runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anita Christensen (DF), 2008-02-07:
Dansk Folkeparti støtter alle forslag, der forbedrer indsatsen over for en af samfundets mest udsatte og svage grupper, stofmisbrugerne, og vi støtter derfor også dette forslag.
Da behandlingsgarantien for stofmisbrugere blev indført i serviceloven den 1. januar 2003, blev retten til at vælge frit mellem offentlige og godkendte private behandlingstilbud samtidig fastslået.
Dansk Folkeparti finder det meget væsentligt, at den enkelte misbruger i størst muligt omfang tages med på råd, herunder til frit at vælge, hvor man vil i behandling, da vi mener, at det er med til at sikre det bedst mulige resultat af behandlingen, nemlig at vedkommende kommer ud af sit misbrug, og vi støttede derfor naturligvis også, at behandlingsgarantien til frit valg blev indført i sin tid.
Af socialministerens redegørelse til Folketingets Socialudvalget den 26. juni 2006 fremgår det, at muligheden for frit valg kun udnyttes i begrænset omfang.
Årsagen hertil kan bl.a. være, at der ofte sker visitation til ambulant behandling, som ikke blev omfattet af frit valg-garantien.
Det råder dette lovforslag nu bod på, idet ambulant dagbehandling nu også ligesom døgnbehandling bliver omfattet af retten til frit valg, idet disse tilbud også skal godkendes efter servicelovens § 144.
Der bliver således efter forslaget ret til frit valg mellem offentlige og godkendte private behandlingstilbud af den type, der er visiteret til.
Er der således, som det ofte sker, visiteret til ambulant behandling, betyder den udvidede ret til frit valg, at et privat behandlingstilbud også kan være et ambulant tilbud og ikke et døgntilbud.
Som det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, er formålet at øge antallet af private behandlingstilbud og kvaliteten af disse.
Dansk Folkeparti er meget enig i, at det er målet og formålet med det hele at få flest mulige ud af misbruget hurtigst muligt, samtidig med at respekten for den enkelte misbruger bevares.
Dansk Folkeparti kan altså støtte forslaget og ser frem til udvalgsbehandlingen, hvor vi bl.a. gerne vil diskutere, hvordan det sikres, at der i alle tilfælde blive tale om et reelt frit valg, som Landsforeningen af opholdssteder, botilbud og skolebehandlingstilbud er inde på i sit høringssvar.
Pernille Frahm (SF), 2008-02-07:
I SF vil vi også gerne støtte forslaget.
Vi har nogle ting, vi gerne vil diskutere under behandlingen af det, bl.a. vil vi gerne være sikre på, at vi taler om et reelt frit valg mellem tilsvarende tilbud, at der faktisk er en tilsvarende kvalitet, og at det drejer sig om tilbud, som svarer til det, man er blevet visiteret til.
Det er den ene ting.
Kommunerne melder jo ud, at de ikke er sikre på, hvordan de kan sikre, at det her kan fungere inden for de allerede aftalte rammer, og de taler om, at de gerne vil DUT'es for det.
Og vi vil selvfølgelig også gerne have undersøgt, hvordan det ser ud med det.
Så synes jeg også, der er noget andet, vi er nødt til at tænke over, når vi nu indfører endnu en frit valg-ordning og endnu en privat ordning som jeg går ind for på det her område, for her har vi brug for den der virkelig brede vifte af tilbud - og det er: Hvor tit bliver det overhovedet benyttet, altså, hvor tit bliver de her tilbud brugt?
Som jeg har fulgt med i det, er der faktisk kun ganske få situationer, hvor de bliver brugt, og samtidig kan jeg også se, at det er svært at få et overblik over, hvordan benyttelsen og udnyttelsen egentlig er.
Det er jo sådan, at kommunerne skal indberette en gang om måneden, den 20. skal de indberette for måneden bagud til Servicestyrelsen, hvordan det ser ud, hvor mange stofmisbrugere man har i behandling i det hele taget, og herunder hvor mange der er i de her private tilbud under frit valg-ordningerne.
Der har man jo skubbet indberetningerne, så vidt jeg husker er det fra november til december, indberetningerne er blevet skubbet, sådan at kommunerne skal indberette for 2 måneder, og det vil sige, at den 20. januar skulle der have ligget ganske mange indberetninger, fra 2 måneder i alt, fra kommunerne, og der vil jeg da gerne høre ministeren: Hvor mange indberetninger har man fået?
