runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Andersen (V), 2013-04-19:
Vi vil jo fra Venstres side gerne være hjælpsomme over for regeringen i forhold til at forbedre konkurrenceevnen og skabe bedre rammevilkår for virksomhederne og vil også være med til at afbureaukratisere; det vil vi oprigtigt gerne.
Men det bliver jo lidt svært for os, når vi fremsætter et forslag, hvor vi prøver at bakke op om regeringens politik og få den til at forfølge nogle af sine egne mål, og den så ikke – tilsyneladende ikke – står ved det.
Det kunne i virkeligheden også være, at det hele gik lidt bedre rent politisk for os alle sammen, hvis man mente det, man sagde, og man mente det, man publicerede og gik til valg på, og man ville forfølge det.
For ellers bliver det jo sådan et mærkeligt miskmask, hvor man bokser i blinde, og hvor man i virkeligheden ender med at bokse på tværs af partierne, imod et teknokrati, som leverer ens talepinde.
Og hvad er det, der er kommet til af dårlige erfaringer fra Storbritannien, siden man gik til valg på »Fair Løsning 2020«, i forhold til det her spørgsmål, gengivet på side 22 i »Fair Løsning 2020«?
Annette Vilhelmsen (SF), 2013-04-19:
Vi har fra regeringens side et stort fokus på at lette de administrative byrder; det gør vi bl.a. ved hjælp af Virksomhedsforum, og vi gør det også i tæt dialog med erhvervslivet.
Så uanset hvad er det regeringens intention at styrke de danske virksomheder, også de små og mellemstore virksomheder, og det gør vi bl.a. ved at lytte til, hvilke barrierer der er.
Med hensyn til hvad der står i forslaget fra »Fair Løsning 2020«, er jeg udmærket klar over, hvad det er, der står.
Det her beslutningsforslag handler om to faste ikrafttrædelsesdatoer.
Her har vi lyttet til erfaringerne fra Storbritannien, men de er ikke af en overbevisende karakter, i forhold til hvad vi vil gøre.
Der tror jeg at vi i den nuværende situation hjælper erhvervslivet bedre.
Kim Andersen (V), 2013-04-19:
Jo, men altså, jeg ville gerne have, om jeg kunne få et svar på det, som jeg spørger om
Nu er regeringen igen på vild flugt fra et af sine egne tilsagn fra før valget, og så spørger jeg: Hvad er det for nogle erfaringer fra Storbritannien, som er kommet til siden valget, hvor man gik til valg på »Fair Løsning 2020«, som bl.a. indeholdt forslaget om faste implementeringsdatoer på en erhvervsrettet lovgivning?
Hvad er det for nogle nye, dårlige erfaringer, der er kommet til, som man ikke kendte, da S og SF gik til valg på det her forslag for godt halvandet siden?
Annette Vilhelmsen (SF), 2013-04-19:
Det, vi har lyttet til og har set på, har været: Hvad er det for erfaringer, man har fra Storbritannien?
Særlig interessant er det jo, at man dér har rigtig mange undtagelser.
Det er jo sådan, at hvis man skal have de to datoer, der er faste, og det så alligevel viser sig, at en væsentlig del af forslagene ikke kan falde inden for de to datoer, så vurderer vi ikke, at det vil være relevant i forhold til at understøtte dansk erhvervsliv.
Jeg ved ikke, om hr. Kim Andersen hørte mit svar?
Ja? Godt.
Joachim B. Olsen (LA), 2013-04-19:
Jeg vil blot spørge, om de erfaringer fra det britiske forsøg, som har gjort, at regeringen har valgt at se bort fra det forslag, de selv kom med i »Fair Løsning 2020«, er nogle, der er kommet til, efter regeringen er trådt til.
Men hvis ministeren siger, at grunden til, at man ikke har indført det, som man selv foreslår i »Fair Løsning 2020«, er de erfaringer, som de har gjort sig i England, må det jo betyde, at de har gjort sig nogle erfaringer i England, som er kommet til efter valget.
Eller rettere sagt, når man ikke indførte det for halvandet år siden, må det betyde, at der allerede var nogle erfaringer i England, som gjorde, at regeringen valgte ikke at indføre det.
Det er så sket, mellem man præsenterede »Fair Løsning 2020«, hvori der står, at det skal indføres, og til man er kommet i regering og vælger ikke at gøre det.
