Marianne Jelved (RV), 2009-05-05:
Det Radikale Venstre er gennemgående positive over for det her lovforslag, hvor professionsbacheloruddannelserne og erhvervsakademiuddannelserne får mulighed for at udbyde erhvervsrettede videregående uddannelser i udlandet.
Vi har sådan set taget lovforslaget meget bogstaveligt og noterer os, at finansieringen sker med særskilt indtægtsdækket virksomhed, og at det retter sig mod, at studerende i udlandet kan søge optagelse på en sådan dansk uddannelse, der udbydes i udlandet, og at der kan være danske virksomheder i området, som ønsker at finansiere nogle af deres medarbejderes uddannelse på et dansk uddannelsesudbud i udlandet.
Det synes vi er ganske interessant, fordi vi tror, at udbyderne ad den vej kan gøre erfaringer på det internationale uddannelsesmarked, og at man også kan forestille sig, at danske måder at håndtere og gennemføre en uddannelse på - og her tænker jeg ikke kun på det rent faglige, men også det dannelsesmæssige - kan komme til at spille en afgørende rolle og give en dansk profil, som kan eksporteres.
Det lyder sådan lidt køligt.
Jeg kan godt forstå fru Nanna Westerbys bemærkning om, om uddannelsesinstitutionerne nu skal tænke på at tjene penge i udlandet.
Men det er ikke så meget det, at de skal tjene penge, der er interessant.
Det, der er interessant set med radikale øjne, er, om vi er i stand til at viderebringe de positive elementer i dansk uddannelsespolitik og en god tænkning, som har sit udspring i f.eks. Grundtvigs påvirkning af frihedstraditionerne i vores uddannelsessystem.
Det er jo velkendt, at danske forskere, der rejser og opholder sig i forskningsmiljøer i udlandet, opdager, at der faktisk - her er der tale om et eksempel fra Seoul - er mennesker dér, der har læst Grundtvig, og som har skabt deres egen uddannelse uden at få hjælp fra Danmark for at viderebringe den tankegang, der kan ligge i den uddannelsestradition, vi har.
Så sådan som jeg læser forslaget, er det ikke i første omgang møntet på danske studerende, der skal tage deres uddannelse i udlandet, selv om vi opfordrer vores unge mennesker til at rejse ud og tage en uddannelse i f.eks. Skotland for at lære noget om storyline, som fru Christine Antorini nævnte lige før.
Eller man kan tage andre steder hen i verden for at se, om man laver god undervisning dér.
Så uddanner man sig på en italiensk uddannelsesinstitution eller en skotsk uddannelsesinstitution osv., men ikke på danske uddannelsesinstitutioner.
Sådan har jeg læst forslaget, men jeg er da helt åben over for at diskutere, om man kan gøre det på andre måder.
Men det er afgørende for os i Det Radikale Venstre, at den økonomi, der er forbundet med at udbyde uddannelserne og gennemføre dem som særskilt indtægtsdækket virksomhed, ikke berører den udbydende institutions økonomiske forhold.
Der skal altså være vandtætte skotter mellem disse to instanser, hvis man kan kalde dem det.
Derfor er det også relevant, at lovforslaget formulerer, at der stilles krav til økonomien og kvaliteten i uddannelsen.
Begge dele er helt afgørende for, at det her kan lade sig gøre på en forsvarlig måde, så man ikke belaster de økonomiske forhold for den hjemlige institution, og at man sikrer sig, at kvaliteten faktisk, så der kan gives et dansk eksamensbevis, står mål med den kvalitet og de krav til kvalitet, der stilles på de danske uddannelsesinstitutioner.
Så vi synes, der er mange gode takter i det her, og vi opfatter det egentlig som ret anderledes end videnskabsministerens parallelle lovforslag.
Det kan være, at vi tager fejl.
Det kan være, at vi i morgen opdager, at der er ting, som ser mærkelige ud, og som vi må have en afklaring af.
Men som udgangspunkt er vi positive over for det her udmærkede initiativ, og vi tror, at det kan blive en erfaringsbase for kontakter, som kan føre til mange andre ting, og som kan præge dansk uddannelsespolitik i øvrigt på en konstruktiv måde og give internationalisering i uddannelserne, som vi mener er et vilkår i vores tid, uden at vi mister det, der er kvalitativt dansk.