Så skal jeg hilse fra Enhedslisten og sige, at de ikke vil støtte forslaget.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-02-07:
Ombudsmanden er en fantastisk institution, der hviler på en god, nordisk tradition - jeg mener, den er af svensk oprindelse - som vi på enhver måde støtter.
Den er med til at værne borgerens retssikkerhed, den er med til at sikre Folketingets uafhængighed over for regeringen osv.
Ombudsmanden er en fantastisk god tradition og institution.
Men det, at der findes gode traditioner, gør jo ikke alle traditioner gode, og den tradition, vi har her, er dårlig.
Vi mener, det skal være Folketinget og ikke regeringen, der udpeger kommissæren.
Derfor ønsker vi den her tradition ændret.
Altså, ser man på, hvordan partitilhørsforholdet har været, har der været en fuldstændig sammenhæng med den på det pågældende tidspunkt værende regering, og det er et eksempel på den afhængighed, vi gerne vil gøre op med.
Kim Mortensen (S), 2008-02-07:
Nu var det jo en meget lang ordstrøm, vi her fik fra forslagsstilleren.
Afslutningsvis var det et eller andet med, at ordføreren opfattede det som flikflak mellem argumenter.
Samtidig synes jeg, at jeg opfattede, at Dansk Folkeparti gerne ville gøre op med traditioner, altså at det her kun var et spørgsmål om traditioner, og at dem var Dansk Folkeparti imod, hvorefter ordføreren så fik sagt, at grunden til, at man støtter ombudsmandsfunktionen, er, at den er en god, nordisk tradition.
Det kunne man jo med en vis ret kalde flikflak mellem argumenterne.
Men jeg synes ikke, jeg hørte præcis - det kan være, fordi jeg var uopmærksom et øjeblik - hvad det så er for faglige kriterier, Dansk Folkeparti synes skal gælde for EU-kommissærer, som ikke gælder i dag, ud over at de ikke må være medlem af et politisk parti.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-02-07:
Jeg finder det en smule bemærkelsesværdigt, at udenrigsministeren vælger at anfægte fagligheden bag en kommissær, som måtte være udpeget af Folketinget.
Det er jo altså sådan, uanset om udenrigsministeren synes om det eller ej, at der faktisk er en række ret væsentlige personer, der udpeges af andre end udenrigsministerens regering.
Man kan jo i flæng nævne ombudsmanden, som udpeges af Folketinget, man kan også pege på dommerne ved Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg, som udpeges af parlamentarikere, så derfor er det ikke et ukendt fænomen.
Jeg synes aldrig, jeg har hørt - for jeg lytter godt efter, når udenrigsministeren taler - udenrigsministeren anfægte fagligheden af den danske ombudsmand eller fagligheden af den danske dommer i Strasbourg.
Og nu kender vi jo alle sammen udenrigsministeren som en mand, der virkelig taler for åbenhed og brede aftaler osv., og derfor undrer jeg mig over, at han så lakonisk afviser det her forslag og siger, at det stadig væk er et rent regeringsprærogativ.
Tror udenrigsministeren ikke på, at det kunne være med til at skabe en bredere konsensus omkring Kommissionens arbejde og mere interesse og åbenhed, hvis Folketinget, på linje med det vi kender fra ombudsmanden, blev inddraget?
Per Stig Møller (KF), 2008-02-07:
Jeg er da glad for, at hr. Morten Messerschmidt stiller sit spørgsmål, så jeg kan få præciseret mig selv lidt bedre.
Det er jeg taknemlig for.
For selvfølgelig anfægter jeg ikke, at Folketinget finder en kvalificeret ombudsmand, det gør man jo.
Jeg anfægter heller ikke, at Folketinget indstiller dommerne til domstolene i Strasbourg og gør det kvalificeret.
Jeg har selv været med til det, så selvfølgelig gøres det kvalificeret - det kan vi være enige om.
Det, der for mig er det vigtige her, er, at der jo er et sammenspil - en dialog - med kommissionsformanden om, hvilke poster er mulige, hvilke kandidater måtte man have til de poster, således at vi får matchet posten og personen og landet.
Det er altså et puslespil, der skal gå op, hvor man er i tætte forhandlinger med kommissionsformanden, og der tror jeg det ville være en binding fra Folketingets side, hvis Folketinget udpegede, og det ville betyde, at man ikke kunne få manøvreret sig ind på det bedst tænkelige område til den bedst tænkelige person.
