runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2012-04-26:
Enhedslisten støtter også det her lovforslag.
Vi synes, det er fornuftigt, at regeringen viderefører den nedsættelse af ministervederlaget, som blev vedtaget tilbage i år 2010 som en fattig kompensation, kan man sige, fra den daværende regerings side for den lange række af omfattende forringelser, man gennemførte for alle mulige andre mennesker.
Vi synes også, at med den nuværende økonomiske situation og med den lønudvikling, der generelt er i samfundet, er det fornuftigt, at ministrene udviser tilbageholdenhed.
Vi vil så udtrykke et lille suk over, at det blandt folketingsmedlemmerne i sin tid ikke var muligt at blive enige om at udvise den samme løntilbageholdenhed, som man var i stand til at vedtage at ministrene skulle udøve, så det kun er Folketingets formand, der, så vidt jeg har forstået, er blevet ramt af det her.
Vi støtter også forslaget om at ændre reglerne for eftervederlag.
Da Rigsrevisionen kom med sin rapport, var der lidt debat om, hvordan lovgivningen var, men jeg tror nok, at de fleste er enige i, at den lovgivning, man havde tidligere, og som gjorde, at man kunne få eftervederlag for den samme periode op til flere gange, gjorde tingene på en måde, som var helt umulig at forklare over for andre mennesker.
Jeg skal bare sige, at jeg håber, at det her forslag måske kan virke en smule inspirerende på de processer, der er i gang i Folketinget, hvor vi jo også arbejder med at fjerne åbenlyst urimelige privilegier i vores pensionsordning.
De er urimelige, når man sammenligner med andre mennesker og grupper i samfundet.
Der er nogle besynderlige regler om eftervederlag, der gør, at mennesker er i stand til at opretholde et eftervederlag fra Folketinget, på trods af at de har meget store indtægter ude i samfundet.
Jeg håber på, at det, at der sker nogle forandringer her på ministrenes område, hvor nogle af de mest uforklarlige ting bliver ændret, også kan føre til, at vi kan lade os inspirere af det i Folketinget.
Det kan jo ikke passe, at vi kun er i stand til at vedtage den slags ting, når det vedrører ministre.
Vi burde også være i stand til at vedtage det, når det berører os selv og vel at mærke os alle sammen.
Men med de ord skal jeg bare sige, at Enhedslisten ikke har tænkt sig at trække vedtagelsen af det her lovforslag i langdrag.
Vi kan umiddelbart støtte det, som det foreligger.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2012-04-26:
Jeg er her på vegne af vores ordfører og vil meget kort sige, at SF naturligvis støtter lovforslaget og generelt hilser den her debat meget velkommen.
Margrethe Vestager (RV), 2012-04-26:
Altså, der er en del ting, vi ser forskelligt på, hvis spørgeren ikke mener, at Danmark er en del af et økonomisk fællesskab.
F.eks. spiller det indre marked en kernerolle for rigtig mange virksomheder i Danmark og deres muligheder for at vokse og køre på med det, der er deres gebet.
Jeg er ked af, hvis jeg har været uklar, for jeg mener sådan set, at finanspagtenhar et nyt element.
Det er et nyt element, at vi tager de løfter, vi har givet i en europæisk sammenhæng, med tilbage i det nationale parlament, i Folketinget, og siger: De løfter vil vi gerne gøre til lov, for vi vil kunne stå inde for dem hver eneste dag i året og hver time i løbet af døgnet.
Det er nyt, for det er jo en forpligtelse, og det er en af grundene til, at jeg glæder mig over, at der her i debatten i dag har været så stærk en opbakning til det at føre en ansvarlig økonomisk politik.
Spørgsmålet om en finanspolitisk union synes jeg må være svært for folk at følge.
Danmark er jo en finanspolitisk union, kan man sige, som lige præcis er kendetegnet af de karakteristika, som spørgeren liner op.
Jeg har meget svært ved at se det for mig i den udstrækning i en europæisk sammenhæng.
Merete Riisager (LA), 2012-04-26:
Jeg er enig i, at de europæiske landes økonomier påvirker hinanden og interagerer tæt, men jeg er ikke enig i, at Danmark, som ministeren siger, er en del af et økonomisk fællesskab.
Nu anerkender ministeren jo ikke rigtigt, at finanspagten er noget nyt under solen.
