Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Ifølge beslutningsforslaget, som vi nu skal drøfte, vil man pålægge regeringen inden den 1. april 2010 – så skal vi skynde os – at sikre, at der foretages ændring af reglerne, så publikum, bl.a. i forlystelsesparker, party- og koncerttelte, ikke risikerer at komme til skade i forbindelse med brug af de pågældende faciliteter eller ved at deltage i fester og koncerter m.v.
Ifølge forslagsstillerne er sikkerheden i forlystelsesparkerne generelt høj, når man sammenligner antallet af årlige gæster med antallet af uheld ved brug af private trampoliner og forskellige legepladser.
Alligevel må det være i publikums og branchens interesse, at ulykkesfrekvensen kommer længere ned, på samme måde som det f.eks. er et politisk mål at få antallet af ulykker i trafikken ned.
Forslagsstillerne nævner så, at en række begivenheder gennem de senere år desværre har talt deres tydelige sprog om, at der er behov for yderligere sikkerhedsregler.
Der henvises bl.a. til den tragiske ulykke, som vi vel alle husker, på Roskilde Festival i 2000, hvor ni unge mænd døde, og de ulykker, der ramte flere danske forlystelsesparker i sommeren 2008.
Derudover finder forslagsstillerne, at det er uhensigtsmæssigt, at myndighedsopgaven er spredt på forskellige ministerier og styrelser.
På den baggrund vil man pålægge regeringen at sikre, at der er danske standarder for sikkerheden i forlystelsesparker, at forpligte virksomhederne til at følge de standarder, at sikre, at kun godkendte forlystelser og telte må anvendes, at sikre, at det bliver obligatorisk for personer, der opstiller eller overvåger forlystelser og telte m.v., at have gennemført en godkendt sikkerhedsuddannelse og endelig at indføre nogle sanktioner mod virksomheder og personer, som ikke overholder lovgivningen.
Forslaget vedrører altså både forlystelsesapparater, som navnlig er reguleret i Justitsministeriets forlystelsesbekendtgørelse, og telte, som er reguleret i en række forskrifter, som ikke hører under Justitsministeriet.
Derfor vil jeg først koncentrere mig om forlystelserne og så bagefter komme ind på den del af forslaget, som har med telte at gøre.
Lad mig først slå fast, at jeg tror, vi alle sammen er enige om, jeg er i hvert fald helt enig med forslagsstillerne i, at sikkerhedsniveauet på forlystelsesområdet skal være meget højt.
Det er jo vores opgave at sørge for, at reglerne indeholder de nødvendige krav, både til forlystelsesapparaterne og til det personale, der betjener forlystelserne, sådan at både børn og voksne trygt kan tage en tur i karrusellen eller i rutsjebanen.
Derfor er jeg også glad for at kunne konstatere, at Rigspolitiet har det overordnede indtryk, at sikkerhedsniveauet på forlystelsesområdet i Danmark generelt er højt, og at samarbejdet mellem synsvirksomheder, forlystelsesindehavere og politi foregår på en fornuftig og konstruktiv måde.
Desværre skete der jo i sommeren 2008 en række ulykker i danske forlystelsesparker, og det er naturligvis et faktum, som man må reagere på.
Det gjorde den daværende justitsminister også ved at bede Rigspolitiet om at foretage en undersøgelse af området og komme med forslag til mulige forbedringer.
Justitsministeriet gennemførte på den baggrund i 2009 en række skærpelser af forlystelsesbekendtgørelsen.
Der blev bl.a. indført en bestemmelse om, at der kan stilles krav om skærpet kontrol med forlystelsesapparater i opstartsfasen, og der blev indført en ordning, hvorefter alle forlystelsesapparater skal være forsynet med et skilt, der angiver, hvornår forlystelsesapparatet er synet og fundet i forsvarlig stand.
Men arbejdet med at højne sikkerhedsniveauet stoppede ikke med det.
Rigspolitiet er i februar måned i samarbejde med de aktører, der er på området, kommet med yderligere forslag til forbedringer af bekendtgørelsen, og på den baggrund har Justitsministeriet netop gennemført en række yderligere skærpelser af forlystelsesbekendtgørelsen.
Bl.a. er der indført skærpede krav til uddannelsen af det personale, der betjener forlystelsesapparaterne, og et krav om, at der skal føres en logbog for visse forlystelsesapparater.
Så vil jeg komme ind på nogle af reglerne i bekendtgørelsen.
