Flemming Bonne (SF), 2008-01-17:
Jeg er ikke sikker på, at det er alle, der synes, at det her er et ukompliceret lovforslag.
Det er dybest set
et spørgsmål om indgreb over for kommunerne, som i disse år er voldsomt under pres i forhold til at yde velfærd, og hertil hører jo også, at man skal have pengene til de nødvendige anlægsopgaver.
For os at se
er L 43 en fortsættelse af regeringens overordnede dagsorden - eller en af dem - som bl.a. går ud på at detailstyre og kontrollere de danske kommuner.
Det er underligt for mig, der har været med i kommunalpolitik i mange år, at opleve, at partiet Venstre, som for år tilbage var kommunernes stærke fortaler, og som talte om decentralisering, nu ser det som sin hovedopgave at detailstyre, tvangsstyre og kontrollere kommunerne fra Christiansborg for derefter at lade de folkevalgte ude i kommunerne stå med ansvaret.
Det er en udvikling, vi synes er ret uheldig, og vi må se, om vi hen ad vejen kan få gjort noget ved den.
Kommunerne er med skattestoppet frataget et vigtigt lokalt instrument, som kan bruges til at leve op til lokalbefolkningens behov og forventninger til velfærd og serviceniveau.
Siden skattestoppet har vi fået loven om anlægsmidlerne, tvangsbindingen af kommunernes overskudslikviditet, fastfrysningen af de kommunale skatter i 2006 samt en udligningsreform, som vi endnu ikke har set løse de uligheder, der er kommunerne imellem.
Det er uligheder, som formentlig rammer de kommuner, som ville have størst glæde af en mere nuanceret og fleksibel tilgang til en overordnet økonomistyring og konjunkturregulering end den, vi oplever her.
L 43 indebærer også fortsat tvangsdeponering af forsyningsområdernes eventuelle overskud i en 2-årig periode - dette uagtet at der kan være forskellige fornuftige grunde til, at især vanskeligt stillede kommuner har brug for den likviditet, der ligger i disse overskud.
Der kan sagtens være særlige forhold omkring mellemværender, som kunne berettige til dette.
Og der kan være mange grunde til, at kommunerne har måttet overskride.
SF tror på, at kommunerne sagtens kan håndtere overordnede økonomihensyn, hvis de rette rammebetingelser er til stede i alle kommuner.
Vi tager afstand fra den centralisme, statsstyring og kontrol, som dette forslag er et udtryk for.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Vi mener, at de deponerede midler hurtigst muligt bør sendes tilbage til de retmæssige ejere, nemlig kommunerne og brugerne ude i forsyningsområderne.
Jeg vil gerne stille velfærdsministeren et par spørgsmål på baggrund af et svar, ministeren har givet den 2. januar til et spørgsmål, som er stillet af Kommunaludvalget.
Ministeren blev ved den lejlighed bedt om at svare på, hvilke muligheder ministeren ser for, at kommuner, der er omfattet af særordninger, fordi de er vanskeligt stillede, får adgang til kommunernes deponerede midler.
Ministeren henviser i sit svar - som i øvrigt er en klar afvisning af at udvide mulighederne for at tilgodese vanskeligt stillede kommuner - til, at der er indbygget dispensationsmuligheder i forhold til at give deponeringsfritagelse.
Betingelse for dispensation vil i givet fald være, at kommunen skal være i en særlig presset likviditetssituation.
Jeg mener, at det kunne være nyttigt for sagens videre forløb at vide, hvor mange kommuner der er kommet i klemme som følge af deponering, og hvilke typer af opgaver der eventuelt er blevet udskudt eller aflyst.
Det fremkalder følgende spørgsmål
: Hvor mange dispensationer er der søgt?
Hvor mange dispensationer er der givet?
Hvilket kriterium er lagt til grund for at være i en presset likviditetssituation?
Jeg skal nok sørge for, at spørgsmålene bliver stillet skriftligt.