Nick Hækkerup (S), 2015-01-29:
Der kan man bare se – man bliver hele tiden klogere.
Jeg var af den opfattelse, at det var ordføreren for forslagsstillerne først, men så gik det op for mig, at sådan forholder det sig jo ikke, så jeg må hellere prøve at komme med en tale, når nu jeg er heroppe alligevel.
Der er jo oven i købet beskrevet en situation, som er af sådan en karakter, at det kan få en sten til at græde.
Det drejer sig om et ældre menneske, der bliver sendt på hospitalet og, fordi vedkommende er dement, uden i virkeligheden selv at vide, hvad det er, der skal foregå.
Hospitalet kan selvfølgelig ikke vide, hvad der skal foregå, og personen bliver så sendt tilbage igen.
Det er jo på alle måder forfærdeligt, selvfølgelig for den ældre selv, for hospitalspersonalet, der efterlades i en situation, hvor de ikke kan hjælpe, og for nogle pårørende, der så ikke kan være til stede, men jo alligevel lider med det menneske, som der er tale om her.
Derfor er der selvfølgelig grund til at se på, hvordan vi som samfund kan undgå, at vi ender i den situation.
Der i virkeligheden to veje at gå
, kan man sige.
Den ene er at se på, om den regulering, vi har, er god nok, om den gør det, der skal til, om den virker, som den skal.
Den anden er at spørge, om kommunerne eller de andre ansvarlige gør, hvad de kan.
Hvis man starter med at se på reguleringsgrundlaget, kan det konstateres, at hvis en kommune har visiteret en ældre til en plejebolig, er reguleringsgrundlaget godt nok; så er der en forpligtelse til at hjælpe den ældre.
Plejehjemmets omsorgspligt indebærer, at plejehjemmet må stille en ledsager til rådighed, hvis borgeren har brug for det – det følger af servicelovgivningen.
Er vi så i den situation, at den ældre bor i sin egen bolig, så vil kommunen konkret skulle vurdere, om der er behov for at stille en ledsager til rådighed ved læge- eller sygebesøg.
Og det er måske i virkeligheden her, hvor man kan frygte, at der ikke er sikkerhed for, at der er den hjælp, som skal til.
Jeg er med mit kendskab til kommunerne ikke i tvivl om, at man vil kunne finde kommuner ud over landet, som leverer det, som sørger for, at hjemmehjælperen er der, som sørger for, at der er den assistance, som skal til.
Men der er jo tilsyneladende også eksempler på kommuner, hvor det ikke sker, og det giver så, som jeg sagde, grund til at kigge på, hvordan kommunerne bruger reglerne, og om reglerne er gode nok.
Og sådan som jeg forstår det – og nu siger det, som om jeg ikke rigtig aner noget om det – er det i virkeligheden det, som Dansk Folkeparti vil sætte på dagsordenen.
Og når jeg siger, at jeg godt aner noget om det, er det, fordi jeg jo har snakket med Dansk Folkepartis ordfører om det, og vi er sådan set blevet enige om en rigtig fornuftig tekst, som det er min forståelse at der er et meget, meget bredt flertal i Folketinget der i øvrigt vil bakke op om.
Så på den måde kan man sige at vi heldigvis bevæger os hen i en situation, hvor vi bredt i Folketinget konstaterer – og Dansk Folkeparti sætter det på dagsordenen – at der her er et problem, og spørger, om vi skal prøve at se, om vi kan håndtere det.
For det her handler jo ikke om, at man skal tage og gøre et problem offentligt, i den forstand, at det offentlige skal tage sig af det, hvis det i øvrigt er sådan, at der er pårørende, som gerne vil hjælpe.
Det her handler om at hjælpe dem, som ikke har anden mulighed for at få hjælp, og det her handler om at støtte dem, som ikke har anden mulighed for at få støtte.
Det er i virkeligheden det, som er ambitionen.
Så det skal være mine bemærkninger til en, som I kan høre, i øvrigt relevant problemstilling, som bliver rejst, så vi herindefra kan hjælpe til at gøre lidt yderligere på demensområdet.
I virkeligheden kan man sige, at det egentlig er utroligt, at jeg som minister ikke har mere styr på procedurerne, end jeg har, men jeg kan jo se her, at jeg stadig har taletid tilovers, og den skal da ikke være forgæves, når nu I har mødt så talstærkt op her i dag for at høre og diskutere den her problemstilling.
Derfor er der da grund til at sige, at det her initiativ jo stiller sig oven på en række andre initiativer, bl.a. den ældremilliard, som kommunerne jo i høj grad har valgt at prioritere til de allersvageste ældre, eller de seneste satspuljeforhandlinger, hvor vi jo helt bevidst sammen sagde, at her skal der laves fem initiativer, som styrker indsatsen for præcis de demente, hvor vi satte 121,4 mio. kr. af, og det element i vores sundhedsstrategi »Jo før – jo bedre«, som lægger op til, at man som beboer på plejecenteret får mulighed for at skifte fra den praktiserende læge og i stedet for have en læge, som er fast tilknyttet plejecenteret, hvilket jo vil løse også en del af den problemstilling, som vi diskuterer i dag.
Så med den selvros til regeringens indsats, som vi så sandelig har fortjent, vil jeg bare konkludere og sige
, at det er et godt initiativ.
Vi har fået det håndteret, synes jeg, som alle partier bør kunne se sig selv i, og vi kan så glæde os over, at i dag bidrager Folketinget en lille smule til at skubbe det en lille smule i den rigtige retning for nogle demente, for nogle ældre, som har hjælp behov.