Benedikte Kiær (KF), 2011-02-24:
Jeg vil først og fremmest sige tak for den spændende debat, der har været omkring de anbefalinger, der kom fra Familie- og Arbejdslivskommissionen, og de anbefalinger, som var møntet på en lang række aktører.
Der har her været meget diskussion om, hvor meget regeringen så egentlig har fået gennemført.
På nogle af ordførerne lyder det, næsten som om alle de her 31 anbefalinger var noget, som regeringen burde have gennemført, og det var for dårligt, at regeringen ikke havde gennemført dem alle.
Der vil jeg blot lige sige, at jeg bestemt ikke mener, at det er regeringens rolle og ansvar f.eks. at sørge for, at tillidsrepræsentanternes arbejde med balance styrkes.
Det mener jeg faktisk er noget, der ligger hos arbejdsmarkedets parter.
En anden anbefaling peger faktisk på, at arbejdsmarkedets parter bør indgå en aftale om, at lønmodtagere kan tage fri med løn i forbindelse med alvorlig sygdom hos deres forældre.
Det fortæller bare, at ordførerne fra Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti ikke har været inde at studere de her anbefalinger rigtigt og rubricere dem i forhold til, hvem det egentlig er, de er møntet på.
Der er 31 anbefalinger, og skal man lave en gruppering, viser det sig, at 14 af de her anbefalinger er noget, som regeringen skal arbejde med, 7 af anbefalingerne er til arbejdsmarkedets parter, 5 er møntet på kommunerne, og de sidste 5 anbefalinger er rettet mod de individuelle arbejdspladser.
Det interessante i den her diskussion er så, hvad regeringen har gjort i forhold til de 14 anbefalinger, som var rettet mod regeringen som nogle af de ting, som regeringen kunne tage fat på og arbejde videre med at få gennemført.
Ja, så kan jeg sige, at 9 af de 14 faktisk er noget, regeringen har gennemført.
2 af dem mener vi altså hører til hos arbejdsmarkedets parter.
Vi har sagt nej til 2 andre anbefalinger, og så er vi stadig i gang med at overveje den sidste anbefaling.
22 mia. kr. er der blevet sat af de kommende år fra Kvalitetsfonden til netop det arbejde ude i kommunerne.
I det hele taget er jeg også glad for det arbejde, vi i regeringen har sammen med Dansk Folkeparti i forhold til kampen med kommunerne omkring lukkedage og de løsrevne lukkedage.
Der kom et konkret spørgsmål fra den radikale ordfører om, hvorvidt regeringen havde fået lavet en portal omkring nogle af de anbefalinger, der er til at skabe en bedre balance.
Der kan jeg glæde ordføreren med at sige: Ja, det har vi, og den har vi lavet i forbindelse med netop Balanceprisen for også at fremhæve de glimrende ting, som der er kommet inden for en lang række virksomheder, offentlige som private, store som små, i forhold til, hvordan man på den enkelte arbejdsplads bl.a. kan være med til at skubbe en bedre balance frem.
Med hensyn til stressrådgivning er det faktisk en af de anbefalinger, som kommissionen har møntet på kommunerne.
Så kom der en masse ting fra Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti.
Jeg må sige, at jeg synes, det var noget forstemmende at høre mange af de ting, der kom fra Socialdemokraterne.
Der er mange, mange løfter i den udtalelse, som den socialdemokratiske ordfører præsenterede, og der er slet ikke nogen eksempler på, hvordan man overhovedet skal finde penge til de mange løfter.
Så da den konservative ordfører sagde, at det er ufinansierede løfter, kan jeg ikke andet end at sige: Jeg er fuldstændig enig.
Når den socialdemokratiske ordfører så bliver spurgt, hvor de penge kommer fra, bliver der henvist til »En Fair Løsning« eller »Fair Forandring« og det forslag, man har lagt frem sammen med Socialistisk Folkeparti.
I det hele taget vil man tilbagerulle en lang række af de besparelser, som regeringen har været nødsaget til at foretage i forhold til genopretningspakken.
Jeg vil blot sige om »En Fair Løsning«, at »En Fair Løsning« i forvejen manglede mange penge i forhold til det, som regeringen har fremlagt i forbindelse med tilbagetrækningsreformen.
Regeringen har sagt, at der skulle findes et sted imellem 45 mia. kr. og 50 mia. kr. for at dække det hul, som den internationale krise har skabt i dansk økonomi.
