Marianne Jelved (RV), 2016-01-12:
For Radikale Venstre er det jo en helt afgørende målsætning i vores politiske arbejde – eller det er i hvert fald en af vores målsætninger – at vi gerne vil have lige løn for lige arbejde som noget fuldstændig almindeligt i Danmark, og det er meget, meget sværere, end man skulle tro.
Så langt tilbage jeg kan huske – og det er efterhånden nogle år –
har vi diskuteret de her ting og de uligheder, der ligger bag ved ønsket.
For kvinder er dårligere lønnet end deres mandlige kolleger, ofte også i private virksomheder, hvor de har samme arbejdsfunktioner.
Der foregår selvfølgelig fuldstændig legalt nogle forhandlinger mellem arbejdsgiveren og lønmodtageren om lønnen, og nogle gange foregår de individuelt.
Det kan lyde lidt akavet, men jeg synes, det er en opgave for De Studerendes Råd på de forskellige uddannelsesinstitutioner at tage det tema op, så man er forberedt på det, og man kan sagtens få rigtig mange gode råd rundtomkring af gode mandlige medarbejdere fra virksomheder, der vil komme og give en forklaring på, hvorfor de tror mænd er hårdere og bedre i forhold til at forhandle deres løn, end kvinder er.
Viden om uligheden er jo afgørende for, at man kan gøre noget ved den, og derfor er det rigtig ærgerligt set med radikale øjne, når det gælder det, der i hvert fald var et forsøg på at få en lønstatistik, der skulle gøre det mere konkret og mere nærværende, også på mindre virksomheder, hvor lønforskellene faktisk reelt er større end på de større virksomheder, hvis vi skal stole på SFI's analyser, og det gør jeg.
For så har vi jo endnu mere brug for at få den lønforskel frem i lyset og gjort til en almen viden, vi har, og som kan ruste os til at arbejde for, ligegyldigt hvilket køn vi så repræsenterer, at vi får lige løn for lige arbejde.
Det, der også er ærgerligt i det lovforslag, der ligger nu, og som afløser det, der var et forsøg på at lave en mere omfattende lønstatistik, som ramte flere arbejdspladser end ellers, er, at man gør det endnu vanskeligere ved at stille nye krav, således at de skal modtage Danmarks Statistiks lønstatistikker i procenter, lønforskellen i procenter, i stedet for gennemsnitligt i kroner og øre.
Det er faktisk meget vanskeligere at operere med procenter, end det er at gøre det med kroner og øre i den her type sager, og det er formentlig ren psykologi.
Det er jo folkeoplysning, vi taler om.
Vi taler om, hvordan vi kan oplyse ikke bare de medarbejdere, som er på arbejdspladserne, men befolkningen som helhed, om, hvad det er for et samfund, vi har, og hvor der er uligheder, som vi gerne vil gøre noget ved, og hvilken karakter de uligheder har.
Det er vigtigt, at det bliver et samtaleemne ved søndagsfrokosten og mange andre steder, hvor vi sætter os ned og diskuterer, hvordan samfundet har det.
Det er også ærgerligt, at der bliver endnu færre virksomheder, der skal aflevere den lønstatistik på den måde, som vi gerne så det, nemlig ved at gå fra et krav om 35 ansatte til 35 fuldtidsansatte.
Det fører til færre virksomheder, der gør det – og det er jo igen ærgerligt – og hvorfor nu det?
Altså, det er, som om den regering, vi har siddende nu – desværre, må jeg sige – gør alt, hvad den kan, for ligesom at give dårligere vilkår for at diskutere lige løn for lige arbejde og få det til at være et tema, som kommer til at spille en rolle på mange forskellige områder.
Også det lovforslag, der kommer efter det her, og som vi skal drøfte om lidt, hvor det fremgår, at fædre og mødre tager forskellige typer og længder barselsorlov, handler jo dybest set om løn.
Så derfor er det vigtigt, at vi ikke giver op, men at vi finder vores egne veje, og »vi« er så os, der er mere progressive, og som gerne ser hele det her tema gjort til en dagsordenssættende ting i vores omgangskreds og i vores familieliv osv.
For det vedrører os alle sammen, og det er med til at skabe et bedre samfund, hvis vi har lige løn for lige arbejde, end det samfund, vi har i dag.
Det betyder også, at vi skal gøre, hvad vi kan, for at ruste medarbejderne, som på arbejdspladserne skal prøve at skaffe sig gehør for at blive delagtiggjort i den lønstatistik, som man kan lave meget enkelt på en arbejdsplads.
Altså, det er jo ikke kæmpestore regnestykker, vi taler om her, det er oplysningsvirksomhed.
Så L 89 er et tilbageskridt, og det er beklageligt, det er endda meget beklageligt, men vi fortsætter i Radikale Venstre fortrøstningsfuldt arbejdet for lige løn for lige arbejde, og når vi sætter os nogle mål, plejer vi også at nå dem på et tidspunkt.
Men jeg håber, vi er flere om at gøre det.
Tak for ordet.