runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Andersen (V), 2011-04-15:
Det er jo på baggrund af menneskeskæbner og svære situationer i livet, at det her forslag er fremsat og skal ses.
Og hvis ikke det var sådan, kunne man jo i og for sig starte med at spørge: Hvad er det for et problem, vi taler om?
Jeg synes, vi har fået en meget seriøs og grundig redegørelse fra justitsministeren.
Det har vores justitsminister jo i øvrigt for vane at give, og det synes jeg også vi har fået fra ham i besvarelsen af det beslutningsforslag, som her er fremsat af Enhedslisten.
Hvis det var sådan, at vi i Venstre havde opfattelsen af, at her var et reelt problem, og at der her var nogle mennesker i Kriminalforsorgens varetægt, som var afgået ved døden, hvor de pårørende kunne have brug for at få tilkendt en bistandsadvokat, og at regelgrundlaget, som det ser ud i dag, ikke gav mulighed for det, så ville vi være meget lydhøre over for de tanker, der ligger i beslutningsforslaget.
Men det er vores klare opfattelse, og det er jo også glimrende forklaret og gentaget af justitsministeren, at der, så vidt det kan vurderes, ikke er et reelt problem.
Det er retten, der beskikker en bistandsadvokat, og retten har også mulighed for at beskikke en bistandsadvokat til pårørende til en afdød i Kriminalforsorgens varetægt, hvis der er brug for det.
Derfor ser vi altså ikke noget behov for at beslutte Enhedslistens forslag her i dag, fordi regelgrundlaget er tilstrækkeligt og i orden.
Normalt er det jo sådan, at en bistandsadvokat tilkendes folk, der er i politiets varetægt, eller pårørende til personer, der har været i politiets varetægt, men det skal naturligvis ikke, som ministeren også sagde, være myndighedsuniformens udformning, der skal være afgørende for, om man i en sådan ekstraordinær situation kan beskikke en bistandsadvokat, og det er der altså heller ikke noget i regelgrundlaget der forhindrer, tværtimod er det i dag muligt. Derfor ser vi ikke noget behov for at tilslutte os Enhedslistens forslag.
Karen Hækkerup (S), 2011-04-15:
Da jeg hørte ministeren, kom jeg lidt i tvivl om min indstilling til den her sag.
For jeg har egentlig mandat med til at meddele, at vi støtter det, og så hører jeg ministeren i en meget udmærket gennemgang forklare alle mulige regler for, hvornår man i forvejen kan få beskikket en bistandsadvokat.
Men når jeg så hører fru Line Barfod stille sit spørgsmål til ministeren, kan jeg høre, at det går ud på: Jamen hvornår får man så egentlig tilkendt den advokat?
Det synes jeg lyder fornuftigt.
Men i de tilfælde, hvor det kan være en ulykke, som jeg fornemmede var noget andet, end hvis der har været mistanke om vold – og hvor går grænsen? – synes jeg, man skal sige, at det her lyder fornuftigt, og Socialdemokraterne vil rigtig gerne være med til at bakke op om det.
For er man i en situation, hvor man har mistet sin pårørende i Kriminalforsorgens varetægt, og hvor der er tvivl om, hvad der er sket, så skal man da selvfølgelig have hjælp.
Det her omfatter så få sager, at det ikke kan være noget, der vælter statskassen.
René Christensen (DF), 2011-04-15:
Selvfølgelig ville man så stille sig selv spørgsmålet: Hvad er der sket?
Jeg vil sige, at de to ting, som man her sammenligner – altså at være i politiets og i Kriminalforsorgens varetægt – mener jeg egentlig som udgangspunkt er to forskellige ting.
Politiet har en opgave, som tit og ofte foregår her og nu, og Kriminalforsorgen har en lidt anden opgave.
Den gennemgang, som ministeren havde her, synes jeg var en rigtig god gennemgang af, hvad mulighederne på området er i dag, men alligevel vil vi sige, at det selvfølgelig skal være sådan, at ligegyldigt hvad staten foretager sig, skal man altid kunne se det igennem med lup, og også hvis der er personer, som er afgået ved døden, mens de har været i Kriminalforsorgens varetægt.
Nu er det ikke et forslag, der er beskrevet sådan meget, meget voldsomt fra forslagsstillernes side.
Jeg må sige, at det da stiller nogle spørgsmål, som man godt kan bringe op.
Der har også været 57 selvmord ud af de sager, der har været, og det kan man jo også have nogle tanker om: Hvordan kan det være, at det kan lade sig gøre?
