Christian Friis Bach (RV), 2012-05-29:
Det er en stor fornøjelse for mig at kunne fremlægge den nye strategi for Danmarks udviklingssamarbejde, »Retten til et bedre liv«, og en endnu større fornøjelse at kunne gøre det, samme dag som forslag til lov om internationalt udviklingssamarbejde er blevet enstemmigt vedtaget.
Samlet er loven og strategien et stærkt og nyt fundament for et slagkraftigt dansk udviklingssamarbejde.
Samlet er loven og den nye strategi en offensiv forandring af Danmarks udviklingspolitik tilpasset globale udfordringer, der sikrer en åben og ansvarlig forvaltning af udviklingssamarbejdet,
sikrer, at vi leverer solide resultater og fastholder den folkelige opbakning både herhjemme og i de lande, som vi samarbejder med.
Hovedbudskabet i den nye strategi er, at fattigdommen skal bekæmpes gennem fremme af menneskerettigheder og sikring af økonomisk vækst.
Fattigdom har ringere vilkår i lande, hvor menneskerettighederne og de demokratiske spilleregler respekteres, og hvor fattige mennesker bliver rustet til selv at kæmpe mod fattigdommen og for menneskerettighederne.
Respekt for menneskerettigheder og demokrati og udvikling hænger derfor uløseligt sammen.
Det giver stabilitet og også de bedste langsigtede vilkår for økonomisk vækst.
Derfor sætter vi menneskerettighederne i centrum for bekæmpelsen af fattigdommen.
Vi skal kæmpe for frihedsrettighederne, ytringsfriheden, forsamlingsfriheden og foreningsfriheden.
Når vi arbejder for kvinder, mænd, piger og drenges ret til at ytre sig, organisere sig, deltage i udviklingen af deres samfund, fordeler vi magt og indflydelse til langt flere.
Når vi sikrer kvinder lige rettigheder og muligheder, fordeler vi indflydelsen til langt flere.
Men vi skal også erkende, at frihedsrettighederne ikke kan stå alene.
Vi skal derfor også arbejde for retten til mad, retten til at gå i skole, retten til basale sundhedsydelser.
Gør vi det, sikrer vi, at velstanden og velfærden fordeles til langt flere.
Ytringsfriheden er ikke meget værd, hvis man ikke kan læse og skrive, og børn lærer ikke at læse, hvis de konstant er sultne.
Det er det, der menes med, at menneskerettighederne er udelelige og gensidigt afhængige.
De forstærker hinanden, og de er alle sammen med til at fordele og fremme velfærd, velstand og værdighed.
Indsatsen for menneskerettighederne styrker derfor kampen mod fattigdom.
Det er samtidig klart, at bekæmpelse af fattigdom og sikring af menneskerettigheder kræver solid økonomisk vækst over mange år.
Det er ikke et spørgsmål om bare at fordele kagen mere ligeligt; vi skal også gøre kagen større.
Det koster at sende børn i skole, det koster at opbygge sundhedssystemer, sikre rent drikkevand og bygge veje.
Væksten skal derfor skabe flere arbejdspladser, ikke mindst til unge, hvis det skal føre til en varig reduktion af fattigdommen.
En indsats for unge er også med til at mindske spændinger og forebygge konflikter.
På trods af høj vækst i mange lande har de fattige ikke altid fået del i væksten, og derfor skal vi arbejde for en bæredygtig og inklusiv vækst drevet af den private sektor, men hvor den offentlige sektor sikrer de rigtige rammebetingelser, så væksten kommer alle til gode.
Økonomisk vækst og skabelse af arbejdspladser har høj prioritet i verdens fattige lande.
Det er bærende elementer i strategien.
Udviklingssamarbejdet skal først og fremmest være til gavn for de millioner af fattige kvinder, mænd og børn, der lever i udviklingslandene.
Men udviklingssamarbejdet er også en investering, der er til gavn for Danmark.
Det skal vi stå ved.
Det er en investering i fred og færre flygtninge, i kampen mod klimaforandringer og andre globale udfordringer, i øget vækst, i flere arbejdspladser og i flere muligheder – også i Danmark og i Europa.
En aktiv udenrigspolitik med udviklingssamarbejdet som et centralt element giver samtidig Danmark indflydelse.
Det baner vejen for danske virksomheder, for danske muligheder.
Det ser vi allerede i lande som Vietnam og Kenya.
