Anders Samuelsen (LA), 2009-04-16:
Jeg vil godt starte med på Liberal Alliances vegne at byde den nye statsminister velkommen.
Vi ser i høj grad frem til et godt og konstruktivt samarbejde.
Personligt har jeg kendt den nye statsminister, siden vi engang i 1998 - tror jeg, det var - var sammen til FN's generalforsamling i New York, og jeg husker de 4 uger som nogle gode, fagligt opkvalificerende uger, men også, som det jo altid er her i Folketinget, når vi rejser sammen, en mulighed for at lære hinanden bedre at kende personligt og også skabe et tillidsforhold, som tit og ofte rækker mange år ud i fremtiden.
Det er i hvert fald den oplevelse, som jeg havde, og som jeg synes vi har bygget videre på.
Jeg slog op på internettet og søgte efter, hvor mange gange statsministeren faktisk havde brugt ordet krise i sin redegørelse, og der kom man frem til, at han i hvert fald har gjort det 29 gange.
Jeg ved ikke, hvor mange gange der skal siges krise, før man anerkender, at der er en krise.
Jeg synes, at det er et udtryk for, at man faktisk har set den virkelighed i øjnene, at der er en krise ikke bare i Danmark, men i hele verden, og at den krise, som vi har i Danmark, i høj grad hænger sammen med den krise, som er ude i resten af verden.
Faktisk er det jo sådan, at vi har et godt udgangspunkt i Danmark for at håndtere den situation, vi er kommet i, men det betyder ikke, at vi kan undgå at blive ramt af den verdensomspændende krise.
Hvad vil statsministeren og regeringen så gøre ved krisen?
Først og fremmest synes jeg, at det var rigtig, rigtig væsentligt, at der blev sendt nogle klare ideologiske signaler.
Specielt har vi i Liberal Alliance bidt mærke i, at statsministeren påpegede, at det ikke drejer sig om at bekæmpe velstand, når vi laver politik.
Det drejer sig om at bekæmpe fattigdom.
Det synes jeg er en meget meget væsentlig pointe at holde fast i.
Jeg kan kun beklage, at regeringen ikke holdt ordentlig fast i det udgangspunkt, da man lavede sin skattereform.
For havde man holdt fast i det udgangspunkt og dermed havde taget et endeligt opgør med janteloven og misundelsesretorikken og diskussionen om, hvem der får hvor meget ud af en skattereform, havde man selvfølgelig brugt de sidste par milliarder kroner, som der reelt skulle til for at fjerne resten af topskatten, og så havde vi haft en maks. skat i Danmark på 42 eller 43 pct., og så havde vi måske haft et af de mest dynamiske skattesystemer i Europa og havde haft et fantastisk godt udgangspunkt for at komme rigtig godt i gang, når vi kommer ud på den anden side af den krise, som hele verden står i.
Udsagnet bekæmp ikke velstand, men bekæmp fattigdom håber jeg virkelig er noget, som kommer til at præge regeringens politik fremover.
Det er i hvert fald et område og et udgangspunkt, som vi meget gerne vil være med til at bakke op om.
Noget af det, som også var godt i statsministerens tale, var, at statsministeren understregede, at politikerne ikke alene kan løse den krise, vi står i.
Der synes jeg også, at det både er et stærkt udsagn og faktisk også et ideologisk udsagn, og det er en erkendelse, som for ofte mangler på Christiansborg.
Man får nogle gange, også når man har hørt dagens debat, det indtryk, at det er os herinde, der skal løse den økonomiske krise.
Og det er jo ikke sandheden.
Det kan jo ikke lade sig gøre.
Det, vi kan gøre herindefra, er i samarbejde på tværs af partiskel og gerne på tværs af blokke at prøve at skabe rammerne for, at borgerne i samfundet kan løse de udfordringer, vi står over for.
Så her er også et klart plus i karakterbogen fra Liberal Alliances side, nemlig at statsministeren lægger vægt på, at politikerne ikke alene kan løse de udfordringer og de problemer, vi står over for.
Omvendt synes jeg også, at der undervejs i talen var en tendens til lidt for ofte at fremhæve Danmark som værende et foregangsland.
Der kom adskillige brochurer og pjecer under overskriften Danmark som foregangsland, altså den her lidt selvfede tendens til at tro, at vi har fundet den rigtige måde at gøre det på i Danmark.
Der er mange steder, hvor vi har fundet rigtig gode løsninger i Danmark, men hvis man lader sig forblinde fuldstændig af den tanke, at vi har fundet de rigtige løsninger, så tror jeg, og så tror Liberal Alliance i høj grad på, at det kan komme til at spærre for udsynet og muligheden for at lade sig inspirere af løsninger andre steder.
