Eigil Andersen (SF), 2010-05-28:
I denne uge er det desværre blevet kraftigt understreget, at regeringen og Dansk Folkeparti vil ramme svage grupper i det danske samfund.
Først og fremmest vil man fra borgerlig side ramme arbejdsløse, der i forvejen har fået et hårdt slag, ved at de er blevet fyret.
De har mistet deres job, deres funktion i samfundet, de har mistet fællesskabet med kollegaerne, og når man skal leve af dagpenge, så udgør de i mange tilfælde kun 60 pct. af den indtægt, som man tidligere har fået som løn, så de har også økonomiske problemer.
Arbejdsløse er derfor mennesker, der desværre i forvejen billedlig talt ligger ned, og det, som regeringen gør med sit udspil i den her uge, er så, at man også træder på disse medmennesker, som altså i forvejen ligger ned, ved at man vil halvere deres dagpengeperiode.
Arbejdsskadede er så en anden udsat gruppe.
Det er dem, som dagens lovforslag handler om, og som man vil behandle på samme dårlige måde.
De arbejdsskadedes arbejdsgivere har ikke sørget for, at arbejdspladsen er sikker og sund, og derfor er de lønmodtagere så enten blevet ramt af en ulykke, eller de har fået en meget alvorlig erhvervssygdom.
For nogle medfører det, at de aldrig kommer i arbejde igen, at de bliver stødt ud af arbejdsmarkedet på grund af et dårligt arbejdsmiljø, der som nævnt er arbejdsgiverens ansvar.
Alle ved, som den foregående ordfører også nævnte, at vi har fået en skattereform, hvor mellemskatten er væk.
Man skulle jo så tro, at en sådan skattereform også skulle gælde for arbejdsskadede.
Folk med løbende arbejdsskadeerstatninger ville så i praksis få lidt flere penge til rådighed, og så skulle de erstatninger, der udbetales som engangsbeløb, forhøjes tilsvarende efter det system, der er – såre naturligt.
Et eksempel er, at hvis man har en årsløn på 200.000 kr. og man desværre kommer ud for et erhvervsevnetab på 50 pct., så ville erstatningen som engangsbeløb med uændrede regler skulle forhøjes med 73.000 kr.
Men nej, det vil regeringen ikke gøre.
Den laver forskellige forringelser, så erstatningen kun bliver forhøjet med 18.000 kr.
I øvrigt gælder det så, at det for dem med de laveste indtægter, som ikke betaler mellemskat, ender med, at der bliver tale om et decideret minus i forhold til den hidtidige situation.
Hvad er konklusionen på det her?
Konklusionen er, at regeringen og Dansk Folkeparti hugger penge, som de arbejdsskadede har et naturligt krav på at få.
Hvorfor gør man det?
Det gør man, fordi man fra borgerlig side ikke er solidarisk med de arbejdsskadede, men er solidarisk med arbejdsgiverne.
Arbejdsgiverne skulle nemlig, som hr. Lennart Damsbo-Andersen var inde på,
have betalt en forøget arbejdsskadeforsikring, som ville koste 150 mio. kr. om året, hvis man var fortsat med de nuværende regler.
Man kan selvfølgelig også godt sige – det kan jeg også godt se – at den forøgede udgift for de danske virksomheder måske ikke er det bedste at komme med i en krisetid som den, de danske virksomheder har for øjeblikket.
Men hvad burde regeringen så have gjort?
Den burde jo så gennem sin skattereform, som er årsagen til det her, have fremskaffet 150 mio. kr., som den kunne have brugt som kompensation til arbejdsgiverne, sådan at man kunne køre videre med de nuværende arbejdsskadeforsikringsregler.
Det ville have været den rigtige løsning.
Men det gør man ikke.
Nu tager man i stedet pengene fra de arbejdsskadede, og det må jeg da sige jeg er meget forarget over.
Det er fuldstændig urimeligt.
Men som nævnt er det i klar forlængelse af den linje, man for øjeblikket fører over for bl.a. arbejdsløse.
Jeg kan da godt forstå, at folk vender sig mod en sådan asocial politik, og derfor forstår jeg da også godt, at dagens meningsmålinger viser, at oppositionen har fået et kæmpe flertal.
Dem, der er særlig interesseret i det her emne, arbejdsskadeforsikring og den dårlige lovgivning, der er på vej, vil jeg meget opfordre til at læse beskæftigelsesministerens svar på vores spørgsmål nr. 4 og nr. 29, som vi har fået optrykt i betænkningen til lovforslaget.
Her kan man simpelt hen i tabelform se, hvor mange penge de arbejdsskadede går glip af, og det er to tabeller, som jeg må sige viser en skammelig politik.
Afslutningsvis vil jeg også fremhæve, at det har været en meget særpræget oplevelse at behandle det her lovforslag.
Regeringen har haft et helt år, siden den vedtog sin skattereform, til at forberede det i.
Alligevel kommer lovforslaget her i allersidste øjeblik.
Høringsfristen for de organisationer, som det blev sendt til, var helt nede på 5 dage – 5 dage, hvoraf de to var en weekend.
Sådan kan man altså ikke arrangere en ordentlig, demokratisk høringsproces.
Det er fuldstændig urimeligt og meget amatøragtigt, at det kommer så sent, når man har haft så lang tid at forberede det i.
Generelt må jeg også med hensyn til de beskrivelser, der er lavet af, hvad det her lovforslag går ud på, sige, at regeringen har lagt et stort røgslør ud for, hvad det egentlig går ud på.
Men heldigvis er det lykkedes at trænge igennem de uklare beskrivelser og finde ind til kernen af, hvad det handler om, og som jeg har beskrevet, er det ikke noget kønt syn, der åbenbares, når man finder ud af, hvad det i virkeligheden går ud på.
Og jeg må sige, at det er mig en stor, stor gåde, at Dansk Folkeparti på den her måde vil medvirke til at ramme en udsat gruppe som de arbejdsskadede.
Jeg er sikker på, at der er mange arbejdsskadede i Danmark, som vil blive dybt rystet over, at Dansk Folkeparti svigter dem på den facon.