runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Det er de lande, der vælger at bortadoptere et barn til et andet land, der sådan set træffer afgørelsen om, om de synes, at barnet er egnet til at blive tilbudt en international adoption.
Børnekonventionens regler er altid sådan, at man skal undersøge, om barnet kan blive i sit eget land, for det er klart, at det naturligvis er det bedste udgangspunkt.
Men der vil jo være nogle børn, hvor der ikke er noget netværk, og hvor der ikke er noget alternativ, men hvor det, de ellers kunne blive stillet i udsigt, måske var en institution – og måske også en institution, hvor den faglighed, vi er glade for at vi har herhjemme, ikke er til rådighed.
Derfor synes jeg, det er svært at gå ind og sige, om der er nogle børn, som man ikke vil tage, hvis der står nogle forældre i Danmark og gerne vil og man vurderer, at det match godt kan fungere med den rigtige støtte.
Det synes jeg er en vanskelig sag, men der er jo ikke nogen tvivl om, at får man bragt et ældre barn i forslag, kræver det noget ekstra, og det gør det af alle parter.
Lykkeligvis, vil jeg sige, ønsker de fleste jo at få et barn, der er lille, og det er også de fleste, der kommer hertil, som kommer hertil som små.
Louise Schack Elholm (V), 2012-11-28:
PAS var til dem, der havde behov for rådgivning, så der var en vurdering af, hvorvidt man havde behov for den eller ej.
Men jeg mente bare, at f.eks. i det her tilfælde var der en familie, der havde brug for rådgivningen, og spørgsmålet var så, om vi havde kapaciteten til at løse det.
Men jeg vil meget gerne have det som et skriftligt spørgsmål og et skriftligt svar.
Så er der et andet spørgsmål, der rejser sig.
Når nu det er, at børnene bliver ældre og ældre, når de bliver adopteret til Danmark, så bliver det også sværere og sværere at få dem integreret i den familie, de kommer til, fordi de selvfølgelig har en hel identitet med sig.
De har et helt liv bag sig allerede.
Så rejser det nogle spørgsmål om, om der er en grænse for, hvor gamle børn skal være.
Jeg tænker på, at vi fik en 7-årig Amy til Danmark, der også havde problemer med at falde til.
Og det kan man jo godt forstå, for det er svært, når man kommer fra en familie og har en klar rolle.
Så mener ministeren, at det her rejser et spørgsmål om, om vi skal have en aldersgrænse for, hvor gamle børnene egentlig skal være, og hvor den aldersgrænse så skulle være?
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Jeg ved ikke, hvordan det har været, og hvordan det har været nogle år tilbage, men jeg synes, det er et relevant spørgsmål, og jeg synes også, det vil være helt fornuftigt, at vi beder om at få et skriftligt svar på det.
For det er da naturligvis vigtigt at finde ud af, hvordan det har været før i tiden.
Jeg er ikke sikker på, at jeg husker rigtigt, men det var før min egen tid.
Det, vi i hvert fald har lavet nu, er, at vi har sørget for, at der er sat penge af, og det synes jeg er rigtig, rigtig godt.
Louise Schack Elholm (V), 2012-11-28:
Jamen det er helt klart, at det er en stor pris for børnene at betale.
De har jo ikke selv valgt deres skæbne, og de er fuldstændig i vores vold, så derfor skal vi sørge for at passe godt på dem.
Men jeg savner lidt mere information om, hvorvidt dem, der ønsker PAS-rådgivning, kan få PAS-rådgivning.
For er der en begrænsning, sådan at vi er nødt til at sige nej til nogle, så har vi et problem med at nå ud til alle.
Og har vi fået informeret adoptivforældre generelt godt nok om, hvad det er for en opgave, de står over for, fordi det jo meget ofte er svigtede børn, der bliver adopteret i Danmark, eller børn med handicap.
Så har vi fået informeret forældrene
Og er der nogle, der får afslag på PAS-rådgivning?
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Jeg vil ikke stå og svare i en konkret sag, men det, jeg kan sige, er, at vi har sørget for med satspuljeaftalen, som vi indgik i oktober måned, at sætte penge af, så alle kan få den her Post Adoption Services-rådgivning, som vi alle sammen er enige om at man har brug for som adoptivforældre, for det er en særlig situation, man står i.
Fru Karin Nødgaard spurgte også til noget, der mindede om det, og jeg nåede ikke at svare færdigt, men det ligger meget i forlængelse af det, fru Louise Schack Elholm også spørger om.
