Benedikte Kiær (KF), 2010-04-20:
Jeg vil godt begynde mit svar med at understrege, at min grundholdning er, at vi i Danmark har et af verdens bedste sociale systemer.
Det danner et godt og sikkert fundament for, at vi som borgere har lige muligheder for at skabe os et godt liv og udfolde vores potentiale bedst muligt, og heldigvis er det de fleste af os, der gør det.
Danmark er det land i OECD med de mindste indkomstforskelle.
Dermed er Danmark et af de mest lige lande i OECD.
En analyse af børnefattigdommen i 2008 foretaget af Europa-Kommissionen viser ligeledes, at Danmark ligesom de øvrige nordiske lande har en meget lav børnefattigdom, hvilket bl.a. skyldes et effektivt social- og arbejdsmarkedssystem.
Jeg vil omvendt ikke lægge skjul på, at der trods samfundets mange muligheder og tilbud er enkeltpersoner og familier, der har svært ved at klare hverdagen og skabe en stabil tilværelse for sig selv og deres børn.
Det kan f.eks. være familier, hvor den ene eller den anden af forældrene befinder sig på kanten af eller helt uden for arbejdsmarkedet uden uddannelse og med en uoverskuelig økonomi, der gør, at de er i risiko for at blive udsat af deres bolig på grund af en uregelmæssig eller manglende betaling af huslejen.
Eller det kan være familier, hvor mor eller far f.eks. på grund af fysisk eller psykisk sygdom eller alkoholmisbrug ikke magter at dække deres børns grundlæggende behov for omsorg, opbakning eller opmærksomhed.
Det er særlig svært, hvis forældrenes situation har karakter af en varig tilstand, og det er desværre her, at børnene bliver tabere, når forældrene giver op, når de af den ene eller den anden grund ikke kan formå at gøre noget ved familiens situation.
Det gælder både økonomiske, sociale og sundhedsmæssige vilkår, der påvirker børnenes trivsel og situation.
Regeringen har en klar målsætning om at bekæmpe fattigdom og skabe lige muligheder for alle.
Det gælder selvfølgelig også børn, der lever i familier, der slås med vanskelige vilkår.
Lad mig derfor slå fast, at skal vi hjælpe børn, som lever i fattigdom i Danmark, må vi se på familiens samlede situation og de ressourcer og kompetencer, der findes i familien.
De har en afgørende betydning for, hvordan vi kan klare os fremover.
Derfor skal vi sikre, at alle børn får lige muligheder, ved at vi kan løse de grundlæggende problemer, som familien slås med.
Regeringen gør og har allerede gjort meget for at hjælpe udsatte børn med at forbedre deres situation.
For første har regeringen gennem de seneste 7 år konsekvent iværksat en lang række omfattende initiativer, der støtter socialt udsatte grupper.
Lad mig nævne nogle stykker: »Det fælles ansvar«, »Det fælles ansvar 2«, »Nye veje til arbejde«, »En ny chance til alle«, behandlingsgaranti til alkohol- og stofmisbrugere, udspillet »Lige muligheder«, to omfattende psykiatriaftaler og hjemløsestrategien.
Vi har også med satspuljeaftalen for 2008 etableret gældsrådgivninger, hvor socialt udsatte borgere med gæld kan få gratis gældsrådgivning og dermed få bedre styr på deres økonomi.
Derudover har vi med ændringer af en række love vedrørende almene boligområder givet kommunerne flere redskaber til at kunne gribe tidligt ind, så man undgår sager, hvor familier bliver sat ud af deres boliger.
For det andet har regeringen sammen med de øvrige satspuljepartier indgået aftaler om »Barnets Reform«, som på en lang række områder styrker indsatsen over for de børn og unge, der ikke i udgangspunktet har de samme muligheder som andre, f.eks. fordi de ikke får den nødvendige støtte og omsorg hjemmefra.
