runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Husted (S), 2010-11-17:
Det er jo en meget sympatisk holdning, ministeren giver udtryk for her.
Jeg kunne jo godt tænke mig, at den holdning gik igen i andre ministerier, og at man havde samme omsorg for andre lande i det ministerium, der tager sig af vores ulandshjælp, som er blevet beskåret ret kraftigt.
Men det ændrer jo ikke ved, at vi nu har påtaget os den her opgave trods det, at man kunne have eksporteret teknologien til Australien i stedet for og på den måde have hjulpet på stedet.
For vi kan vel ikke være uenige om, at affald skal behandles så tæt på det sted, hvor det befinder sig, som muligt?
Det er ikke hensigtsmæssigt at transportere det den halve jord rundt.
Mit spørgsmål fra tidligere er: Hvor går ministerens grænse?
Hvad skal vi sige ja til næste gang?
Jeg ved, der flere steder i vores undergrund er ganske gode muligheder for at opbevare eksempelvis atomaffald sikkert.
Skal vi også tage imod det?
Det her ændrer ikke på min bekymring.
Altså, i sidste uge havde vi samråd om Collstrupgrundene, hvor man i 1950'erne og 1960'erne handlede ud fra den bedste viden, man havde der.
Jeg tror, at hvis man havde spurgt, og hvis der havde været en miljøminister på det tidspunkt, var der blevet sagt, at det var der ikke noget problem i.
Med jeg synes, der er en ret stor forskel på Østerild, som jeg var inde på før, og så det her.
Man kan sige, at det med Østerild sådan handler om en national interesse for vores velfærd, og den fejl, der er sket, er ikke noget, man kan dø af, for at sige det, som det er.
Sker der fejl her, er det katastrofalt for alle.
Man kan så sige, at giftimporten fra Australien ikke har national interesse.
Den har ene og alene kommerciel interesse for en enkelt virksomhed.
Karen Ellemann (V), 2010-11-17:
Som jeg startede med at sige som svar på spørgsmålet, er det klart, at lokale protester har gjort indtryk og gør indtryk på mig.
Men samtidig forholder det sig altså bare sådan juridisk, at der ikke er dukket noget nyt op i sagen, altså nogen nye rapporter, som ikke har været belyst, eller nogen nye oplysninger, som juridisk skulle begrunde, at man skulle gå ind og træffe en anden afgørelse, altså omgøre beslutningen.
Jeg må stadig væk minde om, at det, som hr. Per Husted spørger til, nemlig at hvis der skulle ske en fejl, ville det have dødelige konsekvenser, handler om, at der skulle ske et forlis her.
Det er det, som Kommunekemi er i stand til, og det er derfor, at Danmark har sagt ja til, at Kommunekemi kan løse den her opgave.
Jeg kommer nok til at gentage mig selv lidt fra de øvrige fem spørgsmål, der har været, ved blot at slå fast, at der ikke er kommet nye oplysninger i sagen, som har givet Miljøstyrelsen anledning til at revurdere godkendelsen.
Benny Engelbrecht (S), 2010-11-17:
Jeg går ud fra, at ministeren er bekendt med, at der har været rejst tvivl i offentligheden om den miljøgodkendelse, der er lavet for Kommunekemi.
Vi Socialdemokrater er faktisk ret trygge ved, at Kommunekemi, hvis ellers godkendelserne er i orden, også vil være i stand til at behandle dette på en god og sober måde.
Det, man skal huske på, er, at den miljøgodkendelse, vi taler om, er om opbevaringen, og det er nok så væsentligt at være sikker på, at det er på plads.
Men der har været rejst en berettiget tvivl, og vi må samtidig også erkende, at den kommunikation, der har været i den her sag i offentligheden – og jeg skal nok lade være med at pege fingre ad nogen – i nogle tilfælde har været ret uklar, og der er på forskellige tidspunkter kommet forskellige forklaringer.
Med det in mente vil det så ikke være rimeligt for at sikre, at borgerne i Nyborg rent faktisk kan sove trygt om natten, at der bliver lavet et ekstra review af den miljøgodkendelse, der nu ligger?
Det kan vel ikke være en stor opgave at få visket enhver tvivl af tavlen.
Karen Ellemann (V), 2010-11-17:
Jeg er utrolig glad for, at hr. Benny Engelbrecht her bekræfter, at Kommunekemi er det rigtige sted til at destruere HCB-affald.
