runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Irene Simonsen (V), 2006-12-14:
I Venstre er situationen den, at vi sagde: Jamen der er altså et flertal, der ønsker det her.
Det fremgik jo tydeligt, da vi behandlede beslutningsforslaget her i salen, og derfor sagde vi: Det er klart, at så skal der fremsættes et lovforslag, og lad os så se virkningen af det.
Vi tror bare ikke, det er nok, vi tror, der skal meget mere til af andre ting og måske også for en større gruppe.
Forslaget her kan ikke stå alene, og jeg tror stadig væk ikke, det er løsningen på deres problemer i dagligdagen.
Det er en helt anden indsats, der skal til.
Nu kan jeg jo ikke stille spørgsmål heroppefra, men jeg har da lov til at svare på den måde, at jeg kan sige, at jeg kan undre mig meget over, at andre partier herinde vil lave en sådan afgrænsning, og derfor ser jeg meget frem til at høre hr. Thomas Adelskovs tale, for det her er jo ikke Socialdemokraternes normale procedure.
Lovforslaget er fremsat som følge af, at der var flertal for et beslutningsforslag, men i Venstre har vi helt klart den opfattelse, at der skal en meget større, helhedsorienteret indsats til for at hjælpe de unge mennesker videre.
Thomas Adelskov (S), 2006-12-14:
Vi er enige om, at lovforslaget omfatter nogle unge mennesker, der er på kontanthjælp, og som lider af nogle særlige, afgrænsede psykiske lidelser; det fremgår af lovforslaget, og det stemmer Socialdemokraterne for.
Men vi kan vel også være enige om, at hvis man er på starthjælp, har man endnu mindre at gøre godt med, og hvis der nu bliver stillet den samme diagnose, vil fru Irene Simonsen så ikke fortælle mig, hvorfor Venstre ikke vil være med til også at hjælpe dem?
De har de samme lidelser, og de får endda mindre, end hvis de var på kontanthjælp, men dem vil man ikke hjælpe.
Irene Simonsen (V), 2006-12-14:
Jeg vil gerne vende tilbage til noget af det, jeg sagde i min ordførertale, nemlig at forslaget her ikke alene kan løse de menneskers problemer.
Det skal ses i en meget større sammenhæng, nemlig med alle de andre indsatser, der sættes ind på det sociale og det lægevidenskabelige område, ja, hele vejen omkring de unge mennesker.
Det er heller ikke nogen hemmelighed, at jeg sagde netop det samme, da vi behandlede beslutningsforslaget i sin tid, altså at det desværre ikke er nok bare at forhøje kontanthjælpen.
Hvis det bare var sådan, at det kunne løse problemerne, så de unge mennesker fik det bedre, var sagen jo nem, men det tror jeg bare ikke på.
Jeg synes, vi skal kigge på de mennesker som en helhed og tage deres situation op som en helhed.
Thomas Adelskov (S), 2006-12-14:
Det glæder mig, at Venstre har ændret mening.
Da vi diskuterede sagen her for et halvt år siden, var Venstre imod, og ved andenbehandlingen af beslutningsforslaget stemte Venstres medlemmer af Folketinget hverken for eller imod forslaget.
Jeg frygtede lidt, at vi her i dag igen skulle høre sangen fra Venstre om, at man var blevet pålagt at fremsætte forslaget, men ville stemme imod det, og det glæder mig, at man nu stemmer for.
Men så kan fru Irene Simonsen måske også være med på, at vi prøver at kigge på, om lovforslaget ikke skal udvides, så det også omfatter de unge, der er på starthjælp?
De har jo heller ikke ret meget at leve for og er faktisk i samme situation, og lovforslaget omfatter jo kun kontanthjælpsområdet.
Irene Simonsen (V), 2006-12-14:
Man vil tage hånd om en helt speciel, afgrænset gruppe unge mennesker, nemlig udeboende under 25 år, som har en alvorlig psykisk lidelse.
Det er nu blevet nærmere defineret, at gruppen ifølge WHO’s diagnosesystem kaldes ICD-10, og det er jo ret teknisk.
I virkeligheden er det en gruppe mennesker, som vi alle sammen har nogle stærke følelser for.
