Morten Bødskov (S), 2008-04-16:
For mange har det længe været en gåde, hvorfor statsministeren bruger så meget tid, som han gør, uden for landets grænser.
Har han mistet interessen for almindelige familiers hverdag? spørger folk sig selv.
Mener han ikke, at der er flere problemer at løse?
Eller er han bare så træt af det hele, at han måske naturligvis nok er på jagt efter et nyt job?
Hos Scandic Bookmakers kan man nu vædde om statsministerens fremtid, og alle væddemålene peger uden for landets grænser.
Nu, hvor statsministeren åbenbart har mistet interessen for danskernes hverdag, synes vi faktisk, at han skulle tage at finde sig et nyt job.
De udfordringer, Danmark står over for, de bekymringer, almindelige familier har i hverdagen, ja, de er så vigtige, at de ikke lader sig løse fra distancen.
Dansk økonomi er på bristepunktet, uligheden stiger, og nedslidningen af velfærden fortsætter.
Socialdemokraterne tilbød regeringen brede aftaler om forbedringer for vores syge, omsorgen for vores ældre og pasningen af vores børn.
Vi tilbød et opgør med en udvikling, hvor flere børn hver dag står op til et liv i fattigdom, en fremtidssikring af vores uddannelser, så flere unge - og ikke som nu færre unge - får den rigtige uddannelse.
Og vi tilbød en holdbar økonomisk udvikling, hvor vi med en ambitiøs jobplan ville sikre op imod 100.000 flere i beskæftigelse og en mindre økonomisk opstramning, som skulle fjerne dansk økonomi fra det truende bristepunkt.
Socialdemokraterne fremlagde et ambitiøst og ansvarligt finanslovudspil, men på intet punkt ønskede regeringen at skifte spor.
Resultatet er, at flere vil leve et liv i fattigdom og ulighed.
Nedslidningen af velfærden fortsætter.
Dansk økonomi er stadig på bristepunktet, og med Nationalbankens ord kan udviklingen føre til en unødig høj og langtrukken stigning i ledigheden.
Prisen betales af vores børn, pensionisterne, politibetjentene og de studerende.
Det er dem, der vil mærke forringelserne i vuggestuen, på plejehjemmet, på erhvervsskolen og på politistationen.
Da finansloven blev fremsat, før udskrivelsen af folketingsvalget, blev vi lovet århundredets reform af den offentlige sektor, en såkaldt ambitiøs kvalitetsreform og mere og bedre velfærd til alle.
Det var dengang.
Efter valget og med den finanslovsaftale, vi behandler i dag, kan vi se, at den er spækket med løftebrud: dagpengebesparelser for op mod 700 mio. kr. om året; besparelser på uddannelsesområdet på flere hundrede millioner kroner; øget brugerbetaling for forældre med børn i daginstitutioner; brugerbetaling for mad til de små i vuggestuen, som i dag er gratis; og store millionbesparelser på bl.a. politiet og erhvervsskolerne.
Før folketingsvalget lovede statsministeren 50 mia. kr. i en særlig kvalitetsfond til nye skoler, plejehjem og sygehuse.
De offentligt ansatte blev lovet guld og grønne skove i fine valgkampsmaterialer.
»Er du offentligt ansat?« spurgte en solbrændt og smilende statsminister på forsiden af Venstres valgkampspjece og lovede 50 mia. kr. over de næste 10 år til dem og deres arbejdsplads.
Det skulle være slut med uhumske toiletter i skolegården, huller i tavlen, utætte vinduer og skimmelsvamp, der krøb ned ad væggene.
I den finanslovaftale, som vi behandler i dag, er kvalitetsfonden forsvundet som dug for solen.
Ordet kvalitetsfond er ikke nævnt med et eneste ord i aftaleteksten, og de 50 mia. kr. findes ikke.
Ikke ét beskidt toiletbræt, ikke én hullet tavle eller et eneste utæt vindue bliver udskiftet med den her finanslov.
Kvalitetsfonden og de løfter, som ikke mindst den tidligere finansminister gav, om de 50 mia. kr. som et megaløft til velfærden, var ét stort bluffnummer - et kæmpe løftebrud.
Prisen betales af vores børn.
Flere børn får ondt i maven, fordi de ikke vil benytte de uhumske toiletter i skolegården.
Der er ingen enestuer til vores syge på hospitalerne.
