Tom Behnke (KF), 2009-05-18:
Ofre skal mødes med respekt, forståelse og en hjælpende og støttende hånd fra det offentliges side.
Sådan sagde justitsministeren, da han svarede på det her beslutningsforslag, og jeg kan ikke være mere enig.
Det er utrolig vigtigt, at ofre møder en forståelse for, at de er ofre, at de har været udsat for en forbrydelse - en forbrydelse, hvor samfundet som samfund er enige om at tage afstand fra det overgreb, der har fundet sted.
Jeg tror, det er helt afgørende, jeg tror endda, det er mere afgørende end selve det, man er blevet udsat for, at der efterfølgende er respekt om, at man faktisk har været offer for en forbrydelse, altså at der er en anerkendelse, og at man ikke bare er overladt til sig selv, at andre ikke bare trækker på skuldrene og siger: Nå ja, og hvad så?
Næh, tværtimod er det afgørende, at man netop tager det meget, meget alvorligt, at et offer er offer.
Derfor har det også været afgørende for os igennem den tid, den nuværende regering har siddet, at få gennemført en række tiltag, der netop har styrket offeret - styrket offeret, sådan at offeret nemmere kommer videre med sit liv.
Det er nu lovfæstet, at politi- og anklagemyndighed skal sørge for at informere og vejlede ofrene under sagen, sådan at offeret hele vejen igennem sagsforløbet har en klar forståelse og fornemmelse af: Hvad sker der egentlig med min sag?
Sådan vil mange ofre jo nok se det.
Vi har fået udvidet konfliktråd til at være en landsdækkende ordning, som jeg også tror har meget stor betydning for ofre - ofre, som jo tit er i den situation, at det ville være hensigtsmæssigt, at man ligesom fik bilagt det, der har været, og at man får forståelse for: Hvorfor var det, at jeg blev offer?
Hvad var det, gerningsmanden ville?
Så hører vi, at justitsministeren har nedsat et udvalg, som ser på erstatningsstørrelserne, og det er vi fra konservativ side meget, meget tilfredse med.
Vi har presset på i et stykke tid for netop at få kigget på, om erstatningerne nu også er store nok.
Har de den rigtige størrelse i vore dage?
Det kan jo være utrolig vanskeligt at fastsætte, hvad et offer præcis skal have i erstatning, og jeg tror i hvert fald, at vi skal undlade at gøre det til et politisk anliggende, om man skal have 15.000, 20.000, 50.000 eller 100.000 kr. i erstatning.
Jeg tror, at det ville blive en meget, meget vanskelig diskussion, hvis det skulle være en politisk afgørelse.
Derfor er jeg glad for, at ministeren har nedsat et udvalg, hvor eksperter på det her område kan vurdere erstatningers størrelse og relevans.
Det ser vi meget frem til kommer.
Forslaget her nævner jo fem helt konkrete ting, man gerne vil.
Bl.a. lægges der op til gratis psykologbehandling.
Og der tror jeg ikke, det er hensigtsmæssigt at kaste sig ud i blot at udskrive en blankocheck til ethvert offer for enhver forbrydelse om gratis psykologbehandling uden begrænsninger på antal timer eller psykologbehandlingernes størrelse, pris osv.
Men det vil være hensigtsmæssigt, som også ministeren har tilkendegivet, at man også ser på det her område med psykologbehandling.
For en ting er jo, at man i dag kan få psykologbehandling og hjælp til psykologbehandling efter den almindelige lovgivning, men en anden ting er, at man også har muligheden for som en del af erstatningen at få betalt noget psykologbehandling.
Med hensyn til det femte, som bliver nævnt i forslaget her, om information ved løsladelse tror jeg, at det i langt de fleste tilfælde måske er mere belastende for offeret, end det er hjælpende for offeret, at få at vide, at gerningsmanden nu er blevet løsladt.
Men at informere offeret om, at gerningsmanden nu er blevet løsladt, sker jo rent faktisk allerede den dag i dag, for myndighederne kan jo i helt særlige tilfælde vurdere, at det er hensigtsmæssigt at gøre det; så man gør det rent faktisk allerede i dag.
Det tredje element i forslaget, som jeg lige vil nævne her, er, at forslagsstillerne lægger op til, at der ikke skal være nogen forældelsesfrist for anmeldelser eller i hvert fald ikke nogen forældelse i forhold til at kunne få udbetalt erstatning.
Der må jeg nok sige, at jeg er meget tilfreds med den ordning, der er i dag, nemlig at man skal anmelde det uden unødigt ophold.
Altså, en anmeldelse må indgives, så snart man har mulighed for det, hvis man mener det.
Det er ikke et spørgsmål om, at man kan gå i 14 dage eller 3 uger og overveje tingene og så ligesom synes: Nu må jeg nok hellere anmelde det her forhold.
Så skal man pludselig til at trevle en sag op, som er ved at være godt gammel.
Hvis man ønsker at anmelde en sag, så skal man anmelde den med det samme.
Det er klart, at hvis man er i omstændigheder, hvor man f.eks. er indlagt på hospitalet og ikke kan anmelde en sådan forbrydelse, så er der selvfølgelig dispensationsmuligheder; og det er der allerede den dag i dag.
Så på det område finder vi, at lovgivningen er tilfredsstillende.
Vi kan ikke støtte beslutningsforslaget, men vi ser frem til, at det af ministeren nedsatte udvalg når frem med nogle gode resultater og løsningsforslag til os.