Zenia Stampe (RV), 2013-12-03:
Det vil jeg også gerne gøre.
Jeg skrev på Twitter, at den ikke var så blodig som op til kommunalvalget og finanslovsforhandlingerne, for vi har jo haft en vældig heftig debat, og der er ingen tvivl om, at anledningen selvfølgelig har været det økonomiske pres, som det øgede antal af ældre stiller os over for.
Men jeg vil egentlig gerne starte et andet sted i dag, for der er ingen tvivl om, at det økonomiske pres og det, at der er flere ældre, jo tvinger os til at tænke anderledes og tænke nyt.
Jeg tror, det er meget godt at kombinere de to ting, så man har nødvendigheden på den ene side og de visioner og drømme, man har, på den anden side; så er kunsten jo at få de to ting forenet.
Jeg vil gerne tage udgangspunkt i mine egne erfaringer på det her område.
Jeg tror, vi alle sammen har erfaringer fra ældre familiemedlemmer.
Hun boede hele min barndom på første sal.
Vi boede nede i stuen.
Hun havde ikke det store netværk, fordi hun var tysker og ikke en, der mængede sig med særlig mange, men en gang om ugen kom vi alle sammen op og fik fin middag hos hende, og ellers hang hun mest ud nede i forhaven, som var hendes store stolthed.
Hvis det bare kunne have fortsat sådan, tror jeg, hun havde fået verdens bedste alderdom, men min mor og far blev skilt.
De blev sådan set boende i huset, først den ene og så den anden, men min farmor kunne ikke blive boende, for hun blev simpelt hen skør af den her skilsmisse.
Hun blev deprimeret, og hun blev faktisk også anbragt.
Det var ret underligt at se hende – den her ældre tyske dame, hun var over 80 år på det tidspunkt – være anbragt primært sammen med unge sindssyge mænd.
Det var sådan set fint nok, men nok ikke den store hjælp.
Så fik hun en ældrebolig, hvor hun havde nogle ret forpinte år.
Hun troede, at hun blev forfulgt af alle mulige.
Da hun døde, fik vi en ret stor forskrækkelse, for da vi ryddede op efter hende, fandt vi små stanniolpakker i hendes toværelseslejlighed overalt i krukker, i tøjskabet, på hylderne, i skufferne, overalt, og inde i de små pakker lå der piller.
Da vi havde samlet alle de piller, fyldte de faktisk en stor Nettoplastikpose helt op til kanten.
Det var alle de piller, hun havde fået de sidste par år, som hun bare aldrig havde taget.
Jeg siger det ikke for at bebrejde ældreplejen.
Jeg mener faktisk ikke, at det var deres skyld, for de kunne jo ikke vide, at hun ikke tog dem.
Ja, hun smed dem så ikke ud, for det var hun for nærig til, hun pakkede dem ind.
Jeg ved ikke, hvem hun havde forestillet sig skulle bruge dem.
Det var måske arven til min far.
Men hun gemte dem.
Og når jeg nævner det eksempel, er det ikke for at bebrejde nogen, så er det bare for at sige, hvor vidt forskellige ældre er, hvor vidt forskellige deres problemer er, for det var ved gud aldrig et problem, at min farmor ikke kom nok i bad, eller at hun ikke fik gjort nok rent.
Men det var et problem, at hun ikke spiste noget, og det var et problem, at hun ikke tog sin medicin, og det var et problem, at hun led af så store psykiske problemer til sidst.
Det er bare et område, som er kæmpestort.
Og jeg kan sige, at det er en af grundene til, at jeg synes, det var forkert at øremærke penge til to bade om ugen, for jeg synes ærlig talt, at det er ren symbolpolitik.
Jeg mener ærlig talt, at der er mange ældre, der har langt større problemer, end om de kommer i bad to gange om ugen, eller om et af de bade, de skulle have haft, måske blev en etagevask, som fru Maja Panduro var inde på.
Derfor synes jeg, at ældreområdet er alt for komplekst, alt for alvorligt til at pakke ind i den slags forsimplet populistisk politik – for at sige det, som det er.
Det synes jeg er uværdigt.
Jeg synes, vi skal tage de ældre alvorligt som de mennesker, de er, med forskellige styrker, med forskellige svagheder og meget forskellige problemer.
Min vision for ældreplejen er en ældrepleje – der er flere, der har været inde over det – der netop kan give den individuelle hjælp, men det er også en ældrepleje, der kan finde ud af at styrke de fællesskaber, som eksisterer.
Hvis min farmor kunne have fået den alderdom hos os, så havde det været den bedste alderdom.
Jeg bor selv i et bofællesskab, der blev etableret for 40 år siden.
Mange af dem, der etablerede det dengang, bor der stadig væk, og jeg tror, de er meget trygge ved tanken om, at det er dér, de skal blive gamle.
Min vision for ældreområdet er også, at vi kan finde ud af at understøtte sådan noget, at man kan få lov til at blive gammel sammen med sine venner i trygge omgivelser.
Ældreomsorg er jo ikke bare en fabrik, det handler om gode liv, det handler om indhold i livet, og det skal vi også kunne levere.