runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Hækkerup (S), 2012-03-21:
Igen vil jeg gerne sige, at jeg godt kan forstå, at der bliver spurgt til det, for det er en alvorlig bekymring.
Naturligvis skal ældre mennesker, som har behov for hjælp, opleve, at de får den hjælp.
Forholdet betyder, at når serviceniveauet indgår i afgørelsesgrundlaget for kommunens afgørelse efter servicelovens § 83 om hjemmehjælp, så kan det som led i klagebehandlingen afprøves.
Jeg vil sige, at det giver mig anledning til at sige, at tingene er i orden.
Men jeg medgiver også, at det er noget, vi skal holde øje med, for naturligvis skal folk have den hjælp, som de har behov for efter de regler, der nu engang gælder.
Når det er sagt, vil jeg gerne sige, at for mig er det gode ældreliv et aktivt liv, og det er – ligesom det, fru Karin Nødgaard spørger til – et liv uden ensomhed og et liv, hvor man er i kontakt med andre og har et godt netværk.
Jeg synes bare, det gode spørgsmål, vi så må stille os selv, er: Skal det være hjemmeplejen, vi stiller til rådighed for at tilbyde det gode ældreliv, eller var det ikke andre ting, vi skulle der?
Jeg synes jo, det her ville være oplagt at se på frivillige og se på, hvordan vi åbner vores civilsamfund.
Hvordan sørger vi for, at ældre medborgere føler sig velkomne i det fællesskab og det naboskab, som de er en del af?
Jeg mener egentlig ikke, at det udelukkende skal være en opgave for eksempelvis social- og sundhedsassistenter at sørge for det.
Jeg tror, et rigtig godt, aktivt ældreliv er et mere åbent ældreliv, hvor man er mere integreret og deltager på lige fod med andre, og det synes jeg er nogle initiativer, som vi skal arbejde med langt videre for at få fuldført.
Karin Nødgaard (DF), 2012-03-21:
Jeg tror faktisk ikke, præmissen var forkert i forhold til den måde, jeg stillede spørgsmålet på, for jeg tænker på, at der kan være mange andre ting, der kan gøre sig gældende, og som er vigtige at observere hos ældre medborgere.
F.eks. viser det sig jo faktisk, at der er rigtig, rigtig mange ældre, der er meget ensomme – der er lige lavet en undersøgelse om det – og det kan jo ikke ligesom kategoriseres, i forhold til at man har brug for noget hjælp, men det kan være, at man faktisk har brug for at få den der – hvad skal man sige? – psykologiske kontakt med et andet menneske.
Og derfor synes jeg, det er så vigtigt, at vi holder fast i, at det faktisk også er en del af det, man kan blive visiteret til.
Så vil jeg altså gerne lige afslutningsvis høre ministeren i forhold til det med økonomien.
Man kan jo risikere, at vi fremadrettet, når vi nu hører, at kommunerne sparer så meget, som de nu engang gør på ældreområdet, faktisk vil se, at det kan svinge fra år til år, i forhold til hvordan man kan visitere.
Det er jo sådan, at man kan lave en løbende vurdering og ændre kvalitetsstandarder osv.
Det kan vi jo risikere der vil ske, og det vil forvirre en stor gruppe af de visiterede borgere frygtelig meget, hvis de det ene år har rengøring hver anden uge, næste år har de det hver fjerde uge, og det tredje år har de det så hver tredje uge osv.
Altså, det er et meget følsomt område, og jeg håber virkelig, at ministeren vil holde godt øje med, hvad der sker fremadrettet, sådan at vi ikke står i en situation, hvor det her løber fuldstændig løbsk og vi ikke har en ordentlig ældrepleje.
Karen Hækkerup (S), 2012-03-21:
Jeg tror, præmissen for spørgsmålet er forkert, for hvis man har det rigtig skidt, og hvis man er meget skrøbelig, så tror jeg ikke, man vil blive visiteret til rengøring hver fjerde uge.
Så tror jeg, at Ankestyrelsen ville være kommet frem til, at den afgørelse, der var truffet, var urimelig, og at den ikke var korrekt.
For har man stort behov for hjælp, bliver man også visiteret til mere hjælp, og har man et lille behov for hjælp, kan man naturligvis godt visiteres til mindre hjælp.