Jeg synes, det er meget, meget vigtigt for sagen, at det her også står klart.
Til diskussionen om, hvorvidt man kan sove trygt om natten: Det begrunder jo ikke, at man skal ind og lave en helt ny miljøgodkendelse.
Vi er sådan set enige i, at Kommunekemi er stedet, hvor man kan håndtere det, og da der ikke er kommet nye oplysninger i sagen, som skulle give Miljøstyrelsen anledning til at revurdere godkendelsen, kan jeg heller ikke se nogen grund til overhovedet at skulle forsinke en proces, der handler om at destruere – destruere – noget miljøfarligt affald.
Benny Engelbrecht (S), 2010-11-17:
Kommunekemi har en teknologi, der kan behandle HCB.
Jeg vil også gerne bede ministeren om at bekræfte, at det faktisk ikke er den bedste tilgængelige teknologi, at der findes nye teknologier forskellige steder i verden, som faktisk er mere moderne.
Det er det, der hedder plasmateknologi.
Det synes jeg er vigtigt at få understreget, for jeg synes sådan set, at der har været nok ukorrekthed i den her sag.
Så lad os nu lige få det her slået fast: Ja, Kommunekemi kan behandle, men det er ikke den bedste tilgængelige teknologi, de bruger.
Karen Ellemann (V), 2010-11-17:
Vi medvirker til at løse et globalt miljøproblem med en kæmpe mængde af noget møggiftigt affald, og ja, Kommunekemi kan løse det, og det er en miljømæssigt god og rigtig løsning.
Det er sådan set det, jeg forholder mig til, og ikke alle diskussionerne om alle mulige andre teknologier, og hvad andre lande kan eller ikke kan.
Det, der har været afgørende for den danske tilladelse, er jo netop, at Australien har dokumenteret, at de ikke selv kan stille med en miljømæssigt forsvarlig løsning.
Det er det, der begrunder hele deres ønske om hjælp til at løse den her opgave, det er det, der begrunder hele vores tilladelse til importen af det her affald.
Benny Engelbrecht (S), 2010-11-17:
Jeg beklager selvfølgelig, at miljøministeren ikke er parat til at sikre borgerne i Nyborg en vis tryghed.
Det ville ikke skade det store at få lavet et sådant review.
Nok om det.
Vi kan i hvert fald konstatere, at vi tilsyneladende nu får det her affald sendt af sted fra Australien til Danmark med den risiko, at der sker forlis undervejs, og med det in mente, at de tønder, som det her HCB sejles i, rent faktisk ætses op indefra af dette HCB.
Det er faktisk også derfor, der er behov for at skifte de her tønder undervejs, så jeg håber i tilfælde af den værst tænkelige situation – at der skulle ske forlis – at man rent faktisk er i stand til at redde det her meget, meget hurtigt op, for ellers må vi bare erkende, at der kommer til at indtræffe en voldsomt stor naturkatastrofe.
Det er selvfølgelig det helt store, som miljøministeren tidligere kaldte det, mareridt.
Det kan jeg kun bekræfte miljøministeren i.
Men som sagt kan jeg kun beklage, at ministeren ikke vil være med til at lave et nyt review på miljøgodkendelsen i Nyborg.
Karen Ellemann (V), 2010-11-17:
I den forbindelse kan jeg jo så også kun beklage, at vi har et Socialdemokrati, som ikke vil give samme håndsrækning, og som ikke mener, at vi her medvirker til at løse et globalt miljøproblem.
Jeg synes virkelig, det er tankevækkende, at den holdning er så tydelig hos Socialdemokraterne, sågar også socialdemokratiske europaparlamentsmedlemmer, der om nogen måske også burde have et lidt større view på de globale udfordringer.
Vi medvirker til at løse et miljøproblem her.
Det synes jeg er meget, meget afgørende.
Det er selvfølgelig sørgeligt, at Socialdemokraterne er gennemsyret af den her holdning, der hedder NIMB – not in my backyard.
Det synes jeg er sørgeligt.
Benny Engelbrecht (S), 2010-11-17:
Vil ministeren revurdere miljøgodkendelsen af Kommunekemis behandling af HCB-affald fra Australien på baggrund af den kritik, der har været rejst, for at sikre, at borgerne i Nyborg kan følge sig trygge?
Karen Ellemann (V), 2010-11-17:
Nu er spørgsmålet meget i retning af det, som fru Mette Gjerskov også startede med at spørge ind til, hvor jeg siger, at det er et hypotetisk spørgsmål.
