runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Hækkerup (S), 2013-04-10:
Vi følger sådan set altid med i, om der er nogle ting, der skal reguleres eller ændres, det gør vi også på det her område.
Det er klart, at en sag som den her jo naturligvis også aktualiserer behovet for at se på det.
Når det så er sagt, vil jeg gerne sige: Den lovgivning, som man i Københavns Kommune kritiserer, er en lovgivning, der fungerer mange andre steder.
Hvis det nu kun havde været lovgivningens skyld, at der var nogle problemer, så havde det nok også været et mere generelt problem.
Det, vi har set i forhold til handicapområdet i Københavns Kommune, har jo været, at der er blevet lavet nogle forskellige undersøgelser.
Deloitte lavede en undersøgelse i 2009, som viste, at der ikke rigtig var styr på området.
Københavns Kommune har selv erkendt, at de har problemer, og har sagt, at de vil gå i dialog med de forældre, som synes, at de bliver dårligt behandlet, og derfor kan man sige, at Københavns Kommune lige nu håndterer sagen selv.
Men jeg tror ikke, man kan sige, at det kun skyldes lovgivningen, at det er gået galt i København.
Arbejdstilsynet har bl.a. givet et strakspåbud, der er medarbejdere, som er bekymrede for reaktioner fra ledelsen, der er mange ting, der ikke har været gjort godt nok i København.
Men når det så er sagt, vil jeg sige, at jeg synes selvfølgelig altid man skal se på, om lovgivningen skal ændres.
Det er en ting, vi altid gør løbende.
Jeg synes, det er ualmindelig lang tid, og hvis jeg selv var forælder til et barn, som havde behov for hjælp, ville jeg finde det meget frustrerende, og jeg ville også sætte mig ned og skrive en klage til den ansvarlige minister og den ansvarlige borgmester.
Jeg kan godt forstå, forældrene reagerer, og jeg kan også godt forstå, at Københavns Kommune lægger sig fladt ned og siger, at de gerne vil i dialog med de her forældre, som altså ikke føler, de er blevet ordentligt behandlet.
Der er mange andre ting end lovgivningen, som har været gældende, når man taler om, hvorfor det er gået galt i Københavns kommune, og hvorfor de er havnet i den situation, de er i nu; de her regler bliver håndteret mange andre steder.
Men generelt kan man sige, at handicapområdet er et område, der er meget debat om, for rigtig mange kommuner kigger på, hvad de egentlig har af muligheder inden for det her område.
Det følger jeg meget tæt med i, for hvis der er en ting, jeg er opmærksom på, er det, at mennesker med handicap skal have de ydelser, som de er berettiget til, hverken mere eller mindre, at sagsbehandlingstiden skal være så kort som muligt, som det også er beskrevet i lovgivningen, og at mennesker, som har et handicap eller har handicappede børn, skal opleve, at samfundet er der for dem.
Det er faktisk det, det handler om.
Hans Andersen (V), 2013-04-10:
Det er jeg sådan set enig i, men problemstillingen er jo så i Københavns kommune, at hvis man kan klage over, at sagsbehandlingstiden trækker ud, er der helt sikkert forældre og familier i Københavns kommune, der vil gøre det.
Men frustrationen er der jo, for det fremmer ikke ens sag, som det er lige nu – så er der bare sagsbehandlingstid i det sociale ankenævn.
Jeg tænker bare: Er det her tilfredsstillende?
Københavns Kommune, landets største kommune, har på handicapområdet åbenbart en sagsbehandlingstid, der nu nærmer sig 10 uger som mål.
Og det er jo ikke den faktuelle, den er meget, meget længere, og det er til stor frustration for de borgere, der skal opleve det her.
Så kan man sige, at alternativet er, at borgeren klager, men det hjælper jo ikke; borgerens sag bliver ikke afgjort.
Synes ministeren, at 10 uger er en hurtig eller en langsom sagsbehandlingstid?
Karen Hækkerup (S), 2013-04-10:
Jeg vil sige, at det godt kan lyde af meget lang tid, især hvis man står som forælder til et handicappet barn og har behov for, at der bliver truffet en afgørelse.
Når jeg ikke vil gå ind og kommentere, hvor lang tid en sagsbehandling skal være, er det, fordi jeg synes, at den lovgivning, vi har, er meget god.
