Bertel Haarder (V), 2010-12-02:
Dansk Folkeparti foreslår, at regeringen får pålæg om at fremsætte lovforslag, der afskaffer kravet om personlige stillere til kommunal- og regionalvalg for de kandidatlister, der allerede er repræsenteret i kommunalbestyrelsen eller i regionsrådet.
Det har man tidligere overvejet.
Indenrigsministeriets Valglovsudvalg overvejede faktisk spørgsmålet om afskaffelse af stillerlister til kommunalvalg for allerede repræsenterede lister, da man arbejdede med udformningen af den nye kommunale valglov, som blev vedtaget i 1989.
For det første kan der i praksis opstå spørgsmål om, hvem det er, der tegner listen, når kommunevalget nærmer sig.
Derfor er det fornuftigt at stille krav om, at der under alle omstændigheder skal indleveres stillerlister før valget.
For hvis man afskaffer det krav, skal man jo afgøre, hvem det er, som kan anmelde og godkende kandidater til valget på vegne af den kandidatliste, som ved sidste valg opnåede repræsentation.
Det kan i praksis være svært at afgøre, særlig når det gælder lokallister, som ikke er tilknyttet et parti, der er opstillingsberettiget til Folketinget.
Men også for landsdækkende partiers vedkommende kan der opstå spørgsmål om, hvem det er, der tegner partiet.
Hvad nu, hvis et mindretal i et landsdækkende parti bryder ud af partiet og stifter et nyt landsdækkende parti – det har vi jo set eksempler på – skal det så fortsat være det gamle parti, der tegner partiet, eller skal det være det nye parti, eller skal det ikke være nogen af delene?
På hvilket tidspunkt i udmeldelsesfasen skifter tegningsretten?
Det kan blive rigtig svært i visse tilfælde.
Det kan blive ressourcekrævende, og det kan også være en opgave, som det på grund af dens skønsmæssige karakter kan være betænkeligt at indføre i en demokratisk valgprocedure.
For så vidt angår de landsdækkende partier, er der for det andet det problem, at de jo er meget forskelligt organiseret lokalt.
Nogle har flere partiforeninger i hver kommune, mens andre mangler lokale partiforeninger i visse områder af landet.
Det er jo sådan, at der ved kommunale og regionale valg netop er mulighed for, at et partis lokale vælgerforeninger opstiller hver deres liste.
Det vil sige, at der kan blive opstillet flere lister fra samme parti i samme kommune, og disse vælgerforeninger med hver deres lokale forankring kan jo have vidt forskellige lokale interesser.
Det kender jeg i hvert fald fra mit eget parti, hvor vi har et righoldigt erfaringsmateriale i så henseende.
Forslaget kan føre til uheldig forskelsbehandling mellem flere lokale vælgerforeninger fra samme parti, hvis en eller flere af de lokale Venstreforeninger – hvis det er Venstre, vi taler om – bliver repræsenteret i kommunalbestyrelsen, mens andre af de lokale Venstreforeninger ikke bliver repræsenteret.
Jeg boede en tid i Askov i Vejen Kommune, et bysamfund i en storkommune.
Hvad nu, hvis en del af en kommune opstiller sine lokale kandidater på én liste, mens andre af Venstres lokale foreninger i de øvrige bysamfund i Vejen Kommune opstiller deres kandidater på en anden liste, hvorefter de to eller tre eller fire lister indgår listeforbund?
Hvis nu Venstre i Askov ikke får valgt nogen af sine kandidater ind i kommunalbestyrelsen, men i kraft af stemmerne, der falder på Venstre i Askov, hjælper med at få kandidater fra andre Venstreforeninger ind i kommunalbestyrelsen, hvad så?
Der ville være en konsekvens, hvis Venstre i Askov, som ikke er repræsenteret i kommunalbestyrelsen, dog havde lagt stemmer til og havde hjulpet med at skaffe Venstres medlemmer af kommunalbestyrelsen deres valg.
Forslagsstillerne anfører til sammenligning, at et parti, der allerede sidder i Folketinget, ikke skal ud at samle 20.000 underskrifter før næste valg.
Det er rigtigt nok, men man kan ikke sammenligne lokalvalg med folketingsvalg.
Opstillingsformerne er bl.a. forskellige.
Man kan indgå liste- og valgforbund til lokalvalg, men ikke til folketingsvalg.
Og den måde, man fordeler mandater på og finder frem til, hvem der er valgt, er forskellige.
Partiernes organisering og identifikation på henholdsvis lokalplan og landsplan er også forskellig.
Kravene til de to former for valg er netop udformet for at tage højde for de forhold, der adskiller lokalvalg fra folketingsvalg.
For det tredje skal man ikke overse det forhold, at vi, hvis vi afskaffer stillerkravet ved lokal- og regionsvalg, i stedet er nødt til at erstatte disse nye krav med andre procedurekrav.
Ved folketingsvalg skal kandidaterne selv anmelde sig enkeltvis, og partierne skal så efterfølgende melde sig til godkendelsesmyndighederne og fortælle, hvem de kan godkende som kandidater.
Den proces er ikke nødvendig ved kommunal- og regionalvalg, hvor det hele klares på ét skema, hvor kandidatlisten anbefales af et antal stillere, som samtidig godkender de opstillede kandidater.
Og kandidaterne godkender i det samme skema deres opstilling og listebetegnelse.
Hvis man afskaffer kravet om stillerlister, skal man overveje, hvordan man så i stedet kan sikre godkendelsen af kandidaterne.
En mulighed er naturligvis en model, der svarer til folketingsvalg.
Det vil sige, at kandidaterne skal anmelde sig enkeltvis, og at lokalforeningerne efterfølgende skal melde sig til valgbestyrelserne i kommunerne og regionerne og fortælle, hvem de kan godkende som kandidater.
Sådan kunne man gøre.
Jeg er bare ikke sikker på, at lokalforeningerne ville opleve det som en lettelse i forhold til det forholdsvis enkle krav om stillerlister, der gælder i dag.
Så regeringen synes med andre ord, at de indvendinger og argumenter, som i sin tid førte til, at man fastholdt kravet om stillerlister ved lokalog regionalvalg, stadig gælder.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget.