Maja Panduro (S), 2010-04-08:
Lige så glædeligt, som jo trods alt størstedelen af det foregående forslag var, lige så skuffede og ærgerlige er vi over sammenkoblingen til det her forslag og over det her forslag i det hele taget.
Når nu ministeren selv i bemærkningerne til det foregående forslag lægger så stor vægt på, at man bruger initiativer anbefalet af regeringens egen kommission vedrørende ungdomskriminalitet, er det da påfaldende, at man på to store alvorlige og helt grundlæggende områder som det her med fodlænkerne og regeringens forslag om at nedsætte den kriminelle lavalder vælger at blæse højt og flot på netop sin egen kommissions indtrængende anbefalinger.
Det er for mig uforståeligt, at man kan være så ligeglad med, at kommissionen skarpt fraråder begge tiltag.
De skriver ligefrem i deres betænkning, at nedsættelsen af lavalderen risikerer at have en direkte negativ kriminalpræventiv effekt.
Og de fraråder også forslaget her om fodlænker til børn, bl.a. jo, som jeg nævnte, af den simple grund, at de eventuelle fordele, der måtte knytte sig til et sådant forbud, ikke står i rimeligt forhold til de ressourcer, som i givet fald skulle afsættes til at håndhæve forbuddet.
Som blandt andre Dansk Socialrådgiverforening påpeger i deres høringssvar, ligger der ingen som helst erfaringer eller dokumentation til grund for forslaget her.
Den forsøgsordning, som man havde planlagt, har man skippet, og nu kører man bare på stik imod alle anbefalingerne.
Forslaget er symbolpolitik, det er ideologi.
I bedste fald vil det være dyrt og virkningsløst, og i værste fald vil det virke konfliktoptrappende og skadende i arbejdet med barnet.
I bedste fald kan man håbe, at forslaget ikke kommer til at have nogen som helst betydning ud over de ekstra udgifter, som man vil pålægge kommunerne, til at indføre den elektroniske overvågning.
Det vil formentlig være konsekvensen, hvis vi tager lovtekstens ord om frivillighed for pålydende.
Imidlertid må der, som også flere af de bekymrede høringssvar gør, stilles et stort og fedt spørgsmålstegn ved graden af frivillighed for barnet og forældrene.
For hvad er konsekvenserne af at sige nej?
Det har vi jo lige hørt fra ordføreren fra Venstre.
Men hvis vi tager det for pålydende, rejser der sig nye spørgsmål.
Kan barnet så også bare beslutte, at det ikke længere ønsker fodlænken, den første gang en betjent står klar til at hente det hjem?
Og hvad vil det så i givet fald betyde for politiets autoritet?
I modsat fald har vi at gøre med en ganske bizar sammenblanding af politiets og kommunens arbejde, som ikke bare vil trække ressourcer ud af vores i forvejen trængte politi, men også udgøre et helt principielt problem, idet fodlænker så er en straf, som ifølge forslaget skal tildeles og administreres af kommunen, uden at det er et krav, at barnet har gjort noget ulovligt.
Institut for Menneskerettigheder skriver i deres høringssvar, at det retssikkerhedsmæssigt er betænkeligt at sammenblande kommunale opgaver og politimæssige opgaver.
I forlængelse heraf og ikke mindst må det betragtes som ret vildt at ignorere det faktum, at kommunerne siger ligeud, at de slet ikke vil administrere og sanktionere ordningen.
Det er en ren politiopgave og ikke en kommunal opgave, skriver Kommunernes Landsforening i deres høringssvar.
Som det forhåbentlig fremgår, kan Socialdemokraterne altså ikke støtte forslaget her.
Vi er dybt bekymrede for, at man med forslaget vil lægge 12-årige, som ikke har begået noget kriminelt, i fodlænke.
De her børn har ikke brug for fodlænker og elektronik.
De har brug for en massiv social indsats og synlige voksne.