Og så er der andre, der kun lige er berettiget til en eller anden form for hjælp, fordi de faktisk godt selv kan, og det er jo så dem, der modtager en noget mindre del af hjælpen, fordi de netop godt kan tage vare på sig selv.
Så derfor vil jeg sige, at jeg tror, præmissen for spørgsmålet sådan set er forkert.
Dem, der har stort behov for hjælp, bliver naturligvis også visiteret til bedre hjælp.
Så spørger fru Karin Nødgaard også til, hvordan man skal holde øje med de ældre.
Og det er en helt naturlig og klart integreret del af det, som plejepersonalet også gør, når de er på besøg hos de ældre, at de holder øje med og registrerer, om der er nogle forandringer i deres opførsel, og om der er noget, man skal være opmærksom på.
Det synes jeg kun er rigtig godt, og det er et flot system, vi har, altså at vi har mulighed for det, ligesom vi jo også tilbyder ældre borgere forebyggende hjemmebesøg, for at man tidligt, inden der er noget, der går galt, kan opspore, om der er noget sygdom på vej eller noget demens eller andet, man skal være opmærksom på, så man kan sætte ind med den rigtige indsats i tide.
Eyvind Vesselbo (V), 2012-03-21:
Det er jo klart, at når ministeren i de initiativer, hun tager, og også ved udmøntningen af satspuljen netop laver nogle forslag, hvor hun spilder borgernes penge – og det har ministeren jo selv erkendt at hun gør – sætter Venstre hælene i og siger, at det vil vi ikke være med til.
Det er at gøre den mere konstruktiv og sørge for, at pengene kommer ud det rigtige sted.
Jeg synes, at ministeren skal lægge mærke til, at det jo ikke bare er sådan, at vi laver noget, for vi går jo ind og undersøger tingene og vil gerne målrette dem.
Vi vil ikke spilde pengene, sådan som ministeren gør det.
Ministeren udtalte også i Clement Søndag, at kommunerne skal bruge de metoder, der virker.
Det er igen meget fint sagt.
Men det kunne godt være, at der er nogle, der kunne mene, at det er floskler.
Så langt vil jeg ikke gå, for nu vil jeg spørge ministeren: Hvad er det for nogle metoder, ministeren mener er de rigtige?
Karina Adsbøl (DF), 2012-03-21:
Mange tak.
Som handicapordfører for Dansk Folkeparti er jeg bekymret for hele den prioriteringsdebat, som ministeren har sat i gang på socialområdet.
Her tænker jeg på, at ministeren har sagt, at forældre med et handicappet barn ikke længere skal kunne få en gratis institutionsplads, og det undrer mig, for det er sådan, at forældre med et handicappet barn i forvejen ikke har en gratis institutionsplads.
Jeg ved, at ministeren vil blive rigtig glad for, at jeg stiller det her spørgsmål, for så vil hun nemlig have mulighed for at sige, hvad det er, hun mener med sine udtalelser.
For jeg synes for mit vedkommende, at de har været meget misvisende.
Karen Hækkerup (S), 2012-03-21:
Den vurdering, vi har lagt til grund i ministeriet, stammer bl.a. fra de effekter og den dokumentation, der er i Sverige.
Vi føler, at der er redegjort for effekternes dokumentation, og derfor er den også med i den rapport, som er lavet.
Hans Andersen (V), 2012-03-21:
Det er ikke Rambølls rapport, jeg efterlyser; det er sådan set en rapport fra Socialforskningsinstituttet, der siger, at der er evidens for slægtanbringelserne, og at der også er evidens for De Utrolige År.
De andre to metoder er ikke dem, jeg sætter spørgsmålstegn ved.
Men jeg bliver en anelse provokeret, når ministeren siger, at det er de metoder, som man finder der er mest evidens for.
Jeg spørger, om der er evidens eller om der ikke er evidens for de metoder, for det er helt afgørende i vores dialog med kommunerne, at det, der bliver sendt ud, er troværdigt.
Jeg lytter mig til, at kommunerne jo ikke bare kan anvende metoderne, hvis de synes.
Jeg hørte det, som om det altså var obligatorisk, at de søreme skulle anvende det i deres arbejde med udsatte børn og unge.
Det er jeg helt enig i, hvis der er evidens for effekten.
Jeg vil bare gerne bede om den rapport, der siger, at der er evidens for det.
Og Rambølls rapport har jeg læst.
