Jan Petersen (S), 2006-12-07:
Jeg ved ikke, hvor meget af verden finansministeren har nået at købe siden førstebehandlingen i september, men der er jo kommet et par ekstra milliarder, kan jeg se i budgetoversigten.
At den gode og grundlæggende sunde økonomi i Danmark så ikke anvendes til noget større og noget mere ambitiøst for det danske velfærdssamfund, kan jo så virke uforståeligt for mig og mange andre i dette land, måske de fleste.
Nu er det overordnet ændringsforslagene, vi behandler, og så vil jeg nøjes med at konstatere, at vi står med en finanslovaftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti, der tydeligt viser, hvor lidt de i det lukkede fællesskab, de udgør, kan magte selv, og jeg må også sige, at finansministeren denne gang slap billigt med aftalen med Dansk Folkeparti.
Det gjorde finansministeren til gengæld ikke, da vi i foråret forhandlede vel færdsaftalen, men da var han jo heller ikke alene med Dansk Folkeparti; da deltog vi andre.
Så jeg vil tillade mig at glæde mig over den stribe ændringsforslag, som udmønter velfærdsaftalen og i den sammenhæng også globaliseringspuljen.
Der er en ret stor overensstemmelse imellem de ændringsforslag, der så bliver vedtaget senere i dag, og dem, som vi har stillet til finanslove over de senere år og især sidste år.
Det nye er, at regeringspartierne og Dansk Folkeparti nu må stemme for forslag, som de vel sidste år afviste som økonomisk uansvarlige.
Nu indrømmer man, og det jo er glædeligt, at vi kan finde den enighed, og at Socialdemokraterne havde ret.
Der skal investeres i Danmarks fremtid.
Velfærdsaftalen og de ændringsforslag, der knytter sig til den, er der perspektiv i.
Lad mig så føje til, at vi også er tilfredse i Socialdemokratiet med den politiaftale, der er indgået.
Men så må jeg også stoppe mine roser, for der er jo ikke flertal i det her Folketing for at sikre de danske kommuner en acceptabel økonomi i 2007.
Og der er heller ikke flertal i det her Folketing for, at vi nu gør noget ved den stigende ulighed og fattigdommen i det danske samfund.
Når vi nu har så robuste offentlige finanser, store og større overskud end forventet og hurtigere gældsafvikling end forudsat, er det uforståeligt for mig – og jeg tror også mange andre – at et flertal i Folketinget ikke formår at gøre de gode tider til også at blive gode tider for de svageste i samfundet.
For man lader jo lejerne i dette land betale for nybyggeri og aflaster dermed alle os andre for at bidrage til det nybyggeri.
Er det ikke at øge uligheden?
Man ønsker ikke at afskaffe kontanthjælpsloftet, uanset at det ikke bidrager til andet end at gøre mennesker fattigere.
Det er vel også at øge uligheden.
Man fastholder den lave start- og introduktionsydelse og fastholder dermed også flygtninge og indvandrere i en fattigdom, der ud over at være uanstændig i et rigt samfund som det danske også modarbejder integration i samfundet.
Det er også at øge uligheden.
Og man vil ikke gøre noget alvorligt for de tusinder af danskere, som mister deres sygedagpenge uden at være raske.
Herude kommer man med en beskeden aftale, der ikke grundlæggende løser problemet for dem alle.
Vi står med et flertal, der om lidt vil stemme en række ændringsforslag ned, hvor vi ellers i fællesskab kunne gøre noget konkret ved fattigdommen i det rige danske samfund.
Det kalder på et nyt flertal i det danske Folketing efter næste valg.
Det er dog ikke noget, der optræder direkte som et ændringsforslag.
Socialministeren har ret, og Venstres finansordfører græder tørre tårer.
Man vil jo mere ulighed.
Man vil end ikke forholde sig til den kritik, som vismændene og de sociale råd og mange andre kommer med af de usle ydelser, som man mener er nødvendige at fastholde.
Man mener ikke, at det er et problem, og man mener heller ikke, at det er et problem, at et stigende antal lejere smides ud af deres lejligheder, for man vil ikke gøre noget ved det – og så mener man vel heller ikke, at det er et problem.
Jeg vil så vende tilbage til den kommunale del af det og den fælles velfærd, for det er jo det andet store problem.
Flere af ændringsforslagene vil forbedre den kommunale økonomi, men der er ikke nogen af de ændringsforslag, der kommer fra regeringen eller Dansk Folkeparti.
Socialister og ballademagere er åbenbart stadig det, man mener om det store flertal af danske borgere, der mener, at VKO ikke leverer danskerne den velfærd, som vi ønsker og har råd til.
Det går nok over, mener man, når de mange fatter, at regeringens tal er bedre end den virkelighed, der er vores.
Men helt sikker er flertallet alligevel ikke.