Jeg mener, at Danmark hjælper med at løse en del af et miljøproblem her ved netop at have givet tilladelse til destruktion af de 6.100 t.
Der ligger ikke yderligere ansøgninger til Danmark.
Hvad Australien derudover er ved at gøre klar af ansøgninger, kender jeg af gode grunde ikke noget til.
Benny Engelbrecht (S), 2010-11-17:
Mener ministeren, at sagen om importeret HCB fra Australien til behandling i Danmark vil skabe præcedens, så Danmark i fremtiden skal forvente, at lignende farlige gifte af POP-typen importeres langvejs fra til destruktion i Danmark?
Karen Ellemann (V), 2010-11-17:
Jeg synes jo, vi skal huske, at Danmark allerede importerer farligt affald, herunder også affald af POP-typen, og det har vi altså gjort i rigtig mange år.
Som et eksempel kan jeg nævne, at Island bl.a. har sendt mindre mængder PCB-holdigt affald, som også er af POP-typen, til Danmark til destruktion år tilbage.
Og med hensyn til import af POP-holdigt affald, der kommer langvejs fra, som hr. Benny Engelbrecht spørger til, vil man jo i hvert enkelt tilfælde foretage en vurdering af, om det pågældende land ikke har eller på rimelig måde kan opnå den tekniske kapacitet og de nødvendige anlæg til at bortskaffe affaldet på en miljømæssig forsvarlig måde.
Benny Engelbrecht (S), 2010-11-17:
Vil det så skulle tolkes sådan, at der hermed heller ikke er nogen begrænsning på eksempelvis at give tilladelse til at importere yderligere af det affald, der allerede ligger i Australien?
Vi har jo syn for sagen, for ud over de 6.100 t, som bliver transporteret til Danmark, vil der ligge i størrelsesordenen 10.000 t yderligere, som jeg – alt andet lige – kan forstå, at den virksomhed, som skal behandle det her affald, Orica, har en plan om også at sende ud af Australien.
Spørgsmålet er altså: Har vi hermed skabt juridisk præcedens for, at Danmark skal kunne tage sådan noget affald en anden gang?
Mette Gjerskov (S), 2010-11-17:
Jeg synes lige, vi må holde fast i, at det ikke er sådan, at Kommunekemi kun behandler HCB-affald.
Det anlæg, de tydeligvis mangler i Australien, kommer jo ikke til at stå tomt.
De har – lur mig – meget affald i Australien, som de godt kunne trænge til at få behandlet på et forsvarligt udviklet affaldsbehandlingsanlæg.
Det synes jeg er den ene ting, vi skal holde fast i.
Det skal så vejes op mod den risiko, der er, hvis det her skib kæntrer, hvis det kæntrer på dybt vand, og det er det, der er min allerstørste bekymring.
For så ved vi, hvad der sker.
Så sker der det, at skroget bliver trykket sammen, at containerne åbner sig, at tønderne vil åbnes – det, vi taler om her, er jo ikke lavet til atomaffald – og at giften vil komme ud i verdenshavene.
Det, der er min oprigtige bekymring, er, at hver gang jeg spørger ministeren, hvordan hun har tænkt sig at få det HCB-affald op – for det er der ingen eksperter i verden der kan fortælle mig – så er det eneste svar, jeg får, at det er forsikret for så og så mange penge.
Jeg har brug for en minister, der kan overbevise mig om, at hvis det her skib kæntrer, så klarer den danske miljøminister skærene, for det er os og ingen andre, der udsætter verden for den risiko.
Benny Engelbrecht (S), 2010-11-17:
Men der må jo nødvendigvis have været en dialog med Australien om, hvordan de har tænkt sig at løse hele deres problem.
I den tænkte situation, at vi nu har modtaget 6.100 t og siger nej tak til de næste 10.000 t, så står Australien med nøjagtig det samme problem, som de hele tiden har haft – lidt mindre, ja, naturligvis – men de vil så stadig væk enten skulle finde et land, som er parat til at modtage affaldet, eller alternativt selv bygge et anlæg i Australien, som skal gøre det.
Har man haft en dialog med Australien om, om der er andre lande, som vil tage de resterende 10.000 t, i det tilfælde at Danmark ikke vil?
Karen Ellemann (V), 2010-11-17:
Altså, nu forholder det sig sådan, at Danmark har modtaget en ansøgning fra Australien.
Det er det, som Danmark har behandlet.