For ellers synes jeg det er helt til grin at holde en kæmpe høring med mange, mange hundrede deltagere, hvor budskabet er, at vi ikke har evidens for effekt på socialområdet, og at vi skal bruge noget tid på at undersøge, om vi nu kan finde nogle metoder.
Så skulle vi ikke have holdt den konference; så skulle ministeren bare have sendt en pressemeddelelse ud om, at det er de fire metoder, man kører med, og sådan er det.
Karen Hækkerup (S), 2012-03-21:
Der er en selvmodsigelse i spørgerens spørgsmål, som jeg ikke helt forstår.
For det første siger spørgeren, at han har læst rapporten, og spørger så omvendt, om ikke den kan blive sendt over til Socialudvalget, så man kan finde ud af, hvad der står om evidens.
Jeg er ret sikker på, at rapporten er sendt over; det vil i hvert fald undre mig, hvis den ikke er.
Jeg skal naturligvis nok tjekke op på, om den er sendt over.
Så siger spørgeren, at Jan Trøjborg, som er formand for KL, er kommet med nogle ytringer.
Jeg har sådan set læst de ytringer som positive; jeg har læst dem som opbakning til, at man skal anvende de metoder, der har en effekt, og som virker.
Jeg vil godt sige, at det er første gang, man faktisk fra ministeriets side har været så sikker på nogle metoder, at man har villet sige: Hovedet på blokken, de her fire metoder anser vi nu for at være så gode i deres effekt, at vi gerne vil anbefale dem til kommunerne.
Jeg synes, at det har været en fejl, at man tidligere har sagt til kommunerne, at man ikke rigtig kunne anbefale eller dokumentere eller redegøre for, hvilken metode kommunerne skulle anvende, så det måtte de sådan set selv om.
Det har været udmærket, og mange kommuner har fundet gode metoder og gode veje.
Det, der er det nye i den indsats, som jeg har gjort, er, at jeg gerne vil have, at vi skal blive langt tydeligere til at fortælle, hvad det er for nogle indsatser, der har effekt, sådan at dem, der hjælper børnene mest, kan komme i anvendelse flest mulige steder.
Vi ved fra Sverige, at sandsynligheden for at opleve sammenbrud, hvis man er anbragt, er tre gange mindre hos unge, der modtager et MTFC-tilbud.
Det synes jeg er utrolig godt, for sammenbrud hos unge i anbringelserne er noget af det, vi ved skaber utrolig store problemer.
Derfor er den metode med.
Hans Andersen (V), 2012-03-21:
Men det er lige præcis det der med evidensen.
Ministeren siger, at vi ved, at de virker, også slægtsanbringelser og den sidste metode, der hedder De Utrolige År, som er en metode i forhold til 3-8-årige og deres familie.
Jeg ville blive så glad, hvis ministeren sagde, at hun ville sende den rapport, der viser, at der er evidens for de to metoder, over til Folketingets Socialudvalg, med de betragtninger og de vurderinger, der nu er for, hvornår der er evidens, for det står mig stadig væk noget uklart, når jeg læser Rambølls rapport.
Der er jo så også andre end mig, der er blevet forundret, for Jan Trøjborg og Bettina Post – to mennesker, som ministeren er i dialog med løbende – har jo også været ude at sige: Er det nu også helt korrekt, at det er de to eller de fire metoder, der lige præcis er de bedste?
Der er jo også medarbejdere fra SFI, der har spurgt, om det nu også er de fire.
Det kunne jeg egentlig godt tænke mig en kommentar til, for jeg er helt enig i, at det jo er helt afgørende, at vi kommer i dialog med kommunerne, men det skal være på baggrund af, at vi sådan set har evidens for det, vi siger.
Der må ikke kunne skabes tvivl om det, og jeg er lidt ked af, at jeg sådan lige skal afprøve det her i forhold til, hvad ministeren mener.
Karen Hækkerup (S), 2012-03-21:
Vi har fra ministeriets side valgt at gå ud at måle på nogle af de fire metoder, som man har størst sikkerhed for at der er evidens for.
Jeg har ikke været til stede på den omtalte SFI-konference, så jeg kan ikke udtale mig om, hvad det er, der er blevet sagt.
Men det, som jeg kan fortælle om Rambøllundersøgelsen, som jeg også forstår at spørgeren har læst, er, at man er gået ind og har kigget på alle mennesker i Danmark siden 1957, som har haft en foranstaltning.
