runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2007-03-28:
Jeg vil sige til hr. Peter Skaarup, at der jo er en balancegang i det her.
Grunden til, at snittet lovgivningsmæssigt er, som det er i indsamlingsloven, er jo, at vi har foreningsfrihed her i landet, og derfor skal der selvfølgelig være mulighed for at hverve medlemmer til en hvilken som helst organisation eller forening, man måtte have, og der kan folk jo altid sige: Det er jeg ikke interesseret i.
Så det er svar på spørgsmålet om, hvorfor man ikke går ind og begrænser foreningers mulighed for at skaffe sig nye medlemmer.
Jeg tror sådan set heller ikke, at det er i de politiske partiers interesse, at vi går den vej.
Jeg vil så sige til det andet, at det har været med meget velberåd hu, at man har været inde i indsamlingsloven og sige, at når det gælder det at kræve penge ind, bliver vi altså nødt til at have nogle lidt faste regler for, hvad man må og ikke må, for ellers er der jo ingen steder, der er helle for almindelige borgere, når de er ude at handle.
Det gør da indtryk på mig, at de store kommuner i dette land simpelt hen synes, det er blevet for meget med folk, der ustandselig stopper andre på gaden, ligesom jeg også synes, det ville være problematisk, hvis man begyndte at køre en praksis, hvor man sagde: Du kan samle penge ind alle steder, undtagen hvis du ringer på folks dør; du kan sådan set stå lige uden for hoveddøren og vente med bøssen.
Jeg tror faktisk, at det ville betyde, at man savede den gren over, som mange af organisationerne sidder på, for folk ville blive stærkt irriterede over at blive stoppet hele tiden.
Peter Skaarup (DF), 2007-03-28:
Jeg synes egentlig, vi skal prøve at holde fast ved det positive og sikre en farbar vej for de organisationer, som har en fornuftig tilgang til det her.
Mig bekendt er det ikke en junglelov eller et morads, de her organisationer befinder sig i, det er faktisk nogle organisationer, der for langt de flestes vedkommende er meget professionelle og uddanner deres gadehververe på en meget grundlæggende og fornuftig måde, så de høfligt og venligt henvender sig til borgere på gaderne og spørger: Kunne du eller De tænke Dem at yde et bidrag til vores organisation eller eventuelt blive medlem?
Der synes jeg, at man skal tage hensyn til, at der kan være mennesker her i landet, der – af principielle årsager måske – ikke ønsker at være medlem af en organisation, men bare gerne en gang om måneden vil give et støttebeløb til den pågældende organisation, og hvis vi nu afskærer de organisationer fra at arbejde på den måde, gør vi det frivillige arbejde en bjørnetjeneste, og det frivillige arbejde i Danmark er jo noget meget vigtigt, som vi gerne vil motivere mange til at deltage i.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jeg er nødt til at gentage: Jeg kender overhovedet ikke noget til, at der skulle være kommet sådanne udtalelser.
De påstande må stå aldeles for hr. Holger K. Nielsens egen regning.
Og jeg må klart afvise, at der – som hr. Holger K. Nielsen siger – skulle være kommet en melding fra regeringen.
Jeg kender simpelt hen intet til det.
Så det må stå fuldstændig for hr. Holger K. Nielsens egen regning.
Man skal ikke komme med den slags påstande, uden at man så også er i stand til at dokumentere dem.
Og jeg kan i hvert fald rolig fastslå, at der aldeles ikke er truffet nogen beslutning om eller kommet nogen melding fra regeringen om sådan et forsøg på trusler eller pression, eller hvad hr. Holger K. Nielsen nu vil kalde det.
Mogens Jensen (S), 2007-03-28:
Jeg tror, det må være temmelig mærkeligt for befolkningen, når det vrimler med eksempler på ministre og repræsentanter fra regeringen, der forsøger at påvirke Danmarks Radio, true, udøve pression, at opleve en statsminister, der siger, at det ikke betyder noget, og at han ikke har kendskab til det, selv om det ene eksempel efter det andet kan dokumenteres.
Er det så ikke statsministerens opgave at prøve at grave ned i den her sag og få standset den her trafik?
