Eva Kjer Hansen (V), 2007-04-24:
Med forslaget ønsker forslagsstillerne at ændre på de tre adgangskriterier for hjælpeordningen efter servicelovens § 96, og forslagsstillerne ønsker at ændre »aktivitetsniveau« til »behov«.
Betingelserne for hjælpeordningen opstod i denne sammenhæng, og med de tre betingelser om en betydelig funktionsnedsættelse, at borgeren skulle kunne fungere som arbejdsgiver og kravet om et vist aktivitetsniveau fik kommunerne mulighed for at udskille det særlige behov, der skal begrunde, at hjælpen skal gives i form af et kontant tilskud til at ansætte hjælpere.
Det er jo ikke sådan, at bestemmelsen indeholder en maksimal grænse for hjælp.
Hjælpen skal netop udmåles efter behov.
Hertil kommer andre muligheder for hjælp.
Med servicelovens gennemførelse var der fokus på, at mennesker med handicap, der ikke var omfattet af hjælpeordningen, kunne have et udækket behov for ledsagelse til aktiviteter uden for hjemmet.
Derfor blev ledsageordningen etableret efter en forsøgsperiode.
Ledsageordningen giver mulighed for, at mennesker med handicap, der ikke kan færdes alene uden hjælp, kan få ledsagelse til sociale eller kulturelle aktiviteter uden altid at skulle bede familie eller venner om hjælp.
Samtidig er der gennem årene blevet åbnet andre muligheder for, at borgerne kan modtage et kontant tilskud til hjælp, som de selv kan antage, f.eks. i servicelovens § 94, hvor borgeren selv kan udpege en person, som kommunen derefter ansætter til at udføre den praktiske eller personlige hjælp, eller i § 95, hvor der er en ret til at få udbetalt et kontant tilskud til hjælp, som borgeren selv ansætter.
Det er ikke for meget at sige, at da hjælpeordningen blev etableret, var den banebrydende.
Gennem de seneste år har der imidlertid vist sig forskellige problemer ved den nuværende ordning, f.eks. problemer for brugerne med at kunne håndtere arbejdsgiveransvaret.
Disse sager gjorde, at jeg satte et arbejde i gang med at indhente de norske og svenske erfaringer med hjælpeordninger, bl.a. brugerstyret personlig assistance.
Rapporten har vist, at erfaringerne med disse ordninger er meget positive, at det er muligt at sikre en fleksibel ordning, selv om der åbnes mulighed for at overlade arbejdsgiveransvaret og arbejdsgiveropgaverne til andre.
Det var hensigten, at disse forsøg skulle løbe fra 2007 til 2009.
Nu har jeg imidlertid sendt et brev ud til høring hos satspuljeordførerne for at høre, om man kan være indforstået med, at de afsatte midler til forsøgsordningen i stedet anvendes til en permanent løsning.
Med de erfaringer, der er indhentet, synes jeg ikke, at der er behov for, eller at det giver mening at udskyde muligheden for at overlade arbejdsgiveransvaret for de fleste brugere af hjælpeordningen til 2010.
Og jeg håber, at ordførerne vil bakke op om, at vi i stedet kan gennemføre en anden ordning hurtigere.
Jeg mener dog, at der er brug for, at vi får set samlet på regelsættet for hjælpeordningen.
Mit udgangspunkt er, at det i højere grad er arbejdsgiveransvaret end kravet om et vist aktivitetsniveau, der opleves som værende begrænsende for den enkelte bruger af hjælpeordningen.
Derfor ønsker jeg gennem et lovforslag i næste sam ling at etablere en mulighed for at skabe en mere fleksibel hjælpeordning, hvor arbejdsgiveransvaret kan overlades til andre.
Det er min opfattelse, at vi hermed får en god anledning til at foretage en samlet gennemgang af reglerne om hjælpeordningen, så der kan skabes mere sammenhængende løsninger for borgerne på dette område.
I sammenhæng med dette kommende lovforslag vil jeg så også se på mulighederne for at fjerne kravet om et højt aktivitetsniveau.
Så regeringen kan ikke støtte forslaget, men som sagt arbejder vi videre med ændringer af hjælpeordningerne.