runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-02-20:
Når jeg stillede spørgsmålet, skete det jo trods alt også, fordi jeg har en særlig veneration, om ikke længere for Det Radikale Venstre, så i hvert fald for fru Marianne Jelved.
Derfor smerter det mig egentlig også, at vi ikke kommer dybere ind i svaret, for det er jo meget spændende at høre en eller anden diskussion om, hvad man internt gør i et parti i Danmark, men hvordan påvirker det synspunktet?
Det er jo sådan set den diskussion, jeg gerne ville ind i.
Hvordan kommer den åndsfrihed til udtryk, når man samtidig synes, at det er helt fantastisk, at undervisningsministeren synes, at det er et udtryk for åndsfrihed og tolerance, og hvad ved jeg, når man vil lave fællesbønner i en folkelig, betalt skole - i en offentlig skole - som ikke kun er finansieret af dem, der har elever i skolen, og hvor der jo også er andre elever end dem, der tilhører flertalskulturen?
Og husk på, at det næppe er alle 80 pct., der ville synes, at det var en fantastisk idé, at deres børn skulle bede fadervor i skolen dagligt.
Marianne Jelved (RV), 2009-02-20:
Hr. Simon Emil Ammitzbøll ægger til en meget væsentlig diskussion om Det Radikale Venstre, og det takker jeg for.
Det Radikale Venstre er jo et parti, som spænder fra Brandes til Grundtvig, for nu at tage de to personer.
Jeg er selv af den overbevisning, at der skete så mange ting i 1800-tallet i Danmark, som præger vores kultur i dag, og som var utrolig gennemgribende: Kierkegaard, Grundtvig, H.C. Andersen, Brandes, Hørup med den myndige borger.
Der er mange idealer at hente, der er meget erfaringsgods, der er meget dansk kultur og historie, som er en del af vores kultur og selvforståelse i dag.
Og når jeg i denne sammenhæng får et spørgsmål om Brandes, synes jeg, det er et fantastisk godt spørgsmål, for et demokrati skal rumme den forskellighed.
Et parti som Det Radikale Venstre skal rumme både det, der ligger i Grundtvigs frihedstanker, og det, der ligger i den åndsfrihedstankegang, som brødrene Brandes bl.a. stod for.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2009-02-20:
Selvfølgelig er Asmaa Abdol-Hamid dansk, og jeg ved ikke, om hr. Martin Henriksen ved det, men vi har ytringsfrihed i Danmark.
Det er noget, jeg bl.a. sætter meget, meget stor pris på, det er noget, Enhedslisten sætter meget, meget stor pris på.
Jeg ved ikke, om ytringsfriheden står i modsætning til hr. Martin Henriksens forståelse af danskheden.
Villum Christensen (LA), 2009-02-20:
Jeg vil ikke mene, at vi her fra Folketinget skal gå ind og vurdere, hvilke løsninger man finder er rimelige i den konkrete situation.
Det er egentlig mit hovedsynspunkt og det, der er det afgørende.
Vi har lokal selvbestemmelsesret ude i de lokale bestyrelser.
Det er derfor, vi har indrettet os sådan.
Og hvad der lige konkret i den enkelte situation er relevant, vil jeg ikke stå herinde og tage stilling til.
Martin Henriksen (DF), 2009-02-20:
Det kan vi så forstå at hr. Villum Christensen ikke vil tage stilling til.
Så vil jeg stille et spørgsmål om, hvorvidt dette også er noget, hr. Villum Christensen heller ikke vil tage stilling til: Flere ordførere har været oppe at sige, at man skal have frihed, og at vi skal give frihed.
Spørgsmålet er: Når den frihed, vi så har givet, bliver benyttet, og når de, der benytter sig af friheden, gør det i en sådan grad, at det begrænser andres frihed, er det så noget, vi skal tage op i Folketinget?
Er det så alvorligt nok til, at man tager det op i Folketinget?
Der tænker jeg eksempelvis på, hvad jeg også har været inde på tidligere, nemlig religiøs mobning, som jo finder sted.
Det gør den jo.
Er det så grelt, at man godt kan tage det op i Folketinget?
Eller er det også sådan et forhold, hvor hr. Villum Christensen i tråd med alle de ordførere, der har været før hr. Villum Christensen, siger: Det kan jeg ikke forholde mig til?
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-02-20:
Sludder for en sladder har vi jo hørt fra hr. Martin Henriksens mund hele formiddagen og begyndelsen af eftermiddagen.
