runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Bødskov (S), 2013-04-03:
Tak for det, formand.
Det er jo derfor, regeringen hele tiden tager nye initiativer.
Så sent som i går har jeg med min kollega by-, bolig- og landdistriktsministeren fremsat et forslag om, at det skal være nemmere at smide folk, der begår kriminalitet i boligområder, ud af hele boligområder.
Det har været et stort ønske fra boligselskabernes side igennem længere tid, sågar også under den tidligere regering, tror jeg.
Nu sker der noget, for det kan ikke være sådan, at de her typer skal skabe og sprede utryghed – det giver sig selv.
Derudover er der nu som led i den højeste indsats nogen sinde mod bandemiljøet også sket en styrket indsats i forhold til de udsatte boligområder, og politiet går målrettet efter det, man kan sige er målpersoner.
Og hvorfor det?
Jo, det er, fordi vi skal forhindre det her så at sige uvæsen i at sprede sig, også i de udsatte boligområder, med sigte på at de ikke skal kunne rekruttere eksempelvis til de såkaldte bandevagtværn i de her boligområder.
Derfor sætter vi ind over for det.
Så er det jo rigtigt nok, at jeg stadig væk har meget svært ved at forstå, hvorfor Venstre her i Folketinget fra talerstolen lige til højre for mig er modstandere af hemmelige ransagninger, når der helt specifikt i regeringens lovforslag henvises til bandekonflikten.
Men der tages masser af initiativer.
Fordi regeringen mener, at det her er et alvorligt problem, og derfor er indsatsen løftet til det højeste niveau
nogen sinde.
Karsten Lauritzen (V), 2013-04-03:
I Venstre tror vi sådan set, at det, der hjælper over for både bandevagter og rockere, er synlige ransagninger og knap så meget hemmelige, men hvis ministeren under udvalgsbehandlingen af det forslag kan overbevise os om, at det ville være et reelt effektfuldt redskab, så vil vi da slet ikke afvise, at vi kunne finde på at støtte den del.
Vi tror bare ikke, at det alene er det, der ændrer den retstilstand, der er i de her boligområder.
Altså, det er, som om ministeren slet ikke anerkender, at der sker noget uden for Christiansborgs og Justitsministeriets tykke mure, og at der er noget i gang, som kræver andet end sådan nogle små prikforslag, som ministeren foreslår, med hemmelige ransagninger eller udveksling af nogle oplysninger.
Det handler om, at vi har et boligområde, hvor hver anden kriminelle handling, der bliver begået, aldrig bliver anmeldt, fordi folk er bange for at gå til myndighederne og er bange for bandemedlemmerne, som er dem, der desværre reelt bestemmer i en del af de her boligområder.
Skræmmer det ikke ministeren?
Ellen Trane Nørby (V), 2013-04-03:
Det er jo fuldstændig rigtigt, når forsvarsministeren siger, at der ofte er blevet sagt mere end gjort.
I den her aftale står der jo så også noget, som kræver handling, og det er sådan set derfor, jeg i dag beder forsvarsministeren om aktivt at garantere og tilkendegive, at ministeren positivt vil arbejde for, at den regering, som han er en del af, vil sikre, at de bindinger, der måtte være på anvendelsen af øvelsesarealet knyttet til sergentskolen i Sønderborg, bliver ophævet, sådan at der kan sikres den mest muligt positive udnyttelse af arealet.
Så kan man jo altid efterfølgende lokalt tage de hensyn, der skal tages, både til kystnærhed, til miljø, til natur og andre ting.
Men det må vel være sådan, at forsvarsministeren her i dag kan indikere, at man, når man har påført et område et så stort tab, så i det mindste som kompensation vil sikre, at der ikke kommer yderligere bindinger, ikke kommer yderligere problemer, og det vil man politisk arbejde aktivt for som en del af en regering.
Nick Hækkerup (S), 2013-04-03:
Som jeg sagde før, har vi til gode at få udredt en væsentlig del af de planmæssige bindinger, der er, nemlig dem, der hidrører fra kommuneplanen og lokalplanerne, og som er under kommunernes egen kontrol, det vil sige, at der har kommunen råderetten selv.
Og der kan være andre planmæssige bindinger.
Når vi har fået det udredt, kan vi konstatere, hvad omstændighederne så er.
