Per Clausen (EL), 2008-11-20:
Det er ikke, fordi jeg vil trække debatten sådan vældig meget i langdrag, for når fru Anne Grete Holmsgaard her nævner, hvordan man burde lade spørgsmål om energiforbrug og anvendelse af vedvarende energi gennemsyre vores afgiftssystem langt mere grundlæggende, end vi med det her forslag, som Enhedslisten har fremsat, vil gøre, er jeg jo fuldstændig enig.
Og jeg har da en klar forventning om, at den diskussion også kommer til at spille en vigtig rolle, når man snakker om en kommende skattereform.
Jeg mener, at det vil være fuldstændig umuligt at forestille sig, at der skulle kunne etableres et politisk flertal i Folketinget efter al den snak, der har været, som ikke sikrer, at der bliver taget hensyn til energiforbrug og miljø, når man laver et nyt skattesystem.
Det har jeg sådan set overhovedet ikke fantasi til at forestille mig.
Det, jeg kan være lidt bekymret for, er, hvis de penge, der skal skaffes ved energiafgifter, skal bruges til at lette skatten andre steder i systemet for.
For så kan jeg godt være lidt bekymret for, at det, der måske også vil være relevant og aktuelt, nemlig at lette beskatningen af nogle af de produkter, vi gerne ser at folk køber i stedet for, bliver der ikke ressourcer til.
Jeg synes så alligevel, at det er ærgerligt, at konklusionen på den her debat er, at vi ikke kan gennemføre den her forandring ved at fjerne CO2-afgiften på den såkaldt grønne strøm.
For jeg tror alligevel, at uanset at jeg ikke afviser, at systemet er indviklet, er der mange almindelige forbrugere, der alligevel oplever det som noget af en dårlig oplevelse, når de går ud og forsøger at gøre en indsats og sådan set får at vide, at det kan være lige meget.
Derfor håber jeg også på, at vi, både når vi snakker om skatter og afgifter, og når vi snakker om energipolitik, kan prøve at se på, om ikke det er muligt at gennemføre nogle forenklinger af systemet, sådan at det bliver muligt at handle på en måde, som giver nogle resultater.
Og jeg mener sådan set, at en stor del af vores problemer ligger i, at både vores energiafgiftssystem og vores skattesystem på mange måder er forældede og gjort unødigt komplicerede, ved at man hele tiden bygger oven på dem med nye regler i stedet for en gang imellem at bryde dem fuldstændig op.
Men da vil jeg så sige, at det positive ved den her debat da er, at jeg oplever, at der i hvert fald er en ganske udbredt vilje til at gå i gang med sådan en proces.
Så lad os gøre det og se, hvad der kommer ud af det.
Jeg håber så bare, at der også ud af det vil komme et resultat, som gør det klart og indlysende, at almindelige mennesker kan gøre en forskel, at almindelige forbrugere kan gøre en forskel, og at den forskel også viser sig i den måde, vi behandler dem på, når de betaler for deres varer.
Jeg skal takke for en velvillig behandling, hvad angår hensigten med forslaget.
Det er selvfølgelig rart, og i mange tilfælde ville det være dejligt, hvis der bare var velvilje over for den hensigt, man havde med et forslag.
Nu har vi bare med et område at gøre her, hvor jo ingen efterhånden tør indtage det synspunkt, at man ikke skal arbejde på at øge andelen af den vedvarende energi, og derfor er velvilje vel nærmest nødvendig - sådan for at være med i det gode politiske selskab.
Jeg skal sige til de bemærkninger, der er faldet, om, at det her måske hellere skulle hedde en elspareafgift, at det vel også ville være en forkert betegnelse, for det er jo ikke en afgift, man pålægges, fordi man sparer.
Enhedslisten har med stor interesse læst og hørt statsministerens udredning af, hvordan vi skal sikre, at energiafgifterne i fremtiden bliver både miljømæssigt og socialt forsvarlige.
Statsministeren har oven i købet været tæt på at sige, at han ville indføre en ordning, som Enhedslisten fik indført tilbage i starten af dette årtusind, og som handler om, hvordan man kan indlægge et bundfradrag i energiafgifterne.
Det er meget spændende og meget interessant, når man tænker på de meget afvisende svar, skatteministeren er kommet med, når vi efterfølgende har spurgt til, om det ville være en idé.
Men der skal ikke være nogen tvivl: Enhedslisten medvirker gerne i drøftelser af, hvordan vi kan sikre, at vi får et grønt afgiftssystem, som både understøtter det, at folk træffer de rigtige miljømæssige valg, herunder det at spare, og sikrer en social balance.
Så kan man jo sige, at det at kalde det en CO2-afgift er alle folk enige om er en falsk betegnelse, og man kan så undre sig over, at den har holdt så længe.
Måske er det, fordi man så giver folk indtryk af, at de betaler afgift for noget grimt, og det er måske pædagogisk hensigtsmæssigt.
Pædagogikken forsvinder imidlertid, når tusindvis af danskere vælger et produkt, som hos deres selskab hedder CO2-fri strøm eller grøn strøm.
Man får det klare indtryk, at det skyldes, at den strøm, man køber, eller i hvert fald en tilsvarende andel af det, som det pågældende elselskab sælger, er produceret udelukkende med vedvarende energi.