Det er et ret kort tidsinterval, vi her taler om, hvor man altså bliver opmærksom på, at der er nogle erfaringer fra England, der gør, at man ikke kan indføre det her i Danmark.
Hans Kristian Skibby (DF), 2013-04-19:
Nu er ordføreren jo ordfører for det tredje ben i regeringen, og det er så Det Radikale Venstre.
Det Radikale Venstre var mig bekendt ikke den store medforfatter på »Fair Løsning 2020«, men jeg vil da gerne høre nu, hvor vi kan se, at Socialdemokraterne og SF ikke længere mener det, der står på side 22 i »Fair Løsning 2020«, om det skifte skyldes, at Det Radikale Venstre har sagt nej til den del af »Fair løsning 2020«.
Eller er det noget, som Det Radikale Venstre overhovedet ikke har blandet sig i?
Stine Brix (EL), 2013-04-19:
Jeg bemærkede en undersøgelse fra England, som jeg synes er interessant at drage frem, for den viser faktisk, at det, at man går ind og siger, at nu skal vi have nogle røgfri miljøer, har enorm betydning for især børnene.
Jeg vil tro, at man kan finde de samme tal i Danmark.
Så hvordan kan det være, at Dansk Folkeparti vælger ikke at stille sig på børnenes side, men vælger at stille sig på de voksnes side – de voksne, der gerne vil ryge en cigaret – når det kan have så stor betydning for børnene, at man får skabt nogle røgfri miljøer omkring dem?
Liselott Blixt (DF), 2013-04-19:
Jeg er rigtig glad for, at ordføreren stiller mig spørgsmålet, for så får jeg lejlighed til at fortælle, hvad vores politik er, når vi taler om rygeloven.
Vi har været med til at lave den første rygelov for netop at lave røgfri miljøer.
Vi er også rigtig glade for, at man kan komme ind på en restauration og et værtshus, hvor der er røgfrit miljø.
Men vi synes også, at der skal være en valgmulighed.
Vi mener, at der skal være de her 40-kvadratmetersværtshuse, hvor man kan gå ind.
Men vi skal sikre, at der er et valg, og vi skal ikke tvinge folk.
Vi har ikke set, at det hjælper børn og unge til at holde op med at ryge, at de tvinges ud på gaden og andre steder
– tværtimod, så burde vi have set mange flere, der gjorde det.
Jeg syntes, at det var rigtig godt med den første rygelov.
Her så vi jo meget mere, at folk gik udenfor og røg; folk ryger i deres eget hjem osv.
Så vi går ind for de samme ting, men bare ikke på den måde, som det skete med den sidste rygelov.
Camilla Hersom (RV), 2013-04-19:
Tak for det.
Hver femte
dansker har en eller anden form for allergi.
Det spænder fra lettere symptomer til, at mennesker kan være så voldsomt generet af deres allergi, at det kræver lange sygemeldinger, eller at de i værste fald bliver fuldstændig uarbejdsdygtige.
Sundhedsministeren har allerede så udmærket redegjort for, hvordan allergi behandles i Danmark, og hvad baggrunden er for, at specialet i medicinsk allergologi – det er et svært ord – blev nedlagt.
Det er jo en ting, der kan lyde foruroligende, lige når man hører det.
Men jeg hører til dem, som er overbevist om, at netop fordi allergi er så mange forskellige ting, er en bred og tværfaglig indsats fuldstændig nødvendig.
Der er utrolig stor forskel på den behandling, man skal have, afhængigt af om det er pollenallergi, eksem, fødevareallergi eller parfumeallergi, man lider af.
Jeg tror egentlig godt, at der kan være et spørgsmål om, at den vejledning, som alle praktiserende læger har, bliver brugt tilstrækkeligt.
Her har Sundhedsstyrelsen selvfølgelig en mulighed for at gøre mere opmærksom på behovet og en rolle at spille i opgaven med fortsat at sætte fokus på området.
Men når vi taler om allergi, må jeg sige, at der er helt utrolig meget at hente ved også at tænke i forebyggelse.
Vi kan selv huske på, at det er en god idé at gøre rent, lufte ud og holde op med at ryge.
Vi kan minimere vores brug af kemikalier, vaske nyt tøj og lade nye møbler og boligtekstiler dampe af, inden det kommer inden døre.
Vi kan undlade produkter med parfume, ikke mindst til vores børn, for parfumeallergi er faktisk en af de allermest udbredte voksenallergier, vi har herhjemme, og den kan være fuldstændig handicappende for folk, hvis de har det i svær grad.