Serviceloven er en god lovgivningsmæssig ramme, der forpligter kommunerne til at iværksætte støtte og hjælp til børn, som vokser op under vilkår, hvor der ikke tages hånd om deres behov, eller som på anden vis har brug for særlig støtte.
Det gælder uanset forældrenes økonomiske situation.
Derudover sætter vi med satspuljeprojekternes fritidspas og sommerferiehjælp særskilt fokus på at sikre udsatte børn og unge et aktivt ferie- og fritidsliv på linje med deres jævnaldrende klassekammerater og venner.
For det tredje tager regeringen fremadrettet målrettede og markante initiativer over for ghettoer i boligområder, så parallelsamfund ikke får rodfæste, og så alle byer og boligområder kan medvirke til at sikre og trygge og stimulerende opvækstvilkår for børn og unge.
For at nå denne målsætning vil regeringen iværksætte en samlet ghettostrategi for at modvirke social udstødning.
Men jeg vil som socialminister gerne gøre endnu mere for at løse problemerne med fattigdom i Danmark.
Det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse er her et vigtigt afsæt.
Her i 2010 sætter Danmark sammen med 27 andre EU-lande plus Norge og Island fokus på bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse.
Det er en meget stor indsats på tværs af Europa med hundredvis af arrangementer og tiltag, og jeg håber, at vi sammen kan øge bevidstheden om fattigdom og social udstødelse og fremme det fælles ansvar for at bekæmpe det.
Det er samtidig vigtigt for mig at sige, at bekæmpelse af fattigdom ikke kun er noget, der er på dagsordenen i 2010.
Det er noget, som vi som samfund hele tiden skal prioritere meget højt.
I modsætning til oppositionen mener regeringen ikke, at vi kan forlade os på at opgøre fattigdom med et enkelt tal i form af en relativ fattigdomsgrænse.
Fattigdom er ikke kun et spørgsmål om indkomstniveau.
Lav indkomst er ikke nødvendigvis det samme som få personlige ressourcer.
Det kan også være et udtryk for personlige præferencer.
Man kan godt være ressourcestærk, selv om man har en lav indkomst.
Tag bare studerende eller selvstændigt erhvervsdrivende.
Forældre med lav indkomst mangler heller ikke pr. definition evnerne til at drage omsorg for deres børn.
Hvis vi kun kigger på indkomsten, risikerer vi at overse de andre vigtige faktorer, der har betydning for den enkeltes samlede situation og ressourcer, som f.eks. boligforhold, uddannelsesniveau, beskæftigelsesmuligheder og sundhedssituation.
Forstanderen for Kofoeds Skole, Jens Aage Bjørkøe, har netop i en længere kronik været ude med den samme pointe, der går i rette med et forsimplet syn på den meget komplekse problemstilling, som fattigdom er.
Det interessante er ifølge ham de bagvedliggende årsager til, at folk havner i en udsat situation.
Derfor vil en fattigdomsgrænse baseret alene på indkomst ikke sætte os bedre i stand til at lave politik, der bekæmper fattigdom og giver alle børn lige muligheder for at indgå aktivt i samfundet.
Regeringen mener, at der skal udvikles retvisende fattigdomsindikatorer.
Den viden, vi får fra indikatorerne, skal vi bruge til mere målrettet at kunne iværksætte initiativer, der hjælper fattige familier til at løse deres mere grundlæggende problemer; problemer, der ofte fører til og fastholder familierne i en vanskelig situation.
Det kan vi gøre efter et hjælp til selvhjælp-princip, altså ved at støtte familierne i at sørge for sig selv, så langt evner og muligheder rækker.
Vi skal hjælpe dem og deres børn til at gribe og kunne gribe de mange muligheder, samfundet tilbyder.
Opsamlende mener jeg derfor, at det omfattende arbejde, som regeringen har igangsat for at hjælpe udsatte familier og børn, og det arbejde, regeringen igangsætter med udviklingen af retvisende fattigdomsindikatorer for Danmark, tilsammen vil skabe et bedre fundament for at sikre lige muligheder for alle børn.