René Christensen (DF), 2012-04-13:
Så står vi her med forslaget om randzonerne.
Jeg skal starte med at sige, at Dansk Folkeparti er en del af aftalen om »Grøn Vækst«.
Dansk Folkeparti har stemt for, at vi skulle have randzoner.
Vi har i hvert fald været med til at sige ja til det i forbindelse med aftalen om »Grøn Vækst«.
Hvorfor har vi så det?
Og hvorfor er vi så kritiske over for det forslag, der ligger her?
Det er vi, fordi de to forslag er vidt forskellige.
Det, der var i »Grøn Vækst«, var, at vi skulle have en kvælstofreduktion på 19.000 t.
Det var en politisk beslutning.
Så kiggede vi ned i værktøjskassen, og så var der ikke så meget værktøj at tage af i værktøjskassen.
Hvad var det så for nogle værktøjer, vi skulle bruge?
Der kører nu en del forsøg med våde enge, der kører nogle forsøg med rodzoneanlæg, der kører nogle forsøg med drænfiltre, og der er mange andre ting, der kører derude.
Men resultaterne af, hvordan forsøgene kommer til at give en reduktion af vores kvælstofudledning, er endnu ikke kommet.
Derfor har Dansk Folkeparti sagt ja til, at vi etablerer randzoner, for det er det værktøj, vi kan se virker på den korte bane.
Dansk Folkeparti kæmpede også for, at vi skulle have mulighed for at have energiafgrøder i randzonerne.
Det kæmpede vi for, for når man har de her arealer, må vi bare sige, at energipil er et fantastisk redskab til at optage kvælstof.
Det skal dog siges, at vi er helt enige i, at vi ikke vil have alleer på en 8-10 m dernedad med energipil eller andet.
Derfor kan man kun plante – ifølge det forslag, som vi ville have sagt ja til – i forhold til de bagvedliggende arealer, altså at man også har energipil på det bagvedliggende areal.
Det var det, der lå i det.
Vi er meget kede af, at man har taget det ud.
Vi så gerne, at landbruget kunne være energileverandører.
Vi så gerne, at der blev plantet noget på de her arealer, som både gavner vores energiforsyning og samtidig gavner miljøet.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at man tager det ud.
Vi skal have trampestier, vi skal have motionsstier, og vi skal have et dejligt område, hvor vi kan færdes.
Det er jo sådan set en positiv tankegang hos ministeren, at hun siger, at det er det, man gerne vil have.
Men vi har sat de andre ting i gang for at finde ud af, hvordan vi bedst muligt når vores miljømål, og hvordan vi bedst muligt udnytter vores landbrugsjord.
Vi ved alle sammen, at vi om få år står i en situation med menneskeheden, der vokser og vokser, og at vi skal levere alle de fødevarer, vi overhovedet kan komme i nærheden af, og det skal selvfølgelig foregå på en bæredygtig måde.
Det kan vi nok godt gøre med andre redskaber på en bæredygtig måde uden at have randzonerne.
Jeg har ikke oplevet et eneste menneske stå ude på pladsen og sige, at der skal være adgang til randzonerne – ikke et eneste.
Men tro mig: hvis vi om 5-10 år står og skal rulle det her tilbage, vil der være fyldt mennesker herude, der siger: Nu tager I den sti, hvor vi plejer at løbe og cykle, og nu laver I vores fritidsliv helt om.
Vi vil have de her randzoner.
Og så er det pludselig en fuldstændig umulig politisk sag at rulle det her tilbage.
Derfor har jeg også spurgt ministeren, om hun vil rulle det her tilbage, hvis der kommer bedre muligheder for at nå vores miljømål.
Men tro mig, det bliver meget vanskeligt.
Vi står med nogle landmænd, som har været ude at købe noget jord.
Nogle har givet op til 280.000 kr. pr. hektar for den her landbrugsjord, fordi de gerne vil drive en virksomhed og gerne vil producere nogle kvalitetsfødevarer og skabe noget eksport til glæde for fællesskabet.
Nu kommer vi så ind politisk og siger, at vi tager nogle af de arealer.
Det var vi sådan set enige i, men ministeren fjerner dem jo for bestandig, for det her bliver aldrig rullet tilbage, når der først bliver en folkelig opstand imod at rulle det tilbage – aldrig.
Og så har ministeren altså eksproprieret den her jord.
Hvis ministeren vil lave trampestier og cykelstier, hvor folk kan cykle på mountainbike, er det jo fint nok, men så må ministeren gå i dialog med de her landmænd, og så må ministeren betale den pris, det koster, og så må ministeren købe den her jord af de landmænd og lave sine trampestier derude.
Det kan jo være positivt nok.
Jeg er enig i, at vi kan lave det for miljøets skyld, men så skal der ikke være offentlig adgang, for så er det en permanent løsning, og så har den her sag fuldstændig ændret karakter.
Så drejer det her sig ikke om en miljødagsorden, men om noget helt andet, nemlig at man eksproprierer noget jord og får en miljøgevinst, men samtidig har man en politisk holdning om, at vi skal have nogle flere naturstier, hvor mennesker kan færdes.
Det er fair nok.
Men man vil ikke betale for det.
Man vil give en kompensation, som ordføreren for Socialdemokratiet ikke en gang kan sige, hvad er.
De tal, jeg har hørt, drejer sig om, at det er omkring 2.600 kr. for de arealer, der kan dyrkes, og så må man sige, at 2.600 kr. for et areal, som landmændene har givet de her høje priser for rundtomkring i landet, ikke er meget.
Der er selvfølgelig nogle, der synes, at den her kompensation kan være udmærket, mens der er andre, der synes, at den her kompensation er meget, meget dårlig, fordi de har en landbrugsjord, der er meget frugtbar.
Jeg synes, det er ærgerligt, at ministeren ikke går mere op i miljømålene end i at lave trampestier og cykelstier.