Naser Khader (UFG), 2007-05-30:
Vi i Ny Alliance er stadig ved at udvikle vores politik på forskellige områder, men på ét område er vi afklarede, og det er vedrørende Mellemøsten, vedrørende Palæstina og Israel.
Den 11. juni er det 40 år siden, at seksdageskrigen mellem Israel og dets arabiske naboer sluttede med en knusende israelsk sejr, en sejr, som det engelske tidsskrift The Economist på forsiden af seneste nummer kalder Israels spildte sejr, for sejren har jo ikke givet Israel fred med palæstinenserne.
Tværtimod synes den israelskpalæstinensiske konflikt at være låst helt fast, og situationen tegner håbløs.
I Gaza myrder Hamas- og Fatahfolk hinanden, mens Israel jævnligt griber militært ind med sin overvældende overmagt, bl.a. som svar på raketangreb på israelske områder.
På Vestbredden har Israel fuldstændig opsplittet det palæstinensiske territorium og lagt næsten uovervindelige hindringer i vejen for almindelige menneskers samkvem og økonomiske muligheder.
Et kort over de palæstinensiske beboede områder på Vestbredden ligner en østat med små isolerede enklaver omgivet af et hav af fjendtlige bosættelser og israelske militærterritorier.
Ifølge Verdensbanken udgør palæstinensernes landområde nu mindre end 50 pct. af Vestbredden.
De israelske bosættelser, som rummer mange jødiske fundamentalister, der drømmer om et Storisrael, breder sig og cementerer opsplitningen.
Fundamentalisterne chikanerer og terroriserer åbenlyst palæstinenserne i det daglige, mens de uhindret bevæger sig rundt på et vejnet, som er specielt anlagt til og forbeholdt dem.
Den 10. maj 2007 skrev Berlingske Tidende under overskriften »Israel kvæler palæstinensisk økonomi« en artikel om en usædvanlig kritisk rapport fra Verdensbanken fra dagen før.
Situationen på Vestbredden og i Gaza og Israels fremfærd fremkalder også forfærdelse hos mange af de folketingsmedlemmer og de danske medlemmer af Europa-Parlamentet fra hele det politiske spektrum, som har besøgt området.
Det kan vores to europaparlamentarikere også bevidne.
Disse håbløse forhold er den ideelle grobund for fanatisme og ekstremisme.
I Israel er regeringens popularitet og autoritet på et lavpunkt efter offentliggørelsen af den uafhængige rapport om Libanonkrigen, som rettede en sønderlemmende kritik af politikernes og hærledelsens håndtering.
Det onde i Mellemøsten har mange rødder, men to af de stærkeste og mest dybtgående er arabisk modstand mod overhovedet at acceptere Israels eksistens og den deraf resulterende voldsanvendelse, og den jødiske kolonisering af arabisk land.
Arabisk fornægtelse af Israels ret til at eksistere er naturligvis fuldstændig uacceptabel.
Koloniseringen af Vestbredden må også ophøre, for den tjener ikke på nogen måde Israels legitime sikkerhedsinteresser.
Jeg gentager: Den tjener overhovedet ikke Israels legitime sikkerhedsinteresser.
Den anerkendte israelske menneskerettighedsorganisation Btselem siger på deres hjemmeside følgende: Den israelske regering har implementeret en konsistent og systematisk politik, som har til hensigt at opmuntre jødiske borgere til at immigrere til Vestbredden.
Tydeligere kan det ikke siges, og Btselem har talrige sagligt velunderbyggede eksempler herpå.
I øvrigt er denne organisation et glimrende eksempel på den åbne, levende og kritiske samfundsdebat, som heldigvis foregår i Israel, men som for tiden ikke har den store gennemslagskraft på den førte politik.
Den danske regering må melde klarere ud end hidtil, at vi betragter kolonisering af palæstinensisk jord som en af de væsentligste hindringer – men bestemt ikke den eneste – for afslutning af den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Regeringen må også arbejde aktivt for, at EU-landene lægger pres på den palæstinensiske samlingsregering for at få den til entydigt at afsværge voldsanvendelse over for staten Israel og i stedet deltage i forhandlinger om en tostatsløsning.
Det er forudsætningen for, at EU kan normalisere forholdet til samlingsregeringen.
Samtidig skal Danmark i EU arbejde for, at de begunstigelser, som Israel har opnået gennem diverse aftaler med EU på ingen måde må gavne eller omfatte produkter og tjenesteydelser eller lignende fra de jødiske bosættelser på Vestbredden.
Euro-Middelhavs-netværket for menneskerettigheder, som herhjemme omfatter FN-forbundet, Menneskerettighedscenteret og Rehabiliteringscenteret for Torturofre har i flere rapporter påvist, at EU slet ikke gør nok for at sikre dette.
Det vil jeg gerne have udenrigsministeren til at kommentere.
Samtidig vil jeg gerne bede udenrigsministeren oplyse, hvad han mener formålet med den jødiske kolonisering af Vestbredden er.
Jeg vil slutte af med på vegne af Ny Alliance, hr. Leif Mikkelsen og undertegnede at sige, at vi er med i det forslag til vedtagelse, som ordføreren for Socialdemokratiet, hr. Mogens Lykketoft, kommer til at læse op lidt senere.
Hvis og hvis og hvis.
Jeg vil gerne gentage, at Ny Alliance står for den politik, jeg har gennemgået i min ordførertale, og det vil vi også gøre fremover.
Jeg er utrolig glad for, at der er så stor interesse omkring Palæstina-Israel.
Det er fremragende.
Det er sjældent, der er så stor interesse om dette område og denne konflikt.
Der er behov for en længere debat om Palæstina og Israel.
For det er i dag nærmest katastrofalt mange steder i Mellemøsten.
I Irak raser borgerkrigen med store menneskelige og materielle omkostninger til følge.
I Iran strammer det islamistiske styre grebet om befolkningen og presser på med et atomprogram.
Samtidig puster præstestyret til ilden ved at støtte militante terrorbevægelser i Libanon, Irak og Palæstina.
I Libanon er der blodige kampe mellem den libanesiske hær og islamistiske ekstremister, mens befolkningen i Sydlibanon dagligt bliver mindet om det israelske militærs voldsomme fremfærd sidste sommer.
Infrastrukturen er smadret, privat ejendom lagt i ruiner, og dagligt lemlæstes mennesker, især børn, af klyngebomber, som ikke eksploderede under krigen.
I Gaza foregår der borgerkrigslignende kampe mellem forskellige grupper.
Der sendes dødbringende raketter ind i Israel, som svarer igen med flyangreb og bombardementer; alt sammen noget, der medfører store menneskelige tab og lidelser, for slet ikke at tale om de materielle ødelæggelser.
Konflikten mellem Israel og Palæstina synes igen uovervindelig og uden ende.
Hvad kan vi gøre for at bidrage til oprettelsen af en levedygtig palæstinensisk stat, der både anerkender og anerkendes af Israel?
Hvordan kan EU spille en konstruktiv rolle, og hvordan kan Danmark presse på for en sådan indsats?
Det er nogle af de spørgsmål, vi gerne vil have besvaret af bl.a. udenrigsministeren i dag.
Besvarelse