runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-23:
Det er åbenbart misforståelse på misforståelse fra Socialdemokratiets side i den her sag.
Det, jeg siger, er jo, at det vil jeg da gerne have en drøftelse af, fordi man bl.a. fra oppositionens side påpeger alle de her urimeligheder og henviser til, at kvinder, der får foretaget kunstig befrugtning, har den her rettighed.
Derfor opfattede jeg det bare, som om man måske fra de to partiers side fandt det urimeligt, at de havde den her rettighed.
Det kan jeg så forstå måske ikke er tilfældet.
Der er en masse uklarheder omkring Socialdemokraternes holdning til det her spørgsmål generelt, og det synes jeg faktisk er meget interessant.
Det kan være, at al forvirringen egentlig opstår ved, at Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet nu, hvor de er i opposition, fuldstændig har skiftet holdning.
Det kan egentlig være, det er det, der gør, at der er så stor forvirring omkring de her ting.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-23:
Det Radikale Venstre kan tilslutte sig beslutningsforslaget fra SF.
Det er måske ikke så overraskende for dem, der har fulgt første halvdel af debatten.
Det er sådan i dag, at der er et særligt børnetilskud, som gives til enlige forsørgere.
Men det gives ikke til enlige adoptanter.
I Det Radikale Venstre har vi meget svært ved at se den store forskel i hvert fald på de tre sidste typer af enlige forsørgere, nemlig dem, der er enlige forsørgere via adoption, via kunstig befrugtning og via det, man populært kalder one night stands.
Derfor synes vi, det er et rimeligt forslag, SF er kommet med.
Det er jo også et forslag, der økonomisk set er ret overskueligt.
Efter lidt forvirring i begyndelsen af debatten tror jeg, vi er blevet enige om, at det her vil koste 6,2 mio. kr. om året, og det er vel inden for, hvad vi kan leve med.
Så kan jeg ikke lade være med at knytte en bemærkning i forhold til Dansk Folkeparti, som jo så sent som den 10. januar i Politiken foreslog, at man skulle gøre netop dette.
Men i dag kan jeg forstå, at partiet har skiftet mening, er vendt på en tallerken og ikke længere vil stå ved de synspunkter, som partiets familieordfører, fru Mia Falkenberg, har fremført.
Jeg ved ikke, hvad det er, der har gjort dette skifte, det kom vi heller ikke nærmere ind på, da vi hørte hr. Kim Christiansens ordførertale.
Min fornemmelse er, at det var, fordi SF gjorde Folketinget en bjørnetjeneste og kom først med forslaget.
Hvis man dog bare havde ladet Dansk Folkeparti selv fremsætte forslaget, tror jeg sådan set, vi havde vedtaget det her forslag, for som partiets familieordfører, fru Mia Falkenberg, så korrekt har formuleret det, skal man »ikke straffes for ikke at kunne få børn.
... vi har ikke brug for, at bureaukratisk diskrimination kan afholde flere fra at adoptere.«
Sagt af Dansk Folkepartis familieordfører, fru Mia Falkenberg, og det er jo meget korrekt.
Derfor skal jeg sige, at Det Radikale Venstre selvfølgelig kan støtte forslaget, som det også er fremgået af debatten hidtil, og jeg synes egentlig, at det handler om at lave en parallelitet i den måde, man giver de her tilskud på, og det må være det væsentlige.
Jeg skal sluttelig også huske at meddele, at Enhedslistens ordfører, fru Line Barfod, desværre ikke kunne være her i dag, og på Enhedslistens vegne skal jeg sige, at de også tilslutter sig SF’s beslutningsforslag.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-23:
Nu fik den radikale ordfører sagt, at Det Radikale Venstre selvfølgelig støtter dette forslag.
Det synes jeg egentlig, når man sådan ser det historiske forløb omkring De Radikales holdning til det her spørgsmål, måske ikke umiddelbart kunne være en selvfølgelighed, men sådan kan man jo skifte standpunkt fra tid til anden.
Man har tidligere givet udtryk for fra radikal side,
at det at vælge at adoptere et udenlandsk barn som enlig ikke er en social begivenhed, som den enkelte ikke har kontrol over, det er et bevidst valg.
