runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karl H. Bornhøft (SF), 2009-11-19:
Det er jo heldigvis et demokrati, vi lever i, og derfor er det fuldstændig reelt, at man er uenig med bl.a. undertegnede og SF.
Så det synes jeg er fint nok.
Til gengæld kan jeg sige med det samme, at jeg også har et behov for, at det bliver forstået, hvad budskabet er.
Budskabet er nemlig, at der skal skaffes en mulighed for at yde en hjælp, der er grænseoverskridende i forhold til de grænser mellem regioner og kommuner, som vi kender i dag, for ifølge de mennesker, der arbejder med det, er det lige præcis der, problemet ligger.
Der bliver i denne sammenhæng så også spurgt, om jeg er interesseret i at være med til, at vi får en beskrivelse af de virkemidler, der har været brugt indtil nu, og svaret er da banalt set: Ja, det er jeg da meget interesseret i, og det burde vi være alle sammen.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2009-11-19:
I mange år har vi diskuteret det problem, hvis man kan kalde det det, at der bliver flere og flere ældre som en del af den danske arbejdsstyrke, der vil blive færre til at finansiere dem, der står uden for arbejdsmarkedet, og hvis vi skal have et ordentligt velstandsniveau fremadrettet, bliver vi nødt til at gøre noget.
Mens det gik godt, udsatte man reformerne for at vente på, at der kunne blive et bedre og mere passende tidspunkt, og efter at krisen nu er indtruffet, siger man, at det ikke er så godt under krisen, så nu findes der åbenbart også et bedre og mere passende tidspunkt.
Finansministeren aflyste reformerne, i forbindelse med at Arbejdsmarkedskommissionen kom med sin rapport tidligere på året, og derfor er vi fra Liberal Alliances side meget nysgerrige efter at høre, hvordan regeringen fremadrettet agter at løse de problemer, der vil komme med mangel på arbejdskraft, og den betydning, det vil få i form af mindre velstand for den danske befolkning.
Jens Vibjerg (V), 2009-11-19:
For tiden er situationen på arbejdsmarkedet bekymrende.
Ledigheden stiger på grund af den økonomiske krise, og det skaber usikkerhed.
Konkurser og det at miste arbejdet har store konsekvenser for medarbejdere og for lokalsamfund, og derfor må man sige, at det jo ikke lige er tiden nu at diskutere, hvordan vi skaffer mere arbejdskraft.
Selvfølgelig skal vi have blik for det langsigtede, men den store udfordring nu er at skabe arbejdspladser til de mennesker, der bliver ledige.
Regeringen har sammen med et bredt flertal her i Folketinget gennemført en lang række tiltag, som netop sikrer, at vi også har arbejdskraft til rådighed lang tid fremover.
Velfærdsreformen er jo en de allerstørste landvindinger, og den har sikret, at vi har kunnet lave reformer, der er meget, meget langtidsholdbare.
Netop det forhold, at vi rykker folkepensionsalderen og efterlønsalderen i forhold til middellevetiden, er vel noget af det største, man kan tænke sig at gennemføre, og det er en meget langtidsholdbar reform.
Derudover er der, som ministeren også har sagt, gennemført en lang række tiltag til at sikre, at vi får de mennesker, der er uden for arbejdsmarkedet af den ene eller en grund, ind på arbejdsmarkedet, så de bliver en del af det samfund, som er aktivt på arbejdsmarkedet.
Det gælder de unge, det gælder de ældre, det gælder de syge – vi skal give alle, der har mulighed for at bidrage, de bedste muligheder.
Men lige nu handler det om at få de mennesker, der bliver ledige, i gang på arbejdsmarkedet.
Det er det samme sted, man henvender sig, det er den samme myndighed, der følger den enkelte hele vejen igennem.
Det ligger jo ret naturligt, at alle de tiltag, som regeringen har gennemført, også er noget, vi i Venstre har været meget optaget af at få gennemført.
»Folketinget anerkender, at regeringen sammen med Dansk Folkeparti løbende har gennemført betydelige reformtiltag for at øge arbejdsudbuddet og sikre finanspolitisk holdbarhed, senest i form af skattereformen i Forårspakke 2.0, jobplanen og sygefraværshandlingsplanen fra 2008, der isoleret styrker den finanspolitiske holdbarhed med ca. 7 mia. kr. Folketinget konstaterer, at målsætningen om finanspolitisk holdbarhed fortsat udgør en væsentlig udfordring på trods af de gennemførte strukturreformer.