Og de forældre, der stolede på løftet om, at regeringen var parat til at forbyde lukkedage i daginstitutionerne, må være slemt skuffede.
Der vil stadig være mange - rigtig mange - generende lukkedage for børnefamilierne.
Næste år bliver det meget værre.
Her venter Løkkes løkke til kommunerne: 1 mia. kr. mindre til velfærd, krav fra regeringen om massive effektiviseringer og hårde opbremsninger i allerede planlagte renoveringer af bl.a. skoler og daginstitutioner.
Der er meget langt fra den finanslovsaftale, vi behandler i dag, til statsministerens løfter om århundredets reform af den offentlige sektor.
Det, vores børnefamilier, de syge og vores ældre står tilbage med, er ét langt katalog over brudte løfter.
I 2009 er Danmark vært for FN's klimatopmøde.
Om det er derfor, klimaministeren pludselig kom i bevægelse i forhandlingerne om den nye energiaftale, vides ikke, men rigtig, rigtig mange måneder gik der, før der skete noget.
I Socialdemokratiet er vi tilfredse med, at det er lykkedes at få en bred aftale om dansk energipolitik.
Indsatsen for vedvarende energi styrkes og skal i 2011 dække 20 pct. af Danmarks bruttoenergiforbrug.
Derfor sikres der også bedre muligheder for opsætning af vindmøller og brug af anden vedvarende energi - ikke mindst på baggrund af en stærk socialdemokratisk indsats.
Energiaftalen er et skridt i den rigtige retning, og jeg skal heller ikke undlade her at understrege, at vi har store forventninger til det meget vigtige opfølgningsarbejde, der nu skal gøres, således at vi kan sikre, at aftalen også nu kan være et brud med 7 års klimapolitisk ørkenvandring.
Alt for mange år er spildt på en statsminister, der ikke mente, at den smeltende indlandsis var et problem, Bjørn Lomborgs stadig mere pinagtige debatter og fantasifulde forslag om at nedprioritere kampen mod klimaforandringer og en vicestatsminister, der ikke mente, at CO2-udledningerne var et problem.
Siden 2001 har Danmark tabt førertrøjen i international miljø- og klimapolitik.
I de sidste 7 år er der stort set ikke opstillet vindmøller.
Vindmølleparker er aflyst, og støtten til vedvarende energi er forringet.
Og i 2006 gik det helt galt.
Udledningen af CO2 steg, og det samme gjorde vores energiforbrug, mens andelen af vedvarende energi faldt.
Energiaftalen er som sagt set med socialdemokratiske briller god, men den er ikke nok.
Der er behov for en ny klimapolitik, som fremmer vedvarende energi, effektiviserer energiforbruget og satser på kollektiv trafik, så vi kan tage vores del af ansvaret for kampen for et bedre globalt klima og en mere solidarisk og retfærdig global udvikling.
I den forbindelse er det skuffende og en skændsel at konstatere, at udviklingsbistanden – både med og uden Ny Alliance - i finanslovaftalen fortsætter på et historisk lavt niveau.
Som en del af forligskredsen bag den såkaldte satspulje er Socialdemokraterne igen i år med til at fordele og sikre millioner til vores udsatte grupper.
Vi støtter selvfølgelig de ændringsforslag, der vedrører satspuljen.
Dette års forhandlinger bliver også et gennembrud for de socialdemokratiske velfærdsrettigheder.
Vi har hele tiden ment, at børn skal have ret til behandlingstilbud og opfølgning efter ophold på krisecentre.
Volden i danske hjem er desværre alt for høj.
Ikke mindst vores børn lider under det.
Indsatsen mod vold i hjemmet skal styrkes.
Nu sker der noget.
Nu får børnene - ikke mindst efter en stærk socialdemokratisk indsats - ret til bedre behandling af deres svære lidelser og traumer.
Samtidig er det efter lang tids diskussion med regeringspartierne nu endelig lykkedes at nå til enighed om forbedringer af løn- og ansættelsesvilkår for hjælpere til handicappede.
Det sker nu fra 2009.
Derfor fortsætter vi i Socialdemokratiet kampen for deres rettigheder til bedre velfærd.
Desværre afviste regeringen vores ønske om at sikre de udsatte pensionister 500 mio. kr.
Men Socialdemokraterne støtter forhøjelsen af ældrechecken.
