Connie Hedegaard (KF), 2007-02-22:
Tak til ordførerne for mange positive indlæg.
Det tegner godt for det videre arbejde, at der langs hovedlinjerne – så vidt jeg kan høre det – er en meget, meget bred opbakning.
Så kan jeg ikke lade være med at være fascineret af hr. Per Clausens og hr. Christian WedellNeergaards parløb her, når det gælder om at finde balancen mellem markedet og plan.
Jeg plejer at udtrykke det på den måde, at hvis alle gør, hvad de hver især vil, så kan det godt ende med et hele, som ingen ønsker.
Det er jo sådan set lige præcis der, den balancerede tilgang ligger også i det her lovforslag.
Det er derfor, vi har brug for en planlægning, der kan ses, og som jeg også mener kan ses udeomkring i vores landskaber.
Detailhandelen er en helt vital del af et attraktivt moderne byliv.
Det er vigtigt for kvaliteten af vores bymidter at opretholde et alsidigt udbud af dagligvarer og af udvalgsvarer, og det var også baggrunden for den ændring af planloven, som Folketinget foretog tilbage i 1997.
Det er sådan set det samme ønske, der ligger bag det lovforslag, vi har til behandling i dag.
Hvorfor det?
Det er jo ikke for sådan at chikanere nogen og sige: Det må I ikke, og det må I heller ikke, og det skal vi bestemme, det skal Folketinget og kommunalbestyrelse bestemme.
Vi har set udviklingen i f.eks. USA, vi har set udviklingen i Sverige.
Det er steder, hvor man har liberaliseret for meget, og hvor de historiske bymidter tømmes for liv, fordi butikshandelen flytter ud til nye centre langs indfaldsvejene eller til helt nye centre, som man jo typisk kun kan komme til med bil, og det får nogle meget store konsekvenser for livet i de tyndt befolkede områder, for ældre mennesker og for en lang række andre grupper.
Detailhandelen er selvfølgelig i konstant udvikling.
Butikkerne tilpasser sig hele tiden nye koncepter.
Jeg plejer at sige, at planloven ikke skal løbe foran udviklingen, men den skal jo heller ikke sakke sådan fuldstændig uhjælpeligt bagefter.
Det er vel meget rimeligt sådan cirka hvert tiende år at give loven et serviceeftersyn med henblik på nogle fornuftige, afbalancerede justeringer.
Mit afsæt er klart, og det afspejles også i det kommissorium, vi gav Detailhandelsudvalget: at kun ved bevidst planlægning af de rammer, der gives detailhandelen, kan vi bevare et tilstrækkelig finmasket net af butikker og et varieret udbud af varer.
Det lå så også i kommissoriet til Detailhandelsudvalget, at man skulle tage afsæt i bymidten.
Det signal var allerede meget klart givet der.
Jeg synes, det har afbalanceret de mange forskellige interesser.
Det giver nogle mere entydige regler for handelens udvikling, og det giver også – det er vigtigt at sige – kommunerne et større råderum i morgen, end de havde i går.
Det sidste er ikke mindst vigtigt nu, hvor kommunalreformen har givet os færre kommuner, men større kommuner.
Det er kommuner, der rummer større og mindre byer inden for den samme kommune, men i indbyrdes konkurrence.
Det giver kommunerne et helt særligt ansvar for at tilrettelægge butiksudviklingen i kommunen som helhed.
Det er også en grund til, at der er brug for klare regler og klarere regler, end der hidtil har været.
Der har været for mange situationer, hvor myndigheder og virksomheder har været i tvivl om, hvad der var gældende, og derfor luger lovforslaget altså ud i de mere upræcise bestemmelser.
Man lægger også en dæmper på udbygningen af butikker i udkanten af byerne, som udsulter handelen i deres centre.
Og så får vi endelig gjort op med den særlige planlægningsmæssige begrundelse.
Man kan udtrykke det på mange forskellige måder, men den har jo været kilde til utrolig meget bøvl og besvær og uklarhed, og jeg tror endda, vi har kammeradvokatens ord for, at den simpelt hen har været en elastisk bestemmelse, som var umulig at bruge, når man så endelig ville håndhæve planloven.
Den afskaffer vi simpelt hen nu.
Trafik- og parkeringsproblemer i bymidten er tit begrundelsen for at skabe aflastningsområder i byernes udkant.
Men undersøgelser viser faktisk – også nogle, som Detailhandelsudvalget har fået foretaget – at nye store butikker og butikscentre i bymidten ikke skaber lige så meget trafik, som hvis de samme faciliteter, de samme butikker placeres i byernes periferi.