Den forpligter kommunerne til hurtigst muligt at træffe en afgørelse.
Det vil sige, at kommunerne faktisk er forpligtet til at behandle sagerne hurtigt, og borgeren har den ret, at hvis man føler sig dårligt behandlet, ved at sagsbehandlingstiden trækker ud, er det noget, man kan klage over.
Jeg vil gerne sige, at for mig at se handler det om, at vi skal helt væk fra, at borgerne overhovedet skal klage.
Derfor har vi også lavet en aftale for at få ændret den klagestruktur, der er.
Nu spurgte hr. Hans Andersen selv til de sociale nævn, og det handler jo om, at man skal have det rigtige i første omgang, så man ikke skal ud i en klagesag, men så man er sikker på, at man får det, man er berettiget til, hverken mere eller mindre.
Hans Andersen (V), 2013-04-10:
Tak for det.
Spørgsmålet udspringer jo af situationen i Københavns Kommune og den aktuelle debat om forholdene for familier med handicappede børn, og der kan man bare sige, at det er gået den gale vej med sagsbehandlingstiden.
Den var 4 uger, men så kunne det ikke overholdes, og så sagde de, den skulle være 8 uger, men det kunne de i Københavns Kommune heller ikke overholde, og nu drøfter de vel, om den skal være 10 uger.
Så spørger jeg bare ministeren, om ministeren finder, at 10 uger er en rimelig sagsbehandlingstid.
Det skal jo ses i lyset af, at hvis man så anker den beslutning, der bliver truffet, foregår den efterfølgende sagsbehandling i Det Sociale Nævn, hvor sagsbehandlingstiden er endnu længere.
Så jeg vil bare høre, om ministeren finder, at 10 uger er en rimelig sagsbehandlingstid.
Karen Hækkerup (S), 2013-04-10:
Jeg kan ikke sige generelt, hvilken sagsbehandlingstid der er rimelig.
Nogle sager er jo enkle og tager kort tid at behandle, mens andre er svære og af den grund må tage længere tid.
Det er jo udtrykkeligt fastsat i retssikkerhedsloven, at kommunalbestyrelsen skal behandle spørgsmål om hjælp så hurtigt som muligt, og derfor kan man sige, at går vi over i den anden grøft og siger, at der skal være nogle særlige krav om, hvad sagsbehandlingstiden skal være, risikerer vi meget nemt, at det vil blive opfattet som minimumstider, og det synes jeg egentlig heller ikke vi kan være interesseret i, for det vil også betyde, at nogle borgere ikke får hjælp så hurtigt, som de egentlig havde brug for.
At have en sætning, der lyder, at det skal være så hurtigt som muligt, forpligter, og det giver også i forhold til den vurdering, der har været fra Ankestyrelsen, mulighed for, at man, hvis en kommune smøler, kan klage over det, fordi det så vil blive betragtet som et afslag.
Hans Andersen (V), 2013-04-10:
Hvad synes ministeren er en rimelig behandlingstid for sager om tilskud til familier med børn med handicap?
Karen Hækkerup (S), 2013-04-10:
Hvordan Københavns Kommune konkret ændrer deres struktur, i forhold til om de vil fortsætte med lean, eller hvordan de vil gøre det anderledes, er jeg ikke på stående fod i stand til at svare på.
Men det, jeg kan sige, er, at Handicapkontoret, som ligger i Social- og Integrationsministeriet, er i dialog med Københavns Kommune, og dermed er jeg også forsikret om, at det her bliver håndteret.
Det her drejer sig om nogle forældre, som har skrevet et brev, hvori de gør opmærksom på de urimeligheder, som de føler at de bliver udsat for.
Jeg har også forstået, at Københavns Kommune sådan set har lagt sig fladt ned og anerkender, at den indsats, de har leveret, ikke har været i orden.
Og derfor har de indkaldt de her forældre til et møde for at få skabt en dialog om, hvordan man i fremtiden skal indrette handicapområdet og tage hånd om de her sager.
Og så har jeg som minister ikke rigtig nogen anden rolle at spille, end at jeg kan se til og følge med, så jeg kan se, om det lykkes i Københavns Kommune at sørge for, at borgerne får en sagsbehandling, der er fleksibel og smidig, sådan som den gerne skulle være, men hvor borgerne også føler, at de bliver godt behandlet og – vigtigst af alt – får de ting, de er berettiget til, på det tidspunkt, hvor de har behov for det.
