Flemming Møller Mortensen (S), 2013-11-28:
At tale om børn med astma er det samme som at sige, at det drejer sig om syge børn.
Vi ønsker naturligvis, at børn ikke bliver syge, uanset hvilken sygdom det måtte dreje sig om.
Hvis ikke sygdommen kan undgås, ønsker vi naturligvis også, at man så tidligt og så hurtigt som muligt finder ud af, om barnet fejler noget, og hvad barnet fejler, og vi ønsker naturligvis også, at den rigtige behandling sættes i gang med det samme.
Astma forårsager, som flere allerede har sagt, flest indlæggelser af børn på sygehusene og mest udskrivning af medicin til børn.
Børn har rigtig vanskeligt ved selv at vurdere, om de fejler noget, og derfor er det også de voksne, der her skal være årvågne.
Lad mig give et eksempel, som jeg selv husker fra min egen skoletid.
Jeg kunne engang imellem godt i gymnastiksalen blive forpustet.
Her er det vigtigt at skelne.
Hvad er årsagen til det?
Hvilke første symptomer viser børn på eksempelvis at have astma?
Hvem skal gribe ansvaret?
Hvem skal have ansvaret, for at man hurtigst muligt finder ud af, at børn lider af astma – forældrene, pædagogerne, skolelærerne, sundhedsplejerskerne, de praktiserende læger eller andre?
Her er mit svar, at jeg ikke tror, at det er nogle enkelte, men at det er alle, der skal være opmærksom på det.
Behandlingssystemet i Danmark, altså det offentlige stærke, robuste sundhedsvæsen, skal naturligvis også være til stede med den tilstrækkelige kapacitet og med den tilstrækkelige og rigtige faglighed.
Danske Regioner, som bærer et meget stort ansvar for sundhedsvæsenet, hospitalerne og de praktiserende læger har et stort ansvar.
Derfor bed jeg også meget mærke i, at formanden for Danske Regioner i april måned i år på årsmødet for Danske Regioner satte fokus på astmabørn, børns astmasygdom, og sagde, at de vil løfte ansvaret, at de vil forbedre kvaliteten.
Jeg husker, hvordan jeg sad på rækkerne og nikkede meget anerkendende, da formanden, Bent Hansen, sagde – og jeg citerer – at det burde ligge lige til højrebenet.
Ja, det burde det gøre, og derfor glæder det mig også, at der allerede i juni måned i år blev fulgt op på det i forbindelse med økonomiaftalen mellem Danske Regioner og finansministeren.
Her bliver der sagt, at tidlig opsporing af børneastma er i fokus, at kliniske retningslinjer for behandlingen er en nødvendighed, og at det skal der arbejdes med.
Men lad mig nu sige en ting, og det er: Vi skal som politikere ikke blot have opmærksomheden rettet mod opsporing og tidlig behandling af børneastma.
Vi bliver også nødt til at fokusere på den forebyggelsesmæssige side af det.
Hvorfor får børn astma?
Som sundhedsministeren også har udtrykt det i sin redegørelse her i dag, er der altså en social skævhed, en social ulighed, i udviklingen af børns sygdom, herunder også børneastma.
Det må og skal vi have fokus på.
I en velfærdsstat, i et rigt samfund som det danske skal vi ind og gøre, hvad vi kan, for at bryde det, at børn med svag social baggrund udvikler sygdomme, kroniske sygdomme.
Skal vi have rettet fokus mod børn, der vokser op i dårlige boliger?
Som sundhedsministeren også siger, er allergi mange gange en af komponenterne i, en af årsagerne til udviklingen af astma.
Det glæder mig rigtig meget, at vi har forespørgslen her i dag.
Det glæder mig, at der er udtrykt så stor politisk enighed om, at det her skal i fokus, at det skal højt, højt på dagsordenen.
Man kan gøre noget, og vi skal gøre noget.
Socialdemokraterne støtter det oplæste forslag til vedtagelse, og jeg skal sige fra min kollega fra Det Radikale Venstre, fru Camilla Hersom, at Det Radikale Venstre også støtter forslaget til vedtagelse.