Finanskrisen har forværret holdbarheden af de offentlige finanser.
Endvidere består der fortsat en langsigtet udfordring med at øge arbejdsudbuddet.
Folketinget imødeser, at regeringen kort efter årsskiftet fremlægger Danmarks Konvergensprogram 2009, som vil indeholde en status for de finanspolitiske udfordringer.«
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2009-11-19:
Jeg synes desværre, at ordføreren fortsatte lidt i samme spor som sine partifæller – men det er måske ikke så mærkeligt – med, at der er sket så meget godt i 8 år, men der skal ikke ske så meget nu.
Nej, men det er jo egentlig en ret vigtig debat.
Har ordføreren ikke nogen bud på det, og har ordføreren ikke en holdning til, hvad vi skal gøre med alle de glimrende 44 forslag, som Arbejdsmarkedskommissionen er kommet med?
Jens Vibjerg (V), 2009-11-19:
Nu er det jo sådan, at den regering, vi har nu, har været kendetegnet ved rettidig omhu hele vejen igennem ved at gennemføre de reformer, der er nødvendige i den situation, vi er i.
Vi har været igennem en periode, hvor vi havde stor mangel på arbejdskraft, da var dagsordenen at øge udbuddet af arbejdskraft.
Det har vi gennemført.
Nu er situationen, at vi skal sikre flest mulige arbejdspladser til dem, der mister deres arbejde.
Det er dagsordenen nu.
Så jeg mener, at regeringen på den led kommer med de tiltag, der på det givne tidspunkt er nødvendige.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Jeg vil sige, at jeg er uenig med hr. Karl Bornhøft.
Jeg fortæller jo lige, at man for 6 år siden på Glostrup Sygehus arbejdede efter den samme fremgangsmåde, så det er jo ikke noget nyt.
Jeg står også her med en pressemeddelelse fra juli måned fra det, der må være ordførerens eget område, hvor det beskrives, at man bruger den fremgangsmåde, at forløbskoordinator og kontaktperson er en og samme person.
Jeg kunne gå så langt, at jeg gerne vil spørge ordføreren, om han kunne gå med til, at vi sætter en undersøgelse i gang og evaluerer de kontaktpersonordninger, der eksisterer derude, og kigger på, om det måske er dem, der skal implementeres.
Karl H. Bornhøft (SF), 2009-11-19:
Der er ingen, der helt præcist kan gå ind og give et bud på, i hvilken grad de forskellige ordninger, der har været i kraft indtil nu, har bidraget i positiv retning.
Det, man så til gengæld kan høre fra fagfolk, der beskæftiger sig med det her område, er, at de har et håb om, at man finder en funktion, der har en kompetence, der kan være med til at overskride den grænse mellem regionerne og kommunerne.
Det er jo lige præcis det, der er det nye, det, der er fuldstændig anderledes end det, der tidligere har været diskuteret.
Birgitte Josefsen (V), 2009-11-19:
Det fremsatte beslutningsforslag fra SF har nogle gode intentioner, for vi er vel alle optaget af at sikre det bedste forløb for alle patienter i behandlingssystemet, også de medicinske.
Vi kan i Venstre imidlertid ikke se, at den bedste løsning er at etablere endnu et lag af koordinatorer.
Der er allerede iværksat en lang række initiativer og tiltag.
Mange steder er der eksempelvis etableret meget fornuftige forløb, hvor kommuner og regioner og praktiserende læger har et tæt samarbejde og et godt samarbejde omkring den medicinske patient.
Kontaktpersonsordningen er et faktum på mange sygehuse og er gjort lovpligtig.
Mange steder er der etableret fremskudt kommunal visitation på regionens sygehuse.
Jeg kan bl.a. nævne, at det fungerer rigtig godt omkring eksempelvis Sygehus Vendsyssel, som består af sygehusene i Hjørring og Frederikshavn, og imellem Hjørring Kommune og de omkringliggende kommuner, ligesom der er fremskudt visitation på Hobro Sygehus, hvor der er et fantastisk samarbejde med Mariagerfjord Kommune.
