Mogens Lykketoft (S), 2010-03-04:
Jeg ved ikke, om vi skal i dybden med, hvor meget vi har prøvet at forstå, hvad der foregår i Kina, men det er en meget vanskelig sag at forholde sig til det nye Kina, der er vokset frem de sidste 30 år.
Jeg mener bestemt ikke, at man skal have en ukritisk holdning til det, men jeg mener, at man skal have en realistisk holdning til, hvordan man har nogen som helst chance for at påvirke udviklingen i mere positiv retning.
Men det er jo ikke det samme, som at nogen af os her, som støtter den danske regerings politik i forhold til Kina, synes, at behandlingen af tibetanerne har været i orden.
Der er meget, der skal løses.
Det, vi taler om i dag, er i virkeligheden, hvad det er for en metode, hvormed vi har bare en lillebittebitte chance for at trække i den rigtige retning, og det er ikke Dansk Folkepartis højstemte retorik.
Jeg vil gerne starte med at sige tak til ministeren for en balanceret besvarelse af forespørgslen.
Jeg har ingen som helst respekt for hr. Søren Krarups og hr. Søren Espersens selektive interesse for menneskerettigheder, folkeret, national selvbestemmelse.
Jeg husker hr. Søren Espersen tale om Kosovos uafhængighed som i strid med FN-charteret om medlemsstaternes territoriale integritet.
Jeg husker, hvordan hr. Søren Espersen gang på gang har været blandt de ypperste til at fornægte, at palæstinenserne skulle have nogen form for nationale rettigheder.
Jeg vil også godt sige, at selv om selve præsentationen af forespørgslen foregik i en afdæmpet tone fra hr. Søren Espersens side, er det jo, som flere har påpeget, ikke den tone, der plejer at blive anvendt, når hr. Søren Espersen i den daglige politiske debat omtaler den halvdel af menneskeheden, som enten er kinesere eller muslimer.
Man kan måske sige, at hvis hr. Søren Espersen skulle være i spidsen for dansk udenrigspolitik, havde vi en stabilt gående konflikt med den halvdel af menneskeheden.
Jeg tror, at det er vigtigt at forholde sig til Kina som verdens mest folkerige nation, som verdens mest eksplosivt udviklende økonomi, som en meget gammel kultur, der ikke kan bankes på plads, og jeg kan ikke lide insinuationen af, at den her danske holdning bare er for at please danske erhvervsinteresser.
Dem skal vi også varetage, men der er en meget, meget bredere interesse, der skal varetages, nemlig den, som også har styret Kinapolitikken under skiftende regeringer her i landet og i andre vestlige lande i mange årtier, altså den måde, vi kan have relationer til Kina, forbedre menneskers vilkår i Kina, sikre en mere stabil verden i fremtiden, og det er – og dermed også internt i Kina – en øget respekt for menneskerettigheder og minoriteter, det er ved dialog, og det er ved at være på talefod.
Vi har ikke – hvis jeg må bruge det udtryk – en kinamands chance for med vold og magt eller store ord at sparke forandringer igennem inden for Den Kinesiske Folkerepublik.
Jeg siger det som en af dem, som måske ved flest lejligheder – i hvert fald i denne sal i dag – har mødt Dalai Lama, så sent som i forgårs mødte jeg hans repræsentanter, som har besøgt Tibet, og som ved mange lejligheder over for repræsentanter for Den Kinesiske Folkerepubliks regering uforandret har talt for en større respekt for menneskerettigheder og for reelt selvstyre for det tibetanske folk, appelleret om en dialog mellem tibetanerne og kineserne, der sikrer, at de 6 millioner tibetanere inden for Kinas grænser får deres nationale selvbestemmelse, ret til selvstyre, som den er stipuleret, og som det er aftalt i Kinas egen forfatning.
Vi har støttet Dalai Lamas krav om reel autonomi.
Der er heller ingen tvivl om det hos hans repræsentanter, og vi har prøvet og skal prøve igen og igen at sige til kineserne, at det vil styrke deres egen placering i denne verden, deres egen anseelse i denne verden, hvis de faktisk producerer et resultat af den langstrakte og ikke resultatrige dialog mellem Kinas regerings repræsentanter og Dalai Lamas repræsentanter, som kan skabe lykke og fremgang for det tibetanske folk og reelt selvstyre, hvad angår religion og kultur.
Men der er en ting, jeg gerne vil føje til, og udenrigsministeren nævnte det også ganske kort: Kinas regering påstår hele tiden – efter min mening urigtigt – at Dalai Lama har en anden dagsorden end den, som han selv fremfører.