Klaus Hækkerup (S), 2007-12-11:
Baggrunden for den reformtraktat, vi behandler i dag, er bl.a., men ikke udelukkende, foranlediget af udvidelsen af EU fra 15 til 27 medlemmer; en glædelig udvidelse, som ligger i forlængelse af den målsætning, jeg altid har følt vi havde med EU, helt tilbage fra jeg stemte ja til dansk indtræden i Den Europæiske Union, som dengang hed EF. Men sådan en udvidelse til 27 medlemmer giver selvfølgelig behov, som det også er nævnt i dag, for flertalsafgørelser.
Grundlaget herfor kunne være et kompetencekatalog af den slags, som den nuværende statsminister tidligere har foreslået.
Det er imidlertid ikke indeholdt i traktaten.
Der er ikke tænkt en eneste tanke i traktaten om, at man bør decentralisere, om at man bør lade de mange nationalstater klare en del af regelfastsættelsen inden for deres egne områder.
Traktaten er derfor ikke fyldestgørende, og den er ikke et grundlag for at bygge et Europa, der gør, at man bevarer en høj grad af selvbestemmelse.
Javel, kan man så spørge, kan vi så ikke bruge EU-samarbejdet til at sikre danske interesser i udlandet?
Kan vi regne med EU, når det virkelig kniber?
Det fik vi en prøve på i 2005-06, hvor Danmark blev kastet ud i sin største udenrigspolitiske krise siden Murens sammenbrud, den såkaldte Muhammedkrise.
Jeg behøver næppe repetere krisens forløb voldsomt detaljeret.
Den startede med, at vi havde en offentliggørelse af tegningerne i Jyllands-Posten i september måned, så et forløb hen over oktober med trusler mod tegnerne.
I december blev der udlovet en dusør for at dræbe profettegnerne, og midt i januar blev der opfordret til boykot af danske varer.
Det var en alvorlig sag for Danmark, den optog det politiske liv utrolig meget.
Hvad skulle vi gøre?
Udenrigsministeren drog af sted for at søge støtte i EU, for at søge opbakning hos vores partnere til en politik, der kunne sikre, at der her var fuld solidaritet med Danmark.
Og på udenrigsministermødet den 30.-31. januar vedtog Rådet følgende erklæring herom
: »Rådet afviser på det kraftigste enhver trussel fremsat af militante grupper mod EU-borgere.« Det kalder jeg ikke en opbakning til et land, der er i knibe.
Det kalder jeg ikke en opbakning til et lille medlemsland, der har brug for virkelig at føle solidaritet i en situation, hvor det havde alvorlig brug for det.
Hvis vi vil gøre EU til en folkelig sag, hvis vi vil gøre EU til noget, som vi alle sammen kan slutte op om,
skal EU koncentrere sine kræfter om de problemer, som det er centralt for os og for de andre indbyggere i EU at få løst, og så skal EU lade være med at blande sig i stort og småt som f.eks. det, at vi har seks skattelovforslag, der er vedtaget for 2 år siden i det her Folketing, som stadig ikke har kunnet træde i kraft på grund af EU.
Så jeg vil opfordre til, at man i stedet for at acceptere den traktat, der ligger, nytænker forfra, hvad vi egentlig vil med den europæiske struktur.
Men nu har vi den traktat; vi skal stemme om den her i Folketinget.
Vi skal ikke have en folkeafstemning, som jeg havde ønsket, for det er dog en af de måder, hvorpå vi kan bringe EU ud til folket og folket tættere på EU.
Det har ikke været ønsket.
Jeg er fortsat tilhænger af, at vi tager sådan en afstemning, og jeg vil derfor kunne stemme for det af Dansk Folkeparti fremsatte forslag til vedtagelse.