runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Jespersen (V), 2009-04-03:
Vi ved jo godt, at noget af det, der kan være brug for, er, at der er en person, som er sådan et holdepunkt.
Det er derfor, vi også i lovgivningen har lavet en fast voksenkontakt og mentorordninger for unge.
Men omvendt kan man jo også sige, at der jo ikke er noget til hinder for, at kommunerne og kommunalbestyrelserne i dag beslutter at gennemføre det, der ligger i forslaget her, altså at der er sådan en koodinerende person.
Der må man jo hele tiden også have den her afvejning af, hvor meget vi skal gå ind og træffe beslutninger om tilrettelæggelsen af arbejdet i den enkelte kommune.
Når jeg læser de to forslag fra Det Radikale Venstre, kan jeg ikke lade være med at ihukomme hele overskriften om en tillidsreform.
Det er jo rigtigt, at vi alle sammen frygtelig gerne ville have, at man ude i den enkelte kommune gjorde det, der skulle til, og brugte de der udmærkede redskaber og muligheder, der er i loven.
Men samtidig må vi jo gentagne gange konstatere, at det ikke sker.
Så derfor er min holdning også her at sige, at vi står over for et stort område, nemlig udsatte børn og forældre, og nogle af de forældre vil jo også være nogle af dem, som har svært ved at finde ind på arbejdsmarkedet.
Derfor synes jeg, vi har en helt unik mulighed for at bruge det som udgangspunkt for at se, hvor meget vi skal gå ind og stille konkrete forslag til tilrettelæggelsen af arbejdet.
Vi skal passe på med at lave en masse løsrevne forslag, vi skal netop se det her i sammenhæng med, hvad Folketingets ansvar er, hvad kommunalbestyrelsens ansvar er, hvad forvaltningens ansvar er, og hvor meget af det vi skal sige skal ligge i den beslutning, som kommunalbestyrelsen træffer.
Så jeg er med på, at hele tankegangen, der ligger i, at man har sådan et holdepunkt, er god, men jeg synes, vi skal passe på med bare løsrevet at lave en vedtagelse her i Folketinget, og derfor synes jeg, det er noget, vi skal arbejde videre med i de der lidt større ting, som vi under alle omstændigheder forhåbentlig i fællesskab skal have styr på.
Line Barfod (EL), 2009-04-03:
Enhedslisten er ikke med i satspuljekredsen, og det er vi ikke, fordi det er penge, der bliver taget fra kontanthjælpsmodtagere, førtidspensionister, folkepensionister osv.
Vi mener, at socialpolitikken burde blive betalt over finansloven og betales af dem, der betaler skat, og især af de højeste indkomster, frem for at det er dem med de laveste indkomster, der her skal betale.
Man må sige, at det her forslag jo er et af eksemplerne på nogle besynderlige ting, som satspuljen bliver brugt til.
Vi synes, det er et rigtig fint forslag om at forhøje boligstøtten - det er der i den grad brug for - men vi forstår simpelt hen ikke, hvorfor det er kontanthjælpsmodtagere og førtidspensionister osv., der skal betale for, at man forhøjer boligstøtten.
Så vi er enige i det forslag, der er fremsat, om, at der er brug for højere boligstøtte, og vi vil undervejs spørge til den kommentar, der ligger i høringssvaret fra Danske Handicaporganisationer om spørgsmålet om førtidspensionister på den nye ordning, som de peger på at de ikke mener vil være omfattet af en forhøjet boligstøtte.
Så har jeg det ligesom andre, nemlig at det, der egentlig er behov for, jo er at få nogle billige boliger.
Altså, det, der er behov for, er jo, at man får ret til at bygge de billige boliger, og at vi igen får en ordentlig regulering af huslejerne, sådan at man har billige boliger.
Det er jo en absurd situation, vi har i dag, hvor rigtig mange ikke har råd til at bo i det almene boligbyggeri, fordi det kræver, at man har en indkomst, der gør, at man kan få en høj boligstøtte, og der er så stadig væk alligevel en del, der ikke har råd til at bo der.
Der er virkelig behov for en kæmpe indsats på boligområdet, og jeg glæder mig til, at vi får et nyt flertal og får en boligpolitik og en boligminister og igen får fokus på, at der er behov for at have billige boliger, som man har råd til at bo i i dette land.