Det er nemlig nogle unge mennesker, der står i en situation, hvor livet indimellem kan være svært og uoverskueligt for dem, og der lægges op til, at de kan få forhøjet kontanthjælp, når de er udeboende, og dermed få en større chance for at kunne klare sig økonomisk.
Vi har mødt de unge mennesker, og i udvalget har vi også modtaget deputationer, hvor vi har mødt pårørende til dem.
Det er unge mennesker, som er meget syge, men har et stærkt ønske, nemlig at blive raske, få det bedre og blive en aktiv del af arbejdsmarkedet, og det er jo bestemt noget, man skal lytte til.
Det er klart, at når man ønsker at komme videre med sit liv, skal man også have chancen for det, og derfor vil Venstre også stemme for forslaget.
Vi går ind for det, men samtidig vil jeg sige, at det også er væsentligt med alle de andre initiativer, regeringen tager for netop den gruppe mennesker, så de kan komme videre i livet og få skabt så god en hverdag, som det overhovedet er muligt.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-12-14:
Jeg vil godt starte med at sige, at det egentlig er lidt bekymrende, at Socialdemokraterne i denne sag har været, hvad jeg vil kalde meget billigt til salg.
For konsekvensen af, at Socialdemokraterne nu er blevet et af forligspartierne bag arbejdsmiljøloven, er jo også, at Socialdemokraterne har fraskrevet sig muligheden for sammen med de fornuftige arbejdsmiljøpartier i Folketinget, som desværre nu kun tæller SF og Enhedslisten, at fremsætte forslag om større og reelle forbedringer, f.eks. genindførelse af BST-tilslutningspligten.
Det kan jo synes som et paradoks, når vi umiddelbart efter at have behandlet et forslag, der handlede om nødvendigheden af forebyggende arbejdsmiljøarbejde, står med et forslag til revision af den lov, der mere end nogen anden har undermineret forebyggende arbejde, uden at den revision, vi behandler i dag, retter op på miseren.
Arbejdsmiljøloven vil fortsat fokusere alt for meget på kontrol og brandslukning, når regler overtrædes, og alt for lidt på initiativer til forebyggende arbejdsmiljøarbejde.
Det forekommer stadig nærmest henrivende naivt, når bemærkningerne til lovforslaget henført beskriver, hvordan smiley-ordningen – og jeg citerer – løbende vil motivere virksomhederne til at fastholde det gode arbejdsmiljø.
Tværtimod har vi faktisk set eksempler på, at den grønne smiley er blevet brugt til at pacificere sikkerhedsorganisationen i virksomheder, og at virksomheder efter screening snarere føler sig fredede end motiverede trods muligheden for senere stikprøvebesøg.
Dette afspejlede sig bl.a. i, at halvdelen af de i 2005 screenede virksomheder meldte sig ud af BST.
Med hensyn til screening havde Enhedslisten gerne set, at lovrevisionen havde fjernet certificerede virksomheders screeningsfritagelse, for der er adskillige eksempler på, at der – certificering eller ej – hele tiden dukker nye arbejdsmiljøproblemer op, også i de certificerede virksomheder.
Når det så er sagt, skal det trods alt medgives, at ændringerne er forbedringer.
Den øgede mulighed for påbudt rådgivning er selvfølgelig et fremskridt, men skal dog ses i lyset af, at de hidtidige påbud kun udgør 14 pct. af, hvad ministeren forventede, da loven blev vedtaget.
Det er også positivt – trods alt – at arbejdsgiveren i øget grad pålægges at bruge autoriserede arbejdsmiljørådgivere til påbud om det psykiske arbejdsmiljø.
Begrundelsen er, at psykiske arbejdsmiljøforhold kan være vanskelige at dokumentere, og det er jo rigtigt.
Endelig skal det med, at det er positivt, at loven nu bliver præciseret, så der ikke er tvivl om, hvilken kompetence Arbejdstilsynet har på APV-området.
Så selv om vi altså må konstatere, at revisionen af arbejdsmiljøloven ikke imponerer og Enhedslisten fortsat vil arbejde på mange og store forbedringer på det her område, kan vi støtte selv de små forbedringer, der trods alt er tilført med det her lovforslag.
Elisabeth Geday (RV), 2006-12-14:
Jeg beklager, at det ikke lykkedes mig at fange formandens øjne i første omgang, men jeg er altså nødt til at spørge fru Irene Simonsen om noget, for det er første gang, jeg har hørt en repræsentant fra Venstre sige, at det godt kan være, at et tillæg til ungeydelsen kan være en del af løsningen.