Det gælder f.eks. de valg af planter, man bruger i det offentlige rum.
Birk, græs og platan er blandt de foretrukne plantevalg, selv om det er netop de arter, der giver flest gener.
Det må man jo kunne gøre lidt bedre.
Der er sådan set planter nok at vælge imellem.
Så er der selvfølgelig sikringen af et bedre indeklima, både med krav til arbejdspladser og institutioner.
Her er beskyttelse mod passiv rygning selvfølgelig et af de allervæsentligste tiltag, vi overhovedet kan lave.
Det er nemlig sådan, at også på dette område er tobak en af de allerstørste syndere, vi har.
Den er en af de allerallervæsentligste årsager til udvikling af astma, og den er også mistænkt for i høj grad at påvirke allergikere.
Så i denne sag er forebyggelse mindst lige så væsentlig som den nødvendige behandling, der selvfølgelig skal kunne tilbydes.
Det er bare om at komme i gang.
Liselott Blixt (DF), 2013-04-19:
Hvad er det, der sker med den nye lov, som vi også debatterede med Enhedslistens ordfører?
Når vi nu tvinger alle folk til ikke at måtte ryge nogen som helst steder, hvor går de så hen?
Hvad er det, der sker i folks eget hjem, eller når de sætter sig ud i en bil, hvor de førhen havde muligheden for at forhindre røgen i at nå deres egne eller andres børn?
Hvor går man hen, hvis ikke man må ryge udenfor?
Det kunne jeg godt tænke mig at spørge ordføreren om: Hvor går man så hen og ryger?
Hvad gør man i dag?
Camilla Hersom (RV), 2013-04-19:
Man må jo gerne ryge udenfor.
Der, hvor man ikke må ryge udenfor, er der, hvor der er børn og unge.
Det synes vi selvsagt er en fremragende og rigtig, rigtig god idé.
Det, der jo er forskellen på voksenrygere, der er begyndt at ryge, og børn, i hvert fald indtil en vis alder, er, at for den ene gruppe er udfordringen at holde op, og for den anden gruppe af udfordringen at lade være med at begynde.
Jeg hører til dem, som synes, at vi har en samfundsmæssig forpligtelse til at forsøge at forhindre, at børn begynder at ryge.
Det er der en lang, lang række årsager til.
En af dem er bl.a., at det kan om ikke forhindre så i hvert fald dæmpe astma og allergi.
Liselott Blixt (DF), 2013-04-19:
Vi er jo enige om alle de her ting.
Det er lige præcis det, der sker.
Mener ordføreren, at det er hensigtsmæssigt?
Camilla Hersom (RV), 2013-04-19:
Jeg synes, at fru Liselott Blixt fuldstændig underkender den betydning, som normer kan have i et samfund.
Den effekt, der er af den rygelov, vi har haft hidtil, er jo, at et meget stort antal voksne mennesker er holdt op med at ryge, og at selv voksne rygere i vidt omfang faktisk lader være med at ryge indendørs i deres eget hjem, hvis de har små børn.
Der er nogle, der stadig væk gør det, men der er mange, der er holdt op.
Vi skulle gerne have den holdning til at sprede sig, også til vores børn og unge, og jeg kan i hvert fald fortælle fru Liselott Blixt, at det, der har været tilfældet indtil nu, hvor vi har lavet en ny ændring i rygeloven, har været, at efterskoler var rene rekrutteringsanstalter for rygere.
Det kan vi da ikke være bekendt.
Det skal vi da gøre noget ved, og det kan vi selvfølgelig gøre noget ved.
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-04-19:
Tak, og tak til forespørgerne fra Dansk Folkeparti for at rejse den her debat.
Jeg er en af dem, der er meget, meget optaget af den her problemstilling.
Det hænger nok sammen med, at vi er fem i min familie, og vi har alle sammen allergi.
Det ene familiemedlem har kun én form for allergi, men ellers er det meget naturligt for os, at vi har to til tre kombinationer af allergier.
Med hensyn til mit møde med sundhedsvæsenet må jeg ærligt indrømme, at det har været meget varierende.
Men så kan den anden læge ikke tage sig af det – for det er jo ikke lægens speciale – og så ringer man til en tredje læge, der ikke har læst journalen.