Så jeg følger med i det og er tryg ved, at Københavns Kommune selv tager sagen alvorligt.
Hans Andersen (V), 2013-04-10:
Nej, det håber jeg så sandelig ikke, for det første svar, jeg fik fra ministeren, var sådan set, at det ikke handlede om lovgivningen – at det ikke var lovgivningen, der var problemet.
Men så skal jeg bare høre ministeren: Hvilket grundlag har ministeren egentlig for at kunne sige, at nu håndterer Københavns Kommune så de her problemer?
For vi har hørt socialborgmesteren et antal gange sige, at nu skal der nok ske forbedringer, og så sker de ikke alligevel.
Jeg lyttede til et tidligere svar i dag om samme emne, og jeg vil derfor gerne spørge ministeren, ud fra hvilket grundlag det er ministerens opfattelse, at leansystemet bliver afviklet.
Altså, på hvilket grundlag kan ministeren stå her i dag og sige, at nu tror hun sådan set på, at Københavns Kommune handler anderledes?
Karen Hækkerup (S), 2013-04-10:
Der er jo ikke tale om ny lovgivning, så derfor kan man sige, at det, som de i Københavns Kommune har meget svært ved, jo ikke er en ny lovgivning, der er kommet.
Men når det så er sagt, vil jeg også gerne medgive, at det er komplicerede regler.
Derfor synes jeg også, der er god grund til hele tiden at se på, om man kan ændre nogle ting, og om den del af Københavns Kommunes kritik i virkeligheden ikke godt kunne føre til, at man kigger tingene igennem en gang til.
Jeg er altid åben over for at kigge på tingene.
Men jeg vil også gerne sige, at de problemer, der har været i Københavns Kommune, og den opfattelse af at blive dårligt behandlet, som familierne til de handicappede børn har, synes jeg ikke at man alene kan sige skyldes lovgivningen.
Det skyldes en hel masse andre ting i den måde, som Københavns Kommune har struktureret sit arbejde på.
Og derfor synes jeg, det er rigtigt, at Københavns Kommune selv tager fat og laver de ting om, der ikke fungerer, og sørger for at tage en dialog med de forældre, som er berørt af det.
Det anerkender Københavns Kommune, og det har jeg noteret mig.
Og på spørgsmålet om, hvordan jeg vil følge op på det, vil jeg svare, at jeg selvfølgelig kigger med og ser, hvordan indsatsen i Københavns Kommune forandres.
Hans Andersen (V), 2013-04-10:
Jeg må så konkludere, at social- og integrationsministeren ikke giver socialborgmesteren ret i, at det er lovgivningen, der er årsag til, at handicapområdet i Københavns Kommune i den grad jo efterlyser forbedringer i forhold til de familier, der har brug for hjælp.
Så må jeg spørge social- og integrationsministeren: Hvordan vil ministeren så sikre, at der faktisk bliver fulgt op på det i Københavns Kommune?
For tilbage i 2009 er der påpeget problemer, og problemerne er sådan set blevet større siden 2009; der er en række ting her, som efterlyser handling.
Hvordan vil ministeren sikre, at der faktisk bliver handlet i forhold til det her?
Morten Bødskov (S), 2013-04-10:
Jeg har svaret fuldkommen på det, jeg er blevet spurgt om, og jeg henviste jo bl.a. til, at det forhåbentlig ikke kan komme som nogen overraskelse for spørgeren, at det forholder sig sådan, som jeg har gengivet.
Jeg sagde, at nu er spørgeren jo ikke den eneste, der læser aviser, og så sagde jeg: »Det fremgik i øvrigt allerede i sommer af en række medier, at Rigspolitiet suspenderede anmeldelse af manglende overholdelse af meldepligt på baggrund af Højesterets dom i den såkaldte Karkavandisag.« Så det har været kendt for alle og temmelig sikkert også for spørgeren, for jeg kan forestille mig, at spørgeren har beskæftiget sig med forholdene omkring tålt ophold før.
Det centrale er, at afgørelser om meldepligt for personer på tålt ophold i perioden er blevet opretholdt, og som det i øvrigt også fremgik af medierne her i sommer, har Rigspolitiet fortsat registreret, om meldepligten overholdes.