Mener den radikale ordfører stadig væk, at det er et bevidst valg, og at det ikke er en social begivenhed, hvis en enlig vælger at adoptere et barn?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-23:
På lige linje med at få et barn gennem kunstig befrugtning eller et one night stand mener jeg selvfølgelig, at det også er et bevidst valg at adoptere.
Jeg synes bare, at hr. Per Ørum Jørgensen skylder Folketinget og tilhørerne også at citere videre fra den tale, der blev holdt dengang.
Så der var faktisk en åbning på det tidspunkt, og efter åbningen har vi nu haft 7 år til at tænke yderligere over sagen, og vi er nu kommet til en anden konklusion på baggrund af de overvejelser, vi har haft de seneste 7 år.
Og jeg skammer mig ikke over, at Det Radikale Venstre er blevet klogere.
Frank Aaen (EL), 2007-03-23:
Der står lysende klart, at undersøgelseskommissionen ikke tager stilling til ministeransvar eller eventuelle andre konsekvenser af forløbet, for det er det politiske, som skal tages op i Folketinget.
Det er det, vi kunne gøre i dag, hvis det var sådan, at Dansk Folkeparti syntes, at det var en god idé.
Jeg forstår ikke, hvordan et parti kan acceptere en regering – det er velbelyst i kommissionens beretning – der bevidst lader et skattehul stå åbent, for det er klart beskrevet, at man bevidst lod det stå åbent.
Hvorfor skal der ikke gøres et politisk ansvar gældende i den anledning?
Margrethe Vestager (RV), 2007-03-23:
Det er bare en enkelt bemærkning til ordførerens sådan lidt humoristiske bemærkning til hr. Ole Stavad.
Det forekom mig lidt paradoksalt, at regeringen har støbt hr. Stavads skattesystem i beton eller kanoniseret det, eller hvad man nu vil kalde det, i forhold til skattestoppet og dermed jo er tro mod, at hr. Stavads ånd i Skatteministeriet fortsætter uændret.
Men det er så en anden sag.
Skal jeg forstå det sådan, at ordføreren finder, at skatteministeren burde have stillet et spørgsmål?
At skatteministeren måske egentlig nok skulle have vækket sig selv eller have sagt: Hov, der var vist et eller andet, lad mig spørge, hvad der foregår?
For jeg kan sådan set godt kende situationen.
Men er den generelle ærgrelse også udtryk for en konkret ærgrelse på den daværende skatteministers vegne?
Svend Auken (S), 2007-03-23:
Nu drejer sagen sig jo via et hurtigt hovedregnestykke rent økonomisk om nogenlunde det samme beløb, som Dansk Folkeparti har opnået i ældrecheck i alle de år, hvor man har arbejdet.
Men jeg vil gerne stille ordføreren, hr. Nødgaard, to spørgsmål, som jo ikke er blevet belyst og ikke kan belyses af undersøgelseskommissionen.
For det første: Synes hr. Nødgaard, det er rigtigt, at det er departementschefen, der træffer den endelige afgørelse i den slags store sager i Skatteministeriet, altså om, hvad der skal ind i et lovforslag, og hvad der ikke skal ind i et lovforslag?
Det er det, statsministeren siger: Den endelige beslutning om at lade bl.a. den nævnte bestemmelse udgå, blev truffet af departementschefen i Skatteministeriet.
For det andet: Mener ordføreren ikke, at det er en ministers pligt at læse et forslag igennem og spørge om, hvorfor bestemmelser er taget ud eller sat ind?
Er det ikke næsten den allervigtigste opgave for en minister?
Den bestemmelse, man piller ud – ændring af selskabsskattelovens § 31, stk. 6 – beskriver nøje, hvad der sker, hvis man ikke gennemfører den pågældende bestemmelse.
Den siger, at virksomheden så har en række muligheder for gratis at udvide deres afskrivningsgrundlag og dermed tjene en masse penge på statskassens bekostning.
Det er nøje beskrevet i den paragraf, man piller ud.
Ville man ikke ønske, at man havde en minister, der i det mindste spurgte: Hvad betyder det så, når vi tager den ud?
Hvad er virkningerne?
