runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Bødskov (S), 2007-05-16:
Det er jo rigtigt nok, som udenrigsministeren siger, at Statsministeriet virkede som sådan en koordinationsenhed for den samlede adgang til arkiverne, som Bent Jensen ønskede, og at der så efterfølgende er lavet særlige aftaler med de pågældende myndigheder og ministerier.
Men giver det slet ikke anledning til nogen form for bekymring, at den pågældende forsker, Bent Jensen, rent faktisk i ét tilfælde allerede nu og jo meget groft har brudt sin tavshedspligt?
Har udenrigsministeren ikke tænkt sig at lade det få nogen konsekvenser?
Har man i Udenrigsministeriet overvejet – og det er sådan set spørgsmålet – om den indskærpelse, som Politiets Efterretningstjeneste åbenbart har fundet det nødvendigt at komme med over for Bent Jensen, fordi han altså har brudt reglerne, skal bevirke, at man vil tjekke op på, om Bent Jensen nu også udfører arbejdet på det grundlag, som han rent faktisk har fået lov til, når det gælder adgangen til Udenrigsministeriets arkiver?
Per Stig Møller (KF), 2007-05-16:
Man laver ikke den fejl to gange.
Jeg skal lige minde om, at han i forskellige sammenhænge gennem årene har benyttet ministeriets arkiver.
Han gjorde det senest i forbindelse med et forskningsprojekt vedrørende Færøerne under den kolde krig.
Dette projekt blev gennemført, uden at det gav anledning til bemærkninger fra Udenrigsministeriets side, idet Bent Jensen overholdt den indgåede aftale.
Vi vil derfor fortsat behandle ansøgninger om arkivadgang efter den indgåede aftale, og den går jeg også ud fra at han overholder.
Morten Bødskov (S), 2007-05-16:
Så kan udenrigsministeren selvfølgelig nævne som eksempel, at Bent Jensen tidligere har forsket, og at der ikke har været nogen problemer.
Men når man via Statsministeriet får arkivadgang til en hel række arkiver, allierer sig med et førende dansk dagblad herhjemme og offentliggør en stor artikel på forsiden af det pågældende dagblad, hvor, hvis man læser PET’s afgørelse, man jo bryder grundlaget for den tavshedspligt, undrer det os såre, at man i Udenrigsministeriet øjensynlig ikke har gjort sig nogen overvejelser om bare lige at tjekke op på, om den pågældende forsker nu også har forstået det grundlag, som han rent faktisk har fået adgang til Udenrigsministeriet på.
Han har jo fået det samlet via Statsministeriet.
Der er lavet en aftale med Udenrigsministeriet, men det, at han får det samlet, må da give grundlag for, at man er opmærksom på det, og at man, hvis man tog den her afgørelse alvorligt, ville reflektere lidt over, at det faktisk er blevet indskærpet, at han, når det gælder PET, skal overholde retningslinjerne i fremtiden.
Men det må vi tage til efterretning at Udenrigsministeriet ikke har gjort sig nogen overvejelser om.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-16:
Jo, men vi har jo bare gjort det i god tid.
Da Bent Jensen søgte om adgang til de statslige myndigheders arkiver vedrørende den kolde krig, bad han om at få adgang på de samme vilkår som DIIS, der allerede på det tidspunkt var i gang med sin udredning om Danmark under den kolde krig.
Jeg kan oplyse, at arkivloven kun omfatter materiale, der er ældre end 20 år, og som normalt befinder sig i Rigsarkivet.
For at Bent Jensen, og DIIS før ham, kunne få adgang til den yngre del af materialet, som altså var mindre end 20 år gammelt, og som endnu befandt sig hos myndighederne og dermed kunne belyse den kolde krig helt frem til slutningen af 1980’erne, var der så behov for at indgå en aftale om arkivadgang på andre vilkår end arkivloven eller med andre ord: på særlige vilkår.
De særlige vilkår tager således navnlig sigte på at opstille retningslinjer for Bent Jensens adgang til de akter, der fortsat beror hos de statslige myndigheder og ikke er afleveret til Rigsarkivet.
Dette var relevant i Udenrigsministeriets tilfælde, ligesom det har været hos andre berørte myndigheder.
Bent Jensen er i den forbindelse blevet sikkerhedsgodkendt, og så har han – og det er det afgørende her – desuden over for Udenrigsministeriet underskrevet en såkaldt løfteerklæring, hvor han bl.a. anerkender sin tavshedspligt, herunder at han ikke uretmæssigt må videregive oplysninger til tredjepart.
