Line Barfod (EL), 2009-04-22:
De påstår, at de er store tilhængere af, at det i høj grad er arbejdsmarkedets parter, der skal regulere forholdene på arbejdsmarkedet.
Man hører om, hvor glade de er for fleksicurity.
Den tidligere beskæftigelsesminister har rejst rundt i hele verden for at fortælle om flexicurity.
Men det, regeringen gør her, er jo det stik modsatte, og jeg synes, at det, man skal måle en regering på, ikke er, hvad den går rundt og prøver at sælge sig selv på, men på, hvad den rent faktisk gør.
Her gennemfører man en total omlægning af arbejdsmarkedsindsatsen i Danmark, stik imod det, arbejdsmarkedets parter ønsker, og ikke bare stik imod det, de ønsker, men man gør det, som de kraftigt advarer imod.
Det er ikke kun fagbevægelsen, der er imod det.
Det er i høj grad også arbejdsgiverorganisationerne, som er lodret imod det, som regeringen og Dansk Folkeparti her vil gennemføre, fordi det vil være ødelæggende for det danske arbejdsmarked.
I forhold til flexicurity, som man har rost så meget, og som jo handler om, at vi har et arbejdsmarked, der på den ene side er enormt fleksibelt i forhold til at kunne fyre folk og hurtigt kunne få folk i arbejde igen, og på den anden side giver dem, der bliver arbejdsløse, en vis social sikkerhed, så har regeringen lige siden sin tiltræden arbejdet på at udhule sikkerhedsdelen, securitydelen, ved konstant at skære i de forskellige ydelser og også ved at udhule dagpengene ganske betragteligt.
Det, de så går ind og gør her, er, at de også i stort omfang fjerner fleksibilitetsdelen.
De går ind og gør i høj grad arbejdsmarkedet langt mindre fleksibelt.
I stedet for at have et arbejdsmarked, som dækker større områder, hvilket jo har været helt naturligt i Danmark, hvor der tænkes på tværs af kommunegrænserne, og hvor der overhovedet ikke tænkes på kommunegrænser, men hvor der ses på de forskellige virksomheder i området og på, hvor der er brug for arbejdskraft, hvad der kan laves af omskolingsforløb, uddannelsesforløb osv., så folk kan komme i arbejde, så går man nu ind og sætter en række hegn rundt om hver eneste kommune.
Man ser på, hvor det økonomisk vil være mest fornuftigt for en kommune, mens man ikke ser på, hvad der er bedst for arbejdsmarkedet, og ikke ser på, hvad der er bedst for de arbejdsløse, men derimod ser på, hvad der her og nu er bedst for kommunekassen.
Det kan nemlig blive rigtig, rigtig dyrt, hvis kommunen ikke gør det.
Så kan det betyde, at kommunen må lukke skoler, plejehjem, børnehaver osv., og derfor vil kommunerne i stort omfang gøre det, som regeringen ønsker, og se på kommunekassen.
Hvis man i den her model ser på kommunekassen, så betyder det altså, at det bedst kan betale sig for kommunen at forhindre, at nabokommunerne får deres borgere i arbejde, og sørge for, at kommunen får sine egne borgere i arbejde.
Det er en højst besynderlig tilgang til arbejdsmarkedet, og jeg synes, at det er svært at forstå, at regeringen, på trods af at den er så optaget af privatisering, alligevel er så ligeglad med, at den smadrer den mulighed, som vi har, for at have et godt, sammenhængende arbejdsmarked.
Det er også ødelæggende for kommunernes økonomi.
Det tror jeg ikke at regeringen er så optaget af.
Det, vi har set indtil nu, er jo tværtimod, at regeringen stædigt forfølger den plan, som den tidligere statsminister, Anders Fogh Rasmussen, lagde i sin bog om minimalstaten, som både Anders Fogh Rasmussen og den nuværende finansminister flere gange har udtalt at de er i gang med.
De har meget klart fortalt om, at planen går ud på, at det private forbrug skal stige langt mere end det offentlige forbrug, og at det gælder om stort set ikke at have nogen stigning i det offentlige forbrug.
Så er det klart, at det set ud fra den synsvinkel er fint at gøre, hvad man kan, for at underminere kommunernes økonomi, så man sikrer, at man får skåret ned på det offentlige forbrug.
