Morten Bødskov (S), 2012-01-17:
Tak for det, formand.
Beslutningsforslag nr. B 3 opfordrer regeringen til inden den 1. marts 2012 at fremsætte et forslag, der ændrer straffeloven, så identitetstyveri og identitetssvindel indgår som en selvstændig forbrydelse, der kan straffes med fængsel i op til 2 år.
Jeg vil indledningsvis gerne slå fast, at jeg har stor sympati for intentionerne bag forslaget.
Identitetstyveri er et meget alvorligt emne, og jeg tror, at vi alle kan sætte os ind i, at det at få stjålet og misbrugt sin identitet må være dybt krænkende og frustrerende for de berørte ofre.
Det er imidlertid i den sammenhæng vigtigt at være opmærksom på, at identitetstyveri og identitetsmisbrug spænder meget vidt, idet de enkelte tilfælde varierer fra mindre forhold, der ligger uden for det strafferetlige område, til meget grove sager om bl.a. bedrageri.
Men de fleste former for identitetstyveri er i vidt omfang allerede i dag kriminaliseret i straffeloven.
Identitetstyveri sker i praksis ofte som led i forskellige former for formueforbrydelser.
Identitetstyveri kan altså eksempelvis foregå, ved at gerningsmanden får kendskab til en anden persons bank- eller kreditkortoplysninger og herefter over internettet bestiller varer i den pågældendes navn med en levering til sin egen adresse.
Der kan også tænkes tilfælde, hvor gerningsmanden i en anden persons navn bestiller kreditkort eller indgår låneaftaler.
Jeg kan også nævne, at politikredsene i de senere år har efterforsket en række sager, hvor e-mail-konti er blevet overtaget via hacking med henblik på at samle informationer om ejeren af den enkelte e-mail-konto, ligesom der har været efterforsket sager, hvor en persons spillekonto hos en spilleudbyder på internettet er blevet hacket og tømt for betalingsmidler.
Identitetstyveri kan også foregå, ved at en person opretter en falsk profil på internettet, hvor den pågældende udgiver sig for at være en anden eksisterende person.
Hvis den pågældende i den forbindelse videregiver oplysninger om den pågældende person, vil det efter omstændighederne kunne udgøre en overtrædelse af straffelovens § 264 d om uberettiget videregivelse af bl.a. meddelelser vedrørende en andens private forhold.
Der vil også kunne være tale om en strafbar ærekrænkelse efter straffelovens § 267, hvis man eksempelvis bruger profilen til at fremstille den pågældende i et dårligt lys ved at give udtryk for ekstreme synspunkter, som den pågældende ikke kan tillægges.
Forslagsstilleren finder, at der er brug for en særskilt bestemmelse om identitetstyveri i straffeloven.
Som jeg netop var inde på, er den form for identitetstyveri, hvor en andens identitet benyttes til at begå en strafbar handling, jo i sagens natur allerede kriminaliseret efter forskellige bestemmelser i straffeloven, herunder som led i en formueforbrydelse eller som strafbare freds- og ærekrænkelser.
Jeg mener derfor ikke, at en særskilt kriminalisering af identitetstyveri vil have nogen reel merværdi i forhold til indsatsen på området, og regeringen kan således ikke støtte et forslag herom.
Når det er sagt, vil jeg gerne understrege, at regeringen tager problemet med identitetstyveri alvorligt, og det vil også fremgå, når jeg nu vender mig mod den del af bemærkningerne til beslutningsforslaget, som vedrører den politimæssige indsats og den generelle forebyggelse af identitetstyveri og identitetssvindel.
Sager om identitetstyveri og identitetsmisbrug bliver i første række efterforsket af personalet i den konkrete politikreds, hvor det strafbare forhold er begået.
Rigspolitiet har forskellige muligheder for at bistå politikredsene i efterforskningen af sager om identitetstyveri og identitetsmisbrug.
Kriminalteknisk Center i Rigspolitiet kan f.eks. bistå med undersøgelser af fysiske dokumenter, som kan bære spor af en gerningsmand.
Rigspolitiets Nationale IT-Efterforskningscenter, NITEC, kan derudover yde bistand med tekniske undersøgelser af it-udstyr, som kan indeholde elektroniske spor.
Denne bistand vil typisk bestå i, at efterforskere hos NITEC indhenter oplysninger i form af såkaldte logfiler hos internetudbyderne.
Logfilerne, herunder særligt IP-adresserne, er ofte afgørende for opklaringen af det enkelte strafbare forhold.
Det er Rigspolitiets vurdering, at etableringen af NITEC i 2005 har fremmet politikredsenes indsats i forhold til forebyggelse og efterforskning af it-kriminalitet.
Det gælder bl.a. sager om identitetstyveri og identitetsmisbrug via internettet.
Det anføres i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at politiet skal sikres de nødvendige ressourcer og redskaber til efterforskning af sager om identitetstyveri.
Der peges bl.a. på en udvidelse af logningsreglerne.
Rigspolitiet har i den anledning oplyst, at politiet allerede i dag er i besiddelse af en række relevante værktøjer til efterforskning af sager om identitetstyveri og identitetsmisbrug.
Rigspolitiet har samtidig oplyst, at man følger udviklingen på området tæt, bl.a. med henblik på at vurdere, om der i lyset af den teknologiske udvikling kan være behov for yderligere tiltag.
