Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Det Radikale Venstre ønsker meget at fremme den parlamentariske kontrol med den til enhver tid siddende regering.
Derfor har vi også været medforslagsstillere til forslaget i 2005-06, som man har hørt om tidligere i dag, og som i øvrigt fremgår af Dansk Folkepartis forslag, L 3.
De indledende bemærkninger beskriver hele det forløb.
Jeg vil godt understrege, at det også er vigtigt for Det Radikale Venstre, at der er et meget bredt flertal bag den type forslag, og det vil i den her sammenhæng sige helst hele Folketinget.
Det fremgik ikke af det lovforslag, der blev behandlet i 2005-06.
Men jeg er nået til den erkendelse, at den type beslutninger kræver bestræbelser på at samle Folketinget om beslutningerne, og det vil jeg gerne begrunde.
For det første var det tilfældet, da vi i 1999 fik loven om undersøgelseskommissioner.
Der var det repræsentanter fra hvert parti i Folketinget, der fremsatte et lovforslag om det.
Folketinget behandlede det og vedtog det.
Hvert parti stod med en repræsentant som medforslagsstiller på det lovforslag fra 1999.
Det svarer til, når vi ændrer andre af Folketingets arbejdsvilkår og -betingelser, f.eks. når vi ændrer Folketingets forretningsorden.
Der bestræber Udvalget for Forretningsordenen sig på, at alle partier er med og står bag de ændringer.
Der skal meget til, før man lader et stort flertal majorisere et lille mindretal i Udvalget for Forretningsordenens arbejde om ændringer af Folketingets forretningsorden, fordi det drejer sig om vores alle sammens arbejdsplads og om vigtige forhold, som gælder lovgivningen for Danmark og alle borgerne.
De arbejdsbetingelser, som Folketinget har, skal der helst være hundrede procent opbakning til fra de medlemmer, der sidder i Folketinget.
Der er et andet område, som jeg godt vil trække frem, hvor jeg også for at sige det ligeud har ændret mening.
Det er den del af regeringsgrundlaget, der handler om, at der skal være kvalificeret flertal for at træffe beslutning om, at Danmark skal gå i krig, som vi gjorde det i Irak.
Jeg har været tilhænger af, at man på det område havde et almindeligt flertal.
Det har vi diskuteret rigtig meget i det parti, jeg repræsenterer, og jeg er efter de diskussioner og overvejelser nået til den konklusion, at jeg også går ind for et kvalificeret flertal på det område, fordi det er en særlig beslutning, som helst ikke skal træffes af et simpelt, almindeligt flertal.
Det har noget at gøre med respekt for den kæmpestore opgave, vi sender forsvaret ud i, hvor vi sender danske borgere ud som soldater, og hvor de risikerer liv og lemmer.
Derfor kræver det et særlig stort flertal.
Derfor vil jeg godt indrømme, at man kan ændre opfattelse af, hvad der er rigtigt og forkert i givne situationer; hvad der passer sig bedst, og hvad man vil støtte.
Derfor støtter vi det, der står i regeringsgrundlaget, og som jeg synes er meget, meget klogt, nemlig at regeringen påtager sig – man kunne sige, at regeringen kunne bede Folketinget og dermed Præsidiet eller Udvalget for Forretningsordenen om at tage det på sig – at indlede en dialog, ikke en forhandling, men til en begyndelse en dialog med Folketingets partier for at finde ud af, om vi kunne skabe noget, som giver bedre muligheder for mindretallet, og det vil sige, at Folketinget som sådan kan udøve mere parlamentarisk kontrol med den til enhver tid siddende regering.
Så vil jeg godt slutte med at sige om de to forslag, der ligger, at jeg har stor forståelse for Enhedslistens forslag.
Jeg vil ikke kommentere det yderligere.
Vi kan drøfte det videre, også uden at regeringen, om jeg så må sige, på nuværende tidspunkt blander sig i det.
Jeg vil godt sige om Dansk Folkepartis forslag, at jeg noterer mig, at Dansk Folkeparti i en periode, hvor den nuværende opposition og det nuværende regeringsflertal diskuterer eller – i anførselstegn – skændes om løftebrud og alle den slags ting, som jeg fra denne talerstol har forsøgt at afvise, fordi det ikke hører hjemme i et folkestyre, hvor man indgår kompromisser og samler flertal efter ihærdig debat og samarbejde, at tale om den slags ting på den måde, fuldstændig uændret tager et lovforslag fra 2005-06, udarbejdet af de nuværende regeringspartier og deres støtteparti, og fremsætter det som sit eget uden nogen begrundelse.
Der er ingen begrundelse for, hvorfor Dansk Folkeparti pludselig gør det her.
Men vi kan gætte os til det.
Jeg vil ikke gætte på det.
Jeg tænker bare mit.
Tak for ordet.