Eigil Andersen (SF), 2009-05-26:
Jeg vil først sige, at jeg er fuldstændig enig med den socialdemokratiske ordfører i det, der blev sagt om Lena Tank.
Det er simpelt hen politisk plat, når man på baggrund af en personsag foregiver, at den pågældende persons problem bliver løst, når det viser sig, at det gør det ikke.
Det er også politisk plat, når man giver det udseende af, at de fleste mennesker, som mister deres sygedagpenge, vil blive hjulpet af den her lille ændring, der sker.
Det er et lille fremskridt, men sandheden er, at det kun drejer sig om, at det er 500 ud af 5.000, der bliver hjulpet af den her forbedring.
Det vil altså sige, at der er 4.500, som hvert år mister deres sygedagpenge, som ikke vil blive hjulpet af den her ændring, desværre.
Lovforslagets alt for firkantede regler om aktivering af syge blev i begyndelsen af året kritiseret i store artikler i Kristeligt Dagblad.
Det førte til, at den daværende beskæftigelsesminister, hr. Claus Hjort Frederiksen, mødtes med Kræftens Bekæmpelse.
Ministeren bøjede sig en lille smule, idet han proklamerede, at sagsbehandlerne i jobcentrene nu skal sætte en sag på standby, hvis der er tale om en meget alvorlig syg, hvor det vil være upassende, at vedkommende kommer i aktivering eller i arbejde.
Når en sag er sat på standby, bliver den syge fritaget for at møde til samtaler og fritaget for at skulle i arbejde eller i aktivering i en periode.
Det er som sagt, fordi det vil være forkert og meget stødende, hvis man midt i en stor livskrise, hårdt belastet af sygdom og måske få dage efter en stor kræftoperation, hvor man måske bagefter skal have kemoeller strålebehandling, får at vide, at man skal i aktivering.
Man lider måske af smerter og står i en meget sårbar situation, og derfor er det rigtigt, at man skal kunne få sagen sat på standby.
Men nu kommer pointen: Det her lovforslag indebærer, at kommunerne bliver straffet for det her menneskelige hensyn.
Det sker, ved at kommunen kun får refunderet 35 pct. fra staten af vedkommendes sygedagpenge, fordi den pågældende ikke er i aktivering.
Men det er den pågældende jo netop ikke, fordi det ville forværre hans eller hendes helbred, alligevel vil kommunen i sådan en situation kun få 35 pct. i refusion af sygedagpengene fra staten.
Det vil altså sige, at de proklamationer, man kommer med, følger man ikke op i praksis.
Det betyder, at det kun hjælper meget lidt, at kommunerne kan sætte en sag på standby, når man samtidig giver kommunerne et økonomisk smæk for at sætte en sag på standby.
Det er i høj grad dobbeltmoral, og det er en falliterklæring for regeringen.
Man lægger et økonomisk pres på kommunerne, så de ikke opfører sig menneskeligt.
Kommunerne kan få flere penge i kassen ved ikke at tage hensyn til den syges situation.
Det er helt urimeligt, og derfor vil jeg anbefale at stemme for ændringsforslag nr. 2, som er stillet af Socialdemokratiet, SF og Enhedslisten.
Det vil betyde, at kommunerne stadig væk får en refusion på 65 pct. for sygedagpengemodtagere, hvis sag er sat på standby.
Man skal tænke på, at der her er tale om kommuner, som regeringen i forvejen har taget et økonomisk halsgreb på.
Regeringen har pålagt dem, at deres budgetter skal stige mindre, end befolkningsudviklingen tilsiger.
Regeringen bestemmer også, hvor stort et bloktilskud staten vil komme med til kommunerne.
Den siger til kommunerne, at hvis de ikke indgår en frivillig aftale, gennemfører staten bare et lovindgreb med det borgerlige flertal, der er her i Folketinget.
Når det er sådan, at regeringen har taget dette økonomiske halsgreb på kommunerne, er det i forbindelse med det her lovforslag indlysende, at byrådene og de kommunale chefer vil instruere medarbejderne om, at de skal holde øjnene skarpt rettet mod de her refusionsprocenter.
Det er klart, at de kommunale medarbejdere vil blive pålagt at bruge et økonomisk forsigtighedsprincip, hvor man primært satser på at få den høje statsrefusion - også i de tilfælde, hvor der er usikkerhed om, hvorvidt et aktiveringsforløb vil føre til hurtigere helbredelse og tilbagevenden til jobbet.
I værste fald vil det gøre de syge endnu mere syge, end de er i forvejen, og de vil oven i købet blive truet med, at hvis de ikke deltager, vil de miste deres sygedagpenge.
