Lars Barfoed (KF), 2011-05-19:
Med det beslutningsforslag, vi nu skal behandle, og i øvrigt også med den behandling, vi skal have af forespørgsel nr. F 27 senere på dagen, ja, der behandler vi faktisk et meget vigtigt tema, nemlig hele spørgsmålet om at sikre et tilstrækkeligt værn mod, at borgerne udsættes for chikane i form af f.eks. trusler, vold, hærværk m.v. på grund af deres religiøse tilhørsforhold eller deres politiske ståsted eller på grund af deres seksualitet eller handicap m.v.
Med dette beslutningsforslag lægges op til forskellige tiltag i form af bl.a. en taskforce hos Rigspolitiet, bedre afdækning af motivet bag forbrydelser og en bedre registrering af den form for forbrydelse, der her er tale om, de såkaldte hadforbrydelser.
Som forslagsstillerne selv er inde på, er beslutningsforslaget jo identisk – stort set i hvert fald – med beslutningsforslag nr. B 50, som vi behandlede i sidste samling, og derfor tror jeg heller ikke, det kommer bag på nogen, at regeringen, ligesom sidst vi behandlede forslaget, ikke kan støtte det.
Og jeg vil lige om lidt komme ind på, hvorfor regeringen så ikke kan støtte dette beslutningsforslag, men først vil jeg gerne slå fast, at det er et grundlæggende princip i det danske samfund, at ingen må udsættes for forskelsbehandling eller forbrydelser på grund af deres etniske tilhørsforhold, tro, politisk overbevisning, seksuelle orientering eller lignende.
Og derfor er det naturligvis fuldstændig uacceptabelt, når nogen bliver udsat for disse hadforbrydelser.
Regeringen har derfor også i de senere år iværksat en lang række tiltag med henblik på at sikre en hårdere straf for den slags forbrydelser og med henblik på, at myndighederne har den fornødne opmærksomhed på disse forbrydelser.
Første del af beslutningsforslaget pålægger jo regeringen at sikre, at politiet indskærpes pligten til at undersøge motivet i forbindelse med potentielle hadforbrydelser.
Som også min forgænger gjorde rede for i forbindelse med behandlingen af beslutningsforslag nr. B 50 i sidste folketingssamling, har regeringen allerede iværksat en række tiltag, som skal styrke politiets indsats over for netop hadforbrydelser.
I dette sagsstyringssystem får man et særligt felt til registrering af mulige hadforbrydelser, og det felt skal være med til at sikre, at hver enkelt sagsbehandler hos politiet og anklagemyndigheden husker at overveje, om gerningen har et særligt motiv og eventuelt udgør en hadforbrydelse.
Det er også i en meddelelse fra Rigsadvokaten til anklagemyndigheden udtrykkeligt fastsat, at anklagemyndigheden, hvis der er grundlag for det, under en straffesag skal fremhæve omstændigheder, der taler for, at der er begået en hadforbrydelse, og dermed omstændigheder, som kan begrunde en skærpet straf efter bestemmelsen i straffelovens § 81, nr. 6.
Så der er altså allerede i dag en række tiltag, der skal sikre, at både politiet og anklagemyndigheden er opmærksomme på mulige hadforbrydelser.
Men selvfølgelig er det vigtigt konstant at være opmærksom på, om der bør gøres mere.
Det er også grunden til, at jeg i november sidste år rettede henvendelse til Rigsadvokaten og bad Rigsadvokaten om at sikre, at man hos anklagemyndigheden fortsat har fokus på hadforbrydelser.
I den forbindelse har jeg også anmodet Rigsadvokaten om at overveje behovet for yderligere tiltag på området, herunder hvordan der sikres en fuld opmærksomhed på netop straffelovens § 81, nr. 6.
Jeg forventer, at Rigsadvokatens overvejelser er færdiggjort, så resultatet foreligger senest den 1. juli i år.
Forslagsstillerne foreslår i lighed med sidste år også, at der bliver oprettet en særlig taskforce under Rigspolitiet, som orienteres og om nødvendigt inddrages i alle tilfælde, hvor der muligvis er tale om hadforbrydelser.
En central forankring af et sagsområde kan nogle gange være en god idé, når der tales om sådan nogle mere komplekse former for kriminalitet; det kan være menneskehandel eller økonomisk kriminalitet, hvor en særlig politifaglig ekspertise kan være afgørende for efterforskningen.
Hadforbrydelser kan imidlertid give sig udtryk i en lang række forskellige forbrydelser, som har det tilfælles, at de er motiveret af offerets etniske oprindelse, seksuelle orientering m.v.
