Pia Christmas-Møller (UFG), 2010-11-16:
Jeg vil indlede med at hilse fra henholdsvis hr. Per Ørum Jørgensen fra Kristendemokraterne og hr. Christian H. Hansen fra Fokus, der desværre ikke kunne være til stede her i dag, men de har givet tilsagn om at ville støtte forslaget.
Så det er jo en dejlig meddelelse, jeg kan give her.
Tak til alle, der har behandlet mit forslag grundigt og selvfølgelig særlig tak til alle dem, der har udvist positive holdninger.
Det er jo ikke verdens største lovforslag, vi behandler i dag.
Det drejer sig om relativt få mennesker, der er kommet i en utilsigtet klemme.
Ingen af de partier, der stod bag kommunalreformen, ønskede, at de pludselig skulle have trukket deres mulighed for at få befordringsgodtgørelse til behandling på Øfeldt Centret og dermed måske få umuliggjort deres livsnødvendige behandling.
Det var ikke intentionen.
Sådan er det blevet, og det er det, som vi er en del i Folketinget der har prøvet at rette op på igennem ganske lang tid.
Jeg må sige, at jeg er meget enig med hr. Per Clausen i, at nu må vi snart til at have en ende på det, men selvfølgelig vil jeg da også være positiv over for at vende yderligere sten under udvalgsarbejdet.
Hr. Karl H. Bornhøft sagde det meget præcist, nemlig at hvis man taler om almindelig fysioterapi, taler man altså ikke om den behandling, der foregår på Øfeldt Centrene, så taler man ganske enkelt om noget andet.
Det kan ikke siges mere præcist, og det vil man opleve meget direkte, hvis man selv som lægmand kommer ud på Øfeldt Centrene og ser, hvad der foregår derude, hvilket mange af os jo rent faktisk har gjort.
Skulle man stadig væk være en anelse i tvivl, kan man læne sit hoved op ad faglige kræfter, nemlig en lang række fremstående læger, professorer m.v., som henviser deres patienter til behandling præcis på Øfeldt Centrene, og som også – ja, morgen, middag, aften – er parat til at bevidne den faglige kvalitet i det, der foregår derude.
Flere har været inde på dokumentationen.
Jamen der har været lavet kliniske undersøgelser, og de er blevet offentliggjort bl.a. i »Spine«.
Det handler om en gruppe mennesker, som for hver dag, der går, bliver sat i en dårligere og dårligere situation, fordi de ikke kan komme til behandling af økonomiske grunde på Øfeldt Centrene.
Det er det, vi kan rette op på her i dag.
Vi løser ikke alverdens andre problemer med det her lovforslag, bestemt ikke, men lad dog ikke det bedste blive det godes værste fjende.
Lad os dog gøre, hvad vi kan, og så i øvrigt tage de andre problemstillinger med andre grupper op.
Det vil jeg bestemt være meget åben over for.
Sundhedsministeren gjorde et nummer ud af, at han gerne ville have, at det umiddelbart skulle gælde hele landet.
Mit forslag gælder hele landet, men kan først få virkning for patienter i hele landet, i det øjeblik Øfeldt Centrene får afdelinger i hele landet.
Men det skulle jeg ikke have gjort, kan jeg forstå, eller …?
Jeg vil meget gerne reformulere det under udvalgsarbejdet, så det umiddelbart får virkning for hele landet, hvis det er det, der skal til.
Hjertens gerne vil jeg det.
Flere har været inde på det med økonomien.
For det første har det aldrig været ideen med kommunalreformen at spare i forbindelse med disse patientgrupper.
For andet er det jo sådan, at aktiviteterne på Øfeldt Centrene bliver meget stramt styret af aftalerne med Sygesikringens Forhandlingsudvalg.
Så der kommer ikke pludselig en eksplosion i nye patientgrupper og tilgangen.
Der er altså alene tale om nogle befordringsudgifter, som man oprindelig må have indregnet i kommunalreformen.
Det er altså ganske små beløb, vi taler om, men med stor betydning for en række menneskers daglige liv.
Jeg har hæftet mig meget ved Det Radikale Venstres indlæg fra fru Bente Dahl, som stillede en række spørgsmål – fire tror jeg – og jeg vil være meget imødekommende over for, at vi får afdækket de spørgsmål, nemlig hvordan metoderne er i relation til andre, årsag til monopolstatus, hvordan udviklingen har været siden kommunalreformen, og endelig hvordan økonomien ser ud.
Jeg vil selvfølgelig også gerne diskutere det økonomiske.
