Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Hvis det var sådan, at jeg skulle mene noget meget detaljeret om hele det her regelgrundlag, der styrer arbejds- og opholdstilladelser m.v. i Danmark, så ville jeg ikke være sundhedsminister.
Altså, nu er det ikke sådan, at man selv kan flytte rundt på stolene her, men så ville jeg da markere en eller anden interesse over for statsministeren om at få skiftet min ressort ud med f.eks. Integrationsministeriet med hensyn til den ene del af spørgsmålet, eller måske Justitsministeriet med hensyn til hvem der skal være til stede som vidner, hvis der køres retssager i det danske samfund.
Det kan jeg ikke gå ind i.
Jeg kan sige, at vi ønsker at have et sundhedsvæsen, der er åbent for kvalificeret udenlandsk arbejdskraft.
Tager vi lægerne, må man sige, at det er vi helt konkret: 6,6 pct. at de læger, der virker i Danmark, gør det på baggrund af en udenlandsk eksamen.
Vi skal have nogle godkendelsesmekanismer, der gør, at man kan blive godkendt hurtigt og smidigt, men vi skal også have sikkerhed for, at de kvalifikationer, man siger man har, har man de facto også.
Man kan selvfølgelig godt med afsæt i en eller anden personsag spørge om, hvorfor man ikke vil bruge den arbejdskraft, men jeg ved jo også, hvem der bliver kaldt i samråd, hvis der en dag er en patient, der er fejlopereret eller fejlmedicineret, fordi det viser sig, at den sundhedsperson, der har haft det lægefaglige ansvar, rent faktisk ikke havde de kompetencer, som man troede at vedkommende havde, da man så sådan lidt lemfældigt på det med papirgangen.
Det er jo ikke et sandfærdigt billede, hr. Jens Peter Vernersen tegner af udviklingen.
Hvis man går ind og ser på, hvor mange danskere der dør som følge af en kræftsygdom, vil man se, at der er en betydelig forbedring i perioden 2000-2005.
Man skal faktisk tilbage til 1985 for inden for et femår at se den samme positive stigning.
Det er en stigning, der langt overgår den udvikling, der var i det femår, der lå forud for, at regeringen kom til i 2001 - i øvrigt også en udvikling, som tenderer mod at være dobbelt så god som i en række andre sammenlignelige lande.
Men det gør jo ikke, at det er godt nok, og at vi er i mål.
Regeringen har hele tiden været optaget af at øge kvaliteten i de tilbud, der gives i vores sundhedsvæsen.
Det er sådan set
baggrunden for, at regeringen på et tidspunkt, hvor hr. Jens Peter Vernersen slet ikke interesserede sig for sundhedsområdet, lancerede en stor sundhedsreform, hvor vi lagde op til at nedlægge 15 selvstændige sundhedsvæsener for at skabe fem stærke regioner, fordi vi simpelt hen havde tabt tålmodigheden; de gamle amter efterlevede ikke effektivt nok de faglige anbefalinger, der kom fra Sundhedsstyrelsen om bl.a. at samle kræftoperationer af hensyn til at få mere kvalitet i det.
Så det er jo et konkret eksempel på et initiativ, der er taget.
Jeg er helt med på, at der også er et problem med interne ventetider.
Så regeringen har taget en stribe initiativer.
Men at vi har gjort det godt, og at udviklingen går den rigtige vej,
er jo ikke det samme, som at det ikke kan gøres bedre.
Det er jo baggrunden for, at vi nu siger: Vi har tabt tålmodigheden, nu skal vi have akut og resolut handling, og vi skal have diagnostiske pakker på samtlige kræftdiagnoser.
De skal ikke vokse frem ad frivillighedens vej, de skal planlægges centralt, og regionerne skal forpligtes på at implementere dem i løbet af 2008.