Når det gælder politiets efterforskningsredskaber, kan jeg i øvrigt nævne, at en arbejdsgruppe under Justitsministeriet og Erhvervs- og Vækstministeriet for tiden er ved at overveje, hvordan oplysninger om brugere af internetcafeer, gratis hotspots og internetadgang på biblioteker kan registreres, så det sikres, at politiet har mulighed for at sammenholde oplysninger om brugerne med oplysninger om det enkelte kommunikationsapparat.
Jeg ser frem til at modtage arbejdsgruppens anbefalinger og forslag til konkrete initiativer på området.
Men når alt det her er sagt, er man nødt til at have sig for øje, at denne type af sager kan være vanskelige at opklare, fordi gerningsmændene ofte søger at sløre eller at slette de elektroniske spor, som kunne danne grundlag for en effektiv efterforskning.
Det kan derfor være vanskeligt at afdække identiteten på den enkelte gerningsmand.
Bekæmpelse af identitetstyveri kræver derfor en bredspektret indsats, der involverer såvel politi og andre myndigheder som den enkelte borger.
Der er bl.a. behov for at videreudvikle sikkerhedsprocedurer hos myndigheder og virksomheder, der håndterer personoplysninger, ligesom der er behov for at skærpe legitimationskrav på områder, hvor identitetsmisbrug typisk forekommer.
Dernæst kræves det, at man fortsat fra myndighedernes side har fokus på at højne det tekniske niveau for en sikker identifikation af personer, der indgår aftaler eller anvender offentlige selvbetjeningssystemer på internettet.
Endelig er der behov for øget bevågenhed hos den enkelte borger.
Hvis identitetstyveri på effektiv vis skal kunne forebygges, må vi alle i vores dagligdag være meget opmærksomme på, at vi ikke uforvarende udleverer personoplysninger til uvedkommende.
Herudover må vi sørge for at sikre vores eget private it-udstyr.
Det kan f.eks. dreje sig om at knytte en adgangskode til den trådløse internetadgang derhjemme.
Herudover har der i den årlige kampagne, og den hedder »netsikker nu«, været sat fokus på at fremme sikker adfærd blandt borgere på internettet.
Men som sagt er det bestemt ikke kun borgerens eget ansvar at forhindre identitetstyveri og identitetsmisbrug.
Virksomheder og myndigheder, der betjener borgerne i situationer, hvor der kan være særlig adgang til identitetsmisbrug, må naturligvis være opmærksomme på at stille skærpede legitimationskrav.
Det gælder f.eks. pengeinstitutter ved indgåelse af låneaftaler eller oprettelse af bankkonti; det gælder også kommuner, bl.a. i forbindelse med anmeldelse af flytning.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget anføres det endvidere, at det er vigtigt, at der tages hånd om ofrene.
Det er jeg naturligvis meget enig i, og jeg vil gerne understrege, at regeringen lægger stor vægt på, at de, der bliver ofre for forbrydelser, behandles med alvor og respekt, og at de får den hjælp og støtte, der er relevant og effektiv i situationen.
Det fremgår jo bl.a. også af regeringsgrundlaget, som hedder »Et Danmark, der står sammen«, at regeringen har det som en central prioritet, at der bliver færre ofre for kriminalitet, og at de personer, der desværre bliver udsat for kriminalitet, også bliver hjulpet. Når det gælder ofre for identitetstyveri, kan de pågældende allerede i dag rette henvendelse til Digitaliseringsstyrelsen og få råd og vejledning.
Det drejer sig bl.a. om, hvilke præventive foranstaltninger offeret selv kan iværksætte for fremadrettet at reducere risikoen for misbrug af den pågældendes identitet.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang gerne understrege, at identitetstyveri og identitetsmisbrug er kriminalitetsformer, jeg som justitsminister ser med stor alvor på, og jeg lægger stor vægt på, at politiet også fremover har fokus på indsatsen for at bekæmpe identitetstyveri og identitetsmisbrug.
Når det gælder en særskilt kriminalisering af identitetstyveri, er
det som sagt efter regeringens opfattelse hverken et hensigtsmæssigt eller nødvendigt tiltag.
Dertil kommer, at politiet har oplyst, at de er i besiddelse af en række relevante redskaber til efterforskning af disse sager.
Det er samtidig vigtigt at understrege, at forebyggelse af disse sager jo i høj grad forudsætter, at såvel myndigheder som borgere også selv er opmærksomme på, hvordan man anvender it-udstyr på en sikker vis.
Der vil jeg bare til slut sige, at Økonomi- og Indenrigsministeriet har oplyst, at der ikke i dag i cpr-loven er hjemmel til, at en person, der udsættes for identitetstyveri, kan få udstedt et nyt personnummer.
Men ministeren har oplyst, at man vil tage initiativ til, at vi iværksætter drøftelser mellem Økonomi- og Indenrigsministeriet og Justitsministeriet med henblik på at undersøge, om der kan være tilfælde, hvor tildeling af et nyt personnummer kan have en effekt i henseende til netop at forhindre yderligere identitetsmisbrug.
Men som sagt: Regeringen kan ikke støtte forslaget.
Det er ikke regeringens opfattelse, at der er behov for at lave om på det lovforslag, som er fremsat.
Vi synes, at det er en ganske fin udmøntning af den rigtig gode aftale, som vi har lavet med både Enhedslisten og Liberal Alliance.