Så har man lavet nogle beregningsmodeller og fundet ud af, hvad der skulle have været anderledes, hvis man skulle have givet dem den korrekte hjælp.
Det, der er det rigtig deprimerende, når man kigger på de her ting, er, at de børn, som får en foranstaltning, som det hed i gamle dage – eller hjælp, som man måske hellere vil kalde det i dag – får en langt lavere livsindkomst.
De koster samfundet penge – det er den ene ting – nemlig 6,7 mio. kr. i snit, tror jeg det var.
Den anden ting er, at de ikke alle sammen har noget særlig godt liv, og derfor synes jeg, at vi har en forpligtigelse til at finde ud af, hvordan vi bedst muligt kan hjælpe udsatte børn.
Hvordan kan vi bedst muligt få forældrene til børn, som ikke trives, til at kunne rumme deres børn, til at kunne sætte grænser for deres børn, til at kunne hjælpe børnene med at klare sig i børnehave, i skole, gennem et uddannelsesforløb, så de kan blive aktive medborgere og få et godt liv.
Det er det, der er min hensigt.
Når jeg så nævnte de her fire metoder, var det, fordi det er dem, der er størst evidens for.
Det betyder ikke, at jeg siger, at nu skal alle fire metoder med vold og magt tilbydes alle børn og forældre, for det duer ikke.
Der bliver nødt til at være det korrekte match; en metode har kun effekt, hvis den bliver brugt rigtigt.
Det, jeg bare har været ude at sige til kommunerne, er, at de skal overveje de her fire metoder, finde ud af, hvordan de kan anvende dem, fordi vi nu ved med sikkerhed, at de virker.
Hans Andersen (V), 2012-03-21:
Tak for det.
Det er sådan set fint nok, at vi er begyndt at tale om udsatte børn, og hvad vi kan gøre for at hjælpe dem med værktøjer, der virker.
Jeg var på vej til Kommunernes Landsforenings årsmøde i Aalborg her i torsdags, og der hørte jeg i radioen ministeren omtale fire metoder, som kommunerne nu skulle bruge – fire metoder, fire modeller, fire redskaber, som skulle bruges i arbejdet med de udsatte børn.
Jeg er sådan set enig i, at vi på socialområdet skal bruge det, der har effekt – det er jeg meget enig i.
Vi skal også sørge for at udbrede det og bruge det alle de steder, vi møder udsatte børn og unge.
Jeg har også læst den rapport, Rambøll har lavet, og jeg deltog faktisk tirsdag den 13. marts i en konference, SFI afholdte, om det her med at bruge det, der virker, og hvad der virker.
Jeg blev så lidt overrasket, da jeg hørte ministeren omtale de her fire obligatoriske metoder, fordi jeg på den konference sådan set fik opfattelsen af, at vi ikke havde evidens for effekten af alle disse fire metoder.
Det giver mig så anledning til at spørge ministeren: Hvor er det, vi har evidens for, at lige præcis de her fire metoder virker?
Jeg kan hjælpe ministeren på den måde, at jeg har forstået, at man i SFI har arbejdet med de to metoder, der hedder Multisystematisk Terapi og Multidimensional Treatment Foster Care.
Det er jeg med på; de bliver også nævnt og fremhævet.
Men de andre to metoder bliver ikke nævnt som værende metoder, hvorom man kan sige, at man har evidens ud fra en dansk betragtning, og det vil jeg egentlig spørge ministeren om: Hvor er der evidens for det?
Jeg kan godt læse Rambølls rapport, og økonomisk kan jeg godt se det, men hvor er evidensen?
Karin Nødgaard (DF), 2012-03-21:
Tak for svaret og også for ministerens bekymring for, at der kan være noget, som måske ikke kommer til at hænge helt sammen i forbindelse med det her.
Vi skal ikke stå nu og diskutere tal og indhold i konkrete sager, men jeg vil egentlig bare gerne lige påpege, at vi ved, at mange ældre medborgere ikke er dem, der råber højest og brokker sig og klager og anker afgørelser, og det er også noget af det, vi har set har været gældende, altså at så affinder man sig sådan set bare med at få reduceret antallet af besøg af en hjemmehjælper.
For mig drejer det sig ikke kun om, at man som plejeperson kan komme ud og støvsuge og tørre støv af osv., men det drejer sig faktisk også om at registrere, hvordan den ældre medborger har det, og eventuelt kontakte de relevante personer, det kan dreje sig om.