Mange års støtte til rammebetingelser for erhvervslivet og overførsel af viden og teknologi til lokale virksomheder har skabt grundlaget for, at danske virksomheder nu kan etablere partnerskaber.
De kan investere, de handler, og de får del i de høje vækstrater, vi heldigvis ser i en række af de lande, Danmark samarbejder med.
For den gode nyhed er jo netop, at der bliver færre og færre fattige.
Der er rivende økonomisk vækst i mange lande i både Afrika, Asien og Latinamerika, men det positive billede fortæller ikke hele historien.
I Afrika lever næsten hvert andet menneske for mindre end 8 kr. om dagen, og 1,5 milliarder mennesker bor i lande, hvor staten er skrøbelig eller næsten helt brudt sammen, i områder ramt af tørke, klimaforandring og konflikt.
Danmark skal fortsat have et stærkt udviklingspolitisk engagement, og hovedfokus skal være i Afrika og i stigende grad i skrøbelige stater, som er længst fra at nå bare ét af FN's 2015-mål.
Det er der, der er mest brug for os.
Danmarks udviklingssamarbejde skal basere sig på en rettighedsbaseret tilgang til udvikling.
Det betyder, at vi tager udgangspunkt i det brede sæt af menneskerettigheder, vi flytter udviklingssamarbejdets fokus fra velgørenhed til rettighed, og vi indgår en kontrakt med verdens fattige lande, hvor vi arbejder sammen med regeringer, civilsamfund og den private sektor om at indfri de grundlæggende menneskerettigheder.
Det betyder også, at vi skal undgå at gøre os til dommere over, hvilke rettigheder der er mere værd end andre.
Hvad betyder det i praksis?
Jeg vil gerne give et eksempel.
Under et besøg i Kenya besøgte jeg en lokal sundhedsklinik.
Der var nogle behandlinger gratis og andre kostede noget, men der var åbenhed om, hvad de kostede, for det stod på et skilt på klinikkens dør.
Den åbenhed gør det gennemskueligt for patienterne, borgerne, hvilke behandlinger de har ret til, og hvad de koster, og det sikrer, at de ikke betaler mere, end de skal.
Det er også en åbenhed, der sikrer alle lige adgang til sundhedsydelserne.
Der kan ikke gøres forskel, vi undgår diskrimination.
Når vi arbejder for åbenhed og adgang til information, arbejder vi derfor for, at borgerne selv kan stille krav, selv kan kræve deres ret.
I den her landsby var der så også en sundhedskomité, og den sikrede, at de lokale borgere kunne gå i dialog med læger og sygeplejersker.
De kunne klage, hvis patienterne ikke fik det, de skulle, og de kunne sikre, at pengene fra regeringen til sundhedsklinikken nåede frem.
De var altså med til at holde myndighederne ansvarlige.
Men vi skal være realistiske.
Det er det lange seje træk for menneskerettighederne, der tæller.
Her skal vi prioritere, og vi skal anerkende, at særlig de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder ofte kun indfries gradvis.
De forudsætter, at der er politisk vilje, kapacitet og ressourcer.
På den anden side er det også klart, at vedvarende menneskerettighedskrænkelser skal få konsekvenser for den måde, vi samarbejder på.
Vi skal være parat til at sige fra.
Men vi kan ikke på forhånd sige, hvornår, hvis og hvordan vi trækker os.
Vi skal også prioritere, og vi kan ikke gøre det hele overalt.
Her skal vi bygge på partnerskaber med landene selv, med andre udviklingspartnere, med det multilaterale system, med folkelige organisationer, med den private sektor og med de nye vækstøkonomier.
Vi skal sætte ind der, hvor behovene er størst, og hvor vi bedst kan gøre en forskel.
Derfor fokuserer vi også i strategien på fire prioritetsområder.
Det første område er menneskerettigheder og demokrati.
Vi vil gå forrest i kampen for menneskerettigheder og demokrati og støtte positive forandringer, der ses i mange lande.
Forandringskraften skal komme indefra, nedefra, bygge på lokalt ejerskab.
Særlig en stærk indsats for kvinders rettigheder vil stå centralt.
Det andet prioritetsområde er grøn vækst eller bæredygtig økonomisk vækst.
Vækst er som sagt afgørende for at bekæmpe fattigdommen, men verdens naturressourcer – vand, energi, jord – er under markant pres.
Det kræver internationale tiltag, det kræve en stærk national indsats.
Her skal vi hjælpe verdens fattige lande med at undgå forurening og overforbrug af ressourcer, undgå at lave nogle af de fejl, som vi har lavet i de rige lande.
