Troels Lund Poulsen (V), 2007-05-31:
På de seneste 5½ år er der sket store og markante forbedringer.
Lad os derfor for en kort stund rejse lidt tilbage i tiden.
Engang var virkeligheden den, at det offentlige system stod over den enkelte.
Før denne regering var der hverken plads til frit valg eller fleksibilitet.
Hvem husker ikke alle sagerne fra Københavns Kommunes ældrepleje?
30.962 gange måtte ældre københavnere vente forgæves på en kommunal hjemmehjælper i første halvår af 2001.
Og hvad kunne de gøre ved det?
Ingenting, de kunne bare vente.
I dag er virkeligheden en anden.
Mere end 34.000 ældre har aktivt valgt en privat hjemmehjælper.
Hvem husker ikke ventelisterne på landets sygehuse?
De fik besked på, at de nok skulle komme til, når det blev deres tur.
I dag er virkeligheden en anden.
Nu har vi placeret rettigheden hos patienten selv.
Snart skal ingen vente længere end maks. 1 måned på et behandlingstilbud.
Hensynet til systemet kommer ikke længere før hensynet til patienterne.
Hvem husker ikke skatternes og afgifternes himmelflugt op gennem 1990'erne?
Her var Socialdemokraterneskreativitet beundringsværdig stor, for der fandtes vel næppe den ting eller ydelse, som ikke kunne beskattes.
Hver eneste måned blev en ny skat eller afgift indført eller forhøjet.
Under Nyrupregeringen steg kommuneskatterne i gennemsnit med 3 procentpoint, boligskatterne blev forøget med pinsepakken, og der skete en markant stigning i de grønne afgifter.
I dag er virkeligheden en helt anden.
VK-regeringen har formået at investere mere end 35 mia. kr. ekstra i velfærd og offentlige serviceydelser.
Vi har også givet den danske befolkning målrettede skattelettelser og indført et skattestop, der nu har eksisteret i 2.012 dage.
Store tal, fine ord, men også mærkbare forbedringer for den enkelte dansker.
Kl. 9.45
Lad mig derfor kort opsummere, hvad regeringens politik faktisk betyder for de danske familier.
For en helt almindelig faglært familie, der bor i hus og har to små børn, betyder regeringens politik, at de i dag har mere end 35.000 kr. mere til rådighed om året, end de havde i 2001.
En almindelig familie i lejebolig og med to små børn har fået en samlet stigning i rådighedsbeløbet på 28.000 kr. om året.
Det er penge, der giver luft i økonomien, giver større frihed for den enkelte familie, og de behøver ikke længere at frygte, at de pludselig bliver ramt af en uforudset skatte- eller afgiftsstigning.
Det var med meget stor forventning, at vi startede dette folketingsår.
Vi husker vel alle den åbningsdebat, hvor ikke mindst Socialdemokraterne var fremme med de helt store gloser om regeringens manglende evner.
Men det er som bekendt meget lettere at angribe end bidrage med egne politiske forslag, og lige netop det har Socialdemokraterne demonstreret meget tydeligt i denne folketingssamling.
Jeg havde ellers forventningsfuldt set frem til Socialdemokratiets plan for det 21. århundrede, men nu, 2 år senere, ved vi stadig væk ikke, om den plan overhovedet er på vej eller eksisterer.
Folketingsåret 2006-07 kan meget vel gå over i historien som det år, hvor Socialdemokraterne lancerede en ny måde at kommunikere deres politiske projekt på.
Man kan med rette kalde det for vent og se-strategien, og lad mig give et par eksempler.
For det første: Socialdemokratiet vil øge det offentlige forbrug med 4 mia. kr. årligt, men den eneste kilde til finansiering er at undlade at give skattelettelser.
Det er jo nonsens.
Man får jo ikke flere penge ved ikke at give penge væk, der ikke er der.
Hvordan vil S gøre det?
Her må vi bare vente og se.
Punkt 2: Socialdemokratiet vil have en større offentlig sektor, men hvor mange offentligt ansatte skal der til?
»Det vil jeg heller ikke sige«, siger fru Helle Thorning-Schmidt i JyllandsPosten den 11. april 2006.
Ja, vent og se.
Punkt 3: Socialdemokraterne vil overholde skattestoppet, også selv om hjertet ikke helt er med.
Men alle de partier, der støtter Socialdemokraterne, er lodret imod.
Den debat parkerer Socialdemokratiet hos en skattekommission, som vi ikke må høre mere om.
Ja, vent og se.
Som Socialdemokratiets formand, fru Helle Thorning-Schmidt, selv har sagt om det socialdemokratiske projekt: Det skal nok komme, men vi bestemmer selv tempoet.
Forestil jer, hvor forundrede danskerne ville blive, hvis vejrudsigten lød som følger: I eftermiddag og i aften måske sol og regn. Vurder selv, om det ikke er en smule tåget lokalt.