Jeg har også været ude for manglende viden på området, hvilket gør, at man bliver fejldiagnosticeret, at man går i gang med et forløb eller med en behandling, som faktisk slet ikke er det, man skal have.
Eller også mangler der videndeling og et sted, hvor man kan ringe og få rådgivning.
Når man ligesom jeg har haft disse meget mangfoldige oplevelser i sundhedsvæsenet, så ved man jo godt, at det her i den grad er nogle erfaringer, som også rigtig mange andre gør sig.
For jeg tror, det kommer til at gøre en forskel, alene det der med, at man ikke skal stå og vente.
Det er det ene.
Det andet er jo, at vi selvfølgelig herinde fra Christiansborg kan gøre en masse ting, og jeg synes også, at vi skal tage ansvaret på os og følge udviklingen.
Men man skal også huske på, at regioner og kommuner også har et ansvar.
Daginstitutionerne har også et ansvar i forhold til de børn, der er der, altså i forhold til, at man også indtænker allergi i den måde, man indretter sig på.
Jeg er f.eks. en af dem, der nærmest får hovedpine og går i chok, når jeg kommer ind et sted, hvor man har brugt et rengøringsmiddel med masser af parfume i.
Det kan da godt være, at der er nogen, der synes, det er helt vildt dejligt, at det dufter rigtig godt, når de kommer ind et sted, men man skal også være opmærksom på, hvad det er, man udsætter børnene for igennem hele deres liv.
Derfor håber jeg jo også, at vi i fællesskab bliver ved med at skubbe på, for at alle tager deres del af ansvaret, for det her er så omfattende, og det vedrører så mange mennesker, at den ene part ikke bare kan læne sig tilbage og sige, at det er den anden part, der skal gøre noget ved det.
Og det glæder jeg mig til.
For det styrker lidt den måde, vi skal arbejde på, at vi ikke bruger det her som en anledning til at stå og råbe og skrige ad hinanden, men at vi reelt er interesserede i at prøve at finde nogle løsninger, hvor der ikke går politik i det.
Så derfor vil jeg endnu en gang sige tak.
Jeg glæder mig til, at vi skal arbejde videre med det.
Liselott Blixt (DF), 2013-04-19:
Jamen vi går også ind for, at vi skal værne om dem, så vi ikke udsætter børn – og andre mennesker i det hele taget – for passiv rygning.
Vi mener bare ikke, at det er den rigtige løsning, man har fundet med en rygelov.
Vi tror nemlig ikke, at det er forbud, der skal til.
Tværtimod får man andre mennesker til at gå ind i deres huse, i små rum osv., hvor de bliver endnu mere udsat for passiv rygning.
Derfor undrer det os mere, at man ikke går ind og er med til at give bedre alternativer, som vi ved at e-cigaretter, snus osv. er.
Noget af det er vi jo i hvert fald enige om.
Men selvfølgelig går vi også ind for, at vi skal forhindre passiv rygning.
Hans Kristian Skibby (DF), 2013-04-19:
Egentlig ville jeg ikke stille nogen spørgsmål, men så kommer skatteordføreren jo så ind på skatter lige pludselig i den her debat, og så vil jeg da gerne stille nogle spørgsmål alligevel.
Det er jo et af de steder, hvor vi har et Venstre, som taler med i hvert fald mindst to tunger.
Ordføreren siger selv, at det er en kritik af regeringen, at man har valgt at hæve skatterne ganske betragteligt, da den nye regering trådte til.
Det deler Dansk Folkeparti bestemt også ordførerens betragtninger i.
Men vil ordføreren ikke blot bekræfte, at i den skatteaftale, som hr. Mads Rørvigs eget parti, Venstre, er med i, fra den 22. juni 2012 – mig bekendt blev den indgået den dag, før sankthans – står der faktisk, at man er gået med til, at alle vores punktafgifter på sukkervarer, sodavand, øl, slik, chokolade osv. skal indeksreguleres rent afgiftsmæssigt, hvilket faktisk betyder, at man pr. 1. januar 2013 har øget beskatningen for danske forbrugere på de her konsumvarer med over 600 mio. kr.?
Og vil ordføreren ikke også bare for en god ordens skyld bekræfte, at det altså også har betydning for, at vi har mindre beskæftigelse i Danmark?
Liselott Blixt (DF), 2013-04-19:
Baggrunden for, at jeg har stillet forespørgslen, er mødet med en del personer, som har fået diagnosen PTSD.
