Frank Aaen (EL), 2008-12-10:
Den periode, vi nu gennemlever finansielt og ude i økonomien, er blandt de mest dramatiske perioder i årtier.
Den finansielle krise, hvor staterne har stillet tusinder af milliarder af kroner til rådighed for bankerne, er sket, uden at toppen af krisen er set endnu.
Arbejdsløsheden er først begyndt at stige, og det vil den gøre i en periode, selv om regeringen helst ikke vil se det som andet end en krusning.
Det er i lyset af krisen, at vi skal se den her finanslov.
Og det er derfor, det er så mærkeligt, ja, uansvarligt, at der er tale om et forslag, der på nær få rettelser er uændret, fra før krisen begyndte at rulle, så alle kan se det.
Den udvikling, der er i samfundet, stiller meget store krav til den politik, der vedtages, og den sætter samtidig meget vigtige holdningsmæssige spørgsmål på dagsordenen.
For os er spørgsmålet: Skal det være demokratiet eller markedet?
Skal markedet bare drive os frem til den næste krise, eller skal vi bruge anledningen til at styrke demokratiet på markedskræfternes bekostning?
For krisen er jo ikke skabt af enkelte brodne kar, som nogle prøver at sige.
De peger på Stein Bagger og IT Factory, men altså, helt ærligt: Allerede nu kan vi se, at store selskaber som Danske Bank og andre pengevirksomheder samt IBM og andre virksomheder har sat milliarder over styr i samarbejdet med Stein Bagger og IT Factory.
Og det er jo ikke, fordi Danske Bank eller IBM sådan bare kan kaldes for brodne kar.
Det er jo, fordi de på samme måde som Bagger er besjælet af den grådighed, der præger hele markedsøkonomien eller kapitalismen for at være mere nøjagtig, hvor alle de, der har penge, løber som lemminger derhen, hvor de regner med at der er mest at tjene.
Det er jo den samme grådighed, der har drevet den enorme spekulation, der har udviklet sig globalt, særlig de sidste 10 år.
De spekulationspapirer, der er i centrum af krisen på det finansielle område, kalder man afledte finansielle instrumenter eller derivater, og de har et omfang, som de færreste har kendskab til.
Financial Times skrev forleden dag, at 625.000 milliarder dollar, altså 625 efterfulgt af 12 nuller og så et dollartegn, lyder de papirer på, der svømmer på det spekulative marked, og som er bygget op på en måde, så de intet har at gøre med den virkelige verden - som er rent papir, men altså desværre papirer af så store mængder, at de, hvis man skal forstå tallet, svarer til ti gange verdens bruttonationalprodukt, altså ti gange det, der produceres i verden på et helt år.
Det er det, spekulanterne har drivende rundt i deres kasinoøkonomi, og det er den kasinoøkonomi, der nu er i dyb og skadelig krise.
Spekulationen og særlig mulighederne for spekulation er skabt politisk, ved at regeringer, EU, Verdensbanken og Den Internationale Valutafond igennem en årrække har gennemtvunget liberaliseringen af kapitalmarkederne.
Det har de gjort globalt, de har stort set overalt fjernet muligheden for at styre kapitalstrømmene.
De har sagt: Nu skal vi bare lade markedskræfterne udvikle sig.
Det er jo præcis den udvikling, der politisk er blevet vedtaget og skubbet igennem - tvunget igennem, hvis lande har været i krise, tvunget igennem, som vi lige har set det oppe i Island, som selvfølgelig ikke selv er uden ansvar for det, der er sket.
Jeg ved godt, at nogle taler om at kontrollere den lidt, men beløb svarende til ti gange verdens bruttonationalprodukt kan selvfølgelig ikke kontrolleres.
Den form for spekulation må vi have fjernet.
Desværre har et bredt flertal i Folketinget gennemført bankpakker, der først og fremmest har sikret penge til alle dem, der løb med pengene, da der var overskud, og som altså nu har sendt tabene videre til skatteyderne.
Det er jo uanstændigt, at de, der har beriget sig på den måde, beriget sig på vores bekostning, samtidig kan sende tabene videre til os, til skatteyderne.
Det er uanstændigt, og det er bare at pumpe systemet op en gang mere, og på den måde er man i fuld gang med at forberede den næste krise.
Indtil videre har man bare åbnet statskassen for bankerne uden demokratisk indflydelse - 20 mia. kr. den ene dag og næste dag 3.000 mia. kr. i garantier - og uden nogen form for grundlæggende ændringer af bankvæsenet eller indsigt og kontrol med, hvad der foregår.
Nu diskuterer man at give ekstra 100 mia. kr. til bankerne, og igen ser vi en helt fantastisk diskussion.
Skal vi bare putte 100 mia. kr. ind i bankerne til aktionærerne uden nogen form for indflydelse til det offentlige, uden indflydelse til staten?