Når man ikke på forhånd kender dem, når man ikke kender den endnu, synes jeg, at det sådan lidt bliver, som hvis blinde snakker om farver og begynder at fortælle om, hvad der så skal ske.
Når man ikke på forhånd kan sige, at dem vil man under alle omstændigheder fjerne, er det, fordi der jo også her er et hensyn til de andre steder, hvor der måtte være planmæssige bindinger, og hvor der f.eks. sidder privatpersoner med udviklingsønsker eller andet, som så med rette vil kunne spørge: Hvordan kan det være, at der pludselig ikke skal være nogen som helst bindinger og alt kan lade sig gøre, når det er fra det offentlige til det offentlige, hvorimod jeg som privatperson skal opleve en masse restriktioner?
Der synes jeg, at vi skylder at tage de hensyn til helheden, som er nødvendige.
Det er ikke sagt for at indikere nogen som helst form for afstandstagen til at skabe muligheder, det er alene for at sige, at når vi har de her planmæssige bindinger, som der nogle gange er, er det jo i høj grad for at sikre hensynet til helheden og sikre en nogenlunde ligelig behandling af private og offentlige interesser.
Astrid Krag (S), 2013-04-03:
Jamen jeg er jo meget enig i, at noget af det, det handler om, når vi snakker motion, bevægelse, fysisk aktivitet, er at have et aktivt liv som barn, som ikke bare er godt rent fysisk, fordi kroppen har det godt – det forebygger, at man udvikler sygdomme – men at det også betyder, at barnet mentalt er i bedre trivsel.
Kan barnet lege udenfor, er det jo noget af det allerbedste på grund af lys og luft, og det betyder også noget for koncentrationsevnen generelt og indlæringen i skolen – jamen listen er jo næsten uudtømmelig, i forhold til hvad der er af gode ting at opnå ved det.
Det går jeg også ud fra at man er opmærksom på kommunalt, så man sørger for, at der er gode legepladser, så man sørger for, at der er stier i parker, der er oplyst om aftenen og gruset om vinteren, så hverken børn eller voksne, der går en tur, skal glide og brække ben, hofter eller andet, så man sørger for, at der er gode sportsfaciliteter, fodboldbaner og andet udendørs.
Er man i tvivl om, hvordan man skal gribe det an kommunalt, har man både fået forebyggelsespakkerne som redskab og nu også et kommunalt forebyggelsescenter, som man kan gribe knoglen og ringe til.
Det vil jeg jo bare opfordre kommunerne til at gøre.
Det her kan også være et reklameindslag for det, og spørgeren kan også være med til at udbrede kendskabet til det.
Men at gå konkret ind i et helt konkret produkt og de problemer, der måtte være med godkendelse, markedsføring og ting, der ligger langt uden for mit ressort, kommer jeg simpelthen ikke til at gøre her i dag.
Anni Matthiesen (V), 2013-04-03:
Jeg vil gerne runde af med at sige, at jeg selvfølgelig synes, det er ærgerligt, at en lille virksomhed, som det her nu er, og som jo egentlig har kæmpet en kamp i nogle år, ligesom løber panden mod en mur, og at der ligesom ikke er nogen veje at gå for at få det her produkt udbredt, fordi Sundhedsstyrelsen måske vælger ikke at beskrive produktet i to pjecer, inden de bliver sendt ud til daginstitutionerne, men har det samlet under ét og tager trampoliner og hoppepuder og det hele med under samme hat.
Jeg synes jo, at der ud over det sundhedsmæssige selvfølgelig også er den vinkel i forhold til arbejdspladser.
Her er der jo så igen en sag, hvor man kan sige, at det er nogle gener fra nogle offentlige myndigheder, som faktisk spænder ben for, at der kan ansættes flere mennesker i den her virksomhed, måske endda også øge eksporten for landet osv.
Men her og nu kan jeg godt se, at ministeren ikke har planer om at ville gå videre med den her konkrete sag.
Astrid Krag (S), 2013-04-03:
Det er ikke mit bord at begynde at gå ind i den videnskabelige litteratur, der ligger på det her område eller på mange andre områder.
Jeg kan konstatere, at Sundhedsstyrelsen også beskriver i deres rapport, at det her med, hvordan man laver de bedste sikkerhedsguidelines, faktisk er noget, den videnskabelige litteratur hyppigt beskæftiger sig med.