Så det er altså et forhandlingsforløb, der finder sted, som jeg tror det er bedst regeringen forestår, ligesom regeringen forestår det i alle andre udenrigspolitiske anliggender.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-02-07:
Jo, det er en forhandlingsposition.
Jeg kan nu ikke se, at det skulle ændre voldsomt meget, om det var et flertal i Folketinget, eller om det var regeringen, som udpegede en kommissær.
Så kunne man måske søge et kompromis.
Hvad med, om regeringen i hvert fald skulle finde et flertal for den kandidat, som regeringen nu agtede at indstille?
Jeg hørte, at udenrigsministeren i sin tale argumenterede for, at det ikke ville føre til en afpolitisering, fordi Folketinget per se er politisk.
I begge positioner vil begge parter være nødt til at være pragmatiske og se bort fra politiske interesser.
Det vil da føre til en mere embedsmandsagtig institution i Kommissionen end en politisk.
Det vil jeg gerne bede om at udenrigsministeren igen tilkendegiver sin holdning til.
Per Stig Møller (KF), 2008-02-07:
Det vil jeg meget gerne forholde mig til.
Altså, her er der jo en misforståelse, for det drejer sig ikke om - og jeg er sikker på, at hr. Morten Messerschmidt ikke har misforstået det, men det her kan misforstås - at regeringen skal ud at finde en kompromiskandidat.
Det skal vi jo ikke.
Regeringens prærogativ er at indstille, og det gør vi jo uanset farve, og uanset om man skal finde et flertal eller ej, for det skal vi jo faktisk ikke finde bag kandidaten.
Vi skal indstille den kandidat, vi mener er bedst til at få den bedst mulige stilling.
Så der skal ikke laves studehandler og alt muligt andet: Så får du den stilling, så får vi den stilling osv.
Men hvis man skal have et flertal i Folketinget, som hr. Morten Messerschmidt foreslår som kompromismodel, vil det jo præcis været det her med, at man skal rende rundt og finde ud af, hvem der kan være et flertal bag ved.
Det er det, der er vores opgave, og det mener jeg altså er bedst at regeringen fortsætter med, som de hidtidige regeringer har gjort. Vi skal ikke finde en kompromiskandidat, vi skal ikke finde en flertalskandidat, vi skal finde den bedste kandidat.
Michael Aastrup Jensen (V), 2008-02-07:
Forslagsstillerne lægger i beslutningsforslaget vægt på, at EU-samarbejdet i dag er præget af en udbredt grad af mangel på demokrati, og her mener de endvidere, at en del af forklaringen er det forhold, at Europa-Kommissionen er udpeget af de respektive landes regeringer og dermed ikke er folkevalgt.
Jeg kan på ingen måde give forslagsstillerne ret i, at EU-samarbejdet mangler demokrati, og ej heller i, at man vil få mere demokrati ved at lade Folketinget i stedet for regeringen vælge EU-kommissæren.
I tråd med Kommissionens grundtanke om national uafhængighed foretages den demokratiske kontrol med Kommissionen jo på EU-niveau, og ikke på nationalt niveau, ved at det folkevalgte Europa-Parlament godkender Kommissionen.
Det kan jeg absolut ikke se gør EU-samarbejdet mindre demokratisk.
Som eksempel på den demokratiske kontrolproces kan jeg nævne sagen tilbage i 2004, hvor Italien valgte at opstille en anden kommissær end den først valgte, da denne ikke kunne finde opbakning i EU-Parlamentet.
Der lægges i beslutningsforslaget vægt på, at Kommissionen bør være en embedsmandsinstitution snarere end en politisk institution, hvilket jeg i øvrigt også er uenig i.
Hvis man skulle ændre praksis for udnævnelse af en EU-kommissær, så det i stedet for regeringen var Folketinget, der udpegede kommissæren, ville jeg sagtens kunne forestille mig et scenarie, hvor kandidater til kommisærposten måtte søge bred opbakning i Folketinget ved at fremsætte en politisk dagsorden.
Det betyder, at den kommissær, som Folketinget så skulle vælge, ville have et ansvar for at overholde dette politiske program og dermed kæmpe for det i Kommissionen.
Ud fra det argument falder forslagsstillernes argumentation jo også fra hinanden, da man ved at inddrage Folketinget i beslutningsprocessen politiserer kommissæren yderligere, og personen vil derfor nærmere være politiker end embedsmand.
