Lykke Friis (V), 2011-05-13:
Tak for en god debat.
Jeg kan selvfølgelig ikke dy mig for lige at sige, at hvis man kom ind i dette rum og lyttede til debatten og kom fra udlandet, ville man måske nok have undret sig en anelse over, at det sådan flere gange blev nævnt, at vi ikke er ambitiøse i Danmark.
På et tidspunkt var det lige ved at lyde, som om Danmark nærmest er sådan et sort får.
Der må jeg nok bare lige tillade mig her at referere til nogle af de forskellige reaktioner, der har været på regeringens energistrategi.
Jeg vil ikke stå og læse op, men man kan jo bare forholde sig til, hvad præsidenten for Sydkorea sagde i går, man kan forholde sig til, hvad præsident Obama har sagt, man kan forholde sig til, hvad den tyske miljøminister har sagt, man kan forholde sig til, hvad den britiske energiminister har sagt, eller hvad The Economist’ separate energiafdeling har sagt om strategien.
Man kan også forholde sig til, hvad de har sagt i Clean Energy Ministerial, der er sådan en slags G20-gruppe for verdens største energiforbrugere, og hvor Danmark så er med, ikke på grund af vores energiforbrug, men fordi vi har noget at byde på inden for vedvarende energi og selvfølgelig også qua vores store engagement i klimaforhandlingerne.
Hele vejen rundt
er der altså stor beundring for og stor accept af, at vi er det første land, der har fremlagt en strategi for, hvordan man kan blive uafhængig af fossile brændsler i 2050.
Og hvad man også især noterer sig er, at vi har pengene med, at vi jo altså er klar til at sige, hvordan vi så skal finansiere de her forskellige initiativer.
I EU-kredsen er det også sådan, at der sidder man og udveksler synspunkter og udveksler planer, og der er der også stor interesse for planen.
Så jeg synes måske nok, at det er interessant, at der er nogle, der ønsker at være endnu mere ambitiøse, og det er heller ikke første gang, jeg hører det.
Men så er det nu engang sådan, at så skal man også på det her felt anvise den klare finansiering.
Det kan så være, at den måske kommer i 2020-planen fra oppositionens side,
Så man skal selvfølgelig hele tiden forholde sig til – og det var jeg inde på, da jeg sådan startede debatten, da jeg var oppe på talerstolen første gang – at man så også skal finde balancen, når man ser på den del af dansk erhvervsliv, som er meget konkurrenceudsat, og som er meget energitungt.
Så det er det, der er udfordringen, når man fra oppositionens side siger, at vi skal være endnu mere ambitiøse, selv om jeg selvfølgelig må sige, at den kritik, der lyder, at vi ikke skulle være ambitiøse, kan jeg simpelt hen ikke skrive under på, og det er der altså nok heller ikke særlig mange andre der kan, når man tager og kommer lidt op i luften og selvfølgelig også tager det internationale med.
Så er der blevet nævnt mange forskellige ting.
Jeg vil tillade mig at komme med sådan tre nedslag.
Jeg synes, at noget af det, der er det helt, helt centrale, er, at vi bliver ved med at investere i forskning, udvikling og selvfølgelig også i uddannelse inden for det grønne område. Gør vi ikke det, bliver det simpelt hen ikke her, virksomheder placerer deres udviklingsafdelinger.
Og gør vi ikke det, bliver det også meget vanskeligt for os at bevare produktionen, for uden at vi har helt, helt topmedarbejdere på det her felt, og uden at det hele tiden er her, man får testet den nye energiteknologi,
bliver det altså meget vanskeligt.
Derfor var det også glædeligt, at vi lige her i sidste uge, for at bare at nævne et eksempel, kunne melde ud om Green Labs og det her testfacilitetscenter, og hvor LORC, det tidligere Lindøværft, nu kan blive et nyt testfacilitetscenter for vindmøller.
Og der er jo især også en ny testbænk på Bornholm inden for smart grid-teknologien .
Der er det vigtigt at vi hele tiden udvikler os og dermed er i stand til at bevare de styrkepositioner, vi har.
For det er rigtigt, hvad der blev sagt, jeg mener det var fra fru Anne Grete Holmsgaards side, nemlig at de seneste tal, vi har fået om vores energieksport, ikke var munter læsning, det var jo gået ned.
Og det er også rigtigt nok, at vareeksporten generelt er gået op.
Så det synes jeg selvfølgelig giver noget stof til eftertanke.
Nu er der jo altid sådan, at når man graver lidt ned i tallene, bliver man ofte lidt klogere.
Noget, jeg bl.a. synes var lidt interessant, var, at der var en ordre på 2 mia. kr. til Sydkorea, en sådan enkeltstående ordre, og det var altså inden for containerskibsområdet, så vidt jeg er informeret, så det havde ikke noget med vindmøller at gøre som sådan.
Så må man også sige, at det, man hørte dele af erhvervslivet svare, da de så disse tal, var, at det da giver den her lille huskekage, eller hvad det nu hedder på dansk.