Jeg har nok som så mange andre af ordførerne hørt om vores soldater, der hjemvendt fra krig har udviklet PTSD efter de oplevelser, de har haft, når de har været udsendt.
Eller det kan være flygtninge, der kommer til vores land.
Jeg har derefter som ordfører for Dansk Folkeparti mødt voksne mennesker, der har lidt af denne lidelse i årevis, som hverken har mødt nogen forståelse i det sociale system eller i vores sundhedsvæsen, og som ikke er blevet taget alvorligt, når de har fortalt om deres diagnose.
Derfor blev min nysgerrighed også vakt, da jeg blev inviteret af en gruppe mennesker, som ville fortælle om deres oplevelser med deres lidelser.
Jeg blev mødt af en ung kvinde, som i sin barndom blev seksuelt misbrugt af sin morfar og igennem de oplevelser havde været en del igennem og i dag har diagnosen PTSD.
Jeg mødte en ung mand, som det meste af sin barndom havde været låst inde i et rum og oplevet psykisk vold fra sin far.
Jeg mødte en kvinde, som oplevede at blive udsat for fysisk og psykisk vold af sin partner, som blev truet med skydevåben, og som har måttet leve i skjul i lange perioder.
Disse tre mennesker fik fortalt om nogle umenneskelige tragedier, som jeg ikke tror nogle af os andre kan sætte os ind i.
Men når jeg så kæder deres oplevelser sammen med de andre noget ældre personer, jeg har mødt, og hører om alle deres problemer i systemet, kan jeg se, at vi mangler en del viden på området, og at vi skal prøve at forstå og hjælpe disse mennesker.
Derfor har jeg stillet denne forespørgsel, som jeg håber kan betyde, at mennesker med PTSD bliver mødt med større forståelse, bedre hjælp samt et liv, som de i fremtiden kan holde ud at leve.
Jane Heitmann (V), 2013-04-19:
Det er en væsentlig debat, som bestemt rummer mange elementer, og jeg har da også kunnet konstatere, at der igennem årene er flere ministerier, som har haft øje for de snitflader og de problematikker, som knytter sig til PTSD.
Jeg vil i min ordførertale holde fokus på den gruppe af PTSD-patienter, som ikke er diagnosticeret på baggrund af krigshandlinger, bl.a. fordi den gruppe jo netop har været diskuteret og debatteret her i Folketingssalen.
Overordnet set er stress en kæmpe udfordring for danskernes sundhed og den danske samfundsøkonomi.
35.000 danskere er sygemeldt hver dag på grund af stress, og i 2020 vil stress og depression være de væsentligste kilder til sygdom.
Det koster samfundet 14 mia. kr. hvert år i form af sygefraværsdage, for tidlig død og udgifter til behandling.
Så der er altså noget at komme efter på alle fronter – såvel menneskeligt som økonomisk.
Her skal man være opmærksom på, at der ikke er tale om antal personer, men om antal kontakter.
Desuden omhandler dette tal udelukkende sygehusvæsenet, hvilket betyder, at i det omfang diagnosen er stillet uden for sundhedsvæsenet eller sygehusvæsenet, f.eks. i speciallægepraksis, indgår det ikke i tallet.
Blandt kvinder, som udvikler PTSD, er den hyppigste årsag voldtægt eller hustruvold, men også børn kan udvikle PTSD, hvis de f.eks. er blevet udsat for incest eller vold i hjemmet.
Desuden er der jo alle politimændene, brandmændene, falckredderne, fængselsbetjentene og togførerne, som kan udvikle PTSD på grund af arbejdsbetingede traumer.
Endelig er der gruppen, der er blevet udsat for overfald, hjemmerøveri, bankrøveri eller psykisk terror som f.eks. flerårig mobning på arbejdspladsen.
Der er altså en lang række mennesker, som på den ene eller den anden måde har en særlig eller øget risiko for at udvikle PTSD.
Der har gennem årene været iværksat en række initiativer på området, primært via satspuljerne på sundheds- og socialområdet.
Det er initiativer, som primært retter sig mod børn og familier, men også andre initiativer inden for f.eks. stofmisbrugsområdet er igangsat under den tidligere VK-regering.
En af udfordringerne med PTSD er, at der reelt ikke findes ret meget forskning på området.
Vi ved dog, at ca. 43 pct. af de mennesker, som lider af PTSD, med stor sandsynlighed ender i et misbrug.
