Jeppe Mikkelsen (RV), 2014-05-02:
Tak for ordet, hr. formand.
Det er jo en meget kompliceret affære, vi giver os i kast med her.
Jeg tror heller ikke, det er så vanvittig ophidsende at sidde og lytte til.
Der er uhyre mange elementer i det, og som det er fremgået af de tidligere taler, er det også meget tekniske ting, det drejer sig om.
Så jeg tror, jeg vil starte med et sådan helt basalt spørgsmål, nemlig hvorfor vi egentlig gør det her.
Vi gør det, fordi der jo er meget lange sagsbehandlingstider ved landsretterne, og sagsbehandlingstiderne er et element i borgernes retssikkerhed.
For det går naturligvis ud over retssikkerheden, hvis deres sager bliver trukket så markant i langdrag.
Det tror jeg vi alle sammen på tværs af partier kan enes om, og derfor tror jeg også, vi kan enes om det fornuftige i at se på, om vi kan gøre nogle ting lidt hurtigere til gavn for de danske borgere.
Det skal selvfølgelig så bare ske, uden at vi krænker borgernes retssikkerhed endnu mere.
Derfor vil jeg også gerne række hånden ud og opfordre hele udvalget til at gå konstruktivt til værks hen over de næste par måneder her frem mod sommer.
Lad os se, om vi ikke kan få alle med om bord i det her lovforslag.
Jeg er i hvert fald åben over for i udvalgsbehandlingen at drøfte nogle af de enkelte elementer.
Ud over det her med appel til landsretterne indeholder lovforslaget jo også en række andre elementer, som ikke har så meget med appelmuligheder at gøre.
Det gælder f.eks., at der nu kan ske tvangsfyldbyrdelse på grundlag af gældsbreve osv., som ikke er underskrevet med pen, men som er underskrevet digitalt, og det synes jeg faktisk er en rigtig, rigtig god ting, som jeg ved glæder branchen og gør, at det her simpelt hen går hånd i hånd med ønsket om at have et mere moderne og mere digitalt samfund.
Men i forhold til det her med appelmulighederne synes jeg, at der er tre elementer, som jeg kort vil berøre.
Det første er landsretternes mulighed for at screene og afvise sager, der er udsigtsløse, og det kan jo i første omgang lyde meget, meget voldsomt.
Jeg tror dog, vi skal huske på, at det her forslag er noget, der er udarbejdet blandt advokater og dommere, og jeg ved, at de har hentet inspiration i Norge, hvor man har en lignende model.
Og det er for at undgå, at folk udelukkende anker for at trække sager i langdrag, efter de har tabt dem, med det formål at de så kan undgå at betale regningen lige med det første.
Og man kan på den måde sige, at retsvæsenet er en form for kassekredit for de her skyldnere, og det går jo ud over dem, der har krav på pengene, og det går ud over alle de andre sager, fordi de bliver forsinket.
Men for at landsretten kan afvise en sag, kræver det jo altså, at den, som appellerer, ikke kommer med noget som helst substantielt nyt i sagen, altså f.eks. blot skriver, at man anker.
Og her skal landsretten så gå ind og stille spørgsmål om, hvorfor der ankes, altså hvis de er i tvivl om det, og det synes jeg er en central pointe.
Altså, man afviser ikke bare uden videre.
Man hører den appellerende part om, hvorfor parten mener, at byretten tog fejl, eller hvorfor sagen ønskes behandlet igen.
Og selv hvis landsretten efter den her høring afviser en sag, kan den her afgørelse også kæres, så det er ikke bare sådan et carte blanche til, at de danske landsretter og dommerne kan få lov til at holde lidt mere fri.
Det er, synes jeg, nogle gode argumenter, der ligger bag, og så vidt jeg ved, er det norske samfund også et retssamfund stadig væk.
Det andet, jeg vil fremhæve, er, at det fremover ikke bliver muligt at anke i sager om tvangsfjernelse.
Og det kan jo også lyde lidt voldsomt, men der vil jeg påpege, at vi vender tilbage til status fra før domstolsreformen, og der er tre instanser, man kan få behandlet de her sager ved, og ved alle tre instanser vil der fortsat være børnesagkyndige, der sidder og er med.
Og hvis sagen er af principiel karakter, ligger der også nogle bedre muligheder for, at man faktisk kan få den endnu videre fra de her tre instanser.
Så jeg synes, at det her er et område, vi kan være trygge ved, og så tror jeg faktisk også, det i sidste ende er godt for mange børn at få sat et punktum.
Sidst, men ikke mindst vil jeg nævne den såkaldte bagatelgrænse.
Da jeg første gang så udvalgets anbefaling om at hæve den fra 10.000 kr. til 50.000 kr., blev jeg nok en smule nervøs eller snarere kritisk.
Vi skal jo passe på, at vores domstole ikke bliver til et sted, hvor det kun er de rige, der kan få behandlet deres sager.
Derfor er jeg også rigtig glad for, at grænsen i stedet for bliver 20.000 kr. Det harmonerer nogenlunde med inflationen, og det er vi rigtig glade for i Radikale Venstre.
Så samlet set et stort og meget teknisk lovforslag – jeg talte også lidt længere end forventet.
Vi Radikale kan samlet set bakke op om forslaget, men i forbindelse med udvalgsarbejdet er vi også klar til at gå i dialog om enkeltelementer.
Tak for ordet.