Frank Aaen (EL), 2009-11-03:
Jeg vil starte med at takke Socialdemokratiet, SF og De Radikale, der mener, at der er noget at undersøge, og som i varierende grad så også har bakket op om det forslag, vi har fremsat.
En lillebitte tak til hr. Villum Christensen, som dog sagde, at der var nogle årsager, hvor vi langt hen ad vejen er enige.
Hr. Villum Christensen mener så, at de er afdækket.
Jeg kunne godt tænke mig en bedre afdækning, ikke mindst en kollektiv afdækning, altså at det ikke bare er min politiske opfattelse eller Liberal Alliances politiske opfattelse, der præger, men at det måske kan vise en lidt mere ekspertdomineret opfattelse af, hvad der var krisens årsager.
Fru Marianne Jelved nævnte, at hvis ikke der kunne blive enighed om at lave en undersøgelse, så kunne Det Politisk-Økonomiske Udvalg, som jeg i parentes bemærket er formand for, stå for en høring.
Til det vil jeg sige, at vi på sidste udvalgsmøde har besluttet at lave et ekspertmøde internt i udvalget i første omgang her i november, som vi er ved at prøve at lave et program til, og som vi håber vi kan blive enige om.
Og jeg er faktisk indstillet på, når vi har haft en eksperthøring, at overveje, om ikke vi skulle lave et arrangement for offentligheden, hvor vi inddrog flere mennesker og flere organisationer og lavede en egentlig høring om sagen.
Men for at være sikker på, at vi har et godt grundlag for at lave sådan en høring, starter vi med et ekspertmøde.
Så det vender vi tilbage til.
Det forstår jeg i grunden godt, for hvis man lavede en sådan undersøgelse, hvor man også kiggede på, hvad danske myndigheder og den danske regering har gjort, så vil man jo i den internationale målestok, men ikke mindst i den nationale målestok kunne forvente, at der kommer kritik af den måde, regeringen har ageret på i sin økonomiske politik og ikke mindst i forhold til boligpolitikken, som var med til at lave en boligboble, der er en stor del af krisen, og som har ramt Danmark særlig hårdt.
Men der er også den politik, man har ført i forhold til den finansielle sektor, hvor alt jo ikke er internationalt reguleret, men hvor man også har nationale muligheder for at tage stilling til, hvad det er, der sker – om det, der sker, er hensigtsmæssigt.
Så kan man tilføje, hvilket fru Marianne Jelved også lige var inde på, det med den lalleoptimisme, som man bare kørte videre på, selv om det også internationalt var klart, at krisen var under udvikling.
Men man blev bare ved med at sige: Huhej, hvor det går, vi er verdensmestre.
Men statsministeren var jo så heldig at træde af pladsen, før krisen rigtig foldede sig ud.
Og det er der selvfølgelig ikke nogen sammenhæng i, det er jeg med på.
Så vil jeg sige, at vi altså har en krise, der er den mest omfattende siden 1930'erne.
Alle lande er mere eller mindre berørt.
Det er ikke bare grupper af lande, hvilket vi tidligere har set.
De fleste brancher er berørt.
Det er ikke bare en it-boble.
Det er en international krise, som godt nok blev sat i gang på det finansielle marked i USA, hvor det virkelig tog fart, men det var i virkeligheden i gang lidt tidligere.
Men ud over det internationale så har vi altså også nogle nationale særtræk, og man kan ikke bare sige, at krisen er kommet fra udlandet.
Forklaringen skal findes i flere elementer, både internationalt og nationalt.
Jeg tror godt, jeg vil starte med at nævne – for vi ved jo også, at der er tilbagevendende mindre kriser i kapitalismen, det er en del af kapitalismens lovmæssighed – at det, vi ser i øjeblikket, er et resultat af, at den finansielle sektor både i Danmark og internationalt er eksploderet i størrelse.
Det er en stadig større andel af samfundets profitter, der er havnet hos de finansielle virksomheder.
Man kan jo sige meget om almindelige virksomheder, der producerer ting eller ydelser.
Det gør de jo for at sælge, og der er en eller anden form for samfundsnytte i det, de laver.
Men det, den finansielle sektor laver, som jeg sagde før, er jo bare papirer, som man sælger til hinanden, og hvor en spekulant måske snyder en anden.
Men der skabes ikke egentlig samfundsnyttig værdi.
Og det er den sektor, der ikke skaber egentlig samfundsnyttig værdi, der er eksploderet i ekstrem grad og har tilranet sig en stærkt voksende andel af den fortjeneste, det overskud, der produceres i samfundet.