Jeg er overbevist om, at det er i småtingsafdelingen, og jeg er fuldstændig på linje med Liberal Alliance, som har givet udtryk for, hvor nemt det i virkeligheden må være at finde det beløb, vi taler om her, inden for de kæmpe budgetter, vi har at gøre med på Sundhedsministeriets område.
Men jeg vil holde fast i, at det aldrig har været hensigten, at der skulle spares i forbindelse med denne patientgruppe.
Derfor handler det ikke om, at nu vil vi tilgodese en ganske bestemt gruppe foran andre.
Nej, det, det handler om, er, at vi vil genoprette fra en utilsigtet skadevirkning i forbindelse med en bestemt patientgruppe.
Det er, hvad det handler om, og jeg håber, at vi kan finde sammen i udvalgsarbejdet om det.
Fru Vivi Kier lagde vægt på, at man bliver behandlet så tæt på sin bopæl som muligt.
Jeg tror, at fru Vivi Kier fik sagt, at det var det vigtigste.
Jeg tror, at vi kan enes om, at det nok er en tand vigtigere, at man får den rigtige behandling i tide.
Men bag de negative vibrationer fra fru Vivi Kier om, at det her bare var noget, der skulle gøre godt på Sjælland, tror jeg alligevel, at vi måske kan finde en vej frem under udvalgsarbejdet, når de forskellige sten bliver vendt.
Det håber jeg i hvert fald på, for sådan hørte jeg Venstres ordfører.
Igennem de sådan nærmest besværgende negative vendinger, der skulle komme, når nu sundhedsministeren er imod, hørte jeg alligevel en vis imødekommenhed fra Venstres ordfører, og det vil jeg tillade mig at holde fast i, særlig meldingen om, at vi jo skal have løst det her.
Uh, hvor kunne jeg godt lide den sætning.
Den kan jeg garantere for at vi er en hel del, der vil holde Venstre og regeringen, men også hinanden, op på, for den her sag kan ikke bære, at den trækkes mere i langdrag.
Den kan slet ikke bære ikke at blive løst.
Så jeg tror, at Venstres ordfører med den sætning fik ikke bare indrammet en enighed i Venstres gruppe, hvilket nok har været lidt af et projekt i sig selv – så har jeg ikke sagt for meget – men også fik indrammet i hvert fald en fællesnævner, som vi bredt kan tilslutte os.
Ministeren brugte en stor del af sin taletid på at problematisere, at det her forslag lagde an til, at Øfeldt Centrene nu skulle indarbejdes under hospitalsbegrebet i sundhedsloven.
Jeg synes, at det taler for sig selv, når ministeren ikke bare med to ord kunne redegøre for, hvad hospitalsbegrebet så i øvrigt indebærer.
Ministeren sagde lidt tøvende, at det vistnok drejer sig om befordring, og så må ordførerens argumentation jo også knytte sig til det her argumentsæt.
Ja, det er det, det handler om.
Det handler om, at kommunerne simpelt hen udnytter deres muligheder for at sige nej til befordring til en række mennesker, der er dybt afhængige af at få økonomisk tilskud til befordring til en behandling, som simpelt hen er livsafgørende for dem.
Det er det, det handler om.
Ministeren har på ingen måde afgørende kunne argumentere for, hvorfor Øfeldt Centrene ikke hørte hjemme i denne § 79.
Det må jeg sige.
Jeg tror, at jeg har været forbi de fleste bortset fra Socialdemokratiets ordfører, som jeg jo naturligvis takker meget for støtte fra.
En række af os har jo haft et fremragende samarbejde.
Det her er jo ikke en enmandshær, og det har man nok også tydeligt kunne høre på indlæggene i dag.
Det har ikke været tilfældet i dag.
Det vil jeg gerne takke for.
Jeg er sikker på, at dem, der står bag Øfeldt Centrene, ikke mindst de mange patienter, der har haft glæde af indsatsen på Øfeldt Centrene, også er glade for, at vi på tværs af sædvanlige partiskel op til dette punkt har kunnet samarbejde forbilledligt.
Jeg vil ikke nævne alle her.
Det har virkelig været meget forbilledligt på flere niveauer.
Så tak for den overvejende positive modtagelse i dag.
Jeg ser frem til et konstruktivt udvalgsarbejde, og min beredvillighed til at foretage ændringer, der måtte imødekomme et flertal, er altså simpelt hen fuldstændig uudtømmelig, når blot vi får løst problemet for denne overskuelige gruppe patienter.