Venstre vil stemme for forslaget.
Jørgen Winther (V), 2006-12-14:
Ja, og vi stakkels ordførere har kun den mulighed at svare på de spørgsmål, der bliver stillet, og de har også været om fortiden og ikke om fremtiden.
Jeg vil gerne sige til fru Lise von Seelen, at jeg og Venstre altid har kæmpet for, at de alvorligt syge patienter skal behandles så hurtigt som overhovedet muligt.
Derfor kom jeg også som den første i hele Danmark med behandlingsgarantien i 1992 i Århus Amt.
Samtidig har vi fået den centrale enhed.
Så jeg vil sige, at vi nu her har gjort noget meget fremadrettet, og det har regeringen og Dansk Folkeparti gjort i fællesskab, hvor vi har lavet sådan et lille tillæg til kræfthandlingsplan II, som jeg håber fru Lise von Seelen er bekendt med.
Jeg vil sige, og det er så nok mit slutord, at der er håb for danske kræftpatienter, at der nu virkelig er blevet taget hånd om, at alle så hurtigt som muligt får de strålebehandlinger, de har behov for.
Alene de næste 2 år bliver der, jeg kan ikke huske det, men jeg tror, at det er 18 nye strålekanoner, der bliver stillet til rådighed inden for de næste 2 år.
Det er i hvert fald på det lag.
Jeg forventer faktisk, at fru Vibeke Storm Rasmussen vil komme med en redegørelse af, hvad der er sket, og lad os så prøve at se, hvad den vil sige.
Der vil jeg godt lige minde om, hvad fru Vibeke Storm Rasmussen ellers har sagt.
Det er meget aktuelt, og jeg vil gerne bede også Social demokraternes ordfører høre efter, for fru Vibeke Storm Rasmussen er socialdemokrat.
Hun udtalte sig forleden til Frederiksborg Amts Avis den 8. december, og det er jo ikke så mange dage siden.
Hun kritiserer folketingspolitikerne for at fokusere alt for meget på at få placeret et ansvar og få klynget ministeren op i stedet for at sætte sig ned og få løst problemerne.
Jeg synes, det er meget hårde ord af en socialdemokratisk amtsborgmester at sige om sine socialdemokratiske folketingskolleger, at de bare er ude på at genere ministeren og få hans hoved på et fad frem for at løse problemerne.
Så hårdt ville jeg aldrig drømme om at sige det, men jeg synes, det er hårdt sagt af amtsborgmesteren, og måske er der en lillebitte smule om det.
Lise von Seelen (S), 2006-12-14:
Ja, jeg vil da ærgre mig over, hvis hr. Jørgen Winther ikke vil svare mig.
Jeg har jo to omgange, så jeg vil også benytte mig af den sidste.
Når jeg lytter til, hvad ordføreren siger, hører jeg en tilbøjelighed til at sige: Ja, vi ønsker at prioritere behandlingen af den her dødbringende sygdom, fordi vi har behandlingsmulighederne.
Eller hører jeg forkert?
Siger ordføreren: Nej, det gælder også andre sygdomme?
Jeg sagde ikke, man skulle have 18 måneders ventetid, jeg talte om andre sygdomme, hvis behandling bedre kunne tåle at have lidt ventetid.
Hører jeg ikke ordføreren sige: Jo, lad os prioritere de sygdomme, der er dødbringende, og lad os gøre det på en sådan måde, at vi ikke bare parkerer andre ude på et sidespor?
Det kan jo sagtens lade sig gøre.
Birgitte Josefsen (V), 2006-12-14:
Jeg er nødt til at gentage det, jeg sagde sidst, jeg var på talerstolen.
Jeg synes, at de spørgsmål, som er rejst i forhold til problematikken om garanti og ret, er besvaret meget, meget fyldestgørende.
Lone Møller (S), 2006-12-14:
Det, der får mig på talerstolen, er fru Birgitte Josefsens udtalelse: I Venstre udsteder vi ingen garantier.
Og ministeren står her og er lidt irriteret over, at vi overhovedet kan finde på at spørge, og betragter næsten ordførerne som sådan mindre begavede.