Og så havde ordføreren ikke tid nok til at svare på mit første spørgsmål, nemlig: Synes hun det er rigtigt, at det er departementschefen i Skatteministeriet, der træffer den endelige afgørelse om, hvad der skal indgå i et lovforslag – som statsministeren udtrykker det?
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Lad mig så svare på det sidste spørgsmål først for dog at nå det: Der er ingen tvivl om, at min opfattelse er, at når der fremsættes et lovforslag på en ministers område, er det ministeren og i øvrigt i virkeligheden den samlede regering, der står til ansvar for det lovforslag.
De interne procedurer i ministerier, departementer og i regeringen har jeg ikke hermed forholdt mig til.
Men det er sådan, at der er et politisk ansvar for den minister, der fremsætter et forslag.
Sådan må det være.
Men det giver ikke meget mening i forhold til, hvordan man så nu og her skal forfølge dette historiske forløb yderligere.
Frank Aaen (EL), 2007-03-23:
Det, vi altså ved, er, at den daværende minister tog en paragraf ud, som var velbeskrevet og havde det formål at lukke et skattehul – og dermed lod man et skattehul stå åbent.
Der har også været en minister, som ikke kunne finde ud af at få fødevarekontrollen til at virke, og her har vi altså en minister, der lader skattehuller stå åbne.
Hvorfor er der så den forskelsbehandling, som vi ser?
Den minister, der ikke kunne finde ud af det med fødevarekontrollen, måtte gå, og den minister, der lod et skattehul stå pivåbent, hvorudaf der flød 1 mia. kr., skal ikke engang kritiseres.
Hvordan kan det være, at man gør den forskel på ministrene i regeringen?
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Hr. Frank Aaen roder lidt rundt i kendsgerningerne, og det kan jo ske for selv den bedste, må vi så konstatere.
For det første var det jo rent faktisk således, at hr. Lars Barfoed sørgede for at få fødevarekontrollen ind på et fornuftigt spor.
Det blev også anerkendt og noteret i Rigsrevisionens rapport og siden hen også understreget af statsrevisorernes rapport over Rigsrevisionens rapport.
Rent faktisk var det jo sådan, at tidligere bl.a. socialdemokratiske ministre på området med Ritt Bjerregaard i spidsen var de allermest belastede af netop en mangelfuld fødevarekontrol, så her må hr. Frank Aaen jo spørge sig selv, hvor hans kritik af f.eks. Ritt Bjerregaard har været i den konkrete sag.
Det svar svæver vist i tågerne.
Med hensyn til det andet spørgsmål er det ikke sådan, at der var tale om, at man bevidst undlod at lukke et skattehul.
Det er en forkert fremstilling, hr. Frank Aaen gør sig skyldig i, og det ved hr. Frank Aaen også godt.
Frank Aaen (EL), 2007-03-23:
Hvis man har læst beretningen, så står det lysende klart, at der var et forslag til en paragraf, der skulle lukke et skattehul, og lige præcis den paragraf – og kun den paragraf – var taget ud, hvorefter skattehullet forblev åbent.
Det er helt velbeskrevet.
Men lad mig vende tilbage til spørgsmålet, for jeg synes da, at det som konservativ ordfører må være lidt underligt at se på, at en konservativ minister blev tvunget til at gå, oven i købet – kunne jeg forstå på det svar, vi lige fik – uden der var seriøs grund til at kritisere den pågældende minister, hvorimod en minister, som åbenlyst har gjort sig skyldig i noget, der som minimum bør kritiseres, fuldstændig slipper for kritik.
Er det ikke underligt?
Kunne det være, fordi den første er konservativ og den anden er fra Venstre, og når man er fra Venstre, får man ingen kritik?
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Det er lidt synd for hr. Frank Aaen, for nu havde han jo lige sat sig op til det helt store show.
Der er ikke fugls føde på den påstand, som hr. Frank Aaen kommer med, nemlig at man bevidst undlod at lukke et skattehul.
Det er ikke kendsgerningen, og det er der heller ikke dokumentation for i undersøgelseskommissionens rapport.
Og derfor er der heller ikke grundlag for at komme med kritik over for en kollega, der i øvrigt ikke længere er minister.
