Ole Birk Olesen (LA), 2012-05-08:
Nu er det ikke nogen skam ikke at have kunnet medvirke til ting og sager, fordi man er ung.
Det er jo ikke noget, som er en skam.
Sådan er virkeligheden bare.
Så er der sågar også nogle ting, som man er glad for man ikke har medvirket til.
Vi er f.eks. glade for, at vi ikke har medvirket til at etablere en udligningsskat, som kan danne præcedens i dansk politik.
Vi er glade for, at vi ikke har været med til at lave en fedtskat i dansk politik.
Vi er glade for, at vi ikke har været med til at lave en iværksætterskat i dansk politik og andre de af utallige nye skatter, nye skattekilder, som Det Konservative Folkeparti har været med til at opfinde i det danske samfund – skattekilder, som kommende regeringer til enhver tid kan skrue på håndtag på, så de bliver højere og højere og atter højere.
Det synes vi ikke er god politik.
Til sidst vil jeg bare gerne spørge: Er det rimeligt, synes Det Konservative Folkeparti, at det er rimeligt, at pensionister skal betale dobbelt skat, fordi de får udbetalt pension, både via skatteforhøjelser på forskellige forbrugsvarer og via udligningsskat?
Så gik klappen lige ned – hvad var det nu, jeg skulle sige?
Liberal Alliance foreslår jo faktisk ikke her, at der skal skæres i det offentlige forbrug; vi siger, at der skal være et mindre offentlig forbrug, end man ellers planlægger.
Og regeringen har jo netop fremlagt, at den planlægger, at det offentlige forbrug skal vokse hvert år med 0,8 pct.
Det er kun en meget lille decimal, som man skal sætte de 0,8 ned med for at få finansiering til, at den her afskaffelse af udligningsskatten kan ske.
Så når regeringen siger, at den vil øge det offentlige forbrug med 0,8 pct. om året, uden egentlig at sige, hvor det skal ske, så er det useriøst, for hvorfor skal vi øge det offentlige forbrug uden egentlig at have et ønske om, at det skal ske på bestemte områder?
Vi siger blot, at det offentlige forbrug ikke skal øges så meget, det skal øges mindre, og så er der finansiering til, at vi kan afskaffe den her udligningsskat.
Hvad er der galt med det?
Særskatten på pensioner, den såkaldte udligningsskat, er et yderst uheldigt brud på hele fundamentet for det danske pensionssystem, nemlig at man trygt skal kunne spare op til sin egen alderdom.
Det stod allerede klart, da pensionen ved den forrige regering og Dansk Folkepartis aftale den 15. april 2010 som opfølgning på forårspakke 2.0 blev udpeget som en indkomst, der kan særbeskattes.
Man argumenterede dengang for, at pensionsopsparerne ligesom alle andre ville få del i skattereformen, men som Liberal Alliances ordfører også dengang understregede, falder den argumentation jo hurtigt fra hinanden.
Liberal Alliance er ikke i tvivl om, at udligningsskatten er en ren misundelsesafgift, der uheldigvis får danskerne til at spare mindre op til pensionen, til trods for at de i årtier er blevet opfordret til det selv samme.
Det danske pensionssystem har ellers været internationalt anerkendt for at give en basal tryghed til danske pensionsopsparere, og det er klart, at en central årsag hertil netop er, at der før vedtagelsen af denne udligningsskat ikke har været optræk til, at et flertal i Folketinget ville lave om på beskatningen af private pensionsopsparinger ved udbetalingen.
Pensionsopsparerne har med andre ord haft grund til at have tillid til, at afkastet fra deres opsparing var givet og ikke et mål for langfingrede politikere.
Den tillid har desværre lidt et alvorligt knæk ved indførelsen af den midlertidige udligningsskat på pensionsudbetalinger, der som bekendt betyder, at pensionsopsparere blev pålagt en udligningsskat på alle pensionsudbetalinger på over 362.800 kr. årligt i 2011-niveau – en skat, som udgør 6 pct. i perioden 2011-2014, hvorefter den udfases med 1 procentenhed årligt frem til 2020.
Det kom frem ved behandlingen af det oprindelige lovforslag, at det indeholder flere eksempler på åbenlyse uretfærdigheder.
Gruppen af tjenestemænd er en gruppe, som ikke havde haft noget valg i forhold til deres pensionsopsparing, og en del af dem blev alligevel pålagt udligningsskatten.
Mener man virkelig, at det er rimeligt?
Og hvad med de tilbageværende ægtefæller, der efter den enes død skal betale udligningsskat, fordi de pågældende får pensionen oveni, selv om de aldrig har haft de påståede fordele ved skattereformen?
Mangler man ikke en god forklaring til dem?
Endelig: Hvorfor er det, at man, fordi man har valgt at få sin pension udbetalt over få år, skal rammes af udligningsskatten, mens man ikke ville blive ramt, hvis man i stedet havde valgt at få pensionen udbetalt over mange år?
På alle disse spørgsmål savnes fortsat gode svar.
Udligningsskatten er desværre ikke kun et midlertidigt problem.
Den har, som jeg var inde på før,
også medvirket til at undergrave tilliden til vores pensionssystem.
Finansrådet bemærkede allerede i høringssvaret til lovforslaget, at et indgreb i pensionssystemet skaber længerevarende utryghed og reduceret tillid til kontinuiteten i det danske pensionssystem og i den fremtidige skattemæssige behandling af fremtidig pensionsopsparing.
Det er negativt for samfundet som helhed, idet opsparing til pension ikke kun er positivt for den enkelte pensionsopsparer, men også for samfundet som helhed.
Foruden den reducerede tillid til det danske pensionssystem har udligningsskatten også den yderst beklagelige virkning, at den tilskynder danskerne til at arbejde mindre og overveje en tidligere pension, fordi den økonomiske gevinst ved ekstra år på arbejdsmarkedet er blevet reduceret med særskatten på pensioner.
Set i lyset af de store vækst- og demografiudfordringer, der som tunge sorte skyer hænger over den danske velstand, er særskatten særdeles uhensigtsmæssig.
Danskerne har behov for incitamenter, der øger tilskyndelsen til at blive på arbejdsmarkedet, ikke det modsatte.
Med en afskaffelse af udligningsskatten på pensioner ønsker vi i Liberal Alliance at genoprette tilliden til det danske pensionssystem ved at fritage pensionsopsparere for en urimelig beskatning.
Ifølge Skatteministeriet vil det koste 35 mio. kr. at afskaffe udligningsskatten.
Vi foreslår, at den nødvendige finansiering til det findes ved et lavere offentligt forbrug.