Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-04-21:
Indledningsvis vil jeg gerne takke Folketinget for behandlingen af vores beslutningsforslag.
Jeg noterede mig endda, at den konservative ordfører fik sagt, at partiet er for, men så blev det så kvalificeret lidt senere, og så var partiet nok mest imod, men fred være med det.
Sådan er det.
Generelt er der ikke stor støtte til forslaget her i salen, og det er jo i øvrigt på trods af, at en bred kreds af partier her i Folketinget har problematiseret det forhold, at EU-borgere har for let adgang til eksempelvis dagpenge.
Ministeren selv sagde jo f.eks. til Politiken den 21. september 2015 om netop dagpengene: »Der bør være mulighed for en karensperiode af en vis størrelse, hvor man kan stille krav om, at man skal have arbejdet for eksempel et par måneder, sådan som vi har det i Danmark nu«.
I det tilfælde, at briterne stemmer for at forblive medlem af EU ved folkeafstemningen til juni, vil Danmark have mulighed for at indeksere børnefamilieydelsen til børn, hvis forældre opholder sig i Danmark, men som selv befinder sig i forældrenes hjemland.
Jeg anerkender, at det er et lille skridt i den rigtige retning, men det er jo slet ikke det optjeningsprincip, som regeringen selv har ønsket så sent som i det samråd, der var i Skatteudvalget den 27. oktober.
Det efterlader jo så flere forskellige muligheder.
Enten kan man slå sig til tåls med det, eller man kan vælge at udfordre EU-systemet.
Her har justitsministeren jo været ganske klar i mælet.
Den 2. december sagde ministeren til Information: »Det er ikke svært at gå ned i Folketinget og vedtage en lov med 90 mandater bag sig og sige, at man nu trækker suverænitet tilbage.
Konsekvenserne kan derimod blive store eller små.
Det ved vi ikke, for det vil i sidste ende være op til EU-Domstolen«.
Nu ved jeg jo godt, at det her er sagt dagen før en vigtig folkeafstemning, men ikke desto mindre må man stole på, hvad politikerne siger, også dagen før en folkeafstemning.
Her får justitsministeren det jo fremstillet, som om det er ganske ligetil sådan at tage suverænitet tilbage fra EU.
Det kræver bare en afstemning her i Folketinget, og så er den potte ude.
Vi har jo sikkert alle sammen oplevet sådan en uvorn baby, der spilder mælk ned ad sig selv og på gulvet bare for sådan at få lidt skæg i gaden.
Og der kommer far og mor også og tørrer op bagefter.
Jeg ser faktisk dagens debat på samme måde.
Justitsministeren har simpelt hen dynget køkkengulvet til med mælk og havregryn, og nu er beskæftigelsesministeren så sendt i byen for at tørre op.
Det er i og for sig ikke en opgave, som jeg under beskæftigelsesministeren, men nu er Folketingets forretningsorden jo sat sådan sammen, at ministrene har deres porteføljer, og hvis en minister har sagt noget forvrøvlet sludder på en anden ministers område, så kan vedkommende ikke stilles til regnskab herfor i Folketingssalen.
Og så er det jo beskæftigelsesministeren, som må stå på mål for justitsministeren i den her sag.
Det, jeg ikke kan forstå, og som mange danskere sikkert heller ikke kan forstå, er, når det nu er så nemt, som justitsministeren siger, at trække suverænitet tilbage til Danmark, hvorfor man så ikke bare gør det.
Man må jo så forstå, at i virkelighedens verden er det, fordi det ikke er helt så nemt, som justitsministeren forsøgte at bilde danskerne ind dagen før folkeafstemningen om retsforbeholdet.
Det er faktisk svært.
Det er faktisk umuligt, fordi EU mener, at EU's regler har forrang frem for danske love, og her i Folketinget er det jo sådan, at den grundlæggende præmis accepteres af stort set alle.
Det er jo også derfor, at ekspert efter ekspert har tilkendegivet, at det netop ikke var noget, man bare lige gjorde ved at gå ned i Folketingssalen.
I EU-traktaten findes der jo ingen mulighed for, at medlemslande kan forlade EU-love enkeltvis.
Når man først har sagt ja, er det inden for den EU-retlige kontekst et ja, og så er der ingen fortrydelsesret.
Jeg ville ønske, der var.
Det var da fantastisk, hvis den skønne buffet, som jeg tit i valgkampen op til retsforbeholdsafstemningen hørte at en afskaffelse af retsforbeholdet ville medføre, rent faktisk var sådan indrettet, at man kunne undlade at spise videre, hvis man havde fundet ud af, at den ellers så tiltalende ret, man har fået øst op på tallerkenen, viste sig alligevel ikke at falde i ens smag.
Men sådan er det altså ikke.
Der er derimod naturligvis en mulighed for at forlade hele EU på en gang.
Det kan man altid gøre.
Men det er jo trods alt en beslutning med temmelig vidtrækkende konsekvenser.
Nu blev det jo heldigvis et nej ved folkeafstemningen den 3. december.
Men hvad, hvis det var blevet et ja?
Kunne Danmark så bare have fortrudt tilslutningen, som justitsministeren mere end antydede?
Nej, det kunne Danmark ikke.
Det er derfor, at vi med en parallelaftale om dansk deltagelse i Europol står mere frit, for sådan en aftale kan Danmark nemlig uden videre opsige, hvis det er det, på samme måde, som vi i dag ville kunne opsige vores deltagelse i Schengensamarbejdet, som jo også bygger på en parallelaftale.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti gerne så, at man havde fuldstændig kontrol over, hvem der har adgang til danske velfærdsydelser lige fra uddannelsesstøtte over børnefamilieydelse til dagpenge.
Men vi må konstatere, at den ret er overladt til EU, og at Danmark ikke kan tage den tilbage uden at bryde med vores EU-retlige forpligtelser, uanset at flere partier i Folketinget i hvert fald tidligere har tilkendegivet reservationer over for det forhold.
Hvad kan man så lære af den her debat og hele den her misere?
Afgivelse af suverænitet er afgivelse af suverænitet, og skal vi have den tilbage igen, er det først og fremmest, fordi EU er villig til at aflevere den tilbage til os, ikke alene til Danmark, men til alle EU-lande.
Det er også det spor, vi gerne forfølger i Dansk Folkeparti.
Vi ønsker en grundlæggende reform af EU-systemet; vi ønsker et system, der kan vinde opbakning i befolkningerne, men det forudsætter, at EU rent faktisk begynder at levere magt tilbage til nationalstaterne, for vi kan jo, som dagens debat også viser, ikke gøre det selv, uden at det har store konsekvenser for Danmark.
Det ærgrer mig, at der i dag ikke har vist sig et flertal på 90 mandater i Folketinget for at løse problemet med optjeningsprincipperne på den ikke svære måde, som justitsministeren jo har anvist.
Der er jo, synes jeg i hvert fald, ikke så meget, der tyder på, at vi lige nu kommer ret meget længere, for så vidt angår sammenlægningsprincippet.
Tværtimod risikerer vi vel at stå i en situation, hvor vi skal slække de danske værnsregler, hvis Finland taber den sag, som Europa-Kommissionen har anlagt mod landet, fordi finnerne har dristet sig til at stille et beskæftigelseskrav på 4 uger til EU-borgere, der vil have del i de finske ydelser.
Men vi må jo se, hvad der sker i den sag.
Så kan det jo være, at det bliver aktuelt at genfremsætte det her forslag i den situation.