Mette Gjerskov (S), 2010-01-21:
Jeg vil da gerne starte med at sige tak for debatten.
Og så skal jeg fra Det Radikale Venstres ordfører og fra Enhedslistens ordfører, som ikke havde mulighed for at være til stede, sige, at de naturligvis støtter forslaget.
De er også medforslagsstillere, men nu er det så også nævnt fra talerstolen, så det kan blive ført til protokols.
Det er jo vigtigt.
Forslaget her handler om at hjælpe nogle børn, der er i nød.
Det handler om, at børn, som oplever voldsomme ting i deres liv, bliver traumatiserede og har enormt svært ved at koncentrere sig, lære og forholde sig til andre børn og voksne.
De har i høj grad brug for noget særlig hjælp, hvis de skal blive det, vi vel kan kalde for hele mennesker.
De her børn lever på så lille et område med så mange mennesker, der har været udsat for tilsvarende situationer, at de ikke har nogen at gå til.
Det er jo ikke enkeltindivider, som oplever, at resten af verden er normal.
Deres forældre har det tilsvarende skidt, deres skolelærere, deres onkler og tanter har det tilsvarende skidt.
De har brug for professionel hjælp.
Det er det, vi meget gerne vil give de her børn med dette forslag.
Der er så kommet forskellige indvendinger mod udformningen af forslaget, og jeg vil meget klart sige, at der ikke fra skribenternes side har ligget nogen som helst hensigt om, at det her skulle være bureaukratisk.
Når der tales om et fælles nordisk hjælpeprogram, handler det om at få sat tingene ind i en struktur.
Det handler ikke om, hvem der skal gå ud og lave arbejdet i Gaza.
Det handler om, at vi laver et samarbejde, sådan at det ikke kun bliver et spørgsmål om at hjælpe børnene i Gaza i nogle få år, men sådan at vi også bidrager til, at hele Norden får en erfaringsopbygning inden for hjælp til traumatiserede børn.
Der ligger jo faktisk erfaringer tilbage fra Bosnien, hvor man lavede programmer for traumatiserede børn.
Hr. Kamal Qureshi nævnte de tegninger, som han har set børn i Gaza tegne, og han nævnte, hvor forfærdelige de er.
Det er, så det kan rive hjertet ud på en, at se små børn tegne vold, død og ødelæggelse.
Det har jeg også set på børnetegninger fra Eksjugoslavien.
Men det, jeg også har set, er, hvordan tegningerne ændrer sig, efterhånden som et psykosocialt hjælpeprogram skrider frem, efterhånden som børnene får bearbejdet deres traumer.
Så kommer blomsterne pludselig frem, så kommer der farver på tegningerne.
Det her er jo en banal måde at sige det på, men vi ved rent faktisk, at det her kan lade sig gøre, og vi har en ekspertise i Danmark.
Derfor er det næsten ikke til at bære, at man ikke er parat til at bruge ressourcerne, at regeringen og Dansk Folkeparti ikke er parat til at bruge ressourcerne til at styrke arbejdet for de her børn.
Vi ved, hvad der er i vejen, vi ved, hvad vi skal gøre for at hjælpe, og vi ved, at det virker.
Det er så ærgerligt.
I forhold til de helt konkrete ting vil jeg sige, at jeg glæder mig over udviklingsministerens positive indstilling til at hjælpe de her børn, og jeg støtter fuldt ud op om FN-organisationer, Røde Kors, alle, der er med til at hjælpe, og jeg anerkender også, at det at hjælpe humanitært med mad og varer og lignende ting jo også hjælper de her børn.
Det har jeg en fuldstændig anerkendelse af.
Det, jeg bare ønskede, var yderligere hjælp.
Men jeg anerkender, og jeg er glad for, at udviklingsministeren siger de samme ting, som jeg gør, bare i et andet omfang.
Det var jo helt tydeligt, at Venstres ordfører også selv har været i Gaza og set situationen, og tak for bemærkningerne om det.
Vi er ikke enige i Venstres konklusion om ikke at støtte forslaget, men jeg synes bare, at det er lidt ærgerligt, at Venstre bringer Hamas og terror på banen, som om vi ved at hjælpe de her børn skulle støtte et terrorregime.
Det mener jeg altså ikke at vi gør, og jeg mener ikke, at vi gavner hverken sikkerhedssituationen i Mellemøsten eller børnene ved at sige, at de ikke kan få noget hjælp, og at Hamas er en af årsagerne.
Det synes jeg ikke er diskussionen værdig.
Fru Tina Petersen fra Dansk Folkeparti kaster sig ud i hele den israelsk-palæstinensiske konflikt, og det er jo selvfølgelig også meget nærliggende.
Det var bare ikke det, der var hensigten med det her forslag.
