Line Barfod (EL), 2011-04-01:
Enhedslisten kan ikke støtte nogen af de to forslag.
Vi er stærke tilhængere af demokrati, og derfor ønsker vi ikke at indskrænke demokratiet ved at fjerne regionsrådene, selv om det i dag desværre er meget begrænset, hvad de har fået lov til at kunne bestemme.
Når vi ikke vil være med til udredning af, hvad det ville have af økonomiske konsekvenser,
Vi ville også sige nej til en undersøgelse af, hvad det ville koste at afskaffe kommunalbestyrelserne, eller hvad det ville koste at afskaffe Folketinget, eller hvad det ville koste at afskaffe forældrebestyrelser eller andre af de demokratiske organer, vi har, for vi har slet ikke noget ønske om at indskrænke demokratiet, vi har faktisk et ønske om det stik modsatte, om at udvide demokratiet.
Dertil kommer så, at vi mener, at der er masser af erfaringer for, at det går rigtig, rigtig dårligt, når man lader staten overtage driften.
Altså, de få ting, som staten står for driften af i dag, kan vi jo ikke ligefrem sige at den har en god økonomistyring af.
Og Folketingets arbejde er slet ikke tilrettelagt med henblik på at stå for drift på samme måde, som arbejdet er tilrettelagt i et regionsråd eller en kommunalbestyrelse, der arbejder på en fuldstændig anden måde end Folketinget.
Så også ud fra et effektivitetssynspunkt mener vi ikke, man skal fjerne regionerne og lade staten overtage.
Vi synes i stedet for, at man skulle se på at udvide demokratiet og gøre regionernes stærkere.
Da man gennemførte strukturreformen, kommunalreformen, fra regeringens side, fulgte man jo ikke nogen af de modeller, der blev foreslået af Strukturkommissionen.
Man lavede sin egen model med en langt stærkere statsstyring, en langt stærkere centralisering end den, der var lagt op til, og den man havde tidligere.
Især gennemførte man en meget stærk markedsstyring, hvor masser af tid skal bruges på udskrive regninger, man gennemførte især et sundhedsvæsen, som blev styret ud fra markedsøkonomiske principper i stedet for ud fra demokratiske beslutninger, hvor borgerne har mulighed for at påvirke, hvad de synes pengene skal bruges på.
Det kan vi se i Danmark, og det kan vi se i masser af andre lande.
Når man lader markedsstyring råde på sundhedsområdet, bliver det meget dyrere og meget dårligere – USA er det værste eksempel på det –
end når
Vil vi bruge penge på at have en ordentlig svangreomsorg og på at sikre, at alle fødende kan regne med at have en jordemoder under fødslen, at alle gravide kan regne med at få fødselsforberedelse, og at alle, når de har født, kan blive på sygehuset, til amningen er i gang, hvis det er det, de ønsker?
Det kan man demokratisk diskutere og træffe beslutninger om, hvis man har en demokratisk styring, men ikke, når der er markedsstyring.
Vi kan jo se resultaterne af, at man har markedsstyring.
Det betyder, at en lang række patienter har det dårligere i dag.
Vi kan se det meget tydeligt på svangreomsorgsområdet, hvor der altså er en lang række steder, hvor man ikke kan regne med at have en jordemoder under sin fødsel, hvor der er en lang række steder, hvor man ser, at flere og flere af de nyfødte børn bliver genindlagt, fordi man ikke har sikret, at amningen var kommet i gang, før de kom hjem, og fordi der ikke har været en ordentlig fødselsforberedelse, så familien vidste, hvordan de skulle tage sig af det nye barn.
Vi kan også se, at den øgede markedsstyring og privatisering gør, at dem, der har råd, kan få en bedre behandling end dem, der ikke har råd.
Jeg har lige snakket med en mor, der har været indlagt med sit lille barn, og hun fik klart at vide, at hvis hun ikke syntes, at det var i orden, at de lå på en stue med en mor og et andet barn, hvor de to børn gensidigt vækkede hinanden hele tiden, fordi de havde ondt og græd, men ønskede at kunne have en stue for sig selv med deres barn, så hun kunne tage sig ordentligt af det, og så barnet kunnet få sovet ind imellem og det andet barn kunne få sovet ind imellem, ja, så måtte hun betale for at komme over på patienthospitalet i stedet.
Det er altså den virkelighed, vi har i dag: Hvis du har penge, kan du få en anden behandling og nogle bedre vilkår på sygehusene, end hvis du ikke har.
Det er ikke sådan et samfund, vi ønsker.
Vi ønsker et samfund, hvor man demokratisk kan diskutere og beslutte, at man ønsker, at alle skal kunne få den samme og gode behandling i sundhedsvæsenet, uanset hvor mange penge de har.
Det er jeg helt med på at Liberal Alliance har en grundlæggende anden holdning til.
De mener, at markedsstyring er meget bedre, men vi mener altså, at man skal have demokratisk styring, og vi mener, at man skal have et samfund, hvor det ikke er størrelsen på ens pengepung, der er afgørende for, hvilken sundhedsbehandling man får.
Et andet område, hvor vi kan se de store problemer med den konstruktion, man har lavet med regionerne, er på det specialiserede socialområde.
Det specialiserede socialområde er blevet lagt ud til kommunerne, og det giver kæmpeproblemer for nogle af de mennesker, der er allerallermest udsatte i vores samfund.
Der er nogle få institutioner tilbage under regionerne, men de er også baseret på en markedsstyring,
hvor kommunerne skal gå ind og vælge det, der er billigst, i stedet for at se på, hvad der er bedst for det enkelte menneske.
Derfor ser vi, at en række institutioner, nogle af de institutioner, der har eksisteret i masser af år, og som har en meget, meget stor specialviden opsamlet gennem mange år, nu risikerer at blive nedlagt, fordi de ikke bliver brugt i tilstrækkelig grad af kommunerne, fordi tingene er markedsstyrede i stedet for at være demokratisk styrede, og i stedet for at være styrede ud fra, at man har nogle mennesker, der er valgt politisk til at styre, og som får en viden fra eksperter, som snakker med forældre og alle de andre, som er involveret på området, og som ud fra det træffer nogle beslutninger.
Derfor ønsker vi at styrke regionerne, vi ønsker at styrke demokratiet, og vi mener faktisk, at man skal lægge flere opgaver ud til regionerne, end man gør i dag, og vi ønsker også, at de skal have skatteudskrivningen tilbage.
For når man styrer demokratisk, kan man også have en diskussion med borgerne om, hvor mange penge der skal bruges.
Med markedsstyring er der ikke nogen styring af det, der drejer det sig jo om, hvilke firmaer der kan gå ud og tale godt for deres sag i medierne eller andre steder.
Derfor ser vi jo, at udgifterne eksploderer.
I stedet for bør man demokratisk kunne diskutere sig frem til en ordentlig måde.
Så kan jeg ikke lade være med lige til sidst at slutte af med at sige, at hvis man sådan rent samfundsmæssigt ser på, hvad der fungerer bedst, om det er demokratisk styring eller markedsstyring, har vi både en klimakrise og en økonomisk krise, og det virker ikke ligefrem særlig godt, i forbindelse med at man gerne vil sælge en markedsstyring frem for at have en demokratisk styring.