Henning Hyllested (EL), 2013-05-28:
Jeg vil da i første omgang selvfølgelig takke for diskussionen og bemærkningerne.
Jeg konstaterer, at det da ikke er overvejende negativt, selv om der ikke er opslutning bag beslutningsforslaget, det kan jeg jo godt konstatere.
Jeg vil måske navnlig kvittere over for Dansk Folkeparti, og så vil jeg da også gerne over for kvittere hr. Hans Christian Thoning fra Venstre for at være meget imødekommende over for måske at lave en beretning.
Så jeg håber da, at udvalgsbehandlingen efterfølgende kan føre til et eller andet konstruktivt og fornuftigt, som så kan komme ud af det.
Jeg vil godt sige omkring hele spørgsmålet om konkurssikring, nu har jeg været inde på det i en række spørgsmål, at jeg måske i virkeligheden anser det for at være et konkurrenceparameter på den måde, at det jo altså også kan være et positivt konkurrenceparameter, der kan trække rejsende til – det har jeg prøvet at redegøre for – danske lufthavne, fordi forslaget jo altså går på, at det er flyrejsende ud af danske lufthavne, som skal betale pr. sæde.
En række ordførere, specielt hr. Jonas Dahl fra SF, var meget bekymrede for ligestillingen med andre flyrejsende i andre lande.
Jamen det her kunne jo måske netop være en inspiration for flyrejsende fra andre lande.
Det kunne jo være, som jeg siger, at dem fra Hamborg tager til Billund, fordi de får øje på, at man i Danmark altså er konkurssikret, hvis et af flyselskaberne går konkurs.
Og så kan det jo måske i virkeligheden være med til at presse tingene igennem i andre lande.
Det er en kendsgerning, og det er jo også det, man har konstateret i den rapport, som nu er lavet af Erhvervsministeriet, og som det også fremgår af det følgebrev, som ministeren har sendt ud sammen med rapporten, og som jeg har refereret til flere gange, at reglerne ikke fungerer, og det har man også konstateret i branchen.
Reglerne fungerer simpelt hen ikke, og der er en hel række problemer, som jo afspejler sig i – jeg var inde på det – at i 2011 var der sølle 125.000 mennesker, der havde købt en konkurssikring, på trods af at den jo altså er obligatorisk at udbyde.
Der var der 125.000, der havde købt sådan en, ud af 11 millioner passagerer, der rejste fra danske lufthavne.
Det er klart, at man så må konstatere, at så er der virkelig et problem, og hvorfor opstår det så?
Ja, der er jo et hav af forskellige udbudsmåder, som det også fremgår af de bemærkninger, som vi har lavet til beslutningsforslaget.
Det foregår i forbindelse med billetkøbet, det foregår umiddelbart efter billetkøbet, det kan foregå via mail eller blanketter eller andre ting, det kan være via et opkald til et kontor eller et call center.
Der er faktisk kun et selskab af dem, vi i hvert fald har kunnet finde, og det er Brussels Airlines, som inkluderer det i prisen.
Der er der ingen slinger i valsen.
Så er der jo altså en lang række selskaber, som står uden for ordningen
og herunder jo altså Norwegian, som efterhånden har kæmpet sig frem til at blive det næststørste selskab, der flyver ud af Danmark, og hvor det tyder på, sammenholdt med andre selskaber, at konkurssikringen jo altså tilbydes på en fuldstændig uigennemskuelig måde, og som sagt er der altså nogle, der står helt uden for.
Jeg har selv prøvet i forbindelse med nogle forskellige rejser at være inde at se, om jeg kunne finde frem til de der konkurssikringer, og jeg skal love for, at hvis man ikke er velbevandret i it og underunderundermenuer, kan man have rigtig svært ved at finde, at der udbydes de der konkurssikringer.
Af de ca. 60 flyselskaber, som beflyver danske lufthavne, har vi fundet frem til omkring 23.
Vi har senere modtaget meldinger om, at det måske er 35, men det er i omegnen 25-35 selskaber, som er registreret i Rejsegarantifonden.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på i forhold til noget af det, som også er fremgået af debatten, at der jo ikke er optræk til en fælleseuropæisk løsning på det her problem.
Branchen har været indbudt til en rundbordssamtale, og det er jo bl.a. det, der har givet anledning til rapporten, men der er jo ikke kommet noget konkret resultat ud af det, andet end at rapporten jo selvfølgelig remser op, hvad der er fordele og ulemper.
Med hensyn til den der evige henvisning til EU tillader jeg mig igen meget kort at ridse op, hvor langt man er kommet i EU i den meddelelse, man har sendt ud fra Kommissionen omkring passagerbeskyttelse i tilfælde af luftfartsselskabers konkurs.
På side 10 fremgår det, at Kommissionen vil opmuntre de nationale myndigheder, der er ansvarlige for gennemførelse af forordningen 1008/2008, til større samarbejde og deling af information, til samarbejde med lufttransportorganisationer i EU for at udforme frivillige ordninger, til samarbejde med branchen for at opmuntre til en bredere og mere systematisk adgang, til samarbejde med IATA for at opmuntre til vedtagelse af en serviceniveauaftale, opmuntre til mere udbredt og systematisk information.