Det vil bankvæsenet gerne, det har jeg set flere fra regeringen udtale.
Eller skulle man måske sige, at skal der skubbes flere penge i, skal der selvfølgelig følge demokrati med?
I den diskussion har regeringen allerede optrådt ved i sin tid at sige, at det var der aldrig brug for - der gik så et par uger, og så var der brug for det.
Men man har også hele tiden fremført et mantra, der hedder: Staten må ikke drive banker.
Det er jo et mærkeligt synspunkt.
For de, der gør det i dag, er jo helt tydeligt ikke gode til det.
De har på få måneder tabt ufattelige milliarder.
Og staten er i gang med at stille penge til rådighed til bankerne i en størrelsesorden, der samlet set ligner noget af det dobbelte af Danmarks nationalprodukt.
Det dobbelte af det, vi samlet set, alle danskere, tjener på et år - det er man i fuld gang med at stille til rådighed for bankerne
Det burde måske nok være en overvejelse værd, om det er sådan, man skal fortsætte frem mod den næste krise.
Og hvorfor er det nu, at banker ikke skal drives af staten?
For i modsætning til, hvordan det er gået for de private banker, gik jo faktisk meget godt, da vi havde girobanken.
Mit indtryk er, at alle var tilfredse med og glade for den service, de fik, og den lå på, om ikke hvert gadehjørne, så på flere gadehjørner i hver eneste by, nemlig ved hvert eneste posthus.
Det var da noget, som kunne bruges som et alternativ.
Den er altså i dag blevet opslugt af Danske Bank, som har lidt så enorme tab, at de nu beder staten om milliarder.
Skal vi ikke stille os det spørgsmål, om vi skal nøjes med bare at have private banker, hvis banker er så vigtige, at vi poster så store milliardbeløb i dem?
Er de ikke for vigtige til bare at overlade til den private sektor?
Jeg mener: Vandværkerne er vi glade er offentligt ejede.
Vi er glade for, at elledningerne ude i gaden er offentligt ejede.
Måske skulle vi overveje, om ikke også banker skulle drives og ejes af det offentlige - om ikke alle sammen, så i hvert fald så der er et samfundsejet, spekulationsfrit alternativ.
For vi har sådan set den opfattelse i Enhedslisten - og det må jo gælde flere end os - at det er vigtigt, at vi alle sammen har adgang til et sikkert pengeinstitut, hvor vi kan få vores penge sat ind, hvor vi kan få de lån, vi har brug for, til at købe hus, og hvad ved jeg.
Det er vigtigt for os.
Men så lad os da danne sådan en fællesejet sektor.
Så kan spekulanterne efter vores opfattelse beholde resten, for det er jo i virkeligheden ligegyldigt, om en spekulant tørrer en anden spekulant for en milliard, bare regningen ikke ender hos skatteyderne, som den gør i øjeblikket.
Det er den form for principielle diskussioner, vi gerne prøver at rejse i øjeblikket - og rejser på utallige møder rundt i hele landet, fordi der er efterspørgsel efter at høre, hvad der kan gøres.
Så lidt om krisen i den reale økonomi: Der vil vi igen sige, at når danske virksomheder - og virksomheder i USA og andre lande - varsler fyringer, og når arbejdsløsheden stiger globalt, jamen så er det jo ikke bare en afsmitning af finanskrisen.
Det var faktisk i gang, før finanskrisen rigtig brød løs.
De to kriser sammenflettes i øjeblikket og forstærker hinanden.
Men jævnlige kriser og stigende arbejdsløshed i den reale økonomi er en del af markedsøkonomien, det er en del af kapitalismen, det har vi set i årevis med jævne mellemrum.
Det er et nyt træk, at de to kriser så stærkt som i dag forstærker hinanden, og at krisen på grund af globaliseringens omfang nu rammer alle de største økonomiske centre på én gang.
Det gør, at det her kan udvikle sig dramatisk på en måde, vi slet ikke kender til endnu.
Men selve det, at der er krise, hører til kapitalisme; det er en lovmæssighed, og derfor er det jo systemets krise.
Derfor ser vi også i øjeblikket, at den debat om, hvad der skal gøres, og hvad det er, der sker, er et meget skarpt ideologisk opgør, der skal tages.
Der har efter vores opfattelse i mange år ikke været så god en mulighed for at diskutere ideologi og principper for samfundets styring og ledelse, diskutere, hvordan samfundet skal udvikle sig, og vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at den debat kommer frem, så det hele ikke fortoner sig i toiletter.
Vi har selvfølgelig stillet en lang række ændringsforslag til finansloven, men færre end vi plejer, for det kan jo komme til lidt at ligne en formalitet forstået på den måde, at det jo systematisk bliver stemt ned af regeringen sammen med Dansk Folkeparti, uanset om de tidligere har udtalt noget i samme retning.