Det er nemlig: Hvordan hjælper vi ude i kommunerne?
Og det er jo faktisk sådan med servicelovens bestemmelser, at den egentlig ikke kigger på, hvilken baggrund barnet har.
Den sætter nogle rammer for, at hvis barnet har et behov, skal barnet hjælpes.
Derfor kan man sige, at det jo ligger i vores lovgivning, at man skal være klar til hjælpe et barn ud fra det behov, det har.
Jeg synes, det er rigtig fornuftigt, at vi får kigget på, hvordan man hjælper i kommunerne, når man står med en adoptionssag.
Jeg synes også, det er rigtig fornuftigt, at vi kigger på, om vi på en eller anden måde kan styrke den faglighed, som VISO, vores nationale videncenter for specialrådgivning, har i adoptionssager.
Jeg synes, det er rigtig fornuftigt, at vi kigger på, hvordan vi kan få skabt mere viden, og hvordan vi også kan sørge for, at den viden kommer ud både til forældre, til kommuner og til dem, som kunne have behov for den.
Og det skal lykkes, for ellers er det de børn, man får hertil, der betaler prisen.
Jeg vil sige, at det jo ikke er første gang, man ser, at der er en konflikt, der eskalerer i en beboerforening.
Det tror jeg er sket rigtig mange steder, også uden at der har været så meget som en eneste muslim involveret i det.
Jeg kender i hvert fald sager, hvor der er blevet gået til vaflerne, og hvor man i den grad har udnyttet alle de muligheder, der er, for at være aktiv i et lokaldemokrati.
Grunden til, at vi alle sammen får øje på den her sag, er jo, at vi ikke forstår, at man ikke kan tage hensyn.
Det er, fordi vi ikke kan forstå, at man træffer de afgørelser, som man gør.
Og selv om man har en demokratisk valgt bestyrelse, har vi svært ved at forstå, at den ikke tager hensyn til, at vi er forskellige, og at vi skal være der alle sammen.
Det synes jeg naturligvis er noget, som man skal løse i det lokale demokrati, man er i.
Men jeg synes også, at det vigtigt at understrege, at skal man lykkes med at få integrationsproblemerne til at forsvinde, er det rigtig vigtigt, at vi tager hul på den del af integrationen, der handler om den mentale integration.
Rettigheder og pligter følges ad.
Det gør hensynet til hinanden også.
Der vil jeg gerne sige, at jeg tror, jeg er enig med spørgeren i, at man i alt for mange år ikke har turdet stille de krav til folk ud fra en bekymring om, hvorvidt det ville presse dem i en forkert retning, eller hvorvidt de var ofre eller kunne tåle det.
Der tror jeg at vi skal blive tydeligere, for det er klart, at vi skal have skabt et samfund, hvor vi alle sammen kan være.
Martin Henriksen (DF), 2012-11-28:
Nu kan vi gå ind i en længere diskussion om, om regeringen stiller relevante krav til de mennesker, der kommer udefra til Danmark.
Det mener jeg ikke at regeringen gør, jeg mener, at regeringen stiller færre krav end dem, der var på bordet før Folketingsvalget.
Men det er en anden diskussion.
Det er det jo ikke længere en diskussion om.
Nu kan vi se, at der i hvert fald er en beboerformand, som ikke føler sig velkommen i det område, hun har boet i i 29 år, så vidt jeg husker – det kan godt være, at jeg husker forkert.
Boligselskabet 3B, der først var ude og opfordre til, at man skulle finde en løsning, der indebar, at man selvfølgelig afholdt det her julearrangement – op med det juletræ, naturligvis! – har nu lige pludselig skiftet holdning 180 grader og siger: I bør ikke afholde det julearrangement, I skal ikke sætte et juletræ op, for vi er simpelt hen bange for, at der kommer repressalier.
Jeg ved godt, at der er nogen, der vil skyde mig det i skoene, men jeg siger ikke, at det er alle med muslimsk baggrund, der bakker op om den beslutning, for det er det ikke, det er helt sikkert; dem, der sidder i den bestyrelse, har gjort mange med muslimsk baggrund i Danmark en bjørnetjeneste.
Der kommer nogle mennesker til landet, og der er kommet nogle mennesker til landet, som bare har en anden indgangsvinkel til, hvordan det her danske samfund skal hænge sammen, og hvilke værdier og hvilke traditioner det skal bygge på.
