Anne-Marie Meldgaard (S), 2008-01-25:
I fremsættelsen af det her lovforslag slås der meget på, at det er en del af regeringsgrundlaget, og at man ønsker at forbedre klagemulighederne, både når vi taler om arbejdsmarkedet og uden for.
Og det er jo lidt muntert at læse, når man kender forhistorien.
I forbindelse med implementering af EU-rådets direktiv om ligebehandling af alle, uanset race eller etnisk oprindelse, plæderede Socialdemokratiet nemlig for oprettelse af et egentligt klagenævn.
Det ønskede regeringen ikke, hvorfor regeringen indkasserede et nederlag her i salen.
Efterfølgende forhandlinger med Socialdemokratiet resulterede i, at en klagekomité for etnisk ligebehandling blev en realitet, og på den baggrund er det svært at være direkte imod det her lovforslag, hvor et ligestillingsnævn og en klagekomité samles i ét nævn.
Men vi er lidt bekymrede for selve konstruktionen, for - som jeg nævnte før over for Venstres ordfører - hvis den her model er konstrueret for at underminere den danske model og det fagretlige system, så er det fuldstændig udelukket, at Socialdemokratiet kan støtte forslaget.
Vi er enige i, at én indgang til et offentligt klagesystem er hensigtsmæssigt, men det mest hensigtsmæssige ville efter vores mening være, at man lavede en ombudsmandslignende institution.
Det håber jeg så at vi efterfølgende kan komme til at drøfte.
Derudover er der faktisk en række spørgsmål, vi gerne vil have belyst.
Arbejdsmarkedets parter anfører i deres høringssvar, at de finder forslaget uacceptabelt, fordi det alt andet lige er inde og røre netop ved det fagretlige system.
Derfor er vi også helt enige i, at oprettes nævnet, er det afgørende, at de dommere og øvrige medlemmer, der deltager i behandlingen af sagerne vedrørende arbejdsmarkedet, har en forankring i det fagretlige system.
Også i behandlingen af sager vedrørende fortolkningen af kollektive overenskomster er det afgørende, at parterne deltager i behandlingen af sagerne og ikke bare bliver hørt, som lovforslaget lægger op til.
Hvad angår økonomien i forslaget, er det meget svært for mig at forstå, hvordan opgaverne vil kunne blive løst på en tilfredsstillende måde med den lille økonomiske ramme, der er foreslået.
Antallet af sager, som Ligestillingsnævnet og klagekomiteen har løst, overstiger langt det skønnede antal sager.
Og da der må forventes en stigning i antallet af sager alene på baggrund af forslagets udvidede klageadgang, når vi taler om seksualitet, tro, alder, handicap, social baggrund, nationalitet og politisk overbevisning, ja, så er det mig en gåde, hvordan man kan lave det her.
Jeg er her til sidst nødt til at nævne, at selv om arbejdsmarkedet fylder meget for Socialdemokratiet, så er ligestilling på den anden side lige så vigtigt, og derfor skal de to typer sager, hvis det her vedtages, behandles lige, og arbejdsretssager skal ikke vægtes højere end reelle ligestillingssager.
Vi er som udgangspunkt positive, men i de her tider, hvor det er så moderne at invitere til en kop kaffe, så vil vi gerne opfordre beskæftigelsesministeren til at indkalde partierne til forhandling, så alle de gode intentioner, som egentlig ligger her i forslaget, kan vedtages med et bredt flertal.
Men vi går jo som sædvanlig konstruktivt og positivt ind i arbejdet efterfølgende.