René Christensen (DF), 2016-05-13:
Tak for det, formand.
Det er egentlig en lidt ærgerlig debat, der kommer her, men det er nok, fordi der var det her rodede beslutningsforslag, inden vi skulle til den her forespørgsel.
Hvis man læser forespørgslen, ser man, at den er ret interessant og man kunne få en god drøftelse.
Der står, at finansministeren bedes redegøre for den økonomiske situation i kommunerne i 2017 og frem, herunder bl.a. for omprioriteringsbidraget, udgifter til modtagelse af flygtninge og demografiske udgifter.
Jeg glædede mig egentlig til at komme herned og tale om de udfordringer, der er ude i kommunerne, for der er nogle udfordringer ude i kommunerne, også på grund af de demografiske udgifter.
Det, Dansk Folkeparti er enig med regeringen i, er, at et af løsningsforslagene bl.a. er omprioriteringsbidraget.
De kommuner, som har økonomisk svært ved at løfte opgaven, kan få noget hjælp igennem den solidaritet, der kan være i, at andre kommuner bidrager til, at vi kan få et mere lige Danmark.
Den diskussion har vi bare slet ikke fået her og nu.
Hvad er det egentlig for en udfordring, kommunerne står med derude?
Der kommer sådan en debat heroppe, særlig fra Socialdemokratiet, om, at nu bliver der minusvækst i kommunerne.
Det gør der jo ikke.
Der kommer 2,4 mia. kr. ind, og så kommer der 2,4 mia. kr. ud.
Det vil sige, at kommunerne set under et ikke får færre penge, så der er ikke minusvækst.
Det er korrekt, at der var minusvækst under den socialdemokratisk ledede regering, og der var minusvækst hvert af årene.
Det er heldigvis blevet ændret nu med en borgerlig regering; nu er der kommet plusvækst i kommunerne.
Det er et faktum.
Det er et faktum.
Det var der ikke under den tidligere socialdemokratisk ledede regering.
Derfor er der stadig udfordringer ude i det kommunale landskab, og det vil jeg gerne forholde mig til.
Det er sådan, og heldigvis for det, at når man oplever, at væksten er ved at komme tilbage nogle steder i Danmark, men bestemt ikke alle steder, oplever man, at væksten kommer i de større byer, bl.a. København, Aalborg og Aarhus.
Det er de steder, hvor der er vækst og beskæftigelse.
Det glæder vi os over i Dansk Folkeparti.
Det, der også sker, og det kender vi også alle sammen, er bl.a., at når væksten kommer, der kommer optimisme, så begynder huslejepriserne også at stige.
Det oplever man bl.a. også i Københavnsområdet.
Nu skal man passe på med udtryk som socialt udsatte.
Der er nogle borgere på overførselsindkomst; det kan være kontanthjælpsmodtagere, det kan være folk på førtidspension eller andet, som selvfølgelig står og kigger på de boligudgifter, som ryger til himmels, og siger: Hvor skal vi så flytte hen?
Det er jo helt fair, at de borgere så vælger at flytte fra f.eks. Københavns Kommune og ud til provinskommunerne, hvor man kan få en god bolig, man kan få et langt bedre liv og et godt liv, også på førtidspension.
Der ser vi bare nu, at udfordringen er, at de kommuner har rigtig svært ved at løfte opgaverne, fordi de får så mange borgere, der har behov for ekstra hjælp fra velfærdssamfundet.
Det er det velfærdssamfund, vi alle sammen også har en fornemmelse af at hele Folketingssalen er enig om vi skal værne om.
Det, vi kan se, er, at kvaliteten i velfærdssamfundet er meget forskellig fra kommune til kommune.
Vi er et lillebitte land, i hvert fald geografisk set, det må vi sige.
Og derfor er det utroligt, at der kan være så stor forskel på, hvad det er for et serviceniveau, man kan have i den ene kommune sammenlignet med den anden kommune.
Det var det, som jeg egentlig troede den her forespørgselsdebat skulle handle om.
Det hilser jeg i hvert fald velkommen.
Vi siger, at som punkt 1 i sådan en hurtig øvelse uden en meget stor øvelse med at lave et helt ny system, som KL også skal ind over, er omprioriteringsbidraget et stykke på vejen.
Det er 1 pct. af kommunernes økonomi, man lægger ind.
Vi har også sagt, at vi meget gerne ser, at en stor del eller for den sags skyld det hele kan blive aftalt i forbindelse med kommuneforhandlingerne.
Det vil sige, at kommunerne ikke skal ud og fyre folk, som efterfølgende skal ansættes.
Det er et reelt forsøg på at få et mere lige Danmark.
Så er det rigtigt, at der er nogle kommuner, der er sure over, at nu kommer Folketinget og tager det kommunale selvstyre væk, for det kunne jo være, at der var nogle, der i sådan nogle forhandlinger fandt på at sige, at det skal gå til de sociale områder.
Det kan måske ikke gå til, at man skal sponsorere sin lokale fodboldklub, fordi man forventer den skal i Superligaen.
Det kan godt være, at man ikke kan bruge pengene på lysende bænke.
Det kan godt være, at der er nogle ting, man ikke kan bruge penge på, så man skal bruge dem på nogle andre områder, altså kernevelfærden.
Det er sådan set rigtigt.
Det er jo det, borgmestrene er sure over.
Borgmestrene er sure over, at de ikke får en pengepose, der er umarkeret, og så kan de gøre med den, hvad de vil.
Men vi tør sådan set godt i Dansk Folkeparti at påtage os det ansvar, også i forbindelse med de her aftaler, selv om vi ikke sidder med i kommuneaftalen, hvis der skulle være noget tilbage i forbindelse med finansloven.
Men der er da ingen tvivl om, at vi har sagt meget klart til regeringen, at vi håber, de går til forhandlingerne med det mandat.
Og jeg håber sådan set også, at KL vil gå til de forhandlinger med en vis form for solidaritet og sige, hvad vi kan gøre med 1 pct. af vores samlede økonomi.
Hvordan kan vi få et mere lige Danmark?
Derfor blev jeg også i går skuffet over, at fagbevægelsen vil stille op så mange steder og kæmpe imod solidaritet.
Hvis nogle skulle kæmpe for solidaritet, burde det da være fagbevægelsen.
Når vi ser på, hvad der er sket af nedskæringer – der var gode begrundelser for det, det er slet ikke det, der diskuteres, men der skete også nedskæringer under den tidligere regering – var man ikke på banen, men nu er man det i en sag, hvor vi ønsker mere solidaritet.
Det er uforståeligt.