runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Messerschmidt (DF), 2008-04-24:
Det er jo velkendt, at SF efter en vis reformation er endt op blandt japartierne og altså støtter Lissabontraktaten.
Jeg kunne bare godt tænke mig at vide, om de lovprisende ord, som fru Anne Grete Holmsgaard bruger om traktaten her i dag, er gældende for hele SF's folketingsgruppes vedkommende; om det er sådan, at alle i den rød-grønne gruppe, som hun her anråber, er enige om, at Lissabontraktaten er det fuldstændig rigtige for EU og for Europa.
Eller er det sådan, at der er nogle i SF's folketingsgruppe, som rent faktisk har det modsatte synspunkt?
Og hvor hører de så til i den rød-grønne alliance, som fru Anne Grete Holmsgaard anråber?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-04-24:
Det har jeg jo faktisk svaret på en gang før heroppefra.
Jeg fortalte, at SF har haft forfatningstraktaten til intern urafstemning.
Der var 66 pct., der stemte for den.
Det vil sige, at der jo altså også var nogle, som stemte imod den.
Og det er sådan, at når vi stemmer i dag, er der også nogle af SF's medlemmer af folketingsgruppen, som stemmer imod Lissabontraktaten.
For vi hylder nu engang det princip, at vi efter en grundig diskussion kan nå til en konklusion, så vi siger, at der er nogle, der er uenige i det her, og så har de retten til at stemme imod.
Per Clausen (EL), 2008-04-24:
Fru Anne Grete Holmsgaard har jo ret, når hun siger, at en vigtig begrundelse for at stemme nej i Frankrig og i Holland til EU-forfatningen var et ønske om at få en bedre traktat, et bedre grundlag for et europæisk samarbejde, hvor miljø og social sikkerhed var i centrum.
Men hvordan kan det nu være, at vi ikke har fået en bedre traktat?
Er det ikke, fordi man, lige præcis da man nåede til at skulle have Lissabontraktaten gjort færdigt og kørt igennem det politiske system, droppede enhver inddragelse af befolkningen og besluttede, at både franskmænd og hollændere og andre europæere skulle snydes for en folkeafstemning?
Jeg ved godt, at SF har argumenteret for, at man skulle have en folkeafstemning, men jeg vil bare stille det spørgsmål til fru Anne Grete Holmsgaard: Er man alligevel ikke en del af dem, der har ansvaret for, at befolkningerne blev snydt for muligheden for at få et bedre europæisk samarbejde, når man ender med at bære den her traktat igennem, der jo, som fru Anne Grete Holmsgaard siger, indholdsmæssigt er fuldstændig identisk med den, Frankrig og Holland en gang har afvist?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-04-24:
Nej, jeg må sige, det har vi klart intet medansvar for.
Vi har talt for en folkeafstemning, vi har arbejdet for en folkeafstemning, vi har ikke kunnet komme igennem med det.
Skulle det så føre til, at vi siger nej til en traktat, som vi gerne vil have?
Så den argumentation, hr. Per Clausen bruger her, er sådan set overhovedet ikke gangbar.
Så vil jeg sige om det at agitere for et nej sidste gang: Det blev så et nej i Holland, og det blev et nej i Frankrig, og jeg kan konstatere, hvilket jeg synes er virkelig ærgerligt, at de franske nejkræfter, der bl.a. havde nogle stærke synspunkter på det sociale Europa, ikke har været i stand til rent faktisk at komme igennem med det og præge den nye udgave af traktaten.
Per Clausen (EL), 2008-04-24:
Jeg tror ikke, at fru Anne Grete Holmsgaards selv tror på det, når hun siger, at Enhedslisten nok ikke ville have respekteret, hvis der var kommet et ja ved en dansk folkeafstemning.
Selvfølgelig ville vi have respekteret det.
Pointen er, at når man sender det til folkeafstemning, så argumenterer man for og imod i den folkeafstemning, og så bliver resultatet, som det bliver.
Pointen her er jo, at SF ved at medvirke til at gennemføre traktaten på trods af den udemokratiske proces, der har været, er med til at tage ansvaret for det.
Men lad os så kigge fremad: forbeholdsafstemningerne.
