Flemming Bonne (SF), 2009-03-12:
Nu har vi fra den forrige ordfører hørt, at man bør trække forslaget af hensyn til kommunestyret, og at vi bør respektere de forhandlinger, der skal foregå med KL.
Jeg synes jo, at den bedste måde at respektere de forhandlinger, der skal foregå med KL nu, faktisk er ved at ophæve anlægsloftet, således at man skaber en åben forhandlingsplatform, en nulstillet forhandlingsplatform.
Anlægsloftet eller de snævre anlægsrammer, som er pålagt kommunerne, er et angreb på det kommunale selvstyre.
SF har grundlæggende den opfattelse, at jo mere beslutningskraft, der henlægges til kommunerne, jo mere styrkes det lokale demokrati og det kommunale selvstyre.
Kommunalreformen har skabt 98 nye storkommuner med kommunalbestyrelser, som forventeligt skal kunne håndtere overordnede strategiske beslutninger.
SF har derfor stor tiltro til, at kommunerne sagtens kan håndtere både størrelsen og antallet af anlægsprojekter i de enkelte kommuner på en måde, der tager hensyn til den samlede samfundsøkonomi.
Kommunerne er vel uden tvivl de bedste til at vurdere de lokale behov for anlægsprojekter.
Det er projekter, som er nødvendige for at leve op til både centrale og lokale politiske løfter.
Det er investeringer, som er nødvendige for at forbedre velfærden, investeringer med indbyggede rationaler, som fremadrettet kan sikre endnu mere velfærd for de samme penge.
Det er lokale infrastrukturprojekter til sikring af fremtidig vækst og til arbejdspladser, lokal stimulering af byggebranchen med byggeri af nye boliger osv. osv.
Det har man fuldstændig styr på ude lokalt.
I det omfang man ønsker at centralstyre disse områder, bliver løsningerne dårlige.
Kommunerne er vel i den forbindelse også de bedste til at vurdere, om der er en lokal overophedning på byggemarkedet, og om priserne i den forbindelse er skruet for højt op.
Kommunalbestyrelserne sidder med et ansvar over for lokalbefolkningen for at få mest muligt for skattekronerne, og det skal de nok forstå at forvalte på en fuldstændig ansvarlig måde.
I SF anerkender vi, at det til enhver tid er regering og Folketing, der er ansvarlig for landets overordnede økonomi, herunder også konjunkturstyring.
Men vi anerkender ikke, at den overordnede økonomistyring binder kommunerne på arme og ben.
Især i forlængelse af kommunalreformen er der skabt nye behov for anlægsinvesteringer for at kunne leve op til alle de lyksaligheder, regeringen fortalte folk der lå og ventede i form af mere velfærd.
Det vil da forekomme helt surrealistisk, hvis vi i en situation, hvor der er behov for at øge aktiviteten i samfundet, ikke kan enes om at afskaffe det kommunale anlægsloft, særlig når regeringen med sin såkaldte skattereform lukker op for ufinansieret privatforbrug i milliardklassen med omfattende ufinansierede skattelettelser til de bedst stillede i samfundet, samtidig med at kommunale anlægsopgaver, som både kan øge velfærden og sikre beskæftigelsen, ikke kan gennemføres.
En ophævelse af anlægsloftet sikrer desværre ikke, at alle kommuner kan løfte nye anlægsopgaver.
Mange kommuner mangler simpelt hen likviditet, og det er naturligvis et stort problem for de kommuner, der er mest udsatte under finanskrisen, og som oplever stigende ledighed blandt ufaglærte, industriarbejdere og byggehåndværkere.
Derfor skal en ophævelse af anlægsloftet nødvendigvis følges op af et tilbud om finansieringsmuligheder til de kommuner, som har svag likviditet.
Det skal jeg ikke forholde mig til, det må man tage i de forhandlinger, der nu skal foregå.
Det kan også være et spørgsmål om at udvide lånerammer og fremrykke udbetaling af deponeret overskudslikviditet.
Det kunne man - i parentes - kalde en slags kommunal SP-ordning, tvungen opsparing.
Lad os slippe pengene løs til fornuftige anlægsprojekter.
Jeg skal anbefale Folketinget at ophæve anlægsloftet og finansministeren og velfærdsministeren at aftale en udvidet finansiering til kommuner med svag likviditet.