Man betjente sig jo bl.a. af de her fantastiske afledte finansielle instrumenter, derivater, som de også kaldes, som på deres højdepunkt nåede et omfang af spekulationspapirer på 625 tusind milliarder dollar.
Og for dem, der ikke lige ved, hvad det tal dækker over, svarer det til, hvad hele verden producerer på 10 år.
Det er altså en ufattelig spekulationsboble.
Det er bare et af flere andre instrumenter, som man tog i anvendelse, og som har været med til at drive tingene langt over kanten, og det var sammenbruddet i det cirkus, der er en meget stor del af forklaringen.
Der var den danske finansielle sektor jo ganske aktiv.
Altså, jeg mener, at hos Lehman Brothers tabte Danske Bank penge.
Også på Madoff, den store spekulant i USA, der drev sit pyramidespil til 281 mia. kr., tabte Danske Bank og andre penge.
Altså, de var jo med på alle de der karruseller, som så viste sig at være mere eller mindre snyd.
De udlånte flere hundrede milliarder mere, end de havde i indskud, og derfor var de ude at låne i udlandet.
Bare som et lille kuriosum: Lidt efter at bankpakke II var udstedt, hvor staten og skatteyderne i Danmark garanterer for ethvert beløb, nogen dansk bank låner i udlandet, tog Danske Bank så lige en tur til USA, til nationalbanken derovre, og spurgte, om den ikke lige kunne låne 170 mia. kr., som vi garanterer for, og som banken ikke skulle bruge til at lave virksomheder for – ikke skulle låne ud til produktive formål i Danmark – men som den alene skulle bruge for at kunne at afdække nogle af de spekulative forretninger, som banken har, og som den i øvrigt taber enorme beløb på.
Det er den ene ting.
Den anden ting er etableringen af de finansielle supermarkeder.
Det er skidt for dem, der mister deres arbejde, men det er ikke en katastrofe for samfundet.
Det er oplagt, at hvis Danske Bank, Nordea eller nogle af de andre går ned, er det en katastrofe for samfundet.
Det er jo derfor, vi også hver gang i den debat har sagt, at når der er tale om at lave redningspakker til bankerne, var vi til enhver tid villige til at gå ind og redde den sunde, fornuftige del af en bank, men at vi ville skære spekulationsdelen fra, for den er der ikke brug for, den er overflødig, den er unyttig, den er skadelig – og i hvert fald skal skatteyderne ikke betale for den.
Det er det skel, vi har prøvet at lægge ind hver eneste gang, og som vi desværre ikke er kommet igennem med, og derfor står danske skatteydere i dag og har garanteret indskud i danske banker eller lån til danske banker i et omfang af 3.000 mia. kr., så det er ikke småpenge, vi taler om.
Så ved jeg godt, at banker og andre siger, at det nok giver overskud.
Det vil jeg gerne se, før jeg tror det.
Vi har været inde på det nogle gange undervejs, nemlig boligboblen, som jo blev skabt ved, at man indførte skattelettelser til dem, der har de dyreste huse nord for København, og som har været med til at drive priserne op, også i dele af Århus og Aalborg og i Odense – selv om jeg ikke lige kender boligmarkedet i Odense – altså i de store byer.
Det var også med til at skabe en boligboble, som var med til at skabe et lånefinansieret forbrug af enorme dimensioner, og det, at det er faldet sammen nu, er også med til at forstærke krisen.
Nu har jeg før sagt, at krisen kom før til Danmark end til andre lande, er blevet dybere i Danmark end i andre lande, har varet længere i Danmark end i andre lande, og at privatforbruget, som ellers er regeringens store gimmick for at få gang i økonomien, er faldet mere end i andre lande.
Altså, der ikke nogen af de centrale faktorer, hvor det ikke er gået værre i Danmark end i andre lande, og alligevel siger man: Vi gør alt det, som er nødvendigt – o.k., med tilføjelsen, at man måske vil gøre noget mere, hvis det kommer dertil.
Altså, hvorfor er vi, der for kort tid siden havde verdens stærkeste økonomi, endt med at have en så miserabel økonomi på de centrale faktorer og en værre økonomi end andre lande?
Men jeg tror, at jeg kan sige med sikkerhed, at når vi efter næste valg får et nyt flertal i Folketinget og en ny regering, vil der også komme en undersøgelse af det forløb, vi lige nu er igennem.