Troels Lund Poulsen (V), 2011-03-31:
Tak for muligheden for at få den her vigtige debat om fremtidens uddannelsesniveau.
Der er ikke nogen tvivl om, at et højt uddannelsesniveau er en vigtig forudsætning for at kunne opretholde og udbygge velstanden i Danmark.
Det er regeringens målsætning, og det er også regeringens målsætning, at den andel af en ungdomsårgang, der tager en videregående uddannelse, i 2015 skal op på de 50 pct.
Derfor har regeringen sammen med partierne bag velfærdsaftalen i globaliseringspuljen jo også afsat betydelige ressourcer til både kvalitetsudvikling og øget kapacitet på undervisningsområdet.
Den seneste opdatering fra 2009 af den såkaldte profilmodel, der opgør, hvor stor en andel af en ungdomsårgang der kan forventes at tage en videregående uddannelse, viser, at godt 49 pct. af en ungdomsårgang forventes at tage en videregående uddannelse.
Det er jo sådan set et meget, meget flot tal; aldrig har så mange været i gang med eller forventet at komme i gang med at tage en videregående uddannelse.
Derfor synes jeg også, der er grund til at notere sig det med stor tilfredshed i forbindelse med den debat, som vi så har i dag.
Samtidig kommer unge på de videregående uddannelser hurtigere i gang med deres uddannelse og har kortere uddannelsespauser, og uddannelsesinstitutionerne har i 2010 oplevet en stigende tilgang og aktivitet på de videregående uddannelser.
Jeg er derfor også sikker på, at vi, hvad angår målsætningen, når helt i mål før 2015.
Med andre ord har regeringens politik virket – og det er jeg rigtig godt tilfreds med – og det har så også betydet, at vi kan notere os, at det, synes jeg, dygtige arbejde, som er lavet i løbet af de seneste år, ser ud til at bære frugt.
Når vi så ser på den virkelighed, som vi lever i i dag, kommer vi jo ikke uden om, at finanskrisen og den efterfølgende globale økonomiske krise også har givet den danske økonomi en lang række udfordringer, og i den situation har regeringen jo valgt ikke at se passivt til, men at løse de udfordringer, vi står over for.
Det betyder, at der føres en ansvarlig finanspolitik, hvor der jo så bringes balance mellem statens indtægter og statens udgifter.
Hvis det ikke var sket, ville markederne have mistet tiltroen til Danmark, og dermed ville vi være udsat for, at vi kunne skabe en økonomisk uansvarlighed, der ville have galopperende renteudgifter til følge.
Det har vi så valgt ikke at gøre.
Vi har valgt at have en fast hånd på rattet, for det er en nødvendig forudsætning for velstand og velfærd, at vi ikke lader den offentlige økonomi løbe løbsk, men at vi sikrer, at der er sammenhæng mellem udgifter og indtægter.
Heldigvis må vi så også konstatere, at underskuddet har vist sig at være mindre i 2010 end tidligere forventet.
Det ændrer, vil jeg sige, dog ikke ved, at Danmark fortsat har et stort underskud på de offentlige finanser, som på sigt er uholdbart, og som der jo selvfølgelig også skal sørges for at der rettes op på.
Det er jo lige præcis derfor, at regeringen også har lavet en genopretningspakke, fordi vi har fundet det nødvendigt at sikre, at økonomien har det godt.
Jeg vil i dag så også gerne imødegå nogle af de misforståelser, som har været rejst i forhold til professionshøjskolerne, om, at de skulle være blevet beskåret med 5, 10 eller endog 15 pct.
Fakta er, at taksterne til professionsbacheloruddannelserne som følge af genopretningspakken er omfattet af et generelt sparekrav på 0,6 pct. i 2011, på 1,2 pct. i 2012 og på 1,9 pct. i 2013.
Hertil kommer, at taksterne som følge af finanslovaftalen for 2011 er omfattet af en dispositionsbegrænsning på 1,5 pct., der alene gælder i 2011.
Hertil kan jeg også bemærke, at professionshøjskolerne i de kommende år får reduceret de samlede tilskud til bl.a. administrative opgaver og Centre for Undervisningsmidler, men der er i den sammenhæng tale om områder, hvor det bevisligt er muligt at gennemføre effektiviseringer, som på ingen måde kommer til at berøre undervisningen.
Lad mig også slå fast, at de samlede bevillinger til Undervisningsministeriets område i perioden fra 2008 til 2011 er steget med 6,8 mia. kr., svarende til en samlet stigning på ca. 16 pct. Jeg vil også gerne påpege, at uddannelsesområdet siden 2001 generelt har været friholdt for de årlige 2-procents-effektiviseringskrav, som andre statslige driftsområder har været underlagt.
Udgangspunktet for takstnedsættelserne har været stærkt stigende budgetter for tilskuddet til de videregående uddannelser.
Tilpasningen af budgetterne betyder, at uddannelsesinstitutionerne modtager et lidt lavere tilskud pr. studerende, men det betyder ikke, at bevillingerne til de videregående uddannelser falder, tværtimod.
Taxameterbevillingerne til professionsbacheloruddannelserne forventes således at være næsten 90 mio. kr. højere i 2011, end de var i 2010, og aktiviteten forventes at stige yderligere i de kommende år, og det er jo kun glædeligt.