På den baggrund vil Rigspolitiet, når sagerne er gennemgået, kunne anmelde de personer, der ikke i den mellemliggende periode har overholdt deres meldepligt.
Så det har altså været kendt, og det har været kendt efter dommen.
Det har været fuldt offentligt tilgængeligt.
Så det går jeg da ud fra at fru Inger Støjberg selvfølgelig også er helt bevidst om var den procedure, der blev valgt efter den såkaldte Karkavandidom ved Højesteret.
Inger Støjberg (V), 2013-04-10:
Jeg ved simpelt hen ikke, om ministeren har fået fat i det forkerte svar på spørgsmålet, for det er i hvert fald ikke det, jeg har spurgt om.
Det, jeg har spurgt om, er, om ministeren har kendskab til, at kriminelle udlændinge på tålt ophold ikke overholder reglerne.
Så svarer ministeren, at ministeren ikke kan udtale sig i den konkrete sag.
Altså, nu er der jo ikke nogen konkret sag.
Det her er et helt generelt spørgsmål om, hvorvidt ministeren har kendskab til, om kriminelle på tålt ophold overholder reglerne eller ej.
Så er det rigtigt nok, at det binder sig op på en artikel i Ekstra Bladet, men det, jeg spørger ministeren om, er det, jeg bare gerne vil have svar på, nemlig om ministeren har kendskab til, om reglerne er blevet overholdt eller ej.
Morten Bødskov (S), 2013-04-10:
Tak for ordet, formand.
Jeg er blevet spurgt om, hvorvidt jeg før Ekstra Bladets afsløringer havde kendskab til, at kriminelle udlændinge på tålt ophold ikke overholder reglerne for tålt ophold i Danmark.
Jeg kan naturligvis ikke kommentere den konkrete sag, som Ekstra Bladet har omtalt her i påsken, men jeg vil gerne slå helt fast, at personer på tålt ophold er personer, der er uønskede i Danmark som følge af de forhold, der har ført til, at de pågældende er på tålt ophold.
Derfor er det sådan set meget enkelt: De skal rejse ud, skal ud af landet, så snart det bliver muligt.
Nu er spørgeren jo heldigvis ikke den eneste, der læser aviser.
Det fremgik i øvrigt allerede i sommer af en række medier, at Rigspolitiet suspenderede anmeldelse af manglende overholdelse af meldepligt på baggrund af Højesterets dom i den såkaldte Karkavandisag.
Det skete, med henblik på at sagerne om meldepligt kunne gennemgås i lyset af dommen og ministeriets efterfølgende instruks af 6. september 2012.
Afgørelse om meldepligt for personer på tålt ophold er i perioden selvfølgelig blevet opretholdt, og som det også fremgik af medierne i sommer, har Rigspolitiet fortsat registreret, om meldepligten overholdes.
På den baggrund vil Rigspolitiet, når sagerne er gennemgået, kunne anmelde de personer, der i den mellemliggende periode altså ikke har overholdt deres meldepligt.
Inger Støjberg (V), 2013-04-10:
Vil ministeren oplyse, om han før Ekstra Bladets afsløringer havde kendskab til, at kriminelle udlændinge på tålt ophold ikke overholder reglerne for tålt ophold i Danmark?
Bjarne Corydon (S), 2013-04-10:
Nej, jeg mener bestemt ikke, at gymnasielærerne nu er ringere stillet end andre personalegrupper i den offentlige sektor, og at deres personalevilkår nu vil blive brugt til at presse noget som helst andet igennem, det er bestemt ikke min opfattelse, og jeg tror, det fortsat vil være et selvfølgelig udfordrende og svært, men ganske udmærket job at være gymnasielærer i Danmark.
Det er min opfattelse.
Jeg tror, vi kan finde ganske mange andre personalegrupper på det danske arbejdsmarked, der måske har vanskeligere vilkår end gymnasielærere.
Det er min opfattelse.
Den her konspirationsteori om ultimative krav, lovindgreb osv. står fuldstændig for hr. Per Clausens regning.
Jeg taler ikke om lovindgreb i øjeblikket.
Det synes jeg faktisk ikke ville være i orden.
