Kristian Jensen (V), 2016-05-25:
Tak for indlæggene i en debat, der jo først og fremmest har vist en meget enestående enighed; en enighed omkring det udkast til vedtagelsestekst, som blev læst op af hr. Nikolaj Villumsen, og som jo klart understreger den dybe bekymring, som der er i det danske Folketing over for udviklingen i Tyrkiet.
Et par enkelte kommentarer undervejs.
Hr. Nikolaj Villumsen rejste bl.a. spørgsmålet, om Tyrkiet er en alliancepartner eller ej.
Det kommer sandelig an på, hvad det er for en situation, vi snakker om.
Der er ingen tvivl om, at de er med i NATO og dermed er en NATO-alliancepartner og en del af det samarbejde, vi har der.
De er også en afgørende faktor, hvis man ønsker at få skabt en varig fred i Syrien.
Det er afgørende, at Tyrkiet som et stort og vigtigt naboland er med til at udforme den løsning, der skal være, og der er heller ingen tvivl om, at Tyrkiet efter en meget tøvende start er mere engageret i bekæmpelsen af ISIL – Daesh, som de også kaldes internationalt – end de var i starten.
Det skyldes bl.a. også, at ISIL har været mere aktiv med at udføre terrorangreb i Tyrkiet, og dermed er konfrontationen tydeligere, end vi så tidligere, hvor nogle i hvert fald mistænkte Tyrkiet for at være mere interesseret i at lade ISIL være aktiv over for kurdiske styrker end i at bekæmpe dem.
Der er ingen tvivl om, at som vi ser på det i dag, er Tyrkiet på en lang række punkter afgørende for svaret på mange af de spørgsmål, som definerer udfordringerne både i Europa og i Danmark: Freden i Syrien, håndteringen af flygtningestrømmene, spørgsmålet om, hvordan vi sikrer en effektiv bekæmpelse af ISIL.
Omvendt er det også klart, at der er nogle af de ting, som sker i øjeblikket, der sætter store spørgsmålstegn ved de måder, vi arbejder sammen på, f.eks. spørgsmål omkring visumfrihed.
Så der er masser af spørgsmål endnu.
Jeg vil stadig væk holde fast i det, som de to journalister, jeg talte med mandag aften, sagde til mig, nemlig at de hellere vil have et EU, der vender ansigtet mod Tyrkiet, engagerer sig, holder fast i debatten og også prøver at tage de svære spørgsmål – det, der ligger i kapitel 23 og kapitel 24 – ind i diskussionerne.
Der er det jo sådan set ikke EU eller Tyrkiet, men et enkelt EU-land, nemlig Cypern, der af helt særlige årsager blokerer for, at vi kan komme videre.
Det er der, man diskuterer; ja, man skal diskutere frihed for ytringer, frihed for presse, uafhængige domstole osv.
Det er blevet sagt flere gange, at Tyrkiet ikke respekterer Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Det er delvis rigtigt, men også kun delvis.
Der er faktisk en række domme, hvor Tyrkiet enten direkte eller via den tyrkiske forfatningsdomstol er blevet pålagt at efterleve afgørelser fra Menneskerettighedsdomstolen, og så er der en række afgørelser fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol vedrørende Cypern, som Tyrkiet ikke reagerer på overhovedet.
Det blev nævnt af hr. Nikolaj Villumsen som et spørgsmål eller en opfordring til flere, om man parlamentarisk skal prøve at følge nogle af de her retssager.
Jeg synes, det er en glimrende idé at følge dem.
Jeg ved ikke, om det skal være parlamentarisk.
Det har vist sig, at EU-landene på skift har fulgt retssagen mod den ukrainske helikopterpilot, Savchenko.
Jeg kan oplyse om, at mens vi har stået her og snakket, er hun er blevet frigivet og er landet i Ukraine sammen med præsident Porosjenko, så den uretfærdige dom på 22 års fængsel, som hun fik, nu er blevet erstattet af frihed hjemme i Ukraine.
Så det har en betydning.
Og der er også en række andre lande rundtom i Europa, hvor EU-landenes ambassadører på skift sørger for at følge væsentlige og afgørende retssager for at sikre, at der er et klart signal om, at vi er opmærksomme på, hvad der sker, og at vi følger med.
Jeg tror helt sikkert på, at det kan være nødvendigt – om ikke i forhold til alle, men så i hvert fald for en række af de her retssagers vedkommende – at sørge for, at der er en tilstedeværelse for at holde øje med, at rettergangen er fri og fair, og at domstolene agerer uafhængigt.