Dem ved vi jo at vi skal have nogle stykker af, eller måske skal vi kun have én.
I medierne har der været ideer om, at man kunne klare det ved at mødes i Folketinget i oktober måned, vedtage en lov om en folkeafstemning, f.eks. om retsforbeholdet, som kan blive en ret indviklet sag, gennemføre en debat på 1 ½ måned og så holde folkeafstemning.
Jeg vil gerne spørge fru Anne Grete Holmsgaard, om hun ikke er enig med mig i, at det vil være helt urimeligt, hvis man på den måde forsøger at haste de her forbeholdsafstemninger igennem.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-04-24:
Jeg forstår det første, hr. Per Clausens siger, sådan, at hvis der var kommet en folkeafstemning, og hvis det var blevet et ja, så ville Enhedslisten også have stemt ja.
Eller var det bare en pæn måde at pakke sit nej ind på?
Det var en pæn måde at pakke sit nej ind på - o.k. Så vil jeg sige om folkeafstemningen: Ja, der er mange rygter i øjeblikket, og ingen af os ved præcis, hvad der kommer til at foregå i det kommende halve år eller i efteråret eller senere.
Men vi synes, det er vigtigt, at der er god tid til en folkeafstemning, og så synes vi, det er vigtigt, at vi får ordentlige oplysningsmidler til det.
Og i den sammenhæng vil jeg godt sige, at vi i den grad er vrede over, at regeringen sammen med Dansk Folkeparti har været inde og lave en aftale, der betyder, at man går efter at fjerne oplysningsmidlerne i 2009 og 2012.
Helle Sjelle (KF), 2008-04-24:
I Det Konservative Folkeparti synes vi, at det er en glædelig dag i dag - en glædelig dag, fordi vi i dag endelig vedtager den her Lissabontraktat.
Vi har jo allerede adskillige gange haft en meget grundig drøftelse af traktaten her i Folketinget, og derfor vil jeg heller ikke gentage alt, hvad der allerede har været sagt, men blot konstatere, at vi Konservative ser Lissabontraktaten som et væsentligt og nyttigt redskab i udviklingen af fremtidens EU.
Det er en traktat, som meget gerne skulle medvirke til at gøre EU mere effektivt, mere demokratisk og endelig medvirke til, at EU også får en stærkere udenrigspolitisk stemme, for blot at nævne nogle af de ting, som vi synes er positive ved traktaten.
Vi mener, at den rigtige løsning for fremtidens EU er, at vi vedtager den her traktat, og det er også derfor, at vi støtter den i dag.
Vi håber så, at vi kan komme videre med diskussionerne om, hvordan vi udnytter EU på bedst mulig måde til gavn for befolkningerne i både Danmark og resten af EU, og endelig ser vi bestemt også frem til at skulle drøfte forbeholdenes afskaffelse.
Jesper Langballe (DF), 2008-04-24:
Så vil jeg komme med min anden litterære reference i anden omgang.
Per Clausen (EL), 2008-04-24:
Jeg tror da, at hvis man havde brugt mange midler på at oplyse om det reelle indhold af tidligere EU-traktater, ville de diskussioner, man havde haft om dem - også efterfølgende - have haft en højere kvalitet.
Men synes fru Lone Dybkjær ikke, at det ville være en endnu bedre ting, hvis vi også kunne få diskussioner om EU-traktater, inden de blev vedtaget?
Det er jo det, der er problemet, nemlig at der har været vældig meget diskussion i Folketinget om denne Lissabontraktat, men at det jo ikke er lykkedes at føre den ud blandt befolkningen, og min påstand vil være, at hvis der skulle have været en folkeafstemning, var den blevet flyttet ud blandt befolkningen.
Så kan det jo godt være, at der havde været indlæg, der ikke kunne leve op til et eller andet kvalitetskrav, men så havde menneskene dog været involveret.
Så vil jeg bare stille det sidste spørgsmål til fru Lone Dybkjær: Når vi nu skal til at snakke forbehold, er fru Lone Dybkjær ikke enig med mig i, at man ikke kan nøjes med at afsætte 1½ måned til en folkelig debat om et forbehold, der skal ændres eller fjernes, men at der er brug for betydelig bedre tid?
