René Christensen (DF), 2011-04-29:
Indførelse af minimumsnormeringer i dagtilbud og ret til efteruddannelse er jo positive forslag, må man sige, når man sådan umiddelbart læser overskriften.
Det er da også noget, som bliver diskuteret meget: Hvordan skal normeringerne se ud ude i daginstitutionerne?
Vi har været til flere høringer, og vi har haft møder med mange forskellige – det er jeg sikker på at alle her i salen har – som har fortalt os om, hvordan situationen er udeomkring i kommunerne.
Jeg valgte så for ikke så længe siden at gøre det, at jeg spurgte, om jeg ikke kunne komme i praktik i en daginstitution en hel dag sådan fra kl. 7 om morgenen til om aftenen, når daginstitutionen lukkede, for at finde ud af, hvordan det egentlig fungerer i praksis ude i sådan en daginstitution.
Jeg var så heldig, at jeg kom ud i en daginstitution, som er helt nybygget, og det vil sige, at det er en bygning, der er bygget til at være daginstitution.
Det er en daginstitution, som er indrettet til at have 120 børn – en forholdsvis stor daginstitution.
Der må man sige, at når man kommer ind i en bygning, som er lavet til formålet, kan man se, at det ikke er sikkert, at de kriterier, man stiller op her, absolut behøver at se sådan ud.
Hvis man f.eks. kommer ind i et ombygget hus – jeg er også kommet i nogle daginstitutioner førhen, hvor man har haft en gammel villa, man har bygget om og har lavet om til en daginstitution, hvor der var dårlige lydforhold og små gangarealer og andet – kan jeg godt være enig i, at normeringerne skulle se ud, som de gør på papiret her.
Men der vil også være steder, hvor der vil være mulighed for at have en anden normering, fordi man har et hus, som er bygget netop til formålet, så man har gode indendørsarealer også til brug i forbindelse med dårligt vejr, og så man har gode udendørsarealer til at bruge, når der er mulighed for det.
Derfor vil jeg sige, at intentionen med at sige, at det her godt kunne være et passende niveau, er vi sådan set ikke uenige i i Dansk Folkeparti, men når man sådan kigger ud over paletten og ser, hvad det så er for nogle institutioner, vi har rundtomkring i landet, synes jeg, det er lidt farligt at gå hen og lave det meget sådan firkantet og sige: Det er sådan, det skal se ud.
Der kunne være nogle kommuner, som siger: Vi ønsker at bruge vores midler på andre måder.
Altså, vi vil hellere bruge midlerne på at bygge nogle nye institutioner, hvor vi får et godt indeklima og mulighed for at lave aktivitetsrum og mere spændende legepladser.
Vi bruger vores ressourcer på en anden måde.
Vi vælger måske at købe en bus, så vi kan køre mere i skoven med de børn, der er i daginstitutionen.
Der kan man godt frygte lidt, at hvis man laver et system her, som siger, at sådan skal normeringen være, så er det det, der bliver sat fokus på, så bruger man midlerne der og ikke på de andre positive ting, som der skal være.
Det er selvfølgelig den positive tilgang til, hvordan kommunerne tænker.
Så ved vi jo alle sammen godt, at der kan være enkeltsager, og ministeren nævnte jo også selv en, hvor ministeren har været nødt til at gå ind og sige: Her skal der rettes op, her er vi simpelt hen kørt for langt ud over kanten.
Det er vi enige i.
Men vi skal passe på med fra centralt hold, i det her tilfælde så Folketinget, at lave regler, som også kan medvirke til, at der er nogle kommuner, der ikke får mulighed for at gøre de gode ting, som de gerne vil gøre for de pågældende børn det enkelte sted.
I forhold til den del, der handler om efteruddannelse, vil jeg sige, at vi nok er mere åbne, for der er ingen tvivl om, at uddannelse er utrolig vigtigt også for pædagoger.
Vi kan jo også se, at vi har en udfordring, i forhold til at der er langt flere børn, der får stillet en diagnose i dag.
Hvad kan man gøre for, at det ikke bliver en situation, hvor man føler sig presset som pædagog?
Det giver dårligt klima i den børnegruppe, man har, fordi man måske ikke lige har det sidste nye redskab til at håndtere det enkelte barn, som har en speciel udfordring.
Så det kunne godt være en mulighed, at man skulle kigge på, hvordan man bedre kan få fat i den ordning, så man ved, at det pædagogiske personale får den efteruddannelse, der skal til.
Jeg vil så sige, at det er lidt ærgerligt, når man laver et forslag her, hvorom man umiddelbart må sige, at intentionerne er gode, at man bare skriver, at man vil finansiere det her, og hvad det vil komme til at koste at lave den her uddannelse, ved, at det er nogle skattelettelser, man vil rulle tilbage, og så har man pengene til at kunne lave den her efteruddannelse.
Er det et forslag, der kommer, fordi vi snart skal have en valgkamp, og man så kan gå ud og sige, at man også har været ude med forslaget om det her?
Det tror jeg dog ikke jeg sådan vil skyde forslagsstillerne i skoene. Så det, man kunne gøre, hvis man endelig skulle gøre noget med et forslag som det her, var måske at spørge lidt ind til, hvad det her reelt ville koste, hvis man nu pålagde kommunerne at lave det her uddannelsesforløb.
Hvad er det for priser, det ville løbe op i?
Hvordan skulle man lave en fordelingsnøgle for det?
Hvordan kan man snakke med KL om, hvordan man skulle løse det økonomiske?
For der er gode takter i forslaget om efteruddannelse, det medgiver vi.
Men vi siger aldrig ja til noget, der ikke er finansieret, så derfor vil vi sådan fremadrettet spørge, hvordan man kunne løse den opgave uden at risikere, at der vil ske det, at der er kommuner, som bagefter vil stå og kigge den anden vej og sige: Ja, vi havde ellers tænkt os, at vi ville gøre noget helt andet ude i institutionerne, som ville have været godt for vores enkelte institution, og nu har regeringen sagt, at vi skal bruge pengene på noget andet, så derfor sparer vi på specialundervisningen og på andre områder, fordi regeringen har sagt, at de her mennesker skal have efteruddannelse.
Den situation vil vi ikke ud i, og derfor må jeg sige, at de økonomiske aspekter ikke er særlig godt belyst i forslaget, som det ligger her.
Men ellers synes vi jo umiddelbart, at intentionerne er gode.