Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-12:
Jeg vil starte med at sige, at jeg ikke har nogen intentioner om at kunne konkurrere med hr. Per Clausen om, hvem der har frekventeret flest værtshuse, eller hvad det var, spørgsmålet gik på, men jeg har selvfølgelig også nogle år til at kunne komme op på samme alderstrin, og så kan det jo være, at jeg alligevel kan indhente det.
Spøg til side.
Liberal Alliance stemmer for lovforslaget.
Vi er utrolig begejstrede for, at forligskredsen har fundet frem til, at man skal udsætte revideringen af den her lov, for vi frygter, hvad der sker, når loven skal revideres.
Det, jeg frygter der vil ske, er, at man vil indsnævre rammerne endnu mere: Man vil tage endnu mere af folks personlige frihed fra dem, tage endnu mere af folks personlige ansvar fra dem.
I Liberal Alliance frygter vi generelt, at vi får et Big Mother-samfund, hvor man tager ansvaret væk fra borgerne; hvor 179 folketingsmedlemmer tror, at man kan sidde herinde og være klogere end borgerne selv og bestemme, hvordan de skal leve deres liv; hvor man tror, at man kan indskrænke deres frihed, sådan at de slipper for deres ansvar.
Det er en tendens, vi er imod og vil bekæmpe.
Derfor mener vi også, at man skal gøre op med kvadratmeterspørgsmålet i lovgivningen og tillade rygning på alle værtshuse, restauranter og serveringssteder.
Jeg håber helt personligt, at der stadig vil være utrolig mange restauranter, der vil have et frivilligt rygeforbud, for det kan da sagtens være irriterende at skulle spise sin mad et sted, hvor der bliver røget – sådan har jeg det i hvert fald selv – men det betyder nødvendigvis ikke, at lovgivningen skal ordne det for mig.
Jeg kan jo også bare lade være med at gå derhen, hvor de ikke har indrettet det sådan, som jeg gerne vil have det. Når det er blevet sådan, at man fra et politisk flertals side synes, at man kan tillade sig at lave regler for, om der må ryges på et værtshus, fordi alle jo har ret til at komme hvor som helst som kunde eller som arbejder, eller hvad ved jeg, så er det jo udtryk for, at man kollektiviserer det private.
Det er det private område, det er mit værtshus, hvis det er mig, der har det, og hvis der er folk, der vil købe mine produkter, folk, der vil arbejde i min virksomhed, så burde den – ja, nu skal jeg jo ikke sige sjove udtryk – sag være ordnet.
Så bliver der sagt: Ja, men der er jo også mange, der godt kunne tænke sig at holde op med at ryge, skal vi ikke hjælpe dem?
Jamen der er også folk, der kunne tænke sig at holde op med at spise så meget eller drikke så meget, skal vi ikke hjælpe dem?
Hvad med dem, der har lyst til at se lidt mindre fjernsyn?
Skal vi ikke hjælpe dem og sørge for, at tv ikke må sende efter kl. 22.00, sådan at vi for deres skyld selvfølgelig sørger for, at de får det liv, som de egentlig gerne vil have, men som de åbenbart ikke kan tage sig sammen til at få?
Så er der hele myten om Irland, om, hvor fantastisk det er gået i Irland, efter at man har indført rygeforbud der.
Lad mig bare give et par enkelte fakta: De sidste 5 år er der lukket 1.500 restauranter, pubber, barer, hoteller i Irland.
Der har ikke været så mange rygere i Irland, som der er nu, i de seneste 11 år.
De 16-30-årige irere ryger markant mere end den gennemsnitlige befolkning, og man har mistet en årlig omsætning på 4 mia. kr., det er da også værd at tage med.
En omsætning på 4 mia. kr. kunne man søreme da have lavet meget sundhedsbehandling for, hvis det var det, man gerne ville.
Man kunne have lavet rigtig mange gode ting, hvis det var det, man ville.
Sidst, men ikke mindst, vil jeg endnu en gang sige: Vi stemmer for forslaget, men jeg synes, at det er på sin plads at sige, at vi i Liberal Alliance forventer, at så længe vi har en borgerlig-liberal regering, og det håber vi at have i mange år endnu, bør man satse på, at folk skal kunne gøre, som de vil, når de ikke generer andre, og at de også har en personlig frihed og et personligt ansvar.