Men hvis vi så ser på det lidt fremadrettet, kan vi se, at man har en debat i mange andre europæiske lande, herunder England, Tyrkiet og Tyskland, hvor man diskuterer, om finanspagten er en start på en egentlig finanspolitisk union.
Der kunne jeg da godt tænke mig at ministeren lige kunne hæve sig lidt over debatten i dag, træde lidt ud af den her lige her til næsen-ting, og sige noget om, om ministeren mener, at det er en finanspolitisk union, der er under oparbejdelse, herunder med en fælles ledelse og udligning af skat og en fælles arbejdsmarkedspolitik og udligning af gæld osv., og om Danmark, hvis det er det, så skal ind i den finanspolitiske union og være en del af den.
Margrethe Vestager (RV), 2012-04-26:
Mange tak, formand.
Det, som jo er udgangspunktet for finanspagten, er stabilitets- og vækstpagten.
Den har Danmark været en del af i mange år, og vi har gjort vores bedste, skiftende regeringer har på baggrund af skiftende flertal gjort deres bedste for at leve op til det, fordi stabilitets- og vækstpagten netop siger, at det er en god ting at have balance, og at hvis man kommer for langt ud i underskud, så bliver man nødt til at gøre noget aktivt for at bringe sig tilbage på sporet igen.
Baggrunden for finanspagten er jo, at et antal lande har svært ved overholde stabilitets- og vækstpagten.
Jeg synes, det er vigtigt og vægtigt i debatten at sige, at det vil vi gerne, for når vi har en stabilitets- og vækstpagt, er det, fordi de europæiske lande er afhængige af hinanden.
Det er ikke lige meget, hvad de gør i landene omkring os.
Selv om Danmark er en lille økonomi, er det heller ikke ligegyldigt, hvad vi gør.
Det er jo det, som stabilitets- og vækstpagten er udtryk for, nemlig at vi er en del af et stort økonomisk fællesskab.
Den ramme synes jeg det er godt at Danmark er en del af, ligesom jeg synes, det er afgørende, at det er Folketinget, der træffer beslutning om landets finanslove.
Merete Riisager (LA), 2012-04-26:
Fru Margrethe Vestager siger, at vi skal have en ansvarlig økonomisk politik, og at vi ikke skal bruge flere penge, end vi har; vi skal have balance i økonomien.
Der kan vi jo kun være helt enige.
Så hvorfor er det, vi skal lægge ansvaret fra os i finanspagten og euroen og det regelkompleks, der er omkring det?
Fru Margrethe Vestager siger, at vi har brug for en ramme; at vi, selv om vi kan handle, har brug for en ramme, og jeg kunne godt tænke mig at høre lidt om, hvad det egentlig er, der skal indrammes.
Ordføreren for Det Radikale Venstre var inde på, at finanspagten træder til der, hvor tilliden hører op, og ordføreren for De Konservative var inde på, at finanspagten træder til der, hvor demokratiet hører op.
Hvad mener fru Margrethe Vestager at finanspagten skal indramme?
Margrethe Vestager (RV), 2012-04-26:
For at vende tilbage til spørgerens to spørgsmål: Hvem afgør en økonomisk tvist om, hvordan man beregner det strukturelle underskud, og hvordan forholder man sig til internationalt og mellemfolkeligt indgåede aftaler?
Det sidste spørgsmål mener jeg der er et meget klart svar på.
Det er også en del af bemærkningerne til beslutningsgrundlaget.
Det er en helt almindelig mellemfolkelig aftale, og derfor vil det være som med andre mellemfolkelige aftaler: Man kan udtræde, men det gør man efter forhandling, fordi man kan have både fordele og ulemper forbundet med det, og det er fair nok, at man afregner, hvis man forlader et fællesskab, som man er en del af.
Jeg tror egentlig også, det er en del af opfattelsen hos Enhedslisten, at hvis man har været en del af et fællesskab og man vil forlade det, taler man med de andre om, på hvilke betingelser man så gør det.
For så vidt angår det første spørgsmål, nemlig spørgsmålet om, hvordan man beregner den strukturelle saldo, er svaret, at det jo er en del af det, som debatten i dag har cirklet om, nemlig hvem der egentlig har ret.