Lone Dybkjær (RV), 2008-04-24:
Vi har ikke lagt os fast på, hvor lang tid man skal bruge i forbindelse med forbeholdene.
Det er da noget, vi vil drøfte, når vi nu har været igennem den her traktat, og der er jo formentlig et bredt flertal, der skal finde ud af, hvad de kan blive enige om.
Men som udgangspunkt er vi jo tilhængere af, at der er mulighed for, at der kan føres en reel diskussion.
Så vil jeg gerne sige, at det jo altså ikke er mangel på midler - det må jeg desværre sige - der har gjort, at der ikke har været nogen diskussion om Lissabontraktaten.
Der har jo været oplysningsmidler, og hvis hr. Per Clausen ikke mener, at der har været nok diskussion, så er det jo også at gribe i egen barm, om man så må sige.
For midlerne har været der, og mulighederne har været der, for, at man kunne føre en diskussion.
Det er nu min opfattelse, at der faktisk har været en hel del diskussion, alene fordi processen har været så lang.
Den er jo, som jeg sagde, startet i 2000 og har kørt siden, først i forbindelse med hele konventet, hvor der faktisk også var ngo'er inddraget, og så videre i forbindelse med forfatningstraktaten og nu Lissabontraktaten.
Svend Auken (S), 2008-04-24:
Jeg beder bare om ordet, for jeg synes ikke, at hr. Morten Messerschmidts lidt deprimerende udtalelse her til sidst skal stå som slutstenen på Folketingets debat her i dag.
Det er jo fantastisk, at 27 demokratiske lande har været i stand til at forhandle sig frem til en traktat, der giver større beslutningskraft og mere demokrati i Europa.
Med alle de forskellige historiske traditioner og placeringer er det lykkedes at samles om et fælles resultat.
Det er 12 tidligere kommunistiske diktaturer, 4 tidligere fascistiske diktaturer og 11 demokratiske lande med en lang demokratisk tradition bag sig, der nu er blevet enige om et demokratisk samarbejdsprojekt.
Det løser bestemt ikke alle problemer i Europa, men det giver en ramme, inden for hvilken vi kan komme videre med de fælles problemer og fælles udfordringer.
Jeg mener, at det er vigtigt at få sagt det her ved afslutningen i dag.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-04-24:
Jeg kan ikke se det, som hr. Svend Auken her siger, som andet end lidt af en retræte i forhold til hans tidligere forsikring om, at Lissabontraktaten vil være det, som udrydder sult, som udrydder terror, og som udrydder atomvåben i verden.
Jeg er glad for, at man nu er blevet en lille smule mere begrænset i sine forventninger til Lissabontraktatens positive indvirkning.
Jeg må bare sige, at netop den fortid og de kulturelle forskelle, der jo ligger i en lang række af EU's medlemslande, faktisk udgør en stor del af problemet.
For hvis nu hr. Svend Auken havde gjort sig den ulejlighed at undersøge, hvilken fortid eller faktisk også nutid Rumænien, Bulgarien, Grækenland og en lang række af de andre østlande har i forhold til menneskerettighedskonventionens artikel 5, 6 og 7, som handler om de helt grundlæggende principper for retsstaten, nemlig retten til en retfærdig rettergang, retten til retfærdighed generelt, så ville han have konstateret, at der er...
Tak, formand.
Det er blot for at pointere de markante overtrædelser af spillereglerne for det grundlæggende retssamfund, som vi ser i en lang række af de østeuropæiske lande, og som hr. Svend Auken kan forvisse sig om ved bare at klikke ind på hjemmesiden for Menneskerettighedsdomstolen.
Det vil jo netop med den gensidige anerkendelse, som er grundtanken i hele retspolitikken, der nu bliver underlagt flertalsafgørelser med Lissabontraktaten, ikke bare inficere de lande, hvor dommene er faldet, men hele EU.
Hele EU vil blive trukket ned på det niveau, og det er det, jeg anfægter i forbindelse med det retspolitiske samarbejde.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-04-24:
Socialdemokraterne støtter generelt sundhedspakkens initiativer om bl.a. vaccine imod livmoderhalskræft til de unge piger, pneumokokvaccine m.m.