Der er jo faktisk andre steder, hvor man har fundet om muligt endnu bedre løsninger, end vi har i Danmark.
Faktisk er det jo sådan, at man fandt frem til, at hvis man gennemførte det forslag til en skattereform, som kom fra Skattekommissionen, så ville Danmark ikke længere være verdens mest lige samfund, men være verdens næstmest lige samfund, for så ville vi være overhalet af svenskerne.
Men de tal, som rapporten byggede på, var gamle tal, for svenskerne har faktisk lavet reformer siden de tal, som gør, at selv om man havde gennemført kommissionens forslag fuldstændig, så ville Danmark stadig væk have været det mest lige samfund i verden, og så ville vi jo reelt set trods alt have haft et bedre skattesystem end det, man nu fandt frem til sammen med Dansk Folkeparti.
Et lidt mere offensivt udspil fra en skattekommission ledet af en socialdemokrat, det synes jeg må vække til eftertanke hos en borgerlig regering.
Det store spørgsmål er så for os, i hvor høj grad det bliver reformer, som kommer til at præge den her regerings politik, reformer skråstreg justeringer, som er udtrykket, der er valgt i det forslag til vedtagelse, som vi også står bag i dag, som Venstre, De Konservative, Dansk Folkeparti og Liberal Alliance står bag i dag.
Vi vil selvfølgelig meget gerne flytte vægten, sådan at justeringerne ikke bare bliver småjusteringer, men bliver store justeringer, og dermed vil der nok være nogle enkelte, som vil mene, at de ligefrem kunne tituleres som værende reformer.
Der er mange steder, man kunne tage fat, og der er mange områder, som ikke er blevet nævnt af statsministeren i hans første redegørelsesdebat.
Efterlønnen vil vi stadig væk mene er et væsentligt element at få op på bordet.
Allerede hen over sommeren kommer vi til at diskutere arbejdsmarkedsreformerne, når Arbejdsmarkedskommissionen kommer med sine bud.
Der synes vi, at det har været lidt trist at se, at øvelsen allerede er gået i gang med at skyde potentielle forslag ned, næsten inden de er nået ud over rampen.
Vi har 4 års dagpengeperiode i Danmark, i Sverige har man 2 års dagpengeperiode.
Sverige er ikke ligefrem noget uland, men alligevel er det fuldstændig umuligt at diskutere, om vi kunne strikke en anden model sammen i Danmark mod så til gengæld f.eks. at kunne have en lidt højere ydelse i starten.
Det er det største serviceerhverv, der overhovedet findes, og derfor skal man ikke blive ved med at forsøge at forfine et planøkonomisk system, komme lidt glasur på det, nej, man skal tage fat i det og gøre det til et markedsorienteret system, og det betyder, at man i langt, langt højere grad skal give plads til reel ledelse i den offentlige sektor på de enkelte institutioner, give plads til, at fagligheden kan blomstre derude, og ikke pøse den offentlige sektor til med regler og regeltyranni og mistillid. Vi kunne godt tænke os øget brug af udlicitering og privatisering.
Vi vil gerne have fjernet lukkeloven, vi vil gerne have gjort op med spillemonopolet, vi vil gerne have diskuteret brugerbetaling i sundhedssystemet.
Der er rigtig meget af den brugerbetaling, vi har i sundhedssystemet, som i bund og grund er urimelig, fordi den bunder i nogle historiske tilfældigheder, som gør, at der f.eks. er rigtig meget brugerbetaling, når man går til tandlæge, og så er der andre områder, hvor der ikke er nogen brugerbetaling.
Hvorfor kan vi ikke komme i gang med at diskutere en reform af det system?
Folkeskolerne er et kerneområde.
Vi så meget gerne, at folkeskolen i langt, langt højere grad, end de er i dag, blev stillet frit, at man fik maksimal frihed ind på det område.
Og med hensyn til universiteterne: Kunne man ikke forestille sig, at Danmark en dag i det mindste kunne have et enkelt universitet, som reelt var et privat universitet?
Man har i skattereformen indført et par tidsler, som reelt set er et forsøg på at hæve en grøn fane, men reelt kommer man til at nedlægge virksomheder, især ude i marginaliserede områder.
F.eks. er der en margarinefabrik i Thisted, som kommer til at blive sådan et eksempel.
Regeringen bør, synes vi, og det vil jeg slutte af med, overveje kraftigt, om man ikke skal finde en lidt bedre balance mellem det grønne, det progressive, det reformorienterede og så det, som man vil tvinge ned over hovedet på de folk, som prøver at få deres virksomheder til at fungere i dagligdagen.
Vi har stor tillid til, at det er en statsminister, som vil sørge for, at der bliver lidt højere til loftet i den politiske debat, at det er o.k. at være uenige, og at vi så hen ad vejen finder fælles løsninger.