Morten Østergaard (RV), 2009-04-02:
Jeg vil gerne starte med at takke for en rigtig god debat.
Jeg er glad for, at alle partier i Folketinget sluttede op om intentionen; det var jo ikke på grund af vores forslag, men fordi alle deler intentionen om, at det selvfølgelig er det helt oplagte mål, at når kriminelle har afsonet deres straf, bryder de den kriminelle løbebane og bliver almindelige bidragende medborgere i samfundet.
Det, vi bare kan konkludere, er, at det jo desværre ikke er sagen i dag, og at alt for mange igen begår kriminalitet og dermed udsætter andre for forbrydelser, som så på ny fører til straf.
Derfor er det jo, at vi som led i vores sociale 2015-plan har opstillet en målsætning om, at man skal halvere tilbagefaldet til kriminalitet.
Hvis det lykkes, vil der være 3.500 færre borgere, der bliver udsat for grov kriminalitet i 2015.
Det er langt hen ad vejen et svar til hr. René Christensen, for det her handler ikke om at gøre noget for de kriminelle; det her handler om en retspolitik, der er effektiv til at forhindre, at borgere udsættes for kriminalitet.
Når man nu ved, at der er overhængende fare for, at kriminelle gentager deres kriminalitet, for det gør hver tredje i dag, er det så ikke lige præcis der, man bør sætte målrettet ind med alle midler for at få de kriminelle til at bryde deres kriminelle løbebane, så man får færre ofre?
Derfor skal Dansk Folkeparti og hr. René Christensen, der ofte taler om retspolitik, gå tilbage til deres gruppeværelse og diskutere og overveje, hvad man egentlig vil gøre for at forebygge og sikre, at nye ofre ikke bliver udsat for kriminalitet fra folk, som vi én gang har haft fat i, som vi én gang har fået dømt, men som altså ikke formåede at leve op til den del af formålet med straf, der handler om at få dem til at bryde deres kriminelle løbebane.
Der har hr. Søren Pind jo ret i, at det ikke bare er noget, man kan bestemme de skal; det kræver selvfølgelig deres egen medvirken.
Men det er jo sådan set også det, som vi i bemærkningerne gør ret klart rede for at der er masser af god grund til at tro at man kan komme langt længere med.
Jeg vil nævne et par af de vigtigste forslag, og det ene er den her uddannelsesgaranti.
80 pct. af de indsatte deltager ikke i noget uddannelsestilbud under afsoning, og næsten 40 pct. siger, at de ikke har haft mulighed for at tage en relevant uddannelse.
Det er også helt oplagt at se på - og der er jeg altså lidt forundret over justitsministerens kommentarer - at man har haft enormt gode forsøg med udslusningspladser og udslusningsinstitutioner, som virkelig har haft gode resultater.
Jeg har selv besøgt Pension Skejby ved Århus, som har haft fænomenale resultater, og som jeg tror har haft forsøgsstatus nu i 35 år eller noget i den stil.
Og det er i hvert fald sådan, at de har - og det er dokumenteret af uafhængige forskere - haft stort held til at nedbringe tilbagefaldet for de personer, de har haft boende hos sig.
Når man så til enhver tid har omkring 4.000 indsatte i Danmark i forhold til 180 udslusningspladser, som man ved er meget effektive til at nedbringe tilbagefaldet - så fortæller det jo om et misforhold, som man burde gøre noget ved.
Det er derfor, vi lægger op til en ganske markant forøgelse af det antal pladser.
Det betyder selvfølgelig også, at flere skal visiteres til det, men det skal de jo, fordi det er en fordel enten i slutningen af afsoningen eller for nogles vedkommende ved starten på livet i frihed - at komme ind på sådanne udslusningspladser, hvis man altså ønsker at få dem til at bryde deres kriminelle løbebane i stedet for at sende dem hjem, hvor de kom fra, måske uden bolig osv., så de gør det, som de havde gang i, før de kom i fængsel, nemlig bedriver kriminalitet.
Det fører så frem til det tredje vigtige element, nemlig den indsats, der så gøres, efter at man er kommet ud i friheden.
Vi har fundet en undersøgelse, der viser, at kun 40 pct. af de indsatte er i arbejde 2-3 år efter løsladelsen, og der tror jeg, vi har hele nøglen til, at det ikke går bedre med at reducere tilbagefaldet til kriminalitet.
For det er jo helt oplagt, at hvis man ikke har fundet en lovlig levevej og man skal have råd til huslejen, og hvad man nu skal have råd til, jamen så falder man måske tilbage til sin kriminelle løbebane, falder tilbage i det miljø, man kom fra, og som var årsagen til, at man kom i fængsel i første omgang.
Derfor så vi gerne, at man i indsatsen rykkede nogle jobcentre ind i fængslerne for allerede, mens den kriminelle sidder dér, at starte med at fokusere på, hvor vedkommende kan få arbejde, når vedkommende kommer ud.
Vi ved, at der er masser af virksomheder, der er villige til at tage socialt ansvar.
Ministeren nævnte selv High:five-projektet, som er et rigtig godt eksempel på noget, der virker.