Pas nu på; man skal være opmærksom på, at man ikke får lønomkostningerne til at stige yderligere i Danmark og skatten til at stige yderligere, altså: Kære politikere, pas nu på med rammevilkårene, så I ikke kommer til at gøre det vanskeligere for os.
Hvad jeg også i min dialog med erhvervslivet har kunnet konstatere
er, at der åbenbart også er noget, der hedder grøn protektionisme.
Generelt kan jeg jo godt vedkende mig alt det, der er grønt, men når det lige er ordet protektionisme, der kommer efter det grønne, er jeg mildest talt ikke begejstret.
Det er selvfølgelig en hård anklage at sige, at der er tale om grøn protektionisme, også på EU-området, så der skal man selvfølgelig have fakta på plads.
Men det er i hvert fald en diskussion, som vi vil rejse, når Danmark overtager formandskabet, altså hele diskussionen om, hvordan vi får etableret et grønt indre marked uden handelsbarrierer og uden tekniske handelshindringer.
Så var vi også var lidt inde på EU-delen med hensyn til milepæle fremadrettet, og der svarede jeg indledningsvis i forbindelse med de første spørgsmål, at vi ser positivt på det.
Vi bliver selvfølgelig nødt til på sigt at se på, hvad vi gør i 2030, 2040 og 2050, ellers kommer vi ikke til at indfri vores overordnede mål.
Så var der sådan lidt en misforståelse, det tror jeg godt jeg vil tillade mig at sige, om vores rolle i EU.
Jamen rollen er lederskab, vi har jo samlet kredsen af få lande, der er desværre ikke så mange endnu.
Jeg var inde på før, at det jo stadig kun er Danmark og Storbritannien, der har et mandat til at sige, at vi skal nå de 30 pct., men der er dog en række lande, ikke mindst en række landes miljøministre, der siger, at de ønsker at være lidt mere ambitiøse.
Så må de så bagefter hjem og se, om de kan overbevise finansministeren og kansleren – for nu at afsløre, hvem en af kollegaerne er som har den udfordring.
En anden misforståelse gik sådan lidt på, at når nu EU skal gå til de 30 pct., og det skal EU jo i henhold til vores holdning, er det altså EU i fællesskab, der går til de 30 pct.
For det afhænger fuldstændig af, hvordan byrdefordelingen skal være mellem landene, og så afhænger det af, hvordan balance skal være mellem det såkaldt kvotebelagte område og det ikkekvotebelagte område.
Og det ved vi ikke noget om.
Det er præcis den diskussion, vi gerne vil have i EU, men indtil videre sidder vi til nogle uformelle møder i den her lille kreds og diskuterer, hvordan vi kan løfte den debat, så der er vi altså slet ikke endnu.
Sidst vil jeg sige lige noget om olie og gas.
Ja, det indgår så også i strategien, at vi vil have mere olie og gas op.
Og det er egentlig ganske simpelt, for vi kommer til også at skulle bruge flere fossile brændsler i den overgangsperiode, indtil vi så kommer frem til 2050.
Så på den måde hænger det altså godt sammen i min optik.
Og den viden, man oparbejder med hensyn til at få olie og gas op ude i Nordsøen, ja, den kan man åbenbart også ofte bruge i forbindelse med andre offshoreaktiviteter, f.eks. på vindområdet.
Så kan man så altid diskutere – og det forstår jeg så også at bl.a. hr. Per Clausen gjorde – om den aftale, der blev indgået i 2003, var god nok osv., og nu begynde at sige, at nu er olieprisen sådan.
Vi kan nok hurtigt blive enige om, at olieprisen går op, og den går ned en gang imellem.
Det, jeg bare forholder mig til med den aftale, der er indgået, er, at regeringen har været i stand til at få imellem 24 og 36 mia. kr. årligt i forbindelse med den aftale for aktiviteterne i Nordsøen.
Ved høje oliepriser får staten nu mere end 70 pct. af overskuddet.
Jeg synes faktisk, at en marginalskat på 70 pct. er ret høj, og man skal måske være sådan temmelig dedikeret socialist eller gå ind for socialisme med stort s for at mene, at en skat på 70 pct. ikke er høj nok, men det kan vi selvfølgelig altid diskutere.
Lige til sidst vil jeg takke for debatten endnu en gang og så også sige, at jeg ser frem til de konstruktive drøftelser, som vi er gået i gang med, om, hvad jeg håber bliver et bredt energiforlig.
Man kan fornemme, at det også er noget, der bliver efterspurgt fra branchens side, nemlig at vi får rammevilkårene på plads, så de også kan se, hvor det er, vi bevæger os hen.
Og så kan vi også sende det klare signal, at ikke alene var vi det land i verden, der var i stand til at skrue den første strategi sammen som et forslag, vi var også det første land, der var i stand til at vedtage den, så det altså blev til konkret handling.