Afslutningsvis vil jeg helt klart slå fast, at vi i Venstre ikke kan støtte beslutningsforslaget, da vi mener, at det skal være den bedst kvalificerede kandidat, der udnævnes til kommissær, og ikke den person, der har ført en politisk kampagne for at vinde bred opbakning i Folketinget.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-02-07:
Nu kommer Dansk Folkeparti med et forslag, som netop skal skabe mere åbenhed og mere demokrati.
Den allermest magtfulde institution i EU vil vi gerne have fremover hviler på et flertal i Folketinget.
Det er i hvert fald sådan, ordførerens regering arbejder: Uden et flertal er der ikke nogen indflydelse.
Derfor undrer jeg mig over, at de fine ord om demokrati og åbenhed, som vi tidligere har hørt var helt afgørende for Venstre, pludselig er forsvundet, fordi det er et forslag, der kommer fra Dansk Folkeparti.
Kunne hr. Michael Aastrup Jensen ikke elaborere lidt på det?
Michael Aastrup Jensen (V), 2008-02-07:
Jo, men som jeg også var inde på i min ordførertale, er det jo ikke, fordi vi synes, det skal være på det nationale niveau, at der skal være et kontrolorgan, men vi har jo Europa-Parlamentet
Jeg ved godt, at Dansk Folkeparti måske ikke er så glad for, at der er noget, der hedder Europa-Parlamentet, men det er vi faktisk.
Og det er lige præcis Europa-Parlamentet, der er kontrolorgan for det her, og det har vi især set i to tilfælde: I 2004, hvor Italien måtte komme med en ny kommissær, og i 1999, hvor truslerne om fyring fra Europa-Parlamentet fik Santerkommissionen til at gå af. Så det er ikke sådan, at Europa-Parlamentet ikke er sin opgave voksen.
Jeg synes tværtimod, at det gør det godt, og det er jo vores demokratisk valgte folk, som dernede er med til at sørge for det.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-02-07:
Igen må jeg altså sige, at jeg synes, at ordføreren taler imod sine tidligere synspunkter, for også i forbindelse med Lissabontraktaten har jeg netop hørt det som et afgørende argument for partiet Venstre, at vi fik mere kontrol i Folketinget.
Man har jo nærmest hyldet den her gule kort-ordning, som om den var en åbenbaring fra himlen, som nu skulle sikre demokratiet.
Der er god grund til at sikre demokratiet, men det er da mærkeligt, at man, når man taler Lissabontraktat, hvor vælgerne ikke må blive spurgt, så insisterer på, at det der er en god ting, at kontrollen ligger i Folketinget, mens der, når det handler om det organ, som måske har allermest indflydelse i EU, så ikke skal være nogen national kontrol, der skal Folketinget bare blande sig fuldstændig udenom, det skal de klare nede i Bruxelles i Europa-Parlamentet, hvor Danmark har 14 ud af mere end 700 medlemmer.
Kan hr. Michael Aastrup Jensen ikke godt se, at der er en eller anden uoverensstemmelse i hans retorik?
Michael Aastrup Jensen (V), 2008-02-07:
Nej, det kan ordføreren absolut ikke - meget overraskende.
Tværtimod synes jeg faktisk, det er rimelig krystalklart, hvordan og hvorledes tingene hænger sammen.
Vi synes jo, det er vigtigt med demokratisk åbenhed, og det er lige præcis det, der er med Europa-Parlamentet.
Og jeg synes også, at det der med, at man hele tiden skal forsøge at gøre det til, at det er vores kommissær, er forkert.
Kommissionen er jo fuldstændig uafhængig af nationale interesser og skal arbejde for fællesskabets interesser.
Og derfor er det jo også vigtigt, at det er Europa-Parlamentet som fællesskabets demokratisk valgte organ, som kan sørge for at føre kontrollen.
Det må jeg indrømme at jeg synes
er sund fornuft.
Jeg kan godt høre, at det desværre ikke er det for Dansk Folkeparti, men det er det for os.
Per Stig Møller (KF), 2008-02-07:
Jamen jeg takker for Folketingets tilslutning til det her forslag.
Jeg synes, det er vigtigt, at man får bragt sagerne i orden mellem Færøerne og Island.