Jeg vil gerne spørge statsministeren, om det ikke er sådan, at man med de udtalelser, statsministeren er kommet med her i dag og også sidste onsdag, har åbnet en helt ny standard for, hvad der kan lade sig gøre, nemlig at ministre rent faktisk fremover – sådan som jeg ser det – har lov til at ringe til bestyrelsesformænd for statslige medieinstitutioner og kulturinstitutioner og give dem skideballer, fortælle dem, hvordan de skal drive deres faglige virksomhed, uden at det åbenbart har statsministerens interesse, sådan at statsministeren rent faktisk accepterer, at den adfærd er mulig.
Jeg vil gerne spørge, hvorfor statsministeren er så dumstædig, at han ikke logisk og konsekvent siger: Det her – den mail, den type henvendelser – er en fejl; det var en fejl af kulturministeren, og det bør ikke ske igen.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Nu taler hr. Mogens Jensen om, at der skulle være tale om en ny standard.
Christian Nissen har jo oven i købet skrevet i sin bog, at o.k. da, han har været udsat for mange ting i tidens løb, bl.a. fra socialdemokratiske ministre, og han skriver: Der kom tit sure miner eller beskyldninger for ubalanceret journalistik.
Det kunne være ved en reception, i pausen under en teaterforestilling, eller hvor man nu render ind i hinanden.
Jeg fik mange sådanne reaktioner, da vi i de første år af min tid i Danmarks Radio sendte en række dokumentarprogrammer, som afslørede kritisable forhold i fagbevægelsen og dens forgreninger i diverse kooperative aktiviteter i boligselskaber og ligkistemagasiner.
Så der var altså nogle socialdemokrater, der havde fat i ham dengang.
Og David Trads, tidligere nyhedsredaktør på Danmarks Radio, sagde den 17. marts: Da jeg i efteråret 2000 under euroafstemningen var indenlandsredaktør, blev jeg gentagne gange opsøgt eller ringet op af socialdemokratiske og radikale ministre, som var rasende over, at Radioavisen næsten hver morgen kunne berette om en ny rutsjetur for euroen over for dollaren.
Det gavnede ikke jaet, lod de forstå.
Her er altså eksempler på, hvad socialdemokratiske ministre har gjort, og jeg fortænker dem da ikke i, at de har givet udtryk for deres holdninger, men det er da ikke det samme som at forsøge at lægge pression.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Karen Hækkerup (S), 2007-03-28:
»Hvordan vil Justitsministeriet sikre, at det udsendte cirkulære om gadehvervning på offentlig vej og gade ikke betyder mistede indtægter i en størrelsesorden på 200 mio. kr. for de almennyttige organisationer?«
Holger K. Nielsen (SF), 2007-03-28:
Ja, det er da fuldstændig korrekt, og det skyldes jo bl.a., at der var et meget, meget bredt flertal, idet også SF og Radikale og Socialdemokraterne deltog i medieforliget.
Men det kunne man jo ikke vide på det tidspunkt, den melding blev givet til DR’s nyhedsdirektør.
Det var der ingen der vidste dengang.
Der var det jo stadig væk en mulighed, at der blev kørt et snævert medieforlig igennem med Dansk Folkeparti, som faktisk skar i licensmidlerne.
Med andre ord: DR’s nyhedsdirektør får en melding fra regeringen om, at hvis hun ikke æn drer linje, vil et flertal skære i licensmidlerne.
At det ikke skete, var jo fint nok.
Det skyldtes så, at vi andre var der, og at – om jeg så må sige – den trussel ikke blev ført ud i livet.
Men i det øjeblik, nyhedsdirektøren får den trussel, må hun da opfatte det som en ganske seriøs melding.
Hvis det havde været i dag eller i morgen eller for 3 år siden, havde det været ligegyldigt, men det var jo midt under medieforligsforhandlingerne, hvor der var en reel mulighed for, at et flertal kunne skære i licensmidlerne.
Det var altså ikke en tom trussel.
Er det ikke pression?
