Joachim B. Olsen (LA), 2014-04-10:
Det er jo en underlig debat, og for at være helt ærlig vil jeg sige, at det lidt er spild af tid.
Vi skal i gang med en reform af beskæftigelsesindsatsen på et eller andet tidspunkt.
Og derfor bliver det altså sådan en lidt sjov debat.
Det tror jeg egentlig godt folk ude bag skærmene kan se.
Beskæftigelsesindsatsen er en hjørnesten i den danske arbejdsmarkedsmodel, sagde beskæftigelsesministeren, da hun stod her på talerstolen.
Bagsiden af den danske model, og det er den bagside, som meget få partier i det her Folketing ønsker at snakke om, er, at vi har skabt en model, hvor mellem en femtedel og en fjerdedel af befolkningen, uanset konjunkturer, er uden for arbejdsmarkedet.
Det er langt flere end i andre sammenlignelige lande.
Derude syntes de, det var dybt problematisk, at 12 pct. af befolkningen i den arbejdsdygtige alder var på overførselsindkomst.
For en uge siden kom der så en undersøgelse publiceret fra Harvard University, hvor man havde målt på, hvilke lande der er bedst til at levere velfærd til deres borgere.
New Zealand kom ind på en førsteplads.
Det synes jeg er tankevækkende.
Det er et land med et skattetryk på 29 pct. Det leder mig til noget andet, jeg synes er underligt i den her debat.
Det er, som om hvis man ønsker at spare nogle penge på den dyreste beskæftigelsesindsats i verden, så skulle det hele bryde sammen – det danske velfærdssamfund skulle bryde sammen, og det hele skulle ende i kaos – og hvis man ønsker at bruge flere penge, bliver det bare bedre.
Det er da underligt.
Jeg er ikke sikker på, der er andre lande, der fører debatten på den måde.
Efter vores opfattelse er den vigtigste opgave med alle de reformer, der bliver lavet nu, at få nedbragt antallet af mennesker, som er på overførselsindkomst i den arbejdsdygtige alder.
Der findes ikke nogen vigtigere opgave end at få knækket den tendens.
Og man må bare konstatere, at når vi har langt flere i den arbejdsdygtige alder på overførselsindkomst end i andre lande, er det en politisk beslutning.
Det er ikke nogen naturlov, at det skal være sådan, og derfor bør det være fokus for alle de reformer, der bliver lavet.
Vi har selvfølgelig nogle pejlemærker for, hvad vi godt kunne tænke os i en sådan reform.
Det handler om, at den skal være baseret på evidens; man skal ikke indføre ting, som man ikke kan dokumentere har nogen effekt.
Der er i forvejen alt for mange af sådanne ting i vores beskæftigelsessystem i dag.
Vi skal ikke bare uddanne for uddannelsen skyld; uddannelse kan være fint, men det skal være, hvis det fører til beskæftigelse.
Det er helt afgørende for os, at dem, som betaler regningen, også står med ansvaret.
Derfor synes vi ikke, at a-kasser eller andre aktører skal overtage opgaven, hvis de ikke også bærer en del af ansvaret.
Det er i hvert fald helt afgørende, at rådighedsforpligtelsen bliver hos dem, som har ansvaret.
Så tror vi faktisk, at noget af det mest afgørende for, om vi får en beskæftigelsesindsats i fremtiden, der kommer til at virke, er, at vi får lavet en refusionsreform.
Det er vi blevet lovet mange gange, men det er endnu ikke sket.
Men vi tror faktisk, at det er et af de vigtigste redskaber til at få en mere effektiv indsats for at få flere mennesker ud på arbejdsmarkedet, at der ikke er incitamenter til kommunerne til at skubbe folk over på andre ydelser, eller hvad det nu måtte være.
Det tror jeg er det, jeg vil sige i den her debat.