Man kan sige, at det er sket over en lang årrække, men det har kunnet lade sig gøre i Kriminalforsorgens varetægt.
Kan vi sætte ind med andre ting, så vi ikke kommer ud for det?
Som udgangspunkt siger vi, at vi ikke kan støtte forslaget.
Det gælder også i forhold til det, som ministeren var inde på, nemlig at i de tilfælde, hvor der er mistanke om, at der kunne være sket noget, og hvor den indsatte eventuelt kunne være blevet forulempet, er der mulighed for at gøre noget.
Men vi må sige, at det også har sat nogle tanker i gang hos Dansk Folkeparti om, hvordan man bl.a. kan imødegå, at der sker de her selvmord i Kriminalforsorgens varetægt, og ligeledes om, hvordan vi kan støtte mere op om de pårørende, som står tilbage.
Line Barfod (EL), 2011-04-15:
Jeg er med på det, ministeren siger om, at langt de fleste dødsfald i Kriminalforsorgen jo heldigvis ikke skyldes indgriben fra Kriminalforsorgens ansatte.
Det er heldigvis meget, meget sjældent, at det forekommer.
Men i de meget få tilfælde, hvor det sker, mener ministeren så ikke, at de pårørende kan have samme ønske om at få opklaret, hvad det egentlig er, der er sket, som pårørende til dem, hvis barn er død som følge af politiets indgriben?
Og mener ministeren ikke, at de netop derfor har behov for at have en bistandsadvokat, der kan få den viden, som kun en bistandsadvokat kan få, om, hvad det egentlig er, der er foregået, så man kan få det opklaret og komme videre i sagen?
Lars Barfoed (KF), 2011-04-15:
Jeg tror ikke, det lovforslag ville være kommet nu, det kan jeg ikke forestille mig, hvis ikke det var for den kulegravning, for det er jo det arbejde, der har ført til den idé.
Nogle gange er det jo et eller andet forløb, der skal føre til, at man leder efter ideer og gode muligheder for at udvikle dem, f.eks. i det her tilfælde Kriminalforsorgen, som er nået frem til det her, og siger: Det ville da egentlig være en god idé.
Så det er jo det, der har foranlediget den kulegravning, som har ført til, vi har fået den her idé til, at arbejdstræning kan indgå.
Det er fuldstændig rigtigt.
Igen: Det er ikke nogen afsløring.
Det står i lovforslaget, at det er kapacitetsbehovet, der har forhandlet det her arbejde og har ført til det her udmærkede forslag.
Jeg forstår stadig ikke, at man så skal stemme imod det, hvis man synes det er godt.
Hvis man stemmer imod det, må det være, fordi man synes, det er en dårlig idé, og jeg må forstå på Socialistisk Folkeparti, at de synes, det er en dårlig idé, siden de overvejer at stemme imod det.
Jeg håber da stadig, at de stemmer for det på et eller andet tidspunkt.
Jeg forstår slet ikke den negative indstilling, som Socialistisk Folkeparti har til det her.
Det er jo ikke rigtigt, at først vil vi have hårdere straffe, og når folk så sidder bag tremmer, vil vi lukke dem ud igen.
Det er jo ikke nogen ny ordning.
Altså igen: Det her er en ordning, der har eksisteret i 7 år.
Vi siger bare: Nu gør vi bare det, at vi også lader arbejdstræning være af en del af de ting, der gør, at man kan sige: Nu har man gjort en indsats for at komme ud af kriminalitet.
Villum Christensen (LA), 2011-04-15:
Efter vores opfattelse i Liberal Alliance er det et rigtig godt princip, at man ud fra en noget for noget-betragtning kan lade den sunde fornuft tilflyde lovgivningsarbejdet.
Vi synes derfor, at der er rigtig god ræson i at styrke mulighederne for tidlig prøveløsladelse, når dette kan bidrage til at motivere flere indsatte til at yde en særlig indsats, der kan modvirke tilbagefald til kriminalitet.
Hvis man hurtigt kan få de indsatte ud i en normal tilværelse, må dette være at foretrække, især når vi har det pres på fængslerne, som er tilfældet i øjeblikket – selv om det selvfølgelig også er en praktisk ting, som det er blevet sagt.
Jeg tror heller ikke, at retsfølelsen i realiteten krænkes, hvis den indsatte klart og tydeligt demonstrerer en adfærd, der tilsiger, at man har forstået spillereglerne, og reelt i handling også viser, at man mener det.