Lene Espersen (KF), 2007-03-28:
Egentlig havde jeg jo forberedt en grundig besvarelse af det, der var fru Karen Hækkerups spørgsmål, men i og med at fru Karen Hækkerup i sin motivation kommer med en lang række forkerte oplysninger, vil jeg godt indlede med at sætte nogle af de ting på plads, som fru Karen Hækkerup har sagt.
Først vil jeg sige, at der var tale om, da den borgerlige regering kom til i 2001, at der blev taget et opgør med, at der var bestemte store portioner penge, der alene skulle gå til ulandsarbejde.
Regeringen valgte at fokusere på de steder, hvor der var demokrati under opbygning, de steder, hvor man kunne gå ind og få reel gavn af pengene, og hvor man ikke understøttede udemokratiske styrer; det var der, pengene skulle kanaliseres hen.
Så var det vores opfattelse, at der var behov for et gevaldigt løft, ikke mindst på sundhedsområdet, hvor det var en skandaløs måde, man behandlede kræftpatienter på.
Derfor er der efterfølgende sket et meget stort løft på sundhedsområdet, og der bliver jo i dag opereret titusindvis flere mennesker end under SR-regeringen.
Det var bare lidt til forhistorien.
Så vil jeg også sige til fru Karen Hækkerup, at indsamlingsloven er meget gammel og sådan set har eksisteret under mange, mange socialdemokratiske ministre før mig.
Så ligesom at give det indtryk, at vi nu lige pludselig er begyndt at lave nogle begrænsninger i forhold til, hvad organisationer må og ikke må, er ganske enkelt fak tuelt forkert.
Tværtimod, vil jeg sige, har vi lempet og liberaliseret indsamlingsloven i forbindelse med finansloven sidste år.
Derfor blev der indført et princip om, at der skulle være en vis selvfinansiering, og i forbindelse med det lempede jeg rent faktisk lovgivningen, så de organisationer, der ikke tidligere har haft mulighed for at foretage husstands- og gadeindsamling, fik mulighed for at gøre det en gang om året.
Det var de faktuelle oplysninger.
Peter Skaarup (DF), 2007-03-28:
Indledningsvis vil jeg sige, at jeg synes, det er positivt, hvis justitsministeren tager et møde med Robert Hinnerskov og ISOBRO og også vil orientere Folketingets Retsudvalg om, hvordan mødets udfald bliver, for det er selvfølgelig vigtigt, at frivillige organisationer, som ministeren også understreger, netop kan samle ind og dermed sikre, at de mennesker, der ønsker at støtte de organisationer, har muligheder i den retning.
Det, som jeg har forstået har været argumentet for at begrænse de nuværende muligheder, er, at man vil sige til de organisationer, der ønsker at indsamle bidrag på gader og stræder, at det må de ikke.
Men hvis de samme organisationer ønsker medlemskab fra forskellige mennesker på gader og stræder, så undgår man jo ikke henvendelsen, og derfor har jeg måske lidt svært ved at se logikken i det, ministeren siger, men det kan vi jo så vende tilbage til i drøftelsen.
Jeg kan bare konstatere, at de berørte organisationer, bl.a. en organisation, der hjælper truede dyr, WSPA, mener, at det vil få meget store konsekvenser for deres økonomiske grundlag og dermed et vigtigt arbejde både i Danmark og i udlandet.
Og der kan jeg godt være bekymret for, at de organisationer får ødelagt det arbejde, de er i gang med.
Så det synes jeg, ministeren skal kigge nærmere på.
Karen Hækkerup (S), 2007-03-28:
Da den borgerlige regering kom til, startede man med at skære ned i ulandsbistand og i nødhjælp.
Det hed sig dengang, at det var vigtigere, at folk selv gav, end at staten gav, og at vi skulle passe på med ikke at være alt for tossegode.
Senere har vi så lavet en ny indsamlingslov i Danmark, hvor noget af det, regeringen og Dansk Folkeparti ville have, var, at de organisationer, som modtager støtte fra staten, selv skulle kunne have en vis egenfinansiering for at få de her støttekroner.
Det vil sige, at man først skar ned på støtten, og så sagde man: Organisationerne skal nu selv have ansvar for at tjene en del af pengene ind.