Og for det her område, trampoliner og hopperedskaber, som altså i forhold til, hvad det er for nogle skader, børn får, hvad det er for nogle bevægelser, hvad det er, der kommer i spil, når man hopper på den måde, om det så er i trampolin eller hopperedskab, og hvad det er, der sker for små børn, deres motoriske færdigheder osv., er konklusionen typisk, at trampoliner er rigtig gode træningsredskaber.
Den her type hoppepuder, hvor der er noget, der er spundet ud, som man hopper og lander på, er ikke legetøj, og det er ikke egnet til, at små børn har adgang til det på den måde, det ville være, hvis det stod fremme i daginstitutionerne til små børn.
Det kan jeg jo læse, det kan spørgeren jo også selv gå i dybden med, hvis spørgeren vil, i den her rapport fra Sundhedsstyrelsen.
Det går jeg ikke ind i, ligesom jeg heller ikke går ind i alle de andre helt konkrete faglige anbefalinger, Sundhedsstyrelsen giver.
Christian Langballe (DF), 2013-04-03:
Vil ministeren uddybe sin sammenligning mellem Vatikanet og Iran, som han fremsatte i forbindelse med pavens udnævnelse?
Manu Sareen (RV), 2013-04-03:
Tak for det.
Jeg er selvfølgelig glad for at se, at ordføreren er dukket op i dag – der var jo et lille uheld sidste gang.
Men jeg er glad for at kunne besvare hr. Christian Langballes spørgsmål, som går ud på, at han beder mig uddybe den sammenligning mellem Vatikanet og Iran, som jeg skulle have fremsat i forbindelse med pavens udnævnelse.
Lad mig starte med at slå fast, at jeg ikke har sammenlignet Vatikanet med Irans præstestyre.
Jeg har som ligestillingsminister og med udgangspunkt i en konkret sag, nemlig årets samling i FN's Kvindekommission i New York, opfordret Vatikanet til at ændre kvindesyn.
Jeg har peget på, at Vatikanet i denne sag har dannet alliance med lande som Iran, Syrien, Rusland og en række afrikanske lande.
Under forhandlingerne har disse lande modarbejdet, at der blev gjort globale fremskridt inden for især kvinders seksuelle og reproduktive sundhed og rettigheder.
Det gælder eksempelvis kvinders ret til at bestemme, hvem de vil have børn med, og hvor mange børn de skal have, og at kvinder ikke kan få behandling med fortrydelsespille eller i sidste ende få abort efter en voldtægt.
Hvis jeg skulle sætte nogle hårde fakta på de her forhandlinger og det, som vi oplevede i New York, kan jeg sige, at der hvert minut dør en kvinde i forbindelse med graviditet og fødsel, og mens vi står her, vil der i løbet af de omkring 10 minutter dø 10 kvinder.
Årligt dør mere end en halv million kvinder i barselssengen, og tal fra UN Women viser, at vold forårsager mere død og invaliditet blandt kvinder mellem 15 og 44 år end kræft, malaria, trafikulykker og krig tilsammen.
Helt konkret har der i årets løb også været en række sager i medierne, som sætter fokus på kvinders forhold.
Det er bl.a. sagerne om den irske kvinde, der døde, fordi hospitalet nægtede hende en abort, som øjensynlig kunne have reddet hendes liv, drabsforsøget på den pakistanske skolepige Malala og gruppevoldtægten i Indien, hvor den 23-årige kvinde efterfølgende døde.
Jeg synes, at tallene og de konkrete eksempler taler deres tydelige sprog.
Undertrykkelse af kvinder er et enormt problem, og jeg mener, at det er vores pligt igen og igen at kæmpe for kvinders rettigheder og også at gøre opmærksom på, at der er stærke kræfter, der forsøger at trække i den modsatte retning.
Det kan godt være, at hr. Langballe ikke kan lide at høre det, men ikke desto mindre er det det, der sker.
På mange måder befinder vi os nemlig i en tid, hvor der desværre er risiko for, at kvinders rettigheder rulles tilbage, og det skal vi i Danmark være med til at bekæmpe.
Til slut vil jeg sige, at det ikke er den nuværende regering, der har fundet på det her.
Det fremgår egentlig også af den tidligere regerings redegørelse for Kvindekommissionens samling i 2011, hvor den tidligere regering skrev, at en række lande som bl.a. Pakistan, Iran og Yemen anført af Vatikanet gik i rette med flere centrale elementer i det internationale ligestillingsarbejde.