Jeg har stor forståelse for, at børn i Israel også er blevet traumatiserede.
Det er faktisk derfor, jeg har skrevet det ind i forslaget, at vi anerkender, at der jo i en konflikt altid er ofre på begge sider.
Jeg kan fuldt ud bakke op om SF's hr. Kamal Qureshi, som siger, at skulle det kunne dokumenteres, at der er nogle børn i Israel, som ikke får hjælp til deres traumer, og hvor de efter almindelige internationalt anerkendte standarder for udvikling har brug for hjælp, vil vi meget gerne kigge på det også, fordi det her ikke handler om, hvorvidt børnene er palæstinensere, israelere eller jøder, muslimer eller kristne, det handler om, at der er nogle børn, der har brug for hjælp, og så er jeg sådan set ligeglad med, hvor de bor henne.
Spørgsmålet er, om der er nogle andre, der sørger for det.
Den israelske stat er meget velfungerende og plejer normalt at kunne tage hånd om egne børn, men kan de ikke det, vil jeg gerne kigge på det.
Dansk Folkeparti kan bare komme med forslaget, så kigger vi på det.
Jeg kan godt forstå, når Det Konservative Folkepartis ordfører, fru Helle Sjelle, siger, at den humanitære hjælp skal frem, naturligvis.
Mad og drikke og medicin er utrolig vigtigt.
Desværre oplever både børn og voksne i Gaza, at hjælpen ikke altid når frem.
Men at bruge det som undskyldning for ikke at støtte, at børn har brug for psykosocial hjælp, kan jeg simpelt hen ikke forstå at man gør.
Så hører vi igen argumentet om bureaukrati, men jeg tror, jeg under udvalgsbehandlingen vil prøve at få afdækket helt præcis, hvad det er for nogle bureaukratiske problemer, som regeringen ser i forbindelse med det her forslag.
Og hvis man så ellers er parat til det, der ligger her, og som er i størrelsesordenen en tidobling af den hjælp, som vi giver på nuværende tidspunkt til de traumatiserede børn, så gør vi det.
Det skal i hvert fald ikke være metoden, der skal være til hinder for, at det her forslag bliver gennemført.
Så det vil jeg meget, meget gerne tage med i udvalgsbehandlingen, og vi kan drøfte det der.
Det glæder mig, at hr. Høgni Hoydal på den nordatlantiske gruppes vegne også bakker op om det her forslag og deltager i debatten om det her, som handler om hjælpen til børnene i Gaza.
Så tror jeg egentlig bare, at jeg vil afslutte min tale med at sige, at jeg virkelig håber, at det under udvalgsbehandlingen af det her forslag viser sig, at de argumenter, der er kommet fra regeringspartierne om, at det er på grund af bureaukrati og praktik, at man er uenig i det her forslag, viser sig at være fuldstændig rigtige, for så fjerner vi bureaukratiet, og så fjerner vi praktikken, og hvad man måtte have af problemer, og så kan vi gennemføre et hjælpeprogram, som kan hjælpe tusinder og atter tusinder af børn i Gaza tilbage til en almindelig tilværelse og forhåbentlig til at blive hele mennesker, til at blive hele voksne mennesker, som kan indgå i sociale relationer.
Så kan vi faktisk også opbygge en vidensbank i Danmark, som er endnu mere massiv end den, vi har på nuværende tidspunkt, med viden i Danmark og i de andre nordiske lande om, hvordan vi hjælper børn, som har været ofre for voldelige konflikter.
Det ville da være et smukt resultat af denne debat.
Så jeg håber, at partierne står ved deres hovedargumenter her, og at vi kan få udryddet det, der er problemet, så vi kan få gennemført hjælpeprogrammet.
Nu forstår jeg slet ikke noget som helst.
Venstre vil kun støtte et FN-organ, men regeringen, som Venstre er en del af, og i hvilken Venstre selv har posten som udviklingsminister, siger, at Røde Kors’ arbejde vil man gerne støtte med 7,5 mio. kr., og man gør det rent faktisk.
Det er i hvert fald ikke en helt vandtæt forklaring.
Når vi taler om terror og ordføreren siger, at det vælter ind med nødhjælp i Gaza, er det jo ikke korrekt.
Sagen er den, at der er masser, der bliver stoppet.
Det er jo det, vi er uenige med EU i.
Hele problemet er, at der ikke kommer den hjælp ind, som der er behov for.
Er det virkelig rimeligt, at de børn, som er traumatiserede af de forfærdelige oplevelser, de har haft som meget, meget små, skal straffes, fordi der er nogle ikke helt så demokratiske ledere i landet?
Sagen må vel være, at alt, hvad vi kan gøre, for at de her børn bliver sunde i sjælen og måske også får en lidt demokratisk tænkning, da vil være med til at forbedre situationen i Gaza på længere sigt.