runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nødgaard (DF), 2007-05-30:
Jeg tror faktisk, vi er på vej til at tale helt forbi hinanden, hvis jeg må bruge det udtryk.
Hvis Enhedslisten kan indse, at Enhedslisten er det eneste parti, der er kritisk over for at gennemføre det her, så synes jeg også, det må give Enhedslisten anledning til overvejelser over, om man nu ser helt rigtigt.
Jeg erkender, at vi i Farumsagen ønskede hver en sten vendt, og det er også rigtigt, som fru Line Barfod siger, at hele udviklingen i Farumsagen med hensyn til at nedsætte en undersøgelseskommission i høj grad beroede på alle de ting, der væltede frem og ud af skabene.
Men jeg vil sige, at der jo ikke er noget i det her, der gør tingene udemokratiske i Folketinget.
Tværtimod synes jeg i allerhøjeste grad, at enhver kan komme til orde næsten når som helst, man ønsker det.
Så jeg synes, man skulle tage at spise brød til – for nu at bruge det udtryk – og så prøve det her et års tid, og når det år er gået, kunne jeg forestille mig, at selv Enhedslisten måske kunne være glad for det, og jeg vil så også håbe, de vil indrømme det, hvis de synes, at det, der er lavet her, slet ikke er så tosset; med et lille smil på endda.
Jeg kan jo ikke svare for kvaliteten af svarene, jeg er ikke minister, og jeg kommer heller aldrig til at prøve at være det, men jeg vil sige, at jeg går ud fra, at regeringen også har gennemlæst det her forslag, og at ministrene er indstillet på at give nogle gode svar på de spørgsmål, der nu fremover stilles til skriftlig besvarelse, fordi de nu bliver renset for en lang række ting vedrørende statistik og lignende, så det alene bliver klare, konkrete politiske spørgsmål.
Jeg må have tiltro til, hvad enten der sidder en borgerlig regering eller måske engang ad åre en anden regering, at de vil bestræbe sig på at betjene Folketinget.
Man må aldrig have lov at glemme, at det er en ministers vigtigste opgave at betjene Folketinget på en god og loyal måde med saglige og rigtige oplysninger.
Line Barfod (EL), 2007-05-30:
Jeg vil gerne høre, om hr. Poul Nødgaard kan bekræfte, at baggrunden for den konference, der var i efteråret om samarbejdet mellem Folketinget og regeringen, og for, at vi drøftede det her, i høj grad var klager, som Enhedslisten og andre partier var kommet med for efterhånden flere år siden om manglende eller dårlige svar fra regeringen, og at det forslag, der nu ligger til ændringer, når vi snakker svar og spørgsmål, alene går ud på, at man skal stille færre § 20-spørgsmål både skriftligt og mundtligt, og at der intet er, der skal sikre en bedre kvalitet af svarene.
Poul Nødgaard (DF), 2007-05-30:
Så har jeg også en chance for at blive hørt; tak for det, formand.
Jeg synes ikke, at man må glemme, når man ser på det her forslag, at det er en udløber af den såkaldte Arkenkonference, hvor Folketingets Præsidium havde inviteret samtlige politiske partier og en lang række andre personer til en høring om, hvorvidt vi her i Folketinget kunne lave debatterne på en lidt anden måde.
Når nu man bedømmer forslaget i dag, synes jeg også, man skal se den vigtige bestemmelse, der er indføjet, som siger, at man allerede i foråret 2008 vil lave en evaluering af, om det forsøg, vi nu laver, nu også er hensigtsmæssigt.
Jeg synes ikke, at man i dag skal glemme at pege på nogle af de gode ting, der er i forslaget.
Jeg kan selvfølgelig ikke stå og pege på dem alle sammen, men vil bare nævne den omstændighed, at når man stiller § 20-spørgsmål til en minister, skal man nu fremover være sikker på, at man får svar inden for 6 hverdage.
Det har man ikke hidtil kunnet, fordi mange folketingsmedlemmer har stillet nogle komplicerede spørgsmål om nogle statistiske oplysninger.
De bliver nu fremover henvist til spørgsmål gennem udvalget.
Det forslag, der lægges frem i dag, støtter Dansk Folkeparti, men det er jo ikke sådan, at vi synes, det er det helt ideelle forslag.
