Karen Ellemann (V), 2014-01-29:
Lad mig starte med at takke ministeren for redegørelsen, jeg ser frem til, at vi skal have debatten om den.
Og så har jeg en sjov historie, en påstand: En gris bliver ikke federe af, at vi vejer den hele tiden.
Sådan sagde den nuværende kulturminister Marianne Jelved om nationale test, dengang de blev indført under VK-regeringen i 2006, hvor to ud af de tre nuværende regeringspartier stemte imod indførelsen af nationale test.
Og ja, det er jo sådan set heldigvis korrekt, at man ikke tager på af at blive vejet – heldigvis for det.
Men det kan jo give rigtig god mening at holde øje med vægten, særlig hvis man konstaterer, at den pågældende gris måske er lidt undervægtig, og at den derfor har behov for en særlig diæt, for så kan man jo få en idé om, om den nu er på rette vej med den diæt, man giver den, når man nu vejer den jævnligt, eller om det er tid til så at tage skeen i den anden hånd.
Alle er formentlig enige i, at eleverne i de danske skoler ikke i sig selv bliver klogere af at blive testet, men de nationale test er et vigtigt instrument i forhold til løbende at kunne evaluere og sammenligne elevernes udbytte af undervisningen.
Dermed får eleverne, forældrene, lærerne og skolerne i det hele taget en viden, som alt andet lige i sidste ende vil medvirke til, at eleverne bliver klogere.
Det er i hvert fald tanken med de nationale test, det var også formålet med at få dem indført.
L 101, som lovforslaget hed dengang, fastlagde rammerne for de nationale test, og det blev jo så til under stor protest fra De Radikale og fra Socialistisk Folkeparti.
Den daværende radikale ordfører, som var fru Marianne Jelved, mente, at obligatoriske test simpelt hen ikke var en del af evalueringskulturen, i stedet for skulle man give skolerne redskaber til at styrke evalueringskulturen, og det er sådan lidt: Det er det også, og hvilke ellers?
Nu står vi så her i dag med en evaluering, en første, af de nationale test, og jeg hæfter mig ved, og jeg citerer: Skolernes evalueringskultur ser ud til at være styrket i de senere år, og der er flere indikationer på, at de nationale test har medvirket til at styrke skolernes evalueringskultur.
Det synes jeg er en meget overbevisende evaluering af testene.
Også den nuværende radikale formand, økonomi- og indenrigsministeren, var på krigsstien dengang: Det pædagogiske ansvar var lærernes, og nationale test kunne på ingen måde forenes med den rolle. Ser vi igen på den evaluering nu, som ministeren i dag har fremlagt, er det jo interessant, at flere lærere faktisk peger på, at testene i nogle fag gennemføres for sjældent, til at den rent faktisk giver mening som pædagogisk redskab.
Så der er altså tilsyneladende i hvert fald ude i virkeligheden ingen modsætning mellem nationale test og så lærernes pædagogiske ansvar.
Faktisk er der lærere, som efterspørger flere test.
Også regeringens juniorpartner, Socialistisk Folkeparti, var arg modstander og var overbevist om, at test af eleverne ganske enkelt ville føre til dårligere læsefærdigheder.
Nu har vi så som bekendt en evaluering, der siger, og jeg citerer igen: Indførelsen af de nationale test har haft en positiv effekt på elevernes faglige resultater.
Dengang vi vedtog nationale test, undrede jeg mig faktisk over den massive modstand, der var fra nogle af partierne, og det kan da være, at jeg i dag kan få svar på, hvorfor De Radikale og SF var modstandere af nationale test, for så vidt jeg ved er man det ikke længere, men det kan jo være, vi kan debattere det.
De nationale test er selvfølgelig ikke perfekte, og evalueringen peger rent faktisk også på en række svagheder.
Derfor er jeg glad for, at det er lykkedes at få en aftale om en folkeskolereform i hus, hvor vi jo også i forhold til de nationale test skuer fremad.
Med forenklingen af fælles mål, elevplaner og kriteriebaseringen af nationale test i dansk, læsning og matematik får vi yderligere redskaber til at gøre de nationale test endnu mere anvendelige, og det er altså til gavn for elevernes læring og helt generelt det faglige niveau.
I den forbindelse vil jeg opfordre ministeren til at overveje, hvordan man så kan efterkomme nogle af de anbefalinger, der er i forhold til at se på antallet af test, og blot tilkendegive her, at i Venstre er vi åbne for den idé, da vi jo nu har evidens for, at gennemførelsen af test i dansk, der som eneste fag har test hvert andet år, har ledt til forbedringer af de faglige færdigheder.
Her til sidst vil jeg så lige kommentere muligheden for helt reelt at sammenligne skolerne.
Jeg er klar over, at det er et ømtåleligt emne for regeringspartierne, det så vi også senest omkring offentliggørelsen af PISA-undersøgelsen.
Her vidste ministeren måske ikke rigtig, hvilket ben hun skulle stå på, men endte selvfølgelig med at offentliggøre resultaterne selv.
Fordi det da giver god mening også at se, hvordan Danmark placerer sig i forhold til andre lande, og så kunne man også se, om Danmark havde haft en progression, i forhold til sidst man testede.
Så hvorfor ikke bruge samme offentliggørelsestendens i forhold til placeringerne i de nationale test?
Jeg ved, at ministeren så vil svare, at det jo er tilgængeligt, og at man kan gå ind og finde hver enkelt skole på hjemmesiderne, ja, men det er hele diskussionen om rent faktisk at have et sammenligningsgrundlag.
Min påstand vil igen være, at der er ingen mennesker, der bliver klogere af, at vi tilbageholder viden.
Jeg mener, at både forældre, elever og kommunalbestyrelser fortjener et sammenligningsgrundlag.
Hvis man sammenligner skolerne, får man også mulighed for rent faktisk at spørge: Gør vi det godt nok, og hvor skal vi hen for at finde en sammenlignelig skole, som kan gøre det bedre end os?
Jeg mener, det vil være til gavn.
Det skal ikke bruges som et redskab til at slå nogen oven i hovedet med, men det skal være til at have en åbenhed omkring, hvordan den danske folkeskole trives og forhåbentligvis vil komme i fremgang.
Så derfor vil jeg opfordre ministeren til i dialog med skolerne og med kommunalbestyrelserne at arbejde med, hvordan åbenheden omkring resultaterne kan blive væsentlig mere anvendelig og væsentlig mere relevant for alle parter, som interesserer sig for folkeskolens fremtidige forbedringer.