Det betyder, at mange misbrugere med PTSD reelt medicinerer sig selv med alkohol eller stoffer i forsøget på at dulme de typiske PTSD-symptomer, som er angst og depression.
At vi mangler viden om, hvordan man kan forebygge PTSD, er en stor udfordring – særlig fordi man anslår, at ca. 10 pct. af de kvinder og 5 pct. af de mænd, som i løbet af livet kommer ud for en traumatisk hændelse, rent faktisk udvikler PTSD.
Herfra skal lyde en klar opfordring til regeringen om, at den lægger sig i selen for at indsamle viden og erfaring om personer med PTSD, således at vi sikrer, at den gruppe mennesker også kan få et værdigt liv.
Camilla Hersom (RV), 2013-04-19:
Tak for det.
Jeg vil starte med at takke Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgselsdebat i dag, for jeg hører faktisk til dem, der synes, det er meget vigtigt, at vi får et øget fokus på, at PTSD kan udløses af mange forskellige hændelser og mange forskellige forløb.
De fleste får jo nok associationer til krigsveteraner eller flygtninge, når talen falder på PTSD, fordi det er det, der er velkendt fra mediernes dækning af det og fra den offentlige diskussion, der også er.
Det er velkendt, at PTSD kan være en følge af krigsdeltagelse.
Det er også velkendt, at de oplevelser, som kan forårsage, at mennesker flygter fra deres land, deres baggrund, deres familie og deres kultur, og som måske ovenikøbet kan berettige til, at de får tildelt asyl i vores land, er så voldsomme og umenneskelige, at en del af de flygtninge, vi modtager, har PTSD eller udvikler det.
Forespørgslen i dag kaster lys over, at PTSD også kan opstå midt iblandt os, for selv om vi lever i et af de tryggeste samfund, finder misbrug, overgreb, vold og psykisk terror også sted blandt os.
Vi har en samfundsmæssig forpligtelse til at gribe ind, til at råbe op og til at handle, hvis vi oplever, at mennesker bliver udsat for overgreb eller svigt tæt på os eller i hvert fald i en afstand fra os, hvor vi kan se det.
Det har vi en medmenneskelig forpligtelse til.
Vi har selvfølgelig også som samfund en forpligtelse til at sikre den fornødne behandling og støtte, hvis skaden er sket.
Det er som udgangspunkt en udfordring at have en psykisk diagnose, og det er vanskeligt at skabe tilbud, der opfanger og hjælper alle i tilstrækkelig grad.
I Radikale Venstre har vi store forventninger til det arbejde, som Psykiatriudvalget netop nu sidder og laver, og vi håber, at der ud af det arbejde kan komme forslag til en helt ny organisering af området inden for psykiatrien, sådan at vi i højere grad kan hjælpe dem, der har hjælp behov, og så vi også får skabt bedre sammenhænge med f.eks. de sociale tilbud.
Det ved vi er en udfordring for mennesker med PTSD, og det har ordføreren for forespørgerne også meget fint redegjort for.
Men det er også en udfordring for mange andre psykisk sårbare, at de overgange er svære, og at det er svært at få tilbuddene til at spille sammen.
Vi kan gøre det bedre, og vi skal gøre det bedre, og jeg synes, at det, at samtlige Folketingets partier står bag den tekst, der ligger til vedtagelse, er et udtryk for, at vi sammen vil forpligte os på det.
Joachim B. Olsen (LA), 2013-04-19:
Jeg vil også gerne starte med at takke Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgselsdebat.
Både sundhedsministeren og socialministeren har redegjort for nogle af de initiativer, som er blevet sat i værk på det her område, og vi har også sammen gennem satspuljen sat nogle initiativer i værk.
Og udviklingen af de initiativer skal vi selvfølgelig følge, og vi skal lytte til de forslag, som Psykiatriudvalget kommer med.
Jeg synes, at fru Karen J. Klint holdt en rigtig god tale, hvor hun fokuserede meget på, at vi mennesker også har et individuelt ansvar for at hjælpe mennesker, som har været udsat for frygtelige ting i deres liv, og jeg kan konstatere, at det også sker rigtig mange steder.
Jeg er selv meget aktiv i foreningslivet, idrætslivet, og der ved jeg der bliver gjort et stort arbejde for at hjælpe især børn, som har haft og har problemer i deres familier, og det kan måske også være med til at forhindre, at de problemer udvikler sig.
Det er måske ikke så systematiseret, men det er stadig væk meget givtigt.