Vi har noteret os de positive erfaringer med den eksisterende ordning og er trygge ved Justitsministeriets samlede vurdering og håndtering af de obligatoriske vilkår ved prøveløsladelser.
På trods af de dilemmaer, der selvfølgelig altid er i den her type sager, støtter vi forslaget med disse faldne bemærkninger, herunder altså at der er tale om et pragmatisk og velbegrundet forslag.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-04-15:
Jeg tror bare, at det undrer nogen, at vi giver midler til politiet, som fanger forbryderne, og det er fornuftigt nok, så skærper vi strafferammerne, så vi får folk sat ind bag tremmer i rigtig, rigtig lang tid, for derefter at sige: Nu skal de ikke længere sidde bag tremmer, nu skal de faktisk have mulighed for at komme ud noget før.
Og det betyder ikke, at jeg ikke synes, at belønning kan være fint, for når man viser en god adfærd, synes jeg faktisk også, at man i en eller anden udstrækning skal belønnes.
Det, der bare er spørgsmålet, er, hvordan vi sikrer, at den rette motivation er der, når det er så korte forløb, som vi taler om her.
Mit spørgsmål til ministeren er: Ville ministeren have fremsat det her forslag, hvis det ikke var, fordi man havde kapacitetsproblemer i Kriminalforsorgen?
Det synes jeg faktisk er et rigtig højt tal.
Det synes jeg også er alvorligt nok.
Jeg har i hvert fald været lidt involveret i en sag om en varetægtsfængsling, som mundede ud i et selvmord, og hvor familien var utrolig kede af det bagefter.
Derfor synes jeg også, det er lidt sølle, at vi faktisk ikke kan udvide bistandsadvokatordningen, for jeg mener faktisk også, at de pårørende, der findes til folk, der begår selvmord inden for Kriminalforsorgens rammer, kan have brug for, ja, en hjælpsom hånd i et system, som kan virke svært gennemtrængeligt, svært gennemskueligt.
Det er jo ikke rigtigt til at vide, hvad det er, der foregår inde bag murene, og de her mennesker kunne faktisk godt, tror jeg, nogle gange have behov for en hjælpende hånd til at forstå, hvad det er for nogle processer, der går i gang, hvad det er, der skal ske og hvornår, og hvad det er for nogle rettigheder, man har som familie, uanset om det kan resultere i en straffesag eller ej.
Jeg synes faktisk, det er sølle, når det er relativt få sager, men dog alvorlige sager for de pårørende, at vi ikke kan beskikke en bistandsadvokat, og at ministeren ikke synes, at det skal være muligt.
Jeg synes, det er en anelse mærkværdigt, at der ikke er en ensretning mellem politi og kriminalforsorg lige præcis i det her spørgsmål.
Jeg kan forstå, at fængselsfunktionærer heller ikke har mulighed for at få en bistandsadvokat, når der sker en voldsom magtanvendelse.
Det synes jeg faktisk der kan være behov for også at se på. Så SF vil gerne bakke det her forslag op, men jeg kan forstå, at der ikke rigtig er tilslutning til det generelt, og det synes jeg er ærgerligt.
Det må være noget, vi måske kan tage på et senere tidspunkt, hvor der er et andet flertal, håber jeg.
Tom Behnke (KF), 2011-04-15:
Jeg tror for så vidt, det, der bliver sagt fra fru Line Barfods side, er rigtigt, i forhold til at vi har relativt mange unge, der sidder i fængsel – det tror jeg faktisk er rigtigt.
Men kan fru Line Barfod bekræfte, at Danmark er det land i hele verden, der har færrest indsatte i fængsler pr. 10.000 indbyggere, bortset fra Færøerne og Island?
Line Barfod (EL), 2011-04-15:
Jeg kan ikke huske de seneste tal for Sverige og Norge og Finland, men ellers har ordføreren ret, så vidt jeg ved, med den statistik, jeg nu kender.
Jeg kender ikke en for hele verden, jeg kender kun en for de vestlige lande, men det kan vi jo dyrke nærmere i udvalget.