Det har bl.a. været medvirkende til at sikre et godt udskrivningsforløb for den patient, der skal udskrives og overleveres til en kommunal hjælp, og sikre, at der er en god kommunikation imellem de to instanser, så man på den måde får et rigtig godt forløb hele vejen igennem.
I økonomiaftalen mellem kommunerne og regeringen og mellem regionerne og regeringen er der lagt op til, at der skal implementeres forløbsprogrammer for bl.a. hjerte-kar-sygdomme, KOL, diabetes og muskel- og skeletlidelser frem mod 2012.
Med hensyn til sundhedsaftalerne, der blev indført med kommunalreformen, og den nye opgavedeling mellem kommuner og regioner må vi jo sige, at det lige nøjagtig er her, at man skal få skrevet ind, hvordan man sikrer det gode patientforløb og det bedste patientforløb, og hvordan man sikrer, at der samarbejdes de to instanser imellem, sådan at patienten/borgeren aldrig falder imellem to stole.
Der er fokus på, hvordan de bedste patientforløb sikres, og vi vil meget gerne fra Venstres side rose de mange initiativer og de indsatser, der gøres rundt omkring, både i kommuner og regioner.
Vi synes, det er væsentligt, at vi sikrer de bedste betingelser for at kunne etablere det bedste patientforløb, men med afsæt i lokale behov og forhold, og derfor kan vi ikke støtte det fremsatte forslag.
Orla Hav (S), 2009-11-19:
Jeg vil gerne fra socialdemokratisk side anerkende vigtigheden af at sætte fokus på den problemstilling, som forslaget her i dag indeholder.
Det er sådan, at de medicinske patienters vilkår er det helt afgørende at være optaget af i et sundhedsvæsen, som på mange måder jo ændrer karakter til at blive mere og mere efterspørgselsstyret, og der er der en risiko for, at det lige præcis er de medicinske patienter, som kommer til at lide overlast, og som vi forskyder fokus fra.
Vi skal forestille os, at den medicinske patient jo er udsat for en kompleks situation, som det er vanskeligt at diagnosticere, som det er vanskeligt at få hold på, og hvor masser af undersøgelser tager ganske lang tid, og derfor er det helt afgørende, at der er fokus på det.
Dertil kommer, at når man så kommer til diagnosen, viser det sig ofte, at der ligger en kronisk tilstand til grund, som efterfølgende skal behandles.
Og så er det langvarige forløb, vi taler om.
Oveni kan man så lægge, at det jo er rigtig mange af vore ældre medborgere, som har krav på, at systemet kan forklare, hvad det er, der foregår omkring patienten, med henblik på at afhjælpe den lidelse, som patienten nu er under udredning for. Så der er rigtig god grund til at sætte fokus på problemstillingen.
Det er der af mange årsager, men det er primært af de menneskelige årsager.
Derimod er vi noget skeptiske over for, om det er Folketinget, der skal fastlægge den bedste praksis.
Vi tror i høj grad, at Folketinget og regeringen skal være med til at sikre, at fokus bliver sat, men ikke at det er her, man lige nøjagtig skal lave modellen.
Vi mener faktisk, at opgaveløsningen bør ligge omkring det enkelte sygehus i regions- og kommuneregi i den fornuftige praksis, man der indarbejder, for at sikre, at patienterne kommer ordentligt igennem diagnose, behandling og efterbehandling.
Ideen bør præciseres over for aktørerne, og det er helt rigtigt at sætte fokus på, at det bliver inddraget i sundhedsaftaler, som bliver udarbejdet mellem kommuner og regioner.
Men vi støtter gerne i den efterfølgende diskussion det fokus på de medicinske patienters vilkår.
Vivi Kier (KF), 2009-11-19:
Målet med det her forslag er jeg helt enig i.
Vi skal gøre det trygt og sikkert at være patient i vores sundhedssystem, og især i et sundhedssystem, som kan virke forvirrende og uigennemskueligt at navigere rundt i.
Den anden grund til, at vi ikke kan tilslutte os det her forslag, er følge hjem-ordninger, udegående geriatriske team, opfølgende hjemmebesøg og tværsektoriale koordinationsteam.