Jeg går også ud fra på baggrund af PET-sagen, at der ikke er nogen risiko for, at han skulle bryde den løfteerklæring.
Pernille Frahm (SF), 2007-05-16:
Det undrer mig meget, at udenrigsministeren tager så let på den sag, for jeg ved, at man i andre sager har taget det her med brud på tavshedspligten meget, meget alvorligt.
Det har været sådan nogle ting som forholdet til andre magter og forholdet til samarbejdspartnere og den slags.
Kan udenrigsministeren forklare os lidt om, hvorfor man lader Bent Jensen slippe af sted med at bryde tavshedspligten og fortsat giver ham arkivadgang, mens man på den anden side dømte Frank Grevil ganske hårdt for hans brud på tavshedspligten?
Per Stig Møller (KF), 2007-05-16:
Jeg synes da, fru Pernille Frahm har fuldstændig ret i at tage denne sag alvorligt, for når der er en tavshedspligt, skal den også overholdes, og når der er en løfteerklæring, skal den også respekteres.
Men der er jo bare tale om, at han altså ikke har brudt noget over for Udenrigsministeriet.
Og det, som måtte være sket i forbindelse med PET, skal PET selv tage sig af, og PET har taget sig af det.
Så jeg går ikke ud fra, at der vil blive leveret den samme fejl over for Udenrigsministeriet.
Pernille Frahm (SF), 2007-05-16:
Og derfor undrer det mig såre, at udenrigsministeren mener, at det, at Bent Jensen bryder loven en gang, nok betyder, at han kun gør det en gang.
Hvordan kan det være, at man tager så let på den her sag, når man ellers tager så alvorligt på folks evne til at overholde loven og de aftaler, de har indgået i andre sager?
Per Stig Møller (KF), 2007-05-16:
Altså, der er jo heller ikke noget, der hedder dobbeltstraf.
Jeg ved, at fru Pernille Frahm er et meget retsbevidst menneske, og det betyder jo, at fru Pernille Frahm går imod, at man skal lægge en masse straffe oven på hinanden, så der er folk, der kan få 5 år og 5 år og 5 år, og det så bliver 15 år.
Det er fru Pernille Frahm jo imod, ligesom hun jo også er imod tredobbelt livsvarigt.
Det vil sige, at PET jo altså har leveret, hvad der skal leveres efter den aftale, som var mellem dem.
Hvis jeg så bare kalkerer PET’s beslutning over på Udenrigsministeriet, uden at der har været noget at sætte en finger på fra Udenrigsministeriets side, så giver jeg for så vidt en dobbeltstraf til personen, og det ved jeg at fru Pernille Frahm er meget imod i andre sammenhænge.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-05-16:
Det drejer sig om de meldinger, man kan se på Indenrigs- og Sundhedsministeriets hjemmeside om apopleksipatienter, der har fået en hjerneskade, og behandlingen af disse.
Det ser ud til, at der kun nås et alt for beskedent antal behandlinger inden for de tidsrammer, der er sat, faktisk bliver helt ned til 60 pct. behandlet inden for tidsrammen.
Det er selvfølgelig helt uacceptabelt, når man ved, at patienter, der får en hjerneskade, skal behandles hurtigt, hvis de skal have gode chancer for at få et bedre liv, et ordentligt liv bagefter.
Det er meget, meget trist, og derfor er det jo helt afgørende, at man opnår de resultater og får måske nærmere 100 pct. end 90 pct. i behandling så betids, at behandlingen virker.
Det er baggrunden for, at jeg har stillet spørgsmålet.
Jeg konstaterer, at hele ideen med Det Nationale Indikatorprojekt jo sådan set er at sætte nogle ambitiøse mål op med den ambition at gøre tingene bedre i morgen, end man gjorde i går.
Og det er lykkedes i forhold til de målepunkter, der er sat op.
Det er femte gang, der nu måles, og resultaterne fra de seneste 3 år viser en markant forbedring på alle de indikatorer, som måler, om patienter med apopleksi får den anbefalede behandling hurtigst efter indlæggelsen.
På flere områder er sygehusene tæt på at opfylde de fastsatte standarder.
Det synes jeg er godt.
Det synes jeg der er grund til at glæde sig over.
Det har måske også lidt med livssyn at gøre ikke kun altid at kigge på det halvtomme glas, men en gang imellem også på det godt og vel halvfyldte.