Men det, jeg talte om, var de unge mænd, og jeg mener, det er et særskilt problem, at man sætter så mange unge mænd i fængsel i Danmark, fordi der er langt større risiko for, at de så bliver i kriminalitet, end hvis vi giver dem nogle alternative straffe og får dem ud i en kriminalitetsfri tilværelse i stedet, altså sikrer, at de kan komme i gang med uddannelse, arbejde, eller at de ikke, mange måneder efter de har begået en eller anden mindre forbrydelse og er kommet videre, er kommet i gang med en uddannelse, er kommet i gang med et arbejde, så skal ud af det igen og ind i et fængsel og der oplæres til kriminalitet igen.
Tom Behnke (KF), 2011-04-15:
Vi er meget enige om, at der selvfølgelig skal være en palet af forskellige former for sanktioner, som passer til den kriminelle, og som passer til den kriminelle handling osv., og det, som er målet, er selvfølgelig at få den kriminelle til at holde op med at være kriminel og komme ud af kriminalitet.
Men det, som vi jo kan se, er, at vi ved at tage fat første gang rent faktisk får de unge til at holde op med at være kriminelle, og det er jo derfor, vi har den flotte statistik sammenlignet med alle mulige andre lande, for der er rent faktisk ikke ret mange, der sidder i fængsel i Danmark.
Nej, for ved at vi tager dem i armen første gang, så sørger vi for, at de kommer ud af kriminalitet.
Og hvad er så reaktionen?
Det er, at man bliver ved med at være kriminel, og det er derfor, andre lande har mange flere, der sidder i fængsel, end vi har i Danmark.
Det er derfor, at en tidlig indsats, og at vi straffer første gang, virker.
Line Barfod (EL), 2011-04-15:
Nu ved hr. Tom Behnke godt, at jeg i årevis og gentagne gange har fremsat forslag i Folketinget om konsekvens med virkning, altså at der, når unge begår førstegangskriminalitet, burde komme en konsekvens inden for en uge, så man meget hurtigt tog fat i dem, i stedet for at der nogle gange går flere måneder.
Det er afgørende med en hurtig konsekvens.
Men det, der er den store forskel, er, om den konsekvens, når vi taler om mindre forbrydelser, er, at man skal i fængsel.
Når man i andre lande kan undlade at sætte folk i fængsel, hvis de står til mindre end 3 måneder, så mener jeg også, vi burde kunne i Danmark.
Så burde vi kunne sige, at vi for en lang række mindre forbrydelser giver nogle andre strafformer som f.eks. samfundstjeneste, som f.eks. det, at man skal møde sit offer og sige undskyld og rette op på f.eks. det hærværk, man har lavet.
Det tror jeg har en langt større effekt, end at man kommer ind og sidder i fængsel i 14 dage og der bliver mødt af hærdede kriminelle og måske får lært af dem, hvordan man skal gøre og bliver ved med at have stemplet som kriminel på sig.
Karen Hækkerup (S), 2011-04-15:
Nu sagde den konservative ordfører før, at bare fordi der skal flere cpr-numre igennem fængslerne, vil det ikke betyde større omkostninger; det vil i hvert fald kun være marginalt.
Jeg vil bare spørge, om Liberal Alliance deler den opfattelse, at man altså i Kriminalforsorgen er i stand til at tage endnu flere cpr-numre, altså mennesker, ind og oprette sager, lave handleplaner, finde ud af, hvad der skal ske med dem, sætte ting i værk og så allerede inden for 2 måneder vurdere, om de har opført sig så ordentligt, at de kan løslades.
Ville det ikke være logisk, når man har så kort tid i Kriminalforsorgen til rent faktisk at få fat i kraven på de her mennesker, få dem til at ændre livsforløb, få dem hjulpet i gang med behandling, med arbejdstræning, med udslusning og alt muligt, at det havde nogle omkostninger?
Mener Liberal Alliance, at det her er omkostningsneutralt?
Villum Christensen (LA), 2011-04-15:
Vi synes, at det er vigtigt at notere sig, at der også er et motivationsmoment.
Det er klart, at udfordringen med at skulle vurdere situationen er større på kort tid, men motivationen for den enkelte, og det forhold, at man må have en forventning om, at vi også får flere, der ønsker at ændre adfærd, og dermed flere, der kommer ud i en normal tilværelse, synes jeg er et argument, der overskygger de andre problemstillinger.
Karen Hækkerup (S), 2011-04-15:
Jeg synes, at ministeren får pustet sig gevaldigt op og anklager S og SF for ikke længere at have en humanistisk retspolitik og for at svigte nogle idealer, vi ellers stod vagt om.
