Morten Bødskov (S), 2013-02-26:
Tak for det, formand.
Med beslutningsforslaget pålægges regeringen snarest at fremsætte lovforslag, der sikrer, at der sker udbetaling af et acontobeløb til offeret og/eller pårørende i de erstatnings- og godtgørelsessager, hvor den endelige erstatning og godtgørelse ikke kan opgøres inden 3 måneder.
Som det fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, er der tale om en delvis genfremsættelse af et beslutningsforslag, nemlig det, der hedder B 90, fra foråret 2012.
Som bekendt blev B 90 nedstemt af et flertal her i salen, og det kan derfor næppe komme som nogen overraskelse, at regeringen heller ikke denne gang kan støtte det foreliggende forslag.
Regeringen er nemlig optaget af reelt at hjælpe ofre for kriminalitet bedre, og for regeringen er vejen frem derfor ikke at indføre rigide sagsbehandlingsregler.
For mig er det i øvrigt fortsat en kilde til undren, som jeg også var inde på ved behandlingen af B 90, at se bl.a. Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti fremsætte et beslutningsforslag, der pålægger regeringen at gennemføre initiativer i forhold til ofre.
Man kan til stadighed spørge sig selv, hvorfor de initiativer, som forslagsstillerne pegede på, ikke blev gennemført under den tidligere regering.
Inden jeg redegør for regeringens nærmere holdning til beslutningsforslaget, vil jeg gerne understrege, som jeg også tidligere har gjort her fra talerstolen, og som det fremgår af regeringsgrundlaget tilbage som sagt fra oktober 2011, at regeringen har sat sig som mål, at ofre for kriminalitet skal hjælpes bedre.
Regeringen offentliggjorde derfor i juni sin offerpakke, som er blevet til i et i øvrigt meget tæt samarbejde med Enhedslisten, og tak for det gode samarbejde.
Offerpakken skal sikre, at ofre for kriminalitet får mere og får en bedre behandling i retssystemet.
Offerpakken består i hovedtræk af følgende tiltag: Først og fremmest vil vi etablere en offerfond.
Midlerne til fonden skal komme fra gerningsmænd, og de skal anvendes til projekter og aktiviteter, der kan styrke viden om eller indsatsen til støtte for ofre for kriminalitet og trafikofre eller grupper heraf.
Dernæst vil regeringen som sagt for det andet og som en del af offerpakken udvide den såkaldte underretningsordning i forhold til ofre.
Ofre, der ønsker det, skal fremover have mulighed for at modtage underretning, hvis deres gerningsmænd under afsoning skal medvirke som eksempelvis en fremtrædende person i et tv- eller radioprogram eller i et portrætinterview i et dansk dagblad.
Endelig er det for det tredje vores ønske, at offerets version af sagen kommer mere i centrum i retssager.
Spørgsmålet om at sætte offerets version af sagen i centrum i retssager vil i første omgang blive behandlet af Strafferetsplejeudvalget.
Tiltaget om etablering af en offerfond og tiltaget om udvidelse af underretningsordningen behandles i hvert sit lovforslag, som jeg forventer at fremsætte allerede i løbet af denne uge.
Med disse initiativer tager regeringen sammen med Enhedslisten som sagt et stort skridt i retning af at styrke indsatsen over for ofre for forbrydelser.
Som et yderligere tiltag ønsker regeringen – også her i et tæt samarbejde med Enhedslisten – at gennemføre en markant styrkelse af rammerne for behandlingen af sager om offererstatning.
Vi vil tilføre yderligere ressourcer til Erstatningsnævnet, samtidig med at vi vil tage initiativ til at ændre rammerne for nævnets sagsbehandling, så der skabes mulighed for, at ofre for kriminalitet kan få afgjort de længerevarende erstatningssager eller dele heraf hurtigere, end det sker i dag. Med den store interesse for området, som bl.a. Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti udviser lige nu, håber jeg selvfølgelig, at der vil være en bred politisk opbakning til de initiativer, som regeringen har taget i samarbejde med Enhedslisten.
I forhold til det konkrete forslag, som forslagsstillerne har fremsat, vil jeg indledningsvis gerne understrege, at det samlet set er min opfattelse, at de nuværende, nugældende regler for offererstatning giver mulighed for en smidig og samtidig saglig sagsbehandling.
Efter beslutningsforslaget skal et offer eller dennes pårørende dog have et retskrav på, at sagsbehandlingen i en eventuel erstatnings- og godtgørelsessag som hovedregel ikke må overstige 3 måneder.
I de tilfælde, hvor sagen ikke kan afgøres inden for 3 måneder, skal der efter forslaget udbetales et acontobeløb til offeret.
Jeg vil i den forbindelse endnu en gang minde forslagsstillerne om, at offerets krav på erstatning i første omgang er over for gerningsmanden.
I det omfang skaden ikke godtgøres af gerningsmanden eller en forsikring eller lignende, er det jo sådan, at staten efter offererstatningsloven yder erstatning og godtgørelse til personer, der har været udsat for en overtrædelse af bl.a. straffeloven.
Afgørelser efter loven træffes som bekendt af Erstatningsnævnet.
Forslagsstillerne anfører så i beslutningsforslaget, at der ikke længere skal stilles krav om, at en ansøgning om erstatning først skal indsendes, når sagen er afsluttet hos politiet, anklagemyndigheden eller domstolene, men at ansøgningen som hovedregel skal indsendes snarest efter anmeldelse af en kriminel handling.
Dertil vil jeg for det første sige, at det er ganske rigtigt, at udgangspunktet, som forslagsstillerne jo også rigtigt peger på, er, at en sag først indsendes til nævnet, når den er afsluttet hos politiet eller anklagemyndigheden eller ved domstolene.