Giver det anledning til overvejelser om regeringens udlændingepolitik, når der kommer flere og flere, som uundgåeligt vil skabe større problemer fremadrettet?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-11-28:
Vi er jo igen så at sige i samme boldgade, og derfor går svaret også på sin vis i samme retning, fordi det, jeg har redegjort for, jo er regeringens holdning til initiativer vedrørende råstofområdet.
Det er sådan set det samme, så jeg kan kun gentage, at hvis landsstyret ønsker et øget samarbejde mellem Danmark og Grønland på råstofområdet – et område, som grønlænderne i øvrigt har taget hjem – er regeringen selvfølgelig åben for at drøfte et sådant øget samarbejde.
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Der er ikke nogen tvivl om, at det, vi gjorde, var at sørge for, at man kunne få mere i pengepungen, hvis man var i arbejde.
Men det betyder ikke nødvendigvis, at der er arbejde, og derfor er det jo ikke et spørgsmål, man kan svare klart på.
Mit udgangspunkt er ikke, at folk er på passiv forsørgelse, fordi de er dovne.
Det er det bestemt ikke.
Der er rigtig mange, som er på passiv forsørgelse, og det er et sikkerhedsnet, vi har, og vi kan alle sammen få brug for det.
Men det er da klart, at når man laver et system, hvor der for folk stort set ingen forskel er på, om de er i arbejde eller på passiv forsørgelse, så er der måske også nogle, der vil sige, at så er det ikke det, der er det vigtigste indhold i deres liv.
Derfor synes jeg, at man skal sørge for naturligvis at give en fortjeneste og en belønning eksempelvis til dem, som har de små indtægter, eller dem, der er enlige.
Men det betyder bare ikke, at vi med den ene løsning har sørget for, at der er job til alle.
Det er en indsats, som er langt bredere, og vi arbejder benhårdt i regeringen på at sørge for at skabe job.
Vi har fjernet nogle af de, synes jeg, ærgerlige ting, som den tidligere regering lavede med bl.a. at lægge et loft over, hvor lang tid man måtte have lov at uddanne sig.
Den tidligere regering vedtog at forkorte dagpengeperioden, men uden overhovedet at forholde sig til, hvordan man skulle hjælpe folk videre.
Så vi har jo med den her dagsorden samlet en hel masse op, og jeg synes, at der blev efterladt mange ubetalte regninger.
Det her er et område, der er rigtig, rigtig vigtigt.
Jane Heitmann (V), 2012-11-28:
Det er stadig væk en lille smule uklart for mig, hvad ministeren i virkeligheden mener i forhold til beskæftigelsen, så jeg vil bare tillade mig at spørge en gang til: Er ministeren enig i, at aftalen om den lavere regulering af overførselsindkomsterne vil være medvirkende til, at flere kommer i beskæftigelse?
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Jeg tror da, at det påvirker beskæftigelsesmulighederne på den måde, at hvis folk kan se, at der økonomisk set er en langt større mulighed for at få noget ud af det, så vil de tænke, at det vil de virkelig gerne.
Det er så bare ikke ensbetydende med, at det kan lade sig gøre, for vi står i en krisesituation, og vi står i en tid, hvor rigtig mange mennesker, som gerne vil have et arbejde, går slukøret hjem.
Vi har jo som regering sat en masse initiativer i gang for at hjælpe dem, som har svært ved at få enderne til at mødes, og som er bekymrede for, at de falder ud af den ene eller den anden eller den tredje ordning.
For vi er i en krisetid, og i modsætning til, hvad den tidligere statsminister annoncerede for snart mange år siden, nemlig at regningen var betalt, så viste det sig jo, at det var den ikke.
Der var en kæmperegning, og den er vi stadig væk i gang med at samle op.
Vi bliver nødt til at erkende, at den arbejdsmarkedspolitiske situation, vi er i, altså gør, at det med at få et arbejde for nogle mennesker er noget, der er rigtig, rigtig svært, og derfor fører vi jo også en politik, hvormed vi gør alt, hvad vi kan, for at skabe arbejdspladser og skabe de incitamenter, der skal til, for at folk rent faktisk kommer dertil.
Jane Heitmann (V), 2012-11-28:
Nu gik mit spørgsmål jo sådan set ikke på de enlige forsørgere.