Christian Langballe (DF), 2013-04-03:
Jamen jeg vil da godt sige til ministeren for ligestilling og kirke, at jeg også er glad for at være her; jeg er meget glad for at kunne stille det her spørgsmål.
Jeg synes faktisk bare, det er lidt utroligt, at jeg skal ud at forsvare paven, for jeg er protestant helt ind til marven, og jeg føler ikke nogen anledning til at forsvare Vatikanstaten.
Men jeg synes, der må være rimelighed i sammenligningerne.
Og der må jeg sige, at jeg synes, at det, når kirkeministeren siger, at man danner alliance med Iran – som jo er et af de mest totalitære, onde og modbydelige regimer i verden, og når det altså bliver sammenlignet med Vatikanet – så er groft.
Man kan kritisere Vatikanstaten – det kan man sagtens gøre; jeg ville selv være den første til at gøre det – men jeg mener bare, at man skal passe på med at bevare proportionerne, når man bruger sådan nogle sammenligninger.
Altså, det er simpelt hen proportionsforvrængning.
Jeg vil jo godt gøre opmærksom på, at det islamiske regime har indført en lovgivning, der tvinger kvinderne til at bære slør – det skete, allerede umiddelbart efter at Ayatollah Khomeini og præstestyret overtog styret i Iran og shahen blev fordrevet.
Hvis kvinden har sex uden for ægteskabet, har manden ret til at dræbe hende, eller regimet kan straffe hende med stening.
Manden har ret til at have fire koner, og han kan samtidig have elskerinder.
En far kan bortgifte sin datter, fra hun er 9 år.
I retssager tæller kvindens vidneudsagn kun det halve af mandens.
Kvinder og piger arver kun halvdelen af, hvad mænd og drenge arver.
Hvis en kvinde bliver voldtaget af en mand, kan hendes familie dræbe hende for at rense familiens ære.
Altså, man kan jo opregne det her, og listen er lang og ond.
Og der synes jeg bare, at ministeren skulle passe på med at lave nogle sammenligninger, der mildt sagt udtrykker en stor proportionsforvrængning.
Manu Sareen (RV), 2013-04-03:
Endnu en gang synes jeg at spørgeren viser, at han egentlig ikke har forstået den sammenhæng, jeg har sagt det i.
Den sammenhæng, som jeg har sagt det i, var nemlig i forbindelse med de forhandlinger, der har været i New York, og det er et faktum, om spørgeren kan lide det eller ej: Vatikanstaten er gået sammen med de pågældende lande i forhold til det at skrue kvinders rettigheder tilbage.
Med hensyn til de andre lande har jeg også været ude at kritisere dem.
Så jeg har ikke noget problem med at kritisere.
Det, der bare er problematisk i den her sammenhæng, er jo, når man – hvilket spørgeren har gjort gentagne gange – tager mine udtalelser og man propper dem ind i en anden sammenhæng.
Så sent som i går hørte vi i den her sal spørgeren påstå, at jeg i en artikel fra den 30. oktober skulle have sagt, at der skulle være en synode her i Danmark.
Når man så læste artiklen, kunne man ikke se, at det stod nævnt nogen steder.
Så derfor: Vil spørgeren ikke være sød at tage mine udtalelser i den rette sammenhæng?
Og hvis spørgeren bare ville læse den artikel, der er, så ville han jo også kunne se, at jeg faktisk siger – og nu citerer jeg – at jeg er uenig i den nye paves tidligere udtalelser, men at jeg i stedet for at kritisere den nyvalgte pave opfordrer ham og resten af Vatikanet til at deltage i kampen for kvinders rettigheder.
Det er en opfordring, det er ikke en kritik.
Så spørgeren kan tage det helt roligt.
Christian Langballe (DF), 2013-04-03:
Jeg ville jo ønske, at ministeren kunne forholde sig til sagen.
Jeg vil så sige, at med hensyn til det med den svenske kirke, som kirkeministeren jo har erklæret er et forbillede og gerne vil have de samme forhold herhjemme, at dér sidder der et centralt organ, som kaldes det svenske kirkeråd – man kunne kalde det for en synode, det er det samme – der tager stilling til også politiske spørgsmål.
Sådan er det bare.
