Merete Riisager (LA), 2015-03-10:
Vi har i dag første behandling af Dansk Folkepartis forslag om at pålægge den danske regering at arbejde for, at EU's forhandlinger om Tyrkiets optagelse i EU indstilles.
Baggrunden herfor er bl.a. den meget omtalte Lars Hedegaard-sag.
Det er hævet over enhver tvivl, at forløbet omkring den mistænkte i Lars Hedegaard-sagen er stærkt kritisabelt.
Det er nu snart et halvt år siden, at de danske myndigheder ved en tilfældighed erfarede, at den formodede gerningsmand var blevet løsladt af de tyrkiske myndigheder.
Der er desuden forlydender om, at løsladelsen skulle være en del af en fangeudveksling mellem Tyrkiet og Islamisk Stat i september sidste år, hvilket i givet fald ville være helt uhørt.
På trods af sagens alvor er det endnu ikke lykkedes at få en fyldestgørende redegørelse fra de tyrkiske myndigheder.
Hvis der foreligger en domsafsigelse, der begrunder løsladelsen, må den kunne fremsendes, og det er indlysende, at henvisninger til magtens tredeling er fuldstændig absurde i den aktuelle diplomatiske krise.
At udlevere en domsafsigelse har intet med indgreb i den dømmende magts uafhængighed at gøre.
I forlængelse af sagens pinlige forløb kan man også spørge, hvorfor de danske myndigheder endnu ikke har efterlyst den formodede gerningsmand med tilhørende offentliggørelse af navn og billede.
Den tyrkiske regering holder Danmark for nar.
Den danske regering handler ikke konsekvent, og de danske politimyndigheder tøver fortsat.
På den baggrund er ikke blot Dansk Folkeparti, men hele det danske Folketing naturligvis oprørte.
Spørgsmålet er så, hvilke konsekvenser vi bør drage.
Dansk Folkeparti foreslår, at den danske regering pålægges at arbejde for, at forhandlingerne om Tyrkiets optagelse i EU indstilles.
Tyrkiet blev anerkendt som kandidatland i 1999, og forhandlingerne om optagelse blev indledt i 2005.
Det er hævet over enhver tvivl, at Tyrkiet er milevidt fra at opfylde de såkaldte Københavnskriterier.
Tyrkiet er endnu ikke et demokrati i vestlig forstand, hvilket Hedegaardsagen er blot et af mange eksempler på.
Tyrkiet er heller ikke en retsstat.
Landets myndigheder krænker menneskerettighederne, beskytter ikke mindretal, der er på ingen måde ligestilling mellem mænd og kvinder, og den såkaldte pressefrihed er en farce.
Dermed er det ganske umuligt at forestille sig Tyrkiet som medlem af EU i mange år frem, og hvorfor så ikke indstille forhandlingerne om optagelse?
Fordi Tyrkiet kan betegnes som en svingstat.
De kommende 10-20 år vil vise, om Tyrkiet udvikler sig i en retning, hvor de vestlige værdier bliver bærende, eller om Tyrkiet udvikler sig i en retning, hvor de mellemøstlige værdier kommer til at dominere.
Det er præcis den skillevej, Tyrkiet står overfor.
Og det bliver fuldstændig afgørende for Europas fremtid, om det bliver den ene eller den anden vej, der kommer til at præge udviklingen i Tyrkiet.
Hvis vi lukker ned for optagelsesforhandlingerne, vil der være betydelig risiko for, at den tyrkiske befolkning vender ryggen til sekulariseringssporet og demokratiseringen af landets institutioner, og det kan aldrig være i Europas interesse.
Vi skal ikke vende ryggen til Tyrkiet, men tværtimod fastholde forhandlingerne og presset for sekularisering og demokratisering.
Det går uendelig langsomt, og det vil det formentlig gøre i rigtig mange år endnu.
Tyrkiet kunne også i den forbindelse spille en markant rolle i forhold til relationen til Islamisk Stat.
Ikke desto mindre må vi anerkende, at Tyrkiet er en af de skarpeste kritikere af Assad, at landet har taget imod flere hundrede tusinde flygtninge fra Syrien, og at Tyrkiet til dato har stoppet mange tusinde foreign fighters på vej til kamp for Islamisk Stat.
Det fremgik af de informationer, som Udenrigspolitisk Nævn fik på en rejse i landet i sidste uge, og informationerne blev bekræftet af den danske ambassadør.
Svingstaten Tyrkiet skal fastholdes på et reformspor.
Ved at afslutte forhandlingerne om optagelse i EU risikerer vi at kaste landet i den stik modsatte retning.
Lad os derfor fastholde presset i forhold til Hedegaardsagen, pålægge den danske regering at tage stærkere midler i brug og true med at trække de danske militære bidrag til Tyrkiet tilbage og pålægge regeringen at sikre større inddragelse i EU i dette pres.