Når der så spørges ind til det her med de billeddiagnostiske undersøgelser, hvor den faglige målsætning er, at 95 pct. skal have en scanning inden for det første indlæggelsesdøgn, er det selvfølgelig ikke godt nok, når det kun er seks ud af ti, der får det – selv om den anden del så kommer med på døgn to.
Det skal da gøres bedre.
Det kræver jo et par ting: Det kræver, at der er scannere, og det kræver, at der er personale til at betjene scannerne.
Det giver mig sådan set anledning til lige at koble med det tidligere spørgsmål, for hvis man vil sprede de der scannere ud på alle hånde adresser og sprede personalet ud på alle hånde adresser, så kan det jo blive sværere at indfri den her forudsætning.
Når jeg ser på, hvad vi har af scanningskapacitet i Danmark målt op mod en række sammenlignelige lande, kan jeg jo se, at vi f.eks. både har flere CT- og MR-scannere, end man har i Tyskland.
Så det her handler i høj grad også om organisatorisk at indrette sig på en sådan måde, at vi bruger det udstyr, vi har, bedst muligt.
Det er hele ideen med den omstilling, der finder sted i det danske sundhedsvæsen i øjeblikket, og jo mere politisk mod, der udvises fra Christiansborg, jo mere man sætter en støttende hånd under også at træffe de på overfladen mindre populære beslutninger, jo større er sandsynligheden også for, at vi kan komme i mål med det, det egentlig handler om, nemlig at gøre de syge patienter raske.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-16:
Jeg vil henholde mig til mine tidligere svar.
Han har haft en sag med PET, og den er afklaret i forhold til PET.
Han har ikke haft en sag med Udenrigsministeriet, og jeg går heller ikke ud fra, på baggrund af det, der er sket, at der kommer en sådan fejltagelse en gang til.
Rasmus Prehn (S), 2007-05-16:
Det var jo ikke rigtig noget svar.
Hvordan kan udenrigsministeren leve med, at en sådan mand bliver ved med at have adgang til Udenrigsministeriets arkiver, uden at det bliver særligt indskærpet, at man selvfølgelig forventer, at de regler, der er aftalt, bliver overholdt?
Per Stig Møller (KF), 2007-05-16:
Jeg synes da, det er meget logisk, at vi da ikke, når vi på forhånd har sikret os en skriftlig løfteerklæring og der også har været en sikkerhedsgodkendelse, som fru Pernille Frahm nævnte, går ud fra, at det menneske bryder sin skriftlige løfteerklæring, når han ved, hvad det er, der er betingelserne for arkivadgang.
Det kan jeg da ikke tage som udgangspunkt at han gør.
Den anden sag betragter jeg som sluttet og som en lærestreg.
Derfor tror jeg ikke, det sker igen.
Morten Bødskov (S), 2007-05-16:
Jeg forstår godt, hvorfor udenrigsministeren vil gøre det her til et forhold mellem Politiets Efterretningstjeneste og den pågældende professor, men vi er jo bare nødt til at holde fast i, at den samlede klassifikation, altså det, at Bent Jensen har fået adgang til yderst hemmelige oplysninger, ikke er sket mellem eksempelvis Udenrigsministeriet og Bent Jensen, men mellem Bent Jensen og Statsministeriet.
Den medførte, at Bent Jensen har skrevet under på en række retningslinjer.
Under det får han adgang til Politiets Efterretningstjenestes arkiver, han får adgang til Forsvarsministeriets arkiver, og han får adgang til Udenrigsministeriets arkiver.
Han bryder så grundlaget for adgangen til Politiets Efterretningstjenestes arkiver, som han altså i udgangspunktet har fået af Statsministeriet.
Der er det
Har man ikke gjort sig nogen overvejelser i Udenrigsministeriet om, at det da ikke er særlig sikkert?
Måske skulle man lige prøve at indskærpe over for den pågældende forsker, hvad det er for et grundlag, man i regi af Udenrigsministeriet har for at have fået adgang til arkiverne.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-16:
Der er altså ikke tale om, at det er en generel erklæring, der er underskrevet.
Der er underskrevet en klar løfteerklæring i forhold til Udenrigsministeriet.
Og det betyder altså, at forskeren er blevet sikkerhedsgodkendt; at myndigheden – altså her Udenrigsministeriet – i al væsentlighed giver forskeren adgang til at gennemgå relevant materiale i ministeriets varetægt, så det sikres, at det historiske forløb bliver fuldt belyst; og at der desuden åbnes mulighed for at gennemføre forskningen hos myndigheden, låne kontorfaciliteter osv.