Det er sådan, at alle forlystelsesapparater skal godkendes af politiet.
Den godkendelse sker på baggrund af en tilsynsbog, som udstedes af en af de to særligt akkrediterede synsvirksomheder, der er på området.
Det er jo synsvirksomheder, som har den tekniske ekspertise, og de skal så i hvert enkelt tilfælde vurdere og angive i tilsynsbogen, hvad det er for nogle betingelser, der af sikkerhedsmæssige grunde bliver stillet til forlystelsesapparatets konstruktion og opstilling og anvendelse.
På samme måde skal politiet i sin godkendelse angive de betingelser, der af sikkerhedsmæssige grunde bliver stillet med hensyn til apparatets konstruktion og opstilling og anvendelse.
Så det er altså de tekniske eksperter, der sammen med politiet i hvert enkelt tilfælde vurderer, hvilke betingelser man skal stille til forlystelsesapparaterne.
Som jeg nævnte tidligere, omfatter den her bekendtgørelse en lang række meget forskellige forlystelser, alt lige fra små hoppeborge til de største rutsjebaner.
Derfor har vi også valgt et fleksibelt system, hvorefter politiet godkender et forlystelsesapparat på baggrund af de tekniske eksperters vurdering af det enkelte apparat.
Det er så op til de tekniske eksperter at bestemme, hvilke standarder og vejledninger m.v. der mest hensigtsmæssigt kan bruges i det enkelte tilfælde.
Og den her model sikrer altså på den måde, at de tekniske eksperter får handlefrihed, sådan at de kan vælge lige præcis den standard eller vejledning, som ifølge deres erfaring giver den bedste sikkerhed.
Hvis nu det var sådan, at vi omvendt forestillede os at diktere, præcis hvordan synsvirksomhederne skulle foretage deres undersøgelser, f.eks. i sådan en særlig dansk standard, ville vi jo risikere at afskære de tekniske eksperter fra at gøre brug af nye og bedre metoder og standarder fra ind- og udland, som kunne gøre en forlystelse mere sikker.
Derfor mener jeg ikke, det ville være hensigtsmæssigt, hvis vi indførte sådan nogle særlige danske standarder på området.
Jeg tror, det er bedre, at vi gør, som vi gør i dag.
Når det gælder uddannelsen af personalet, som betjener forlystelsesapparaterne, har Justitsministeriet, som jeg nævnte, for nylig gennemført en ændring af bekendtgørelsen, hvor der bl.a. er indført skærpede uddannelseskrav.
Der stilles krav om, at personalet, som betjener forlystelsesapparaterne, skal have gennemgået en uddannelse, der sikrer, at det pågældende forlystelsesapparat betjenes på forsvarlig vis.
Personalet skal være oplært i driftsprocedurer.
Hvis der er nogle restriktioner for publikum, skal de vide det, og de skal selvfølgelig også have kendskab til nødprocedurer.
De skærpede krav til uddannelsen tager hensyn til de igen meget forskellige typer af forlystelser, som findes på markedet i dag, og selvfølgelig må der stilles nogle større krav til dem, der betjener en stor rutsjebane, end til personalet ved de helt små børneforlystelser.
Så bekendtgørelsen sikrer altså, at de personer, som betjener apparaterne, har den nødvendige viden, for at de også kan betjene apparaterne forsvarligt, og der bliver stillet krav om, at ejerne af forlystelsesapparaterne også kan dokumentere, at det personale, der betjener forlystelserne, er uddannet tilstrækkeligt.
Det er de forhold, som reelt har en betydning for sikkerheden, og det er derfor også min opfattelse, at det er disse krav, vi bør stille i bekendtgørelsen i stedet for, som der lægges op til i beslutningsforslaget, at kræve, at man gennemfører sådan mere formelle uddannelsesforløb.
Det er de reelle kvalifikationer i forhold til de enkelte forlystelser, der er afgørende for, hvad det er for nogle krav, vi skal stille til uddannelse.
Forslagsstillerne er så også inde på, at habilitetsreglerne ikke skulle være tilfredsstillende afklaret.
Der er jeg enig i, at det er vigtigt, at vi sikrer, at der ikke er nogen tvivl om, at det går rigtigt for sig, når en tilsynsvirksomhed skal undersøge en ulykke.
Som jeg allerede har nævnt, er der et meget lavt antal ulykker på området, og det vidner jo om, at vi rent faktisk har en høj sikkerhed, men vi skal selvfølgelig hele tiden gøre vores yderste for, at det regelgrundlag, vi har, er det bedst mulige.