Dette er sundhedsmæssige tiltag, der vil gavne befolkningen generelt, og derfor er vi også imod det lovforslag til finansiering, vi behandler i dag, fordi vi ikke mener, at det er rimeligt, at det alene bliver medicinbrugerne, der nu skal betale for de her nye sundhedstiltag, som kommer befolkningen generelt til gode.
Det svarer faktisk til, at godt 1 million danskere via øgede medicinpriser skal betale for den forebyggende vaccine, som alle danske børn og unge piger i fremtiden får gavn af.
Det her er faktisk igen et eksempel på, at prioriteringer i sundhedsvæsenet sker hurtigt, historisk og uden nogen større logik eller retfærdighed.
Fra forhandlingerne på det her område blev indledt, til der pludselig lå en finansiering via øget brugerbetaling, var der ikke nogen større logik i, hvorfor det endte med at blive, som det blev, eller hvorfor hverken Socialdemokraterne eller SF blev inviteret med til de sidste forhandlinger.
Det her er også et eksempel på, at når Socialdemokraterne i valgkampen sagde »Velfærd eller skattelettelser«, så er det, fordi der foregår en prioritering i de her år.
Vælger man skattelettelserne, bliver der ikke råd til velfærd som sundhedspakkens initiativer f.eks., og så vil vi se, at man ligesom den her gang tyer til brugerbetaling på medicinområdet.
Nu er det jo bare sådan, at danskerne i forvejen har en meget høj brugerbetaling på medicin.
Faktisk har vi en af de højeste i de vestlige lande, vi normalt sammenligner os med, og nu øges denne brugerbetaling altså igen med ca. 300 mio. kr. om året.
Så ikke overraskende kan Socialdemokraterne ikke støtte det her forslag.
Vi er imod en udvikling, der skaber en større polarisering og ulighed i samfundet generelt og på sundhedsområdet i særdeleshed.
Den øgede brugerbetaling på medicin er en udvikling i den forkerte retning, og vi kan alle komme i tanker om talrige eksempler på, at syge og ældre mennesker allerede i dag undlader at hente deres medicin på apoteket, fordi den er for dyr, fordi de ikke har penge nok med.
Med denne ændring af sundhedsloven vil det problem blive endnu større, og endnu flere mennesker vil opleve at gå fra apoteket uden livsnødvendig medicin.
Tak for ordet.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-24:
Jeg synes, at den tale, vi lige har hørt fra Socialdemokraternes ordfører, i al sin sørgelighed illustrerer det, der er sket med det danske Socialdemokrati, nemlig at det ikke vil være med til noget som helst.
Man foreslår en masse gode ting, men vil aldrig være med til at tage politisk ansvar for dem.
Sandheden om finansieringen af det her er, at der kommer en vaccine mod livmoderhalskræft til de unge piger, og vi sørger for, at børn kan blive vaccineret mod meningitis - gode initiativer, som alle gerne vil være med til på den gode side.
Så kommer vi til finansieringen.
Alle har været enige om, at i Danmark er der brugerbetaling på medicin, og alle har været enige om, at vi tilbage i 2002 lavede en medicintilskudsaftale, som skulle reguleres, således at staten betalte 67 pct. og brugerne resten.
I dagens Danmark er det således, at statens andel er steget til 71 pct., fordi vi har været meget gode til at købe kopipræparater.
I og for sig har alle været enige om, at der skulle laves en regulering, men det er lykkedes Socialdemokraterne at skabe en falsk myte om denne sag, nemlig at det er de syge, der betaler.
Sandheden er, at de medicinbrugere, der bruger allermindst, som bruger medicin for under 1.000 kr. om året, får en ekstra regning på 178 kr. om året; sandheden er, at kronikerne ikke betaler mere, og sandheden er, at den enlige mor med flere børn ikke betaler mere.
Så myten om, at vi nu lader de syge betale, er simpelt hen usand.
Det er i al sin sørgelighed et godt eksempel på, at Socialdemokratiet ikke vil være med at gøre noget her i samfundet, og det beklager jeg.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-04-24:
For det første vil jeg gerne have ministeren til at bekræfte, at når man bruger receptpligtig medicin, som det her jo handler om, er det, fordi man er syg, og ikke fordi man er rask.
