Trine Torp (SF), 2016-05-23:
Først og fremmest tak til forslagsstillerne for at prøve at tænke nye tanker i forhold til nogle af de allermest udsatte borgere i det her land.
I SF synes vi, der ligger nogle rigtig gode intentioner i det her forslag og nogle muligheder for, at nogle af de mest udsatte kan opleve, at de gør en forskel, at de kan føle sig betydningsfulde, og at de kan få en form for anerkendelse for den indsats, de gør.
Egentlig betragter jeg sådan set også mest forslaget som et socialpolitisk forslag og egentlig ikke særlig beskæftigelsespolitisk, og det er også derfor, at det er mig, der står på talerstolen som socialordfører på det her forslag.
Der er jo tale om et forsøg på at skabe en enklere vej til nogle småjobs, som de ikke nødvendigvis kan forpligte sig til, men hvor motivationen kan ligge i, at man kan tjene en skilling fra dag til dag, og at man kan gøre noget, som er meningsfuldt for andre.
En sådan ordning er nødt til at være fleksibel i forhold til borgere med et meget ustabilt liv, men den kan fungere som et lille skub til at udføre nogle mindre opgaver, der som sagt er værdifulde og samtidig kan give lidt småpenge i lommen.
Så vi er altså generelt positive over for forslaget, fordi det har et socialt sigte.
Men man må også sige, at der vil komme nogle spørgsmål i udvalgsarbejdet, som vi gerne vil have drøftet, for der er også nogle bekymringer, der allerede er rejst her tidligere.
Det ene er: Hvad er målgruppen?
Når vi taler om de mest udsatte, hvad er så udsathed?
Det bliver vi også nødt til at have en snak om.
Et andet spørgsmål kunne være: Er det kun det lokale erhvervsliv, der skal være med i ordningerne, eller kunne det være boligselskaber eller kommunale virksomheder, som kunne være med i sådan en ordning?
Der står, at det er kommunen, der skal være formidler, eller at borgeren kan få et autorisationskort, som også den radikale ordfører og medforslagsstiller sagde, men hvordan sikrer vi en eller anden form for registrering eller aftale, som der er blevet sagt?
For hvis borgeren nu selv er formidler, hvordan sikrer vi så, at der f.eks. er et arbejdsmiljø, hvor man ikke kommer til skade?
Det er jeg ret optaget af.
Det behøver jo ikke være en væmmelig arbejdsgiver, men der kommer måske trods alt nogle borgere, der ikke er lige ædru og straight, hver eneste gang de kommer, så hvilken type arbejdsopgaver er det forsvarligt de udfører?
Og hvad gør man, hvis der sker en arbejdsskade, mens de udfører det job?
Jeg er med på, at det skal være så lidt bureaukratisk som muligt, for vi taler altså om småjobs, så bureaukratiet skal stå mål med omfanget og formålet, men ikke desto mindre er der jo også nogle menneskers sikkerhed, som vi også har ansvaret for.
Som det er blevet sagt tidligere: Hvordan spiller det sociale frikort sammen med de eksisterende ordninger i kontanthjælpssystemet?
For godt nok er det forsøg, der blev lavet i forbindelse med kontanthjælpsreformen i 2013, ikke helt den samme målgruppe, men jeg tror bare, det er rigtig vigtigt, at vi ikke får lavet sådan nogle indsatser, som er knopskydninger, der overlapper hinanden.
Men jeg hæfter mig så også ved, at det jo netop er et forsøg, der lægges op til, og et forsøg, som kommuner frivilligt kan byde ind på, og som der kommer til at ske en evaluering af.
Så alene af den grund synes jeg også, der kunne være god grund til at støtte op om, at vi finder en eller anden form, som kan blive afprøvet.
Frikortet er en god idé, hvis vi får afgrænset målgruppen, og hvis nogle af de spørgsmål, jeg har nævnt, også kan blive besvaret.