Pointen er, at der jo er nogle af de problemer, som hr. Martin Henriksen taler om, der er ganske reelle.
Men hvad gør man så for at løse dem?
Det er der jo ikke nogen interessante forslag om fra Dansk Folkepartis side.
Det handler jo om, at skolelederen og skolelærerne skal turde tage fat i den enkelte elev og i den enkelte elevs forældre, når der er problemer.
Og hvis det ikke sker på en tilfredsstillende måde, må man jo se på, hvad man kan gøre for at sætte skolelederne i stand til det; for at efteruddanne skolelærerne, hvis ikke det er godt nok hvad de er i stand til, for at sørge for, at det sker, så lærerne i deres uddannelse bliver sat i stand til at tage den konfronterende samtale, der skal være.
Hvis ikke man gør det, får man ikke løst problemerne, og så kan vi høre det her ordskvalder gang på gang på gang, som kun fører splid og ulykke med sig, men som ikke løser de reelle problemer.
Martin Henriksen (DF), 2009-02-20:
Jo, jo, det kan hr. Simon Emil Ammitzbøll så bare mene, men realiteten er jo, at vi gentagne gange har set de problemer, der kommer år efter år, fordi man ikke har formået at sætte nogle grænser
De, som det går ud over, kan jo så bare notere sig, hvem der har ønsket at sætte en stopper for det, og hvem der har leveret sådan en sludder for en sladder.
Det kan man så bare notere sig.
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-02-20:
Jeg bliver jo helt forstemt over det her.
Tror man virkelig, at man fremmer den kulturelle integration med det her forslag?
Jeg er lige ved at sige: Helt ærligt!
Nu står ordføreren og taler om religiøs mobning fra Folketingets talerstol, men det er ikke rigtig noget, man vil gøre noget ved med det beslutningsforslag, der ligger her.
Man gør måske i virkeligheden mest ved det fra Folketingets talerstol, hvor man praktiserer religiøs mobning imod en bestemt religiøs minoritetsgruppe.
Sandheden er jo ikke, at hr. Martin Henriksen ikke vil have, at man skal lave politik i forhold til folkeskolen på baggrund af bestemte religioner, han vil bare have, at det skal være ud fra en bestemt tolkning af kristendommen i visse områder og ikke, at det må være andre religioner.
Det er jo det, det handler om.
Jeg synes, det er trist, at man vælger den religiøse mobning som den måde, man forsvarer sine synspunkter på.
Martin Henriksen (DF), 2009-02-20:
Det gælder hjemmekundskab, kristendomskundskab, idræt, og hvis man kigger på hjemmesiden dettevirker.dk, kan man se, hvordan ministeriet meget fint har beskrevet, hvordan og hvorledes det gøres.
Hvis man kigger på den pjece, som jeg refererede til, fra den socialdemokratiske kommune København, kan man se, at ungdomsforvaltningen siger: Når vi laver vejledninger om, hvordan faste bør foregå, tager vi udgangspunkt i religiøse forskrifter.
Det er jo helt vildt.
Så belønner man jo dem, der bliver ved med at kræve ind.
Vi skal ikke tage udgangspunkt i religiøse forskrifter, når vi skal lave en vejledning om faste.
Og hvorfor skal vi i det hele taget lave en vejledning om, hvordan børn bør faste?
Det er jo også i sig selv absurd.
Men man skal da ikke tage udgangspunkt i religiøse forskrifter.
Det er sådan på nogle skoler - det hører vi jo om hvert år, når der er ramadan - at der er skoleledere, der rapporterer om, at de muslimske elever, der ikke faster, bliver kritiseret af dem, der faster.
Så er der nogle steder, hvor man er nødsaget til at gå ind og lave en ordning, hvor man siger: Jamen så forbyder vi nogle elever at gå ind i kantinen, for de, der sidder og spiser i kantinen, skal have lov til at sidde og spise i fred.
Så må man tage fat i de elever, så må man ringe til deres forældre og sige: Vi har altså et seriøst problem med jeres barn, og hvis ikke jeres barn forstår det og møder op i skolen og er i stand til at modtage undervisning, så falder der en sanktion.
Christine Antorini (S), 2009-02-20:
Svaret afspejler jo fuldstændig det, der er Dansk Folkepartis holdning, nemlig at det handler om straf og sanktion i forhold til en bestemt religiøs gruppe, for der er jo ingen sammenhæng i argumentationen fra Dansk Folkepartis side.
