Karen Ellemann (V), 2016-05-19:
Tak for ordet.
For det er som nævnt tidligere et beslutningsforslag, som også handler om ledsagelse efter serviceloven.
Derfor er det rigtig godt, at alle tre beslutningsforslag bliver behandlet i dag og i forlængelse af hinanden.
Forslaget her handler overordnet, i hvert fald for mig at se, om klare regler og nye forslag til ledsageordningen – sådan generelt set.
Derfor bliver det foreslået, at regeringen så hurtigt som muligt skal nedsætte en arbejdsgruppe, som skal udarbejde forslag til løsninger på de udfordringer, der er, med at få bevilget ledsagelse via serviceloven. Som det allerede fremgik af den forrige behandling, altså da vi her førstebehandlede B 86 og B 174, har jeg faktisk allerede tilkendegivet, at vi fra regeringens side støtter det her beslutningsforslag.
Hvad vi helt grundlæggende mener at det overordnede formål med ledsageordningen skal være, og hvordan den skal være indrettet, har jeg ligesom været inde på.
Derfor nævnte jeg også i min forrige tale, at jeg mener, det er nødvendigt lige at få undersøgt det her felt nærmere.
Vi er nødt til at have et fast fundament at stå på.
For hvad er det for nogle elementer, der er ved den nugældende ledsageordning?
Hvad er det, der egentlig er af problemstillinger, påpeget af visse parter?
Og hvad er der af løsningsmuligheder?
Men med rettigheder følger pligter, bl.a. også betalingsforpligtelser.
Det er derfor, jeg står som ansvarlig minister og siger, at det kan jeg ikke bare tilslutte mig, uagtet at det kan lyde fornuftigt og det hele.
Er det noget, man også kan diskutere her?
Et andet element er diskussionen om tilkøb af ekstra ledsagelse.
Et eksempel her er, som Enhedslistens ordfører var inde på i den forrige behandling, borgeren på et botilbud, som gerne vil betale for, at en af botilbuddets pædagoger kan tage med til en koncert i Telia Parken med borgerens yndlingsband.
Sådan som § 85 er udformet i dag, er den her mulighed for tilkøb, altså for at få lov til noget ekstra, der slet ikke.
Det er jo blevet stadfæstet, at sådan var praksis, men praksis var faktisk ikke mulig inden for lovgivningen, og det er derfor, så mange i dag føler sig ramt.
Det er i hvert fald min overbevisning.
Mange føler sig ramt i forhold til den fleksibilitet, der var tidligere, men som egentlig ikke havde lovmæssig hjemmel.
Et andet eksempel er en borger med hjerneskade, som ikke selv kan efterspørge ledsagelse, men som har et ledsagebehov i forbindelse med f.eks. en tur i biografen eller en skovtur.
Og her kan § 97 så ikke bruges, for i paragraffen er det et krav, at man skal være i stand til at efterspørge ledsagelse.
Jeg synes, det er helt fornuftigt, at vi sætter spørgsmålstegn ved det.
Det forekommer på en eller anden måde ikke hensigtsmæssigt.
Det er de forhold, som jo også er beskrevet i bemærkningerne til hele det her beslutningsforslag B 190, og det er forhold, jeg erklærer mig enig i at vi bør undersøge nærmere.
Da vi behandlede B 86 og B 174 her lige før, redegjorde jeg for, hvorfor jeg mener, at vi skal have den her undersøgelse af området, før vi skrider til at gennemføre eventuelle lovændringer, sådan som de forrige beslutningsforslag pålagde ligesom bare at gøre.
Så den argumentation vil jeg selvfølgelig ikke gentage her, men blot sige, at jeg tilslutter mig beslutningsforslaget her om, at vi får nedsat en arbejdsgruppe.
Den arbejdsgruppe skal bruges til, at vi får et bedre grundlag at stå på, og at vi får skabt det her samlede overblik over de uhensigtsmæssigheder med ledsageordningerne i serviceloven i dag, som er påpeget, inden vi skrider til at skulle træffe et politisk valg og en beslutning om, hvordan vi kommer til at lave reglerne eventuelt mere fleksible, men jo frem for alt også klare at forstå til gavn for de mennesker, det handler om, men så sandelig da også til gavn for de kommuner, som sidder med sagsbehandlingen.
Så vil jeg også sige, som jeg nævnte det før: Med hensyn til de to forrige beslutningsforslag vil jeg gerne forpligte mig til, at de overvejelser, der lå i de to beslutningsforslag, selvfølgelig bliver taget med ind i arbejdsgruppens arbejde.
Så som nævnt: en støtte til B 190, og hvis det skulle vise sig, at det her beslutningsforslag bliver vedtaget, forestiller jeg mig, at Socialog Indenrigsudvalget, sådan som forslagsstillerne også har foreslået det, vil få kommissoriet for arbejdsgruppen til godkendelse, og at udvalget selvfølgelig vil modtage resultaterne af arbejdsgruppens arbejde senest den 1. februar, som det fremgår af beslutningsforslaget.