Vedrørende de hastende forespørgsler har vi f.eks. under udvalgsarbejdet både i Præsidiet og i Udvalget for Forretningsordenen ikke lagt skjul på, at vi synes, at der ved de hastende forespørgsler ikke skulle være mulighed for, at man kunne fremsætte forslag til vedtagelse, fordi en hastende forespørgsel mange gange erstatter en lang række onsdagsspørgsmål, der bliver stillet, og som falder ud, fordi der kommer en hastende forespørgsel om emnet.
Jeg håber og tror også på, at den til enhver tid siddende formand for Folketinget er i stand til at vurdere, hvornår en hastende forespørgsel skal nyde fremme.
Jeg synes også, det er værd at notere, at man nu flytter tirsdagsspørgetimen, den uforberedte spørgetid, til om onsdagen, så al spørgevirksomhed foregår onsdag.
Jeg synes, det er en god ting, at statsministeren nu oftere møder i den uforberedte spørgetime, og jeg synes også, det er ret og rimeligt, at statsministeren, hvis han møder i den uforberedte spørgetime onsdag, når mødet starter kl. 13, så er fritaget for at besvare spørgsmål i den forberedte spørgetid.
Så jeg synes alt i alt, der er en lang række ting her i forslaget, det er godt at få afprøvet.
Det skal jo allerede stå sin prøve i morgen, for et af forslagene lyder på, at det er ordføreren, der i højere grad i starten af debatten kommer i centrum, og senere hen på eftermiddagen kan samtlige folketingsmedlemmer så stille spørgsmål.
Alt i alt synes jeg, der er grund til at glæde sig, men jeg vil gerne sige til slut, at det her ikke er noget, der lige er født i løbet af få dage.
Der har været lange, seje forhandlinger omkring det her, og jeg synes, det har været spændende og også lærerigt at deltage i de forhandlinger.
Vi står helt bag det her forslag, som nu får en prøvetid på et års tid.
Rune Lund (EL), 2007-05-30:
Hasteforespørgsler er faktisk en god idé, men det ændrer ikke ved, at med hensyn til den måde, som onsdagsspørgetiden, som er et meget vigtigt instrument for at kunne kontrollere regeringen, fungerer i dag, har det her forslag et indhold, som betyder, at der vil ske en indskrænkning, f.eks. ved at vi nu kun kan stille spørgsmål til statsministeren eller udenrigsministeren eller andre ministre i 1 time.
Og når vi ved, hvordan vi får udenomssvar i den her Folketingssal, er det altså vigtigt, at vi har mulighed for at komme hele vejen rundt om et emne.
Vi oplever gang på gang, hvordan vi står her i Folketingssalen og får det ene udenomssvar efter det andet.
Vores muligheder for at kunne kontrollere regeringen bliver altså utrolig meget sværere, når der kun vil være 1 time til rådighed.
Vi har jo flere gange oplevet, at vi har haft brug for mere, f.eks. i spørgsmålet om fangesagen i Afghanistan, Irakkrigen og mange andre emner.
Svend Auken (S), 2007-05-30:
Det vil jeg simpelt hen ikke anerkende.
Jeg mener faktisk, at det vil være en fordel for alle, der deltager i onsdagsspørgetiden, at den får et mere koncentreret og mere målrettet forløb, end den har i dag.
I stort set alle andre parlamenter, vi sammenligner os med, er spørgetiden betydelig kortere.
Her bliver der ikke indlagt nogen tidsbegrænsning.
Der bliver alene indlagt en begrænsning, som går på, at det skal være politiske spørgsmål, altså: Hvad mener ministeren?
Hvad føler ministeren?
Hvad kan ministeren meddele om sin politik osv.?
Og vi har jo oven i købet sikret, at hvert medlem inden for den time, der er målt af til debatten med det enkelte medlem af regeringen, får mulighed for at stille to spørgsmål, hvis tiden tillader det.
Og hvis man ser på onsdagsspørgsmålene, er det jo rent faktisk sådan, at for langt de flere ministres vedkommende vil der være plads til, at man stiller det andet spørgsmål.
Men at hr. Rune Lund ikke kan se, at en hastende forespørgsel, hvor man kan træffe en beslutning, er af langt større værdi end et spørgsmål stillet af ham mellem kl. 19 og kl. 20 til udenrigsministeren, har jeg svært ved helt at forstå.
