Liselott Blixt (DF), 2011-02-25:
Jeg kan ikke lade være med at føle mig ramt, hver gang vi taler om ulighed på sundhedsområdet, og når vi gør op, hvem i Danmark der lever usundt.
Hvis vi ser på regionerne, kan vi konstatere, at Region Sjælland er en af de regioner, der er mest usunde, og at det er udkantsområderne, der lider mest, at det er folk med lav uddannelse.
I den forbindelse må jeg sige, at jeg tilhører den gruppe, så måske er jeg også en af dem, der kan udtale mig om det.
Jeg synes nemlig, at det mange gange er højtuddannede mennesker, der ikke ved, hvordan det er at vokse op i udkantsområder uden at have en uddannelse, der udtaler sig, som om de bedst ved, hvad der er at gøre for de grupper.
Jeg glad for, at vi har fået defineret, hvad spørgsmålet gik ud på, for jeg syntes, at det var utrolig bredt spørgsmål, der blev lagt op til, så det var svært at finde ud af, i hvilken retning talen skulle gå.
Enhedslistens hr. Per Clausen taler om, at det er i de sidste 20 år, man har set en nedgang.
For mit vedkommende har jeg det sådan, at man jo kan vælge, om man vil være optimist eller pessimist.
Når jeg kører en tur på min motorcykel, vælger jeg at se en halvfuld tank i stedet for en halvtom.
Børnene, der var til stede, fik en pose franske kartofler – det var deres mad.
Dem var der mange af for 30 år siden.
Jeg synes, der er sket utrolig meget, når vi ser på, hvordan det så ud for 30 og 20 år siden.
Når jeg ser på, hvor mange der tog en videregående uddannelse i den skole, jeg gik i, så tror jeg ikke, jeg kender nogen, der har en længevarende uddannelse.
Jeg tror, jeg kender en eller to, der tog en gymnasial uddannelse.
Så hvis der er et sted, vi skal hæve standarden, er det der.
Vi skal begynde at se på, hvad vi kan gøre for de områder.
Vi mener ikke, at løsningen er, at vi sætter prisen på cigaretter op, hvilket vi ved vil ske, hvis vi får en rød regering.
Det vil sige, at en rygende pensionist får 1.000 kr. mindre om året.
Det mener vi ikke er hensigtsmæssigt, for ligesom med dem, jeg kørte i taxa med for 30 år siden, så køber folk deres cigaretter og alkohol først, og resten af de penge, de har, går til den sunde mad.
Så kan man prøve at regne ud, hvor meget sund mad der bliver, og der bliver i hvert fald mindre af den, hvis man hæver priserne.
Der er andre ting, jeg mener at der er blevet taget højde for.
Hvis vi ser på selve spørgsmålet og spørger, hvad der er sket i de sidste 10 år, så kan vi konstatere, at vi har haft en kommunalreform og en sundhedsreform, der styrker muligheden for en sammenhængende indsats, hvilket der ikke har været før – det gælder i forbindelse med patienter, som kæmper med sociale problemer.
Kommunerne har nu samlet ansvaret for de nære og sociale opgaver, for forebyggelse og sundhedsfremme, og her gør mange kommuner et stort arbejde, også nede i Lolland Kommune, hvor man måske har de største problemer.
Fra undersøgelser ved vi også, at dem, der har sværest ved at komme til de forskellige undersøgelser hos lægen og på sundhedscentrene, er borgere med lav social status, indvandrere og mænd.
Det har været en udfordring, for som med alt muligt andet er det sådan, at vi kan godt trække en hest til truget, men vi kan ikke tvinge den til at drikke.
I Greve Kommune, hvor jeg sidder i socialudvalget, har vi taget opgaven på os.
Jobcentret har vi endnu, for det har vist sig at være et rigtig godt tiltag; folk kan komme forbi og blive gjort bekendt med deres muligheder, og de kan blive vejledt i, om de skal videre i en uddannelse eller i et job.
Men hvad angår sundhedscentret, der ellers var lagt an på, at man tog forskellige grupper, f.eks. kvinder og mænd hver for sig, så man kunne nå flest mulige, så kom der efter 2 år ikke nogen.
På den måde er det svært at gøre noget, hvis man skal tvinge folk til at forbedre deres sundhed.
Så der, hvor jeg synes, at vi har et problem, er med hensyn til, hvordan vi kan gå ind og gøre de indsatser, der virker.
Vi talte om det for nylig i satspuljekredsen, for vi bliver ved med at oprette den ene pulje efter den anden, men spørgsmålet er, hvor mange af dem der virker.
Men som vi har gjort før, har vi jo foreslået at få satspuljen nedlagt, så vi kan få givet nogle penge lige præcis til de områder, hvor det virker.
Det var en måde at gøre det på, men desværre er der ikke flertal for det.
Vi har fokuseret meget på, at der skal være ens behandlingstilbud til alle borgere i det her land, og at den gruppe borgere, der ikke kan tage vare på sig selv og deres helbred, får mulighed for at få særlig støtte.
Her tænker jeg naturligvis på de politiske initiativer, der er blevet taget for sikre behandlingsindsatsen for misbrugere og alkoholikere samt for kronikere, overvægtige og rygere.
Så jeg synes, vi skal være lidt optimistiske og se positivt på de ting, der er sket.
Jeg mener ikke, at det er gået tilbage.