Det er da lidt utroligt, at ministeren efter at have siddet i 5 år er nødt til at stå her det meste af en time for at prøve at forklare befolkningen, hvad en garanti er.
Men jeg vil gerne spørge fru Birgitte Josefsen, for det er ikke mig, der kløjes i garantien, om fru Birgitte Josefsen er uenig i det, der fremgår af Venstres hjemmeside.
Der fremgår det klart, at man ønsker at give befolkningen en garanti, ikke en ret.
Så vil jeg gerne spørge fru Birgitte Josefsen: De hjertepatienter, der nu står på en venteliste i 2 år og ikke kan blive behandlet, hvilken garanti skal de høre ind under?
For der er ikke hjertelæger nok, og der er heller ikke nogen privathospitaler, der laver de operationer.
Er det den ene eller den anden form for garanti?
For ellers er det jo at snyde befolkningen at sige, at nu får de operationen i løbet af 1 måned, når de i dag står 2 år på en venteliste.
Birgitte Josefsen (V), 2006-12-14:
Jeg gav sådan set, inden ministeren gik på talerstolen, fru Charlotte Fischer et fyldestgørende svar, og jeg synes sådan set også, ministeren har givet et fyldestgørende svar på det spørgsmål, fru Charlotte Fischer har rejst.
Charlotte Fischer (RV), 2006-12-14:
Jeg synes, Venstres ordfører fortsat mangler at redegøre for, hvordan hun forestiller sig man skal klare den her ny kortere frit valgs-ret med de ressourcer, der mangler i sundhedsvæsenet i dag.
Jeg synes heller ikke, jeg har hørt ministeren give en ordentlig forklaring på, hvordan man har tænkt sig at tackle det her, når der mangler historisk mange læger, historisk mange sygeplejersker.
Det kan godt være, at Danske Regioner ikke har en særlig høj stjerne hos ministeren og Venstre, men Den Almindelige Danske Lægeforening burde da et eller andet sted være sat i verden for at pleje patienternes interesser.
Når Lægeforeningen går lodret imod det her, så har det måske en eller anden saglig begrundelse, som faktisk har med patienterne at gøre: Kunne man ikke tænke sig det? vil jeg spørge fru Birgitte Josefsen?
Per Clausen (EL), 2006-12-14:
På den måde får vi aldrig svar på, hvornår det, der stod i regeringsgrundlaget år 2001, holdt op med at gælde, og på den måde undgår ministeren at svare på det meget enkle og banale spørgsmål, om realiteten er, at den ret til at tage pengene med sig til det private kun har relevans, hvis der er et privathospital eller privatbehandling et sted, der mener, man kan tjene penge på at udbyde den behandling.
Den her regering bygger i øvrigt på et regeringsgrundlag, som er formuleret i kølvandet på valget i 2005.
Det betyder, at patienter i det danske samfund har fået nogle i øvrigt også i international sammenligning unikke rettigheder, som oppositionen, dengang den var i regering, ikke ville være med til at give dem, og som den heller ikke i dag vil være med til at give dem, men som patienterne i øvrigt har taget til sig, og som har været en kickstart under dansk sygehusvæsen.
Så er det klart, at når man giver patienterne en mulighed for at gå et andet sted hen og tage ressourcerne med sig, skal der selvfølgelig være et andet sted at gå hen.
Det er også derfor, jeg glæder mig over, at der vel aktuelt er et sted mellem 130 og 150 private klinikker og sygehuse, der har indgået aftaler med Amtsrådsforeningen, og det er også derfor, jeg selv hele tiden har haft stærkt fokus på, hvordan vi sikrer, at flest mulige private klinikker indgår aftaler om flest mulige diagnoser.
Jeg kan trøste sundhedsministeren med, at jeg nu har forstået alt om begreberne.
Men der er en ting, jeg ikke helt har forstået endnu, og det er, hvornår det, der stod i regeringsgrundlaget i 2001 om behandlingsgaranti, holdt op med at gælde.
Da gjaldt det jo for alle sygdomme, men det er måske med det som med så meget andet: Regeringen og Venstre siger, at det kan man ikke regne med.
Men det, jeg har forstået, er, at det, det her handler om, er, at når der er gået 1 måned, og hvis man ikke kan få behandling nogen steder i det offentlige, så kan man tage pengene til det private område.
