Karl H. Bornhøft (SF), 2008-05-23:
Jeg kunne forstå på ministeren, at vores forslag var et sympatisk forslag til løsning af et ikkeeksisterende problem, og i den sammenhæng er vi da i det mindste glade for, at det blev kaldt sympatisk.
Det, ministeren så derefter sagde, var, at man i regeringsgrundlaget har indskrevet en passus om, at man vil sikre den frie og lige konkurrence mellem de offentlige og de private sygehuse.
Og jeg kan så forstå på ministeren, at det har man bare indskrevet for en sikkerheds skyld, for det var jo åbenbart et ikkeeksisterende problem.
Jeg skal så i den sammenhæng sige, at sådan forholder det sig ikke.
Der er opstået en skævvridning af det danske sundhedssystem.
I de seneste 5 år er antallet af behandlinger på de private sygehuse vokset betragteligt, således at de fra at være et tilbud til de få på et enkelt sygehus eller to i Danmark nu er en del af det almene behandlingstilbud.
Og vi tør godt sige, at regeringen har forkælet de private sygehuse og givet dem nogle kæmpemæssige fordele i forhold til de offentlige sygehuse.
Til gengæld kan vi måske i SF have lidt svært ved at forstå, hvordan det kan harmonere med en god borgerlig tankegang om at sikre den frie og lige konkurrence.
Men lad os sige det så pænt, som at hvis vi i SF skulle være de sidste, der vil sørge for den frie og lige konkurrence, så gør vi da såmænd også gerne det.
Det er jo klart fremgået af debatten, at de private har fordele ved ikke at være forpligtet i forhold til uddannelse af sygeplejersker og speciallæger, de har fordele ved ikke at være forpligtet til at medvirke i et samarbejde med kommunerne, og så er de altså særlig favoriserede i forhold til den særlige DRG-takst.
I SF synes vi efterhånden, at tiden er mere end moden til, at man stiller sig spørgsmålet, om den private sundhedssektor ikke er ved at have nået en passende størrelse og derfor måske godt kunne leve med mindre favorable vilkår i det mindste.
Jeg vil komme med et eksempel, der klart viser de privates fordele.
En betændt slimsæk i hoften behandles med en såkaldt blokade indeholdende binyrebarkhormon, og en læge i almen lægepraksis får ca. 123 kr. pr. patient i almindelig grundydelse og får således også det for en behandling som den, vi taler om her.
Hvis det samme foregår på en privatklinik, lyder regningen altså på 2.100 kr.
Der er vist en forskel.
Det trodser altså enhver rimelighed i forhold til tidsforbrug og driftsomkostninger.
Og når betaleren er et forsikringsselskab, ser vi jo tit og ofte, at prisen får et hak opad.
De her voldsomme lønninger inden for det private skaber altså nogle store forskelle, og det giver f.eks. nogle givtige specialer som ortopædkirurgi og plastikkirurgi en særlig position, ja, de bliver nærmest forgyldt.
Og på den måde kan man sige, at de lægelige krav, der vokser ud af de private hospitaler, er voldsomme i kroner og øre.
Vi snakker tit om 30.000 kr. for en arbejdsdag.
Og så vil jeg lige sige i forlængelse af det, at sygeplejerskerne med deres krav på omkring 15 pct. jo nærmest kommer til at ligne engle i forhold til lægerne.
Jeg synes også, man skal være opmærksom på, at et andet stort problem er ventetidsgarantien.
Den er jo altså blevet en bombe under vores sundhedssystem, fordi den indirekte sikrer de private aktører på markedet og fremelsker et helt andet sundhedssystem, end vi siger at vi grundlæggende ønsker.
Og derfor må vi altså også sikre, at der sker en ændring af forholdene, sådan at det er samme betingelser, der tilbydes både de offentlige og de private sygehuse.
Jeg vil så også godt sige, at ventetidsgarantien jo har været så at sige løftestangen for at få udvidet den private sektor, og i den sammenhæng synes jeg måske også nok at vi er nået til det punkt, hvor man kunne sige, at nu er den blevet favoriseret længe nok.
I SF er vi jo som sagt gode til at skjule vores begejstring over de private sygehuse, vi er også gode til at skjule vores begejstring over de private sundhedsforsikringer, og vi kan konkludere, at begge dele er med til at gøre vores sygehussystem dyrere og - hvad der er endnu værre - borgerne bliver opdelt i et A- og et B-hold.
Jeg kan så forstå, at Ny Alliances forslag, hvor man så at sige vil skabe et A- og et B-hold for de folk, der kommer til landet for at søge arbejde - de skal betale forskelligt - kunne ministeren til gengæld ikke lide, og derfor synes jeg måske også, at man skulle se på det i den gode danske sammenhæng.
Vi synes altså, at vi er nået dertil, hvor vi skal sørge for, at de incitamenter, der er på området, bliver ens.
Vi skal sørge for, at der bliver en ordentlig og fri og lige konkurrence.
Det er altså på høje tid, at vi laver den her omvæltning, så vi i hvert fald kan være med til at sikre den danske model om lige og fri adgang for alle.
Jeg vil ikke kommentere alle de bemærkninger, der er kommet fra de øvrige ordførere, men jeg vil hæfte mig ved én ting, nemlig at vi jo efterhånden er rigtig mange, der tilkendegiver, at vi gerne vil sikre frie og lige konkurrencevilkår i den her sammenhæng, og derfor kan jeg garantere for, at SF vil følge det her forslag til dørs.
Vi gør det da gerne sammen med rigtig mange andre, og vi er altså ikke i en situation, hvor vi siger, at det lige præcis er vores løsninger, der er de helt rigtige.
Vi kan sagtens finde løsninger sammen med De Radikale, og hvis vi bare når målet, er det i øvrigt også meget fint.