Og man mener sådan set, at man har gjort sig fortjent til i hvert fald at blive hæderligt omtalt, fordi man forsøger at reducere sit CO2-udslip i overensstemmelse med klimaministerens og en række andre menneskers anbefalinger om, at man skal reducere sit udslip med 1 mio. t - eller med 1 t, ikke 1 mio. t, tallene er store her, men 1 t.
Nu er sandheden nok, at man i virkeligheden skulle ned på et forbrug, der var mindre end 1 t, og så skulle man jo reducere med nogle flere ton, men lad det være.
Men det tror man så at man gør, og man får så altså stadig væk den her CO2-afgift.
Det reagerer mennesker jo negativt på, fordi de føler sig snydt.
Der har jo været eksempler på de her mennesker, der er stået frem og har sagt, at nu vil de ikke mere, og når det skal være på den måde, kan man lige så godt gå tilbage til den sorte el.
Det er selvfølgelig en unødvendig trodsig og forkert reaktion, for vi skal sammen gøre det gode, også når det ikke altid kan betale sig økonomisk, men måske har en regering, som hele tiden taler om noget for noget osv., opmuntret den side ved folk, at de gerne vil have en belønning.
Det er det, vi har reageret på med det her forslag.
På et eller andet plan mener vi at det er absurd at have en klimapolitik, hvor vi beskatter den klimavenlige løsning, og at det er helt urimeligt, at borgere, der ønsker at gøre en forskel, skal pålægges en CO2-afgift, selv om deres valg netop medfører, at atmosfæren skånes for CO2.
Der synes jeg sådan set at vores udgangspunkt skulle være, at vi ønskede at bakke op bag og støtte de borgere, som påtog sig det her medansvar.
Men det er selvfølgelig også at følge op med nogle konkrete politiske beslutninger, der gør, at de ting, som almindelige mennesker gør, også får nogle effekter.
Der har jo her i dag været talt om - og det er jeg sådan set meget enig i - at så længe man har et kvotesystem, er en af de mest effektive måder at, om jeg så må sige, reducere CO2-udslippet på at sørge for, at nogle af de kvoter ikke bliver brugt.
Men hvis man nu gerne vil være kreativ, hvorfor så ikke diskutere, hvordan staten kunne gå ind og understøtte borgere, som sparer på CO2-udslippet, ved at sige: Jamen staten leverer også sit bidrag, enten ved at pålægge elselskaberne at opkøbe CO2-kvoter, når folk foretager opkøb af grøn strøm, eller ved selv at gøre en indsats, altså en af de ting, som kunne supplere vores forslag og sikre en effekt?
For det er jo rigtigt, at der har været en hel del debat om det her med grøn strøm.
Dansk Energi og Elsparefonden har været ude at erklære, at på grund af kvotesystemet gør danskernes anstrengelser for 1 t mindre overhovedet ingen forskel, for det er nemlig konsekvensen.
Altså, når Elsparefonden siger, at det med at købe grøn strøm ikke gør nogen forskel for CO2-udslippet, fordi elselskaberne så bare kan sælge kvoterne til nogle andre, der så kan bruge dem, ja, så har det jo præcis samme effekt på CO2-udslippet, hvis danskerne bruger mindre energi.
Så jeg synes, at det er meget uheldigt, at vi har valgt at indrette et system, hvor det bliver sådan lidt kafkask, hvad den almindelige forbruger kan gøre, samtidig med at vi med jævne mellemrum vælger at sige, at det er vigtigt, at borgerne gør noget.
For det er jo rigtigt, at hvis man kigger i hvert fald kortsigtet på det, kan man sagtens argumentere for, at det at spare på el og det at købe grøn el bare betyder, at andre får mulighed for at bruge mere CO2.
Det er derfor, at jeg så mener, at vi måske skulle arbejde på at lave nogle systemer, der faktisk gjorde almindelige menneskers deltagelse og handling relevant, at det kunne få betydning.
Vi deltager gerne i en drøftelse af, hvordan man kan gøre det bedre og mere præcist, selv om jeg selvfølgelig synes, at det er lidt fascinerende, at man nu skal høre borgerlige politikere, der tit taler om det personlige ansvar, og taler om, at det er vigtigt, at forbrugerne også kan gribe ind her, ligesom sige, at alt det kan man godt opgive, for der skal bare træffes politiske beslutninger.
Jeg vil sige, at jeg faktisk et eller andet sted tror - det gør vi i Enhedslisten - at det er vigtigt, at almindelige borgere og almindelige forbrugere også har mulighed for at have en oplevelse af, at de gør en forskel.
Altså, synspunktet er, at hvis borgerne gør en indsats, hvis forbrugerne gør en indsats, så lægger det et pres i forhold til snarere at øge de krav, der stilles i fremtiden, end at svække dem.
Det sender også et signal til virksomhederne, som bliver tilskyndet til at levere energieffektive produkter, og så er elbesparelser og grøn el et vigtigt led i en samlet energipolitisk strategi, der i høj grad også har til formål at fastholde landets langsigtede energiforsyningssikkerhed.
Med det udgangspunkt vil jeg i hvert fald sige, at jeg ser frem til udvalgsarbejdet om det her forslag og håber, at vi kan blive enige om at foreslå nogle modeller, der sikrer, at det, at borgerne forsøger at udvise entusiasme og energi med hensyn til at spare på CO2-udslippet, også kommer til at sætte sig nogle egentlige, rigtige, varige spor.
Det tror jeg sådan set er en vigtig præmis, som jeg håber at vi i fællesskab kan arbejde for.