Man gør det, fordi man er syg og har brug for medicinen, og når priserne stiger nu, fordi regeringen skal hente 300 mio. kr., kommer der altså en fordyrelse af den medicin, man har brug for og som lægen har udskrevet til en.
For det andet vil jeg gerne have ministeren til at bekræfte, at det ikke er ministeren, der har sørget for, at de unge piger nu får en vaccine.
Vaccinen har allerede været på markedet i et par år, men regeringen har ikke villet handle hurtigt nok og har ikke sørget for, at alle piger i 12-13-års-alderen kan få den vaccine kvit og frit ved at gå til deres praktiserende læge.
Man har tværtimod brugt halvandet år på at vente og vente og vente, mens flere og flere piger selv har betalt for denne vaccine.
Den har kostet 3.600 kr., og det, man så gør nu, er, at man finder pengene til nogle medicinbrugere hos nogle andre medicinbrugere.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-24:
Lad mig gentage: Kronikeren er fuldstændig friholdt, og jeg kan bekræfte, at den, der skal betale, eksempelvis kunne være sådan en som mig selv, der får receptpligtig høfebermedicin.
Men det føler jeg mig ikke syg af.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-04-24:
Nej, jeg hedder ikke Løhde!
Søren Krarup (DF), 2008-04-24:
Er fru Dybkjær opmærksom på, at der i Europas historie er to værdistrømninger?
Der er den, der knytter sig til Magna Charta, knytter sig til det engelske demokrati udformet især af Edmund Burke, og så er der det, man kunne kalde for den franske værdistrømning, som udspringer af naturretten, udspringer af Rousseau over den franske revolution, og hvor demokrati bliver til demokratur eller demokratisme, fordi der er ubetinget ret til fra magthaverens side at gøre med borgerne, hvad han vil.
Er fru Lone Dybkjær opmærksom på, at Lissabontraktaten knytter sig til den sidste, hvor begrebet frihed, begrebet selvstændighed er ophævet til fordel for helhedens ret til at sætte andre ud af spillet, dvs. ophæve de enkeltes frihed, det, der egentlig er kernen i den engelske værdistrømning med udgangspunkt i Magna Charta?
Er fru Dybkjær opmærksom på det?
Lone Dybkjær (RV), 2008-04-24:
Det er jeg sådan set, selv om jeg må indrømme, at jeg har brugt det meste af mit politiske liv til sådan noget mere konkret end det, hr. Søren Krarup har, og derfor selvfølgelig ikke har det filosofiske grundlag, som hr. Søren Krarup har.
Men jeg er simpelt hen ikke enig i den fortolkning, hr. Søren Krarup giver af EU-traktaten og af de lande, der står bagved, og det politiske arbejde, der er i forbindelse med det.
Det er det, jeg forholder mig til.
Det tror jeg også er meget godt at man gør som lovgiver: at man forholder sig til de faktiske forhold i jernindustrien.
Jeg bliver nødt til at sige, at med den baggrund, jeg har, har det altså været mit udgangspunkt i det politiske arbejde.
Jeg indrømmer gerne, at de store filosofiske diskussioner, som hr. Søren Krarup er mester i, er jeg slet, slet ikke mester i.
Søren Krarup (DF), 2008-04-24:
Nu synes jeg jo nok, at når man påkalder sig et værdigrundlag, så kan man ikke ganske undvige debatten.
Er det konkrete ikke, at Romtraktaten i marts 1957 begynder med beslutningen om at opbygge en overnational europæisk union, der uden ophør gøres stadig snævrere, og at dette har været det gennemgående i hele EU's udvikling?
Det er det, vi oplever i Lissabontraktaten, hvor nu Danmarks selvstændighed ophæves, i kraft af at vetoretten ophæves.
Det turde dog være temmelig konkret.
Lone Dybkjær (RV), 2008-04-24:
Jo, men friheden skal jo også have noget at have det i.
Jeg hører altså til dem, der ligesom hr. Søren Krarup har oplevet anden verdenskrig, og jeg kan godt sige, at jeg stemte ja i 1972, fordi jeg er født præcis i 1940, hvor tyskerne invaderede Danmark, og jeg blev klar over - ja, selvfølgelig ikke lige i det sekund, jeg blev født - at vi ikke kan klare os alene.
