Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Jeg vil godt dreje debatten lidt tilbage sådan i forhold til modebranchens påvirkning bredt, for vi ved jo godt, at for personer, som har en spiseforstyrrelse – det drejer sig om alt for mange, men jo stadig væk om et begrænset antal – er påvirkningen udadtil rigtig, rigtig stor.
Det er også derfor, at man kan sige, at det her jo primært drejer sig om rigtig mange ganske almindelige unge kvinder og piger, som bliver påvirket af det.
Alle må være dybt bekymrede over det fænomen, der nu kaldes de ultratynde modeller, som på catwalks og i modeblade fremstår som helt unaturlige i deres kropsbygning.
Der kan man sige, at appellen til dem, der måtte ligge på kanten til at lide af en spiseforstyrrelse, altså anorektikerne, er rigtig stor.
Bare en enkelt sammenligning af modebilleder fra 1960'erne og så frem til i dag viser jo med al tydelighed, hvilken udvikling det er, man har været igennem.
Modebranchens modeller er gået fra at være slanke kvinder med naturlige former til stort set at være radmagre kroppe eller – som nogle faktisk i kritikken af området her kalder dem – tøjstativer, og dermed antydes det næsten også, at det drejer sig om spiseforstyrrede personer.
Den konstatering kommer bekymrede folk i branchen også frem til, og her vil jeg eksempelvis citere redaktøren for det engelske modemagasin Vogue – hun hedder Schulman – som ganske enkelt mener, at ledende designere og modehuse tvinger modebladene til at bruge tyndere og tyndere modeller, og jeg citerer: I løbet af min tid på Vogue er tøjet fra modehusene krympet betragteligt i størrelse.
Citat slut.
Det siger hun i en kritik og en debat i forhold til mange af de kendte designere.
Det er indlysende, at den her udvikling må stoppes, for unge velfungerende mennesker kan i forbindelse med modeltilværelsen i løbet af ganske kort tid blive livstruede.
Vi har oplevet dødsfald i modebranchen, og det har naturligvis også været med til at bringe debatten rigtig frem i medierne.
Det ultratynde look, som nogle også kalder size zero eller størrelse 32, breder sig altså også til andre dele af kulturen, og det er måske på vej til at blive et forbillede for enhver kvinde, med hensyn til hvordan man skal se ud, og dermed kan det også være med til at sende nogle helt andre og meget mere alvorlige signaler om, hvordan idealkvinden skal se ud.
Det er farligt, og det er fuldstændig unaturligt.
Så har vi også allerede i dag diskuteret lidt, hvordan vor tids computerbearbejdelse af billeder gør det meget lettere end nogen sinde tidligere at manipulere billeder, så slanke modeller bliver tyndere og tyndere, og det er et problem for mig at se, at man ikke bliver gjort opmærksom på det, når man ser billeder.
Jeg nævnte tidligere, at der har været dødsfald, vi så det hen over 2006 og 2007.
Vi så et eksempel, hvor der rent faktisk var en kvinde, som havde et kropsindeks på 13,4.
Hun vejede 40 kg, hun var 21 år, og hun var 175 cm høj.
Det her er et problem, og det ligger langt uden for de normer og grænser, som WHO opsætter for alvorlig undervægt.
Så er der branchen.
Hvordan er det, branchen reagerer på det her?
De indfører nogle regelsæt, ja, men overholder de dem?
Flere forskellige modeuger har lagt regelsæt ned, hvor de siger, at de bliver nødt til at skærpe kravene og forventningerne til, hvordan modellerne ser ud.
Og så har vi, som også allerede omtalt af flere ordførere og ministeren, et etisk charter, som er udarbejdet af modebranchen og Landsforeningen mod spiseforstyrrelser.
Det er helt korrekt, og det er helt rigtigt, at vi griber chancen for en evaluering af det område og spørger, om man så lever op til forventningerne.
Nej, det gør man ikke.
En anden ting, jeg vil sige om det med billedmanipulation, er, at vi senest har set i Tyskland, at modebladet Brigitte er gået i krig mod billedmanipulationerne.
Man har simpelt hen fjernet de professionelle modeller fra bladets sider, og redaktøren dernede – som hedder Lebert – siger ifølge Politiken den 12. oktober 2009: »Vore dages modeller vejer cirka 23 procent mindre end almindelige kvinder«.
Og han konkluderer: »Hele modelbranchen er anorektisk«.
Vi har med et stort problem at gøre.
Og så står vi i den situation, at hvis modebranchen ikke kan regulere sig selv og altså får de sygeligt tynde modeller væk fra catwalken og holder op med at gøre brug af de billedmanipulerede modelbilleder, bliver det jo en alvorlig sag for os her i Folketinget, og vi kan blive nødsaget til at lægge faste regler og måske endda lovgivning ned over det.
De tre forslag, som der bliver rettet mest opmærksomhed imod, er mindstekravet i forhold til vægt, obligatorisk sundhedstjek og det her om et forbud eller en regulering af fotoredigerede modelbilleder.
For os i Socialdemokraterne er der ingen tvivl: Vi har et nationalt charter, og vi vil holde øje med det, og hvis ikke det bliver overholdt, bliver vi nødt til at lægge et politisk pres.
Den sidste replik, jeg skal sige, er, at der også her i Danmark findes et andet regelsæt, og det er bl.a. hos Team Danmark, hvor man har lavet et regelsæt, som har vist sig at være effektivt, så det kan man med fordel skele til.