Man går ikke ud og siger, at den model, som man her lægger op til - det, som man regner med fra regeringens og Dansk Folkepartis side - betyder, at de kommuner, hvor arbejdsløsheden er større end i nabokommunerne, af den grund kommer til at skulle lukke skoler, børnehaver, skære i ældreplejen osv. i de kommende år.
Den her model kommer også til at give store problemer for de mennesker, det handler om.
Det tror jeg heller ikke at regeringen går så meget op i.
Det ser det ikke ud til, når man ellers ser på, hvad regeringen gennemfører, og hører på de debatter, som vi jævnlig har, om konsekvenserne af regeringens politik, hvor man ikke engang lader sig anfægte af, at der i dag er børn i Danmark, som må gå sultne i seng.
Det er ikke noget, der berører regeringen dybt.
Men jeg vil sige, at det for os andre bør være noget, som vi er meget optaget af, og det undrer mig, at en række af medlemmerne af regeringspartierne og Dansk Folkeparti overhovedet ikke er optagede af, hvad det her kommer til at betyde for mennesker.
Vi har under debatten - og andre ordførere har også været inde på det talt om, at vi risikerer, at aktiveringsfabrikkerne kommer igen i stort omfang.
Vi risikerer med den krise, vi står midt i, hvor arbejdsløsheden vokser voldsomt, ungdomsarbejdsløsheden vokser, at vi kommer til fuldstændig at tabe årgange af unge på gulvet.
Vi risikerer, at der bliver årgange af unge, hvor en stor del af dem aldrig nogen sinde får fodfæste på arbejdsmarkedet.
En række af de unge, der i denne tid bliver færdige på de tekniske skoler, bliver færdige med deres uddannelse inden for forskelligt håndværk,
står uden at kunne komme i arbejde.
Hvis man aldrig nogen sinde har arbejdet inden for faget, vil de unge stå bagest i køen i forhold til at få arbejde, selv om der kommer gang i byggeriet igen om nogle år, og vi risikerer, at de aldrig får arbejde, sådan som vi så det sidst, vi havde en stor ungdomsarbejdsløshed.
Jeg synes, det er mærkeligt, at der ikke er en større bekymring for, hvad der sker med de her unge, hvad er det, der kommer til at ske med den model, man lægger op til her.
Vi risikerer, at man ikke gør noget som helst for de unge andet end at sætte dem i gang med en eller anden form for tvangsaktivering, sætte dem ind på nogle aktiveringsfabrikker eller madpakkeaktivering eller andet, som absolut ikke får givet dem nogen kvalifikationer og får sikret, at de kommer i gang med noget arbejde.
Når man så ser på, hvad grunden egentlig er til, at regeringen laver det her, er det svært at få øje på andet end det, som vi også har diskuteret i dag, nemlig at det er, fordi regeringen er fuldstændig forhippet på at få privatiseringen i gang, ligesom vi har set på sundhedsområdet, at det, regeringen var optaget af ikke var at hjælpe de syge, men at få privatiseret så meget som muligt og flytte så mange af skatteborgernes penge som muligt over i det private sundhedsvæsen.
Vi ser altså også her, at man er fuldstændig ligeglad med, hvad konsekvensen vil være for arbejdsmarkedet, for den kommunale økonomi, for de mennesker, det handler om, men det, man er optaget af, er at flytte så mange penge som muligt over til private aktører, for at så mange skatteborgerkroner som muligt skal bruges til at få styrket de private firmaer på det her område.
Jeg synes, at det vil klæde regeringen, hvis man åbent og ærligt går ud og siger til borgerne, også nu hvor vi står i et kommunalt valgår, at det er det, man ønsker, så der bliver et klart valg for borgerne: Ønsker man den privatisering, som regeringen lægger op til for skatteborgerkroner, eller vil man hellere vælge nogle andre partier, der ønsker at sikre stærke fællesskaber, ønsker at skatteborgerpengene skal gå til fællesskaber og til fælles velfærd, hvor vi demokratisk bestemmer, hvad pengene skal gå til?
Jeg håber meget, at regeringen bliver presset så meget bl.a. af arbejdsgiverorganisationer, og af Dansk Folkeparti, hvis de på et tidspunkt begynder at lytte, så vi kan nå at få taget det her af bordet.
Der er mulighed for det, og det vil være katastrofalt i forhold til den krise, vi står midt i, hvis regeringen alligevel vælger at gennemføre det her.
Som det nok er fremgået meget klart, er vi imod forslagene.