For hvorfor skriver man ellers følgende i finanslovaftalen, og jeg citerer: ældreområdet, hvor budgetterne peger i retning af en stigning på 700-800 mio. kr. i forhold til sidste år?
Og så føjer man til: Der er flere midler til ældreområdet i 2007 end nogen sinde før.
Peger i retning af – man er altså ikke sikker.
Derfor står virkeligheden efter nytår og efter en jul med julegaver, og hvad ved jeg, på nedskæringer, ifølge ældresagen i 20 pct. af kommuner ne i den personlige pleje, og i 24 pct. af kommunerne er der også nedskæringer i personaleforbruget til den praktiske bistand.
Jeg synes, Dansk Folkepartis fingeraftryk på den her finanslov taler for sig selv.
Betyder det, at flertallet vil dække regningen, når den uændrede dækningsgrad viser sig ikke at holde?
BUPL mener jo så at vide, at næsten halvdelen af kommunerne i øvrigt samlet set afsætter færre udgifter på børne- og ungeområdet i driftsbudgettet for 2007, men det er jo kun socialister og ballademagere.
Der mener man, at de kommunale budgetter viser en stigning pr. elev.
Det var på tide.
Det er gået den forkerte vej i mange år, der har været massive besparelser.
Det kan være, at der her og der bliver mulighed for at genindføre lejrskoler, skolefester og andre også relevante aktiviteter i folkeskolen.
Så der er mange og gode grunde til at stemme for det socialdemokratiske ændringsforslag om at forbedre den kommunale økonomi, og jeg har nævnt tre af dem.
Men det er jo udtryk for dårlig samvittighed.
For i stedet for at gøre noget reelt ved de nedskæringer og de forringelser i den offentlige velfærd, som befolkningen nu mærker for alvor, skal vi alle sendes i gruppearbejde.
Jeg skal oplyse, at vi stemmer imod det ændringsforslag.
Hvorfor ikke erkende, at der er et ressourceproblem i det danske velfærdssamfund?
Der mangler hænder, og den stigende velstand får ikke lov at slå igennem i den offentlige velfærd.
Vi har i Danmark en meget effektiv offentlig sektor.
Alle offentligt ansatte vil gerne gøre deres arbejde så godt og så effektivt som muligt.
De er alle interesserede i at skabe forandring og fornyelse, det er der ingen uenighed om.
Men at benægte, at der er et ressourceproblem, og at der mangler hænder, og tro, at det langsomt går over ved at fedte med et par hundrede millioner kroner til et studiekredsprojekt, er for naivt.
Det hjælper hverken på liggedage i plejesektoren, lukkedage i daginstitutionerne eller muligheden for også at lave fornuftige aktiviteter i folkeskolen, der er bedre, end det, vi ser i dag.
Så skal jeg afslutningsvis komme med nogle bemærkninger om de ændringsforslag, der i øvrigt er.
Vi vil kunne stemme for en række af de forslag, som er stillet af oppositionen, og som vi har stor sympati for.
Det gælder f.eks. forslaget om ulandsbistanden fra Det Radikale Venstre, som vi kan støtte, det svarer i det økonomiske niveau til vores eget.
Det gælder også SF’s forslag om at forbedre den kommunale økonomi, vore intentioner er de samme.
Og det gælder sådan set også en række andre forslag, og herunder selvfølgelig de forslag, der udmønter de aftaler, vi er en del af, og som allerede er nævnt.
Med hensyn til de ændringsforslag, vi vil undlade at stemme ved, kan jeg sige, at vi har sympati for dem, men vi vil gerne i nærmere i diskussion om dem, inden at vi skal kaste vores lodder direkte i det, og det kan så ikke blive i denne omgang.
Hvad angår de ændringsforslag, vi vil stemme imod, vil jeg dele dem i to.
Den ene gruppe forslag, vi vil stemme imod, stemmer vi imod, fordi vi simpelt hen synes, at det, der er foreslået, økonomisk er for voldsomt.
Men vi har meget stor sympati for de formål, de forfægter, og jeg tænker her på en række af Enhedslistens forslag.
Så er der en anden type ændringsforslag.
Der er ikke så mange, men de er der.
Dem vil vi stemme imod.
Jeg har nævnt et af dem.
Lad mig også nævne, at vi synes, at det er en underlig manøvre at lukke Miljøinstituttet på den måde og så overføre det til Copenhagen Consensus Center, men det er jo åbenbart den måde, finansministeren driver klimapolitik på.
Så endelig er der et forslag, som nedsætter sodavandsafgiften med 7,5 øre pr. flaske.
Jeg må nødvendigvis sige, at det her ganske store gennembrud for Dansk Folkeparti i dansk børnepolitik kan vi ikke støtte.
Billigere sodavand og dårligere daginstitutioner.