Til det vil jeg bare sige til ministeren: Vi har i årevis stået hernede i Folketingssalen og taget den ene debat efter den anden om, hvor nødlidende kriminalforsorgen er; om, at der var behov for yderligere ressourcer til uddannelse; om, at der var behov for handleplaner for de indsatte; og om, at arbejdsmiljøet for de ansatte var elendigt.
Vi har haft den ene debat efter den anden, og hvad har regeringen gjort?
Den har stukket hovedet i busken og ladet, som om problemerne ville forsvinde, hvis man bare ikke håndterede dem.
Vi har i lang tid ventet på en rapport – den er nu kommet – som konkluderer, at vi i Danmark mangler 220 lukkede fængselspladser.
Det løser man så ved at lave et tilsigelsesstop, altså ved at holde op med at indkalde nogle bestemte fanger til afsoning resten af 2011, og man vil så til at have nogle ud efter halv tid – nogle ideer, som sådan set kan være udmærkede.
Men når jeg siger, at de sådan set kan være udmærkede, så ligger der jo også en bekymring i det.
For hvordan skal man i kriminalforsorgen inden for 2 måneder nå at foretage en vurdering af, om den og den indsatte har ydet noget ekstraordinært, der berettiger til en tidligere løsladelse?
Det er meget kort tid.
Er ministeren ikke enig i det?
Jeg synes, at ministeren taler udenom.
Ministeren ved jo godt, at årsagen til, at det her forslag kommer på bordet, er, at vi har propfyldte fængsler, at vi har ansatte, der går rundt og har det rigtig skidt i vores fængsler, fordi de ikke kan nå at håndtere de indsatte på den måde, de gerne vil.
De er frustrerede, når de forlader deres arbejdspladser og tager hjem, fordi de føler, at de nu endnu en gang bare har opbevaret folk, og at de ikke har kunnet hjælpe.
Vi ser den ene fjernsynsudsendelse efter den anden, der dokumenterer, at de indsatte ikke har andet at lave end at sidde og ryge hash.
Vi har en konservativ justitsminister, som har fængsler propfyldte af indsatte, der sidder og ryger hash.
Jeg synes, at man burde have gjort noget ved de her fængsler for lang tid siden.
Det kræver, at man sørger for, at de kommer i uddannelse, i behandling, i misbrugsafvænning; at man sørger for, at der er et sted, hvor de kan komme hen og bo, når de er færdige med at afsone, og at der er nogle praktikpladser, der er sat på skinner.
Alt det her skal jo organiseres i kriminalforsorgen, men det er lige præcis i kriminalforsorgen, man nu skal til at håndtere endnu flere mennesker, og de skal hurtigere igennem systemet, for der er simpelt hen ikke tid til, at de kan blive der.
Så derfor kan jeg ikke se, hvordan man kan løse den her problemstilling med prøveløsladelser, som jeg sådan set i princippet går ind for, uden at øge bevillingerne.
Hvor mange procent af de dømte vil vi kunne se indgå i den her »noget for noget-ordning«?
Lars Barfoed (KF), 2011-04-15:
Det sidste ved jeg ikke.
Måske kan nogle svare på det, sådan at vi kan få et tal på det, en vurdering af det, under udvalgsarbejdet.
Det har jeg ikke lige nogen prognose for.
Jeg ved jo udmærket godt, at det skyldes, at der er kapacitetpres, og at der er store problemer i kriminalforsorgen med de mange, der fængslet i øjeblikket, men fru Karen Hækkerup siger det igen, som om der her er en kæmpe afsløring af noget.
Altså, det står jo i lovforslaget.
Alle ved, at det er derfor.
Alle ved, at vi har problemer med kapaciteten, fordi politiet og domstolene har været så dygtige til at efterforske og få dømt kriminelle, at der kommer flere og flere af de kriminelle i fængsel.
Vi skal da være glade for, at det lykkes politi og domstole at være så effektive.
Det må Socialdemokratiet da også støtte at de er.
Eller er man imod det?
Er man imod, at politiet er effektive og får efterforsket sagerne mod de kriminelle, og at domstolene får de kriminelle dømt?
Er det det, der er problemet?
Skal man lade være med at fange tyvene, eller hvad er det, Socialdemokratiet vil?
Vi siger: Ja der er nogle problemer med kapaciteten.
Det er ikke noget nyt, det er ikke nogen afsløring, det står i lovforslaget.
Men samtidig griber vi netop til det her instrument, fordi vi kan se, at det vil være rigtig godt at gøre det, fordi det vil være nyttigt at tage arbejdstræning med.
