Jens Vibjerg (V), 2009-04-22:
De to lovforslag, vi behandler her, er gennemførelsen af det enstrengede beskæftigelsessystem.
Der er rigtig mange enkelte elementer i disse to lovforslag, og taletiden tillader ikke, at jeg kommer ind på alle områder, men jeg vil fremdrage nogle af de vigtigste.
Det helt overordnede er, at vi nu gennemfører det reelt enstrengede system.
Det er en klar forenkling, som først og fremmest vil komme de jobsøgende til gavn, men også medarbejderne i jobcentrene får en mere strømlinet organisation at arbejde i.
Det er ikke smart at have to chefer, to organisationer, to administrative systemer osv.
Det giver ikke optimale forhold hverken for brugerne eller for medarbejderne.
Det råder vi bod på nu, og den overgangsordning, vi har haft, har sikret, at den viden, de statslige chefer og medarbejdere besidder, ikke gik tabt i overgangen fra det statslige til det kommunale.
Så er der i øvrigt en række initiativer, der skal sikre en optimal indsats over for de ledige.
Beskæftigelsesregionerne styrkes, så de får bedre muligheder for at overvåge den kommunale indsats og bedre muligheder for at rådgive kommunerne.
Her er beskæftigelsesplanen et vigtigt værktøj.
Beskæftigelsesregionen inddrages både i beskæftigelsesplanen og i resultatrevisionen.
De skal op på et kommunalbestyrelsesmøde.
Det vil sige, at hele kommunalbestyrelsen får ansvar for indsatsen.
De lokale beskæftigelsesråd styrkes politisk.
I dag vælger det lokale beskæftigelsesråd selv sin formand, efter det nye er borgmesteren som udgangspunkt formand for rådet.
Det er klart, at det styrker det politiske engagement i hele beskæftigelsesindsatsen.
Som noget nyt etableres også en task force, der skal hjælpe jobcentre, der har problemer med at leve op til resultatkravene.
Denne hjælp er gratis for kommunerne.
Ministeren kan om nødvendigt pålægge kommunerne at bruge rådgivningsfunktionen.
Så er der hele økonomisiden.
Nu overgår hele det økonomiske ansvar til kommunerne, men med fuld kompensation fra staten.
Det er klart, at her kunne man vælge en række forskellige modeller.
Vi har valgt en for kommunerne økonomisk sikker model, så ingen kommer i den situation, at stigende ledighed påvirker den kommunale økonomi negativt og dermed vil gå ud over andre serviceområder.
Det, at vi ikke bare sikrer kommunerne under et, som man normalt gør, men sikrer dem hundrede procent regionalt, er en stor sikkerhed for hver region, som altså ikke må forveksles med sygehusregionerne.
De regioner, vi her opererer med, er tilpasset de forskellige arbejdsmarkeder netop af hensyn til de forskellige økonomiske muligheder, der er rundtom i landet.
I vores regioner kompenseres kommunerne for to tredjedeles vedkommende ved særlig høje refusionssatser.
Refusionssatserne er indrettet, så de sikrer en aktiv kommunal indsats over for de ledige.
Resten fordeles gennem en særlig tilskudsmodel, der tager hensyn til, at udgifterne er konjunkturfølsomme, og at ledigheden er skævt fordelt.
Hertil kommer en overgangsordning, der de første år sikrer kommunerne endnu mere.
Det er, så kommunerne har en relativt lang indkøringsperiode.
Hele modellen er aftalt med KL og sikrer de bedst mulige startvilkår for de kommunale jobcentre.
Så er der en række harmoniseringer af reglerne for forsikrede ledige og kontanthjælpsmodtagere.
Det er jo en logisk konsekvens af det enstrengede system, at vi også harmoniserer de mange regler så meget som overhovedet muligt.
Vi sammenlægger også de to ankenævn Arbejdsmarkedets Ankenævn og Ankestyrelsens Beskæftigelsesudvalg.
Det er også en logisk konsekvens af, at vi har forenklet og harmoniseret indsatsen for ledige, uanset om den ledige er forsikret eller ej.
Det giver jo ikke nogen mening at have to forskellige ankesystemer.
Tværtimod risikerer vi, at mennesker får en forskellig afgørelse i ens sager, hvis det er to forskellige ankeinstanser, der behandler klagerne.