Marianne Jelved (RV), 2009-12-10:
Hvis vi som nation skal kunne klare os i globaliseringens tidsalder, er det afgørende, at vi finder den rette balance mellem vores modersmål og fremmedsprog, herunder engelsk.
I Det Radikale Venstre mener vi, at det danske sprog skal styrkes, samtidig med at befolkningens kompetencer udvikles inden for fremmedsprog i almindelighed og engelsk i særdeleshed.
Kodeordet er parallelsproglighed, som det allerede er fremført i Lundudvalgets oplæg med titlen »Sprog på spil« fra 2003.
Vi skal både mestre engelsk på et højt niveau og bevare vores danske modersmål.
Ja, jeg vil endda understrege, at vi skal udvikle vores danske modersmål.
Dansk skal vedblive at være det sprog, der kan det hele, beskrive komplicerede kemiske processer og abstrakte, filosofiske tanker, samtidig med at det er kommunikationsmiddel for hverdagens erfaringer og problemer.
Det danske sprog er en del af vores identitet og virker identitetsskabende.
Sproget er ikke alene et sæt af tegn, hvor det ene sæt, det ene sprog, for den enkelte kan være lige så godt som det andet.
Jeg citerer nu Jørn Lund, som har sagt: På sit eget sprog kan man udtrykke, hvad man vil, på fremmedsprog, hvad man kan.
Undersøgelser viser, at jo flere sprog man mestrer, desto lettere er det at lære nye sprog, og der står endda skrevet i forskningsrapporter, at et veludviklet modersmål er grundlaget for at lære andre sprog.
Derfor skal vores skolesystem være opbygget omkring flersproglighed.
Dansk er naturligvis stadig hovedsproget, men på de videregående uddannelser bør der uden problemer kunne undervises på såvel dansk som engelsk og eventuelt andre fremmedsprog.
Det samme angående den skriftlige fremstilling på videregående uddannelser.
Her bør større skriftlige opgaver afleveres med engelsk resumé eller resumé på et andet fremmedsprog.
Universiteterne bør udarbejde en sprogpolitik eller sprogstrategi, der forpligter det enkelte universitet på tiltag, som sikrer, at også det danske fagsprog udvikles inden for alle videnområder.
For et demokrati som det danske er det altafgørende, at ingen på forhånd som følge af sproglige barrierer er frataget muligheden for at erhverve sig viden og indsigt.
Desuden har uddannelsessystemet generelt et ansvar for at værne om det danske sprog som en vigtig del af vores kulturarv.
Vi har en lang og flot litterær tradition, hvor det danske sprog folder sig ud i fuldt flor.
Men sproget er ikke en død genstand.
Det er tværtimod en levende størrelse, som bestandig udvikler sig og undergår forandringer.
Nok er det danske sprog knyttet til det danske territorium, men det har ikke udviklet sig ud af den blå luft, men har rødder tilbage i et fælles skandinavisk sprog.
Og gennem hele sin lange historie har det danske sprog altid stået i vedvarende udveksling med andre sprog som tysk, engelsk, fransk, svensk osv.
I Det Radikale Venstre mener vi, at det danske sprog skal styrkes som redskab til kommunikation og argumentation i danskundervisning på alle niveauer.
Den sproglige sensitivitet og bevidsthed skal styrkes, vi skal forebygge en truende social kløft i den danske befolkning som følge af forskelle i sproglig formåen.
Alle danskere skal kunne tale engelsk på et højt niveau, og derfor skal engelsk og andre fremmedsprog styrkes i uddannelsessystemet generelt.
Undervisning på videregående uddannelser skal uproblematisk kunne foregå på dansk, engelsk eller et tredje større fremmedsprog.
Universiteterne bør udarbejde en sprogpolitik, der forpligter det enkelte universitet på tiltag, som sikrer, at også det danske fagsprog udvikles inden for alle videnområder.
Det er også nødvendigt for dansk konkurrencedygtighed i en global verden, at vi ikke lukker os om os selv, men at vi kan rigtig meget.
Selvfølgelig skal danske virksomheder og dansk forskning og dansk kultur være orienteret mod omverdenen, og derfor er det nødvendigt, at vi i Danmark er gode til engelsk og fremmedsprog generelt.
Vi bør også udnytte i Danmark, at vi har borgere, hvis modersmål ikke er dansk, men måske arabisk, tyrkisk, kinesisk eller portugisisk.
Det er en ressource, som vi kan trække på i mødet med omverdenen og i den økonomiske konkurrence.
Det danske samfunds flersproglighed bør tænkes som en ressource og ikke som et problem, som vi skal løse ved at gøre indvandrere til danskere.
Tværtimod skal vi være fuldstændig bevidste om, at indvandrere også har et sprog, ofte et modersmål, som giver dem den identitet, som vi selv taler om, når vi taler om dansk som vores identitetsskabende sprog.
I Sverige har man fastslået, at samfundets flersproglighed er en ressource, som skal udnyttes ved, at minoritetssprog understøttes fra offentlig side.
Det burde også ske i Danmark.
Endelig mener vi, at engelsk skal ses som et verdenssprog, og det betyder, at når engelsk skal styrkes, er det ikke udtryk for et ønske om, at en angelsaksisk kultur skal erstatte den danske kultur, nej, det handler om at have et fælles sprog, som vi kan kommunikere med omverdenen på.