Og så skal vi høre, at det er rigtig problematisk, at vi fremsætter det her forslag.
Det forstår jeg ikke en lyd af, og det er et kursskifte.
Søren Espersen (DF), 2011-04-15:
Jamen sådan har vi jo altid gjort.
Vi har også haft konferencer.
Jeg husker en konference i Ishøj, vi havde, om lovkvalitet, og hvordan vi kunne forbedre den.
Det er jo en daglig proces, hvor det normalt ender med, at vi så når frem til noget, som vi alle sammen kan enes om, et kompromis, hvor vi giver lidt og vi tager lidt hist og her i forhold til hinanden.
Man ved jo også godt, at i de udvalg – og specielt i Udvalget for Forretningsordenen – er der ikke noget med, at der er nogle partier, der er mindre eller større, der kigger man altså virkelig på, hvad det er, der bliver sagt, og på de gode argumenter.
Så det synes jeg bestemt at vi vil.
Karen J. Klint (S), 2011-04-15:
Hvad angår Folketingets egen proces, er jeg faktisk enig med hr. Søren Espersen i, at det er o.k., at vi siger, at det så er Udvalget for Forretningsordenen herinde, der drøfter, hvordan vores proces er, men her peger vi også lidt på den proces, regeringen står for, og det kan Udvalget for Forretningsordenen jo ikke tage stilling til.
Der har regeringen jo suverænitet.
Det er den tredeling af magten, der afgør, hvem der kan fremsætte lovforslag.
Så Udvalget for Forretningsordenen kan jo ikke forpligte regeringen til at have en høringsfrist på en eller anden måde, men det kan Folketinget måske gøre.
Og det er derfor, at vi peger på, at der er nogle problemer.
Og kan vi samarbejde os frem til det samme resultat, så lad os prøve den vej.
Så det er mere, hvor meget vi kan samarbejde om.
Jeg kan også huske konferencen i Ishøj.
Jeg kan også huske, at vi har lavet aftaler om, at vi skal have svar på vores spørgsmål, at vi skal have kvartalsoversigter, men det er jo ikke alle de ting, der overholdes.
Vi skulle jo gerne kunne forbedre lovkvaliteten i enighed.
Det sidste er jeg meget enig med DF i.
Så hvordan kommer vi videre med noget, som er mere sikkert end det, vi gør i dag?
Søren Espersen (DF), 2011-04-15:
Der synes jeg, det er væsentligt at sige, at jeg ikke kunne forestille mig, at der ville være nogen regering, der ville sidde en fælles indstilling fra Udvalget for Forretningsordenen overhørig, når det drejer sig om lovkvalitet og den måde, det fungerer på.
Så tror jeg ikke, at regeringen ville sidde ret meget længere, hvis den gjorde det.
Den lytter.
Regeringen vil selvfølgelig lytte og gøre det, som indstillingen er fra et enigt Udvalg for Forretningsordenen.
Det, man vil, er jo at sætte det her til at være noget, man skal gøre.
Den forklaring, som også justitsministeren er kommet med, er jo god, i og med at det er noget, man skal tilstræbe at gøre, for vi ved alle sammen, at der er situationer, der pludselig gør, at der skal fremsættes et lovforslag i huj og hast, og hvor man måske ikke kan nå at overholde den normale frist, som man gerne vil have.
Det er jo ikke på grund af ond vilje fra en hvilken som helst siddende regering at det sker, men det er noget, der bare følger af omstændighederne.
Så jeg tror – og det ved jeg –
at regeringen og eventuelt også den næste røde regering, hvis den kommer, vil være interesseret i at få det så ordentligt som muligt.
Karen J. Klint (S), 2011-04-15:
Tak for det.
Selvfølgelig skal vi ikke gøre noget, der er grundlovsstridigt, det skal regeringen heller ikke.
Det er jo godt nok, at vi kan drøfte tingene i Udvalget for Forretningsordenen, men kan vi så også stå sammen på tværs af blokke og også være lidt hurtigere til at skære igennem og sige, at tingene er ikke gode nok, sådan som de sker lige nu?
Det er jo også noget, der skal ske, og så skal vi måske smide partikasketterne lidt mere væk og se på demokratidelen og ikke på partidelen, når vi arbejder i Udvalget for Forretningsordenen.
Vil Det Konservative Folkeparti være med til at se åbent på, hvordan vi kan forbedre det, der er intentionerne i beslutningsforslaget?