Nu kommer så det, der er det værste, og det, som jeg gerne ville stille dagens spørgsmål om.
Hvad vil ministeren gøre for at sikre, at de her organisationer ikke mister de mange penge, som de nu står til at miste?
Lene Espersen (KF), 2007-03-28:
Jeg vil gerne starte med at sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at jeg er glad for den konstruktive tone, som jeg synes Det Radikale Venstre anlægger i den her sag, og så sige, at det, vi har fundet nødvendigt at præcisere i cirkulæreskrivelsen – det er bare for, at der ikke opstår myter om, hvad det er, problemstillingen handler om – er sådan set, at organisationerne stadig væk gerne må gå rundt nede på Strøget med alle de frivillige og stoppe folk og høre, om de vil være medlemmer af de pågældende organisationer.
Det er fortsat tilladt at foretage medlemshvervning.
Det, der ikke er tilladt, og det, som nogle organisationer har gjort, er, at de har bedt om folks kontonummer og så sagt: Vi vil have en blankocheck, vi vil have lov at trække penge af jeres konto til godgørende formål.
Det er en omgåelse af indsamlingsloven, for det, der har været hensynet under indsamlingsloven, er altså under særlige præmisser at kunne søge politiet om at få lov at samle pengene ind til agtværdige formål, men ikke at stoppe folk og afkræve dem deres kontonummer.
Jeg tager meget gerne en drøftelse i Retsudvalget efter mødet med ISOBRO, for at vi sammen kan drøfte, hvad den videre skæbne skal være.
Det, jeg bare synes er vigtigt at holde fast i, er, at vi må respektere, at folk ikke ustandselig skal stoppes af folk, der ønsker at kræve penge ind, men at man må gå andre veje, hvis man gerne vil have, at disse organisationer også skal have et godt grundlag for at selvfinansiere sig.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-28:
Nu har jeg ikke sådan lige en idé med i inderlommen, men det kunne jo godt være, at vi, hvis vi lod kreativiteten blomstre lidt, alligevel kunne finde en eller anden middelvej imellem de to ydersynspunkter: at enten skal det være, som det er i dag, eller også skal det være, som det er i ministeriets cirkulære.
Det var sådan bare det jeg ville høre om ministeren vil være med til.
Lene Espersen (KF), 2007-03-28:
Lige nu drøfter vi jo sådan set først og fremmest, hvordan loven er, og hvordan lovgivningen har været i mange, mange år her i Danmark.
Men jeg er enig med hr. Simon Emil Ammitzbøll i, at der er mange dilemmaer i det her, for på den ene side kan man sige, at der selvfølgelig er mange, der ønsker at samle penge ind til agtværdige formål, og derfor har vi i dag en indsamlingslov, der faktisk giver en lille, begrænset række organisationer mulighed for at foretage indsamling ikke alene, om man så må sige, ad de almene kanaler, hvor alle kan samle penge ind – det er jo frit for alle at lave kampagner i medierne, i radioen, det er frit for alle at stille raslebøsser op, det er frit for alle f.eks. at henvende sig til diverse posthuse og spørge, om de må samle penge ind der, og derudover er der altså en række organisationer, som har en mulighed for at gå rundt en gang årligt og samle penge ind ved at ringe på folks husdøre.
Der har af naturlige årsager været en begrænsning i mulighederne for det, og det ved hr. Simon Emil Ammitzbøll også udmærket godt, netop fordi der på den anden side af den balance nemlig er hensynet til alle de mennesker, der ikke ønsker at lade sig forstyrre ustandselig og måske ikke ønsker at give bidrag til organisationer.
Derfor kan man jo ikke åbne op for, at alle kan rende rundt og ringe på så ofte, de har lyst til at samle penge ind.
Det er den balance, som jeg mener det er vigtigt at fastholde.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jeg kender ikke noget som helst til de påståede udtalelser.
Det, vi blot kan fastslå, er, at der jo ikke blev tale om at skære i midlerne.
Lene Espersen (KF), 2007-03-28:
Det gør jeg bestemt heller ikke.