Jeg vil godt bede om lidt dokumentation for nogle af de påstande, der er i Dansk Folkepartis beslutningsforslag.
Der står f.eks., og jeg citerer: »I dag belønner vi reelt dem, der ikke vil integreres.«
Jeg vil bede om bare to eksempler, der har med det her spørgsmål om skoleelever at gøre, hvor vi åbenbart reelt belønner dem, der ikke vil integreres.
Kan Dansk Folkeparti komme med bare to eksempler som det første?
Der andet er, at der står, at Undervisningsministeriets hjemmeside tager særlige hensyn til muslimer i en række fag og i skolens virke generelt.
Jeg vil også her bare gerne have to eksempler på, at der bliver taget særlige hensyn til muslimer en række fag.
Martin Henriksen (DF), 2009-02-20:
Det er jo igen det samme, som vi har hørt igennem hele debatten.
Man siger, at der ikke må mobbes, at der selvfølgelig skal være plads til alle, at man tager hånd om det osv. osv.
Men hvorfor kan man så ikke i Folketinget stemme for et forslag, der rent faktisk gør det, man står og siger at man skal gøre?
Ja, der er mange folkeskoleledere, der tager hånd om problemet, men der er også mange, der ikke tager godt nok hånd om problemet.
Det er der, der er behov for, at man fra Folketingets side siger, at der er nogle klare rammer, og de, der gør det godt, kan tage det som en håndsrækning, som en opbakning til det, de gør i dag, og de, der ikke gør det godt, kan få et klart signal om, at Folketinget vil have det på en bestemt måde.
Der er bare nogle ting, vi ikke vil finde os i.
Men sæt handling bag ordene i stedet for at stå og tale i Folketingssalen og sige til pressen, at det vil man ikke finde sig i, og at der går ens grænser.
Christine Antorini (S), 2009-02-20:
Og jeg er stensikker på, at de ville gøre det på de pågældende skoler.
Præcis på samme måde, hvis der var nogle elever, der mobbede nogle andre børn, fordi de syntes, at de var tykke, gik i noget forkert tøj eller havde noget forkert hår, vil jeg da gå ud fra, at der blev grebet ind med det samme.
Det er jo fuldstændig uacceptabelt, at der sker mobning, uanset om det gælder
religiøse, kulturelle eller andre hensyn.
Jeg vil så spørge hr. Martin Henriksen: Når Dansk Folkeparti lige præcis kun vil have, at der skal laves en lov, der skal gå ind og forbyde generelt, at man ikke må mobbe i forhold til ramadan, så må konsekvensen jo være, at der skal laves en lov, der siger, at man ikke må ditten, dutten, datten.
Tror hr. Martin Henriksen, at det er måden at løse det på?
Det tror vi i hvert fald ikke hos Socialdemokraterne.
For man er nødt til at tage fat lokalt og have nogle helt klare spilleregler om, at man griber ind her og nu.
Det er den måde, man beskytter børn på mod helt urimelig, om det så er religiøs eller anden hetz, der sker over for det enkelte barn.
Villum Christensen (LA), 2009-02-20:
Som jeg indledte med at sige, har vi jo en meget interessant debat, en meget interessant demokratidebat.
En af grundstenene i det danske demokrati er vel netop, at vi har vide rammer, og at vi kan tage mange hensyn, så jeg synes egentlig, at vi har fået sat streg under nogle af de væsentlige ting, når vi skal diskutere dansk kultur, når vi skal diskutere, hvorfor vi indretter os, som vi har.
Det rammer jo lige præcis plet i nogle af de hovedproblemer, som der bliver rejst, nemlig det forhold, at vi har en tolerance over for alle mulige andre.
Men vi vil ikke gå med på den galej, som vi hører fra Dansk Folkeparti, om, at man skal sidde herinde og putte folk i den ene og den anden bås med de konsekvenser, vi kan se af det her forslag, slet ikke.
Martin Henriksen (DF), 2009-02-20:
Jeg synes, det var et lige så uklart og så stadig væk klart svar, som alle de andre ordførere har givet udtryk for.
Derfor er det egentlig meget passende, at hr. Villum Christensen kommer op i sidste ende.
