Per Clausen (EL), 2012-04-20:
Nu plejer jeg jo altid at sige, at den måde, hvorpå man med sikkerhed kan identificere et forlig, som er godt, er, hvis det er et forlig, Enhedslisten er med i, og jeg vil sige, at hvis jeg skulle finde et godt eksempel på det, ville jeg nok ikke tage den aftale og det forlig, vi lavede om vandsektoren, som sådan et mønstereksempel på noget, der er rigtig godt og rigtig fremragende.
Det er ikke, fordi intentionerne ikke har været gode nok.
Vi ville sikre, at vandet kom frem til forbrugerne så billigt som muligt og med hensyntagen til miljø.
Det var sådan set vores udgangspunkt, og vi havde det grundsynspunkt, at det var vigtigt at sikre, at vand ikke var noget, som der sådan skulle tjenes penge på i Danmark.
Det skulle stadig væk være et område, som var beskyttet mod sådan ønsket om at score profit.
Det var vigtigt i forhold til vand, fordi tanken om, at der skulle være sådan en slags konkurrence i vandtilførslen, sådan er lidt absurd, eftersom der jo nok ikke er nogen, der har den tankegang, at det ville være en god idé med sådan flere forskellige ledningsnet til hver enkelt husstand.
Når det er vigtigt at sige det, er det, fordi det her sådan set startede med, at den daværende finansminister og Finansministeriet havde fået den tanke, at det ville være rigtig smart med lidt konkurrence og liberalisering osv. på vandsektorområdet.
Det undgik vi, og det var rigtig godt, men i bestræbelserne og energien for at undgå det kan det godt være, vi fik en enkelt bureaukratisk regel for meget med.
Det tror jeg ikke man kan afvise, derfor kan jeg nok også med sikkerhed i stemmen sige, at når man laver evaluering og opfølgning på lovgivningen på det her område, er det helt usandsynligt, at det ikke skulle føre til flere ændringer.
Det tror jeg også at vi, der har været med i hele forløbet, er enige om – og sikkert også dem, der er kommet ind lidt senere og indimellem har undret sig over, hvordan det nu også lige præcis kunne blive på den måde.
Det her lovforslag handler jo om, at det, i forbindelse med at man skulle fastsætte prisloftet, viste sig, at når man skulle behandle klager over det prisloft, som var fastlagt, måtte det ankenævn, der skulle tage sig af det, konstatere, at når vandforsyningsselskaberne klagede over, at prisen var sat for lavt, fordi der ikke blev taget hensyn til de miljømæssige investeringer, de havde foretaget, var det faktisk umuligt for Konkurrencenævnet at nå frem til en fornuftig afgørelse, fordi man ikke præcis i lovgivningen kunne læse, hvad der var rammerne for, hvornår man kunne inddrage miljøhensyn og miljøinvesteringer på en måde, hvor det kunne ligge ud over prisloftet.
Da man kom tilbage til os og sagde det, var der jo ikke andet at gøre end at få lavet en aftale om, at vi skulle få produceret et lovforslag, der løste det ene problem i forhold til vandsektoren.
Det er det, der ligger her, og jeg synes da, det er godt, at vi har været stand til at løse det problem i fællesskab blandt forligspartierne, og at Miljøministeriet er kommet med det her ganske udmærkede lovforslag, som i hvert fald løser en af de udfordringer, vi står over for.
Men selv om der er blevet brugt uendelige mængder af timer på at deltage i uendelige mængder af møder og skrevet uendelige mængder af papirer i forbindelse med den her sag, er jeg bange for, at vi må se i øjnene, at der er brug for enkelte rettelser også ud over det, vi vedtager i dag, og det håber jeg vi så kan blive enige om i den videre proces.