Søren Pind (V), 2016-04-29:
Jeg kan se, at både fru Trine Bramsen og jeg lærer noget her i dag.
Lovforslaget, som vi skal drøfte i dag, går ud på at ophæve tre konkrete bestemmelser i den nye offentlighedslov.
Det skyldes for det første, at vi ikke er enige i indholdet af forslaget.
Det vil jeg komme nærmere ind på.
Hertil kommer for det andet, at den nye offentlighedslov bygger på en bred politisk aftale, som vi er en del af.
Det vil jeg også komme nærmere ind på.
De tre bestemmelser, der foreslås ophævet med lovforslaget, fastsætter alle tre undtagelser fra retten til aktindsigt.
Det drejer sig om lovens § 22, § 24 og § 27, nr. 2. Bestemmelserne går under navnene kalenderreglen, ministerbetjeningsreglen og folketingspolitikerreglen – meget mundret.
Det er alle tre bestemmelser, der blev indført med den nye offentlighedslov.
Den blev vedtaget i juni 2013 og trådte i kraft den 1. januar året efter.
Loven har altså nu fungeret i lidt over 2 år.
Loven afløste den tidligere gældende offentlighedslov, der var fra 1985.
Den nye lov baserer sig på en politisk aftale indgået mellem de daværende regeringspartier, Socialdemokraterne, Det Radikale Venstre og Socialistisk Folkeparti samt Venstre og Det Konservative Folkeparti.
Den nye lov og den politiske aftale baserer sig på et grundigt forarbejde fra den såkaldte Offentlighedskommission, der havde fået til opgave at udarbejde et udkast til en ny offentlighedslov.
Formålet med kommissionens arbejde var at udbygge offentlighedslovens grundlæggende princip om åbenhed og demokratisk kontrol og at tilpasse den til nutidens forhold.
Der blev især sigtet til den udvikling, der er sket i forhold til brug af statslige selskaber, udlicitering, digitalisering og ændrede samarbejdsstrukturer i forvaltningen.
Det forslag, som Offentlighedskommissionen udarbejdede, var i al væsentlighed det samme, som et stort flertal i Folketinget vedtog som den nye offentlighedslov.
Den lov videreførte på mange måder opbygningen og grundprincipperne fra den tidligere gældende lov.
Der er på en række punkter tale om regler, der udvider åbenheden i den offentlige forvaltning, men der er også regler, der indskrænker åbenheden i forhold til den tidligere gældende lov.
Og jeg vil gerne fremhæve nogle enkelte af de ændringer, der skete.
Med den nye lov skete der en udvidelse af lovens anvendelsesområde til også at omfatte Kommunernes Landsforening og Danske Regioner samt visse statsligt ejede selskaber.
Der er indført en ret til såkaldt dataudtræk.
Det vil sige, at myndighederne skal sammenstykke data fra deres databaser, hvis der bedes om det.
Der er endvidere sket en udvidelse af den såkaldte ekstraheringspligt, der nu også omfatter såkaldte interne faglige vurderinger.
Det vil sige, at der er adgang til det faglige grundlag bag lovforslag og andre politiske initiativer, også når de kun fremgår af interne dokumenter.
Der er altså tale om væsentlige udvidelser af åbenheden.
Det er måske en lidt overset del af den diskurs, der har været om loven – sagt meget underdrevent.
Og det er blot en del af en række udvidelser, som har fundet sted.
Men man kan konstatere, at fokus i forbindelse med debatten om offentlighedsloven ikke har været på at undersøge og belyse de udvidelser af åbenheden, der er sket med loven.
Både før og efter lovens vedtagelse har der i stedet i den offentlige debat udelukkende været fokuseret på de begrænsninger af åbenheden, som også fandt sted.
I den forbindelse har fokus særlig været på de nye bestemmelser i § 27, nr. 2, og § 24, som foreslås ophævet, altså ministerbetjeningsreglen og folketingspolitikerreglen.