Det gælder også verdens fattige landmænd.
Vi kan både gøre en markant indsats for at bekæmpe fattigdommen og sikre bæredygtige landbrugsmetoder og fødevaresikkerhed.
Det gælder indsatsen for at sikre alle verdens mennesker adgang til og bæredygtig udnyttelse af rent vand og moderne energi.
Og det er også områder, hvor danske virksomheder og dansk viden kan bidrage med ny teknologi, nye ideer og skabe nye muligheder. Indsatsen for grøn vækst må ikke føre til nye handelsbarrierer eller urimelige forhindringer.
Grøn vækst handler ikke om begrænsninger, det handler om nye muligheder for vækst og arbejdspladser uden overforbrug af naturressourcer, vækst uden skadelig forurening.
Det skal skabe mulighed for varig vækst.
Det tredje område, vi vil prioritere, er en styrket indsats for sociale fremskridt.
Når folk får bedre sundhed og uddannelse, bliver de bedre rustet til selv at kæmpe sig ud af fattigdommen.
Det er en investering i både det enkelte menneskes værdighed og mulighed, og det er en investering i økonomisk vækst for hele samfundet.
Men vi skal gøre det lidt anderledes.
Det er opmuntrende at se, hvordan flere og flere fattige lande stille og roligt, men stædigt bygger fundamentet op til en velfærdsstat, hvor ingen falder helt igennem, hvor ingen ender i ekstrem sult og fattigdom.
Retten til seksuel og reproduktiv sundhed, herunder adgangen til sikre fødsler og adgangen til effektiv prævention, skal være en dansk mærkesag.
Kvinder har ret til at bestemme med hvem og hvor mange børn, de vil have, og til at føde dem under trygge forhold.
Piger og kvinder skal have lige muligheder for selv at forme deres liv og deres fremtid.
En stærkere indsats for at skabe stabilitet og beskyttelse i skrøbelige lande er det fjerde prioritetsområde.
Skrøbelighed og konflikt hindrer i den grad udvikling og fattigdomsbekæmpelse.
Det skaber også grobund for ufred, flygtningestrømme, forbrydelser og fanatisme.
Med udviklingssamarbejdet vil vi fokusere på at forebygge konflikter og genopbygge skrøbelige stater.
Det betyder også, at vi skal være villige til at løbe en risiko, når vi engagerer os i lande som Somalia eller Afghanistan, men vi skal turde løbe den risiko, fordi risikoen ved ikke at engagere os er endnu større, både for verden, for os i Danmark og for de ekstremt fattige og udsatte mennesker, der lever i verdens skrøbeligste lande.
Det er igen en investering, der kommer godt igen.
Dansk udviklingssamarbejde får fortsat topkarakterer.
Nye undersøgelser fastslår, at det danske udviklingssamarbejde leverer varige og solide resultater, der tæller.
Vi fik sidste år OECD's udviklingskomités ord for, at det, Danmark gør, er rigtigt; vi får noget for pengene.
Men vi skal altid stræbe efter at gøre det endnu bedre og tilpasse os nye tider.
Vi skal sikre større åbenhed om det, vi gør.
Det er afgørende, at borgerne kan få solid information om vores engagement i verden og i verdens fattige lande.
Det er afgørende, at vi arbejder ihærdigt for, at befolkningen bakker op om, at vi påtager os et globalt ansvar.
Derfor skal vi sikre solid oplysning om programmer og partnerskaber og om de resultater, vi opnår.
Jeg sagde indledningsvis, at loven og den nye strategi er en offensiv forandring af Danmarks udviklingspolitik.
Det er det, men det er ikke en 180-graders-ændring af vores udviklingssamarbejde.
Vi holder fast i det, der virker.
Jeg har haft mange, gode drøftelser med partiernes ordførere om linjen, og jeg vil gerne sige tak for den konstruktive debat.
Jeg håber, at alle kan se, at der er blevet lyttet, og derfor er det mit og regeringens håb, at et bredt flertal af Folketingets partier vil kunne støtte den linje, strategien udstikker.
Det vil genskabe den gode tradition, vi tidligere har haft, om at stå sammen om udviklingssamarbejdet.
Jeg ser frem til debatten og til et fortsat tæt samarbejde med Folketingets partier og Udenrigsudvalget i gennemførelsen af strategien og tak igen for rigtig mange gode debatter og deltagelse, for inspiration og ideer undervejs.
Tak for ordet.