Mit spørgsmål gik i al sin enkelhed på, hvordan ministeren mener at aftalen vil påvirke beskæftigelsesmulighederne.
Vil ministeren svare på det?
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Jeg tror, at det, vi har aftalt i forbindelse med skatteaftalen, er, at den stigning, der ville have været, bliver mindre.
Det er jo en aftale, som vi har lavet i fællesskab, og den har vi bl.a. lavet, fordi det, vi gerne ville, var at give en håndsrækning til den enlige forsørger, der går på arbejde.
Vi ville gerne give en håndsrækning til den person, for hvem det næsten ikke gør nogen forskel, om vedkommende er i arbejde eller på passiv forsørgelse.
Derfor var det, vi gjorde, at finde penge, så det lige præcis ville kunne mærkes og betyde noget for ham eller hende, der var enlig, og som nærmest skulle have penge op af lommen, hvis han eller hun også skulle have til et buskort for at passe sit arbejde.
Der er altså mange, for hvem den motivation har kunnet ligge på et meget, meget lille sted, når forskellen mellem at være på passiv forsørgelse og være i arbejde har været lig nul, eller når det i værste fald har betydet en mindre indtægt, hvis man altså også har skullet betale nogle dyre transportudgifter.
Så det, vi lavede, var at understøtte og hjælpe bl.a. de enlige forsørgere og dem med de små indtægter.
Jane Heitmann (V), 2012-11-28:
Regeringen har sammen med Venstre aftalt, at den kommende regulering af overførselsindkomsterne vil blive mindre end hidtil.
Vil ministeren fortælle, hvilken effekt regeringen forventer at ændringen vil have på beskæftigelsen?
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Jeg synes, at der bliver tegnet et noget forkert billede af den udlændingepolitik, som regeringen fører.
Vi fremlagde i går en stor integrationspakke, og ret flot, synes jeg egentlig, kommer vi nu med krav om, at man skal have et integrationsbarometer i alle landets kommuner.
Vi skal også have et på nationalt plan, fordi vi gerne vil måles på, om det går fremad.
Det handler også om at få flere i arbejde og få flere til at gennemføre en uddannelse og få flere til at føle, at de hører til.
Den del med at føle, at man hører til, tror jeg egentlig er enormt vigtig for det fællesskab, som vores samfund er.
Jeg synes, at det er et misforstået hensyn, når man i Egedalsvænge nu har en drøftelse af, at det nemmeste er at droppe juletræet, fordi man er bekymret for, hvad der kan ske.
Det synes jeg er at gøre integrationen en bjørnetjeneste.
Jeg tror, at man siger det af et godt hjerte.
Man tænker: Det er det, der er det nemmeste, og vi skal ikke risikere, at der er noget, der springer i luften.
Men konsekvensen af det er jo lige præcis, at folk sidder og spørger: Hvad er det nu for noget?
Altså, man skal da ikke være bange for et grantræ, og alle skal da have lov at holde den jul, de gerne vil.
Jeg er ikke sikker på, at det her er startet som en kulturkonflikt.
Jeg tror, at det er startet som en konflikt i et lokalt beboerdemokrati.
Men jeg er enig i, at det har udviklet sig, og at det i dag er blevet symbolet på, at der er nogle grupper, som har utrolig svært ved at samarbejde, i det her lokale område.
Louise Schack Elholm (V), 2012-11-28:
Jeg har også set »Adoptionens pris«.
Det er en meget sørgelig film, og jeg fik sådan set utrolig ondt af dem alle sammen, men selvfølgelig allermest af børnene, som jo ikke har været en aktiv del med hensyn til at tage valgene.
Det er ikke dem, der har taget det valg at skulle bortadopteres til et andet land, eller at det ikke skulle kunne fungere.
Så derfor har jeg mest ondt af børnene.
Jeg vil gerne prøve at gå konstruktivt til det her og se på, hvad vi så kan gøre for at sikre os mod sådan nogle situationer i fremtiden.
Og noget af det, der bekymrer mig, er, at jeg ikke synes, at forældrene fik den rette information.
De fik ikke den rette rådgivning, og jeg ved jo, at vi har lavet PAS-rådgivning, Post Adoption Services, som skal give en rådgivning til forældrene, fordi vi ved, at adoptivbørn har nogle helt særlige symptomer, kommer ud for nogle helt særlige ting, kommer igennem nogle helt særlige ting, der gør, at man skal kende til, hvad det er for noget, adoptivbørn oplever.