Vi foreslår, at ulandsbistanden skal op med 2 mia. kr.
Vi foreslår, at sociale ydelser skal reguleres i samme takt, som lønningerne udvikler sig, og derfor fjerner vi satspuljen forstået på den måde, at den nedrige mekanisme, alle andre partier end Enhedslisten står bag, nemlig at hver gang man har udregnet, hvad en pension, dagpenge til arbejdsløse eller efterlønsvederlag skal stige med for at kunne følge lønudviklingen, så er der altså sådan et massivt flertal af partier her i Folketinget, der siger: Men vi napper lige 0,3 pct. Det gør de år efter år, sådan at det i dag drejer sig om et meget stort milliardbeløb, som man så praler med.
Jeg ved ikke, hvor mange gange vi i dag har hørt, at der henvises til satspuljen og alle de gode ting, man har gennemført med satspuljen, men ikke én af de ordførere, der pralede med satspuljen, gjorde sig den ulejlighed at forklare, at det var penge, de havde hugget fra de fattigste i samfundet.
Vi foreslår også penge til almene boliger.
Vi foreslår også hjælp til boligejere.
Det er derfor, vi har foreslået, at staten skal have lov til at kunne overtage en bolig, der er på tvangsauktion, for 1 kr. mere end det højeste bud, og stille den til rådighed, sådan at hvis de, der bor i boligen, ønsker at fortsætte som lejere, skal de have lov til det.
Vi har foreslået flere penge - 5 mia. kr. - til kommunerne og regionerne, vi har foreslået et råderum til at kunne hæve lønningerne for de lavest lønnede offentligt ansatte med henblik på at få mere ligeløn.
Det var et forslag, vi troede vi havde flertal for, fordi Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet og SF tidligere har sagt, at det var et rigtig godt forslag og selv brugte det i valgkampen.
Nu er vi åbenbart alene om at støtte det forslag.
Der er også penge til at kunne udvikle det offentlige sygehusvæsen.
Vi foreslår selvfølgelig en klimaindsats med penge til vedvarende energi, med lavere priser for den offentlige transport og med investeringer i infrastruktur på det offentlige område.
Finansieringen er som sædvanlig til stede; den skal bl.a. komme fra nordsøolien.
Nu er oliepriserne godt nok faldet, og derfor må vi kigge på tallene, men det er altså stadig væk sådan, at der tjenes mange penge ude i Nordsøen, og at man historisk har tjent rigtig mange penge, og derfor er vi ikke i tvivl om, at der også kommer finansiering af betydelige mængder ind på den måde.
Men skulle vi få flertal for vores udgifter, skal vi love, at vi nok skal fange nogle indtægter, der modsvarer et eventuelt fald i provenuet for nordsøolien.
Vi vil have tilbagerullet skattelettelser, vi vil have indført bompenge og ikke mindst have lukket skattehuller.
Det gælder ikke mindst de multinationale selskaber, der ikke betaler skat.
Det var fantastisk til morgen i radioen at høre, at et selskab, der har udnyttet muligheden for at transportere skat ud over grænserne, så de undgår at betale skat i Danmark, nu alene skylder 3,6 mia. kr.
Det viser lidt om, hvilke enorme summer der er på spil i forhold til at styrke den internationale skatteligning.
Vi ønsker selvfølgelig også en fjernelse af begunstigelsen af privathospitaler.
Det skulle være indtægtssiden.
Vedrørende ændringsforslagene stemmer vi ud over for vores egne selvfølgelig for en række af oppositionens ændringsforslag, sågar også nogle stykker af regeringens og Dansk Folkepartis ændringsforslag - der, hvor de er gode.
Vi vil stemme nej til den samlede finanslov.
Vi mener, at det med det nej er vigtigt at markere en principiel modstand mod den økonomiske politik, der også ligger i finansloven.
Jeg vil gerne sige til hr. Ole Sohn fra SF
: Den argumentation, at jaet til finansloven er et led i at skulle samarbejde med Socialdemokratiet, anser jeg for at være yderst mærkelig.
For at få en alternativ regering og en alternativ politik skulle det åbenbart være afgørende at stemme for VKO's politik.
Prøv at høre det igen: For at få en alternativ regering med en alternativ politik, skal man stemme for VKO's politik, som den er udtrykt i finansloven.
Det er meget svært at forstå.
Jeg vil så bare til allersidst sige, det bliver meget kort, at der er en grund mere til, at vi synes, det er vigtigt stemme imod den her finanslov, og det er måden, den er blevet lavet på.
Dansk Folkeparti krævede reelt at få en person fængslet som forudsætning og betingelse for at ville indgå en aftale om finansloven.
At tage et enkelt menneske som gidsel i en finanslovforhandling - hvor dybt kan man synke?