Karen Hækkerup (S), 2009-05-18:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for en ualmindelig positiv modtagelse af Socialdemokraternes forslag til, hvordan vi kan styrke indsatsen over for mennesker, som har været udsat for personfarlig kriminalitet, og som altså er ofre.
Jeg vil gerne vende tilbage til det, som fru Line Barfod sagde næsten afslutningsvis, hvor fru Line Barfod sagde, at det er vigtigt, at vi begynder at fokusere på, hvordan man kan holde op med at være offer.
Jeg er simpelt hen så enig.
Det der med, at man er offer, er en situation, hvor man er henvist til at være magtesløs, hvor man er afventende, og hvor man er den, der er den slåede.
Jeg tror, det er rigtig vigtigt, at vi begynder at fokusere på, at når man har været udsat for en forbrydelse, er man overlever; man er den, der har klaret det, man er den, der skal ud på den anden side, man er den, der skal lære at leve med det, der er sket.
Der er ikke nogen, der kan leve med at være et offer et helt liv.
Der er ikke nogen, der kan leve med altid at skulle være den, det er synd for, eller som er et offer.
De, som har udstået de her voldsomme forbrydelser, og som altså har klaret det, skal bakkes op også i at kunne finde ud af at leve med den forbrydelse, som de altså har været udsat for.
Socialdemokraternes forslag, som vi lige har behandlet, indeholder fem punkter, der bl.a. handler om, at vi skal give større erstatninger til dem, som er ofre, eller som har været udsat for personfarlig kriminalitet.
Der vil jeg gerne sige, at jeg er utrolig glad for, at der så bredt blandt Folketingets partier lyder en samstemmende interesse i, at vi skal have hævet erstatningerne.
Jeg synes virkelig, at det er dybt krænkende, at et voldtægtsoffer, som eksempelvis har været udsat for fuldbyrdet voldtægt, kan få i omegnen af 70.000 kr. i erstatning.
Jeg synes virkelig, at det er meget, meget få penge, når man tænker på, hvor stort et ar på sjælen et voldtægtsoffer har, og også tænker på, hvor invaliderende det kan være rigtig, rigtig mange år fremover i et voldtægtsofres liv, at man har været den forbrydelse igennem.
Ganske ofte sker der jo det med voldsofre, uanset om de har været udsat for voldtægt, eller om det er seksuelle overfald, eller om det bare er almindelig personfarlig kriminalitet, at de jo altså bliver invalideret ganske grusomt.
For én ting er, at sårene heler; noget andet er, at sjælen også skal med.
Og så handler det her ikke længere bare om, at man har været udsat for en forbrydelse; så handler det om mennesker, som lige pludselig befinder sig på kanten af deres eksistens på grund af noget, som er kommet til dem udefra.
Der skal vi altså blive langt bedre til at gå ind og støtte op og hjælpe de mennesker, som er så ulykkelige og så uheldige at være dem, der bliver ramt af forbrydelser, sådan at deres liv ikke braser sammen.
Det var noget af det, vi så på, da Retsudvalget sidste sensommer var i Sverige.
Det har vi i hvert fald kunnet se på antallet af beslutningsforslag, som Folketinget har behandlet, efter at Retsudvalget kom tilbage fra Sverige.
Stort set alle partier har ladet beslutningsforslag fremstille, som tager udgangspunkt i de erfaringer, vi fik med fra det svenske.
For i Sverige har de en helt anden tilgang til det med at være udsat for en forbrydelse.
Hos dem handler det om, at man tager ofret i hånden og hjælper ofret igennem, sådan at offertiden kan blive overstået hurtigst muligt, men også så den bliver overstået så smertefrit som overhovedet muligt.
Hjemme hos os skal man kæmpe for at få sin erstatning, og den ikke særlig høj, når den kommer.
I Sverige er det omvendt, der ringer de selv og spørger: Er pengene kommet?
Er der noget, vi kan gøre for dig?
Hvordan kan vi hjælpe dig mere?
Jeg synes, at vi skal prøve at se, om vi ikke også i Danmark kunne blive langt mere menneskelige i den måde, hvorpå vi ser på mennesker, som har været udsat for forbrydelser.
De har været meget igennem og har ikke også kræfter til at skulle kæmpe med et stift system, som ikke er indrettet til at være smidigt.
Jeg er glad for, at Folketinget bakker op om de større erstatninger, som Socialdemokraterne synes at vi skal have, og jeg er også tilfreds med, at justitsministeren vil vælge at nedsætte en hurtigtarbejdende arbejdsgruppe.
Det trøster mig rigtig meget, at den er hurtigtarbejdende, især når man tænker på erfaringerne med regeringens kommissioner; det er jo ikke noget, der normalt går alt for hurtigt.
Så en hurtigtarbejdende arbejdsgruppe er måske noget, vi kan håbe på en gang at se resultatet af.
Jeg også glad for tilslutningen til, at vi etablerer en erstatningsfond, hvor alle, som får en dom, skal indbetale 500 kr., som så kan gå til bl.a. erstatninger, men også til forskning og til eksempelvis det, som SF er inde på, nemlig offerrådgivning.
SF rejser spørgsmålet om, hvordan vi kan bakke op om offerrådgivningen.
Jeg tror, der er mange mennesker i Danmark, der slet ikke kender vores system.
Men er man udsat for en forbrydelse, har vi faktisk et system, der er landsdækkende.
Hvis man ringer til offerrådgivningen, kommer der en frivillig hjælper ud til en, som kan være der i den første tid, kan hjælpe med at træffe aftaler og med at finde ud af, hvor man skal søge behandling.
Skal man på krisecenter?
Skal man have taget kontakt til familie eller arbejdsplads?
Den første akutte hjælp kan man få, hvis man henvender sig til offerrådgivningen.
Det er et landsdækkende system, som opererer i alle egne af landet, og hvor frivillige har døgnvagter for at være parate, hvis der skulle være nogen, der får brug for dem.
De her frivillige, som altså arbejder der for at hjælpe, når uheldet er ude og mennesker bliver udsat for forbrydelser, får ikke betalt deres transportudgifter, og de har længe fremført det som dybt urimeligt, at de rent faktisk skal have penge op af lommen for at hjælpe.
Det synes vi hos Socialdemokraterne også er urimeligt, og jeg kan notere mig, at det jo var med i det beslutningsforslag, som SF fremlagde, som hed B 88.
Hvor er det rart, at tingene får lov til at arbejde videre - at ministeren ikke bare jorder de gode ting, som kommer.
Det er en ny stil, den her regering udviser, hvor man rækker hånden ud, når oppositionen rent faktisk har nogle gode bud på hjerte.
Det glæder mig meget, for det er i alles interesse, ikke mindst i de mange menneskers, som hver eneste dag kæmper med at have været udsat for en forbrydelse.