Søren Krarup (DF), 2009-05-05:
Nu skulle det gerne være fremgået af mit eksempel, at det, der ligger i historien, er, at det for den, der føler sig usikker, er en vældig tryghed at vide, at man er dansk statsborger, og at man er det, fordi man kun har ét statsborgerskab.
Disse 40 pct., som hr. Jørgen Poulsen taler om, er på mange måder en misforståelse.
Det er, fordi vi der endnu engang på dette område er bundet af det, man kalder internationale konventioner, sådan at FN's krav om, at der skal tages særligt hensyn til folk med flygtningestatus.
Jeg siger, at når de har fået dansk opholdstilladelse, kan de søge dansk statsborgerskab, men naturligvis skal de, når de har fået det, ikke længere kunne opretholde deres gamle statsborgerskab, fordi de kalder sig flygtninge.
Når man er blevet dansk statsborger, så er man ikke flygtning, og jeg vil sige, at disse 40 pct. ikke er et reelt tal.
Hvis de opgav deres fremmede statsborgerskab, så gjaldt det, jeg her talte om, nemlig at det er en lykke at vide, hvem man er.
Forleden havde jeg besøg af en handelsskoleklasse fra Københavns omegn.
Der var som vanligt tale om kvikke og interesserede unge mennesker, og især en enkelt var meget spørgende og meget åben med alle sanser og øren åbne. Han var en smule mørk i huden og tydeligvis barn af en familie, der var kommet som indvandrere til Danmark, og han ville meget gerne have styr på mange ting.
Især en enkelt lå ham på sinde.
Med store, indtrængende øjne stirrede han på mig oppe i Dansk Folkepartis gruppeværelse, hvor vi talte sammen, og spurgte ivrigt lænet frem over bordet: Men nu mig, hvornår bliver jeg dansker og regnet for at være dansker?
Det er meget nemt at svare på, sagde jeg, når du er blevet dansk statsborger, er du dansker, når du har dokumenteret, at du taler et ordentligt dansk, kender til Danmarks historie, kultur og samfundsforhold, lever et ordentligt i Danmark uden at begå kriminalitet og uden at skylde det offentlige penge og således har fået dansk statsborgerskab, så er du dansker.
Han formeligt lyste op og spurgte: Er det så er i orden, er jeg så dansker?
Ja, svarede jeg, så er du dansker.
Så meget lykkeligere var han for at få at vide, at han var det - og måske især for dem, der havde været med til at gøre ham til det ved at lade hans familie og ham få dansk statsborgerskab.
Han forekom mig at forlade vores gruppeværelse med en rankere holdning, end da han kom, og trykkede kraftigt min hånd til afsked - lettet og lykkelig over at være dansker.
Det slog mig i den forbindelse, hvor betydningsfuld indfødsretten er, og hvor afgørende det derfor er at kunne skelne imellem, hvem der er danskere, og hvem der ikke er det, og det gik endnu en gang op for mig, hvor meningsløs og skadelig al tale om dobbelt statsborgerskab er, for det ligegyldiggør jo statsborgerskabet, det gør det til en tom etikette, som ingenting betyder i virkeligheden.
Herregud siger alle tilhængere af dobbelt statsborgerskab, hvorfor kan man ikke være flere ting på samme tid?
Nej, når ingenting betyder noget, så kan man være mange forskellige ting på samme tid.
Når man kan have dobbelt eller tredobbelt eller firedobbelt statsborgerskab, så er det hele uden problemer.
Men der, hvor tingene er alvor, og hvor det næsten er liv eller død for et menneske at have dansk statsborgerskab og dermed kunne regne sig for rigtig dansker, ligger det en smule anderledes.
Der har man kun ét statsborgerskab, for der gælder den virkelighed, der siger, at du ikke er mange personer og mange nationaliteter på samme tid, men du er kun en, og det er virkeligheden og lykken at være det.
Dette til indledning til denne første behandling af L 191, forslag til lov om indfødsrets meddelelse.
Vi siger som bekendt ja til lovforslaget.
Det står i bemærkningerne til lovforslaget og ligger i vores fælles indfødsretsaftale.
Somme tider siger vi ja med lettere sind end somme tider.
Nu kræves der ikke blot ordentlige danskkundskaber, men også en reel viden om dansk, historie, kultur og samfundsforhold, som dokumenteres ved den ændrede indfødsretsprøve.
Vi er ikke i tvivl om, at dette på længere sigt vil skille imellem dem, der er værdige til at blive danske statsborgere, og dem, der ikke er det, sådan at vi virkelig med oprigtighed kan sige til en forhenværende indvandrer, som har fået dansk statsborgerskab: Nu er du dansker, og så kan du med frimodighed gå ud i dit danske liv og leve det i troskab og loyalitet over for Danmark og det danske samfund, sådan som du lovede det, da du blev dansk statsborger. Således kan vi i dag med glæde og god samvittighed sige tillykke til dem, der opnår indfødsret.