Ole Stavad (S), 2007-03-23:
Jeg undrer mig lidt over nogle af de ting, der bliver sagt, fordi jeg jo mener, det er en fastslået kendsgerning, at der af SR-regeringen blev fremsat et lovforslag, som klart beskrev, at hvis ikke den ændring, vi her diskuterer, blev gennemført, kunne den misbruges til at undvige at betale skat, altså det, vi normalt kalder et skattehul.
Det er udgangspunktet.
Det er den bestemmelse, der tages ud.
Og det, der vel så er diskussionen her, er, hvor uvidende en skatteminister eller en minister har lov til at holde sig.
Som jeg ser forløbet her, havde den daværende skatteminister, inden han blev skatteminister, siddet i Ligningsrådet, hvor lige nøjagtig den her problemstilling havde været en sag, hvis han altså havde læst og fulgt med.
Han bliver skatteminister, han fremsætter et lovforslag, hvor han tager en bestemmelse ud, hvoraf det klart fremgår, at hvis man tager den bestemmelse ud, så opretholder man et skattehul.
Og til det siges der, at der ingen grund er til at kritisere den pågældende minister, for han vidste ikke noget af det.
Jeg kender fru Pia Christmas-Møller som en flittig, omhyggelig og ansvarsfuld kollega.
Hvis nu hun stillede de samme krav, som hun stiller til sig selv i sit daglige arbejde, til den minister, vi omtaler her, mener hun så ikke, der er noget at kritisere?
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Jeg har svaret på spørgsmålet, og jeg synes i og for sig ikke, at der er behov for gentagelse.
Jeg har jo også stor respekt for hr. Ole Stavads kapacitet, både hvad angår det politiske og også det faglige, så det synes jeg ikke, der er grund til.
Derimod vil jeg godt spørge hr. Ole Stavad: Er der overhovedet ikke i hr. Ole Stavads univers plads til at forstå, at det her med skattehuller, uhensigtsmæssig skatteadfærd og direkte klapjagt måske ikke altid er sådan fuldstændig firkantede størrelser, man kan line op og hundrede procent kende forskellene på i enhver detalje?
Jeg mindes da debatter, hvor hr. Frank Aaen og hr. Ole Stavad har kunnet være nok så uenige om, hvorvidt en skattelovgivning var det samme som at lade dørene stå på vid gab over for eventuelle misdædere eller bare var en rimelig håndtering i praksis af en i øvrigt i forvejen stram skattelovgivning.
Ole Stavad (S), 2007-03-23:
Jo, hvis det var sådan, at der havde været en diskussion foranlediget af den daværende skatteminister, ville jeg da have haft respekt for det, hvis han havde ladet sig overbevise om det modsatte.
Problemet her er, at han selv har siddet i Ligningsrådet og set på den slags sager.
Jeg er måske den her i Tinget, der undrer mig mest over det her forløb, fordi jeg jo med min fortid kender sammensætningen i Skatteministeriet, procedurerne, den pågældende departementschef og de involverede embedsmænd.
Og jeg vil sige, at det, jeg har læst mig til i den her undersøgelse, er en fuldstændig anderledes måde at håndtere sagerne på, end jeg nogen sinde har oplevet i de år, jeg sad som minister derovre.
Derfor er det lige før, jeg når dertil, at ministeren må have sagt: I skal ikke involvere mig i sagerne, så risikerer jeg at blive ansvarlig.
Men jeg mener, at vi kan stille krav til de ministre, der er, om, at vi også kan regne med de oplysninger, vi får.
Det har vi ikke kunnet her, og derfor synes jeg, der er god grund til at kritisere.
Og jeg undrer mig med mit kendskab til fru Pia Christmas-Møller over, at hun ikke er noget enig med mig, selv om det måske må være svært som konservativ.
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Jeg er helt på det rene med, at min gode kollega, hr. Ole Stavad, har huseret i Skatteministeriet, og sådan sagt med et glimt i øjet kunne det jo være, at det var derfor, at sporene skræmte så voldsomt i Skatteministeriet, at der ligesom gives en melding om, at man altså nu ikke skal fortsætte den her voldsomme klapjagt på gode skatteydere, som der måske var under hr. Stavads ledelse, og at det så har givet anledning til lidt turbulens i systemet.
Det skal jeg da ikke gøre mig klog på, og jeg skal i hvert fald ikke holde det for udelukket.