Har de ikke søgt den?
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, at Masho i virkeligheden er en pige, som efterhånden trænger til fred.
Vi skal selvfølgelig bruge den viden, vi har, om, hvad der er sket i hendes sag, til at komme videre, men jeg synes ikke, at vi som politikere skal sidde og sagsbehandle den konkrete sag, heller ikke ovre ved mit bord på fredag.
Jeg synes, det er fint, vi får nogle oplysninger om, hvordan området er, hvilke problemer man er rendt ind i, men jeg har lagt mærke til, at der har været politikere fra forskellige partier, som har haft alle mulige holdninger til, hvad man skal gøre nu i lige præcis den her konkrete sag.
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, at man skal overlade det til dem, der kender pigen.
Det er der ikke nogen af os, der kan.
Det, vi kan, og det, vi skal gøre, er at tage en drøftelse om, hvordan adoptionsområdet ser ud.
Er der nogle ting, vi kan gøre anderledes?
Det synes jeg er rigtig, rigtig fornuftigt at få vendt.
Jeg har ændret reglerne for Etiopien.
Jeg har lukket for det børnehjem, som der har været rigtig, rigtig meget debat om, og jeg kigger hele området grundigt igennem.
Det synes jeg vi i fællesskab skal løfte.
Men jeg synes også, vi i fællesskab skal blive enige om efterhånden at sige, at den her pige skal have lov at være i fred.
Vi er godt i gang med det.
Sidste år startede vi processen med, at jeg åbnede en camp, hvor vi havde inviteret en masse mennesker til at komme og sætte ting på dagsordenen.
Vi startede sådan en tendensanalyse, som Bindslev stod for, og det arbejde har løbet lige siden.
Derfor er vi også ved at være klar til meget snart at kunne præsentere arbejdet, og det glæder jeg mig naturligvis til, for det er enormt vigtigt, at vi får lavet en ny plan for handicapområdet.
Det er, så vidt jeg husker, over 10 år siden, at den sidste kom, så derfor er det jo et område, der har trængt til at blive gjort noget ved i rigtig lang tid, og derfor har vi også arbejdet rigtig, rigtig grundigt med det.
Det er vigtigt, at vi sender det signal, at vi integrerer det alle steder, og gør det rigtig, rigtig tydeligt, at selv om man er udfordret, at selv om man er et menneske, som har handicap, så er man selvfølgelig et menneske med lige værd, som vi som samfund skal gøre alt, hvad vi kan, for at hjælpe.
Hans Andersen (V), 2012-11-28:
Tak for det.
I weekenden kunne man i Berlingske Tidende læse en artikel om, at Danmark får for få mennesker med handicap i arbejde.
Den bygger på et studium, der viser, at beskæftigelsesprocenten for mennesker med handicap er 26 i Danmark.
Hvis man kigger til Sverige, kan man se, at den der er 50.
Formanden for Det Centrale Handicapråd, Tue Byskov, siger i artiklen: »Vi har tilsyneladende et system i dag, der mangler klart fokus, klart overblik og en klar prioritering. Jeg mener bestemt, der er plads til forbedringer.« Social- og integrationsministeren har jo ansvaret for at udarbejde en koordineret og helhedsorienteret handlingsplan på handicapområdet.
Der vil jeg bare spørge, om der er brug for at speede lidt op i processen.
Det her er jo nogle ret markante tal.
Så jeg vil spørge ministeren: Hvornår kan vi forvente, at en sådan handlingsplan ligger klar?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-11-28:
Jamen jeg opfatter ikke, at vi venter.
Jeg opfatter, at vi har respekt for den selvstyrelov, som vi alle sammen har været en del af.
Dansk Folkeparti var ikke så begejstret for den i sin tid.
Vi har respekt for de beslutninger, der er truffet.
Vi har respekt for de beslutninger, man har truffet i Grønland, og vi er sådan set parate til at indgå i et udvalg, hvis der måtte ønskes et sådant udvalg.
Men vi bliver nødt til at have respekt for, at initiativet naturligvis ligger i Grønland.
Og jeg udelukker ingenting.
Men min pointe er, at vi bliver nødt til at have respekt for de beslutninger, der er truffet, og derfor, som jeg også har sagt tidligere, vil vi selvfølgelig ved først givne lejlighed drøfte det her med landsstyreformanden, så det står helt klart, hvad de ønsker, og hvad det i givet fald er, vi kunne bistå med.