Rune Lund (EL), 2007-05-30:
Jeg må indrømme, at jeg synes, det er lidt specielt, at man efter at have afholdt en konference i oktober 2006, hvor et af de to hovedpunkter var, hvordan man kan få bedre kontrol med regeringen, så ender med et forslag her i Folketinget, som faktisk på en lang række områder svækker Folketingets kontrol med regeringen.
Der er onsdagsspørgetiden jo faktisk et ret vigtigt instrument, som oppositionen har, med hensyn til at kunne kontrollere regeringen.
Jeg vil spørge hr. Svend Auken, om hr. Svend Auken ikke er enig med mig i, at den ændring, der ligger af onsdagsspørgetiden her, er en indskrænkning af de muligheder, som eksisterer i forhold til dem, vi har i dag.
Svend Auken (S), 2007-05-30:
I dag har vi ikke nogen hastende forespørgsler, vi har ikke nogen ret til at lave en hastende forespørgsler, så det er under alle omstændigheder et fremskridt.
Vi skal se på alle regelændringernes virkning allerede til foråret, og jeg kan love, at vi vil se meget grundigt på erfaringerne og i givet fald, hvis det er nødvendigt, lave dem om.
Men man kan da ikke komme til noget andet resultat, end at det her er en klar styrkelse af debatten og herunder også muligheden for en opposition, der er liv i, for at reagere hurtigt og stille en minister eller en regering til ansvar.
Line Barfod (EL), 2007-05-30:
Betyder det, at hvis det nu viser sig, at vi nogle gange oplever, at vi har nogle debatter, som folk faktisk er engagerede i, og som også interesserer folk uden for Christiansborg, og hvor det bliver oplevet af en del af debattørerne som et klart problem, at de fleste ikke kan få lov at komme til orde, fordi man sætter den her tidsbegrænsning på, så vil Socialdemokraterne være villige til at se på at ændre det, når vi en dag kan få flertal for at ophæve den tidsbegrænsning? Der er jo den forskel på det danske parlament og mange andre, at vi har mange partier i det danske parlament, og det tager jo noget længere tid, hvis alle partier skal have mulighed for at komme til orde.
Der vil det ofte være den samme person, der dækker flere ordførerområder og derfor også kan have behov for at stille spørgsmål til forskellige ministre, og den mulighed fjernes jo nu.
Svend Auken (S), 2007-05-30:
Jeg tror tværtimod, at der mange gange vil være mulighed for at stille to mundtlige spørgsmål, men man kan nu altså også lægge et meget stort politisk indhold i at stille et enkelt spørgsmål og så koncentrere kræfterne om det, og så, hvis der er behov for opfølgning, mobilisere kolleger i sit parti.
Hvad angår de 2 timer, er det jo klart, at det vil give anledning til problemer af den art, som fru Line Barfod understreger, men det er jo helt normalt i andre parlamenter, at man afsætter et bestemt tidsrum til en debat.
Vi er ikke så vant til det i Danmark, men nu prøver vi noget nyt og ser, hvordan det går.
Nemt bliver det ikke, men det er dog en spændende tanke med de hastende forespørgsler.
Line Barfod (EL), 2007-05-30:
Jeg er helt enig i, at spørgsmål selvfølgelig også skal være relevante, men har hr. Helge Adam Møller overvejet, at hvis man nu fik svar på sit spørgsmål, første gang man stillede det, kunne det være, at man ikke behøvede at stille en række opfølgende spørgsmål i et forsøg på at få det svar, man ikke fik første gang?
Vi har jo haft en lang række eksempler på sager, som er blevet belyst, fordi der er blevet stillet masser af spørgsmål, og hvor det nogle gange har været nødvendigt at stille rigtig mange spørgsmål.
Vi har lige haft diskussionen om Dan Lynge-sagen, hvor der ikke havde været en undersøgelseskommission, der skulle undersøge, hvordan tingene egentlig var med hensyn til sagen, hvis ministeren havde svaret korrekt på spørgsmålet om, hvorvidt der havde været kontakt mellem PET og Dan Lynge.
Så hvor mange spørgsmål, der er nødvendige, er jo også et spørgsmål om, hvilke svar man får, når man diskuterer.
