Flemming Møller Mortensen (S), 2014-04-24:
Emnet for den her forespørgsel i dag er alvorligt og væsentligt.
Vi diskuterer muligheden for at give lindring til mennesker, som skal dø.
Det er et utrolig væsentligt emne for hvert enkelt menneske, det er et væsentligt emne for samfundet, og det er absolut også et vigtigt emne rent politisk.
Vi ved jo godt, at der meget ofte er meget frygt, at der er mange næsten uhåndterbare følelser, når tanken når til en selv, ens pårørende eller ens allernærmeste i forhold til døden.
Der er utrolig mange begreber, man skal forholde sig til, der er mange ord, som er svære at forstå værdien, vægtningen og indholdet af: palliation, hospice, udgående palliative teams, ja, alene sådan et dansk ord som smertelindring – hvad ligger der i de begreber?
Det bliver
alt sammen først rigtigt nærværende
, når man selv står og har behovet for at få hjælpen enten til sig selv eller til ens nærmeste, som altså har en livstruende sygdom, hvor man har behov for at få lindret symptomerne.
Som Socialdemokraternes sundhedsordfører må jeg sige, at det her er et felt som alle andre felter i forhold til sundhedsvæsenets ydelser, hvor jeg ønsker, at borgerne skal kunne have tillid – ja, jeg vil sige fuld tillid – til, at der kan opleves det allerstørste nærvær med et meget højt fagligt niveau, næsten grænsende til det perfekte professionelle niveau.
Det skal være der.
Og det skal dreje sig om hjælpen til den enkelte, og derfor er forespørgslen her også på sin plads, for der må ikke være tvivl om, at der er nogle grupper af patienter eller borgere, som får tilbud, som andre ikke får, når man er lidende, og når døden ligger lige forude.
Det skal være en hjælp, der skal gives til den enkelte og til de pårørende, og det skal være i hele landet, naturligvis.
Hvordan er det, udviklingen har været på det her område i forhold til at lindre, i forhold til det, at døden truer?
Jeg husker, hvordan man 20 år tilbage i sundhedsvæsenet fik begreber som palliation og støttende funktioner til læger og sygeplejersker, uanset om det var på sygehusafdelinger eller hjemme i kommunen, altså i borgernes hjem.
Der fik man nu støttende funktioner til læger og sygeplejersker, når de stod i vanskelige situationer – hvad var det bedste at gøre, hvad kunne man, hvad var bedste praksis?
Man kunne rette henvendelse, man kunne blive vejledt til at sikre den bedste behandling for den enkelte patient og de pårørende.
Vi skal også forholde os til, at behovet for palliation stiger, og hvorfor gør det det?
Jo, fordi flere får og flere lever længere med deres livstruende sygdom, og det gør de, fordi man bliver bedre til at stille diagnoser, og man bliver bedre til at behandle sygdommen.
Andre lande var tidligere fremme med palliation med hensyn til organiseringen og at få formaliseret tilbuddet, end Danmark var, men vi er kommet rigtig godt efter det de sidste par årtier.
At vi har drøftelsen her i dag, synes jeg som sagt er rigtig, rigtig fint.
Og jeg synes, at det er rigtig godt, at, som ministeren allerede har sagt, Sundhedsstyrelsen nu laver en evaluering for at kigge nøjere efter, om tilbuddet gælder alle, og om det gælder i alle hjørner af vores land, fordi det er det, Sundhedsstyrelsen har sagt skal være tilbuddet.
Det skal være landsdækkende, og det skal dække alle grupper.
I 2011 fik vi Sundhedsstyrelsens anbefalinger, som jeg ved en nærlæsning nu her op til forespørgslen faktisk synes er fuldstændig dækkende og rigtig gode, og som har den ramme, som jeg synes skal til.
I 2012 fik vi Sundhedsstyrelsens katalog til inspiration for, hvad der er bedste praksis.
Nu får vi en gennemgang, en evaluering, og det er passende, og som ministeren også sagde, har vi også tilbage i 2012 fået et videncenter, som skulle rådgive i forhold til palliation og rehabilitering.
Socialdemokraterne har hver eneste time øje for dem, der har det sværest i vores samfund.
Det her er en gruppe, hvor støtten og professionalismen fra samfundets side skal være høj og være på plads for alle, og jeg er rigtig, rigtig glad for, at vi er fremme ved en fælles tekst til et forslag til vedtagelse, som allerede er blevet læst op af fru Liselott Blixt.