Lene Espersen (KF), 2007-01-11:
Jeg vil også gerne indlede med at kvittere for den meget positive indstilling, der er til regeringens lovforslag sådan på det generelle plan.
Jeg er meget enig med de mange ordførere, der har rost Arvelovsudvalget og det utrolig flotte arbejde, som udvalget har præsteret.
Hvis man skal komme med nogle indledende bemærkninger, er det jo sådan en gammel vittighed, at familier kan enes om det meste, men når det drejer sig om arv, er det ofte noget, der giver anledning til meget ufred i en familie.
Derfor har det heller ikke været en enkel opgave for Arvelovsudvalget at komme med et forslag til en modernisering af lovgivningen, der, om man så må sige, skulle tilgodese alle parter på en fornuftig vis, men samtidig også tage hensyn til, at samfundsudviklingen har forandret sig på utrolig mange områder.
Familiemønstrene har forandret sig meget.
Der er både såkaldt halve og kvarte børn og de såkaldte børn på gule plader, og hvad ved jeg.
Der er mange forskellige betegnelser, kært barn har mange navne, men det korte af det lange er, at det traditionelle familiemønster har forandret sig utrolig meget, og derfor må lovgivningen også følge med tiden.
Jeg mener, at Arvelovsudvalget med forslaget, som mange ordførere har været inde på, i grundsubstansen har løst opgaven på fornem vis, og derfor følger regeringen også på de fleste af hovedområderne de forslag, som Arvelovsudvalget er kommet med.
Det gælder ikke mindst muligheden for at stille den efterlevende ægtefælle bedre; det tror jeg vi alle er enige om, ikke mindst i disse friværditider.
Der er det vigtigt for den ægtefælle, der er længstlevende, at man ikke skal gå fra hus og hjem, fordi børn af andet ægteskab og alle mulige andre skal have udtaget deres arv straks, ligesom jeg også synes og faktisk er meget enig med de mange ordførere, der har fremhævet det, i, at tiden også er kommet til at nedbringe den tvangsarv, der er til børnene.
Jeg synes, det er ret og rimeligt, at de personer, der har opbygget en formue, får større dispositionsret over, hvem der skal arve pengene.
Men jeg må også sige, at i den verden, vi lever i, og med økonomi, som er til rådighed for mange familier i Danmark i dag, synes jeg, at det er rimeligt, at hvis testator ønsker at efterlade pengene til en velgørende organisation eller andre, skal børnene ikke kunne forhindre det.
Der er stadig væk en tvangsarv, men jeg synes, at det er fint som et grundprincip, at de, der skaber formuerne, også bestemmer, hvem der efterfølgende skal have formuerne.
Så vil jeg sige, at selv om det er et alvorligt emne, kunne jeg jo ikke lade være med at trække på smilebåndet, ikke mindst her til sidst, da fru Line Barfod fremhævede, at lovforslaget her jo nærmest kræver, at folk skal holde sig i live i hvert fald i 2 år, hvis de er ugift samlevende.
Bl.a. fru Lissa Mathiasen og fru Elisabeth Arnold har også peget på, at regeringen netop på det her punkt ikke fuldt ud har fulgt Arvelovsudvalgets indstilling.
Jeg synes, vi i bemærkningerne har redegjort ret grundigt for, hvad det er for overvejelser, vi har gjort os, og jeg vil sige, at jeg ikke er immun over for de gode argumenter, ordførerne har fremført her i salen.
Der er mange mennesker, der lever som ugift samlevende i dag af den ene eller den anden årsag, og som ikke ønsker at gifte sig, og vi ønsker at give dem en form for beskyttelse.
Regeringen har så efter meget grundige overvejelser valgt at nå frem til, at vi ikke synes, at man pr. automatik skal have en legal arveret.
Vi synes stadig væk, der er forskel på folk, der, om man så må sige, gifter sig eller lever i registreret partnerskab og dermed også forpligter sig til en form for formuefællesskab, og dem, der lever papirløst sammen og så måske ønsker at holde deres økonomier fuldstændig adskilt.
For den gruppe, der ikke ønsker at sammenblande økonomierne, ville en legal arveret jo betyde, at man så skulle til at foretage sig en aktiv handling for at undgå, at ens samlever skulle arve en.
Jeg erkender, at det her ikke er nemt.
Jeg er ikke skråsikker og vil sige, at der ikke er noget at komme efter her, eller at det er meget, meget nemt.
Jeg synes faktisk, det har været svært at finde ud af, hvad der er den rigtige vej at gå.
Og man kan jo altid diskutere: Er en 2-års-regel rimelig?
Man kan opstille mange scenarier, men jeg tror, at for de andre, der står til at arve, vil det måske virke urimeligt, at to mennesker flytter sammen, og efter 2 uger er det så den nye samlevende, der sætter sig på det hele, hvis kæresten dør.
Her er der også lidt dialektik.
Men jeg har dog den gode nyhed, at man stadig væk har en mulighed for at tilgodese hinanden, fordi man kan lave et gensidigt begunstigende testamente.
Det betyder altså i det eksempel, fru Lissa Mathiasens kom med, at hvis man har nogle frie penge – altså det, der i princippet ville være en fri arv – og køber et hus sammen, kan man sådan set sikre hinanden ad den vej, indtil de 2 år er gået.
Der syntes jeg, det ville være lidt ærgerligt, hvis den ene så efter 2 år og 1 dag desværre gik bort og man ikke lige havde nået at være nede at få etableret det testamente.
Så derfor har vi valgt at sige, at man sådan set kan etablere det straks, og så træder det bare i kraft efter 2 år som en slags ekstra service.
Men jeg vil sige, at jeg selvfølgelig meget gerne besvarer spørgsmål om det, også om 2-årsgrænsen, men jeg synes, at vi på mange måder har forsøgt at ramme sådan en balance i det her, hvor vi tilgodeser de mange forskellige hensyn, der er at tage, når det drejer sig om arv.
Det er jo som sagt noget, mange kan blive meget uenige om.
SF havde nogle spørgsmål om det mere skattetekniske, og dem tror jeg jeg vil afholde mig fra at komme med alt for klare svar på nu; det må vi afklare under udvalgsbehandlingen.
Men jeg vil i hvert fald meget gerne takke for den positive tilgang, der er til lovforslaget, og afslutte med at sige, at jeg synes, at det er en rigtig god idé, at vi måske også under udvalgsbehandlingen drøfter, hvordan informationskampagnen efterfølgende skal være.
Der er ingen tvivl om, at det her er noget, der vedrører alle borgere i dette land.
Det er noget, man går meget op i, og derfor tror jeg også, det er meget vigtigt, at folk i hvert fald kender de nye regler, når de på et tidspunkt forhåbentlig er vedtaget af Folketinget, så de ikke føler sig snydt, fordi de ikke vidste, hvad de nye regler betød.
Det medvirker jeg meget gerne til.