Per Clausen (EL), 2008-11-18:
Jeg skal til den her diskussion om de forskellige verdener starte med at sige, at når man kommer fra Jylland, er det ikke så usædvanligt at stå i regnvejr og vente på en bus.
Det vil jeg dog ikke entydigt give den nuværende regering skylden for, for jeg tror, at første gang, jeg gjorde det, må have været under Jens Otto Krag, dengang han var statsminister.
Så det er noget, vi i Jylland kender til, vil jeg sige.
Ellers er det jo det der med, når man snakker om de her forskellige verdener, at det er en lidt underlig diskussion.
Det Radikale Venstre vil gerne anbringe sig midt imellem de to verdener, og det eneste problem med det er jo, at man godt kan risikere at falde i et sort hul.
I det hele taget er den diskussion om de forskellige verdener nok ikke så interessant, for pointen er jo, at når vi kommer til kernen i den her diskussion, er det jo ikke til at komme uden om den kendsgerning, at vi har haft færre buspassagerer i de senere år, at vi har fået færre buslinjer, og at vi har fået færre afgange.
Det er den virkelighed, der er, uanset hvilken virkelighed man forsøger at konstruere for sig selv.
Det er vel også rigtigt at sige, at når man i kommunerne diskuterer prioriteringer, gør man det med udgangspunkt i de økonomiske rammer, som et politisk flertal i Folketinget har fastlagt for kommunernes arbejde.
Det er rigtigt, at der er forskel på kommunerne og regionerne, forstået på den måde, at kommunerne har nogle muligheder for at flytte penge på kryds og tværs, men jo ikke særlig mange muligheder for at skaffe sig ekstra indtægter, hvis borgerne i kommunen skulle synes, at der var brug for en højere service, en bedre busdækning, eller hvad det nu kunne være.
I regionernes tilfælde er det, som hr. Johs. Poulsen har været inde på, i realiteten sådan, at deres mulighed for at agere selvstændigt stort set er lig nul, og derfor er det jo også kun ved meget kreativ budgetlægning, at man i f.eks. Region Midtjylland den her gang har undgået meget dramatiske nedskæringer.
Derfor kan man også med sikkerhed sige, at de kommer senest i 2010, og så får man en helt anden diskussion om det, medmindre, naturligvis, at den sådan lille forståelse, der har været fra Venstres og Dansk Folkepartis ordførere, for, at der måske var et problem, som man måske skulle gøre noget ved i løbet af næste år, sådan at det kunne blive løst frem til 2010, skal tages alvorligt.
Vi kan håbe på, at erkendelsen kan brede sig.
Jeg er sikker på, at hvis også man bruger lidt tid på ikke bare at tale med de mennesker, som er ude i de forskellige dele af Danmark, men også lytte til dem og tage det, de siger, alvorligt, så vil der nok være en vis forståelse for det.
Så har der været lidt diskussion om spørgsmålet om, om det her med pristilskuddet, taksttilskuddet har haft nogen som helst betydning.
Nu vil jeg gerne have, at det har haft betydning, for det var ikke mindst Enhedslisten, der fik det indført i 1997, og det skete efter nogle forhandlinger, som jeg fulgte med megen skepsis, for jeg var altid bekymret og skeptisk, når mine folketingsmedlemmer - dengang var jeg kun hovedbestyrelsesmedlem i Enhedslisten - var til forhandling med Socialdemokraterne og De Radikale, for det kunne jo godt ende galt, det vidste jeg jo.
Lige præcis med det her endte det ikke galt.
Vi fik faktisk det her taksttilskud, og det, der skete, var, at det fald, der var i anvendelsen af den kollektive trafik, holdt op.
Så var det sådan set på nogenlunde status quo, indtil man afskaffede det her taksttilskud.
Det er da lidt smart fundet på, synes jeg, af regeringen på den ene side at prale af, at de har kastet flere penge i at investere i den infrastruktur, som har været forsømt i mange år på jernbaneområdet, og så samtidig skaffe pengene ved at fjerne et taksttilskud.
Det synes jeg ikke er nogen dum fidus, det er meget smart fundet på, men om det er særlig sådan sagligt fornuftigt, er så en anden sag.
Når det med busserne er fantastisk vigtigt, er det jo, fordi der i forbindelse med busdriften er spørgsmål om miljø, CO2-udslip, der er spørgsmål om trængselsproblemer i de store byer, der er spørgsmål om at have en uddannelsesstruktur, som gør, at man også kan have uddannelsesinstitutioner i de mindre byer, det er et spørgsmål om, om der overhovedet skal være noget liv i landdistrikterne og i landsbyerne, og det har også en social dimension, fordi vi udmærket godt ved, at de mennesker, som bruger busser, jo traditionelt er de mennesker, som har de dårligste indkomster.
Det er unge, det er ældre, og det er andre grupper, som ikke tjener så mange penge.
Jeg deltog for nylig i en konference, hvor det blev dokumenteret, at det også var kvinder, men da vi også ved, at kvinder generelt set er lavere lønnet end mænd, er det jo ikke overraskende.
Jeg vil sige til transportministeren, at jeg kan huske, at transportministeren, da han var minister i et andet ministerium, altid havde det synspunkt, at jo billigere det blev, jo bedre blev det også, og hver gang han sparede, blev det nok meget bedre.
Så fik man en anden minister, som fik penge til at lave forandringer og forbedringer, og så gik det i hvert fald bedre for ministeren, og jeg håber også, det er gået bedre for sektoren.
Det er bare for at sige, at det godt kan være, at vi er i besiddelse af en form for vanetænkning, for når vi mener, der er for få penge, så vil vi gerne have nogle flere penge til området.
Men jeg tror altså også, der er nogle borgerlige politikere, der har den modsatte vanetænkning, nemlig den tanke, at jo færre penge man bruger, jo bedre bliver det.
Og det er jeg heller ikke helt sikker på holder vand.