Igen vil man ikke tage stilling til det spørgsmål, som hr. Kim Christiansen stillede, og man kan dybest set heller ikke tage stilling til det spørgsmål, som jeg lige har stillet, for det forholder sig jo rent faktisk sådan, at den frihed, som hr. Villum Christensen står og siger vi skal give, er der nogle, der har benyttet sig af i en sådan grad, at det har begrænset andres frihed.
Så spørger jeg bare: Er det noget, man kan tage op i Folketinget, eller er det også, ligesom alle de andre ordførere har ment, ikke at se, ikke at høre - der sker ingenting, så går det nok?
Villum Christensen (LA), 2009-02-20:
Lige den balance, hvor friheden bliver truet af andre gruppers formåen eller andre gruppers lyst til at have en mening om det ene eller det andet, andre gruppers adfærd, og den kompleksitet, der er i det, er jo netop meget velegnet til at blive besluttet lokalt, for der kan være utrolig mange forhold, der gør sig gældende for, hvad der skal være reglen i det pågældende tilfælde.
Men centrale regler, der skærer igennem og siger, hvad der er rigtigt eller forkert på det her område, er jeg inderlig imod.
Det var egentlig det, jeg forsøgte at sige for lidt siden.
Martin Henriksen (DF), 2009-02-20:
Det er rigtig nok, at det her forslag selvfølgelig har fokus på der, hvor problemet er, men bare for at rette fru Christine Antorini, så står der jo faktisk, at den her arbejdsgruppe skal nedsættes og komme med integrationsfremmende initiativer og forslag, der skal medvirke til, at elever med anden kulturel baggrund end dansk bliver fortrolige med dansk kultur, og altså ikke som fru Christine Antorini sagde.
Jeg vil også referere noget af det, der står i det beslutningsforslag, som vi diskuterer her, og som Dansk Folkeparti lægger frem, og jeg citerer direkte fra, hvad Dansk Folkeparti har skrevet i beslutningsforslaget:
Dansk Folkeparti ønsker at understrege, at også muslimske forældre har et ansvar med henblik på at sikre, at deres børn forstår nødvendigheden af at tilegne sig det danske samfunds grundlæggende værdier.
Dansk Folkeparti anerkender, at eksempelvis en del muslimske forældre positivt tager stilling til fordel for det danske samfund og tilskynder deres børn til at integrere sig i det danske samfund.
Dansk Folkeparti mener, at samfundet skal blive bedre til at sætte grænser for dem, der ikke vil indordne sig, og dermed også gøre livet lettere for dem, der nærmer sig det danske samfund.
I dag belønner vi reelt dem, der ikke vil integreres.
Det er altså bare for at sige, at det beslutningsforslag, vi har lagt frem, jo er nuanceret og balanceret.
Og det er fuldstændig rigtigt, at der i formålsparagraffen står, at man skal være fortrolig med dansk kultur, og så skal man have forståelse for andre, men kan Socialdemokraterne ikke forstå, at fortrolighed er noget, der er dybere end bare det at have forståelse?
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-02-20:
Jeg forstår måske bedre fru Marianne Jelveds glæde ved Hal Koch end hendes glæde ved undervisningsministeren, men jeg tror nu ikke - også som bestyrelsesformand på Hal Kochs gamle skole - at Hal Koch ville have indført regler om, at man skulle bede fællesbøn hver dag.
Det ville næppe have været i hans ånd.
Men nu vi taler om store personligheder: Hvordan forholder Det Radikale Venstre sig egentlig til traditionen fra brødrene Brandes?
Er det noget, man har skåret helt fra?
Det kunne umiddelbart godt lyde sådan på det indlæg, fru Marianne Jelved lige har holdt.
Er det noget, man overhovedet ikke er interesseret i længere - den åndsfrihed, der i virkeligheden lå i brødrene Brandes' opgør med det traditionelle og med den form for påtvungen religion, som kan ligge i et fælles fadervor?
Først og fremmest vil jeg gerne benytte lejligheden til at rose fru Christine Antorini, som jeg i virkeligheden synes sagde det så klokkeklart, som det hovedet skal siges, og så kan det være, at vi ikke engang behøver den redegørelse, som undervisningsministeren ellers lovede mig tidligere; men lad os nu alligevel få den.
Det eneste, jeg bare vil spørge fru Christine Antorini om, er, om man jo i virkeligheden ikke sagtens kan forestille sig, at de inden for undervisningen selvfølgelig godt kan lære børnene om, hvad fadervor er, eller hvad en muslimsk bøn er, eller hvad en tredje form for bøn er.