Søren Espersen (DF), 2012-11-28:
Altså, statsministeren siger, at der er truffet nogle beslutninger.
Grønlands landsstyre afventer at træffe nogle beslutninger i forhold til Kina, i forhold til de investeringer, som man fra kinesisk side er fuldstændig vild med at komme i gang med.
Det kan jeg godt forstå, for der er sikkert rigtig mange milliarder i det.
Det, jeg egentlig beder om, er, om ikke Danmark/Norden kunne komme ind som en medspiller eller rettere modspiller til de kinesiske interesser.
Man burde sige, at det altså også er i vores interesse, at nordisk ekspertise, nordisk arbejdskraft bliver brugt under ordnede forhold.
Man kunne forestille sig en arbejdssituation med respekt imellem arbejdsmarkedets parter osv.
En helt normal nordisk situation er det, jeg beder om vi skaber en mulighed for i stedet for bare på et eller andet tidspunkt i marts at vågne op en morgen og finde ud af, at nu har kineserne overtaget hele bulen.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-11-28:
Jeg har svært ved at se, at vi forsømmer at være omhyggelige og i rette tid.
Det her er et område, som vi løbende drøfter med grønlænderne.
Hver gang vi har lejlighed til at tale om de her ting, så taler vi naturligvis om de her ting.
Det, der er det enkle budskab, er, at vi sådan set er parate til at bistå med det, grønlænderne beder os om i den her sammenhæng, men vi skal også have respekt for de beslutninger, der er truffet i Grønland, de beslutninger, der vedrører selvstyret.
Derfor bliver vi nødt til at respektere, at initiativet til yderligere samarbejde ligger hos det grønlandske landsstyre.
Den respekt skal jo række til, når vi f.eks. snakker om råstofområdet, at selvstyret har kompetence på råstofområdet.
Hvem er vi så, hvis vi skulle stå og sige, at så skal vi også lige gøre sådan og sådan?
Der må vi have respekt for, at grønlænderne har påtaget sig kompetencen på det område.
Derfor bliver vi nødt til at lade landsstyret formulere deres ønsker til et samarbejde med Danmark.
Derfor kan jeg kun gentage, at vi må have respekt for de beslutninger, der er truffet.
Og budskabet er fuldstændig klart fra vores side, nemlig at vi synes, at det er en god idé med det udvalg, der er foreslået i den kronik, der også blev henvist til i det tidligere spørgsmål.
Vi synes, det er en god idé, og vi vil meget gerne deltage.
Søren Espersen (DF), 2012-11-28:
Jeg synes, at statsministeren kommer utrolig let om ved, at vi har nogle forpligtelser i Danmark, f.eks. i forhold til engagement af arbejdskraft i Grønland.
Statsministeren ved jo udmærket godt, at det med hensyn til arbejds- og opholdstilladelse er noget, der skal besluttes i Folketinget, hvis det er, at man f.eks. skal lukke op for store investeringer og store arbejdsstyrker fra Kina eller Sydkorea.
Derfor er vi allerede dybt involveret i det.
Vi kan jo i værste fald risikere, at der kommer en eller anden ansøgning fra Grønlands Landsting om, at Folketinget skal sanktionere alle de her nye storskalaprojekter, og så står vi midt i det.
Det kommer måske allerede inden jul, og det vil sige, at vi måske skal tage stilling til det allerede i januar måned.
Der synes jeg godt, at man kan være på forkant.
Fra Dansk Folkepartis side ønsker vi ikke en situation, hvor vi pludselig måske skal til at sige nej til noget, som er ordentligt og redeligt fra Grønlands side, men jeg ville hellere, at vi selv havde taget teten.
Vi ved, at der ligger problemer forude.
Vi ved, at der bliver problemer med skatteunddragelse af mange af de der kinesiske investeringsselskaber.
Der er dumping af lønninger, som vi ved vi skal forholde os til.
Der er sikkerhedspolitikken med et pludseligt kinesisk engagement i Arktis.
Så uanset hvad statsministeren siger, nemlig at vi er nødt til at vente, men at vi er parate og rede, hvis Grønland ønsker det, er vi dybt, dybt involverede i det allerede nu.
Det, jeg egentlig beder om, er rettidig omhu.
Det er det, jeg synes at statsministeren og regeringen fuldstændig forsømmer i den her sag.