Vi har jo alle sammen en frihed inden for visse begrænsninger, også hr. Søren Krarup.
Jeg tror sådan set, det er vigtigt, at man også har en helhed for tingene, og jeg synes det er fint med den ramme, der er skabt for en helhed i det europæiske samarbejde.
Så forholder jeg mig altså konkret til det med værdigrundlaget.
Det har nogle konsekvenser, når man siger, at man skal have respekt for menneskerettighederne - det er jeg udmærket godt klar over at hr. Søren Krarup ikke synes er en god idé - og man skal også have rettigheder for personer, der tilhører mindretal etc. etc.
Jeg synes, det er et fremragende værdigrundlag.
Per Clausen (EL), 2008-04-24:
Nogle gange er udenrigsministeren ufattelig arrogant.
Man spørger om, hvorfor vi ikke kan få adgang til de papirer, som indgik i forhandlingerne om at få de ni punkter ud af traktaten.
Så svarer udenrigsministeren: Jeg har forklaret, hvad vi gjorde.
Jeg er nødt til at sige til udenrigsministeren, at udenrigsministerens ord indimellem ikke er nok.
Jeg er sikker på, at alt det, udenrigsministeren har sagt om de forhandlinger, er rigtigt, men jeg er også sikker på, at han ikke har sagt det hele.
Udenrigsministeren taler om, om der er mange eller få på Slotspladsen.
Jeg vil bare sige, at hvis udenrigsministeren interesserer sig for mange, så burde han måske have brugt lidt tid på at kigge på, at der var 40.000 mennesker, der skrev under på, at vi skal have en folkeafstemning i Danmark.
Det burde han ikke mindst, når man gør meget ud af, at Kommissionen, når der kommer 1 million underskrifter i EU fremover, da vil lytte meget til det.
Det må jo så betyde, at Kommissionen er mere demokratisk indstillet end udenrigsministeren, og det kan man selvfølgelig håbe på, men næppe tro.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-04-24:
Jeg må altså tilstå, at jeg er enig i det, som hr. Per Clausen siger, om, at udenrigsministerens arrogance når nye højder.
Det er simpelt hen det mest arrogante, jeg nogen sinde har været udsat for, henset til, at mellem 60 og 70 pct. af den danske befolkning rent faktisk støtter kravet om at få en folkeafstemning.
Udenrigsministeren står og peger på alle de her områder, hvor det bliver så fantastisk - medicinområdet, persondatabeskyttelse osv. - hvor vi kan blive stemt ned.
Så må jeg spørge: Hvad med artikel 9 i den nye traktat?
Artikel 9 siger noget helt nyt, nemlig at man skal indtænke beskæftigelse, social beskyttelse, uddannelse og sundhed i al den politik, man foretager sig.
Beskæftigelse, uddannelse og sundhed er altså helt nye ting, der skal tænkes ind i EU’s politikker.
Er det i vores interesse?
Søren Krarup (DF), 2008-04-24:
Udenrigsministeren var så venlig at svare på min kritik af spørgsmålet om suverænitet i forbindelse med EU.
Jeg må sige til udenrigsministeren, at det jo er som at møde 30-40 års debat, for det er jo det samme problem med suverænitet, nemlig at suverænitet naturligvis betyder - det er også det, vi siger - selvbestemmelsesret, og at udenrigsministeren så i stedet for siger indflydelse.
Det er jo fuldstændig rigtigt, at Danmark var et lille land i 1930'erne, som det stadig væk er det, og det var et land, der havde suverænitet.
Det betød ikke, at det havde stor indflydelse på sin omverden, men det betød, at det bestemte lovgivningen i sit eget land.
Og det kunne altså også i forhold til Tyskland gøre, som det ville, hvis det var villig til at betale prisen.
Jeg synes, hvis jeg må være lidt hoven, at udenrigsministerens niveau er for højt til, at han skal argumentere på den hjælpeløse måde, at han simpelt hen sammenblander suverænitet og indflydelse og på den måde kommer uden om den uafviselige kritik af Lissabontraktaten, der er tale om.