Det kan f.eks. dreje sig om familien, det kan dreje sig om noget ekstra sundhedsfagligt personale, der skal kobles på vedkommende osv.
Man kan stå i en situation, hvor man egentlig har overholdt serviceloven, og man siger, at det er i orden, at vedkommende kun skal have rengøring hver fjerde uge, men hvis vedkommende bare har det rigtig skidt, vil man ikke opdage det.
Karen Hækkerup (S), 2012-03-21:
Tak for spørgsmålet.
Jeg kan godt forstå, at spørgeren stiller spørgsmålet, for jeg synes også, at det er meget relevant at diskutere, hvad det er for en hjælp, vi tilbyder ældre mennesker, som er svækket, og som har behov for samfundets hjælp til at få hverdagen til at hænge sammen.
Hvis man er visiteret til en hjælp, skal man have den.
Hvis man ikke oplever at få den hjælp, som man har behov for, findes der et ankesystem, som man kan gå til.
Det er det ankesystem, som nu i nogle konkrete sager har udtalt sig i henhold til det, som spørgeren spørger til, og det er de sager fra Helsingør Kommune, der har været oppe at vende.
Det lyder jo af meget lidt.
Det tror jeg ikke at der kan være to forskellige meninger om.
Men det, Ankestyrelsen har slået fast i sin afgørelse, er, at den vurdering, som kommunen har givet, ikke er en generel vurdering, men er en vurdering, som er givet på grundlag af borgerens konkrete og individuelle behov.
Når de har afgivet den konklusion, bliver jeg også nødt til at have tillid til, at det så er sådan, det hænger sammen.
Jeg medgiver, at det ikke lyder af meget.
Jeg kender ikke den konkrete sag, og jeg ved ikke, hvilken hjælp borgeren er visiteret til, men jeg vil gerne slå fast, at det er ud fra en konkret og individuel vurdering.
Det har været igennem ankesystemet, og den øverste ankeinstans i systemet, som er Ankestyrelsen, har udtalt, at tingene er faldet ud, som de skal.
Derfor har jeg ikke grund til at foretage mig yderligere i sagen.
Nicolai Wammen (S), 2012-03-21:
Den danske regering er dybt optaget af det europæiske samarbejde, og vi kaster rigtig mange kræfter ind i at levere et godt formandskab.
Derfor må jeg fuldstændig afvise den udlægning, som spørgeren giver udtryk for, nemlig at den danske regering ikke skulle prioritere EU.
Tværtimod er der kommet en regering, der har det som sin topdagsorden, og det er også en af grundene til, at der er blevet udnævnt en europaminister.
I forhold til tanker i den tyske regering om, at der skal laves nye EU-forfatninger, er det ikke det danske udgangspunkt, at det er noget, som vi synes der er brug for på nuværende tidspunkt.
Når vi bliver inviteret til møder fremadrettet, vil vi naturligvis lytte til de synspunkter, som både den tyske udenrigsminister og andre udenrigsministre måtte give til kende, men den danske holdning er klar, og den er i øvrigt også blevet præsenteret af udenrigsministeren i forbindelse med invitationen.
Merete Riisager (LA), 2012-03-21:
Det var et klart svar, at man fra regeringens side prioriterer interne krisemøder frem for udviklingsprocesser i EU.
Det er jo en prioritering, som jeg kan notere mig.
Men jeg vil gerne spørge lidt ind til indholdet, for de fleste, der har medvirket i den slags udviklingsprocesser, ved også, at det første møde kan være fuldstændig afgørende for at sætte nogle hegnspæle og afgrænse nogle definitioner.
Så hvad mener ministeren om de første, hvad skal man sige, klare signaler, der har været omkring mødet fra Westerwelles side, om en EU-forfatning?
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren uddybe lidt mere, hvad der er regeringens holdning til det.
Nicolai Wammen (S), 2012-03-21:
Som det fremgik af det svar, jeg gav for et øjeblik siden, har der været en invitation fra den tyske udenrigsminister til kolleger.
Der er to af dem, der er blevet inviteret, der ikke havde mulighed for at deltage.
Det er den franske udenrigsminister, Juppé, og så er det den danske udenrigsminister.
Jeg mener, at det er en fuldstændig korrekt prioritering, der er foretaget fra den danske regerings side.