Så meget har jeg forstået.
Det er ministeren glad for, og så vil jeg bare spørge ministeren, om det ikke også betyder, at betingelsen for, at den ret overhovedet har nogen som helst betydning, er, at den behandling, man skal have, udbydes af et privathospital.
Så det afgørende er altså, om der er et privathospital, der vurderer, at den behandling kan man tjene pen ge på.
Hvis der ikke er noget privathospital, der vurderer det, så er den mulighed for at tage pengene med sig intet værd.
For når hr. Per Clausen siger, at han forstår reglen sådan, at når der er gået 1 måned, kan man søge et andet sted hen, så må jeg sige: Misforstået, om igen.
Vi lægger meget vægt på, at man skal give patienterne en offensiv information om, hvorvidt de kan regne med at komme i behandling inden for 1 måned.
Kan de ikke det, har de retten, så skal de ikke gå og vente 1 måned.
Så hr. Per Clausen har ikke helt forstået regelsættet endnu.
Lone Møller (S), 2006-12-14:
Så må jeg beklage, at det i hvert fald ikke er alle i den her Folketingssal, der helt er klar over, hvad Venstres holdning er.
Jeg spurgte meget klart: Er fru Birgitte Josefsen uenig i det, der står på Venstres hjemmeside, nemlig at man vil give borgerne en behandlingsgaranti inden for 2 måneder og fremover inden for 1 måned?
Det har jeg ikke fået et klart svar på.
Det kan godt være, det er, fordi fru Birgitte Josefsen mener, at jeg er mindre begavet.
Anne Baastrup (SF), 2006-12-14:
Jeg kan så forstå, at når sundhedsministeren her svarer sådan, får jeg ikke skældud næste gang, jeg snakker om behandlingsgaranti, så får jeg ikke skældud, når jeg siger, at behandlingsgaranti for springfingre er 1 måned efter den 1. oktober, men at behandlingsgaranti, når det drejer sig om livstruende sygdomme, er, at man siger: Vi gør det så godt som muligt.
Er det rigtigt forstået?
Så vil jeg endnu en gang spørge: Hvorfor har fru Karen Hækkerup ikke fået besvaret det her spørgsmål?
Der er en frist på 6 dage, og jeg tror, det er 3-4 uger siden, hun stillede spørgsmålet.
Er det, fordi det er meget, meget svært at sætte på tryk?
Inden for det livstruende område har vi en skærpet pligt, hvad angår det, fru Anne Baastrup hånligt kalder springfingerreglen.
Altså, det er folk, der er ved at miste deres syn eller har mistet deres førlighed, fordi de ikke kan få en ny hofte eller den slags ting.
Det er det, man bagatelliserer og kalder springfingerreglen.
Der er en meget stor forskel her, for på det livstruende område er der en offensiv handlepligt.
Der skal samfundet simpelt gøre sit yderste for at finde et tilbud i indland eller udland.
Det gælder ikke for den her frit valgs-regel, Den her frit valgs-regel betyder, hvilket 100.000 danskere altså i modsætning til fru Anne Baastrup godt har fundet ud, at hvis man er indstillet til en hofteoperation eller en grå stær-operation eller noget andet og det lokale sygehus ikke kan levere behandlingen inden for 2 måneder og fra den 1. oktober næste år 1 måned, så kan man som patient søge et andet sted hen.
Birgitte Josefsen (V), 2006-12-14:
Jeg er glad for, at fru Charlotte Fischer er enig med mig i, at det handler om, at alle patienter kan blive behandlet hurtigst muligt.
Det er jo faktisk baggrunden for lovforslaget, vi snakker om her i dag.
Og derfor er det sådan, at man har muligheden for at gå et andet sted hen end der, hvor der måske ikke er en ressource, men dertil, hvor der er en ressource, og det kan så være både i det offentlige og i det private.
Men det gør sådan set heller ikke noget, at man så går et andet sted hen, nemlig ud i det private, hvis det offentlige ikke slår til, men det offentlige skal altid være grundfundamentet.
Det er faktisk baggrunden for, at den her regering har øget optaget på medicinstudiet.
Det er faktisk baggrunden for, at vi også har påpeget, at det kunne være væsentligt at optage flere på socialog sundhedsassistentuddannelsen.