Australiens sådan øvrige håndtering af resten af lageret synes jeg er at tage forskud på en diskussion, som er uaktuel på nuværende tidspunkt, for lige nu og her handler det altså om, at Danmark har givet en tilladelse til import af 6.100 t HCB.
Det er fuldstændig korrekt, at der er yderligere 10.000 t midt i Sydney, Botany Bay, som skal destrueres.
Hvad Australiens videre plan er for, hvordan de vil ansøge om at få det destrueret, kan jeg ikke redegøre for nu, for jeg kender den ikke.
Jeg kan blot sige, at mig bekendt har Danmark ikke modtaget yderligere ansøgninger end for de 6.100 t.
Det kan jeg bekræfte: Danmark har ikke modtaget yderligere ansøgninger.
Benny Engelbrecht (S), 2010-11-17:
Men der har stadig væk været en dialog om den samlede mængde.
Det må der nødvendigvis have været, idet man har konkluderet, at man ikke i Australien selv er i stand til at håndtere det her affald, altså at behandle det inden for Australiens egne grænser.
Så der må nødvendigvis have været en overvejelse om, hvorvidt den samlede mængde på de her lidt over 16.000 t har været tilstrækkelig til at opbygge et anlæg.
Ergo må man også have haft nogle overvejelser omkring den samlede mængde.
Lad mig spørge lidt mere specifikt: I det tilfælde, at ingen andre lande vil hjælpe Australien med at komme af med de sidste 10.000 t, føler ministeren sig så forpligtet til, at vi på baggrund af den holdning, som ministeren i øvrigt har forelagt, skal tage imod det?
Karen Ellemann (V), 2010-11-17:
Det var et meget langt og kompliceret spørgsmål, som jeg har et meget kort, klart svar på: Nej.
Som jeg også sagde tidligere, er der ikke skabt præcedens i forhold til andre ansøgninger.
Hans Christian Schmidt (V), 2010-11-17:
Man kan sige det meget enkelt, men det er jo noget indviklet noget, for en sådan tilbagebetalingsmekanisme hedder i sin rette form en claw-back, hvor claw betyder en klo.
Det vil altså sige, at man tager det, man har betalt for meget, tilbage, og det var afgørelsen i en statsstøttesag ved Europa-Kommissionen vedrørende et kontrakttilskud til DSB.
Afgørelsen fra Europa-Kommissionen er jo retligt bindende, og det vil sige, at har man betalt for meget ind – og det kan man vurdere at vi har – ja, så skal man have det tilbage igen.
Det andet er, at der er sket en stor opsparing i DSB, og det er jo kun almindeligt, at hvis et selskab går ind i nogle tider, der er lidt trange, bruger man selvfølgelig opsparede midler.
Det tror jeg alle kender fra deres egen virksomhed eller fra deres egen arbejdsplads.
Endelig vil vi her også, og det er DSB enig i, kunne reducere nogle midler i administration og i reklamer.
Det er jo meget nemt, fordi det nøjagtigt er præciseret, hvor man kan hente dem.
Og når jeg siger, at man ikke kan hente dem der, hvor det går ud over passagererne, så kan jeg selvfølgelig også sige, at det ikke går ud over passagererne.
Men jeg er nødt til at sige, at det er klart, på så kort tid og uden at vi har gjort regnskaberne op, kan vi jo ikke vide nøjagtigt, hvordan det ender.
Det er vi jo nødt til at lade regnskabet fortælle os, når vi ser det.
En ting kan jeg sige sikkert: Ja, det vil blive lige på de tre områder, jeg har sagt lige nu.
Det bliver med den claw-back et sted mellem 100 og 300 mio. kr.
Og det bliver sådan, at DSB går ind og kigger på administration og reklame og ser som på enhver anden virksomhed på, om der er nogle midler her, som man kan finde.
Så nej, det kommer ikke til at gå ud over passagererne.
Magnus Heunicke (S), 2010-11-17:
Det her spørgsmål, det sidste i dag, handler jo om, hvilket beslutningsgrundlag der lå for at skære de 300 mio. kr., og det er det, der er interessant at få at vide nu.
Hvad gør vi?
Ring til Transportministeriet og spørg, om ikke vi kan få 300 mio. kr., hvorefter ministeren siger: Jo, det kan nok godt lade sig gøre.
Hvem er det, der har fundet på det, og hvem er det, der så har sagt ja?