Tværtimod håndhæver jeg den lovgivning, der har været på området i rigtig, rigtig mange år, og jeg vil for god ordens skyld oplyse, at cirkulæret om gadehvervning på offentlig vej og gade, som i realiteten er det, vi skulle have diskuteret fra starten af, er sendt i høring.
Herunder har bl.a. ISOBRO fået cirkulæreskrivelsen i høring, og jeg har for øvrigt en aftale med ISOBRO onsdag den 11. april kl. 10.30 for at drøfte cirkulæreskrivelsen.
Men jeg vil gerne sige til fru Karen Hækkerup, at det er korrekt, at hjælpeorganisationerne i de senere år i stigende grad er begyndt at indsamle bidrag via gadehvervning.
Vi har så haft mulighed for at gennemgå indsamlingsloven, og der er der altså behov for at præcisere, hvad man må gøre på offentlige gader og stræder, og hvad man må gøre ad anden vej: via internet, via indsamlingsbøsser og mange andre måder, hvorpå man kan indsamle penge.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-28:
Det er vel i virkeligheden et reelt dilemma, den her sag dækker over.
På den ene side kan vi alle sammen være irriterede over at blive stoppet af en hel bunke folk fra nødhjælpsorganisationer m.v., når man f.eks. bare skal gå en tur ned ad Strøget i København, på den anden side er 200 mio. kr. immer væk rigtig mange penge for de her organisationer.
Så der er nogle forskellige hensyn, der selvfølgelig skal tages.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig i første omgang bare at høre justitsministeren måske mere præcist svare på det skriftlige spørgsmål, fru Karen Hækkerup havde stillet, altså, om justitsministeren vil komme med sine tanker omkring, hvordan de her organisationer kan skaffe de her 200 mio. kr. på anden måde.
Karen Hækkerup (S), 2007-03-28:
Det var sådan set ikke kræftplaner og behandlingsgarantier, der alligevel ikke fungerer, jeg havde lyst til at diskutere med justitsministeren.
Jeg ville spørge til, hvad ministeren vil gøre, for at konsekvensen af det cirkulære, hendes ministerium netop har udsendt, ikke bliver, at en hel masse mennesker i den tredje verden kommer til at lide under det.
Det er sådan set ikke mine egne ord.
Jeg kunne godt tænke mig at nævne nogle andre, som har sagt nogle af de her ting.
Jeg vil gerne citere Robert Hinnerskov, som er generalsekretær i ISOBRO.
Han siger, at hvis det foreliggende udkast til cirkulære – som altså er det, jeg har spurgt til – gennemføres, kan organisationerne ikke længere hjælpe mange ofre for sult, sygdom, forurening og overgreb.
Når nu danskerne gerne vil støtte de mange gode formål, hvorfor så lægge dem hindringer i vejen?
Det er jo lige præcis det, det drejer sig om.
Ministeren siger, at der skal være medfinansiering og egenbetaling, og det har jeg heller ikke noget imod, men hvorfor går ministeren så ind og ødelægger den måde, det fungerer på nu, hvor mange mennesker rent faktisk bidrager ved at melde sig, når de bliver spurgt på gaden, og forpligter sig til at give penge fremover?
Lene Espersen (KF), 2007-03-28:
Det er jo den sædvanlige sang fra Socialdemokratiet.
Når man ikke har andre argumenter, kan man altid komme rendende med nogle dommedagsprofetier.
Da vi indførte kravet om en vis selvfinansiering, som man for øvrigt også har gjort i en lang række andre lande for at forpligte organisationerne til at sikre lødige projekter, fik vi at vide, at nu ville organisationerne dreje nøglen om og der ville ikke blive lavet frivilligt ulandsarbejde.
Nu viser det sig efterfølgende, at man sagtens har kunnet samle pengene ind, og at der ikke er nogen problemer.
Derfor synes jeg sådan set heller ikke, det klæder Socialdemokratiet at komme med den slags pseudoargumenter.
Og bl.a. på baggrund af henvendelsen fra de største kommuner i landet har vi så gennemgået lovgivningen for at have en sikkerhed for, at den bliver fortolket rigtigt.