Det er Enhedslisten, der gør det, det er Dansk Folkeparti, der gør det, og det er vores modpart i forhandlingerne, der gør det.
Per Clausen (EL), 2013-04-10:
Jeg kan forstå på ministeren, at ministeren er uenig i, at arbejdstidsreglerne for gymnasielærere og for lærere fremadrettet bliver dårligere end for en række andre grupper på arbejdsmarkedet, hvis regeringen og KL kommer igennem med deres krav.
Det vil selvfølgelig også føre til, at man vil stille krav om, at andre grupper, som man så vil udråbe til dem, der har utidssvarende og umoderne regler, skal have dårligere regler.
Men det spørgsmål, jeg afslutningsvis gerne vil stille ministeren, er en gentagelse af et spørgsmål, jeg har forsøgt at stille mange gange.
Er det den måde, man ser fremtiden for sig, hvis det er sådan, at de faglige organisationer ikke bøjer sig og accepterer?
Den holdning og stemning, der er i de faglige organisationer, er, at der ikke længere findes nogen forhandlingsret, der findes ikke længere nogen aftaleret.
Der findes muligheden for at indgå en aftale eller bare få det samme påduttet gennem et regeringsindgreb efterfølgende.
Bjarne Corydon (S), 2013-04-10:
Jamen jeg synes faktisk, at svaret på begge spørgsmål må være afvisende.
Jeg mener simpelt hen ikke, det er holdbart og rimeligt at sige, at man kan bygge nogen konspirationsteori om et brud med en bestemt model på arbejdsmarkedet op bag det forhold, at man som ansvarlig regering forbereder sig på at se via analyser og ved at udtage krav, som vi har gjort rent konkret, hvordan man får mest muligt ud af skatteborgernes penge, og hvordan man i øvrigt løser den opgave, at alt for mange danske børn og unge ikke lærer det, de skal, for at de kan få en uddannelse og bagefter et job.
Helt klart.
Og jeg mener ikke, at arbejdsvilkårene for gymnasielærere efter den aftale, de selv har indgået, er af en karakter, der gør, at det er et billede på en forringelse, som placerer den gruppe i en væsentlig ringere situation end alle mulige andre grupper på det danske arbejdsmarked.
Det er ikke min oplevelse, at man som dansk gymnasielærer må se frem til at have vilkår, der ligger på et niveau, som er markant og dramatisk under, hvad man kender på det øvrige danske arbejdsmarked, det være sig offentligt eller privat.
Per Clausen (EL), 2013-04-10:
Pointen her er jo, om det, ministeren siger, når han siger, at det er vigtigt at få så meget som muligt for pengene, dækker over, at der, hvor der findes nogle potentialer ved den analyse, som Moderniseringsstyrelsen skal gennemføre her til efteråret, er man villig til at gennemtrumfe resultater, også med konflikt og efterfølgende regeringsindgreb, og dermed ændre vores aftalesystem til et system, hvor man dikterer forholdene.
Det er det første spørgsmål, jeg gerne vil stille til ministeren.
Det andet er: Er ministeren ikke enig med mig i, at når man går over til at have en årsnorm som det eneste, der regulerer arbejdstiden, så kan der findes rigtig, rigtig mange grupper, inklusive fuldmægtigene i ministerens eget ministerium, som har væsentlig bedre og mere trygge og aftalte arbejdsforhold, og at vi derfor kan se frem til, at de arbejdstidsaftaler, som regeringen og KL ønsker at påtvinge lærerne, vil blive brugt som argument for at forringe vilkårene for andre efterfølgende?
Bjarne Corydon (S), 2013-04-10:
Jeg kan da starte med at oplyse tallene.
Det ambitionsniveau, vi har sat op, og hvor formålet jo er at bruge pengene på bedre offentlig service, altså velfærd, svarer til 0,3 pct. – altså 0,3 pct. – årligt i årene 2013-2020.
Det, man regner med for den private sektor i den samme periode, er 1,25 pct.
Det er i en helt anden liga.
Igen vil jeg sige, at jeg ikke synes, det er rimeligt overhovedet at tale om angreb i den her forbindelse.
Jeg synes, det er fuldstændig rigtigt og naturligt og i overensstemmelse med vores politiske opgave at få så meget for pengene som muligt inden for rammerne af det system, vi kender.