Er handsken blevet smidt – kan man sige – fra Finansministeriets side, eller er det Transportministeriet?
Hans Christian Schmidt (V), 2010-11-17:
Nu er jeg jo altså en del af regeringen, og hvis finansministeren har et problem med penge til budgettet, har jeg jo også et.
Sådan er det at være i regering.
Der er da alle for en, en for alle.
Så enkel er verden.
Derfor ville det da være underligt, hvis jeg ikke synes at jeg kunne bidrage med det her, at jeg så ikke gjorde finansministeren opmærksom på det, og der har jeg haft et godt møde, hvor vi diskuterede det.
Det er jo netop rigtigt, at jeg kan fortælle grundlaget her, nemlig claw-back-systemet, at der er opsparede midler.
Jeg skal da vide som transportminister, hvad der er af opsparede midler, hvad der er i claw-back, og selvfølgelig også, hvad der er af andre muligheder, som jeg har drøftet både med direktøren og formanden for DSB's bestyrelse, nemlig omkring administration og reklame.
Der har de også ment, at her kan man godt hente noget.
Så har jeg selvfølgelig givet mit ord på, at jeg kan skaffe de her 300 mio. kr., ellers havde jeg aldrig sagt det.
Så det bliver sådan, vi finder de 300 mio. kr.
Karl H. Bornhøft (SF), 2010-11-17:
Vil ministeren være med til at sikre den patientgruppe, der ved fremkomsten af de biologiske lægemidler til bl.a. psoriasisgigt har mistet deres mulighed for at modtage klimabehandling, som i årevis har hjulpet dem, fortsat klimabehandling, indtil der foreligger dokumentation for klimabehandlingens virkning, jf. også beslutningsforslag nr. B 98 fra folketingsåret 2009-10?
Spørgsmålet lyder i al sin enkelhed: Vil ministeren være med til at sikre den patientgruppe, der ved fremkomsten af de biologiske lægemidler til bl.a. psoriasisgigt har mistet deres mulighed for at modtage klimabehandling, som i årevis har hjulpet dem, fortsat klimabehandling, indtil der foreligger dokumentation for klimabehandlingens virkning, jf. også beslutningsforslag nr. B 98 fra folketingsåret 2009-10?
Bertel Haarder (V), 2010-11-17:
Jeg er sikker på, at spørgeren er enig med mig i, at det altså ikke skal være indenrigs- og sundhedsministeren, som beslutter, hvilke behandlinger bestemte patientgrupper skal have.
Sådanne beslutninger skal selvfølgelig træffes på et fagligt grundlag, og det gælder også beslutningen om, hvorvidt patienter med psoriasisgigt skal have den ene eller den anden form for behandling.
Den beslutning, som er truffet, er truffet, på baggrund af at der ikke er evidens for en gavnlig effekt af klimabehandling af psoriasisgigt, og det skal ses, i forhold til at der er evidens for behandling af psoriasisgigt med biologiske lægemidler.
Hertil kommer, at behandlingen med biologiske lægemidler er i hastig udvikling.
Det betyder også, at hvis en patient ikke kan tåle det ene biologiske lægemiddel, kan patienten muligvis tåle et af de andre.
Ministeriet har bedt Det Nordiske Cochrane Center om at belyse, hvilken dokumentation der foreligger for effekten af klimabehandling af patienter med psoriasisgigt.
Konklusionen på Cochranereviewet, som jeg ved spørgeren også kender, er, at der mangler relevante forsøg, der viser effekten af klimabehandling af patienter med psoriasisgigt.
Man kan derfor ikke drage nogen konklusioner om effekt eller fravær af effekt på det foreliggende grundlag.
Den slags forsøg skal jo være det, der med et fint ord hedder randomiserede, det vil sige, at det altså skal være et tilfældigt udpluk, der optræder i forsøget.
Karl H. Bornhøft (SF), 2010-11-17:
Jeg kan forstå, at ministeren ikke helt har opdaget nuancen i spørgsmålet, og derfor vil jeg godt indledningsvis sige til ministeren, at han skal være opmærksom på, at der rent faktisk i B 98 står: »Folketinget pålægger regeringen inden udgangen af folketingsåret 2009-10 at tage initiativ til, at der iværksættes en videnskabelig«
– og det er der, randomisering kommer ind i billedet –
»undersøgelse af klimabehandlingens virkning på psoriasis og psoriasisgigt.