Der kan være tale om f.eks. vold, hærværk eller trusler, hvis håndtering jo ikke kræver nogen særlig politifaglig ekspertise, men som fuldt ud kan håndteres lokalt af politi og anklagemyndighed.
På den baggrund er det altså regeringens opfattelse, at indsatsen mod hadforbrydelser bør forblive forankret og integreret i de enkelte politikredse, og derfor kan regeringen fortsat ikke støtte, at der oprettes en sådan særlig taskforce under Rigspolitiet.
Beslutningsforslaget indeholder så også et forslag om en forbedret registrering af hadforbrydelser, og der foreslås i den forbindelse, at der oprettes registre over alle hadforbrydelser.
Formålet er at få et mere præcist billede af omfanget og karakteren af hadforbrydelser.
Regeringen anerkender naturligvis vigtigheden af, at der indsamles så meget information som muligt om hadforbrydelser.
Men jeg synes dog også, at det er vigtigt at holde sig for øje, at en egentlig politiindsats ikke bliver overskygget af nye registrerings- og indberetningsordninger ved siden af de ordninger, vi allerede har.
I den forbindelse vil jeg pege på, at Politiets Efterretningstjeneste allerede i dag kortlægger omfanget og karakteren af hadforbrydelser i den såkaldte årlige RACI-rapport, og denne rapport udarbejdes for at sikre overblik over udviklingen på området, så der i tide kan sættes ind over for negative tendenser.
RACI-rapporten bygger på en ordning, hvor alle kriminelle forhold med mulig ekstremistisk baggrund bliver registreret af PET, altså af Politiets Efterretningstjeneste.
Ordningen har siden 2009 omfattet alle forhold med ekstremistisk baggrund, herunder forhold, som er motiveret af spørgsmål vedrørende race, tro, politik eller seksuel orientering.
Hvor der før gjaldt en indberetningsordning for politikredsene, har PET siden 2009 selv indhentet oplysninger direkte fra politiets sagsstyringssystem.
Formålet med det er at sikre en så høj grad af ensartethed som muligt, og ordningen vil dermed også give et mere dækkende og mere nuanceret billede af hadforbrydelser i Danmark.
Der eksisterer altså allerede en ordning, hvorefter hadforbrydelser registreres centralt hos politiet, og som er blevet forbedret og udvidet i de seneste år.
Regeringen skal efter forslaget også have pligt til undersøge en model for, hvordan man kan styrke rådgivningen og vejledningen af personer, som udsættes for hadforbrydelser, herunder i samarbejde med relevante organisationer.
Formålet er at sikre en højere grad af indrapportering af hadforbrydelser.
Det kan meget vel være sådan, at et stort antal hadforbrydelser ikke anmeldes til politiet.
Bl.a. for at få belyst, hvorfor politiet så forholdsvis sjældent registrerer hadforbrydelser, bevilgede Justitsministeriets forskningspulje forrige år midler til, at Institut for Menneskerettigheder kunne udarbejde en udredning.
Denne udredning er offentliggjort tidligere i år, og den indeholder en række anbefalinger.
En af disse anbefalinger er, at der bør gøres en indsats for at fremme anmeldelse af hadforbrydelser.
I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve, at politiet har igangsat forskellige tiltag, som bl.a. skal sikre, at hadforbrydelser enten af den forurettede eller af eventuelle vidner bliver meldt til politiet.
Vi har jo alle sammen et ansvar for at sige fra, hvis vi oplever, at medborgere bliver udsat for hadforbrydelser, og ofrene skal vide, at politiet og det øvrige samfund tager sådan nogle sager alvorligt.
Derfor er det også vigtigt, at vi alle sammen netop påtager os det ansvar.
I august 2010 indledte Københavns Politi i samarbejde med Institut for Menneskerettigheder og Københavns og Frederiksberg Kommuner kampagnen »Stop Hadforbrydelser«.
Formålet er at skabe opmærksomhed omkring hadforbrydelser og at få ofre og vidner til at anmelde hadforbrydelser til politiet.
Kampagnen består af en lang række tiltag, herunder en plakatkampagne, temaundervisning i kommunernes 8. klasser, en Facebookgruppe og en hjemmeside med oplysninger om hadforbrydelser.
I forlængelse af kampagnen »Stop Hadforbrydelser« vil Politiets Efterretningstjeneste i samarbejde med andre centrale aktører opsamle, evaluere og bearbejde erfaringerne fra kampagnen med henblik på at udbrede erfaringerne til alle politikredse.
Projektet skal altså bl.a. bidrage til at udbygge dialogen mellem politiet, lokale myndigheder og ngo'er samt ofre for hadforbrydelser.
Projektet skal samtidig medvirke til at styrke politikredsenes indsats med henblik på at registrere, forebygge og efterforske hadforbrydelser.