Der er det at sige til det, at der er massevis af muligheder for disse organisationer til at samle penge ind, ja, jeg har lempet reglerne, så man endda kan gå ud på gaderne og i husene og opsøge folk med raslebøsser og bede om penge, hvis man er pålagt kravet om egenfinansiering.
Men hvad der er væsentligt at holde fast i, er altså, at vi her i Folketinget har vedtaget, at almindelige borgere ikke skal stoppes ustandselig på gader og stræder, fordi folk samler ind til alt muligt, og derfor er der altså nogle begrænsninger for, hvad man må samle ind til i det offentlige rum.
Det gælder også disse organisationer.
Karen Hækkerup (S), 2007-03-28:
Nu nævner ministeren en hel masse andre måder, man kan indsamle penge og hverve medlemmer på, men det, de her organisationer jo siger til os, er: Lad nu være at gennemføre det her cirkulære, for gør I det, har vi ikke længere mulighed for at hverve primært unge mennesker, som er de nye, der er kommet til, og som er begyndt at give penge.
Det er jo rent faktisk sådan, at gennemsnitsalderen er mere end 20 år lavere hos dem, der er indfanget på gaden, end hos dem, der normalt giver bidrag.
Og man må vel sige, i en tid, hvor vi snakker om at øge den folkelige forankring, og at vi også skal have ungdommen med til at løfte, er det vel dumt at fjerne lige præcis den model, som de unge mennesker bryder sig om, som de godt kan lide, og som får dem til at give penge og være med til at være engageret i det ulandsvigtige arbejde.
Jeg vil godt lige summe op, for jeg synes, det her er ret vigtigt, og jeg synes, det er vigtigt, at ministeren forstår konsekvenserne af den systemsnak, som hun står og taler om: 200.000 borgere vil ikke længere få hjælp fra Folkekirkens Nødhjælp, hvis det her cirkulære bliver til no get; 77.000 børn vil ikke længere blive vaccineret af UNICEF, hvis det her cirkulære bliver til noget; halvdelen af Scleroseforeningens forskningsmidler vil falde bort osv. osv.
Hvordan har ministeren overhovedet samvittighed til at være ansvarlig for de mange, mange mennesker, der vil komme til at betale en høj pris, og den forskning, der ikke længere vil kunne blive øget på grund af cirkulæret?
Kim Andersen (V), 2007-03-29:
Lad mig sige det med det samme: Venstre støtter med stor glæde det forslag, der her er fremsat af skatteministeren.
Det støtter vi, og det er vi glade for.
Det giver kunstnere og forfattere en yderligere mulighed for at kunne koncentrere sig om at skabe deres kunst til glæde for os alle sammen.
Forslaget her vil sikre, at kunstnere skattefrit kan modtage en hæderspris fra en erhvervsvirksomhed, på samme måde som hvis man havde modtaget en hædersgave fra det offentlige eller en offentlig fond.
Samtidig indeholder forslaget et element om, at arbejdsmarkedsfondsloven ændres, sådan at biblioteksafgift ikke medregnes til grundlaget for beregning af arbejdsmarkedsbidrag.
Forfattere og andre, som anses for selvstændige erhvervsdrivende, skal således ikke længere betale arbejdsmarkedsbidrag af deres indtægter fra biblioteksafgifter.
Det er med til at sikre det økonomiske fundament og grundlaget for forfattere og kunstnere, og det er med til at give dem nogle tryggere vilkår, så de kan skabe stor kunst til glæde for os alle sammen.
Det er med til at øge pluralismen, mangfoldigheden og dynamikken i vores samfund.
Det hilser vi i Venstre med stor tilfredshed.
Samtidig lægger dette lovforslag op til at øge samarbejdet mellem kunstnerne, den kunstneriske verden og erhvervslivet.
Det er et tema, som har ligget denne regering på sinde igennem mange år, og som vi har set adskillige eksempler på.
Også det finder vi positivt.
Det er med til at udvikle dynamikken i vores samfund, og det er med til at bringe to verdener sammen, som traditionelt set ikke altid har haft så meget at sige hinanden.
Dette forslag baner vejen for et tættere samarbejde mellem den kunstneriske verden og erhvervslivet og vil bidrage til, at der kommer flere midler ind til kunst og kultur.