Det siger jeg, for hvis ministeren havde læst tilbage i beslutningsforslaget og referatet af behandlingen af det dengang, ville han have kunnet se, at det, man i første omgang blev enige om, var, inden man satte en videnskabelig undersøgelse i gang, at finde ud af, om Cochrane Centeret havde noget, som de kunne finde igennem et review.
Så derfor er mit spørgsmål altså ganske enkelt ikke, om ministeren kan forstå Cochrane Centerets budskab, men om ministeren nu, efter at vi har ventet på det her budskab i lang tid, vil forholde sig til det egentlige hovedproblem, nemlig at vi har givet en lang række mennesker en behandling i over 30 år, som vi har ikke haft en videnskabelig dokumentation for, men som vi har haft en klinisk dokumentation for.
Vil ministeren nu være med til at skaffe den videnskabelige dokumentation?
Magnus Heunicke (S), 2010-11-17:
Det er jo et tal, som finansloven klart definerer, og ministeren har lige sagt, at ministeriet i hvert fald ikke ved, om det er 50 mio. kr., det er 100 mio. kr., det er 200 mio. kr., eller det måske er 300 mio. kr. Bare det var det, så har vi jo ikke nogen problemer, så er det jo sådan set bare, som det er, men vi ved rent faktisk ikke, hvor mange penge af de krævede besparede 300 mio. kr., som er den her claw-back-klausul, som åbenbart er automatiske – jeg tror, at de fleste kan forstå, at det jo bare må inddrages – og hvor mange der skal komme andre steder fra.
Så er jeg jo nysgerrig: Hvordan kan ministeren så stå her og garantere, at det ikke kommer til at kunne mærkes hos dem, der tager toget, når man ikke fra ministeriets side ved, hvor stor en del af beløbet der skal tages fra driften af DSB?
Skal det forstås således, at når det drejer sig om denne claw-back, ville det simpelt hen være i strid med EU-afgørelse, hvis det var sådan, at vi ikke indførte dette her?
Er det sådan set bare en udmøntning af en EU-afgørelse, som vi jo helt klart er nødt til at rette os efter?
Derefter er jeg nysgerrig efter at vide, hvor stor en procentdel af de 300 mio. kr. der så vedrører det, som vi kan hegne ind til at være – hvis det er sådan, det er – EU-betinget lovgivning, som vi er nødt til at rette os efter.
Hvor stor en procentdel er det, og hvor stor en procentdel skal vi tage på effektivisering og færre reklamer og de ting, ministeren nu nævner her?
Hans Christian Schmidt (V), 2010-11-17:
Jeg er nødt til at sige, at der ikke er noget med effektivisering.
Der sker intet, der berører passagererne – intet!
Og derfor er jeg nødt til at sige, at den claw-back-institution er der ingen, der kan give et præcist tal på.
Når jeg spørger i ministeriet, er de bedste skud, at det ligger et sted mellem 100 og 300 mio. kr., og jeg kan bare sige, at på nuværende tidspunkt er vi ikke i stand til at sige, hvad det er.
Vi kan konstatere, hvor meget der ligger af opsparede midler i DSB, og her kan vi gå ind og sige, at de penge må være med til at fylde op på kort sigt.
Det er klart, at selve administrationen og reklamerne også vil give et beløb.
Jeg har lige haft et møde, hvor både DSB’s direktør og DSB’s bestyrelsesformand deltog, og det er klart, at vi er enige om, at det kan vi stå på mål for, og det vil så være sådan, at vi får det udmøntet, når oplysningerne kommer ind til os.
Men det er klart, at vi kan levere de 300 mio. kr.
Magnus Heunicke (S), 2010-11-17:
Ministeren har åbenbart gjort sig tanker om, at der også er nogle reklamer, som DSB kan skære ned på, og det er jo logisk, for det kan man altid skære ned på.
Sagen er bare den, at siden man bruger et vist beløb på reklamer hvert år fra DSB's side, må det jo være, fordi de virker.
Vi kan jo se fra andre brancher – det kan være bilbranchen, det kan være slik eller chokolade, eller hvad det nu kan være – at man også bruger penge på annoncer.
Selv partiet Venstre bruger penge på annoncer, fordi de selvfølgelig virker, og frygter ministeren så ikke, at hvis man skal skære ned på annoncerne, så der er færre Harryreklamer og andet, er der simpelt hen færre, der vil bruge toget, og så får DSB altså færre indtægter og færre, der gør det, vi godt vil have, nemlig bruger den kollektive trafik?