Det indebærer ikke, at rapportens konklusion kan antastes.
Rapporten konkluderer, at skatteministeren ikke kendte til det pågældende skattehul på det tidspunkt, hvor oppositionen mener at han burde kende til det.
Det har han ikke gjort, og derfor er der ikke behov for, mulighed for, grundlag for at gå videre med en kritik.
Så kan man sige igen, som jeg også har været inde på før: Kunne man ikke have stillet spørgsmål af den og den art, og kunne man ikke ...
Jo, jeg tror, vi alle sammen en gang imellem med tilbagevirkende kraft kunne ønske enten at have holdt k-æ-f-t eller have stillet nogle relevante, skarpe og intelligente spørgsmål.
Sådan er der jo så meget.
Men det korte af det lange er: Kommissionen peger ikke på noget kritisabelt i forhold til den daværende skatteminister.
Jeg synes, det vil føre lidt for vidt, hvis vi nu som folketingsmedlemmer her fra Folketingets talerstol skal prøve at krybe ind i gode kollegers ærgrelser eller ej.
Det, jeg må forholde mig til på baggrund af den debat, der er rejst her i dag, er, om der er et grundlag for at gøre et politisk ansvar gældende, et retligt ansvar gældende i forhold til visse ministre, der er involveret i den konkrete sag.
Mit svar er, Det Konservative Folkepartis svar er: Nej, der er ikke et sådant grundlag.
Og de der ærgrelser synes jeg ikke vi skal bruge Folketingets tid på.
Det må mere høre hjemme i den private sfære, og så må man spørge den pågældende selv direkte.
Margrethe Vestager (RV), 2007-03-23:
Nu var det jo ordføreren, der begyndte med de her overvejelser om, hvad man kunne ærgre sig over, og hvad man ikke kunne ærgre sig over.
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Nu er det godt nok fredag eftermiddag, og jeg ved ikke, om fru Margrethe Vestager har blundet lidt, men rent faktisk var det sådan, at jeg blev spurgt, om ikke jeg syntes, at der var nogle spørgsmål, der kunne være blevet stillet, og om ikke det var ærgerligt, at disse ikke var blevet stillet.
Det var sådan set det, jeg svarede på.
Og der synes jeg, at på et eller andet tidspunkt må disse hypotetiske spørgsmål også have en kant, man må gå til personen selv og høre til de følel sesmæssige oplevelser omkring det historiske forløb.
Det, jeg som politiker fra et venligsindet parti skal forholde mig til, er: Hvad er der i rapporten?
Er der et grundlag, som giver anledning til, at man skal gå videre?
Det er der ikke.
Derfor synes jeg, det er rimeligt at holde fokus på det.
Margrethe Vestager (RV), 2007-03-23:
Da Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede, så skal jeg på hans vegne og på Det Radikale Venstres vegne meddele følgende: For os at se handler debatten i dag ikke om det retlige grundlag.
Det handler for så vidt også meget lidt om det, som er afdækket i den rapport, som er lavet i forbindelse med undersøgelseskommissionen.
Så meget er sagt, og så meget er skrevet, og der er ting at tage op i den.
Men det, som egentlig er debatten i dag, er spørgsmålet om det politiske ansvar.
Dermed handler det jo selvfølgelig også om noget, som er bredere end skatteministerens adfærd alene, det handler om, hvad det egentlig er for en forpligtelse, man har som minister, både i forhold til det, man skal gøre, og i forhold til, hvad man overhovedet kan være bekendt ikke at gøre.
Sådan som vi ser sagen, og også som vi ser sagen, efter der er gået et godt stykke tid, efter at beretningen blev skrevet den 28. februar, er der for os at se ingen tvivl om, at ministeren har opført sig kritisabelt med hensyn til ikke at belyse sagen ordentligt.
Det følger naturligt i forholdet til Folketinget, at man som den, der lægger op til lovgivning, sætter sig ind i, hvad et lovforslag indebærer, og hvad det er for nogle konsekvenser, der er af de ændringer, man måtte foretage i lovforslaget, fordi det jo ligger i sagens natur, at der har været gode grunde til at strikke et lovforslag sammen, sådan som det er blevet strikket sammen.