Jeg forstår hr. Poul Nødgaards svar sådan, at hr. Poul Nødgaard bekræfter, at det var baggrunden for, at man havde konferencen, og at der ikke i det her er noget, der indikerer, at vi skulle kunne regne med at få nogle bedre svar fremover, ud over at man måske regner med, at der kommer færre § 20-spørgsmål, men til gengæld kan spørgsmålene jo så stilles som udvalgsspørgsmål i stedet.
Ja, altså bortset fra, at det ikke fortalte det afgørende om, at der havde været kontakt mellem PET og Dan Lynge, bare ikke om rockerkriminalitet, men om våbenhandel, og at man skulle være vældig god til at læse svaret for at forstå, at det ikke var et svar, der betød, at der slet ikke havde været nogen kontakt.
Nu siger hr. Helge Adam Møller, at der næsten ikke er nogen eksempler på ikkesvar eller dårlige svar.
Det kan jeg ikke helt forstå med tanke på alle de mange eksempler, der har været fremme, og som var baggrunden for, at der blev indkaldt til lovkonferencen.
Et eksempel her fra foråret er, at det har taget flere måneder for justitsministeren at kunne oplyse, hvornår hun blev inddraget i beslutningen om rydningen af Ungdomshuset.
Hun var nødt til først at spørge Rigspolitichefen for at kunne fortælle det.
Og hendes endelige svar var, at hun overhovedet ikke var blevet inddraget i det, før hun om morgenen blev ringet op om, at det blev ryddet.
I et andet svar senere har hun så fortalt, at hun allerede den 15. februar gav tilladelse til, at man kunne anvende militært udstyr og personale i forbindelse med rydningen.
Der er jo nogle svar, som ikke hænger sammen, og så bliver man jo nødt til at stille en masse nye spørgsmål for at få det afklaret.
Mener hr. Helge Adam Møller heller ikke, at det kan være begrundelse for, at der skal stilles mange spørgsmål?
Rune Lund (EL), 2007-05-30:
Det er da lidt interessant at vide, om de holdninger, som Ny Alliance har, også vil give sig konkret udslag i den politik, der vil blive ført efter et kommende valg, uanset om det er en Foghregering, der sidder der, eller det er en S-ledet regering, som sidder på regeringsmagten.
Derfor er det et lidt interessant spørgsmål.
Naser Khader (UFG), 2007-05-30:
Min ordførertale betegner til fulde, hvad Ny Alliance står for i Israel-Palæstina-konflikten og vedrørende Mellemøsten, og det vil vi også stå ved fremover.
Helge Adam Møller (KF), 2007-05-30:
Det er jeg helt enig i, og jeg tror, at man set over den 5½-års periode, hvor denne regering har siddet, kan finde fire, fem eller seks svar – i snit et om året – som har været mindre korrekte.
Men Dan Lynge-sagen synes jeg er et dårligt eksempel.
Christian Mejdahl (V), 2007-05-30:
Jeg vil godt sige tak for debatten.
Og tak for tilslutningen til Præsidiets og Udvalget for Forretningsordenens indstilling.
Det her er afslutningen og også resultatet af konferencen, som blev holdt den 9. oktober, og det har ikke været den letteste sag i verden at nå til en indstilling omtrent i enighed.
De tilbagemeldinger, der kom fra folketingsgrupperne, var jo ikke ligefrem entydige, for nu ikke at overdrive det.
Men der har været lydhørhed, og der har været vilje til at finde en løsning, både i Præsidiet og i Udvalget for Forretningsordenen.
Jeg er glad for, at vi nu får de her ændringer til debatreglerne afprøvet, og er der ting, som ikke opfylder forventningerne, har vi jo mulighed for at justere igen efter evalueringen til næste forår.
Derfor tak for tilslutningen.
Helge Adam Møller (KF), 2007-05-30:
Der er en enkelt ting, som ingen har nævnt, og jeg nåede den heller ikke i mit indlæg.
Grunden til, at der ikke er nogen, der har nævnt den, er sikkert, at det er en af de ting, vi ikke blev enige om og derfor ikke indfører som en forsøgsordning.
Det drejer sig om fordeling af formandskaber i de stående udvalg.
Vi har jo i øjeblikket 24 udvalg, hvis jeg husker rigtigt, og der er det principielt det største valgforbund – det er typisk regeringspartierne og dem, der støtter dem – der kan besætte alle udvalgsposterne.