Men også der taler man jo om behovet for at strukturere indsatsen mere og er i øvrigt meget positiv over for at kigge på det her med straffeattester, som jeg tror at langt de fleste, der beskæftiger sig med det her område, er enige om bliver brugt i overdreven grad i dag.
Jeg fik på et tidspunkt en henvendelse fra én, som var blevet dømt for socialt bedrageri - og det skal man jo straffes for, for man skal ikke begå socialt bedrageri.
Men spørgsmålet er jo, hvor mange år det i øvrigt skal forhindre én i at have et arbejde et hvilket som helst sted.
Altså, det var socialt bedrageri for jeg tror 20.000 kr. eller noget i den stil.
Det svarer jo til, at folk, som har fået lavet sort arbejde, i forbindelse med at de har fået bygget sommerhuset om, så skal være udelukket fra at have arbejde de næste 4-5 år.
Det her drejer sig altså om en person, som mødte op og startede den første dag, hvor der så var blevet indhentet en straffeattest, hvilket betød, at personen så blev sendt hjem igen, fordi vedkommende på et tidligere tidspunkt havde begået socialt bedrageri for et beløb på 20.000 kr.
Det er jo ikke hensigtsmæssigt, at vi på den måde binder folk en klods om benet, der gør, at de stort set ikke kan gøre andet end at falde tilbage til en kriminel løbebane, der måske så indbefatter socialt bedrageri.
Det er mere end hver tiende indsatte, som ikke har gennemført folkeskolen, og der synes vi altså, at det er helt fornuftigt at forpligte kommunerne på at tilbyde dem uddannelse, når de er i fængslerne - og det gælder jo selvfølgelig særligt de unge på de sikrede institutioner - så de, uanset om de er i den undervisningspligtige alder eller ej, kan få fuldendt deres folkeskoleuddannelse, som i hvert fald må være et minimum for at kunne klare sig i det danske samfund i dag.
Det, der så har gjort, at vi alligevel har valgt ikke at komme med alle de her enkelttiltag, men i stedet er kommet med et forslag til en handlingsplan, er sådan set et forsøg på at sige, at det jo godt kan være, at nogle har andre ideer, at det godt kan være, at nogle har bedre ideer, og at det godt kan være, at nogle synes, at vores ideer er for vidtrækkende eller er forkerte, men at vi burde kunne blive enige om, at hvis man ikke sætter sig nogle mål, jamen så når man heller ingen ting.
Derfor synes jeg sådan set, at det var lidt forstemmende, at der hos regeringspartiernes og Dansk Folkepartis ordførere i dag ikke var nogen villighed til at sige: Jamen selvfølgelig har vi da ambitioner på det her område, selvfølgelig er vi da villige til at vove os derhen, hvor vi siger, at vi skal arbejde på en halvering af recidivet inden år 2015.
Vi kunne sagtens gå videre, hvis det var det, men hvis man ikke sætter sig nogle mål, når man jo heller ingen ting.
Og jeg tror, det handler om, at man er bange for, at man så bliver holdt op på, om man når sine mål.
Det er klart, at det selvfølgelig er effekten af det.
Det synes jeg bare er et udtryk for, at man alligevel ikke er så opsat på at nå nogle resultater med de her ting, som man gerne vil give indtryk af.
Jeg noterede mig, at den konservative ordfører sagde, at vi ikke har behov for at lave en samlet strategi, der ligesom kapsler indsatsen ind.
Der vil jeg sige: Jo, det er sådan set lige præcis det, vi har behov for.
I stedet for at have en masse forsøg - det skal vi fortsat have så skal vi ligesom have en samlet strategi, der sætter de her ting i system og sikrer, at man bygger videre, og at der ikke går år og dag, når man har haft et forsøg, der viser gode resultater, inden det så bliver omsat til virkelighed rundtomkring i fængslerne til glæde og gavn for alle; ikke mindst de ofre, som altså så bliver reddet fra forbrydelser, når man får den kriminelle løbebane brudt.
Til sidst vil jeg gerne komme med en lille beklagelse.
Det fremgår af dagspressen i dag, at jeg er citeret for, at fængslerne fungerer som højere læreanstalter for de kriminelle, og at det er, fordi tilbagefaldet svarer nogenlunde til frafaldet på universiteterne.
Derfor syntes jeg, at det var lidt sjovt at parallelisere.
Men jeg vil bare sige, at jeg har stor respekt for den indsats, der bliver gjort i Kriminalforsorgen, og at jeg har stor respekt for den indsats, der gøres i projekter med frivillige og af folk i erhvervslivet, der tager ansvar.
I faglige organisationer og rundtomkring gøres der selvfølgelig en stor indsats.
Derfor skulle den udtalelse ses som et ønske om at sætte fokus på det problem, det er, når hver tredje altså falder tilbage til kriminalitet, og ikke ses som udtryk for manglende respekt for den indsats, der gøres hver eneste dag rundtomkring.
Så jeg håber, at vi på et eller andet tidspunkt måske har inspireret regeringen til faktisk at lave en samlet strategi og sætte nogle mål for det her, men ellers håber jeg i hvert fald, at vi efter et valg så kan blive enige om - da der jo i oppositionen er enighed om, at det er nødvendigt - at få sat det her på skinner og få systematiseret og koordineret indsatsen bedre, end det sker i dag.