Når det er sagt, er det faktisk allerede i dag muligt at indsende en erstatningssag til nævnet, inden den er færdigbehandlet.
Det kan ske, hvis forholdene taler for det, og det kan eksempelvis være tilfældet, hvis offeret har et alvorligt eller i øvrigt også akut erstatningsbehov.
Erstatningsnævnet har også allerede i dag mulighed for at træffe afgørelse om dækning af bl.a. behandlingsudgifter, selv om sagen ikke er endeligt afsluttet.
Når jeg læser bemærkningerne fra forslagsstillerne, føler jeg mig nødsaget til at understrege betydningen af, at der er konstateret et erstatningsgrundlag, før der udbetales erstatning.
Hvis udgangspunktet om, at erstatningssager videregives til nævnet, før straffesagen er afsluttet af politiet, anklagemyndigheden eller domstolene, generelt ændres, kan nævnets vurdering af erstatningsgrundlaget jo vanskeliggøres, idet nævnet vil mangle den væsentlige sagsoplysning, der i dag sker hos politiet og under retssagens behandling.
Det medfører en risiko for, at sagsoplysningen reelt flyttes fra politiet til Erstatningsnævnet, eller at der træffes afgørelse på et uoplyst grundlag.
Jeg tror, at forslagsstillerne kan være helt enige med mig i, at det jo hverken kan være i det offentliges eller i øvrigt selvfølgelig offerets interesse, at der udbetales erstatninger på et tidspunkt, hvor det endnu ikke kan afgøres, om betingelserne for at få erstatning overhovedet er til stede.
Det vil kunne give falske forhåbninger hos det enkelte offer og indebære, at offeret mødes med et tilbagebetalingskrav, som han eller hun ikke havde ventet, og som vedkommende muligvis ikke kan honorere.
Det er derfor nødvendigt, at sagen belyses indledningsvis fra politiets side og efterfølgende gennem nævnets sagsbehandling, så det slås fast, at der er et erstatningsgrundlag for hele eller dele af erstatningskravet.
Det er klart, at der så kan være sager, der er vanskelige og tidkrævende, men som jeg har været inde på, er det altså allerede i dag muligt f.eks. gennem acontoudbetalinger at afbøde eventuelle uheldige konsekvenser heraf.
Det er således, i det omfang de fornødne erstatningsbetingelser selvfølgelig er opfyldt, muligt for nævnet at træffe afgørelse om en del af kravene, således at erstatning herfor kan udbetales, uden at man skal afvente den samlede sags afslutning.
Jeg mener derfor ikke, at der er grundlag for at ændre reglerne herom.
En ting er naturligvis, at de retlige rammer for delafgørelser er på plads.
Noget andet er, at forudsætningerne for at udnytte disse rammer også i praksis skal være på plads.
Så lad mig i den forbindelse understrege, at jeg anerkender, at det for en gruppe af ofre kan være et problem, hvis erstatningen først kan udbetales, når hele sagen er endeligt afsluttet, når det nu rent faktisk er muligt for Erstatningsnævnet i nogle sager at træffe delafgørelser, såfremt enkelte erstatningsposter kan opgøres.
Derfor ønsker regeringen at skabe mulighed for, at Erstatningsnævnet i endnu højere grad kan fokusere på muligheden for at træffe delafgørelser i de sager, der i dag trækker ud.
For at det skal være muligt, er det nødvendigt, at Erstatningsnævnet har den fornødne kapacitet til at kunne behandle en sag ad flere omgange.
Der kan indføres nok så mange rigide sagsbehandlingsregler, men hvad hjælper det, hvis Erstatningsnævnet ikke har de fornødne ressourcer til at give området det løft, som det trænger til?
Som jeg tidligere har nævnt, er det altså regeringens opfattelse, at de eksisterende regler allerede giver mulighed for en smidig og saglig behandling af erstatningssagerne.
Det, vi skal sikre, er som sagt, at Erstatningsnævnet har tilstrækkelig kapacitet.
Det er derfor, at regeringen sammen med Enhedslisten som nævnt har besluttet at styrke rammerne for offererstatning ved markant at styrke Erstatningsnævnets kapacitet.
Der skabes nu mulighed for at etablere et dobbeltnævn, om man vil.
Antallet af nævnsmedlemmer kan således øges, uden at der dermed tilsigtes, at der skulle deltage flere medlemmer i afgørelsen af de enkelte sager end i dag.
På den måde vil der kunne træffes flere afgørelser i Erstatningsnævnet, og det sker som sagt ved, at der tilføres Erstatningsnævnet yderligere ressourcer.
Målet med styrkelsen er, at nævnet i endnu højere grad fokuserer på muligheden for at træffe delafgørelser i de sager, der i dag trækker ud, så ofrene hurtigt kan få en del af deres erstatning.
Målet er jo desuden – i øvrigt også meget vigtigt – at nedbringe sagsbehandlingstiden i de sager, der i dag trækker ud.
Med tilførslen af de nye ressourcer til Erstatningsnævnet, er det vurderingen, at nævnet vil have mulighed for, senest 3 måneder efter at det kan konstateres, at der er et erstatningsgrundlag, at vurdere, om der er grundlag for at træffe en delafgørelse, så en del af erstatningen i givet fald hurtigere kan udbetales.
Samtidig er det vurderingen, at nævnet kan nedbringe sagsbehandlingstiden i sager, der i forvejen afsluttes inden for de første 60 kalenderdage.
Så initiativerne er taget.
Det seneste er kommet her, men regeringen kan altså ikke på den baggrund støtte det fremsatte beslutningsforslag.