Karen Jespersen (V), 2009-04-03:
Jeg kan kun sige tak for den brede tilslutning, men det er selvfølgelig ikke overraskende.
Det her er en del af satspuljeforliget.
Der har været nogle spørgsmål, bl.a. fra fru Line Barfod, men jeg hørte det også sådan, at det var noget af det, vi kunne afklare under udvalgsbehandlingen.
Beslutningsforslaget i dag indeholder jo fire forslag, der skal sikre hjælp til unge, der overvejer at begå selvmord eller faktisk har forsøgt selvmord, herunder på grund af psykiske lidelser.
Det er jo selvfølgelig et dybt sympatisk formål.
Ser man på de fire punkter, der er nævnt her, kan de stort set - så vidt jeg kan vurdere - lade sig gøre allerede i dag, altså, de ting, hvor kommunerne ligesom bliver opfordret til et bredere samarbejde.
Så jeg synes, at vi nemt kommer til, hvis vi siger ja til det her forslag, at lave nogle nye lappeløsninger.
Jeg synes, at forslaget her meget godt illustrerer nogle af de grundlæggende problemer, vi har med at få den sociale indsats til at fungere, nemlig hvordan indsatsen bliver organiseret, ikke mindst ude i kommunerne, og vores ansvar for, at den bliver organiseret.
Altså, bare det, at vi stadigvæk i den grad snakker om kommunerne, viser det jo, for her er der jo netop spørgsmålene om, hvad der er kommunalbestyrelsens ansvar, hvad der er forvaltningens ansvar, hvad der er borgernes eget ansvar, og hvilket ansvar vi overdrager til de frivillige organisationer.
Det synes jeg er meget påtrængende.
Det er jo noget af det, vi forsøger at gøre med en indsats for de hjemløse - at lave en mere sammenhængende indsats, hvor det bliver meget tydeligt, hvem der har ansvar for hvad - og derfor er det også nemmere at følge op på indsatsen.
Jeg ville ønske, at det var noget af det, vi kunne gøre med Barnets Reform.
Om vi kan sige, om selvmordstruede unge kommer ind under det, ved jeg ikke, men det kunne vi måske godt.
Jeg har brug for, at vi i højere grad får diskuteret igennem, hvordan vi strukturerer den her indsats, hvad det er for et problem, vi står over for, hvad det er for nogle løsninger, der er nødvendige, og hvem der så har ansvaret for de løsninger.
Ellers er jeg bange for, at det her bliver nogle lappeløsninger eller noget, hvor kommunerne kan sige, at det gør de allerede i forvejen.
Så det er en tilslutning til, at vi snakker videre om det her, men et nej til forslaget, sådan som det ser ud her.
Yildiz Akdogan (S), 2009-04-03:
Ifølge World Health Organization er selvmord et af verdens førende sundhedsproblemer.
Selvmord ligger faktisk som nr. 2 på listen over ikkesygdomsrelaterede dødsårsager, og ifølge WHO er psykiske lidelser hovedårsagen hos helt unge mennesker mellem 15 og 25 år.
I 2006 begik 650 danskere selvmord.
Næsten to mennesker om dagen følte sig så fortabte, at de valgte døden som udvej, og det er en udvikling, der skaber dyb bekymring.
Man undrer sig over, hvordan det kan lade sig gøre i et velfærdssamfund som det danske, at vores unge føler sig så fortabte, at de vælger døden som en løsning på deres situation.
Sådan bør det ikke være.
Derfor er De Radikales forslag om en styrket indsats i børne- og ungdomspsykiatrien aktuelt, og vi deler forslagsstillernes bekymring for de unge.
I Socialdemokratiet har vi, siden denne regering trådte til, råbt op om en opprioritering af psykiatrien.
Som bekendt har området været meget underprioriteret, og de lange ventelister er blot én indikation af denne forsømmelse.
Heldigvis har vi via satspuljeforliget i Sundhedsudvalget været med til at lave en udredningsret og en behandlingsret inden for psykiatrien, ligesom vi har støttet regionernes opprioritering af psykiatrien i det danske sundhedssystem.
Men der kan gøres meget mere, også hvad børn og unge angår.
I Socialdemokratiet har vi lavet et forebyggelsesudspil på børne- og ungeområdet, hvor et af initiativerne er et SSF-samarbejde, det vil sige et skole-, sundheds- og forældresamarbejde.
