Søren Søndergaard (EL), 2016-01-15:
Det er bare lettere sagt end gjort, og det er endnu vanskeligere i en tid, hvor kunstnerisk frembringelse ofte bliver formidlet på hjemmesider, på Facebook, på Twitter, uden at kunstnerne får så meget som en rød reje.
Til gengæld tjener selskaber som Google styrtende på annoncer, som omkranser den gratis kunst.
Det problem løser det foreliggende forslag til lov om kollektiv forvaltning af ophavsret ikke.
Men lovforslaget er alligevel et skridt i den rigtige retning, fordi det betyder, at kollektiv forvaltnings-organisationer i hele EU skal opfylde nogle minimumskrav i forbindelse med deres forvaltning af ophavsrettigheder.
Grundlaget for lovforslaget er, som det er nævnt, et EU-direktiv, som Danmark er pålagt at implementere.
Vi har med tilfredshed noteret, at ministeren i forbindelse med den implementering har lyttet til forslag fra diverse interessenter på området.
F.eks. er det godt, at lovforslaget åbner op for, at kollektiv forvaltnings-organer, som er etableret uden for EU/EØS, nu også kan blive pålagt at opfylde nogle minimumskrav, hvis de ønsker at være aktive i Danmark.
Vi ville sådan set godt i forlængelse af det, hr. Mogens Jensen sagde, gå et skridt videre og allerede nu pålægge dem, at sådan skal det være.
F.eks. er det godt, at fuldmagter kun er gyldige for en enkelt generalforsamling, og at der ikke kan gives løbende fuldmagter, som kan gælde i årevis.
Men vi undrer os alligevel over, at ministeren har så travlt med at understrege, at han ikke ønsker at overimplementere direktivet.
Hvad menes der egentlig med det?
Det ligger i den forpligtelse, som regeringen og et flertal i Folketinget har påtvunget os gennem medlemskabet af EU, at direktiver skal omsættes til og implementeres i dansk lov.
Men om de skal overomsættes eller overimplementeres, bør vel alene afhænge af, om de er fornuftige.
For hvorfor skulle vi dog undlade at gøre noget fornuftigt, bare fordi det ikke lige er udtrykkeligt påkrævet i et eller andet tilfældigt EU-direktiv?
Set med vores øjne er der på nogle områder snarere tale om, at forslaget underimplementerer end det modsatte, f.eks. når det gælder direktivets krav om, at forvaltningsorganisationers bestyrelse skal vælges på generalforsamlingen.
Hvorfor lægger lovforslaget så op til, at nogle af bestyrelsesmedlemmerne kan vælges i andre fora?
Og når direktivet f.eks. indeholder et krav om, at tilsyn og kontrol ikke kan udføres af forvaltningsorganisationernes egne organisationer, hvorfor lægger lovforslaget så op til, at det faktisk kan ske?
I det hele taget er det spørgsmålet, om lovforslaget garanterer den enkelte rettighedshaver tilstrækkelig indsigt i, indflydelse på og kontrol med kollektiv forvaltnings-organerne.
Apropos kontrol og indsigt står vi jo – som noget andet – midt i en gigantisk skandale, hvor en producentforening over en 4-årig periode tilsyneladende er blevet snydt for et trecifret millionbeløb.
Det er penge, som altså ikke kom de egentlige rettighedshavere til gode.
Derfor er det også kun naturligt, at vi i forbindelse med behandlingen af det her lovforslag diskuterer, om der kan gøres noget lovgivningsmæssigt for at undgå fremtidige sager, hvor rettighedshaverne ikke får det, som de retligt bør have krav på.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi står i den efter vores opfattelse lidt absurde situation, at forvaltningsselskabernes indtjening vokser år for år, mens mange kunstnere og rettighedshavere får mindre og mindre.
Ikke mindst i den situation er det helt afgørende, at de skabende og udøvende kunstnere får bedre indsigt og mulighed for direkte demokratisk indflydelse i deres forvaltningsorganisationer.
Det bør dette lovforslag bidrage til, og vi ser frem til at afsøge mulighederne for det i det kommende udvalgsarbejde.