Mogens Jensen (S), 2010-02-02:
Når Socialdemokraterne, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten med det her beslutningsforslag opfordrer kulturministeren til i et bredt samarbejde med Folketingets partier at udarbejde en national handlingsplan for styrkelse af den rytmiske musik, skyldes det flere forhold.
Først vil jeg sige – og det er jo også allerede fremgået af debatten – at den rytmiske musik står over for en række væsentlige udfordringer.
Man er en række steder i landet mærkbart ramt af den økonomiske krise.
For flere spillesteder har det faktisk betydet lukning, og gennem de seneste år har musikbranchen generelt også lidt under en katastrofal nedgang i salget af cd'er.
Det har gjort det langt sværere for både nye og ældre musikgrupper at få udgivet deres musik, hvilket jo generelt også har været med til at svække den danske musikscene.
Men også når det gælder mulighederne for fuldt ud at udnytte digitaliseringsteknikken, bl.a. i musikformidlingen, og også i forhold til at styrke dansk musikeksport, er der behov for at skabe langt bedre arbejdsbetingelser for både kunstnerne og den samlede musikbranche.
Branchen har også klart bedt om, at vi som politikere forsøger at samles om en indsats på området.
Sammenslutningen af spillesteder og musikfestivaler, spillesteder.dk, har gennem hele 2009 præsenteret os for en række nødvendige initiativer.
Som det også er blevet nævnt, har flere af Folketingets ordførere været til stede ved konferencer og seminarer, hvor de initiativer er blevet drøftet.
Samtidig fremlagde Statens Kunstråds Musikudvalg også i eftersommeren 2009 deres forslag til en styrkelse af området for den rytmiske musik.
Både kulturministeren og flere ordførere fra regeringsflertallet udtalte sig jo i efteråret meget, meget positivt om de her ideer, om de her initiativer, og vi var derfor også en lang række partier, der sådan set havde håbet på, at det ville være muligt at give den rytmiske musik et samlet løft allerede sidste efterår i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Det kom desværre ikke til at ske.
Der kom ikke nogen invitation til forhandlinger fra kulturministeren.
Og som sagt har vi stadig væk den mærkelige situation, at støtte til kulturinstitutioner altså stadig væk i Danmark er at betragte som erhvervsstøtte.
Det lykkedes jo at få besparelserne tilbagevist, og det er selvfølgelig tilfredsstillende, men nogen samlet plan for den rytmiske musik fik vi altså ikke.
Derfor håber vi også, at vi med det her beslutningsforslag vil kunne være med til at sætte gang i den her forhandlingsproces, og jeg må sige, at ud fra de signaler, der allerede i dag er kommet fra kulturministeren, ser det ud til at kunne lykkes.
For jeg synes, at vi alle sammen skal huske hinanden på, at den rytmiske musik er den allermest populære musik blandt danskerne.
Alene de 75 vigtigste spillesteder i Danmark producerer altså mellem 8.000 og 10.000 koncerter om året for ca. 1 million publikummer, og som jeg tror at vi alle sammen har fornemmelsen af, er det alle aldersgrupper i Danmark, der hører rytmisk musik – de forskellige genrer som rock, pop, jazz, hiphop og elektronisk musik.
Derfor er den rytmiske musik en af de væsentligste bærende kunstarter i Danmark.
Alligevel må jeg bare konstatere, i hvert fald når vi ser på den bevågenhed, området har i forhold til offentlige bevillinger og for så vidt også bevillinger fra private fonde, at den ikke står mål med mange andre kunstområders og for den sags skyld en af de andre musikgenrers, nemlig den klassiske musik, bare for at bruge det som sammenligning.
Hvis vi ikke understøtter den rytmiske musikscene bedre i Danmark, mener jeg, at vi også på det her område vil overlade mere og mere af markedet og udbuddet til den amerikansk og engelskproducerede musik, der jo selvfølgelig selvsagt på grund af sproget sagtens kan klare sig uden kunststøtte.