Her skal der etableres et udvidet og forpligtende samarbejde mellem skolerne, sundhedssektoren, forældrene og kommunernes fritidsforvaltninger om sundhed og trivsel for det enkelte barn.
Vores intention er altså den samme som forslagsstillernes, nemlig at hjælpe de unge.
Derfor er vi ikke afvisende over for de tiltag, som forslagsstillerne nævner i deres forslag, hvad enten det er tiltag på skoleområdet via viden og information eller tiltag inden for det frivillige arbejde.
Overordnet bakker vi op om forslaget i sin helhed, men hvad de enkelte delelementer angår, især den finansielle del af forslaget, vil vi gerne være med til at diskutere dem i det videre udvalgsarbejde.
Vivi Kier (KF), 2009-04-03:
Med jævne mellemrum bliver der sat fokus på unge mennesker, der gør selvmordsforsøg.
Det er altid dybt, dybt tragisk og rigtig svært at forstå, at unge mennesker synes, at den eneste udvej er at prøve at tage deres eget liv.
De udsendelser, vi senest har set, er udsendelserne om Panodilpigerne, og jeg vil faktisk gerne her i dag sige tusind tak til de unge og de forældre, der har medvirket i de udsendelser, for de har jo netop ved at medvirke i sådan en udsendelse været med til at sørge for, at vi kan snakke om det og aftabuisere det at synes, at livet pludselig bliver så svært, at man egentlig prøver at vælge det fra.
Måske ønsker man i virkeligheden ikke at vælge det fra, men selvmordsforsøget er måske nok så meget et råb om hjælp.
Derfor er det et meget, meget sympatisk forslag, vi står med, om noget, vi jo alle sammen gerne vil kunne gøre noget ved.
Fra konservativ side kan vi ikke støtte beslutningsforslaget, som det ligger.
Jeg mener, at de tiltag, der er nævnt her, faktisk er nogle tiltag, som kommunerne har mulighed for at kunne gøre, og som nogle kommuner gør, måske ikke alle kommuner.
Og så synes jeg også, at vi skal hæfte os ved, at vi faktisk - nu står jeg lige pludselig og bliver i tvivl om, hvorvidt det er i Sundhedsudvalgets eller i Socialudvalgets regi - er blevet enige om at lave en høring om de her unge og om, hvad vi kan gøre for at støtte op om dem, der lige pludselig synes, at selvmord kunne være en udvej på de problemer, de står over for, og man kunne få en snak med Livslinien .
Men jeg tror, at vi i forhold til de her udsatte unge og især de unge, som måske har det psykisk svært, er nødt til at tage et ansvar på os, også for andre end os selv, og vi er også nødt til at have en snak om en holdningsændring.
Overskriften kunne jo også lyde: Har du talt med dit barn i dag?
Jeg har prøvet at følge nogle af de her forældre og deres børn, og det tragiske er jo, at forældrene ikke når at observere, at børnene egentlig har det svært.
Er vi så stressede alle sammen, selv om vi egentlig kun arbejder 37 timer om ugen, at vi ikke giver os tid til at tale med hinanden?
Jeg ville gerne have, at vi tog en debat om, hvor gode vi som kollegaer er til at lytte til hinanden og ærligt høre efter, når man spørger: Hvordan har du det i dag?
Det synes jeg vi alle sammen kunne lære noget af.
Så jeg synes, at temaet og bemærkningerne i lovforslaget er fuldstændig korrekte, men vi kan ikke støtte det, som det ligger.
Marion Pedersen (V), 2009-04-03:
Jamen det er jo heller ikke tilfældet.
Altså, der er for det første de syv forlængelsesmuligheder, som ministeren netop har redegjort for for et par minutter siden.
Og så er der jo i sidste ende kontanthjælpen, som der er mulighed for at få, hvis man stadig væk er uafklaret.
Men de fleste er trods alt afklarede, når de når så langt, at de har haft de forlængelsesmuligheder, som er til stede - ud over den aftale, der lige er blevet indgået mellem regeringen, Dansk Folkeparti og De Radikale.
Line Barfod (EL), 2009-04-03:
Jeg går ud fra, at fru Marion Pedersen ikke vil benægte, at der er ca. 1.800, der falder i det sorte hul, hvor de kommer til at stå uden indkomst.
Og jeg går ikke ud fra, at fru Marion Pedersen vil sige, at vi skal have den situation i Danmark, at hvis man er gift og mister sine sygedagpenge, skal man være tvunget til at blive skilt og flytte for sig selv for at kunne få kontanthjælp.
