Holger K. Nielsen (SF), 2014-01-21:
Tak til ordføreren for forespørgerne for den her forespørgselsdebat.
Den giver mig også mulighed for på regeringens vegne at tegne et billede af den aktuelle situation i forholdet mellem Israel og Palæstina og de mulige perspektiver, som forhåbentlig vil kunne tage form som resultat af de pågående fredsforhandlinger mellem de to parter.
Et stort amerikansk engagement har ført til en genoptagelse af de direkte fredsforhandlinger mellem Israel og Palæstina efter 3 års dødvande og spildt tid.
Det må ikke slå fejl.
Det er ikke første gang, vi står i en situation, hvor vi knytter forhåbninger til konkrete forhandlinger om fred mellem de to parter, langtfra første gang.
Så man kan med god grund spørge, hvorfor det denne gang skulle føre til et resultat.
Det er der bestemt heller ikke nogen sikkerhed for.
Mistroen mellem de to parter er stor og den gensidige tillid derfor omvendt meget lille.
Det ved vi fra parterne selv.
Når det er sagt, er der alligevel tegn på, at det amerikanske fredsinitiativ, som i første omgang blev bebudet under præsident Obamas besøg i marts 2013 i Jerusalem og Ramallah, kan føre til en ende på konflikten mellem israelere og palæstinensere.
Det kan føre til en ende på den israelske besættelse af det landområde, som en palæstinensisk stat skal udgå af.
Det kan blive et vigtigt skridt hen imod at gøre en ende på de israelske bekymringer for staten Israels sikkerhed.
Forhandlinger kan føre til en virkeliggørelse af princippet i FN's delingsplan fra 1947 om to stater, Israel og Palæstina.
Det støttede Danmark allerede dengang.
Det er de målsætninger, vi alle håber på bliver opfyldt.
Vi må alle bidrage til at skabe de bedst mulige rammer for, at de igangværende forhandlinger får et positivt udfald.
For en løsning vil kræve flere og meget smertefulde kompromiser mellem de to parter.
Det erkender de begge.
Derfor er det opmuntrende, at de fredsforhandlinger, som blev indledt i Washington den 29. juli 2013 under forsæde af USA's udenrigsminister John Kerry, fortsat pågår, og at de kører uden de sædvanlige læk til medier og andre interessenter om konkrete forhandlingsemner.
Parterne har formået at holde fast på den udstukne strategi, der skal forhindre, at offentliggjorte mellemregninger vil stikke en kæp i hjulet for videre fremdrift.
For både i Israel og i Palæstina er der magtfulde grupperinger, som af forskellige årsager ikke deler målet om en tostatsløsning, i hvert fald ikke hvis det indebærer væsentlige indrømmelser.
Og det vil en løsning gøre på begge sider.
I Danmark og i den helt overvejende del af det internationale samfund har vi stor interesse i en fredsaftale for at få en central konflikt i Mellemøsten løst, for at få mere stabilitet i en naboregion og for at få fodfæste til at kunne være med til at udvikle regionen, så den kan komme på fode og i sidste ende gennem vækst og udvikling styrke forbindelserne med Europa til gavn for alle parter.
Vi har ganske enkelt en national interesse i at få fred, stabilitet og økonomisk fremgang i hele regionen.
Og en løsning på konflikten mellem Israel og Palæstina vil være et vigtigt skridt i den retning.
Vi må derfor fortsat i klar tekst opfordre parterne til at blive ved forhandlingsbordet trods vanskelige udfordringer og gensidig mistillid.
De har ikke råd til andet, og det har vi heller ikke.
Derfor er EU parat til at støtte massivt op bag en fredsaftale, det gælder politisk, økonomisk og sikkerhedsmæssigt.
Det budskab fremkom EU meget tydeligt med i forbindelse med rådsmødet i december 2013, og det er også budskabet fra rådsmødet i går.
Jeg vil gerne knytte nogle bemærkninger til de konkrete emner, der rejses i forespørgslen.
Om Kommissionens retningslinjer for EU-tilskud, priser og finansielle instrumenter til projekter i de områder, der er blevet besat efter juni 1967, skal jeg oplyse, at retningslinjerne trådte i kraft den 1. januar 2014.
Det skal ses som en operationalisering af den politik, som EU's udenrigsminister senest den 10. december 2012 vedtog i rådskonklusionen.
Her fremgår følgende: Alle aftaler mellem Israel og EU skal utvetydigt og klart indikere, at de ikke finder anvendelse på områderne besat af Israel i 1967.
Retningslinjerne er et vigtigt instrument til at sikre, at israelske bosættelser ikke begunstiges af aftaler indgået mellem EU og Israel.
Den 26. november bekendtgjorde EU og Israel i en fælles pressemeddelelse, at man var nået til enighed om udmøntningen af disse retningslinjer i forhold til Israels deltagelse i Horizon 2020.
Aftalen indebærer, at Israel ligesom en række andre lande uden for EU kan deltage i dette forskningsprogram.
Aftalen indebærer også, at ingen EU-midler vil gå til finansiering af bosættelsesaktiviteter.
Det var målet med Kommissionens retningslinjer, og da det mål er nået, kan regeringen kun være tilfreds med aftalen.
For så vidt angår danske virksomheder og institutioners eventuelle samhandel eller samarbejde med virksomheder og institutioner i bosættelserne på Vestbredden, har denne regering ligesom også foregående regeringer klart og offentligt tilkendegivet, at regeringen fraråder sådanne engagementer – og nu gør jeg det igen – fordi det vil kunne bidrage til at legitimere og opretholde bosættelserne, og det vil være imod regeringens politik.
Der er også rejst spørgsmålet om, hvordan vi kan undgå straffrihed for de overgreb, der er begået under den årelange konflikt mellem palæstinensere og israelere.
Spørgsmålet er rejst i relation til israelske handlinger og konventionsforpligtelser.
Jeg synes, det er rigtigt at se det i et bredere perspektiv.
Efter min opfattelse er der gode grunde til, at en endelig aftale på den ene eller den anden måde bør omfatte etablering af en proces, som kan kaste lys over de overgreb, der er begået af alle parter.
Denne form for retslige processer, transitional justice, der finder sted, når samfund bevæger sig fra konflikt til fred, er altid kontroversielle og sensitive.
Der er forskellige instrumenter, der kan bringe bringes i spil: sandheds- og forsoningskommissioner, mægling, økonomisk kompensation, strafforfølgning ved nationale domstole eller anvendelse af internationale tribunaler.
Vi er endnu på et tidligt stadie i fredsforhandlingerne, og det er vanskeligt at sige, hvordan disse spørgsmål vil indgå heri.
Det er imidlertid min holdning, at alvorlige overgreb begået af konfliktens parter ikke må forblive ustraffet.
Regeringen ønsker som bekendt – og arbejder for – at en tostatsløsning skal resultere i en suveræn, levedygtig og sammenhængende palæstinensisk stat, der eksisterer side om side med Israel i fred og sikkerhed.
Det er også EU's målsætning, og det vil være en betingelse for muligheden for varig fred og stabilitet.
De to parter kender vores synspunkt og dets begrundelse.
Jeg tror også, at begge parter er klar over, at uden en fredsaftale, som de begge fuldt kan tilslutte sig, bliver der ikke en sådan varig fred og stabilitet.
Til sidst vil jeg godt understrege, at regeringen er tilfreds med det foreliggende forslag til vedtagelse, som støttes af et bredt flertal i Folketinget.
Tak for ordet.