Det er projekter, der alle sammen er finansieret via puljen for den ældre medicinske patient.
Det er igen projekter, der lige nøjagtig arbejder med de problemstillinger, der er oplistet i det her beslutningsforslag – projekter, som er i fuld gang derude i hele Danmark, i alle kommuner og i alle regioner.
Den tredje grund er den danske kvalitetsmodel, som jo netop sigter på sammenhængende patientforløb.
Kvalitetsmodellen er under udarbejdelse ude i kommunerne, og det er et krav i den, at der skal være et tværsektorielt samarbejde.
Det er bare tre grunde, der viser, at regeringen er trukket i arbejdstøjet.
Den har taget fat på at skabe sammenhængende patientforløb for den enkelte patient.
Det er ret vigtigt, at patienterne forstår og er informeret om, hvad det er, der sker og skal ske.
Men i en tid med mangel på sundhedsfagligt personale finder jeg ikke, at vi skal have endnu en gruppe føjet ind i vores sundhedsvæsen.
Vi synes, at vi har taget fat på det her.
Regeringen har i allerhøjeste grad vist en arbejdsvilje, og vi kan ikke tilslutte os beslutningsforslaget.
Bente Dahl (RV), 2009-11-19:
Da ordføreren er blevet syg, skal jeg redegøre for den radikale holdning til forslaget til folketingsbeslutning om medicinske patienters ret til en forløbskoordinator.
Det er et vældig sympatisk beslutningsforslag, der er fremsat i dag.
Det tager fat på et af de store problemer, der er for en bestemt patientgruppe, den medicinske, og trods det, at vi taler om de medicinske patienter som en gruppe, er det en meget sammensat gruppe med meget forskellige behov.
Det er tit ældre patienter, og det kan være meget forvirrende og uoverskueligt for specielt ældre patienter at være syge og være indlagt.
Det medfører ofte genindlæggelse og komplikationer af forskellig slags.
Derfor tager beslutningsforslaget her fat på et meget vigtigt problemområde.
Det lægger op til, at der, når man fik en forløbskoordinator tilknyttet, ville blive en mere effektiv udnyttelse af f.eks. personaleressourcer, da det jo nok ville forhindre genindlæggelser.
På den måde vil det kunne medvirke til en mere effektiv udnyttelse af ressourcer i det hele taget, ud over det, som er allervigtigst, nemlig det menneskelige i det at kunne få tilknyttet en forløbskoordinator.
I Det Radikale Venstre er vi positivt indstillet.
Vi finder, at forslaget måske er en anelse for nuanceret og detaljeret, og at det lægger op til en fast model, men vi mener, der er brug for en løsning på de her problemer, vi taler om.
Så vi er positivt indstillet.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Jamen helt klart, jeg er åben over for de initiativer, der kommer fra branchen.
Jeg håber og tror på, at brancheforeningerne nu kan gå sammen og selv være ansvarlige for de ting, så det ikke er os som politikere, der stiller nogle ting op.
Nu giver vi dem en chance for at tage charteret op til evaluering, og så må vi tage det op igen om et år og se, om der er gjort noget ved det, og se på, hvordan modellerne har det, og om der er nogle ting, som vi skal gå ind og lave om.
Vi kan jo håbe på, at de selv har lavet en certificering for deres modellers sundhed.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-11-19:
Svaret på det skal jeg lade tilgå hr. Per Clausen skriftligt i Sundhedsudvalget.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Nu insinuerer hr. Karl Bornhøft, at genindlæggelserne skyldes, at der mangler nogle til at koordinere indlæggelserne.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om hr. Karl Bornhøft har nogle tal på det, for det må være til at kunne måle.
På Glostrup Sygehus havde man for 6 år siden kontaktpersoner til alle medicinske patienter på de afdelinger, der var.
Når man blev indlagt, fik man en kontaktperson – det kunne være en social- og sundhedsassistent eller en sygeplejerske – der sørgede for det hele i forløbet.
Det var dem, der stod for al kontakten til kommunen, det var dem, der indkaldte til visitation, det var dem, der havde med ergo- og fysioterapeuterne at gøre, sådan at man kom hjem og havde haft et godt forløb.
