Morten Østergaard (RV), 2010-02-11:
Det kommer jo nok ikke som et chok, at også Det Radikale Venstre synes, at det er en udmærket pakke af lovforslag, der skal øge konkurrencen.
Vi synes, det er positivt, at der med L 109 sker en forstærket fusionskontrol.
Vi har godt set, at elementer af erhvervslivet slår sig lidt i tøjret, men det tager vi næsten i den her sammenhæng som et sundhedstegn.
Der er behov for, at vi sørger for at sikre konkurrencen, også når der sker helt naturlige fusioner i erhvervslivet, og det er ikke noget, som erhvervslivet skal være kede af.
Det skal de sådan set være glade for, fordi det er med til at sikre konkurrencen, og det er positivt for alle.
Jeg vil også fremhæve, at Forbrugerombudsmandens rolle styrkes, om end på et beskedent punkt, og det er da bestemt noget, man sagtens kunne overveje at gøre mere ud af.
For en måneds tid siden, nøjagtig den 11. januar, kunne Computerworld afsløre, at 28 kommuner har undgået at lave udbud af deres økonomistyringssystemer, fordi de bare har gjort, som de plejer, nemlig at hyre det store kommunale it-selskab KMD uden at sende det i udbud.
Hvis man kigger på f.eks. Næstved Kommune, der så havde sendt det i udbud, og hvis man ser, hvad de har fået af rabat på deres økonomistyringssystem, og sådan med lidt heroisk hovedregning overfører det på alle de andre kommuner, så kan man se, at vi faktisk snakker om et trecifret millionbeløb, altså i omegnen af 200 mio. kr., der måske kunne have været hentet, hvis alle havde haft samme held som Næstved Kommune.
Det viser altså, at der er et væsentligt problem, og som det illustreres i artiklen, har Konkurrencestyrelsen hidtil godt kunnet observere disse problemer, men haft meget vanskeligt ved rigtig at gøre noget ved det andet end at påtale det.
Er der så balancer, man skal påse i det her?
Først kan man sige, at det er helt klart, at der også er nogle negative sider af den meget stramme udbudsregulering.
Det er jo bl.a., at man indimellem, bl.a. når det handler om it-kontrakter, er nødt til at formulere sig så specifikt om, hvad det er, man sender i udbud, at selv hvis der skulle være en leverandør, der sådan set havde en bedre idé til måden at løse opgaven på end den, som ordregiver havde, så kan man sådan set ikke overholde udbudsreglerne og samtidig tage den leverandør, der havde en bedre idé til at løse opgaven.
Og det er en oplagt problemstilling, bl.a. på it-området, hvor den, der egentlig er kunden, og ikke den, der er eksperten, nemlig leverandøren, skal designe løsningen, for at den kan komme i udbud.
Det er noget, man bør interessere sig for: Hvordan kan man inden for udbudsreglerne og med den nødvendige regulering af det, der skal til, sørge for, at der er den fornødne fleksibilitet på de områder, hvor det er helt oplagt at man har brug for leverandøren for at få tilrettelagt den rigtige løsning?
Vi synes også, det er fornuftigt, at Klagenævnet styrkes, at der sker en forenkling, og at der er nogle klare tidsfrister.
Men der er to ting, som jeg godt vil trække frem, og som jeg synes at vi skal kigge lidt nærmere på i udvalgsbehandlingen.
Den ene er, hvem det er, der lider skade, når udbudsreglerne ikke er overholdt.
Men hvis vi tænker os den situation, at en kontrakt bliver ophævet, er det jo sådan set også den leverandør, der, fordi ordregiver ikke har overholdt reglerne, får en opgave.
Vi kunne jo tage et aktuelt eksempel: madpakkerne.
Hvis nu en privat leverandør har opbygget et stort apparat med køkkener, ansat folk osv. og opgaven bliver annulleret, fordi udbudsreglerne ikke er overholdt, hvem er det så egentlig, der står tilbage med aben på skulderen?
Er det den, der ikke overholdt udbudsreglerne, som nu så skal lave et udbud?
Eller er det den virksomhed, som har afholdt store udgifter, fordi man har fået en ordre og ikke kan forventes at skulle problematisere over for ordregiver, at den er havnet netop hos en selv?
Der synes jeg i hvert fald, at det ville være relevant lige at få belyst, hvordan de erstatningsretlige forhold egentlig er i den situation, hvor man kommer dertil, at en kontrakt annulleres.
Det andet er spørgsmålet om almenvellets interesse, og der kan jeg se af høringssvarene, at der er en almindelig interesse i, hvad almenvellets interesse i givet fald måtte være.
Og svaret fra ministeriet er, så vidt jeg kan se, at det ikke er specificeret i direktivet, og derfor kan vi heller ikke gøre det i lovgivningen.
Men der kunne det måske være relevant, om man i hvert fald indikerede lidt nærmere, hvor vi er henne.
Altså, hvor meget skal der til, før vi ligesom trækker i den snor?
Nogle kunne jo hævde, at et økonomistyringssystem som det, jeg har talt om her, som måske sikrer, at borgerne får deres kontanthjælp, og at ydelserne bliver udbetalt osv., er der sådan en grundlæggende interesse i.
Men det kan vel næppe være det, der menes her.
Omvendt kan det være et udbud af redningsberedskab til Falck eller noget i den stil, hvor man måske kan tale om det.
Jeg ved det ikke, men jeg synes, det er relevant at få det belyst, og vil derfor bede om, at det bliver belyst nærmere i udvalgsarbejdet.
Men samlet set er der ikke nogen tvivl om, at vi vil støtte pakken her, begge lovforslag.