Jeg ved også, at man i Tyskland ser frem til, at man på efterfølgende møder vil have dansk deltagelse.
Så jeg ser ikke noget problem i, at der er et enkelt møde, hvor Danmark ikke har været repræsenteret ved udenrigsministeren.
Merete Riisager (LA), 2012-03-21:
Tak for ordet.
Jeg vil fortsætte lidt i sporet fra min gode kollega, fru Lykke Friis, idet jeg jo har noteret mig, at regeringen har valgt at have en permanent europaminister – det hilser jeg meget velkommen – at statsministeren har signaleret, at den europæiske dagsorden skal vægtes højt, og at hun har skrevet under på finanspagten på Danmarks vegne, bl.a. med den begrundelse, at Danmarks og EU's skæbne er bundet sammen.
Alligevel vælger statsministeren og udenrigsministeren altså at prioritere et internt ministermøde i Danmark frem for et møde med den tyske udenrigsminister om EU's fremtidige konstruktion.
Nicolai Wammen (S), 2012-03-21:
Vi mener ikke fra den danske regerings side, at det er en god idé, at vi skal til at have valgt en ny præsident i EU.
Vi synes derimod, at det er en god idé, at man styrker demokratiet i EU ved bl.a. at bakke op om det borgerinitiativ, som starter om ganske kort tid, hvor det, hvis der er 1 million EU-borgere, der går sammen om at rejse et spørgsmål, kan blive sat på dagsordenen, sådan at det ikke alene er ministre eller kommissærer eller politikere, men også borgerne i Europa, der kan være med til at sætte dagsordenen.
Det tror jeg vil være med til at give et mere demokratisk EU, og det synes jeg vil være meget fornuftigt.
Lykke Friis (V), 2012-03-21:
Tak for den bemærkning.
Som jeg jo selv sagde indledningsvis, er jeg fuldt ud med på, at det ikke var europaministeren, der var inviteret, men derfor kunne europaministeren jo godt fremlægge regeringens holdning, og det var så også et forsøg på at gøre det, kan man sige.
Men bare for lige at få det helt på plads: Det vil så sige, at den danske regering mener, at det EU, vi har, med de nuværende institutioner, løser EU's overordnede legitimitetsproblemer.
Nicolai Wammen (S), 2012-03-21:
Nu er det jo udenrigsministeren og ikke europaministeren, der har været inviteret til møde i Berlin, men den grundlæggende danske holdning er den, at vi synes, at der er sat nogle fornuftige rammer omkring EU's institutioner, også med Lissabontraktaten, at vi har meget store opgaver, vi skal løse med de værktøjer, vi har i hånden, men at vi da altid lytter til, hvad der måtte være af holdninger og ideer fra andre lande, herunder Tyskland.
Men vi har jo gjort det klart på forhånd, at vi ikke vil tage til Berlin med en dagsorden, der hedder, at der skal ændres på traktater.
Merete Riisager (LA), 2012-03-21:
Jeg beklager, hvis jeg ikke her er enig i, at regeringens holdning til det her spørgsmål er fuldstændig klar.
Det er den i hvert fald ikke for mig.
Jeg vil inddrage en rådgiver fra EU, Sony Kapoor.
Han er rådgiver for både Europa-Parlamentet og Kommissionen, og han har påpeget, at især eurozonen står med nogle styringsvanskeligheder i forbindelse med krisetider, og det kan jo være det, som Westerwelle her forsøger at adressere.
Er ministeren enig i, at eurozonen har nogle styringsvanskeligheder, og at der er brug for en egentlig ledelse af eurozonen?
Nicolai Wammen (S), 2012-03-21:
Nu er det jo sådan, at Danmark ikke er en del af eurozonen.
Jeg tror, at det står klart for de fleste, at der har været vanskeligheder i EU-samarbejdet, og det er også en af grundene til, at vi fra den danske regerings side bakker op om, at der bliver ført en ansvarlig økonomisk politik, ikke alene i Danmark, men i alle 27 EU-lande.
Det er grunden til, at vi mener, at finanspagten klart ikke kun er i Danmarks interesse, men også i resten af Europas interesse, og det er en af grundene til, at vi nu også ser, at Europa med den beslutning, der er truffet, bevæger sig stille og roligt i den rigtige retning, efter at vi igennem meget lang tid har set, at det er gået den forkerte vej.