Det er jo ikke det, som hverken fru Christine Antorini - som jeg hører det eller jeg selv taler for.
Det handler om den samlende gentagelse af bestemte bønner inden for fællesskabet.
Det er vel det, modstanden er imod, og ikke det at lære om, hvordan bønnerne kunne være.
Christine Antorini (S), 2009-02-20:
Jeg synes ikke, det er spor svært at sætte de grænser, og jeg vil gerne tilbyde min hjælp til undervisningsministeren, som synes, det vil være helt umuligt at sætte nogle grænser for, hvad der er bøn, og hvad der ikke er bøn.
Fadervor er en af de helt centrale bønner i gudstjenesten; uanset om man er protestant eller katolik - jeg er nemlig selv katolik er fadervor en af de væsentligste bønner, vi beder, når vi er til en gudstjeneste.
Og på samme måde er der nogle helt centrale bønner inden for alle de andre trosretninger.
Der siger vi, at det er fint, at folk, hvis de er troende, så kan dyrke deres religion i deres kirke, men kirken skal ikke rykke ind i folkeskolen.
Det er præsten, der fremsiger bønner, det er ikke lærerne, der skal fremsige bønner med eleverne.
Det er ikke det samme som en salme, for det er ikke sådan, at vi har en kanoniseret salme a la fadervor, der bliver sunget, hver gang der er en gudstjeneste, men vi har en sangskat, der selvfølgelig indeholder kristne elementer.
Det kan ikke være anderledes, når kristendommen spiller en så vigtig rolle i den danske kulturforståelse.
Så jeg vil gerne være med til - og jeg stiller min ekspertise til rådighed - sammen med undervisningsministeren at se, om vi kan lave den klare skillelinje, sådan at bøn ryger ud, men at man stadig væk kan have lov til at synge en salme i folkeskolen.
Charlotte Dyremose (KF), 2009-02-20:
Ud over at det har fyldt en masse i debatten, synes jeg også, at fru Christine Antorinis forslag - ligesom det gælder for mange af de elementer, der ligger i det her beslutningsforslag - er meget, meget svært at definere og begrænse.
Hvis vi herinde skulle til at forbyde fadervor, hvad skal vi så også forbyde?
Hvordan skal vi definere, hvad vi skal forbyde?
Er det så også forbudt at synge en salme, hvori der indgår nogle kristne ord?
Nu er der jo det her Humanistisk Selskab og alle de efterhånden mange ateistiske sammenslutninger, og hvis en sådan f.eks. begyndte at bekende sig til Benny Andersen, kunne vi så også definere ham som hørende til en speciel religion, og må man så ikke læse Benny Andersen-digte op?
Altså, hvordan definerer vi, hvad det så er, man ikke må?
Og er det ikke lige præcis, fordi det er så enormt svært at definere det, at det er så udmærket, at man har et lokalt demokrati med en forældrebestyrelse, der netop tager de her drøftelser - som også er tvunget til at tage dem, fordi forældrene selvfølgelig hele tiden skifter holdning, fordi der kommer nye forældre til - og at man så lokalt på skolerne sætter nogle rammer, som gælder for alle elever, netop som fru Christine Antorini sagde det i sin ordførertale?
Christine Antorini (S), 2009-02-20:
Nu kan man sige, at diskussionen om fadervor ret beset ikke har noget med det her beslutningsforslag at gøre, for det er ikke den diskussion, som Dansk Folkeparti rejser, men jeg vil sige, da det jo alligevel har fyldt en del i debatten, at jeg slet ikke mener, det kan sammenlignes.
Vi synes, der er en afgørende forskel på, om man får undervisning i kristendommen og i andre religioner, eller om der sker forkyndelse - og det er igen, uanset om det er i forhold til kristendommen, muslimske bønner eller andet.
Det er en forkyndelsesfri folkeskole, vi har, fordi det er det, der respekterer religionsfriheden, som er en grundlovsfæstet rettighed, vi har her i Danmark.
Det er den diskussion, vi har rejst.
Fællesbønner hører ikke til i folkeskolen, det skal ud af folkeskolen, men det er jo ikke det samme, som at der ikke skal være undervisning i religion, herunder i kristendom, og herunder - som en del af undervisningen - kan man også lære om bønner.
Men der er forskel på det og så, at der skal fremsiges fællesbønner i folkeskolen.
