Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-11-08:
Hvis vi ser på det, er det sådan, at der åbenbart ligger en aftale om, at den nuværende regering sammen med V og K vil fremsætte det fuldstændig samme forslag til offentlighedslov, som VK-regeringen fremsatte før folketingsvalget, og så er der en enkelt eller to sætninger, hvor ordstillingen bliver byttet lidt rundt, og det har så tilfredsstillet de nuværende regeringspartier.
Der skal ikke så meget til åbenbart.
Det overrasker os jo egentlig, for vi var så glade i Liberal Alliance, da vi så regeringsgrundlaget – især på side 76, hvor der er et afsnit, der handler om god regeringsførelse: Det danske folkestyre trænger til fornyelse.
Regeringen vil derfor forpligte sig til et program for god regeringsførelse.
Der skal bl.a. fremmes åbenhed og parlamentarisk kontrol, og så står der også, at regeringen vil fremsætte et forslag til en revideret offentlighedslov.
Der havde vi jo så troet, at det var noget, der ligesom fulgte af de pæne indledende bemærkninger, men det er det ikke.
Det er præcis det forslag til offentlighedslov, som VK havde fremsat.
Og det er jo i virkeligheden det bedste bevis for, at det er fuldstændig ligegyldigt, om man lige ændrer et par sætninger længere oppe i rækkefølgen, for det gør ikke noget ved indholdet.
Jeg synes faktisk nærmest, det er flabet, at man har omtalt denne nye offentlighedslov i sit program for god regeringsførelse, når det nu ikke hænger sammen med det, man egentlig ville sige.
I virkeligheden viser det her måske mest, hvad magt gør ved mennesker: Det forandrer dem; mennesker forandres, når de får magt.
Så har de sværere ved at se problemet i magtudøvelsen og har nemmere ved at se, at det skal være lettere, det skal være mindre besværligt, og man behøver ikke at beskæftige sig med, hvad skatteyderne – dem, der har betalt for den magt, man så forvalter – måtte ønske at have af indsigt i det, der bliver foretaget.
Jeg synes i virkeligheden, at det er trist.
Vi har haft offentlighedslove siden VKR-regeringen under Hilmar Baunsgaard, og det her bliver så den tredje offentlighedslov.
I den første åbnede man op, i den anden åbnede man endnu mere op, og nu laver man så det her mærkelige kompromis, hvor man åbner lidt og lukker lidt.
Vi kan til stadighed ikke få svar på, hvad det er, der er problemet i forhold til ministerbetjeningen, hvor man lukker.
Vi spurgte den tidligere justitsminister om, hvad problemet var – det ville han ikke svare på.
Vi har spurgt den nuværende justitsminister om, hvad problemet er – og det hverken vil eller kan han øjensynligt svare på.
Man aner det ikke.
Men i virkeligheden knæsætter man i stedet for et embedsmandsstyre i det her land.
Vi har været trætte af, at vi ikke har kunnet se så stor forskel på Venstre og Socialdemokraterne i en årrække – det har været ligegyldigt.
Tidligere har man sagt, at der ikke var så stort problem ved, at man ikke skifter embedsmænd i det her land, for embedsmændene består, ministeren forgår.
Ja, det må man sige, men politikken i regeringen består, lige meget hvem pokker der så sidder i den regering.
Det er da betænkeligt.
Så siger man: Uha, jamen det er fordi, der er en betænkning.
Jamen så er alt jo godt, så kan det bare gennemføres fra A til Z, og så behøver politikerne ikke tænke sig om – det gør det jo også noget lettere at sidde herinde.
Men jeg vil sige, at jeg faktisk er bekymret for alle de betænkninger, der kommer, og størrelsen af dem og omfanget af dem.
Der er godt nok kommet mange betænkninger siden 1970 og frem til i dag.
Så putter man det netop ind i et lukket rum, hvor man har al politikudviklingen, og der sidder man så, og der sidder også nogle mennesker fra forskellige folkelige organisationer, som bliver utrolig imponerede over at sidde med nogle virkelig kloge embedsmænd fra forskellige ministerier, og så lader de sig så besnakke til at vedtage det, som man gerne vil have fra de forskellige embedsfolks side, og det er jo sådan set udmærket.
Vi kan jo se f.eks. fra Dansk Journalistforbunds side, at da det bagefter gik op for dem, hvad de havde sagt ja til, var de heller ikke så store tilhængere af det, de havde lagt navn til, og sådan går det.
Kosmetiske ændringer har nogle af regeringspartierne fået, men der var jo et alternativ: Vi kunne have gennemført alt det gode og så fjernet det, som Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og SF før valget var imod.
Hvis man havde ønsket at lave et flertal med Dansk Folkeparti, Enhedslisten og Liberal Alliance, havde man stadig haft et bredt flertal i Folketinget.
Man havde endda haft otte af Folketingets partier bag i stedet for kun syv.
Så det her er lidt en trist dag, men vi håber dog, at vi får en indholdsmæssig diskussion med vores modpart, når de engang har tænkt sig at offentliggøre, hvad det egentlig er, de har besluttet.