Lone Dybkjær (RV), 2010-02-09:
Tak, hr. formand.
Takket være mine gode kollegaer herinde, som har været så venlige at trække debatten, har jeg jo altså også kunnet nå at komme tilbage og holde min ordførertale, som ganske rigtigt skulle have været holdt af en anden.
Jeg vil starte med at sige tak til Enhedslisten – det er måske lidt voldsomt ligefrem at sige tak til Enhedslisten, men det vil jeg da gerne gøre – for at tage det her emne op.
Altså, man skal jo ikke være mindre rosende, end De Konservative er over for Enhedslisten; det synes jeg ikke vil være passende, så det vil jeg også gøre.
Men så vil jeg undre mig en lille smule over, når vi nu har to fortrinlige ministre her i dag, at Enhedslisten ikke har taget den tredje minister med, nemlig beskæftigelsesministeren.
Det siger jeg selvfølgelig ikke bare for sjov, men det siger jeg
, fordi er der noget, der påvirker sundheden i Danmark i dag, er det jo faktisk, hvor man er på arbejdsmarkedet – dels om man er inden for arbejdsmarkedet eller uden for arbejdsmarkedet, dels og frem for alt, hvor man er placeret i hierarkiet på arbejdsmarkedet.
Det er virkelig det, der betyder noget.
Det er selvfølgelig, fordi det er et arbejde, man ikke selv bestemmer over, men også, fordi det simpelt hen er fysisk hårdt og ensidigt gentaget arbejde.
Nu har man f.eks., hvad angår rengøring, fået en lille smule mere blik for det, men det er jo altså stadig ikke sådan, at man kun gør rent i en halv time eller noget i den størrelsesorden.
Det er stadig væk hårdt fysisk arbejde, og alle rapporter viser, at man bliver slidt ned i løbet af ganske kort tid.
Så derfor er arbejdssituationen måske den allervigtigste faktor med hensyn til at fremme, om jeg så må sige, den sociale ulighed i samfundet, og derfor havde jeg gerne set, at forespørgslen også var rettet til beskæftigelsesministeren.
Så har jeg overhovedet ikke nævnt de fradragsberettigede sundhedsforsikringer, som jo altså også kun gælder for dem, der er på arbejdsmarkedet, og som alle os andre – hvis ikke vi er i en situation, hvor vi kan få en – altså oven i købet også skal bidrage til, fordi de som sagt er fradragsberettiget.
Nå, uanset om beskæftigelsesministeren er her eller ej, må vi jo konstatere, at der er store uligheder i sundhed hos danskerne.
Jeg har prøvet at sige, at den allervigtigste faktor er spørgsmålet om forholdene på arbejdsmarkedet.
Man kan sige det på en anden måde: at det er de danskere med de allerlaveste indkomster og de allerringeste uddannelser, der har den laveste middellevetid.
Og det er sådan set sundhedsmæssigt set et udtryk for social ulighed i samfundet
Det er så også de grupper, der er mest belastede, og det er også de grupper, der lettest får forhøjet blodtryk etc.
Det er så også de grupper, der bruger mest medicin, men som ikke bruger mest tid hos lægen.
Så der er altså virkelig tale om et samspil mellem en lang række bestemte faktorer.
Samlet set – det vil jeg godt sige til Enhedslisten, også på baggrund af det forslag til vedtagelse, som Enhedslisten har fremsat – er der jo ikke tvivl om, at det er en bred, målrettet indsats, der skal til, hvis vi skal ændre på den sociale ulighed i sundhed i Danmark.
Så det er jeg sådan set enig med Enhedslisten i.
Jeg er bare ikke helt parat til at udskrive en check på 50 eller 100 mia. kr., men jeg har jo heller ikke nogen olieindtægter eller andet at tage af, sådan som Enhedslisten har.
Og sådan er der jo så meget.
Men det er en bred indsats, der skal til.
Da vi nu ikke kan sætte ind på alle områder, men måske i virkeligheden bare skal prøve på ikke at forværre tilstanden på en lang række områder, synes jeg, at der er én vigtig ting i den her debat.
Det er virkelig, at vi får ordet forebyggelse ind.
Jeg synes personligt, og det mener Det Radikale Venstre, at vi skal sætte ind på at forhindre den nye store folkesygdom i Danmark, nemlig overvægt.
Og der skal vi starte lige med det samme fra fødslen.
Jeg tror, at det vil være et lille net forslag – som regeringen selvfølgelig ikke går med på – som vil hjælpe meget, fordi vi så måske allerede fra starten får fat i nogle af de børn, der risikerer overvægt, og frem for alt måske også får fat i deres forældre, for det er jo det vigtige i det.
Det hjælper jo ikke – det ved vi jo alle sammen – bare at sætte ensidigt ind over for børnene, hverken før skolealderen eller i skolealderen.
Vi skal i allerhøjeste grad også have forældrene med.
Hvis vi tager fat dér, altså allerede inden skolealderen og i skolealderen, og får fat i både børnene og deres forældre, kan vi måske bryde den kurve, der er på vej, for den er jo dramatisk.
Det er jo sådan, at overvægten stiger og stiger.
Det kan vi jo måle, vi har ikke en total statistik på alt, men vi har rigeligt til at kunne sige, at overvægten bliver den næste store udfordring.
Derfor synes vi, at det er det, man skal koncentrere sig allermest om.