Hvis vi her i Danmark vil have et tilstrækkelig bredt og varieret udbud af rytmisk musik – som det lille sprog- og kulturområde, vi er – er vi altså nødt til at sikre nogle langt bedre vækstbetingelser, også med offentlig støtte.
Derfor har vi fra partiernes side lagt en række forslag frem til forhandling her i dag.
Vi vil gerne have, at man får et fælles arbejde, et samarbejde mellem Kulturministeriet og Økonomi- og Erhvervsministeriet om at udvikle nye typer af støtteordninger, der kan understøtte musikken som erhverv og også understøtte dansk musikeksport.
Vi vil gerne styrke de musiske vækstlag, som det er blevet bemærket heroppefra, gennem at prøve at etablere kommunale musiske vækstcentre, etablere en udgivelsespulje for ny dansk musik og også sikre det, der måske er allermest behov for, nemlig flere frie midler til musikudvalget under Statens Kunstråd, således at man kan støtte vækstlagsinitiativer.
Det er en lang række forslag, som vi har lagt frem, men vi har ikke sagt: Så er det det.
Det er til forhandling, det kan vi snakke om, det kan vi skære ned på, og vi kan sige, at det ikke kan lade sig gøre økonomisk.
Lad os bare tage den diskussion, for selvfølgelig skal vi prioritere, og selvfølgelig kan alt ikke indgå i 1-års-planer.
Vi bliver også finansieringsmæssigt nødt til at lægge en længere plan for det her.
Men vi har forslagene på bordet.
Det sidste forslag, vi har stillet, er så det, der er et selvstændigt beslutningsforslag, nemlig det spørgsmål, som vi startede med, til skatteministeren, spørgsmålet om at give mulighed for, at også momsfritagede ved musikfestivaler kan donere deres overskud eller dele af deres overskud til rytmiske spillesteder.
For det er jo mærkeligt, og jeg tror, det må være mærkeligt for folk, der lytter til den her debat, at erfare, at når man tjener penge på en musikfestival, altså skaber et overskud på en musikfestival, som selvfølgelig er momsfritaget, kan de penge eller nogle af dem ikke gå til det vækstlag, den musikscene, som sådan set er forudsætningen og grundlaget for, at musikfestivalerne overhovedet kan eksistere.
Jeg tror, at det forekommer besynderligt, at det ikke kan lade sig gøre.
Selvfølgelig kan vi også definere disse spillesteder, altså dem, der skal have mulighed for at få støtte på en sådan måde, at vi gør det ikkekonkurrenceforvridende, idet en række af dem jo allerede i dag får offentlig støtte.
Jeg må også oven på skatteministerens bemærkninger her i dag, hvor han jo primært henviser til, at det er EU-regler, EU-direktiver, der forhindrer, at det her kan ske, sige, at jeg synes, at man er nødt til at sende det signal, at det jo ikke virker rimeligt, at EU på den måde skal beslutte, hvilke godgørende og almennyttige formål Danmark vil beslutte sig for at man kan støtte fra momsfritagede festivalers side.
Kultur er jo i forvejen et område, der fuldstændig er undtaget fra EU-regler.
Derfor synes jeg, det er nødvendigt at grave videre i den her sag, at få stillet nogle mere præcise spørgsmål til de her regler.
Og det vil vi naturligvis gøre, fordi udgangspunktet stadig væk vil være, at vi mener, at det må være rimeligt at søge at gennemføre en sådan ordning.
Men vi er glade for, at ministeren har sagt, at hun vil indkalde til forhandlinger her til efteråret, og vi håber, at det indhold, der sådan set de facto er i vores beslutningsforslag, svarer til nogle af de ting, ministeren har sagt hun sådan set gerne vil bakke op om, og som jeg også hører at i hvert fald Venstres ordfører vil bakke op om.
Og i det lys mener jeg faktisk, at vi allerede er nået langt med vores beslutningsforslag.
Da den radikale ordfører, hr. Johs. Poulsen, ikke kan være her i dag, skal jeg meddele det helt åbenlyse, at Det Radikale Venstre naturligvis kan støtte begge forslag.