Kommissionen har én måde at beregne det på, som er generel, og landene har hver for sig en national måde at beregne det på, som tager hensyn til, at landene er forskellige.
Det, som undrer mig i problematiseringen, er, hvis man gerne vil have en fuldstændig generel beregning, som ikke tager hensyn til, at der er nationale forskelle, og at de nationale parlamenter har vedtaget forskellig lovgivning.
Den måde, som det fungerer på i dag, er jo, at der er en dialog mellem vel konkret finansministerierne og Kommissionen om, hvordan det her skal falde ud, og den dialog har vi en forventning om vil fortsætte.
Men det er så en anden ting.
Jeg tænker, at det ikke var provokerende ment, men det kan vi tage i en anden sammenhæng.
Det, som spørgeren jo cirkler om, er to ting.
Den ene er ...
Det virkede bare en lille smule distraherende.
Jeg skal ikke fra Folketingets talerstol udlægge håndtegnet, for det tror jeg ville provokere formanden.
Finn Sørensen (EL), 2012-04-26:
Det er ikke mig, der taler om en juridisk suverænitetsafgivelse.
Jeg taler om en situation, hvor vi skal forholde os til et forslag til tiltrædelse af en finanspagt, hvor der er to helt afgørende uklarheder og usikkerheder.
Den ene er, at vi ikke kan få at vide, hvem der bestemmer, når der er uenighed om fastlæggelsen af det strukturelle underskud, som det hele vil blive målt og vejet efter – det kan vi ikke få at vide.
Den anden er, at vi heller ikke kan få en klar garanti for, at vi til hver en tid kan melde os ud af den finanspagt, hvis der viser sig et flertal i Folketinget for det.
Og så er det bare, jeg siger, at så er det vel også rimeligt, at man forelægger traktaten for befolkningen og klart gør rede for disse to helt fundamentale uklarheder, der er i den traktat, man gerne vil vedtage her i dag.
Margrethe Vestager (RV), 2012-04-26:
Det var mange ting på en gang.
For det første: Hvis man ser på retorikken i spørgsmålet, altså det med, hvad det er, man stikker hovedet ind i, vil jeg sige, at det, vi siger ja til, er at gøre det, vi har lovet at gøre, nemlig at få styr på vores økonomi.
Det er det, vi siger ja til.
Og hvis det for Enhedslistens vedkommende og for hr. Finn Sørensens vedkommende er at stikke hovedet i løkken, ser vi forskelligt på det spørgsmål.
For det andet: Den klare vurdering, der er af, at vi ikke afgiver suverænitet, er sådan set det, der er fundamentet for det, der er regeringens holdning, nemlig at der ikke skal være en folkeafstemning.
For uanset om vi så kunne smutte og sige: Goodbeirut, vi er out of here,
så ville vi, hvis vi havde afgivet suverænitet, skulle have en folkeafstemning.
Det er ikke et spørgsmål om måden, man kommer ind eller ud af en mellemfolkelig aftale på, der afgør spørgsmålet om en folkeafstemning; det er, om vi afgiver suverænitet eller ej.
Og det synes jeg er helt centralt, og jeg synes også, det er vigtigt at få en egentlig diskussion af, hvad der er substansen, for jeg er ikke helt klar over, hvor det er, spørgeren mener at suveræniteten vil blive afgivet.
Finn Sørensen (EL), 2012-04-26:
Jeg er nødt til at følge op på de samme to spørgsmål.
Jeg vil først gerne have et meget klart svar på, hvem der bestemmer fastlæggelsen af det strukturelle underskud, hvis der er uenighed mellem Danmark og Kommissionen.
Og det giver jo mening at stille spørgsmålet, for i svaret på et spørgsmål, som min kollega hr. Nikolaj Villumsen har stillet til Finansministeriet, siger finansministeren, at Europa-Kommissionens beregninger og skøn for den strukturelle saldo ikke korrigerer for disse særlige danske forhold og derfor kan afvige betydeligt fra Finansministeriets opgørelse.
Det vil sige, at alle er klar over, at der måske allerede i dag er en uenighed om, hvordan man beregner det strukturelle underskud på de 0,5 pct.
Derfor vil jeg gerne vide: Hvis man ikke kan blive enige, hvem bestemmer så?
Bestemmer Danmark selv?
Er det Kommissionen, der bestemmer?