Jeg synes, det har været et godt forhandlingsforløb, at Færøerne har kørt det godt, og jeg har været glad for at kunne støtte Færøerne.
Jeg synes, det er en rimelig løsning, der er fundet.
Så stillede hr. Niels Sindal et meget relevant spørgsmål, selvfølgelig for Folketinget, om kontinentalsoklen mellem Færøerne og Island.
Det er et relevant spørgsmål, for uden for 200 sømil kan stater kun gøre krav på kontinentalsoklen.
Det vil sige, at stater i havområder uden for 200 sømil fra kysten ikke kan gøre krav på havet, men kun på havbunden.
Så krav på kontinentalsoklen uden for disse 200 sømil skal, som hr. Sindal sagde, forelægges for den internationale sokkelkommission - det er FN.
Dette forventes for Færøernes vedkommende at ske i 2009.
Hvis det er den anden sokkelproblematik, hr. Niels Sindal også interesserer sig for, nemlig den omkring Nordpolen, så har man altså frist indtil 2014, og det var den, der blev nævnt i forbindelse med Rusland og USA - det var jo faktisk den med Nordpolen og ikke med Færøerne.
Der har man frist indtil 2014, og det vil sige, at alle, der afleverer krav inden 2014, ikke kommer længere frem, om jeg så må sige, med deres sag.
Det er derfor, vi har sendt videnskabelige ekspeditioner derop, og den, der var der i sommer f.eks., var der jo også, med henblik på at vi kunne gøre vores krav så velfunderede som overhovedet muligt.
Så kan jeg sige, at jeg forsøger at få arrangeret en arktisk konference den 27.-29. maj med de fem lande, altså USA, Rusland, Canada, Norge og Danmark, som har aktier, om jeg så må sige, direkte i Nordpolen, for at undgå de ting, som hr. Niels Sindal nævnte, nemlig at man handler fuldstændig uden respekt for havretten og for kontinentalsokkelbeslutningerne i FN.
Niels Helveg Petersen (RV), 2008-02-07:
Der har igennem nogle år eksisteret en uklarhed om den maritime afgrænsning mellem Færøerne og Island.
Denne uklarhed er nu løst i enighed, som det sig hør og bør mellem nordiske venner, og det er med stor glæde, at Det Radikale Venstre tilslutter sig beslutningsforslaget.
Rikke Hvilshøj (V), 2008-02-07:
Bag EGTS gemmer sig en ny mulighed for, at danske myndigheder og offentlige organer kan lave et samarbejde med andre EU-landes offentlige myndigheder på tværs af vores grænser.
Det kan f.eks. være danske kommuner eller regioner, men det gælder også staten.
Det er ikke, fordi man ikke kan lave samarbejder i dag, men det har ikke altid været lige nemt.
Forslaget her har til formål at fremme den mulighed, at gøre det lettere, at gøre det klarere, og som led i et samarbejde at etablere det, man kalder en juridisk person, i form af en EGTS.
En EGTS kan eje fast ejendom, ansætte personale og optræde som part i retssager.
Det skal være med til at styrke økonomisk og social samhørighed EU-landene imellem.
Det er et formål, som Venstre kan støtte.
Vigtigt er det at understrege, at EGTS'en skal være forenelig med national lovgivning.
En EGTS kan f.eks. ikke indskrænke en dansk kommunes beføjelser.
Det er helt frivilligt, om man vil bruge EGTS som led i etablering af et grænseoverskridende samarbejde, og lovforslaget lægger også op til, at en EGTS ikke kan registreres i Danmark, hvis et eller flere medlemmer af den pågældende EGTS har et begrænset ansvar.
EGTS er først og fremmest tænkt til gennemførelse af grænseoverskridende samarbejdsprogrammer eller -projekter, som medfinansieres af fællesskabet gennem Den Europæiske Fond for Regional Udvikling, Den Europæiske Socialfond eller Samhørighedsfonden.
I Venstre synes vi, at dette er et godt lovforslag, der udmønter en EU-forordning med de førnævnte formål, og Venstre kan derfor støtte lovforslaget.
Orla Hav (S), 2008-02-07:
Forslaget handler om administration af forordning om oprettelse af en europæisk gruppe for territorialt samarbejde.
Socialdemokraterne er helt generelt åbne over for at forbedre mulighederne for videndeling, samarbejde, udvikling og innovation.
Vi ser det som helt naturligt, at sådanne rammer også skabes inden for det europæiske samarbejde.