En sådan jagt på de syge ønsker vi ikke i SF at lægge stemmer til.
Man kan så spørge, hvad regeringens forslag vil medføre.
Der kan jeg give et konkret eksempel, som er fra i år, og det er foregået i forbindelse med de forsøg, som ministeren har sat i gang i 17 kommuner: En mand i Jylland, i Randers, har været sygemeldt et stykke tid, og mistanken er, at han har kræft i lungerne.
Lungekræft har desværre en meget stor dødelighed, og derfor blev han indlagt på sygehuset for at få taget en biopsi, en vævsprøve.
Det førte til, at hans lunge klappede sammen, og da den anden lunge næsten ikke virkede i forvejen, manglede den stakkels mand virkelig luft.
Han kunne næsten ikke trække vejret, og han lå og fik ilt, og der var en masse slanger ved hans sygeseng på sygehuset, så han næsten ikke kunne tale.
I den situation ligger han i sin sygeseng på sygehuset og er ude i en stor personlig krise, fordi hans liv står på spil.
Mens han ligger der, ringer jobcenteret pludselig og siger, at de vil høre, om han kan møde et par dage senere til en samtale om sin fremtid på arbejdsmarkedet.
Han anede ikke, at jobcenteret havde en opgave i den situation, og han måtte i øvrigt hele tiden gentage i telefonen, hvad han sagde, for medarbejderen i jobcenteret kunne ikke forstå det, fordi den stakkels syge patient jo næsten ikke kunne tale på grund af alle de her iltslanger.
Jeg mener, at det er umenneskeligt og forfærdeligt, at sådan noget kan ske, og det kan vi som samfund simpelt hen ikke være bekendt.
Alligevel vil hundredvis - jeg tror i virkeligheden, det drejer sig om tusindvis af syge desværre komme ud for noget lignende.
Jeg er sikker på, at flertallet af danskere vil vende sig imod den umenneskelighed, som regeringen står for.
Folk tager simpelt hen afstand fra så kynisk en opførsel, og derfor bliver det her lovforslag også en af pindene til regeringens ligkiste, som vil betyde, at regeringen bliver væltet ved næste valg.
Jeg kan i øvrigt sige, at jobcentermedarbejderne i en del tilfælde slet ikke vil være klar over, at den alvorligt syges sag bør sættes på standby.
Der er ikke etableret en informationsgang, som gør, at jobcentermedarbejderne altid ved, hvor alvorlig situationen er for den syge.
Det viser svarene på spørgsmål 14 og 15, som vi har fået optrykt i betænkningen efter ønske fra os i SF.
I SF er vi ganske vist enige i, at det i en hel del tilfælde kan være godt med en tidlig kontakt og en tidlig indsats for at hjælpe den, der er længerevarende syg, tilbage til arbejdet, og det gælder især inden for ryglidelser og andre bevægeapparatsygdomme, hvor der er en videnskabelig dokumentation.
Derimod må vi sige, at der ikke er nogen videnskabelig dokumentation, for så vidt angår alvorlige psykiske lidelser, herunder f.eks. de psykiske lidelser, som er udløst af dårligt psykisk arbejdsmiljø på arbejdspladsen - noget, der jo er i stærk stigning.
Der er lavet ganske forbilledlige forsøg, bl.a. KIA-projektet, med gode resultater.
Det drejer sig om rundbordssamtaler med den syge, tillidsrepræsentanten, arbejdsgiveren, den praktiserende læge, eventuelt anden lægelig ekspertise og en kommunal sagsbehandler, hvor man prøver at overskue situationen som en helhed, herunder får koordineret de lægelige undersøgelser og behandlinger og får disse fremskyndet.
Det er jo et stort problem med den ventetid, der kan være.
I den forbindelse er det aldeles urimeligt, at selv om den syge ønsker at få udarbejdet en arbejdsfastholdelsesplan, giver lovforslaget arbejdsgiveren ret til at afslå ønsket.
Det hører ingen steder hjemme, at man skal kunne være så uforpligtet som arbejdsgiver over for en syg medarbejder.
I øvrigt er det en grundlæggende fejl ved lovforslaget, at selv om der er 50.000 mennesker i Danmark, der dagligt er syge på grund af dårligt arbejdsmiljø, så indeholder forslaget ingen initiativer, som forbedrer arbejdsmiljøet med hensyn til nedslidning, forebyggelse af ulykker eller forebyggelse af psykiske arbejdsskader.
Alt i alt vil vi anbefale at stemme for bl.a. ændringsforslag nr. 2, og til sin tid vil vi stemme imod hovedforslaget.