Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-06-03:
Flertallet i Udvalget for Forretningsordenen har indstillet nærværende beslutningsforslag til vedtagelse, hvilket vil sige udvalget på nær Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti.
I Liberal Alliance mener vi, at der primært er to problemer i det her, og de vedrører begge spørgsmålet om denne partilederdebat, som der har været så meget snak om.
Der skal man vælge én bestemt person, som kan være der 14-15 gange på 1 år.
Hvad, hvis pågældende ikke kan være til stede?
Jo – har vi fået oplyst – så kan partiet desværre ikke være repræsenteret i debatten.
Man må undre sig.
Man må undre sig over, at et flertal i Folketinget på den måde vil tvinge noget ned over et mindretal.
Man må undre sig over, at partigrupper kan være udelukket fra at deltage i bestemte debatter.
Jeg synes også, at vi som Folketing svækker os selv kollektivt.
Jeg ved, at Liberal Alliance ikke er det eneste parti, der har haft indgående diskussioner med Danmarks Radio om, at de ikke skulle bestemme, hvem vi skulle lade os repræsentere af i bestemte debatter.
Så kan man selvfølgelig, som SF siger, skifte partileder hist og her.
Det kan hurtigt blive meget morsomt, desværre.
Men det er jo ikke en fremgangsmåde, som man vil foreslå nogen.
I virkeligheden synes vi, at man kommer til at gøre op med det helt fundamentale i, hvad det er et parlament egentlig laver.
Et parlament skal udøve kontrol med landets regering, og et parlament skal stå for lovgivningen.
Nu vil man konkurrere med Danmarks Radio og TV 2 og TV 2 News om at få de mest populære tv-udsendelser.
Det skal blive sjovt, sagde den socialdemokratiske ordfører, og det bliver det da ganske givet også – så må vi håbe, det også bliver relevant.
I virkeligheden kan man sige, hvis man ser tilbage på det gamle Rom, at det virker, som om man har ladet sig inspirere mere af Colosseum end af senatet: Det handler om at lave underholdning for befolkningen.
Der er også spørgsmålet om taletider.
Man giver ekstra taletid til et særligt parti, som Enhedslistens ordfører så korrekt sagde det: i forventning om, at de to største partier i al evighed vil forblive de største partier.
Men lur mig, om historien rammer disse, som de har ramt andre en gang imellem.
Derudover må jeg også sige, at jeg faktisk synes, at Præsidiet har et stort ansvar i det her, og for Liberal Alliances vedkommende må jeg sige, at vi er utrolig skuffede over, at Folketingets formand har ageret mere partipolitiker end formand for hele Folketinget i den her sag.
Er vi så bare sådan nogle, der afviser alt og slet ikke vil gå i dialog?
Nej, det er vi faktisk ikke.
Vi har sagt, at vi tror godt, man kan lave det her på baggrund af en frivillig aftale mellem de otte partigrupper i Folketinget – nok ikke præcis, som modellen er endt, men så i en anden udgave.
Er det, fordi vi ikke vil lade vores partileder, hr. Anders Samuelsen, deltage i debatterne?
Nej, det er det sådan set ikke, det vil vi gerne bestræbe os på at gøre, hvis det er det, man ønsker.
Men kan det ikke lade sig gøre, er vi af den opfattelse, at vi stadig har ret til og krav på at deltage i enhver debat i denne sal?
Vi har tænkt os at forfølge det i udvalgsarbejdet og om nødvendigt endnu længere, selv om et flertal skulle tromle det her forslag igennem Folketinget.
Så på den baggrund er vores indstilling, at vi på det foreliggende grundlag vil sige nej.
Men hvis Præsidiet og især formanden skulle bløde op og ønsker at tage en reel dialog, også med de partier, der ikke er repræsenteret i Præsidiet, om en frivillig aftale mellem Folketingets partier, er vi åbne over for det.
Svaret på det sidste er nej.
Jeg mener, at det er langt fra at være korrekt, for ikke at sige at det hverken er overhovedet rimeligt eller på sin plads, at et flertal i Folketinget kan pådutte mindre partigrupper eller de partigrupper, der er uden for – det kunne jo også have været et stort parti – at sende bestemte repræsentanter i bestemte debatter.
Det er sådan set et principielt synspunkt.
Så kan det da godt være, at vi kan lave nogle aftaler om, hvordan vi vil have tingene til at fungere, men jeg mener, at det kræver enighed fra alle partier.
Fru Pia Kjærsgaard sagde i sin tale: Nu har det taget 3 år, og jeg tror ikke, at det var blevet til noget, hvis ikke man havde gjort det nu.
De, der var med i debatten for et år siden, vil vide, at det var det, Folketingets formand sagde sidste år, altså at hvis ikke vi sagde ja sidste år, ville det ikke blive til noget.
Alligevel kommer man med en ny udgave, hvor det så igen lyder: Hvis ikke vi siger ja til det her, så bliver det ikke til noget.
Det er i virkeligheden en tom trussel.