De havde også kontakt til geriatrisk team.
Så det er jo et sted, hvor man har haft det i mange år, og der kunne man jo prøve at gå ind og se, om de har haft flere eller færre genindlæggelser.
Det vil jeg godt spørge ordføreren om.
Sophie Løhde (V), 2009-11-19:
Først og fremmest glæder jeg mig over, at regeringen med opbakning fra satspuljepartierne, og deriblandt også Socialdemokraterne, kom igennem med initiativet om at indføre en udrednings- og behandlingsret i børneog ungdomspsykiatrien, som betyder, at vi sætter mennesket, børn og unge, frem for systemet og siger, at hvis det offentlige ikke kan tilbyde hjælp inden for 2 måneder, skal man så vidt muligt også henvise til et privat tilbud, hvis der foreligger et privat tilbud.
Det synes jeg var et afgørende fremskridt, et skridt i den rigtige retning, specielt fordi jeg selv som tidligere amtsrådsmedlem og regionsrådsmedlem har oplevet adskillige unge mennesker, som ikke har kunnet få lov at få et privat tilbud og dermed komme i behandling, fordi det var vigtigere for bl.a. nogle tidligere socialdemokratiske regionsrådsmedlemmer rundtomkring i Danmark at fastholde det udgangspunkt, at man alene måtte behandles i offentligt regi.
Derfor synes jeg, at vi først og fremmest er nået et rigtig vigtigt skridt i den rigtige retning.
Men når det så er sagt, er jeg da også meget åben over for, at der fremadrettet er behov for at se på, at vi jo selvfølgelig skal sætte ind med initiativer rettet mod det niveau, som den enkelte er på.
Her er der jo i hvert fald fremadrettet en udfordring i forhold til kommunerne, som jo rundtomkring ikke nødvendigvis stiller med de tilbud, som der er behov for.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Tak for det.
Nu får ordføreren det jo pludselig til at lyde, som om der løber noget ideologisk forskel ind i det her omkring tilbuddet.
Mit spørgsmål til Venstres ordfører gik egentlig blot på, om man i Venstre havde overvejet, om de praktiserende læger, som jo hyppigst er dem, der ser de unge mennesker med spiseforstyrrelser først eller får en mistanke om, at der kan være tale om en spiseforstyrrelse, kunne få lov at give det tilbud, som altså andre grupper inden for den psykiatriske behandling og psykiatriske diagnoser får i dag, og her mener jeg de personer, som har de lette depressioner.
Vi ved, at rigtig mange praktiserende læger og andre terapeuter, som arbejder med unge, siger, at der mangler et reelt tilbud.
Og det bedste tilbud, som mange ser det, ville være, at man netop med det samme fra den praktiserende læge kunne henvise til en psykolog.
Så jeg gentager mit spørgsmål til ordføreren, om det er noget, man har drøftet i Venstre.
Sophie Løhde (V), 2009-11-19:
Ordføreren siger, at det lyder, som om der løber en ideologisk forskel ind i spørgsmålet.
Ja, det gør der i høj grad for mit vedkommende, bl.a. fordi jeg jo kender en lang række af de her unge piger, som ikke har kunnet få den fornødne hjælp igennem en række år, fordi der har siddet nogle politiske flertal rundtomkring i de tidligere amter og i regionerne, som gentagne gange har stemt imod, at unge piger kunne få et behandlingstilbud i privat regi, når det var sådan, at det offentlige ikke kunne levere behandling.
Så på det punkt er der en afgørende ideologisk forskel, og det er en forskel, som jeg vedkender mig og bakker op om.
Når det så er sagt, er jeg ikke nødvendigvis enig med ordføreren i, at det er de praktiserende læger, der først møder de unge, der er på vej til at udvikle en spiseforstyrrelse eller har udviklet en spiseforstyrrelse.
Det er i høj grad også, kan man sige, os andre i det daglige, hvad enten vi er søskende, forældre eller lærere ude på en skole, og vi skal jo også være bedre til at rette opmærksomheden på, at der er nogle, der har behov for den fornødne hjælp, og at man får sat ind med den fornødne hjælp på et tidligt tidspunkt.
Der kan være behov for mangeartede, forskellige tilbud, alt afhængig af hvilken person man har med at gøre.
