Karin Nødgaard (DF), 2013-12-03:
Jeg håber selvfølgelig, at vi nu – som ministeren også var inde på – med den her debat kommer ind på rigtig mange af de områder, som vi gerne vil forbedre på hele ældreområdet.
Og jeg vil gerne have lov til at læse et forslag til vedtagelse op, for jeg synes faktisk, det er det, der kan være med til at sikre, at den gruppe af medborgere, som har støbt fundamentet for det velfærdssamfund, vi har i dag, også bliver tilgodeset, og at det også er en realitet, når vi snakker om, at i Danmark har vi et velfærdssamfund.
Det er et forslag til vedtagelse på vegne af Dansk Folkeparti og Liberal Alliance, og det lyder således:
Ældre borgere skal altid kunne henvende sig til myndighederne i bopælskommunen og blive individuelt vurderet i forhold til pleje og omsorg, og modtagerens behov skal ikke reduceres, uden at dette sker på baggrund af en ny konkret og individuel vurdering.
Regeringen bør opfordre kommunerne til at betragte omsorg som et visitationsparameter på lige fod med rengøring og personlig pleje.
Det er vigtigt, at den ældre, og hvis denne ikke kan, så de nærmeste pårørende, inddrages i og accepterer beslutninger, der involverer den ældre og påvirker dennes hverdag og livskvalitet.
Dette gælder også i forhold til indførelse af velfærdsteknologi.
Regeringen bør sikre, at beslutninger om indførelse af velfærdsteknologi skal ske i samarbejde med den ældre og bør baseres på frivillighed.«
I den kommunale valgkamp mødte jeg en borger, der kunne fortælle, at han lige havde besøgt et familiemedlem på et plejecenter.
Det blev berettet, at den ældre havde ytret ønske om at komme på toilettet, men at borgeren fik at vide, at det ikke kunne lade sig gøre før om eftermiddagen, da der ikke var tid til flere toiletbesøg om formiddagen.
Det er altså en beretning fra 2013, og jeg synes, det er meget trist, at det skal være sådan.
Hvad er der dog sket, når en medarbejder bliver nødt til at sige sådan?
Der er sandsynligvis flere årsager dertil, men den vigtigste er, at der i kommunerne er blevet sparet gevaldigt på ældreområdet – en besparelse, som lovmæssigt er i orden, såfremt kommunen ikke har midlerne til plejen.
Det blev afgjort tidligere på året ved en højesteretsdom i den såkaldte Køgesag.
Ingen valget den 19. november blev der lavet en gallupmåling over de emner, som borgerne fandt væsentlige at forbedre kommunalt.
Det var ældreområdet, der blev vurderet til at trænge til det største løft, som følge af at der havde været indført besparelser, samtidig med at der er blevet flere ældre borgere.
Medierne har sat massivt ind på at dække ældreområdet i forbindelse med kommunalvalgkampen og finanslovsforhandlingerne – og ikke uden grund.
I debatten om brug af bleer er der eksempler på, at op til 80 pct. af plejehjemsbeboerne i en kommune bruger ble, der er eksempler på nullermænd i kroge, hvor man bare regner med at en robotstøvsuger kan klare det, liggesår som konsekvens af reduceret personale, kedelig mad, der aldrig er blevet tilberedt i nærheden af de ældre, underernærede ældre osv.
Eksemplerne, jeg her nævner, udspringer i noget fra den virkelige verden, som fandt vej til avisspalterne og tv.
Vigtigt er det dog at slå fast, at forholdene ikke er utilfredsstillende alle steder.
Men at der er problemer for mange steder i ældreplejen, er noget, som vi som politikere ikke må sidde overhørig.
Ældre er ikke en masse, der kan kategoriseres og behandles ens.
Det er dejligt.
Disse mennesker skal vi forpligtes til at tage vare på.
Det vil sige, at da to ældre mennesker ikke er ens og har ens behov, er det for Dansk Folkeparti vigtigt, at det er den individuelle vurdering, der skal lægges til grund for, hvad og hvor meget den ældre visiteres til.
Nogle har måske brug for få toiletbesøg i løbet af en dag, andre måske mange.
Det bør der tages højde for.
Ældres behov kan ikke sættes i skemaer.
På samme vis kan der være nogle, som har brug for støtte og hjælp, hver gang de skal på toilettet, andre kan måske klare meget selv og kræver ikke en plejers tilstedeværelse hver gang.
For Dansk Folkeparti er værdighed et nøgleord i plejen og omsorgen af vores ældre medborgere.
Det er vigtigt at understrege.
Derfor er borgerinddragelse og borgermedbestemmelse meget nødvendigt at have med i enhver beslutning om pleje og omsorg, ikke mindst i disse tider, hvor der tales så meget om rehabilitering og velfærdsteknologi.
Rehabilitering er positivt for nogle, da det faktisk kan give den ældre mere frihed og styrke, men for andre kan det også være en daglig belastning, som nærmest kræver rekreation efterfølgende.
Når der diskuteres velfærdsteknologi, er der ikke tvivl om, at det for mange kan være en mulighed for et mere selvstændigt liv uden afhængighed af andre, men for andre kan det være en faktor, som giver utryghed og mistrivsel.
Et samfund med respekt for sine borgere bør altid sikre, at den ældre – og hvis denne ikke kan, så de nærmeste pårørende – inddrages i og accepterer beslutninger, der involverer borgeren og påvirker dennes hverdag og livskvalitet.
Beslutninger om indførelse af velfærdsteknologi bør baseres på frivillighed.
Spørgsmålet om, hvor meget velfærdsteknologien skal tage over fra de varme hænder, er også vigtigt at komme ind på.
Vi ved, at mange ældre faktisk ser frem til besøg af plejepersonale og hjemmehjælp, og derfor ser Dansk Folkeparti gerne, at det ved visitation af hjælp til ældre altid vurderes, om det er nødvendigt, at der også skal visiteres til omsorg.