Holger K. Nielsen (SF), 2008-02-01:
På trods af den sidste meningsudveksling synes jeg faktisk, at vi har haft en god debat i dag.
Der har jo været en gennemgribende kritisk distance til den russiske udvikling, og det er fuldstændig klart blevet markeret af ministeren, ordførerne for regeringspartierne og andre ordførere, at vi finder, at de demokratiske tilbageslag i Rusland er fuldstændig uacceptable, og at det også fra dansk side er nødvendigt at gøre noget.
Der, hvor vi bliver noget uenige, har lidt at gøre med den sidste meningsudveksling, for det er jo ikke rigtigt, at man som regering ikke kan gå ind og støtte en demokratisk opposition i et andet land.
Jeg står her med et aktstykke fra Finansudvalget fra den 3. april 2006, hvor man beder om penge til at støtte menneskerettighedsgrupper og ngo'er i Hviderusland med den argumentation, at der er sket så store demokratiske tilbageslag, at det er nødvendigt at støtte de mennesker, som står op imod dem, og som arbejder for en demokratisk udvikling.
Det gør vi i en række andre lande, og det skal vi også gøre.
De danske magthavere, den danske stat, samarbejdede dengang tæt med magthaverne ud fra nogle betragtninger om, at det var i vores interesse at gøre det.
Det er naturligvis legitimt nok, men det er jo derfor, at vi er nødt til at diskutere, om ikke også hensynet til menneskerettigheder og demokrati frem for udelukkende kolde, magtpolitiske kalkuler bør spille en rolle i udenrigspolitikken.
Jeg synes i og for sig, at hr. Frank Aaen havde nogle relevante betragtninger om dobbeltmoralen i Vestens udenrigspolitik.
Statsministeren gik op og sagde, at når man skal vælge mellem demokrati og diktatur, vælger man demokratiet.
Vi fik indtryk af, at der skulle føres en helt ny værdibaseret udenrigspolitik i det her land.
Så vidt så godt.
Det er imidlertid karakteristisk, at når det handler om de svære ting, om de store magter - Kina, Rusland - kommer der andre boller på suppen, end når det drejer sig om de små lande, Burma, Hviderusland osv.
Her kan man godt svinge sig op og føre en aktivistisk politik, men når det drejer sig om store lande, ser man gennem fingre med det.
I tilfældet med Rusland ser man gennem fingre med den russiske krig i Tjetjenien, som uden sammenligning er den mest beskidte krig, vi har set i Europa i de sidste mange, mange år, hvor menneskerettighedssituationen stadig væk er af en sådan karakter, at det er en skændsel for Europa.
Jeg vil ikke sige, at man ser gennem fingre med det, men forskellen på, hvordan man her reagerer på menneskerettighedskrænkelser, og hvordan man reagerer på det andre steder, er ganske, ganske prægnant.
Det er vi altså nogle der har meget svært ved at leve med.
Jeg forstår godt, at man i forbindelse med en handelsboykot, en handelspolitik meget nøje skal vurdere effekten.
Det er jeg med på.
Men jeg synes faktisk, at man i det økonomiske samkvem med Rusland - det være sig i WTO, EU og i forbindelse med de forskellige aftaler - skal stille krav om demokratiske fremskridt.
Jeg synes, at man også i EU bør tage en diskussion om energipolitikken.
Vel er der mange europæiske lande, der er afhængige af russiske energiforsyninger, men Rusland er mere afhængig af samhandelen med Europa.
Det at tro, at det er os, der her har en dårlig sag, at det er os, der har problemerne, er forkert.
Jeg er med på, at den danske regering arbejder med det i EU, og det er fint nok, men vi er altså nødt til at holde fast i, at der skal være mere styrke i den stemme, vi hæver over for Rusland, og at vi skal styrke støtten til de demokratiske kræfter, som trods alt er der.
Det er det, vi ønsker med det forslag til vedtagelse, som vi har stillet, hvor vi synes, at regeringens forslag til vedtagelse på det punkt er for svagt.