Jeg går ud fra, at fru Marion Pedersen mener, at folk skal have ret til at fortsætte med at være gift, selv om de er blevet syge.
Så jeg vil gerne spørge fru Marion Pedersen igen: Mener fru Marion Pedersen, at det er uansvarligt at sikre, at en kvinde, der er blevet syg - og som går til genoptræning osv., men hvor det trækker ud med at finde ud af, hvor alvorlige de langvarige skader vil være, og hvad hun vil kunne klare - fortsat vil have penge til husleje og til mad?
Hvori ligger det uansvarlige?
Marion Pedersen (V), 2009-04-03:
Jamen det er jo sådan, at hvis vedkommende nu - den enlige mor, vi talte om før - i stedet for er gift, så eksisterer der noget her i Danmark, der hedder gensidig forsørgelsesret, og den gælder jo alle.
Uanset om man er syg eller man vælger at gå hjemme af andre grunde, er der en gensidig forsørgelsesret, og det betyder, at hvis ens mand tjener mere end et bestemt beløb, ja, så kan man altså ikke få kontanthjælp.
Så der er jo en forsørgelsesmulighed for kvinden under alle omstændigheder.
Den gensidige forsørgelsespligt regner jeg ikke med at fru Line Barfod vil have afskaffet.
Thomas Adelskov (S), 2009-04-03:
Jeg må indrømme, at jeg faktisk bliver en smule vred over at høre den ordførertale, som Venstres ordfører holdt, hvor vi bliver kaldt for uansvarlige og samtidig må høre, at hvis vi gennemfører det her, lader vi de sygemeldte sejle deres egen sø - jeg tror, at det nøjagtigt var det, ordføreren sagde.
Nu skal jeg fortælle, hvad der faktisk sker.
Der sker det, at når man er syg og falder for varighedsbegrænsningen, får man ikke længere nogen penge, og så får man lov til at sejle sin egen sø.
Så får man ikke hjælp til at betale husleje, til at finansiere sine terminer og sine forpligtigelser, og man får heller ikke nogen hjælp i øvrigt af kommunen, fordi man er ude af systemet, hvis man ikke er berettiget til kontanthjælp.
Så får man lov at sejle sin egen sø.
Det, Venstre gør ved at sige nej til det her forslag, er, at de siger, at det er i orden, at 1.800 mennesker hvert eneste år får lov at sejle deres egen sø, og det er 1.800 nye mennesker hvert eneste år.
Jeg synes ikke, at det er i orden at sige, at vi andre er uansvarlige.
Selvfølgelig gør man det, når man siger til en familie: Det kan godt være, at I har hus og alt muligt andet, og det kan også godt være, at du er gået hen og er blevet syg, men hvis du ikke kan nå at blive rask inden for de eksisterende forlængelsesmuligheder, er vi bare ligeglade med dig, så vil vi ikke hjælpe dig økonomisk.
Jeg står her med en henvendelse fra Gigtforeningen.
De har også tidligere været i Arbejdsmarkedsudvalget og fortalt, at på grund af de behandlingssystemer, som vi har herhjemme, hvor man hen ad vejen afprøver forskellige former for medicin, kan de rent faktisk have nogle gigtpatienter, hvor der går 5 år, før deres situation er fuldt afklaret.
Der er altså gigtpatienter, hvorom man ikke ved, om de bliver fuldstændig raske, eller om de kun bliver delvis raske og måske skal have fleksjob eller førtidspension.
Man ved det ikke, og de ryger ud af sygedagpengesystemet.
Nogle kommer efter nogle år tilbage på arbejdsmarkedet, og andre ender med at få førtidspension eller fleksjob, men i et par år lader man dem sejle deres egen sø.
Det er det, jeg synes er uansvarligt.
Det er ikke os andre, der er uansvarlige.
Marion Pedersen (V), 2009-04-03:
Det mener jeg jo ikke.
Jeg mener, som vi diskuterede lidt tidligere på dagen, at det vil hjælpe på nogle af de problemer, der er, for man kan få de ekstra forlængelser, hvis ens situation stadig væk er uafklaret, eller hvis man ikke ved, om man skal på en form for pension i stedet for at få sygedagpenge.