Charlotte Fischer (RV), 2006-12-14:
Venstre udstikker ikke garantier, siger Venstres ordfører.
Nu er jeg i sandhed forvirret.
Jeg tror, at Venstres ordfører skal gå tilbage og læse regeringsgrundlaget, hvor der står lige så højt og tydeligt, som nogen kan skrive i det her land, at alle borgere skal have en reel og konkret garanti for behandling.
Garanti for behandling og behandlingsgaranti må være det samme.
Må jeg godt lige spørge med hensyn til det her med en hurtigere frit valgs-garanti, for der er jo ingen i den her sal, der er imod korte ventetider – ingen som helst, alle går ind for korte ventetider: Hvorfor er der nogen, der problematiserer det her?
Fordi vi har ét stort problem i sundhedsvæsenet.
Og hvad er det, hvad er det største problem i det danske sundhedsvæsen?
Det er mangel på ressourcer.
Vi mangler 1.000 speciallæger, 1.100 sygeplejersker.
Så jeg vil bare høre fru Birgitte Josefsen, hvor hun tror, vi skal skaffe de læger og sygeplejersker fra, når vi skal til at behandle patienter med springfingre og nedgroede tånegle?
Hvor skal de tages fra?
Birgitte Josefsen (V), 2006-12-14:
Jeg er nødt til at sige, at Venstre ikke udstikker garantier, derfor er det en behandlingsret.
Og behandlingsretten ved fru Lise von Seelen ganske udmærket hvad betyder.
Den betyder jo, at man har lov til at bevæge sig ud af sin region, såfremt ens region ikke kan leve op til at behandle en inden for tidsfristen, de 2 måneder.
Man har retten til at gå videre til et privathospital eller til udlandet, såfremt regionen ikke kan leve op til den.
En garanti er jo, at vi sikrer, at der står en person til at behandle en i morgen, og det er der ikke nogen garanti for, men vi giver patienten en ret til at gå videre i systemet og finde en mulighed for at blive behandlet.
Det er sådan set det, vi snakker om i dag.
Når fru Lise von Seelen siger, at der er folk med hjerteproblemer, der står på venteliste i 1½ år, er jeg nødt til at sige, at når jeg går ind og kigger på ventelisterne på hjemmesiden, ser jeg ikke det samme billede.
Vi har givet patienten en mulighed for at gå videre.
Før 2001 måtte man jo holde sig inden for amtet og stå på venteliste i lang, lang, lang tid.
Lise von Seelen (S), 2006-12-14:
Hvis vi nu tænker på, at vi alle sammen kender beretninger om folk, der venter i 1½ år på at få behandlet deres ryglidelser, at ventetiden er 2 år for folk, der har hjerteproblemer, hvordan kan det så hænge sammen med det, ordføreren fra Venstre siger her?
Det er igen en illustration af, hvordan man kan lave et billede, som ikke passer til den virkelighed.
Derfor er det altså meget, meget afgørende, at vi, når vi laver forandringer, finder ud af, hvad vores udgangspunkt er.
Birgitte Josefsen (V), 2006-12-14:
Jeg synes sådan set, det ville være rart, hvis vi forholdt os til det, der står i lovforslag nr. L 50, der handler om en nedsættelse af behandlingsfristen med 1 måned.
Og så vil jeg gerne sige, at det da undrer mig, at Socialdemokratiets ordfører siger, at den ordning, der er i dag, som er på 2 måneder, ikke fungerer.
Op mod 100.000 patienter har faktisk brugt ordningen.
Kl. 9.55
Så må jeg også sige, at Socialdemokratiet faktisk stemte for den ordning, derfor undrer det mig såre, at man kan stå her og sige, at den ikke fungerer.
Man kan sådan set også gå ind og kigge på hjemmesiden og se, at ventetiderne rasler ned, og ventelisterne forkortes.
Borgerne har taget den til sig, de bruger den, både de unge og de ældre bruger den, og man kan se, at alle er tilpas med, at de har muligheden for at få afkortet deres tid til at blive behandlet i det danske sundhedsvæsen.
Derfor må man sige, at det jo er dejligt, at patienterne i hvert fald har taget den til sig, for det var faktisk det, der var hensigten med den tidligere lov, og det er sådan set også det, der er hensigten med den, vi behandler i dag.