Torsten Gejl (ALT), 2016-04-29:
Det handler om, at der mange steder i landet er alt for høje sagstal pr. sagsbehandler.
Nogle steder sad de med op til 90 sager ad gangen.
Det høje sagstal betyder, at nogle sager ligger og afventer behandling i mere end et år, og nogle børn modtager derfor ikke den rette hjælp i tide.
Det ønsker Enhedslisten at finde en løsning på ved at sætte et loft på 25 sager pr. sagsbehandler i sager om udsatte børn og unge.
Som sagt anerkender vi intentionen, men vi støtter ikke det konkrete forslag.
Det er ikke, fordi dette problem ikke skriger på en løsning, men fordi vi mener, der findes endnu bedre løsninger.
I vores stillingtagen til det her forslag er der især to faktorer, der betyder meget for Alternativet.
Den ene er Dansk Socialrådgiverforenings reaktion på forslaget, og den anden er Alternativets grundlæggende tro på det kommunale selvstyres evne til at løse de udfordringer, der er i kommunerne.
Angående socialrådgiverne har Dansk Socialrådgiverforening allerede vejledende sagstal fordelt efter primære sagstyper inden for området, som kommunerne bør tilstræbe at rette sig efter.
Disse spænder fra 15 til 35 sager pr. sagsbehandler.
Direkte adspurgt finder socialrådgiverne ikke, at et loft over sagstal, altså det, som Enhedslisten foreslår, er den rette måde at styre på.
De mener ikke, at centraliseret styring er svaret.
De lægger vægt på, at hver kommune er forskellig, og at det er ude på hver enkelt arbejdsplads, man skal have dialogen om, hvordan arbejdet tilrettelægges.
De anbefaler på det kraftigste at reducere omfanget af bureaukrati, og endelig anbefaler de at afsøge muligheder for et skifte i styring, så vi begynder at styre på outcome frem for proces.
Det fører os jo lige over i Alternativets hovedvision for det kommunale selvstyre.
Vi har en vision om at have mere samfund og mindre stat.
Det betyder ikke, at vi vil skære ned på det offentlige, men at vi gerne vil tænke det kommunale selvstyre på en klogere måde.
Vi arbejder på at frisætte det kommunale selvstyre.
Vi vil gerne sætte borgeren og i det her tilfælde barnet i fokus, og det kræver, at vi lægger mere ansvar ud til de frontmedarbejdere, som møder borgerne i deres dagligdag, og som har fingeren på pulsen.
Vi vil gerne administrere administration, bureaukrati, silotænkning og ufleksible strukturer og skabe handlerum for de offentlige frontmedarbejdere.
Derfor har vi også været med til og været glade for at afsætte næsten 100 mio. kr. til udbredelse af den såkaldte Herningmodel, med hvilken man søger at nedsætte antallet af sager om udsatte børn pr. sagsbehandler, bl.a. gennem samarbejde mellem psykologer, sundhedsplejere og sagsbehandlere.
Hvorfor er det mon, at vi i dag snakker så meget om Herningmodellen?
Jeg har svært ved at udtale mig på de andre partiers vegne, men jeg kan sige, at i Alternativet gør vi det, fordi det her er et resultat af lokal opfindsomhed.
Jeg synes, det er en succes for det arbejdende lokale selvstyre, at der er ved at sprede sig så god en løsning.
Det kan være sundhed, det kan være overførselsindkomster.
Det vil sige, at hvis man ved at skabe trivsel og bedre livsvilkår kan spare penge og identificere de besparelser og i stedet for at putte dem ned i et eller andet sort hul kan tilbageføre dem og geninvestere dem der, hvor man har set man kan skabe trivsel og livskvalitet, som igen kan skabe besparelser, så synes jeg, vi har fat i en meget, meget interessant og ny investeringscirkel.
Vi kalder det socialt entreprenørskab i Alternativet.
Så vi ser gerne, at de mange kommuner, der via Herningmodellen og andre tiltag frivilligt arbejder for at nedsætte antallet af sager for udsatte børn og unge, får opbakning til det.
Vi tror ikke, det vil gavne arbejdet, at samme kommuner oplever, at vi laver en dobbelt proces, med hvilken vi støtter det kommunale selvstyre med den ene hånd og lovgiver om sagsloft med den anden.
Men tak til Enhedslisten for at være ukuelige med at rejse den her debat og forsøge at løse den her udfordring.