Regeringen har fundet en række af de midler og er i fuld gang med at finde de resterende, bl.a. ved at fremlægge tilbagetrækningsreformen.
Men »En Fair Løsning« mangler omkring 17 mia. kr. plus de 15 mia. kr., der blev aflyst her i weekenden, hvor LO lige trak tæppet væk under de 12 minutter ekstra om dagen.
Når vi så taler om 12 minutter ekstra om dagen, kunne jeg forstå på Socialistisk Folkepartis ordfører, at det godt kunne være, at man ikke skulle arbejde så meget, og at man måske slet ikke skulle arbejde ret meget længere, og at man kunne bruge en masse andre tiltag og noget med arbejdsmiljø og noget med deltid og fuldtid og hel række andre fugle på taget.
Der må jeg altså bare lige sige, at hvis man løber væk fra »En Fair Løsning«, synes jeg, at man skal lægge noget andet på bordet, så man kan fortælle vælgerne, hvordan det er, man vil finde pengene.
Jeg synes, at det er for sølle at blive ved med at henvise til nogle kaffemøder, man skal have efter det kommende valg.
De løsninger, der skal til, de tiltag, der skal til for at finde de penge, der er behov for efter en økonomisk krise, er med til at bestemme den retning, som vi har i vores samfund.
Det er med til at have indflydelse på den enkelte families hverdag og den enkelte families balance i forhold til familieliv og i forhold til arbejdspladsen.
Begynder man så igen at tage fat på spørgsmålet om, at vi alle sammen skal arbejde noget mere – hvis det alligevel gælder; det er jo ikke helt til at finde ud af – så må jeg blot anføre, at der er jeg sådan set meget enig med ordføreren fra Kristendemokraterne, hr. Per Ørum Jørgensen, i, at det faktisk er noget, der kan gå ind og ramme børnefamilierne.
Man synes, det er forfærdeligt at gå ind med en tilbagetrækningsreform og fjerne efterlønnen.
Man vil faktisk hellere have, at det er børnefamilierne, der skal arbejde mere.
Dansk Industri har lavet en undersøgelse, som blev præsenteret i Børsen for nogle uger siden, som faktisk viste, at hvis hele det hul, der var i forslaget fra Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti, skulle finansieres, ved at vi skulle arbejde mere, ville det svare til 2½ ekstra time om ugen.
Man har også glemt at fortælle familierne, ud over at de skal arbejde mere, at de selvfølgelig skal have deres børn passet mere.
Hvad betyder det, når man skal have sine børn passet ekstra i dagtilbuddene, i daginstitutionerne?
Det betyder jo, at man skal have øgede normeringer, og det betyder jo, at det bliver dyrere ude i de enkelte kommuner at drive dagtilbud.
Det betyder i sidste ende, at familierne skal betale mere for det, for husk nu, at 25 pct. af det, det koster at passe et barn i en kommune, bliver betalt af forældrene.
Når der bliver sagt meget fra Socialdemokraternes side og Socialistisk Folkepartis side om, at der skal skabes vækst; vi skal gøre ligesom nogle af de andre lande, så synes jeg, at det kunne være rigtig sundt, hvis ordføreren fra Socialdemokraterne og ordføreren fra Socialistisk Folkeparti prøvede at kigge lidt mod nord og f.eks. se på, hvad det er, man har gjort i Sverige.
Ja, der har man bl.a. også været inde og sørge for virkelig at trimme de offentlige udgifter.
Det eneste, jeg kan få ud af at læse det forslag til vedtagelse, der kommer fra bl.a. Socialistisk Folkeparti og Socialdemokraterne, er, at vi skal øge de offentlige udgifter mere og mere.
Der bliver jeg blot nødt til at sige, at det har vi simpelt hen ikke råd til i samfundet.
Vi er et af de lande i den vestlige verden, blandt dem, vi ellers plejer at sammenligne os med, som har den største offentlige sektor, og som har det største offentlige forbrug.
Vi har simpelt hen ikke råd til at lade den offentlige sektor bare vokse og vokse.
Jeg kan love ordførerne fra Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti for, at hvis vi ikke sørger for, at vi har en effektiv god offentlig sektor, som selvfølgelig ikke vokser ud over de grænser, der er i dag, og hvis man bare giver los, som det fremgår af den udtalelse, som kommer fra ordførerne fra Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti, så vil vi se nogle konsekvenser for familierne, og det vil gå ud over den balance, der skal være mellem arbejdsliv og familieliv, og det er ikke positive konsekvenser, det ville have.
Tak for ordet.