På den baggrund har jeg bedt rigspolitiet om i samarbejde med de relevante aktører på området at undersøge, om der er behov for at indføre et klassifikationssystem for forlystelsesapparater, og jeg anmoder om at få rigspolitiets indstilling til det spørgsmål inden den 1. oktober i år, så eventuelle regelændringer kan være på plads inden sæsonstarten næste år.
Som nævnt omfatter beslutningsforslaget også telte, hvor der ifølge forslagsstillerne er en meget høj risiko for, at vi pludselig står med en alvorlig ulykke med mange dræbte og tilskadekomne, f.eks. fordi et telt kollapser.
Telte er ikke reguleret af Justitsministeriets regler.
Telte kan derimod være omfattet af byggeloven, som hører under Økonomiog Erhvervsministeriets ressort, og jeg vil derfor nu redegøre for de bestemmelser.
Byggeloven skelner ikke mellem forlystelser, telte og lignende.
Byggeloven opererer med begrebet bygningsmæssige konstruktioner, og derunder falder altså telte og forlystelser.
Teltene skal derfor byggesagsbehandles, hvis de kan sidestilles med en bygningsmæssig konstruktion.
Økonomi- og Erhvervsministeriet har oplyst, at byggeloven både indeholder regler om, at visse forhold skal påses og iagttages inden byggeriets påbegyndelse, og regler om, hvilke krav byggeriet skal opfylde efter færdiggørelsen.
Store telte og store forlystelser skal efter byggeloven byggesagsbehandles af den relevante kommune, når de ud fra en konkret vurdering, der bliver foretaget af kommunen, kan sidestilles med en bygningsmæssig konstruktion.
I byggesagsbehandlingen skal kommunen kontrollere, at bygningsreglementets regler om bl.a. dimensionering af konstruktioner er overholdt.
De regler har til formål at sikre, at bygningerne er stabile og holdbare under alle forhold.
Der kan jeg så oplyse, at Erhvervs- og Byggestyrelsen nu er ved at lægge sidste hånd på en vejledning om byggesagsbehandlingen af midlertidige konstruktioner.
For så vidt angår spørgsmålet om uddannelse for personer, der opstiller telte, er det regeringens opfattelse, at der ikke på det grundlag, vi har nu, er nogen grund til at indføre et sådant krav.
Det skyldes, at der i byggelovgivningen allerede er nogle detaljerede regler om, hvilke krav bygninger skal opfylde for at frembyde en tilfredsstillende sikkerhed og dermed være lovlige, hvilket fungerer tilfredsstillende i praksis.
De nuværende regler stiller altså nogle reelle krav om, at det endelige resultat skal være sikkert.
Det giver bedre mening, end at man stiller krav om, at de personer, der opstiller teltene, skal have en eller anden formel uddannelse.
Som det fremgår, og som forslagsstillerne også påpeger, er det korrekt, at den myndighedsopgave, der er, er spredt på forskellige ministerier og styrelser.
Det gælder sikkerheden for de personer, der prøver en tur i et forlystelsesapparat, brandsikkerheden og sikkerheden for det personale, der betjener apparatet.
På den baggrund er det nok ikke hensigtsmæssigt at samle varetagelsen af de her meget forskellige opgaver og hensyn hos én bestemt myndighed.
Men at vi som offentlige myndigheder har et ansvar for at vejlede om reglerne, skal der ikke herske tvivl om.
Som det fremgår, er regeringen helt enig i, at sikkerheden skal være i top, når vi taler om forlystelser, koncerter osv.
Ikke mindst på forlystelsesområdet er der allerede, også på det allerseneste, taget flere initiativer fra regeringens side, og regeringen kan bl.a. derfor ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Men jeg håber, at vi under udvalgsbehandlingen kan få lejlighed til at udveksle synspunkter om det her og måske få udredt, præcis hvad det er for nogle krav, der er stillet nu, også på det seneste.
For da der for nogle reglers vedkommende er tale om nogle ganske nye regler, kan jeg selvfølgelig godt forstå, at forslagsstillernes forslag og gennemførelsen af de regler, der kommer nu, kan have krydset hinanden.
Der synes jeg måske, at vi i fællesskab under udvalgsbehandlingen skulle prøve at analysere os frem til, om vi i virkeligheden ikke er ved at være landet på noget, som alle kan være enige om egentlig fungerer tilfredsstillende.