Der er heller ikke nogen tvivl om, at professionshøjskolerne efter dannelsen i 2008 har været i og er i en konsolideringsfase.
Så har der jo også været en længere debat om, hvorvidt de studerende, bl.a. på pædagoguddannelserne og læreruddannelsen, får færre undervisningstimer end tidligere, og at dette skulle være forårsaget af regeringens reduktioner i taxametertilskuddene.
Som jeg netop har redegjort for, kan de foretagne takstreduktioner på ingen måde begrunde reduktioner i undervisningstimetallet af den størrelse, der har været fremført i debatten.
Faktisk bør det stigende antal studerende betyde, at uddannelsesstederne får bedre mulighed for at fylde holdene op og derved også udnytte undervisningstimerne bedre.
Professionshøjskolerne har lovet den tidligere minister en redegørelse for, hvad der er op og ned, når det gælder antallet af undervisningstimer på lærer- og pædagoguddannelserne.
Hvis vi skal have en fornuftig debat om det her, tror jeg, det er vigtigt, at vi baserer os på de kendsgerninger, der findes i forhold til det, som professionshøjskolerne er blevet bedt om, og det er min forventning, at vi i løbet af april måned vil modtage den redegørelse, som den tidligere minister har bestilt.
De studerende på lærer- og pædagoguddannelserne i Danmark svarer i denne undersøgelse, at de bruger henholdsvis 15 og 20 timer på undervisningsaktiviteter, altså et noget anderledes billede end det, som blev tegnet i den offentlige debat for, tror jeg det var, et par måneder siden.
Jeg skal i øvrigt erindre om, at beklagelser over antallet af undervisningstimer også har været fremført tidligere, inden den økonomiske krise, og derfor ser jeg i forhold til debatten i dag heller ikke nogen sammenhæng mellem timetallet og de aktuelle tilpasninger af takstniveauet, som der jo nok er lagt op til i den aktuelle forespørgsel.
Jeg vil også gerne understrege, at professionshøjskolerne er ansvarlige for tilrettelæggelsen og kvaliteten af uddannelsesaktiviteterne.
Eventuelle ændringer i medarbejdersammensætningen og undervisningens tilrettelæggelse er således et udtryk for bestyrelsernes og ledernes faglige vurdering af, hvordan statens tilskud til uddannelser udnyttes bedst muligt for at give de studerende den bedst mulige uddannelse.
Jeg mener, at vi med dannelsen af professionshøjskolerne får en række institutioner, som har kraften og viljen til at løfte denne opgave.
Professionshøjskolerne er jo via deres udviklingskontrakter endvidere også forpligtet til at sikre uddannelse af en god kvalitet, samt at de studerende også gennemfører deres uddannelse.
Er der så slet ikke noget, der kan gøres bedre?
Jo, heldigvis skal man altid arbejde for, at tingene kan gøres bedre.
Træerne vokser jo som bekendt ikke ind i himlen, og konsolideringen af professionshøjskolerne har nok bestemt et stykke vej endnu, inden man er i mål.
Jeg vil gerne fremhæve ét område, hvor jeg mener at professionshøjskolerne kunne få langt mere ud af deres ressourcer, end de gør i dag, og det er i forhold til undervisernes arbejdstid, som på mange uddannelser er bundet af lokale arbejdstidsaftaler, der er alt for rigide i forhold til en fleksibel tilrettelæggelse af de uddannelsesaktiviteter, som er nødvendige i en moderne uddannelsesinstitution.
Disse ressourcer vil f.eks. kunne anvendes til øget undervisningstid, hvis det er det, der er behov for.
Nu har vi så taget hul på en debat, som for nogle partiers vedkommende bygger på en lang række forkerte tal.
Jeg synes, det er vigtigt at få tallene på plads, og jeg synes også, det er vigtigt at diskutere, hvad det er for en fremtid, vi står over for, men overordnet set glæder jeg mig over, at vi stort set er i mål i forhold til 50-procents-målsætningen.
Det er en rigtig stor ting, som vi skal være glade for, og som de partier, der står bag aftalerne, også skal være tilfredse med.
For vi er jo i den situation, at vi er i 2011, og at det først er i 2015, vi skal nå de 50 pct., og det er i hvert fald noget, som jeg er meget stolt over.
Nu tillod jeg mig, om jeg så må sige, at tolke, hvorvidt der var en imødekommelse fra fru Marianne Jelved.
Men jeg skal selvfølgelig ikke lægge skjul på, at jeg er klar over, at det en svær eksamen, man som undervisningsminister gennemgår for at svare på spørgsmålene.
Det må vi jo tage.
Det er jo rigtigt, at der er rejst en lang række problemstillinger.
Jeg er jo nytiltrådt minister, og jeg skal ikke lægge skjul på, at det her er et lovforslag, som jeg har overtaget.
Jeg skal ikke stå og sige, at det ikke er tilfældet, for det er det.
Derfor vil jeg da også gerne bidrage i udvalgsbehandlingen, og jeg har det sådan, at man skal lytte til høringssvar, og man skal også være konstruktiv, med hensyn til at der kan være ting, der skal tilpasses – ingen tvivl om det.
Så det er ikke sådan, at jeg siger: Nej, der kan ikke ændres noget.
Det er derfor, vi har en udvalgsbehandling.