Ellers må kirkeministeren gå ud og forklare, hvad han mener om den svenske kirke.
Det vil jeg gerne slå fast.
Men ministeren går altså og husker på dem stadig væk og svarer så ikke på spørgsmålet.
Synes ministeren ikke, at det er proportionsforvrængning at bringe Iran ind i alliance med Vatikanstaten, når man tænker på, hvor ondt og modbydeligt et totalitært regime Iran er?
Manu Sareen (RV), 2013-04-03:
Jo, jeg synes, at det er meget, meget ondt, hvad der sker rundt omkring i verden, men problemet er igen, at det er ordføreren, der tager tingene ud af konteksten.
Igen: Jeg står faktisk med den artikel her, og det eneste, den her artikel går ud på, er de forhandlinger, som jeg deltog i i New York som ligestillingsminister.
Der var det sådan – ordføreren kan bare ikke lide det – at Vatikanstaten sammen med de andre lande, som jeg har nævnt, netop prøvede at skrue kvinders rettigheder den forkerte vej.
Det er noget, jeg siger, og det er noget, den tidligere regering også sagde, men dengang var det bare ikke et problem, for da var Dansk Folkeparti nemlig det parlamentariske grundlag for regeringen.
Nu er det lige pludselig blevet et stort, stort problem, at jeg påpeger fuldstændig det samme, som den tidligere regering egentlig også sagde.
Derfor vil jeg bare sige en gang til: Det er et faktum – og det kan man ikke komme uden om – at de religiøse kræfter trækker kvinders rettigheder den forkerte vej, og kvinder, vil jeg sige til ordføreren, dør af det.
Christian Langballe (DF), 2013-04-03:
Jeg vil meget nødig så at sige bebrejdes, at jeg ikke sagde noget under den forrige regering.
Jeg var ikke i Folketinget på det tidspunkt.
Jeg vil godt lige sige, at det måske er lidt urimelige krav at stille til mig.
Jeg kan forstå, at det så ikke rigtig gør indtryk på ministeren, hvad det er, der sker med kvinder i Iran, nemlig at det måske ikke helt kan sammenlignes med kvinderne i Italien, hvor der er tale om et katolsk land, kvinderne i Frankrig, som også er et katolsk land.
Altså, er der ikke noget i den sammenligning, der alligevel gør, at kirkeministeren tænker, at det godt kunne være, at man måske ikke skulle foretage sådan nogle sammenligninger en anden gang, fordi det udtrykker en vild proportionsforvrængning?
Anni Matthiesen (V), 2013-04-03:
Jeg kan godt høre, at ministeren ligesom ikke synes, at det her er hendes bord, og det vil hun ikke blande sig i.
Men modsat ved jeg jo også, at ministeren, som ministeren også lige selv har nævnt, synes, at det er vigtigt, at børn og unge mennesker får muligheden for at dyrke motion.
Og der synes jeg jo egentlig også af den grund, at det måske kunne have en interesse for ministeren at studere en sag som den lidt nærmere, for jeg ville jo synes – uanset hvor dygtige ministeren siger at de eksperter er, som sidder i Sundhedsstyrelsen – at det ville være naturligt, at ministeren på den måde også havde en interesse i at sikre, at nogle af de her rigtig gode ting faktisk også havde en mulighed for at blive anvendt.
Manu Sareen (RV), 2013-04-03:
Jeg kan jo kun konstatere, at det eneste, som ordføreren gør, er at læse overskrifter.
Ordføreren må være bekendt med, at det ikke er politikerne, der skriver de overskrifter.
Overskrifterne må medierne selvfølgelig selv klare.
Jeg forholder mig til, hvad der egentlig står i den artikel, og det, jeg forholder mig til i den artikel, og det vil ordføreren overhovedet ikke forholde sig til, er de forhandlinger, som jeg var med til i New York, hvor Iran, Rusland, nogle afrikanske lande og også Vatikanstaten gjorde alt, hvad de kunne, for at trække kvinders rettigheder på seksuelle og reproduktive områder den forkerte vej.
Det har nogle konsekvenser for kvinder rundt omkring på kloden.
Det kan godt være, at det ikke gør indtryk på spørgeren, men det gør det på mig, og min tilgang under de forhandlinger er at skabe de bedst mulige forhold for kvinder rundtomkring på kloden.