Og hvis man tager noget ud af det, må man dels have gode grunde til det, dels være fuldstændig klar over, hvad det er for nogle konsekvenser, det har.
Det, at man stiller sig tilfreds med, at ministre ikke lige synes, at det er relevant at læse den lovgivning, som de er ansvarlige for bliver fremsat, synes vi i hvert fald fra radikal side er kritisabelt og ikke noget eksempel til efterlevelse – tværtimod.
På den måde er der mange ting med den nuværende regerings gøren og laden, som er et lærestykke i, hvordan man ikke bør drive regering, derfor ser vi frem til at kunne gøre det på en anden måde, forhåbentlig ved en snarest kommende lejlighed, når statsministeren måtte vælge at udskrive valg.
Vi står til fulde bag den beretning, som vi har været medvirkende til med en mindretalsudtalelse, og synes, at ministeren har haft en kritisabel adfærd.
Svend Auken (S), 2007-03-23:
Jeg vil bare sige, at jeg synes, den her sag er vigtig.
Den er vigtig økonomisk set, men den er også vigtig principielt set.
Det, vi har ønsket fra oppositionspartiernes side, er at få en ordentlig diskussion med flertallet om det grundlag, ministre skal arbejde ud fra, og det samarbejdsforhold, der skal gælde mellem ministre og Folketing.
Først måtte vi vente – jeg tror, det var 5 måneder – før statsministeren ville svare på betænkningen i Skatteudvalget, og ved alle de spørgsmål, der vedrører ministres ansvar, blev vi henvist til, at det skulle vi diskutere i Udvalget for Forretningsordenen.
I Udvalget for Forretningsordenen skrev oppositionspartierne derefter og bad om en drøftelse – og som en af forfatterne kan jeg roligt sige, at det var, som vi også sagde, ment som en udstrakt hånd til flertallet – med henblik på at vi kunne få en diskussion om spørgsmål om en departementschefs stilling, spørgsmål om ministres ansvar, statsministerens tilsynspligt osv., altså ting, som ikke var behandlet i beretningen og ikke kunne behandles i beretningen, men som beretningen og statsministeren specifikt overlod til Udvalget for Forretningsordenen.
Da det ikke var muligt at få en sådan drøftelse, og det er jo ikke at referere fra et udvalgsarbejde at sige, at en drøftelse ikke har fundet sted, når den ikke har fundet sted, så var det nødvendigt at tage det herned i salen i dag.
Jeg synes, den konservative ordfører i dag f.eks. sagde nogle meget præcise ting, som sagtens kunne have dannet grundlag for en fælles beretning i den her vigtige sag, altså, at det er ministeren, der har ansvar, og at det påhviler ministeren at give Folketinget saglige oplysninger om et lovforslag osv.
Det tror jeg vi burde have kunnet samles om.
Det er klart, at så ville det måske have været vanskeligt at samles om at udtrykke kritik af statsministeren og skatteministeren, men hvilket formål tjener det egentlig at diskutere i et Folketing, hvis en diskussion om principielle sager på forhånd er bundet fast i flertal og mindretal, altså i blokpolitik?
Jeg har det bestemte ønske, at vi ved næste folketingsvalg – det var også noget, fru Margrethe Vestager var inde på – vil få et nyt flertal i Folketinget, ikke for at en ny blok skal gentage det, den nuværende blok gør i forhold til mindretallet, men for at et nyt flertal kan sikre, at der foregår en fair behandling og en saglig udredning af sagerne.
Det vil være min bestræbelse.
Konklusionen af det, der er sket i denne sag, er, at det er uacceptabelt, at en minister overlader beslutningen på sit embedsområde, når det drejer sig om lovgivning, til en departementschef; at en minister ikke læser en sag igennem; at en minister ikke stiller de rigtige spørgsmål; at en minister ikke er orienteret om store, vigtige sager i sit eget ministerium; og at den statsminister, som startede hele felttoget med skattestoppet, ikke har haft et stærkere tilsyn med sine ministre, end tilfældet har været.
Men ud over denne kritik er der altså en række principielle spørgsmål om forholdet mellem Folketing og regering, som vi i fællesskab burde have kunnet udtale os om.
Hermed sluttede forhandlingen.
Meddelelser fra formanden