Camilla Hersom (RV), 2011-12-01:
Sundhedsministeren fremsætter med L 37 forslag om at ændre sundhedsloven på to væsentlige områder.
Der er for begge forslags vedkommende tale om at genetablere de ordninger, der tidligere har eksisteret i Danmark.
Begge forslag indgår som en del af finansloven, og i kroner og øre er det væsentligste forslag tilbagerulning af brugerbetaling for behandling med kunstig befrugtning og sterilisation.
Den tidligere regerings besparelser var ikke alene et markant brud med den frie og lige adgang til sundhedsbehandling i det danske sundhedsvæsen, men loven har også, som mange har fremført, ført til et dramatisk fald i antallet af ufrivilligt barnløse, som har søgt fertilitetsbehandling, fuldstændig ligesom det blev forudset, da loven i sin tid blev fremsat.
Vi har allerede haft en lang diskussion om dette, og jeg vil derfor holde mig til at sige, at det for Radikale Venstre er afgørende, at ufrivilligt barnløse ikke selv har valgt deres situation, og at det typisk er andre sygdomme, der ligger til grund for, at de ikke kan få børn; at det efter vores opfattelse og ud fra et samfundsperspektiv er uhensigtsmæssigt, hvis de børn, som er ønskebørn, ikke bliver født, for det er børn, som samfundet har brug for; at vi med L 37 får rettet op på den sociale skævvridning, som loven har medført; at vi får højnet patientsikkerheden; at vi får genetableret grundlaget for den forskning, som Danmark gennem mange år har bidraget afgørende til; at der derfor efter vores opfattelse er både ideologiske, sundhedsfaglige, forskningsmæssige og samfundsøkonomiske årsager til at fjerne brugerbetalingen på området; og at vi derfor varmt kan støtte forslaget.
Den anden del af forslaget til lov om ændring af sundhedsloven betyder mindre i kroner og øre, men rigtig meget både reelt og politisk.
Jeg taler naturligvis om forslaget om at genindføre vederlagsfri tolkebistand til patienter, der har boet i Danmark i mere end 7 år, men som på grund af sprogvanskeligheder ikke kan kommunikere tilfredsstillende med læger og sundhedspersonale i forbindelse med behandling.
Tolkegebyret har ikke beløbet sig til meget i statskassen.
Forudsætningen var, at det skulle være indtægtsneutralt, og der er meget, der tyder på, at det oven i købet har kostet i administration.
Men indførelsen af gebyret har haft vidtrækkende betydning for de mennesker, det er gået ud over, og det er desværre helt sigende for den mistro, den tidligere regering havde til særlige grupper i samfundet.
Indførelsen af gebyret på tolkebistand har med stor præcision ramt nogle af de svageste i vores samfund, for man kan trygt regne med, at hvis man efter 7 års ophold i Danmark ikke taler dansk, er der rigtig gode grunde til det.
Traumatiserede flygtninge vil f.eks. ofte have så store skader på koncentrations- og indlæringsevnen, at de ikke er i stand til at tilegne sig nye sprog, uanset at de selvfølgelig selv måtte ønske det.
I de situationer, hvor disse mennesker møder sundhedsvæsenet, og hvor der ikke indhentes tolk, eller hvor man måske benytter et familiemedlem som tolk, er risikoen for misforståelser og fejlbehandling selvfølgelig åbenbar.
Det har ikke kun alvorlige konsekvenser for den enkeltes behandling og sikkerhed, men også for samfundsøkonomien i form af misforståelser, fejldiagnoser og fejlbehandlinger, som der siden må rettes op på.
Situationen er også uværdig for de mennesker, der måske har haft et barn med som tolk, og helt urimelig for det barn, der bringes i situationen.
Efter Radikale Venstres opfattelse har vi også stillet vores sundhedspersonale i en dybt uhensigtsmæssig situation, fordi man ikke har kunnet yde den bistand, man egentlig er uddannet til at yde.
Gebyret på tolkebistand var efter Radikale Venstres opfattelse skammeligt, skadeligt og både menneskeligt, sundhedsmæssigt og økonomisk uforsvarligt, og det har været os magtpåliggende at få ændret situationen.
Vi støtter derfor stærkt ophævelsen af gebyret.
Radikale Venstre kan dermed støtte alle dele af forslaget til lov om ændring af sundhedsloven.