Altså, det er der ikke ret meget konkret i.
Og det er altså det niveau, som Europa-Kommissionen befinder sig på nu, så jeg synes, det er for nemt bare at henvise til, at der må skabes en fælleseuropæisk løsning, for det er man rigtig, rigtig langt fra. Så jeg synes ikke, man løser problemet, og i mellemtiden, mens vi, om jeg så må sige, venter, vil man jo opleve flere flyselskaber gå konkurs, desværre, og mange flere mennesker komme i klemme, fordi de jo altså ikke af forskellige årsager har tegnet den her konkursforsikring.
Så problemer er der nok af.
Jeg synes, Cimber Sterlings konkurs f.eks. på mange måder udstillede de problemer, der er med, at tusindvis af rejsende kom i klemme.
Jeg tror, jeg refererede tallene på et tidspunkt: 6.500 af de rejsende på tidspunktet for konkursen var forsikrede, og det svarer til 6 pct. af dem, som var der.
Hvis samtlige havde været forsikret, havde det kostet 200 mio. kr.
Det kan man selvfølgelig glæde sig over, ha-ha-ha, så kostede det ikke det, men det var jo altså en hel masse mennesker, altså 94 pct. af de rejsende på det tidspunkt, som ikke var dækket.
Det er da et problem, og det må man da gøre noget ved, og det kan man da ikke vente i flere år på at få gjort noget ved.
Som om det så ikke var nok, har vi så fået den her Norwegiandom fra Østre Landsret, 4. juli sidste år, som slår fast, at man skal have et fysisk salgskontor i Danmark for at kunne stille krav om registrering i Rejsegarantifonden.
Og det er på trods af, at flybilletter i dag altovervejende sælges via internettet.
Når man tænker på, at Norwegian er nr. 2 og udbyder 18-19 pct. af alle sæder, som flyver ud af Danmark i dag, er det lidt utroligt, at man ikke kan kræve, at et sådant selskab skal være medlem af Rejsegarantifonden og dermed konkurssikre deres rejsende.
Det er efter vores mening en klar konkurrenceforvridning mellem selskaberne, som opstår, og det er først og fremmest også en manglende beskyttelse af forbrugerne, som man her er vidne til.
Forslaget går ud på, at man betaler 5 kr. pr. passager, og med disse ca. 11 mio. rejsende giver det 55 mio. kr. om året, og det vil så tage nogle år at opbygge den fond, der skal til for at modstå et antal konkurser hvert år.
Forslaget går i øvrigt ud på en garantistillelse, og der har vi klart åbnet op for, at der måske kunne være en minimumsgrænse for mindre selskaber, så de slipper.
Der skal være en selvrisiko og en bagatelgrænse på måske 500 kr., eller hvad ved vi, det står helt åbent, men der skal også være nogle sanktionsmuligheder, og især når domstole og bøder ikke er nok, skal der jo selvfølgelig være mulighed for at fratage selskaber retten til at beflyve danske lufthavne.
Så ved jeg godt, at alle himler op og siger: Uh, det må vi ikke, og det kan vi ikke, og vi har jo EU og sådan noget.
Men vi har før sagt, at man måske en gang imellem skal udfordre de der systemer for at sikre en tilstrækkelig forbrugerbeskyttelse.
Vi foreslår også et fælles rejseankenævn, som skal dække ikke alene pakkerejser af enhver slags, men også private flyrejser.
Vi har sagt, at man måske kunne skelne mellem private rejser og forretningsrejser, men det er måske rigtigt, som branchen også har gjort opmærksom på, at det kan være svært i praksis at skelne.
Det er fint nok, så må vi prøve at snakke om det og forhandle om det, for det er ikke ultimativt fra vores side, at det skal være sådan.
Man kan også i forbindelse med oplysningspligt sige, at det i hvert fald bliver mindre nødvendigt, i og med at ordningen simpelt hen bliver obligatorisk.
Forslaget, som det ligger her, omfatter flyselskaber, men det er selvfølgelig fuldstændig korrekt at overveje, som nogle har gjort, om ikke også ordningen skal omfatte rejsearrangørerne.
De har jo bl.a. selv gjort opmærksom på det, og det er vi helt åbne for.
Jeg tror, det var fru Mette Bock, der bl.a. gjorde opmærksom på det, og det synes jeg er en fuldstændig relevant indvending.
Med det her beslutningsforslag vil vi meget gerne lægge op til en diskussion, lægge op til en udvalgsbehandling, som jeg håber kan føre frem til en eller anden form for beretning, så vi ligesom herfra viser, at vi gerne vil tage nogle initiativer, og at vi ikke bare lader det stå ved en eller anden efter vores mening lidt tom henvisning til, at det må man klare i EU, og så må vi se, hvad der kommer ud af det, og så venter vi i flere år på det.