Nu kommer så det væsentlige i forhold til hr. Morten Bødskov og spørgerne.
Denne vurdering sker ved, at forskeren fremlægger et manuskript eller en liste med dokumenter, som han ønsker at benytte i sin fremstilling, hvorefter myndigheden konkret gennemgår dem.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Rasmus Prehn (S), 2007-05-16:
Det, der er nogle, der har talt om her i salen, er, at man skal indskærpe over for professor Bent Jensen, at de regler, der er skrevet under på, altså skal overholdes.
Og der vil jeg gerne vide: Når vi har en professor, der allerede en gang har skrevet under på noget og så med det samme efterfølgende simpelt hen har brudt den aftale ved at bryde sin tavshedspligt, offentliggøre personfølsomme oplysninger, offentliggøre ellers særligt fortroligtstemplede oplysninger, hvordan kan udenrigsministeren så vide sig sikker på, at den mand ikke vil gøre det igen?
Udenrigsministeren siger lidt kækt, at han formoder, at professor Bent Jensen har skrevet sig det bag øret, men er det nu tilstrækkeligt, når han ikke engang har overholdt det, han har skrevet under på?
Søren Gade (V), 2007-05-16:
Jamen det startede jeg sådan set også med at sige allerede til det første spørgsmål.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Der er jo regler om arkivadgang, og de regler har man underskrevet, og de regler er lavet for at blive overholdt.
Deri er vi fuldstændig enige.
Jeg er også enig med hr. Morten Bødskov i, at der skal forskes i det.
Det er bl.a. også derfor, at man i Folketinget har taget stilling til det.
Men en ting vil jeg så dog lige anke igen, nemlig hr. Morten Bødskovs udsagn om, at det skulle være en politisk udpeget professor.
Jeg har altså ikke udpeget professoren.
Det vil jeg gerne understrege.
Men jeg vil gerne give det tilsagn, at jeg finder det lige så vigtigt som hr. Morten Bødskov, at reglerne om arkivadgang bliver overholdt, for risikoen er, at man så stopper andre forskeres adgang til arkiver, hvis reglerne bliver brudt den ene gang efter den anden.
Det har jeg hverken som borger i Danmark eller som politiker eller som minister nogen som helst interesse i.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-05-16:
Jeg vil godt, bare for at der ikke skal være usikkerhed, sige til ministeren, at jeg på det møde, vi havde med Sundhedsstyrelsen, tilkendegav præcis det samme, som jeg efterfølgende fulgte op på i et brev.
Det er jeg sikker på også står i referaterne, da man jo fører omhyggelige referater, når sådanne møder holdes.
Omkring principperne for den fremtidige akutplanlægning står der jo netop også, at man skal tage nærhedsprincippet ind.
Der står under ingen omstændigheder, at det kun drejer sig om at samle akutmodtagelser og specialer nogle ganske få steder i landet.
Derfor har vi tilkendegivet – og jeg er også helt sikker på, at sundhedsministeren har de samme overvejelser – at op til 100 km til en akutmodtagelse er helt, helt uacceptabelt.
Jeg skal komme med et eksempel ved det næste spørgsmål.
Jeg synes jo, at spørgsmålet om kilometerafstand beror på: Hvad er det i øvrigt for en situation, der skabes med planlægningen?
Vi ønsker og har altså taget et fælles ansvar for – det smuldrer så lidt med den fælles ansvarlighed – at lave en drejning af det danske sundhedsvæsen, hvor vi gør to ting på samme tid: Vi centraliserer specialerne og akutmodtagelsen for at sikre, at vi får et sundhedsvæsen, hvor patienterne ikke skal opleve, at de om dagen skal sidde og vente på læger og sygeplejersker, der afspadserer, fordi de har siddet og ventet på patienter om natten.
Vi skal have faglighed ind i behandlingen.
Så skal vi gå på det andet ben også, det decentrale ben, ved at bygge nogle nære tilbud op.
Det er jo i balancen mellem karakteren af de nære tilbud og de centrale tilbud, at man kan se storheden i det her.
Den tror jeg da kan indfinde sig ved forskellige kilometergrænser, afhængigt af, hvor offensiv man er med at investere i det præhospitale område.
Rasmus Prehn (S), 2007-05-16:
Nu havde jeg ellers lige lagt op til at rose forsvarsministeren, men det kommer jeg tilbage til.