I en global verden skal vi sikre de allerbedste muligheder for at skabe grundlag for videnopbygning, videnspredning og innovation.
Europa har på en lang række områder den gule førertrøje i forhold til teknologi og menneskelige ressourcer.
Imidlertid er det ikke noget naturgivent, at vi beholder førertrøjen.
Det skal vi til stadighed udvikle og arbejde for.
Lovforslaget om forordningen vil medvirke til at lette denne indsats gennem samarbejde.
I vores forskningsverden ser vi vidensinstitutioner, virksomheder, myndigheder på forskelligt niveau bruge forordningen offensivt og med rettidig omhu til gavn for de enkelte aktører i en EGTS og samlet til gavn for det danske samfund.
Der bør gælde så få begrænsninger som overhovedet muligt i et sådant samarbejde.
Vi kan dog følge de overvejelser, ministeren gør sig vedrørende åbenhed og gennemsigtighed, og vi har med tilfredshed noteret os, at ministeriet og ministeren på ny har overvejet spørgsmålet om offentlighedslovens anvendelse i forhold til en EGTS, og at ministeren på denne baggrund er indstillet på under Folketingets videre behandling af forslaget at stille ændringsforslag til det, således at offentlighedsloven kan finde anvendelse på en dansk EGTS.
Der kan bl.a. peges på, at offentligheden kan have en særlig interesse i at få indsigt i et grænseoverskridende samarbejde mellem myndigheder m.v., som forventes at realisere projektet i et EU-fond-regi.
Det gælder ligeledes, når det drejer sig om krav om revision af territorialt samarbejde.
Vi har ligeledes forventninger om, at vi ikke fra national side bruger de begrænsningsformuleringer, der jo også findes i forordningen, til at hindre de gode intentioner, der kommer med dette regelsæt.
Med denne store rosetale skal jeg meddele efterfølgende, at jeg har lovet hr. Frank Aaen at meddele, at Enhedslisten ikke deler vores positive synspunkt om det her.
Kim Mortensen (S), 2008-02-07:
Forslaget her handler om, at Folketinget i stedet for regeringen skulle udpege den danske EU-kommissær.
Man kan sige, at alene indledningen i begrundelsen for det her beslutningsforslag jo siger meget om Dansk Folkepartis tilgang til det europæiske samarbejde: »EU-samarbejdet er i dag præget af en udpræget mangel på demokrati.«
Det er underforstået, at Dansk Folkeparti i dette tilfælde ikke har indflydelse på beslutningerne i EU.
Naturligvis kan det jo lyde meget demokratisk at inddrage Folketinget i udnævnelsen af den danske EU-kommissær, men ligesom indledningen er en dyb mistillid til EU-systemet, er forslaget her også indirekte en dyb mistillid til den statsminister, der jo på Danmarks vegne forhandler med Europa-Kommissionens formand, dels for at finde den bedst egnede kandidat, dels for at få den mest indflydelsesrige placering for Danmark i den endelige Kommission.
Og her gik man jo med den opfattelse, at Dansk Folkeparti faktisk havde tillid til Danmarks statsminister.
Udpegningen af den samlede Kommission sker formentlig efter lange og hårde forhandlinger, og jeg er faktisk også af den opfattelse, at Danmark har haft mange dygtige og gode kommissærer med stor indflydelse i Kommissionen.
Det er ikke mit indtryk, at Dansk Folkepartis mellemkomst i denne udpegning ville have kvalificeret emnerne yderligere.
Hvis ikke Dansk Folkeparti er enig i dette, er vejen jo altid åben for at holde statsministeren ansvarlig hernede i Folketingssalen, selv om det kunne virke en smule utraditionelt i forhold til det internationale samarbejde.
Europa-Kommissionen udpeges efter forhandling med de respektive statsledere, og herefter godkendes Kommissionen jo af Europa-Parlamentet.
Man kan sige, at det jo unægtelig ville være en speciel situation, at man i den godkendelse skulle underkende en EU-kommissær, der var udpeget af parlamentarikerne i det danske Folketing.
Jeg vil slutte med at sige, at Dansk Folkeparti en gang imellem har haft mange både gennemarbejdede og seriøse beslutningsforslag - jeg tror, jeg kom til at rose et af dem i sidste uge.
Det her er efter min opfattelse ikke et af de forslag, og Socialdemokratiet kan ikke støtte forslaget.