteret i EU.
I Siumut undlod vi at stemme for den nye storskalalov.
Vi syntes, den blev kørt for hurtigt igennem, og at der var en række spørgsmål, der burde have været afklaret bedre, og muligvis visse områder, der burde komme under bedre kontrol.
Men vi stemte ikke imod, fordi vi ønskede at sende et signal til investorerne i mineindustrien.
Signalet er, at vi ikke ønsker at bremse udviklingen.
Det, vi ønsker, er at styre den bedre – ikke at bremse den.
Det vil vi gøre efter valget den 12. marts.