Stine Brix (EL), 2013-05-08:
Først vil jeg gerne sige tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgselsdebat.
Som jeg både hører det fra Dansk Folkepartis og fra Radikales ordfører, er det et område, som de får mange henvendelser om, og det gør jeg også.
Og jeg tror, at der er mange i den almindelige danske befolkning, som aldrig har hørt om 4-årsreglen før.
Men for de unge læger, som det drejer sig om, og for de organisationer, som repræsenterer lægerne, er jeg ikke i tvivl om, at det er et af de allervigtigste spørgsmål overhovedet.
Derfor synes jeg bestemt også, at det er både vigtigt og relevant, at vi her i Folketinget tager en diskussion af reglen for at se, om vi kan gøre det bedre.
Som flere har været inde på før mig, er det ved at være 6 år siden, at reglen blev indført, og den trådte i kraft den 1. februar 2008, så det er ved at være noget tid siden.
Fra Enhedslistens side var vi kritiske over for reglen, fra den blev indført, og jeg kan for så vidt godt støtte Lægeforeningens og Yngre Lægers ønske om at få reglen suspenderet.
Men jeg synes, det er meget vigtigt, at der er noget, der så kan træde i stedet, for ellers stilles vi alle i en fuldstændig uklar og uholdbar situation.
Så jeg vil sige, at derfor er vi endt med at gå med i et forslag til vedtagelse sammen med regeringspartierne og Venstre, selv om vi ikke deler begejstringen for 4-årsreglen.
Og jeg håber, at det arbejde, som sundhedsministeren så skal tage initiativ til, kan føre frem til, at vi får en regel, der er bedre.
Jeg synes, der er en vigtig ting, der mangler i den her debat, og som har været fremhævet af de tre formænd for videreuddannelsesregionerne i forbindelse med lægeuddannelsen, og de siger grundlæggende set, at reglen måske har haft en berettigelse, at reglen måske har givet mening, men de mener, at betingelserne er grundlæggende ændret.
Vi står i en situation, hvor vi er gået fra for få år siden virkelig at have et alvorligt problem med speciallægemangel, til at vi nu kommer til at have mange læger og – ifølge formændene – ikke kommer til at se problemer med at få besat hoveduddannelsesforløb.
De tre formænd appellerer sådan set til, at man ændrer reglen.
De foreslår en 5-årsregel til at starte med, og de foreslår også, at man giver de unge læger nogle langt bedre muligheder for at komme ind og få nogle specialer, også selv om de ikke har fået den introstilling, det kræver.
Jeg synes i hvert fald, at jeg hører nogle gode takter fra forskellige parter, ikke kun fra de unge læger, som direkte har fingrene i klemme, men også fra dem, der har en helt klar interesse i at sikre alle slags specialer i hele landet, om, at den her regel har udspillet sin rolle, eller at den er alt for stiv.
Jeg synes også, der mangler nogle yderligere perspektiver.
Nogle af dem har været lidt fremme i dag, men nu kommer jeg lige omkring dem igen.
For det første er jeg enig i, at der er en ret stor risiko for, at vi taber en gruppe unge læger på gulvet, så de ikke bliver speciallæger, selv om de er kvalificerede til det, og selv om de gerne vil.
Vi ser en tendens til, eller vi hører i hvert fald om en tendens til, at det betyder, at de rejser til udlandet i stedet.
Det vil være et kæmpe tab og et kæmpe spild af penge, hvis vi skal se på det samfundsøkonomisk.
Der foregår jo lige nu en heftig talkrig mellem Yngre Læger og Sundhedsstyrelsen om, hvor mange der vil risikere at falde for reglen.
Faktum er jo, at det ved vi ikke endnu, for det er ikke sådan, at alle sammen på den første årgang er nået igennem forløbet,
Jeg tror, det kunne ende et sted midtimellem.
Men det vil jeg sige jeg nu også synes er rigtig, rigtig mange unge læger at give slip på.
En anden ting er den her pointe med, at reglen alene skulle have en positiv effekt på, at folk hurtigere bliver speciallæger.
Spørger man de lægestuderende, de, som ganske snart bliver færdig med uddannelsen, nemlig her til sommer, svarer de faktisk nogle interessante ting.
Halvdelen af dem svarer f.eks., at de på grund af 4-årsreglen har forlænget deres studier, f.eks. ved at tage et lægevikariat, før de var færdiguddannet, eller ved at tage et forskningsår.
Mellem 15 og 20 pct. af de studerende, som bliver færdige til sommer, svarer, at de ikke vil starte direkte på den kliniske basisuddannelse, men udskyde punktet for, hvornår uret begynder at tikke og det tæller, og så at sige arbejde som læger, før de har fået den egentlige grunduddannelse som læge.
Og det er jo nogle uheldige incitamenter, man kommer til at lægge ind, når den unge læge i sidste ende stiller sig bedre ved at gøre noget andet for i sidste ende at få det speciale, vedkommende drømmer om.
Halvdelen af dem svarer nemlig, at de gerne vil flytte for at få det speciale, de drømmer om.
Halvdelen af dem svarer, at de vil flytte over 120 km. Så at de ikke vil flytte eller ikke gider at arbejde uden for storbyerne, tror jeg ikke er sandheden om de generationer af unge læger, som vi kommer til at se.
Så synes jeg også, der er en vigtig pointe i forbindelse med at rose 4-årsreglens fortræffeligheder, nemlig at en stor del af den positive udvikling, som flere fremhæver, altså det her med, at unge bliver hurtigere færdig, allerede var i gang, før 4-årsreglen blev indført.
Fra 2006 til 2009 faldt tiden, fra man blev færdiguddannet som læge, til man startede på en speciallægeuddannelse, med 2½ år.
Så tendensen var i gang.
Det, som jeg tror var det vigtigste, var, at man gik væk fra det system, der gik på, at man skulle optjene point, og at man så igennem mange forskellige typer af ansættelser og andre pointgivende discipliner kunne gøre sig fortjent til en speciallægeuddannelse.
Vi havde altså et system, der var omvendt, som belønnede folk, der brugte lang tid.
Det afskaffede vi, og det er i virkeligheden det, der har været en af hovedårsagerne til, at lægerne nu hurtigere bliver speciallæger.
Så for at runde af vil jeg sige, at vi sådan set deler ønsket om at komme af med reglen.
Jeg mener, at det er helt afgørende, at der kommer et bud på, hvad der skal træde i stedet, inden man suspenderer den.
Derfor har vi været med til at lave et forslag til vedtagelse, som forpligter ministeren til sammen med de mange parter, der er på området, både dem, der skal være de kommende speciallæger, og dem, der skal bruge de kommende speciallæger, nemlig regionerne, at sætte sig sammen og forsøge at finde en model, som er langt, langt bedre end den, vi har i dag.