Per Clausen (EL), 2011-02-01:
Når man kan konstatere, at antallet af seksuelt overførte sygdomme særlig blandt unge er meget stort og meget større, end vi ønsker, at det skal være, og når vi vel også kan konstatere, at antallet af uønskede graviditeter – og det er sådan set det, jeg vil fokusere på – også er større, end man kunne ønske sig, at det var, er det jo klart, at der er behov for at gøre en indsats.
Jeg er meget enig med dem, der har sagt, at hovedpointen i indsatsen jo må ligge, om man så må sige, før graviditeten opstår, for det er den forebyggende indsats, der må være kernespørgsmålet.
Og her er der jo sagt mange gode og rigtige ting om oplysning, om at sprede viden, og det er helt givet rigtigt, men jeg tror også, man skal være opmærksom på, at det kan være et spørgsmål om, at præventionen er til stede, når man har brug for den.
Jeg deler sådan set fru Birgitte Josefsens opfattelse af, at det jo ikke er, fordi det er svært f.eks. at købe kondomer, så hvis man lever et nogenlunde organiseret, struktureret og planlagt liv, så går det nok.
Men som andre også har været inde på, kan der jo godt undertiden, i hvert fald blandt unge mennesker, være tale om mere spontane handlinger, der måske ikke var planlagt.
Og det er klart, at hvis vi kunne sikre os, at unge mennesker holdt op med at drikke alkohol og den slags, ville der sikkert ske færre spontane og uoverlagte handlinger.
Men jeg tror alligevel, at man skal overveje at gøre det, man gjorde som et led i at bekæmpe udbredelsen af hiv, nemlig at sørge for, at kondomer selv i homoseksuelle miljøer var meget nemme at få fat i.
Altså, man skal ligesom tage udgangspunkt i, at folk ikke er lige så fornuftige og rationelle, som vi andre er blevet – muligvis belært af bitre erfaringer – men at man handler spontant, og at det er vigtigt at gribe ind over for det.
Så altså, en ting er oplysning og viden, men et eller andet sted tror jeg, at rigtig mange unge mennesker ved rigtig meget, men spørgsmålet er, hvordan man bruger den viden, når man er i den situation, hvor der kan være brug for det.
Det tror jeg faktisk er en vigtig del.
Nu er det jo blevet sagt fra flere sider, at man har lavet en aftale mellem satspuljepartierne om det her, og det plejer jo at være et sikkert signal om, at alt er i den skønneste orden, og at der ikke er brug for forbedringer, men det er jo ikke helt sikkert, at det forholder sig sådan.
Det er det ene, jeg vil sige til det.
Det andet, som jeg så også vil forholde mig lidt til, er spørgsmålet om den her samtale.
Jeg er jo også enig med dem, der siger, at der findes uendelige mængder af muligheder for at få både dårlig og god rådgivning og vejledning i vor tid; det er kun et klik på nettet, så kan man få alt det vrøvl at vide, som overhovedet findes i verden, og man kan, hvis man er heldig, også ramme noget fornuftig information.
Hvis det er rigtigt, som det står her i beslutningsforslaget, at det kun er 8 pct. af kvinderne under 25 år, der modtager den her støttesamtale, kunne det måske være værd at se på det.
Måske burde man gøre sig nogle overvejelser og undersøge, om de her støttesamtaler er tilrettelagt og organiseret på en måde, som virker fornuftig i forhold til målgruppen.
Så jeg synes faktisk også, der kunne være fornuft i at overveje, om der kunne være brug for nogle forbedringer på det område.
Vi vil i hvert fald slet ikke være afvisende over for, at vi kan diskutere det videre i det udvalgsarbejde, som jo kommer nu – særlig hvis forslagsstillerne insisterer, ved vi jo af erfaring.
Det sidste, jeg vil sige, er, at det jo er meget godt at sige, at man skal rådgive mennesker om de muligheder, der findes for at klare sig igennem som enlig forsørger, som det også nævnes her.
Det er jeg helt enig i.
Men det kunne måske også en gang imellem være værd at overveje at diskutere, om man har de tilbud, som gør, at unge kvinder i realiteten træffer et frit valg, eller om der er nogle sociale omstændigheder, der gør, at de ikke får mulighed for at træffe det valg, de måske gerne ville.
Altså, måske skulle man prøve at se på, hvad det er for en hjælp og støtte, vi tilbyder unge kvinder, som er blevet gravide, og som af den ene eller den anden grund enten kan se frem til at være 100 pct. enlige forsørgere eller måske i virkeligheden risikerer at blive en slags dobbeltmødre, fordi manden, de får barnet med, ikke er alt for moden og udviklet.
Så min holdning er sådan set, at der kan være al mulig grund til at se på den her problemstilling i en samlet sammenhæng.
Men jeg må indrømme, at jeg har svært ved at se, at det skulle løse noget som helst problem, at man havde en obligatorisk samtale, som man som kvinde var tvunget til at deltage i.