De trafikale problemer kan håndteres med en velgennemtænkt trafikplanlægning.
Der er da heldigvis gode eksempler mange forskellige steder, man kan bl.a. finde et i Århus.
Planlægningen af et aktivt og spændende byliv er, mener jeg, en spændende udfordring for kommunerne, og lovforslaget vil altså give dem nye muligheder for at understøtte udviklingen af et handelsliv, som kan bidrage til at skabe nogle levende bycentre.
Nu lægger vi jo altså op til muligheden for dagligvarebutikker på op til 3.500 m2 og for udvalgsvarebutikker på op til 2.000 m2 .
Jeg er sikker på, at det vil gøre det muligt at udvikle eksisterende koncepter og også udvikle nye koncepter til bymidten i byer af alle størrelser.
Jeg har kun set Dansk Supermarkeds offentlige udtalelser, og der må jeg da sige at jeg har fået indtryk af, at de er gået efter nogle overordentlig høje kvadratmetergrænser.
For de store byer, dem med over 40.000 indbyggere, som i sig selv udgør et betydeligt handelsopland, er der desuden mulighed for at planlægge for endnu større butikker for udvalgsvarer.
Den mulighed var jo tidligere knyttet til det med den særlige planmæssige begrundelse, og det er jo så den, vi nu afskaffer.
I praksis har man altså hidtil kunnet fravige reglerne.
Muligheden for at etablere store butikker er så et af de steder, hvor lovforslaget giver klare regler.
Det er også et af de steder, hvor vi ikke helt til punkt og prikke følger Detailhandelsudvalgets anbefalinger.
De sagde som bekendt, at man i byer på over 60.000 indbyggere, dvs. København, Århus, Aalborg, Odense og Esbjerg, ekstraordinært skulle kunne planlægge for enkelte større udvalgsvarebutikker.
Når vi i regeringens udspil har ændret det fra 60.000 til 40.000 indbyggere, er det, fordi undersøgelser viser, at konsekvenserne for de omliggende byer stort set er de samme, hvad enten byen er på 40.000 eller 60.000 indbyggere.
Derfor har vi fundet det hensigtsmæssigt at give mulighed for, at flere end bare landets fem største byer kan etablere store udvalgsvarebutikker.
Jeg er selvfølgelig opmærksom på, at nogle butikker er af en sådan karakter, at de ikke nødvendigvis bidrager til kvaliteten af livet i bymidterne.
Derfor er den gældende mulighed for at handle med særlig pladskrævende varegrupper uden for bymidterne opretholdt, men det er altså også præciseret, hvilke varer der er tale om.
Og igen: Det er ikke for at chikanere nogen, det er simpelt hen for at skabe nogle klare regler, altså skabe nogle regler, der i højere grad kan håndhæves.
Til gengæld mener jeg så, at tiden er løbet fra at regulere størrelsen af de butikstyper, som handler med de særlig pladskrævende varer, altså dem, der kan ligge uden for byerne.
De trækker ikke kunder væk fra bymidten, og deres handel har ingen indflydelse på muligheden for at skabe liv og udfoldelse i vores byer.
De kan placeres, hvor kommunen nu måtte finde det ønskeligt og i alle kommuner og byer uanset størrelse.
Det er et vigtigt led i kommunernes øgede råderum, og lovforslaget giver samlet kommunerne nogle klare rammer at arbejde inden for med både rum og mulighed for en fortsat udvikling af detailhandelen, der er til gavn for både de handlende og deres kunder, og som samtidig understøtter det primære formål: liv i bymidterne.
Så har jeg en sidste kort bemærkning til hr. Torben Hansen, som problematiserede det med: Hvad siger man her i lovforslaget om hovedstaden, og er der en diskrepans i forhold til, hvad detailhandelsudvalget sagde?
Der må jeg sige: Sådan oplever jeg det overhovedet ikke, for i forbindelse med at man skal lave et landsplandirektiv for hovedstaden, vil der være den dialogproces.
Det ligger simpelt hen i selve processen omkring landsplandirektivet, at der vil være den dialog med hovedstaden forinden, som hr. Torben Hansen efterlyste.
Og bare lige til allersidst vil jeg sige til hr. Steen Gade, der spurgte, om første gang, Folketinget skulle have en redegørelse, ikke kunne være efter 2 år, at hvis det skulle lykkes os at blive enige om alle de andre elementer, så er det i hvert fald ikke det punkt, der skal skille os ad.