Når det gælder lærernes arbejdstidsregler, kan jeg slet ikke genkende det billede, der hedder, at man i forlængelse af de krav, vi har rejst, og det, vi har aftalt med gymnasielærerne, skulle få personalegrupper, der har dårligere vilkår end andre personalegrupper på det danske arbejdsmarked.
Det kan jeg ikke.
Den aftalebinding, vi taler om, er noget ekstraordinært i forhold til det, man kender fra alle andre dele af det danske arbejdsmarked, og det er en forhindring for, at vi får den uddannelsesindsats, vi gerne vil have, i forhold til vores børn og unge.
Det er derfor, vi har rejst det i forhold til de statsligt ansatte.
Per Clausen (EL), 2013-04-10:
Nu ved jeg jo ikke, hvilke produktivitetsforbedringer ministeren forventer der kommer i den private sektor i de kommende år.
Hvis man kigger på serviceområdet, tror jeg, man må erkende, at der har været større produktivitetsforbedringer i den offentlige sektor end i den private sektor i rigtig mange år.
Men det, der jo er interessant her, er, når man på den ene side kan se, at regeringen laver en resultatkontrakt med Moderniseringsstyrelsen, hvoraf det fremgår, at fremover skal overenskomsterne bruges til at skaffe flere ressourcer til at dække udgifterne i den offentlige sektor, og man samtidig kan konstatere i vækstplanen for 2013, at regeringen lige pludselig, uden noget argument, er i stand til at effektivisere den offentlige sektor med et relativt stort ekstra milliardbeløb i forhold til det, man har kunnet tidligere, uden at kunne forklare, hvor de penge stammer fra.
Så kunne nogle jo godt få den tanke, at det er, fordi regeringen sådan set på baggrund af forløbet her omkring lockouten af lærerne vurderer, at der er rigtig, rigtig gode muligheder for at bruge de kommende overenskomstforhandlinger til at gennemføre nogle angreb på de arbejdstidsregler, som gælder på overenskomstområdet.
For det er jo sådan, at hvis finansministeren og KL kommer igennem med deres angreb på arbejdstidsaftalerne på lærerområdet, vil lærernes arbejdstidsregler være så dårlige, at ministeren kan møde op næste gang og sige, at andre grupper også skal have normaliseret deres, og så henvise til, at de skal normaliseres ned på lærernes niveau.
Så pointen er vel her, at det er svært at se, hvordan regeringen i grunden har tænkt sig at skaffe de midler, der skal bruges til de såkaldte effektiviseringer, på anden måde end ved overenskomsterne.
Det beskedne spørgsmål er så bare: Er det et godt udgangspunkt for at diskutere forandringer og forbedringer i den offentlige sektor?
Altså, tror ministeren selv, at nogle arbejdstidsregler, som påtvinges lønmodtagerne – i det tilfælde, vi ser nu, lærerne – danner et rigtig, rigtig godt udgangspunkt for at diskutere, hvordan man efterfølgende får mere kvalitet i den offentlige sektor?
Inger Støjberg (V), 2013-04-10:
Det er vel ikke mere end en halv time siden, jeg havde ministeren i Folketingssalen om en anden sag, som ministeren heller ikke ønskede at svare på.
Og man kan også se i Ekstra Bladets artikler her, at ministeren ikke engang har villet henvende sig eller vende tilbage med svar på forespørgslerne fra journalisterne.
Jeg synes, det er blevet til en lidt kedelig vane, at næsten ligegyldigt hvordan man stiller et spørgsmål, får man sådan et svar, der handler om alt muligt og alting og ingenting i stedet for at gå lidt ned i substansen i det her.
Vi har en række regler om tålt ophold, og så kommer vi til at diskutere det lidt dybere i det næste spørgsmål, som jeg har anmeldt her, nemlig hvad ministeren agter at gøre fremadrettet.
Men jeg synes ærlig talt, at det ville klæde ministeren, hvis ministeren gik lidt mere ned i substansen omkring de regler, der ikke er blevet overholdt, og svarede på, hvilket kendskab ministeren har haft til det, og hvornår ministeren har fået kendskab til det.
Der nytter det altså ikke noget at henvise til en eller anden avisartikel, der ligger nogle måneder tilbage.
Hvornår fik ministeren kendskab til, at reglerne ikke blev overholdt?