Før jeg siger noget nærmere om disse to regler, vil jeg lige sige lidt om den såkaldte kalenderregel, som også foreslås ophævet.
Efter bestemmelsen omfatter retten til aktindsigt ikke sager om førelse af kalenderen.
Bestemmelsen udvider en bestemmelse i den tidligere gældende lov, der undtog ministres kalendere for aktindsigt.
Bestemmelsen herom baserede sig på en bred aftale fra 2009 mellem den daværende regering, VK-regeringen, og Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet, Socialistisk Folkeparti og Det Radikale Venstre.
Udvidelsen indebærer, at alle kalendere, der føres af offentligt ansatte som led i tjenesten, er undtaget fra aktindsigt og altså ikke kun ministres.
Bestemmelsen baserer sig på et forslag fra Offentlighedskommissionen.
Kommissionen lagde bl.a. vægt på hensynet til de ansatte og den utryghed, de ville kunne have omkring begæringen om aktindsigt i deres kalendere.
Det er i øvrigt nogle af de samme hensyn, der ligger til grund for, at der heller ikke er ret til aktindsigt i den enkelte ansattes personalesager.
Så går jeg til ministerbetjeningsreglen og folketingspolitikerreglen.
§ 24 indeholder en undtagelse af dokumenter fra aktindsigt, som er udvekslet i forbindelse med ministerbetjening.
Og § 27, nr. 2, indeholder en undtagelse fra aktindsigt af dokumenter, som er udvekslet mellem en minister og folketingsmedlemmer som led i visse politiske processer.
Begge bestemmelser har til formål at beskytte de politiske processer, som er en uundværlig del af udarbejdelsen af lovforslag og andre politiske initiativer.
Reglerne sikrer, at der er mulighed for internt i en regering med tilhørende embedsapparat og i en forhandlingssituation med forskellige partier at udveksle forslag, synspunkter og ideer, uden at der er indsigt heri.
Det, der groft sagt er indsigt i, er det endelige resultat og de faktiske oplysninger og faglige vurderinger, der har ledt frem til resultatet, men ikke de foreløbige forslag eller meningsudvekslinger, som har været en del af processen.
Når man hører debatten, får man nærmest det indtryk, at hensynet til at beskytte den interne beslutningsproces i en regering og i politiske forhandlinger ikke er et legitimt hensyn.
Man får det indtryk, at det bedste ville være, at drøftelser mellem ministre om, hvad indholdet af politiske initiativer skal være, og drøftelser mellem en regering og partiernes ordførere om politiske aftaler, foregik i fuld åbenhed.
Det er jeg dybt uenig i.
Der er næppe nogen organisation, virksomhed, forening eller andet, der kan fungere uden at have interne drøftelser, som man ikke deler med andre, om, hvad man skal lande på af løsninger i forskellige situationer.
Det gælder for politiske partier, det gælder for andre foreninger, og det gælder også for regeringer.
Særlig hvis man beskæftiger sig en smule med demokratiets tilstand i dag og deltager i beklagelserne over alt det proces, vi hele tiden ser omtalt i medierne, så burde man egentlig have forståelse for det, jeg taler om her.
Det er klart, at der for en regering dog må være en helt anden grad af åbenhed end for private foreninger og politiske partier.
Det er jo så derfor, vi har en offentlighedslov.
Det er ikke for at underkende, at man kan have forskellige holdninger til, om vi med den ny offentlighedslov har ramt det rette snit på dette punkt – det kan man naturligvis – men der er en tendens til helt at miskende de hensyn, der ligger bag reglerne.
Der er sådan set ikke noget nyt i, at hensynet til den interne og politiske beslutningsproces beskyttes med offentlighedsloven.
Det er der også en kraftig tendens til at overse.