Så kan jeg også nævne, at regeringen i juli 2010 fremlagde en ny handlingsplan om etnisk ligebehandling og respekt for den enkelte.
Handlingsplanen har bl.a. fokus på at styrke mulige ofres kendskab til deres rettigheder og klagemuligheder, og det fremgår således, at der skal skabes mulighed for, at personer, der føler sig udsat for diskrimination på grund af deres etniske oprindelse, kan få hjælp på deres lokale medborgercenter.
Der er altså allerede iværksat en række initiativer, som har til formål at rådgive og vejlede både potentielle ofre for hadforbrydelser og også befolkningen som sådan om hadforbrydelser, herunder mulighederne for at anmelde dem.
Beslutningsforslaget indeholder et forslag om, at der gives mulighed for, at sager om hadforbrydelser som supplement til domstolsbehandling behandles i et konfliktråd.
Så på dette punkt lægger beslutningsforslaget altså heller ikke op til noget nyt.
Ifølge beslutningsforslaget pålægges regeringen at fremsætte et lovforslag, så offerets køn, alder eller handicap tilføjes til straffelovens § 81, nr. 6, om forhold, som i almindelighed kan tillægges skærpende vægt ved strafudmålingen.
I den forbindelse kan jeg oplyse, at en fortolkning af straffelovens § 81, nr. 6, med baggrund i bestemmelsens forarbejder medfører, at bestemmelsen allerede omfatter transkønnede, selv om det ikke særskilt er nævnt i bestemmelsen.
Så for mig at se tilføjer forslaget ikke nogen reel ændring på dette punkt.
I øvrigt kan jeg om spørgsmålet om rækkevidden af § 81, nr. 6, også henvise til min besvarelse af spørgsmål nr. 2 og 7, som Retsudvalget stillede i forbindelse med udvalgsbehandlingen af B 50 i sidste samling.
Straffelovens § 81, nr. 6, omfatter ikke alder og handicap, men hvis motivet for en forbrydelse har baggrund i offerets alder eller handicap, vil dette kunne tillægges betydning i medfør af straffelovens paragraf 81, nr. 11. Ifølge den bestemmelse skal det indgå som en skærpende omstændighed, at gerningsmanden har udnyttet forurettedes værgeløse tilstand, og en sådan tilstand kan f.eks. foreligge på grund af høj eller lav alder eller handicap.
Straffeloven giver altså allerede i dag mulighed for at lægge vægt på, at en forbrydelse er motiveret i offerets alder eller handicap.
Derfor er det fortsat regeringens opfattelse, at der ikke er behov for at ændre bestemmelsen som foreslået.
Forslagsstillerne ønsker som det sidste element i beslutningsforslaget, at der udarbejdes materiale til, at man i folkeskolen diskuterer opfattelser af køn, seksualitet og etnicitet ud fra et diskriminationsog ligestillingsperspektiv.
Jeg vil gerne slå fast, at oplysning, information og diskussion uden tvivl er et af de mest effektive midler til at opnå en større tolerance og bekæmpe diskrimination og fordomme i vores samfund.
Jo tidligere, vi sætter ind med den indsats, jo bedre.
I den forbindelse kan jeg oplyse, at Undervisningsministeriet allerede i 2006 udgav materialet »Undervisning i demokrati« til grundskoler og ungdomsuddannelser.
Materialet omhandler emner som grundlæggende demokratiske værdier og ekstremisme og anvendes af både grundskoler og ungdomsuddannelser.
Det materiale henvender sig til elever og lærere på 4.-6. klassetrin og er lagt ud til fri afbenyttelse på Danmarks Undervisningsportal.
Derudover kan jeg nævne, at regeringen på baggrund af regeringens handlingsplan om etnisk ligebehandling og respekt for den enkelte, som jeg allerede har omtalt, i samarbejde med dansk Institut for Internationale Studier er i gang med at videreudvikle og fremme anvendelsen af eksisterende undervisningsmaterialer om bl.a. racisme og diskrimination.
Så jeg skal bare kort sammenfatte her til sidst, at det er regeringens opfattelse, at det er en grundlæggende rettighed i det danske samfund, at man ikke udsættes for forbrydelser på grund af ens etniske tilhørsforhold eller seksuelle orientering.
Og regeringen tager bekæmpelsen af hadforbrydelser meget alvorligt.
Regeringen kan imidlertid ikke støtte beslutningsforslaget; ikke fordi regeringen grundlæggende er uenig med forslagsstillerne om, hvad der skal til for at bekæmpe hadforbrydelser – tværtimod, kan man næsten sige – men fordi regeringen allerede har taget en lang række initiativer på området, der dækker langt de fleste af de forslag, som er indeholdt i beslutningsforslaget.