Sådan har det heldigvis ikke været i de sidste 20 eller 25 år
Der har man fordelt dem lidt mere ligeligt.
Sådan er det også i øjeblikket, men de er ikke fordelt fuldstændig ligeligt, og det, der lægges op til her, er, at grupperne fortsætter med at debattere det emne.
Jeg skal ikke lægge noget skjul på den konservative holdning, som gælder, uanset om vi er i regering eller opposition.
Vi synes, man bør fordele dem i forhold til, hvor store valgforbundene er, altså efter almindelige demokratiske principper, måske med den lille sløjfe, der også er lagt op til her, nemlig de to udvalg, der af forskellige årsager ligesom skiller sig ud, Udenrigspolitisk Nævn og Finansudvalget, som regeringspartierne altid kan besætte.
Men i alle resten af udvalgene synes vi, man skulle gøre det efter almindelige demokratiske principper.
Ole Sohn (SF), 2007-05-30:
Når man ser på de ændringer, der er foretaget i forretningsordenen, mener jeg som udgangspunkt, at de er gode.
De bidrager, som også hr. Niels Helveg Petersen var inde på, til at sikre eller i hvert fald til at give oppositionen nogle værktøjer, som gør, at vi kan udøve den kontrol, som er parlamentets fornemste opgave over for regeringen og det folketingsflertal, der er.
Her står indførelsen af reglen om hasteforespørgsler på positivsiden, fordi det gør, at vi frem for de lange onsdagsspørgsmålsseancer kan få nogle mere målrettede, konkrete, aktuelle, politiske debatter, og forhåbentlig kan ændringen af forløbet i forbindelse med § 20spørgsmålene også være med til at give et hurtigere flow i de politiske svar fra ministrene og samtidig også give sikkerhed for, at alle kan være med til at stille udvalgsspørgsmål, sådan som ændringerne er lavet.
En af de ting, man ikke får løst med ændringerne af forretningsordenen, og som vi aldrig kan løse ved en forretningsorden, er det princip, som jo er knæsat i alle sammenhænge, nemlig at det ikke nødvendigvis er flertallet, der har ret – det har vi jo set mange eksempler på – men at det altid er flertallet, der bestemmer, også uanset kvalitet og lødighed af de beslutninger, der bliver truffet.
Men så er det jo netop oppositionens fornemste opgave at være med til at sætte fokus på, hvor lødigheden mangler, hvor kvaliteten mangler.
Og her mener jeg, at forretningsordenens ændringer er med til at give nogle bedre rammer for den opgave, oppositionen har, for hele tiden at holde regeringen fast på dydens smalle sti.
Derfor kan vi også tilslutte os ændringerne.
Helge Adam Møller (KF), 2007-05-30:
Det sidste er jo et utrolig godt eksempel på noget, som ethvert folketingsmedlem, der bare har beskæftiget sig lidt med enten Retsudvalget eller Forsvarsudvalget, ved, nemlig at der jo er en ordre vedtaget af dette Folketing, nu omsat til cirkulære, om, at politiet har mulighed for at bruge Forsvarets materiel.
Det kan være pansrede mandskabsvogne, eller de kan bruge Jægerkorpsets snigskytter i forbindelse med terrorangreb og den slags ting.
Morten Østergaard (RV), 2007-05-31:
Jo, jo, men det er jo et simpelt prioriteringsspørgsmål.
Altså, man beslutter jo, hvad man vil bruge de næste hundrede, hundrede tusinde, millioner kroner i sundhedspolitikken på.
Så kan man jo bestemme, at de penge skal gå til kræftbehandling, eller man kan bestemme, at de skal gå til alt muligt andet, og sinke ting, der ikke er livstruende.
Og det er jo den prioritering, som Dansk Folkeparti må stå ved, og hvor de kan sige: Ja, det kan godt være, at vi i mange år har brystet os af at gøre noget ved kræftbehandlingen, men nu har vi altså besluttet os for at prioritere alt muligt andet.
For nu vil vi prioritere at bruge penge, der kunne været gået til at forbedre kræftindsatsen for, til at forbedre det for de mennesker, der er i livsfare på grund af deres sygdom.