Eller er det måske Domstolen?
Hvad det sidste angår, vil jeg med hensyn til spørgsmålet om udmeldelse bare gerne have en klar garanti fra ministeren om, at Danmark kan melde sig ud af den her europagt uden nogen som helst dikkedarer, og uden at de andre lande er enige i det.
Og hvis ikke man kan få sådan en klar garanti, bør man iværksætte en folkeafstemning, så danskerne ved, hvad det er, de stikker hovedet ind i.
Margrethe Vestager (RV), 2012-04-26:
Der er to spørgsmål.
Der er først spørgsmålet om, hvordan man håndterer en mellemstatslig aftale, og jeg har stor respekt for bl.a. den konservative ordførers erfaring inden for det her felt, men noget af det, som jeg i hvert fald har en intuitiv forståelse af, er, at det måske ikke er nogen særlig rimelig måde at opføre sig på, hvis man har været en del af en aftale, og det kan være, man har fået en lang række fordele i forbindelse med den aftale, at man så bare kan række pegefingeren op og sige: Jeg går altså nu – og tage sine fordele med sig.
Det er måske ikke nogen særlig rimelig måde at opføre sig på.
Det må jeg indrømme at jeg ikke synes der er noget forgjort i: at man tager en helt almindelig og ordentlig snak om det.
Der andet er om de ting, som er uklare, og det har jeg ikke noget som helst grundlag for at afvise.
Jeg synes også, det er fair nok at sige, at når der som allerede nævnt er usikkerhedsmomenter med hensyn til PAL-skatten og Nordsøindtægterne, er de jo i verden.
Per Clausen (EL), 2012-04-26:
Jeg tror nu alligevel, at økonomiministeren er nødt til at erkende, at når man indfører et begreb, en ramme, som skal overholdes, som handler om strukturelle overskud eller underskud på de offentlige redskaber, er det noget, som giver mulighed for endnu flere fortolkningsmuligheder, end hvis det er det årlige underskud, vi snakker om, fordi det lige præcis giver mulighed for at indregne mange forskellige ting på meget forskellig vis, og fordi den situation, vi står i nu, er, at vi ikke med sikkerhed kan få at vide, hvordan den beregning vil blive lavet i fremtiden.
Vi ved derimod med sikkerhed, at Kommissionens udregning er meget anderledes end den, den danske regering når frem til.
Det er altså uafklaret, hvordan det her vil blive bedømt i fremtiden.
Den anden uafklarethed er, hvordan vi kommer ud af det her.
Det er indgået i debatten, og det er jo fremgået med lysende klarhed, at det kommer vi, hvis de andre lande synes, det er i orden at vi melder os ud, og så kan man altid diskutere, om de vil eller ikke vil det.
Men der er vel en grund til, at man har formuleret sådan nogle regler for det internationale samarbejde, der gør, at man altså ikke bare kan melde sig ud, men at de andre skal være enige i det.
Så vi har altså to rigtig, rigtig store usikkerheder i det her, som jeg slet ikke synes er blevet belyst.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-04-26:
Tak formand.
Jeg har stillet et spørgsmål gentagne gange under debatten, også under tidligere debatter med ministeren og på Europaudvalgsmøder osv., og har ikke fået noget klart svar.
Nu er fordelen for en minister jo, at man har haft god tid til at forberede sig, når man kommer til sidst i en debat.
Derfor har vi altid tiltro til, at vi, når en minister indtager podiet her til sidst, kan få nogle klare svar på de spørgsmål, der ikke rigtig er blevet givet ordentlige svar på tidligere i debatten.
Så nu ser jeg med forventning frem til at få svaret på, om den kickstart, som regeringen gennemførte efter valget i september, ville kunne have ladet sig gøre i den udformning, den havde, såfremt finanspagtens regler og den efterfølgende udmøntning, som vi jo skal have af finanspagtens regler, havde været gældende i efteråret.
Margrethe Vestager (RV), 2012-04-26:
Den ene er: Ville vi have været i en situation, hvor en kickstart var det rigtige at gøre, havde finanspagten været der, og havde Folketinget så set på, at vi var kommet i en situation, hvor vi havde store underskud herhjemme, og hvor økonomien på sin vis var endog særdeles presset?