Og med hensyn til den tidligere regering, som skrev fuldstændig det samme, så sagde jeg jo ikke, at det var ordføreren; jeg sagde, at det var Dansk Folkeparti.
Astrid Krag (S), 2013-04-03:
I forhold til den helt konkrete producent og det helt konkrete hopperedskab tror jeg såmænd ikke, at vi kommer det meget nærmere.
Det, der har noget med mit ressortområde gøre, er en anbefaling fra Sundhedsstyrelsen i forhold til hopperedskaber og anvendelsen af dem i dagtilbud.
Helt grundlæggende har jeg ikke tænkt mig at gå ind og blande mig i den faglige rådgivning fra Sundhedsstyrelsen.
Her sidder landets ypperste eksperter.
De har ansvaret for at følge ny viden.
Det er bl.a. det, man har gjort, da man igen har anbefalet, at man ikke bruger hopperedskaber i daginstitutioner, fordi man har kunnet se en voldsom stigning i antallet af skader; man har kunnet se, at den stigning i overvældende grad er sket for de 0-6-årige; og man har fået øget viden om – gennem de sidste 20 år – hvad det er, der giver de skader, hvad det er, der forårsager skaderne hos børn.
Og der er der altså – men det har vi jo været inde på, spørgeren kan jo selv gå i dybden med rapporten – tale om, at også andre hopperedskaber end trampoliner giver de her skader.
Anni Matthiesen (V), 2013-04-03:
Hvad er ministerens holdning til, at Sundhedsstyrelsen fraråder anvendelse af trampoliner og hoppepuder i dagtilbud under et, også selv om Teknologisk Institut uden betænkelighed kan anbefale en af de hoppepuder, som Sundhedsstyrelsen fraråder brugen af?
Astrid Krag (S), 2013-04-03:
Tak for det.
F.eks. har Sundhedsstyrelsen fået som opgave at yde direkte rådgivning og anden bistand til landets myndigheder i sundhedsfaglige spørgsmål – det fremgår af sundhedslovens § 214, stk. 2.
Sundhedsstyrelsen er landets øverste sundhedsfaglige myndighed.
Styrelsen råder over de nødvendige sundhedsfaglige kompetencer for at kunne løfte de opgaver, den har fået.
Så når Sundhedsstyrelsen som øverste sundhedsfaglige myndighed har ydet rådgivning, tilkommer det altså ikke mig som minister at foretage en nærmere sundhedsfaglig efterprøvning af Sundhedsstyrelsens opgavevaretagelse.
Derfor vil jeg heller ikke gå ind i en nærmere sundhedsfaglig vurdering af, om Sundhedsstyrelsen gør det korrekte ved generelt at fraråde brugen af trampoliner i dagtilbud, også selv om Teknologisk Institut efter det, som spørgeren oplyser i sit spørgsmål, uden betænkelighed kan anbefale en af de hoppepuder, som Sundhedsstyrelsen fraråder brugen af.
Jeg har ikke nærmere kendskab til, ud fra hvilke kriterier Teknologisk Institut godkender hoppepuder.
I 2009 udgav Sundhedsstyrelsen publikationen »Hygiejne i daginstitutioner – Anbefalinger om forebyggelse og sundhedsfremme for børn inden for hygiejne, miljø og sikkerhed«, og tilsvarende udstedte Sundhedsstyrelsen i 2009 et vejledningsnotat om trampoliner og visse andre hopperedskaber i dagtilbud til kommunale sundhedstjenester.
Både i notatet og i pjecen fraråder Sundhedsstyrelsen generelt brugen af trampoliner m.v. i daginstitutioner.
Om baggrunden for den anbefaling oplyses det, at antallet af ulykker knyttet til hopperedskaber for børn og unge, altså også trampoliner, er steget betydeligt frem til 2009; det steg fra 60 ulykker i 1998 til ca. 7.000 ulykker i 2008.
Derudover konstaterer Sundhedsstyrelsen, at stigningen i antallet af ulykker især rammer de 0-6 årige, altså herunder netop børn i daginstitutioner. De fleste skader skyldes sådan set ikke forhold, der har noget med produktet at gøre, men mere med anvendelsen af produktet. Alt det her kan man finde på Sundhedsstyrelsens hjemmeside, også baggrunden for deres anbefalinger. Jeg har ikke noget at tilføje til den faglige vurdering.