Jeg vil gerne starte med at sige noget om det med politisk styret forskning.
Det er jo klart for enhver, at der her er tale om en politisk styret forskning, og det aktstykke, som ministeren henviser til, er jo bare udenomssnak.
Store dele af hele det forskningsrådgivende system har taget afstand fra den her form for politisk styret forskning.
Jeg vil gerne sige, at det er prisværdig klar tale, vi i øvrigt hører fra forsvarsministeren.
Man ser også, at forsvarsministeren direkte tager fingrene ud af ørerne og lytter efter, og i modsætning til hos statsministeren og udenrigsministeren får vi den her klare tale, hvor ministeren simpelt hen understreger, at professoren har brudt nogle regler, og at han bør lære af det.
Forsvarsministeren går endda så langt som til at taksere det til et klip i kørekortet.
Det synes jeg er prisværdigt.
Vi ville gerne fra socialdemokratisk side have takseret det til en vejledende køreprøve.
Det er forsvarsministeren så ikke klar til, men jeg tror, at professor Bent Jensen, som jeg formoder sidder derhjemme og lytter med, har noteret sig det her og ikke begår samme fejl igen.
Det må vi i hvert fald håbe.
Bertel Haarder (V), 2007-05-16:
Jeg har overhovedet ingen mening om, hvor mange præster der skal være i Sydslesvig.
Jeg har påpeget, at DSUK har en mulighed for at give regeringen gode råd.
DSUK er jo altså i nød, og de har nogle ønsker, som de gerne vil have opfyldt.
De har overskredet deres bevilling, så vidt jeg forstår, og så er det da en ministers pligt at påpege det, hvis der er nogle omprioriteringsmuligheder.
Men jeg har hverken givet råd eller taget noget som helst initiativ.
Og så er der jo ikke noget galt i også at påpege, at man kan give råd vedrørende Sydslesvig.
Frode Sørensen (S), 2007-05-16:
Jamen vi har måske dér så alligevel en lidt forskelligartet opfattelse af forholdene.
Jeg har svært ved egentlig at foretage en seriøs sammenligning af kirkerne i Sydslesvig med sømandskirken i Singapore – nu ved jeg ikke, om der er en i Yokohama også.
Det har jeg svært ved.
Jeg har ikke så svært ved som medlem af 6-mands-udvalget vedrørende Sydslesvig, at vi hvert år holder et orienterende møde med Dansk Kirke i Sydslesvig for at høre deres holdning til det.
Vi sender også et venligt brev til ministeren med vores indstilling omkring det.
Men jeg mener egentlig nok, at vi burde være med til at sikre, at Dansk Kirke i Sydslesvig bliver hørt på en anden og mere direkte måde end via Danske Sømands- og Udlandskirker, eksempelvis ved at man simpelt hen, ligesom tilfældet er med skolerne i Sydslesvig, med ungdomsforeningerne i Sydslesvig, med den kulturelle forening i Sydslesvig, sagde – og nu er der jo ikke så stor forskel på undervisningsministeren og kirkeministeren i den her sag: O.k., skulle man gøre 6-mands-udvalget budgetansvarligt også for kirkerne?
Bertel Haarder (V), 2007-05-16:
Det spørgsmål vil jeg da gerne forelægge DSUK, men det er altså DSUK, som er ministerens rådgiver i øjeblikket, og ikke 6-mands-udvalget.
Men hvis DSUK gerne vil afstå kirken i Sydslesvig til 6-mands-udvalget, vil jeg derefter naturligvis spørge 6-mands-udvalget til råds.
Karen J. Klint (S), 2007-05-16:
Jamen uanset hvor beløbet ligger henne, ændrer det jo ikke på det, hvis ministeren holder fast i, at det er et samlet bloktilskud, man giver til et eller andet formål, for så kan de 12 mio. kr., som bloktilskuddet til kirkerne i Sydslesvig nogenlunde er i øjeblikket, måske drukne endnu mere i de 410 mio. kr., som man i øvrigt får af 6-mands-udvalget.
Så kunne der være endnu større fare for, at man blev trynet.
Hvorfor er det, at man nu går fra, at det er særskilte bevillinger?
Så det, jeg vil tilbage til nu her i forhold til det spørgsmål, vi drøfter lige nu, er det der med: Hvad er det, man sammenligner, når man tager et mindretal og så bruger nogle danske gennemsnitsbetragtninger i al almindelighed?