Charlotte Dyremose (KF), 2009-02-20:
Jeg sad her og blev så enig med fru Christine Antorini i det her med, at det er udmærket, at man tager de her drøftelser om særhensyn, og at man gør det generelt, og at der kan være mange årsager til, at en elev spiser noget bestemt eller bader på en bestemt måde, eller hvad det nu måtte være.
Og så hørte jeg også flere gange fru Christine Antorini sige, at der skulle man tage den drøftelse ude på den enkelte skole, og man skulle beslutte det lokalt, og så skulle man lægge nogle rammer ude på den enkelte skole.
Det er jeg jo også fuldstændig enig i.
Det, jeg så bare slet ikke forstår, er, hvordan fru Christine Antorini på den ene side kan sige det, som jeg synes er godt og rigtigt og fornuftigt, og som jeg er meget enig i, og på den anden side kan sige, at lige præcis på ét punkt, nemlig i vurderingen af, om man beder fadervor på en bestemt lille folkeskole et eller andet sted - i Viborg eller andre steder - skal vi sandelig træffe beslutningen herinde i Folketingssalen.
Hvordan hænger de to ting sammen?
Skulle vi ikke i stedet for lade dem i Viborg og andre steder - altså ude lokalt - træffe de her generelle beslutninger?
Christine Antorini (S), 2009-02-20:
Jeg mener, at der, når man kigger i de vejledninger, der er for faget kristendomskundskab, står nogle meget fine formuleringer, hvor der er en adskillelse mellem netop præcis forkyndelse på den ene side og så undervisning på den anden side.
Og selvfølgelig vil det da stadig væk i folkeskolen være en del af religionsundervisningen, eller kristendomsundervisningen, som det nu hedder, at man også skal lære noget om de centrale bønner, som der er inden for forskellige religioner, herunder også fadervor.
Men der er en verden til forskel og der er jeg fuldstændig enig med hr. Simon Emil Ammitzbøll - på, om man fremsiger bøn som en del af en, kan vi sige, i virkeligheden kirkelig handling, der rykker ind på skolens grund, eller om man lærer om de forskellige bønner.
Selvfølgelig skal man også lære om de forskellige centrale bønner.
Men jeg vil så foreslå, at Dansk Folkeparti overvejer at støtte Socialdemokraternes forslag om, at det, der er kristendomskundskab i dag i folkeskolen, som jo er et fag, man kan melde fra, det er frivilligt, om man vil have det, laver vi i stedet til religion, gør det obligatorisk, sådan at alle elever lærer om de forskellige religioner, herunder også, og det vil jeg lige bede hr. Søren Krarup om at lægge mærke til, at kristendommen skal fylde en særlig stor del, fordi det er rigtigt, at kristendommen er en del af vores kulturarv.
Det vil betyde, at alle elever, uanset baggrund og uanset om man har en religiøs tilknytning eller ej, lærer om alle religioner, herunder om kristendomskundskaben, i stedet for som i dag, hvor religionsfriheden betyder, fordi det kun er kristendomskundskab, at man kan melde den undervisning fra.
Så det vil være en måde at respektere både det nationale og det, at vi er en del af et internationalt samfund, på.
Jeg ved ganske enkelt ikke, hvor hr. Søren Krarup har den såkaldte ligegyldighed fra.
Lad os bare tage folkeskolens formålsparagraf, som Dansk Folkeparti selv henviser til i det beslutningsforslag, som vi diskuterer her.
Der står nemlig, at folkeskolen i samarbejde med forældrene skal give eleverne kundskaber og færdigheder, der forbereder dem til videre uddannelse, giver dem lyst til at lære mere og gør dem fortrolige med dansk kultur og historie.
Så stopper det så for Dansk Folkepartis vedkommende i det, man skriver her i beslutningsforslaget, hvad jeg ikke forstår, for der står altså derudover: »giver dem forståelse for andre lande og kulturer«.
Hele den folkeskoles formålsparagraf har vi været enige om i folkeskoleforligskredsen at stå bag, så det er noget sludder, når hr. Søren Krarup påstår, at Socialdemokraterne ikke lægger vægt på dansk historie og dansk kultur.
Det gør vi, men vi gør det med en afbalanceret holdning, hvor vi synes, det er en berigelse, at man både kan sin danske kultur i dybden og samtidig har en grundlæggende forståelse for andre lande og andre kulturer.
Det har altid været det, vi har anset som oplysningstidens adelsmærke, nemlig at vi er stolte ved det, vi selv har, og at vi tør sætte det i relief i forhold til andre.