Det er det ene spørgsmål, og det kan jo i sagens natur ikke besvares, fordi det er en bagudskuende hypotese.
Så kan man jo diskutere, om situationen, da kickstarten blev besluttet, var så ekstraordinær i finanspagtens forstand.
Det tror jeg helt sikkert ville kunne være årsag til diskussion, fordi nogle ville sige, at man skal være i egentlig recession, altså have et tab af vækst, som Danmark havde for nogle år siden, og som vi i øvrigt har ret svært ved at genvinde – vi er ikke tilbage på det niveau endnu, desværre.
Derfor er det et spørgsmål om, om man kunne eller ej, men det er bestemt ikke usandsynligt.
Marianne Jelved (RV), 2012-04-26:
Det Radikale Venstre støtter L 158.
Jeg vil gerne fremhæve, at der jo under den tidligere regering blev lavet en ændring af ministrenes vederlag, således at de fik 5 pct. mindre i vederlag i 2011 og 2012.
Og i lyset af den økonomiske situation, vi er i nu, støtter vi også, at den nuværende regering fortsætter med en reduktion i deres ministervederlag i de kommende 3 år, altså i 2013, 2014 og 2015.
Så vil jeg også gerne benytte lejligheden til at sige, at jeg synes, det er glimrende, at L 158 ændrer på måden at beregne eftervederlag på, så det bliver mere rimeligt, nemlig at man kun kan beregne eftervederlag en gang for hver ministerperiode, man har siddet som minister.
Så det er en rettelse af en uforklarlig måde, ministervederlag tidligere er blevet beregnet på.
Samlet set støtter vi forslaget og har ikke yderligere bemærkninger at gøre.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-04-26:
Tak for det.
Og tak til regeringen og finansministeren for at fremsætte det her lovforslag, L 158.
Man kunne jo lidt spøgefuldt sige, at hvis regeringens ministre gerne ville vise, at de ville gå forrest ved at tage en beskeden lønnedgang fra et jo ellers fornuftigt niveau, men dog en lønnedgang, så skulle der vel i det at gå forrest ligge, at man gik videre end det, man overtog fra den tidligere regering.
Men man vil jo gå forrest ved at fortsætte den linje, den tidligere regering har lagt, og det er for så vidt ganske udmærket.
Vi kan selvfølgelig støtte, at man fortsætter med det også i 2013, 2014 og 2015.
Det er klart, at med hensyn til den anden del af lovforslaget, der handler om, at man, når man beregner eftervederlag for afgående ministre, ikke skal medregne tidligere ministerperioder, som der jo har været eftervederlag til, og hvilket Rigsrevisionen jo ganske berettiget selvfølgelig har kritiseret i en beretning i 2010, synes vi også, det er glimrende at få på plads. I forhold til den teknikalitet, som det beskrives som, altså i forhold til hvad man regulerer på baggrund af, vil vi i udvalgsarbejdet lige have sikkerhed for, at det er en rent teknisk korrektion, og at det ikke har nogen økonomisk virkning, heller ikke fremadrettet.
En ting er, at det ikke har nogen økonomisk virkning nu og her, men det skal heller ikke have det fremadrettet.
Men det tager vi i udvalgsarbejdet.
Så vil jeg bare endelig sige, at der jo pågår en diskussion generelt om politikere herinde i Folketingets lønvilkår, også fordi der er nogle steder, hvor vi i Dansk Folkeparti i hvert fald synes der er nogle åbenlyse urimeligheder, altså hvad angår den tilfældighed, der ligger i, om eftervederlaget kommer, når man stopper midt i en periode eller i forbindelse med valg.
Der er jo god grund til at have det synspunkt: Hvorfor skal vi ikke modregnes i lønindkomst?
Altså, hvis folk går ud og tager et lønnet job fra dag et, hvorfor skal de så i 1 år have fuld folketingsgage med sig og så først modregnes i år to osv.?
Hvad skal det skattefrie tillæg, som folketingsmedlemmer modtager, dække, og er det rimeligt i Danmark anno 2012, at det er sådan?
rettet, så befolkningen i lidt højere grad synes, at politikere underlægges nogle mere sammenlignelige vilkår i forhold til befolkningen, så vil vi også tage det med ind i diskussionen om ministres forhold.
