Benedikte Kiær (KF), 2013-12-03:
Der er ikke nogen tvivl om, at der er sket nogle rigtig gode ting på området gennem de senere år.
Og ja, kommunalreformen fra 00'erne har ført meget godt med sig, nemlig at der er kommet en indgang til myndighederne for borgerne, men samtidig har vi også kunnet se, at der har været nogle utilsigtede konsekvenser, ved at der er noget viden, der er gået tabt, og nogle institutioner, der er blevet lukket ned.
Der er nogle borgere, der er kommet i klemme.
Derfor er det godt, at vi sådan set alle partier her i Folketinget er blevet enige om en revision af kommunalreformen, hvor vi i den grad også skal følge op på, om det nu også foregår, som vi ønsker det.
For der er ikke nogen tvivl om, at det er nogle komplekse problemstillinger.
Der er borgere med nogle store komplekse problemer, sociale problemer eller sundhedsmæssige problemstillinger, der kræver specialiseret viden, som ikke må komme i klemme fremadrettet.
Derfor er vi meget glade for revisionen af kommunalreformen, selv om vi godt kunne have ønsket, at vi for nogle af de meget små handicapgruppers vedkommende var gået mere i retning af, at der skulle have været mere statslig styring der.
Men nu følger vi området med den her revision af kommunalreformen, som sammen med tilsynsreformen, hvor også alle partier er med, virkelig kan løfte området.
Med tilsynsreformen, der i den grad sørger for, at fagligheden er i højsædet, kan vi få løftet de tilbud, for vi har desværre også oplevet nogle sager med nogle institutioner rundtom i landet.
Det, jeg godt kunne have tænkt mig, var, at vi måske havde drøftet muligheden for, at der var opsættende virkning for nogle af de mennesker med handicap, som i den grad er afhængige af den hjælp, de får fra kommunen.
Det drejer sig f.eks. om borgere med BPA – den her brugerstyrede personlige assistance – hvor de, hvis de ikke får den hjælp, ikke kan fungere.
Så er de sådan set fuldstændig låst inde i eget hjem.
Der har vi desværre set nogle eksempler på kommuner, der har prøvet lovgivningen af, hvor der så er blevet sat gang i en klagesag, og hvor vi så har oplevet nogle borgere, som i den grad er kommet i klemme, indtil myndighederne, Ankestyrelsen osv., er kommet frem til en kendelse om, at det sådan set ikke var det, man kunne ifølge serviceloven.
Så i de her få tilfælde kunne man jo godt have det, der hedder opsættende virkning, for der er i den grad tale om nogle borgere, som får store problemer, har store omkostninger, ved at man ændrer tilbuddet, uden at man har mulighed for at gøre det, hvis man kigger på, hvad serviceloven egentlig lægger op til.
Men vi har også andre områder, hvor vi skal til at tænke os godt om, når vi indretter vores samfund.
Hvis vi tager det andet eksempel, kan vi se, at vi også skal kigge på tilgængeligheden for mennesker med andre former for handicap.
Det er ikke kun et spørgsmål om de tilbud, vi har, den hjælp, vi yder fra myndighederne, fra kommunerne, fra regionerne, men også, hvordan vi indretter vores samfund.
Der synes jeg at det er noget, vi virkelig bør fokus på.
Hvad betyder det?
Det betyder simpelt hen, at hvis man har et handicap, og man gerne vil med kystbanen, skal man ringe i god tid og bestille tid en eller anden dag, så der så kan komme nogle og hjælpe en ombord på toget, og man skal så kunne komme af sted.
Og der skal så også være bestilt tid til, at der er en anden, der kan hjælpe en af toget igen.
For sådan er Kystbanen nu engang indrettet rent fysisk.
Der er ikke mulighed for, at man kan trille lige ind med sin kørestol.
Vi skal ikke gøre tilgængeligheden mindre, men faktisk sørge for at øge tilgængeligheden, hvis vi ønsker at leve op til handicapkonventionen.
Men nu har vi en god forslag til vedtagelses-tekst om de specificerede tilbud.