Lise von Seelen (S), 2006-12-14:
Det er meget tilfredsstillende, at man går ind og kigger på det, også ud fra det perspektiv, at der i nogle systemer er nogle meget fastlåste faggrænser.
Det kan kun være til gavn for løsningen af hele opgaven, at man får kigget på det og får løst op for det.
Og med målrettet efteruddannelse kan man nå langt, det er vi helt enige i.
Nu bliver der jo sagt udvalg og undersøgelser rigtig mange gange, og der bliver også sagt, at det skal gå hurtigt.
Men det, jeg så gerne vil komme lidt tættere på, er: Kan ministeren sige noget mere præcist om, hvor hurtigt det kan gå?
Det er sådan det, jeg ser for mig.
Og det er også i det lys at der er nedsat denne nye enhed mellem departement og Sundhedsstyrelse for at sikre, at vi har greb om det.
Fru Lone Møller var inde på det, og det er jo helt rigtigt, at noget af det første, regeringen gjorde, da den kom til, var, at den nedsatte et 100-dages-udvalg for at se på, hvor alle de barrierer i sundhedssektoren, man har hørt så meget om, egentlig var, det kunne være mange forskellige overenskomster og folk, der ikke kunne arbejde sammen.
Det fik vi afdækket, og det viste jo sådan set, at den største barriere – også her – er den, der sidder mellem ørene på os alle sammen.
Det var jo sådan set et værktøj, vi gav til amterne; vi sagde: I kan bare gå i gang.
Der må vi så bare konstatere, at det ikke er lykkedes fuldt ud.
Vi må også konstatere, at der er en meget, meget stor forventning i Folketinget til den til enhver tid siddende minister – sådan vælger jeg at opleve det – om, at staten skal engagere sig noget mere i driften.
Så meget for det amtskommunale selvstyre; det må vi så tage pejling af.
Ministeren sagde på et tidspunkt, at der havde været nogle drøftelser med undervisningsministeren om at få tilpasset de faggrupper, som vi er i underskud for.
For vi ved jo godt, at en af de helt store hurdler er, at man savner personale.
Kunne ministeren komme lidt tættere på, om de drøftelser er uformelle, altså om man har snakket lidt om det, eller om der faktisk er en plan, som matcher den sikkerhed, der skal være, for, at de her behandlinger kan gennemføres med det antal fagpersoner, der er brug for, men som vi mangler for at kunne gøre det?
For man kan sige, at hvis de to ting passede sammen, så var der jo mange ting, der ville være meget lettere, især for patienterne, men også for sundhedsvæsenet.
Det afhænger jo også af, hvordan man bruger arbejdskraften, altså hvordan man indretter sig, både med hensyn til hvilke faggrupper man gør brug af, og i øvrigt også med hen syn til hvordan man tilrettelægger patientforløb m.v.
Når vi sammenligner de enkelte strålecentre, f.eks. når vi sammenligner Herlev med Rigshospitalet, så kan vi se, at der er en klar indikation for, at der er et større patientflow på Rigshospitalet end på Herlev.
Det kan jo godt have noget at gøre med den måde, man har indrettet sig på.
Der tager vi nu det initiativ, at vi bruger det nye Kommunernes og Regionernes Evalueringsinstitut i Århus til at lave en hurtig arbejdsgangsanalyse på de seks strålecentre for simpelt hen at finde ud af, hvor man gør det bedst – smartest, om man vil – for at få det gode eksempel til at sprede sig ad den vej.
Ved siden af det skal vi selvfølgelig også kigge på, hvad det er for en uddannet arbejdskraft, man bruger.
Det kunne f.eks. være SOSU-assistenter, som med et meget specifikt, målrettet efteruddannelsesprogram kunne gå ind og yde en indsats på de danske strålecentre.
Og der kan det godt vise sig, at der er en afstikker til noget af det, som undervisningsministeren sidder med, men i første række er der altså aftalt et arbejde med Danske Regioner med en meget kort deadline.