Her bliver der de forlængelsesmuligheder, som vi diskuterede under L 165.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-04-03:
Det er jo lidt underligt at skulle høre om, at oppositionen er uansvarlig i den her situation, når vi samtidig ved, at der rundtomkring i landet sidder i hundredvis, tusindvis af mennesker, som er ramt af, at de ikke har nogen indkomst længere, fordi de tilfældigvis er blevet syge, enten ved at have fået en blodprop eller en anden alvorlig sygdom, og derfor ikke har haft mulighed for at blive afklaret eller raske, inden de 52 uger er gået.
Jeg synes da, at jeg godt vil adressere uansvarligheden et andet sted.
Det, som vi ønsker, er jo, at alle, uanset hvilken sygdom det er, hvilke muligheder der er, har en reel mulighed for at kunne komme tilbage på arbejdsmarkedet eller blive afklaret uden at skulle spekulere på, hvor indkomsten skal komme fra.
Line Barfod (EL), 2009-04-03:
Jeg forstår simpelt hen ikke det, fru Marion Pedersen siger, at det her forslag er uansvarligt.
Vi kan tage et menneske, f.eks. en kvinde, som har arbejdet hårdt hele sit liv, som har betalt skat, betalt a-kasse og betalt alt det, hun skulle, og har gjort, hvad hun skulle.
Så bliver hun syg, får en blodprop, og så skal hun have hjælp, afklaring, genoptræning osv. i et langt forløb.
Der er altså nogle former for sygdomme, hvor det tager lang tid at få den fornødne afklaring, og hvor der går lang tid, før man ved, hvilke muligheder folk har for at klare om ikke et normalt job, så et fleksjob.
Det tager lang tid.
Så hun ryger ud over kanten, ud over den varighed, der er, også med den mulighed for forlængelse, der er.
Hun bliver ved med at få den fornødne hjælp fra sundhedsvæsenet til genoptræning i forhold til sygdom osv., så hvorfor er det uansvarligt at sikre, at hun også har penge til husleje og til mad?
Marion Pedersen (V), 2009-04-03:
Vi har tidligere i dag i ca. 3 timer førstebehandlet en ændring af lov om sygefravær.
Derfor vil jeg gerne starte med igen at understrege, at det er helt afgørende, at man på sygefraværsområdet forholder sig ansvarligt til de problemer, der foreligger, og det er trepartsaftalen om en styrket sygefraværsindsats et glimrende eksempel på.
Det er en aftale, hvor det overordnede formål er en markant nedbringelse af sygefraværet, der både er til gavn for den enkelte sygemeldte og for samfundet som helhed.
Det er en ansvarlig aftale, fordi den indeholder en styrket beskæftigelsesrettet indsats, som skal hindre, at den syge mister fodfæste på arbejdsmarkedet, og som skal sikre den syge tilknytning i form af den nødvendige hjælp, støtte og de nødvendige tilbud, som tilpasses den enkelte syges forudsætninger og behov.
Jeg synes, at det er en aftale, som er ambitiøs, fordi der udvises vilje og mod til at tænke anderledes, og fordi man retter fokus fra et passivt til et aktivt sygeforløb, som giver mulighed for, at den syge hurtigere kan vende tilbage til arbejdet.
Om dette beslutningsforslag om ophævelse af varighedsbegrænsningen af sygedagpengene kan jeg derimod kun sige, at det hverken demonstrerer ansvarlighed eller en hensigtsmæssig løsning til bekæmpelse af sygefraværet.
Det vil tværtimod have den stik modsatte effekt, fordi vi risikerer at tilsidesætte fokus på den aktive indsats, som er altafgørende, hvis vi skal gøre os nogen forhåbninger om at nedbringe sygefraværet.
Vi ved jo, at det bliver sværere og sværere, jo længere tid man er syg og væk fra arbejdsmarkedet.
Derfor vil en ophævelse af varighedsbegrænsningen ikke reducere sygefraværet, men derimod fastholde mange flere i langtidssygemeldinger.
Det vil på ingen måde hjælpe dem til at komme tilbage på arbejde.
Jeg vil også gøre opmærksom på en anden grund til, at dette beslutningsforslag er uansvarligt.
Forslaget vil medføre en merudgift på omkring 300 mio. kr., og dette beløb fremgår, så vidt jeg har kunnet læse, ikke af Socialdemokratiets finanslovforslag, selv om de er medforslagsstillere.