Vender vi blikket mod 5-døgns-skemaet for de kommende dage, får vi temperaturer mellem vent og se som følge af et højtryk af varm luft.
Vi deler ikke Socialdemokraternes frygt for reformer, frygt for at fortælle om vores politik.
I dag er virkeligheden den, at Danmark står bedre rustet til fremtidens udfordringer end nogen sinde før og bedre rustet end noget andet land.
Gennem en stor arbejdsindsats og en markant vilje til reformer har regeringen fremtidssikret den danske vækst og velfærd.
Det er en helt logisk fremdrift, for de reformer vil regeringen gennemføre.
Hvad er det så for nogle reformer?
Ja, hvis man skal rydde op i redskabsskuret, er det mest smart at starte med at sætte hylderne op, før man begynder at lægge tingene på plads.
På samme måde er vi startet med at se på de opgaver, der skal løses, og har bagefter tilrettelagt strukturen efter det.
Det blev til kommunalreformen.
Derefter har vi set på finansieringen med velfærdsreformen, og nu er vi så i gang med at se på, hvordan vi kan løse opgaverne i den offentlige sektor bedre, for med kvalitetsreformen er vi i fuld gang med at udvikle den offentlige service.
Det handler grundlæggende om at indrette os bedre, om at tænke nyt og om at omorganisere, så vi fortsat kan levere serviceydelser af høj kvalitet.
Og her modtages alle ideer med kyshånd.
Men igen er det, som om oppositionen ikke vil være med, for der kommer ingen konstruktive input.
Lad mig sige det her: Vent og se-strategien duer nemlig ikke, for hvis man lader være med at gøre noget, gør man noget, men man gør bare noget forkert.
Det bringer mig videre til udenrigspolitikken, for også her går vi ind for at gøre noget ved tingenes tilstand.
Mange er bekymrede over den danske tilstedeværelse i de internationale brændpunkter, og det er forståeligt.
Kl. 9.50
Danske soldater gør netop nu en stor indsats i bl.a. Afghanistan, Irak, Kosovo og Libanon.
Jeg vil gerne her i dag udtrykke min dybeste respekt for de godt 1.300 danske soldater, der er aktive i internationale opgaver.
De gør alle en stor indsats for at være med til at skabe en bedre og mere retfærdig verden, og jeg vil også gerne sende en varm tak til de mange pårørende, som har deres nære udstationeret.
Tak for det.
Trods vores store internationale engagement er der stadig væk mørkemænd, der hævder, at udlandet ser på Danmark som et lukket land.
Men Danmark er et åbent og tolerant samfund.
Den danske befolkning opfatter ikke globaliseringen som en trussel, men som en mulighed og en chance.
Faktisk er danskerne de mest globaliseringsbegejstrede i Europa.
Og ser vi på virkeligheden, kan vi konstatere, at der siden 2001 er sket en fordobling af opholdstilladelser til arbejde og studie.
Således fik over 41.000 i 2006 en opholdstilladelse, fordi de enten havde fået et arbejde eller var i gang med et studium.
I 2001 var tallet 16.000, for dengang var det ikke kvalifikationerne, der gav adgang.
Nej, under den socialdemokratiske regering var adgangsbilletten asyl og familiesammenføring.
Havde vi videreført den politik, ville tingene have set meget anderledes ud i dag.
For var niveauet fra 2001 fortsat, ville der årligt være kommet 7.000 flere indvandrere fra mindre udviklede lande til Danmark.
Det svarer til, at det økonomiske råderum i dag ville være 12,1 mia. kr. mindre om året – 12,1 mia. kr., over 12.000 mio. kr.
Verden fattigste?
Beløbet svarer omtrent til den samlede årlige danske udviklingsbistand.
Kontanthjælpsmodtagerne?
Beløbet svarer til det, vi cirka årligt giver i kontanthjælp.
Beløbet svarer til det, vi cirka årligt bruger på børnefamilieydelsen.
Eller hvor vil Socialdemokraterne finde de mange milliarder, som socialdemokratisk udlændingepolitik koster?
Her efter endnu et folketingsår med VK-regeringen ved roret er status følgende: At vi er en af verdens mest konkurrencedygtige økonomier, at vi er blandt verdens bedste innovationsnationer, at vi er verdens førende vidensøkonomi.
Det hænger naturligvis sammen med, at vi har verdensrekord i arbejdsglæde, at vi er Europas bedste til balance mellem arbejds- og familieliv, at vi er verdens bedste til social retfærdighed.
Vi er ganske enkelt den lykkeligste nation i verden.
At sige, at det alene er regeringens fortjeneste, er nok at tage munden for fuld.
Men mon ikke regeringen trods alt har en lille andel i succesen?