Derfor synes jeg, at det afgørende må være, at vi fremadrettet sørger for at sikre, at kommunerne rundt omkring i landet bliver langt bedre til at etablere nogle tilbud, sådan at det ikke bliver på den måde, at man ikke får mulighed for noget og kun kan få lov at vente på, at man bliver syg nok til at kunne blive indlagt.
Det er det, der er udfordringen fremadrettet, og det er her, der er behov for, at vi retter indsatsen mod kommunerne.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-11-19:
Ja, det kører nu.
Når vi siger, at det her handler om modebranchens ansvar, vil jeg derfor spørge: Har regeringen – og Venstre, som også laver de her politikker – ikke også et ansvar for at sige, at når de her piger bliver så dårlige, skal de også have hjælp her og nu?
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Tak for det.
Vi ved jo godt, at på det her område, på det her felt, skal vi netop, som fru Sophie Løhde siger, både forebygge og behandle.
Altså, at det er komplekst, og at der skal gøres noget ved det, og det er rigtig dejligt at høre, at Venstre også siger, at der skal rettes en ekstra fokus på det her.
Jeg vil godt stille et spørgsmål til ordføreren gående på behandlingsdelen, altså ikke det forebyggende, men det behandlingsmæssige.
Er det sådan, at man i Venstre har overvejet, at man kunne give de unge, som er på vej ind i en spiseforstyrrelse, eller som man har fundet ud af faktisk lider af spiseforstyrrelser, et psykologtilbud – måske sådan lidt i retning af det, man har til de lettere depressive i en bestemt aldersgruppe, hvor den praktiserende læge faktisk kan henvise til en psykolog?
Er det en overvejelse og en drøftelse, man har haft i Venstre?
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-11-19:
Altså, det er jo ikke negativt, at man kommer fra et felt og efterfølgende som ordfører kan gøre de andre politikere herinde opmærksomme på, at tingene og virkeligheden ser lidt anderledes ud, end man bilder sig selv ind som politiker.
Det, der er problemet i det her, er, at vi har en gruppe unge mennesker, som er i modebranchen, og som har det rigtig svært.
Vi kan så sidde her nu og i mange timer frem analysere, hvad der er årsagen til, at de får anoreksi.
Problemet er: Hvad gør vi helt konkret for at forebygge?
Altså, modebranchen har siddet med det her problem i mange år, og de kan ikke finde ud af det.
Det kan vi jo se, og når man ser, at de mange steder i udlandet har lavet et forbud, vil jeg rigtig gerne høre Venstres ordfører: Hvad er det, der skal til, hvis vi også skal fortsætte med den udvikling?
Hvad er det, der skal til, og hvor mange piger skal have det rigtig, rigtig dårligt, før Venstre vil se alvoren i det her?
Sophie Løhde (V), 2009-11-19:
Nej, jeg mener bestemt ikke, at der er noget negativt i at kende til den virkelige verden.
Jeg har en forventning om, at modebranchen sammen med LMS påtager sig det ansvar for også at understøtte de fælles målsætninger og visioner, som man har opstillet i det etiske charter.
Men jeg synes lige så vel, at vi alle sammen – også her som Folketing – har et ansvar for at italesætte, at det her jo altså også handler om holdningsændringer.
Vi kan ikke lovgive os ud af spiseforstyrrelser ved at sætte et mærkat på et billede eller sige noget bestemt om en vægt.
Det tror jeg simpelt hen ikke på.
Nu kan jeg se, at formanden kigger vældigt på mig, så nu vil jeg slutte.
Per Clausen (EL), 2009-11-19:
Jeg kan forstå, at der var ved at indsnige sig ideologi i meningsudvekslingen mellem Venstre og Socialdemokraterne.
Jeg skal bare spørge fru Sophie Løhde, om det ikke er rigtigt, at konklusionen på hendes indlæg om psykologbehandling var: Nej, der skal ikke indføres ret til, at læger kan anvise de her mennesker behandling hos en psykolog.
Jeg vil også spørge: Er det ikke rigtigt, at efter ufattelig mange år med den regering, vi har i dag, er ventetiderne på børnepsykiatriområdet ikke blevet reduceret?