Det kan også undre, at de forslagsstillende partier på denne måde endnu en gang underkender den trepartsaftale, der er indgået i september sidste år.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at det er helt i orden at være syg; sygdom er trods alt hver mands herre.
Men det er ikke i orden for hverken arbejdsgiver eller kommune bare at se passivt til.
Det afgørende er, at der sættes tidligt ind gennem dialog og respekt for den syges situation for at undgå de lange sygeperioder og udstødelse fra arbejdsmarkedet, som det ofte medfører.
Det kan kun lade sig gøre, hvis vi som politikere viser ansvarlighed og udstikker de nødvendige rammer, der muliggør, at fokus rettes fra et passivt til et aktivt sygdomsforløb.
Med det fremsatte beslutningsforslag vil man derimod lade den syge sejle sin egen sø.
Venstre kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Da Det Konservative Folkepartis ordfører desværre ikke kunne være til stede mere i dag, har jeg lovet at meddele, at Det Konservative Folkeparti heller ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
Man skal naturligvis gøre, hvad man kan, for at hjælpe folk.
Det her forslag, som Enhedslisten har fremsat, tilsigter jo ikke at hjælpe folk over på førtidspension, og regeringen vil ikke ændre de forskellige ordninger.
Men jeg vil godt lige sige, at det, fru Line Barfod siger, jo ikke er helt rigtigt, der gøres faktisk en stor indsats for også at hjælpe syge kontanthjælps- og starthjælpsmodtagere.
Det, vi drøftede i formiddags, var jo netop at give mulighed for at hjælpe syge på sygedagpenge på samme måde, som man hjælper kontanthjælps- og starthjælpsmodtagere - give dem de samme muligheder.
Så der gøres også en stor indsats for at hjælpe kontanthjælpsmodtagere ud af sygdom og ind i arbejde.
Line Barfod (EL), 2009-04-03:
Hvis ministeren virkelig mener, at det, det handler om, er at hjælpe folk bedst muligt, så de bliver raske så hurtigt som muligt eller i hvert fald bliver i stand til igen at få en eller anden form for tilknytning til arbejdsmarkedet afhængigt af, hvor meget de nu kan klare, hvorfor vil ministeren så ikke være med til at fjerne det element, der gør, at rigtig mange bruger en stor del af deres kræfter på at gå og være bange for at for at miste deres forsørgelsesgrundlag?
Hvorfor vil ministeren ikke være med til at sikre, at man har ro på i forhold til sin indkomst, sin økonomiske og sociale situation, så man ikke risikerer at stå som Lena Tank, der har været i foretræde for Arbejdsmarkedsudvalget, og de 1.800 andre, der mister hele deres forsørgelsesgrundlag og dermed risikerer en voldsom social nedtur?
Det er ofte mennesker, der har været på arbejdsmarkedet i årevis, og som virkelig har knoklet og har betalt til alle de her mange fine ordninger, vi har, men som så oplever, at de altså ikke virker, når de selv får brug for hjælp, for så kommer de til at stå uden indkomst.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at hjælpe de syge tilbage på arbejdsmarkedet.
Det lovforslag, vi diskuterede i morges, og som fru Line Barfod er så meget imod, gør jo netop, at vi kan lave en forstærket indsats for at få de syge tilbage på arbejdsmarkedet.
Og så er det jo ikke rigtigt, når fru Line Barfod siger, at man mister sit forsørgelsesgrundlag.
Der er jo kontanthjælp, som er en midlertidig ydelse, og som bygger på de almindelige principper om gensidig forsørgelsespligt.
Bjarne Laustsen (S), 2009-04-03:
Anerkender ministeren, at selv om kommunen, ens egen læge eller sundhedsvæsenet gør alt muligt, for at folk kan blive raske, så kan der være situationer, der gør, at de ikke kan nå at blive raske på de 52 uger, som der nu er til rådighed ifølge sygedagpengeloven - selv ikke med den forlængelsesmulighed for de knap 500 mennesker, som der er tale om?
Der vil være nogle, for hvem man simpelt hen er nødt til at stoppe sygedagpengene på grund af lovgivningen, fordi de ikke har nået at blive raske.
Man stopper simpelt hen sygedagpengene, selv om de ikke er blevet raske.
Man skulle næsten tro, at ministeren mener, at det hjælper på folks sygdom, at man tager sygedagpengene fra dem - så bliver de raske.