Bertel Haarder (V), 2007-05-16:
Som jeg har sagt: Hvis der er noget forkert i det, der står på ministeriets hjemmeside, skal det naturligvis rettes.
Og jeg vil gerne understrege over for fru Karen Klint, at jeg ikke holder fast i, at der er et samlet bloktilskud.
Jeg har tværtimod erklæret mig fuldstændig åben over for tanken om, at man kan ændre det, der står i finansloven, nemlig i den næste finanslov.
Dér kan man jo dele det op, sådan at 6-mands-udvalget giver mig råd vedrørende Sydslesvig og DSUK giver mig råd vedrørende sømands- og udlandskirkerne i øvrigt.
Karen J. Klint (S), 2007-05-16:
Jeg vil spørge på en anden måde, når jeg ikke kan få ministeren til at kommentere, hvorfor man laver en gennemsnitsbetragtning og -sammenligning, for man laver jo gennemsnitsbetragtninger om, hvor få kirkemedlemmer der er i Sydslesvig.
Jamen hvis alle mindretal skulle lave en gennemsnitsbetragtning, hvor man måler deres lille tal i forhold til resten af den danske befolknings noget større gennemsnitstal, vil alle mindretal jo tabe, fordi de aldrig vil kunne fremskaffe de samme store gennemsnitsbetragtninger, for så var det jo ikke noget mindretal.
Men det kan jeg så ikke få svar på, kan jeg forstå.
Så vil jeg bede ministeren om at kommentere, at man er gået væk fra, at normeringerne har stået meget klart og tydeligt i finansloven.
Det gjorde de jo.
Jeg har nemlig taget nogle gamle finanslove med, og der står det meget tydeligt, hvor mange stillinger der var både i den almindelige folkekirke og i mindretalskirkerne og i sømandskirkerne.
Er den forandring i teksten for at skjule, at kronebeløbet, der står stille, ikke når sammen, og derfor kaldes det nu et bloktilskud, og så må man få kronebeløbet til at nå sammen, selv om kronebeløbet ikke dækker den oprindelige normering?
Bertel Haarder (V), 2007-05-16:
Jeg tror ikke, at jeg har mulighed for at skjule noget som helst.
Er der noget, som Folketingets Finansudvalg i forbindelse med den nye finanslov vil have skrevet på en anden måde, skal man bare sige til.
Til spørgsmålet om, hvorfor man bringer disse tal: Jeg går ud fra, at det er, fordi vi på et tidspunkt er blevet spurgt om det, jeg ved det faktisk ikke, men tallene er jo nogenlunde rigtige.
Vi kunne også have bragt tallene for, hvad man betaler i kirkeskat i alle de andre udlandskirker, og de er jo sådan set de mest oplagte at sammenligne med.
Det har vi ikke gjort, men hvis fru Karen J. Klint ønsker det, kan vi også give de tal.
Det er jo de mindretal, det kan være relevant at sammenligne med.
Bente Dahl (RV), 2007-05-16:
I mit spørgsmål til ministeren i dag bad jeg ministeren om at oplyse om baggrunden for det, ministeren forleden dag skriftligt svarede mig på spørgsmål nr. S 4043.
Indtil nu synes jeg kun, at jeg har hørt ministeren sige nogenlunde det samme, som ministeren svarede mig skriftligt.
Derfor må jeg stadig væk efterlyse begrundelsen for den ændrede politiske praksis, den praksis, som dog har været gældende i ganske mange år, i næsten 100 år, over for det danske mindretal.
Hvorfor er DSUK skubbet ind som mellemled mellem ministeren og Dansk Kirke i Sydslesvig?
Jeg vil gerne høre, hvorfor ministeren placerer sit politiske ansvar hos DSUK.
Bertel Haarder (V), 2007-05-16:
Jeg skal gerne sende en historisk redegørelse for ordningen.
Jeg tror, det blev afsluttet under min forgænger, for efter at jeg tiltrådte, havde jeg meget hurtigt et møde med DSUK’s bestyrelse, så det må være sket under min forgænger.
Men hvis der ønskes yderligere historiske redegørelser for visdommen i og bevæggrunden for, at man lavede ordningen, som man gjorde, er jeg meget åben og beredvillig og tjenstvillig over for det, og hvis der er nogen, der ønsker ændringer af ordningen, skal de også bare sige til, så er jeg også klar til det.
Jeg synes bare lige, at jeg skylder at spørge DSUK, som nu har fået rollen som regeringens rådgiver på feltet.
Hermed sluttede spørgsmålet.