Det skal selvfølgelig ikke gøre, at vi ikke støtter de ting, der er nævnt i det her lovforslag, nr. L 158, som jeg allerede har været inde på, men vi synes selvfølgelig, det ville være naturligt, at man så også turde tage den diskussion om, at hvis folketingsmedlemmer skal give køb på nogle ting, så skal ministre måske også, altså så der bliver nogle forhold omkring politikeres aflønning, som befolkningen i højere grad synes er ædruelige og rimelige.
Karen J. Klint (S), 2012-04-26:
Tak for det, og også tak til Venstre, fordi ordføreren var så venlig at gennemgå lovforslaget, så det er nemt for mig at sige, at Socialdemokraterne også støtter lovforslaget, også den lille teknikalitet, at når man opregner, hvad penge har af værdi i dag i 2012, så skal vi ikke gå tilbage og kigge i værdien i tallene for 1997 og så plusse, plusse dem, men simpelt hen også få dem sat ind i nutidsværdi, så det bliver nemmere at regulere de samme beløb fremover.
Erling Bonnesen (V), 2012-04-26:
Tak for det.
Da Venstres ordfører ikke kan være til stede, skal jeg oplæse ordførertalen for vedkommende. Dette lovforslag indeholder to elementer, nemlig at den nedsættelse på 5 pct. af ministervederlaget for årene 2011 og 2012, der blev vedtaget i 2010, videreføres for årene 2013, 2014 og 2015, og endvidere, at der ved beregning af eftervederlagsperioden for afgåede ministre ikke kan medregnes tidligere ministerperioder, der allerede har udløst eftervederlag.
Venstre kan støtte lovforslaget.
Også for Venstre er det naturligt, at ordningen skal gælde yderligere 3 år, for så vidt angår ministervederlag.
Med hensyn til den måde, eftervederlaget for ministre beregnes på, finder Venstre, at det er den rigtige måde, at beregning fremover sker, som det er foreslået i lovforslaget.
Det skal alene være den seneste sammenhængende ministerperiode, der skal medregnes i eftervederlagsperioden, således at der ikke kan beregnes dobbelt eftervederlagsperiode.
Det forekommer at være helt naturligt.
Som sagt, Venstre kan støtte lovforslaget i sin helhed.
Margrethe Vestager (RV), 2012-04-26:
Et meget konkret eksempel er jo, at der er en del danske unge, som vælger at tage en uddannelse, altså flere, end der plejer at være, fordi det kan være svært at komme ind på arbejdsmarkedet.
Det er jo sådan set godt, for det styrker dem også – hvis man sådan ser længere frem – at have en ungdomsuddannelse eller en videregående uddannelse med i bagagen.
Det gør jo, at vi har siddet og fundet de penge, der skal finansiere det.
For det kræver jo en finansiering – der er lærere, der skal have løn, der er lokaler, der skal varmes op osv. osv.
Det kan vi jo gøre, fordi vi prioriterer og siger: Det her er vigtigt; det er vigtigt for os, at unge får en uddannelse.
Og det vil det jo være, finanspagt eller ikke finanspagt.
Og derfor kan man sige, at det, at finanspagten bliver godkendt, ikke ændrer det grundlæggende politiske vilkår, at vi bliver nødt til at finde ud af, at der er nogle ting, vi hellere vil gøre end nogle andre ting.
Og lige præcis det her konkrete eksempel er jo et eksempel på en regering og et flertal i Folketinget, som prioriterer, at unge skal kunne tage en uddannelse, når de træffer det valg.
Rosa Lund (EL), 2012-04-26:
Jeg er meget enig med ministeren i, at finanspagten ikke kan hjælpe os med at trække flere unge ind på arbejdsmarkedet.
Men det, jeg så gerne vil spørge ministeren om, er: Hvis finanspagten ikke kan stå alene i forhold til at løse krisen og i forhold til at få flere unge i arbejde, hvad er det så for nogle tiltag, der skal til?
For er det ikke sådan, at finanspagten netop forhindrer, at vi kan lave de investeringer i uddannelse, vi har behov for, og de væksttiltag, vi har behov for for at skabe arbejdspladser?
Jeg vil gerne spørge ministeren: Hvis Danmark siger ja til finanspagten, er det så muligt at lave de nødvendige investeringer for at skabe bedre uddannelser og for at skabe flere arbejdspladser?