Når det med store overskrifter beskrives, hvor ofte ministerbetjeningsreglen har været anvendt, glemmes det ofte, at en stor delmængde af det, der undtages, formentlig også ville være undtaget efter de tidligere gældende regler.
Også efter den tidligere gældende offentlighedslov kunne en række dokumenter således undtages fra aktindsigt ud fra hensynet til den interne og politiske beslutningsproces.
Reguleringen i 1985-loven var imidlertid noget mere tilfældig og usammenhængende, end det er tilfældet i dag.
Før den ny offentlighedslov kunne man således undtage dokumenter udvekslet mellem ministerier om lovgivning fra aktindsigt, men ikke dokumenter udvekslet om bekendtgørelser eller andre politiske initiativer.
Man kunne undtage dokumenter, der var udvekslet mellem kontorer og afdelinger af myndigheder, men hvis dokumenter blev udvekslet med andre ministerier, var det undergivet aktindsigt.
Man kunne undtage dokumenter, der var udarbejdet til ministermøder for aktindsigt, selv om de var udvekslet mellem ministerier, men hvis dokumentet var udarbejdet med henblik på drøftelser på embedsmandsniveau, var det undergivet aktindsigt.
Med den nye lov er der lagt et mere klart snit, der fokuserer på den sammenhæng, et dokument udveksles i.
Og hvis udvekslingen sker som led i en politisk beslutningsproces, er dokumenterne som udgangspunkt ikke undergivet aktindsigt.
Det snit kan man være enig eller uenig i, men der er et hensyn at tage til den interne og politiske beslutningsproces, og det er der altså ikke noget nyt i.
Det forslag, vi behandler i dag, er sådan set et rigtig godt eksempel på de tendenser i debatten om offentlighedsloven, som jeg har været inde på, nemlig at hensynet til fortrolighed omkring den politiske og interne beslutningsproces overhovedet ikke anerkendes, og at det overses, at ministerbetjeningsreglen omfatter en række typer af dokumenter, der også var undtaget fra aktindsigt efter den tidligere gældende offentlighedslov.
Der lægges med forslaget bl.a. op til at ophæve § 24, og der lægges ikke op til at sætte noget i stedet.
Der lægges således ikke op til at genindsætte de bestemmelser, der fandtes i den tidligere gældende offentlighedslov til beskyttelse af den interne og politiske beslutningsproces.
Det er ret bemærkelsesværdigt.
Det indebærer bl.a., at hvis forslaget vedtages, vil der være adgang til aktindsigt i dokumenter, der udarbejdes til og forelægges for regeringsudvalg.
Det kan man mene at der skal være aktindsigt i, men det er i givet fald et voldsomt nybrud, som regeringen er dybt uenig i.
Jeg anerkender selvfølgelig fuldt ud, at særlig de bestemmelser, jeg har været inde på, har givet anledning til betydelig debat, og som bekendt blev det en del af den politiske aftale om loven, at der i starten af det nye år, når loven har været i kraft i 3 år, skal igangsættes en evaluering af § 24 og § 27, nr. 2, i den ny offentlighedslov.
I første omgang følger det af aftalen, at Folketingets Ombudsmand skal anmodes om at redegøre for, om myndighedernes praksis efter bestemmelserne er i overensstemmelse med reglerne.
På baggrund af Ombudsmandens udtalelse skal Justitsministeriet udarbejde en redegørelse om erfaringerne med bestemmelserne og med loven i øvrigt, og om der er behov for ændringer.
Den redegørelse vil vi komme til at debattere her i Folketinget.
Og i kredsen af partierne bag den politiske aftale er vi gået i gang med at drøfte den nærmere proces for evalueringsforløbet, og den kreds skal mødes igen inden for kort tid.
Så for at opsummere: Regeringen er imod forslaget, men vi er enige i, at man skal se på erfaringerne med de nye regler.
Det er der lagt spor ud for.
Den proces drøftes lige nu mellem aftalepartierne bag loven.