Der vælger man så at prioritere anderledes, og det er da et svigt fra Dansk Folkepartis side.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-05-31:
Det er jo helt åbenbart, at der et klart fællesskab imellem Dansk Folkeparti og regeringspartierne, Venstre og De Konservative, i forbindelse med den politik, der er ført.
Derfor har Dansk Folkeparti selvfølgelig også helt og fuldt et medansvar for de 5½ år, der nu er gået.
Derfor vil jeg godt spørge fru Pia Kjærsgaard: Hvordan har Dansk Folkepartis leder det med, at et meget, meget stort antal kræftpatienter ikke kan blive behandlet i det danske sundhedsvæsen efter 5½ år?
Der mangler faktisk i nærheden af 40.000 behandlinger her i 2007.
Det har Dansk Folkeparti jo et medansvar for.
Hvordan har Dansk Folkeparti det med, at der er reduceret med 2.000 sengepladser på de medicinske afdelinger, således at patienterne må ligge døende på gangen?
Føler Dansk Folkeparti ikke også her et ganske betydeligt medansvar?
Pia Kjærsgaard (DF), 2007-05-31:
Jamen jeg kan jo bare konstatere, at også på det her område er der en rygende uenighed i forbindelse med det, ordføreren fra Socialdemokratiet sagde, og det, den radikale ordfører siger.
Den første ordfører var meget hånlig over for, at sundhedsministeren har været ude at sige, at folk med kræftformer, som ikke er så livstruende som andre, måtte vente en smule mere end andre.
Der har hr. Morten Østergaard altså en helt, helt anden holdning.
Jeg bliver også lige nødt til at svare på indledningen af det, hr. Morten Østergaard sagde.
Vi ønsker ikke at holde partier ude.
Vi vil gerne have mange partier med i et forlig.
Nu kom hr. Morten Østergaard lige med et præcist område, nemlig miljøområdet.
Vi har haft hele diskussionen, og jeg tager den gerne igen.
Det må altid være sådan, at de partier, som er med til at finde pengene, også er dem, der udformer forliget.
Altså, man kan jo ikke bare komme svingende ind fra højre eller venstre og sige: Nu vil jeg godt være med til at dele pengene ud.
Man må tage det sure med det søde.
Jamen jeg erkender, at der stadig væk er ting, der kan gøres bedre, men jeg bliver også bare nødt til igen at meddele, at f.eks. er der sket en stigning i behandlinger på over 40 pct. siden 2001.
Og det er dog trods alt en slags penge.
Og vi skal gøre det bedre.
Med hensyn til de tilfælde, som – man må næsten sige heldigvis – dukker op i pressen, og som bare kan konstateres på de faktiske tal, jamen der vil jeg sige, at det jo netop er dem, vi skal løfte.
Og det er jo også derfor, vi har været meget præcise med hensyn til at sige, at der skal bruges flere penge.
Vedrørende kvalitetsreformen er det fint, hvis man går ind og ser på, hvordan pengene bruges bedre, for jeg tror stadig væk, at der er mange områder, hvor man kan gøre det, men der skal også samlet bruges flere penge.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-05-31:
Jeg tror da, det kniber lidt med fru Pia Kjærsgaards hukommelse og historieforståelse.
Det var faktisk Socialdemokraterne, der lavede den første kræftplan med hr. Arne Rolighed som minister, før vi fik regeringsskiftet i 2001.
Så der skete faktisk noget på det tidspunkt.
Men det alvorlige er jo altså, at man efter 5½ år melder, at der mangler omkring 40.000 behandlinger.
Der er 2.000 senge, der er fjernet, og det er også efter disse 5½ år oplyst, at af de patienter, der har fået en hjerneblødning, behandles kun 60 pct. til tiden.
Et meget stort antal behandles ikke til tiden.
Det er oplysninger, som har været helt fremme i offentligheden, og alligevel er der gået så lang tid, hvor man ikke har fået taget fat, hvor man ikke har fået løst disse problemer; man har talt om det.
Det, vi har hørt sundhedsministeren sige, er, at kræftpatienter med prostata og kræftpatienter med brystkræft må tåle at vente lidt længere, for det går nok ikke så galt.
Man ved faktisk ikke rigtig meget om det.
Når vi ser den udvikling, som er helt uacceptabel, har Dansk Folkeparti også et ansvar for den.
Dertil kommer, at genoptræningen heller ikke fungerer.