Socialdemokraterne er ligeledes tilfredse med, at det er lykkedes at lave en række andre aftaler: en ny flerårsaftale for Det Kongelige Teater, en opfølgning på globaliseringsaftalerne og ikke mindst en udbygning af Forebyggelsesfonden. Vi er ikke med i aftalerne om en jobplan, initiativerne på sundhedsområdet eller flerårsaftalen for Kriminalforsorgen.
Vi stemmer derfor imod de ændringsforslag, der vedrører finansieringen af de her tre aftaler.
Før finansloven blev fremsat, fremlagde Socialdemokraterne en ambitiøs jobplan, som skulle sikre op imod 100.000 flere i beskæftigelse ved at styrke indsatsen over for vores ledige og ved at mindske det alt for høje sygefravær.
Vi afviste på forhånd at være med til, at folk med behov for supplerende dagpenge skulle betale for endnu en stor skattelettelse til veluddannede og velfungerende ældre.
Ikke overraskende, når man ser på rækken af løftebrud, blev dagpengebesparelser resultatet af finanslovforhandlingerne.
700 mio. kr. skal der i 2011 og årene frem spares på supplerende dagpenge.
Vi stemmer imod dette enorme løftebrud og deler samtidig bekymringen for fremtiden for dansk økonomi og velfærd, når det for alvor går op for regeringen og støttepartierne, at denne jobplans bidrag til at sikre holdbarheden i dansk økonomi stort set er lig nul.
I Socialdemokratiet håber vi, at flerårsaftalen for Kriminalforsorgen styrker behandlingen af vores indsatte, sikrer færre gengangere i fængslerne og dermed forhindrer flere nye ofre for kriminalitet.
Vi er ikke med i aftalen, fordi regningen skulle betales ved effektiviseringer af statslige indkøb.
Det kan i sig selv være en udmærket idé, men så længe regeringen ikke kunne sandsynliggøre, at effektiviseringerne ikke ville resultere i endnu flere besparelser på uddannelsesområdet, blev der ingen aftale.
Med andre ord: Vores velfærdssamfund står ved en korsvej.
Uden et sporskifte fastlåser vi en udvikling, som er i direkte strid med velfærdssamfundets grundlæggende værdier.
I Danmark har vi paradoksalt nok en velfærdsminister og samtidig en fattigdom, der stiger.
I eftermiddag får velfærdsministeren chancen for at vise, at hun rent faktisk er velfærdsminister - ikke bare af navn, men også af gavn.
Regeringens kontanthjælpsloft og den såkaldte starthjælp fastholder tusindvis af danskere i fattigdom.
Socialdemokraterne vil af med dem begge, fordi de fastholder i forvejen meget udsatte grupper i fattigdom, og fordi de splitter Danmark – i en tid, hvor vi har behov for det modsatte.
I de senere år har Danmark oplevet historisk fremgang i beskæftigelsen.
Og enorme indtægter fra olien i Nordsøen har kastet milliarder af kroner i statskassen.
Men er fremgangen blevet forvaltet rigtigt?
Har vi fået nok ud af fremgangen?
Er Danmark blevet mere samlet, eller er Danmark blevet mere splittet?
Fremgangen er forvaltet forkert.
Milliarder i skattelettelser har sat sammenhængskraften i vores samfund over styr.
Familier fastholdes bevidst i fattigdom.
Investeringerne i vores velfærd halter, og alle værner sig nu mod en forestående økonomisk krise.
Danmark er desværre blevet mere splittet.
Flere børn står op til en dagligdag præget af fattigdom.
Offentlige investeringer i udbygning af velfærden er faldet.
Flere lejere bliver sat på gaden, fordi de ikke kan betale deres husleje.
Sygefraværet stiger og stiger, og endnu flere bliver desværre marginaliseret.
Vi mener, at fremgangen skal fastholdes.
Med lurende økonomisk krise er det ved at være tid til et sporskifte.
De penge, vi har, skal bruges på at fremtidssikre vores velfærdssamfund.
Vælger man den vej, og betaler man de skattelettelser, som vicestatsministeren foreslog - i øvrigt heller ikke overraskende - med endnu flere massive besparelser i den offentlige sektor, ja, så forstår vi faktisk godt dem, der mener, at både statsministeren og vicestatsministeren fuldstændig har mistet forbindelsen til og forståelsen for de bekymringer, som almindelige familier har i hverdagen.
Det vil være uansvarligt, og det vil splitte Danmark yderligere.