Tom Behnke (KF), 2010-04-12:
Elektronisk fodlænke er jo en afsoningsform, som vi i Danmark har adopteret fra det store udland.
Jeg kan huske, at jeg tilbage i 1995 fremsatte forslag om, at vi skulle have muligheden for elektronisk fodlænke i Danmark.
I første omgang lavede man ordningen, sådan at det var op til højst 3 måneders domme, man kunne afsone på den måde og kun for visse former for kriminalitet.
Det blev så efterhånden udvidet til, specielt når det drejede sig om unge mennesker, at det var op til 3 måneder, uanset hvad det var for en kriminel handling, de havde begået.
Det blev så efterhånden også udvidet til, da man opdagede, at ordningen faktisk fungerede ganske hensigtsmæssigt og godt, at det var alle former for domme op til 3 måneder, der kunne afsones med elektronisk fodlænke i eget hjem.
Nu udvider vi så den ordning til 5 måneder.
Det, man skal være opmærksom på, og som jeg synes er ret vigtigt at få præciseret, er jo altså, at det her ikke er noget, som alle kan få lov til, og det er heller ikke alle, der har lyst til det.
Hvis ikke man har lyst til det og ikke vil det, skal man det heller ikke.
Men man har altså som dømt den mulighed at ansøge om at få lov til at afsone i eget hjem med elektronisk fodlænke.
Hvis man vel at mærke som person er egnet til det, hvis boligen er egnet til det, og hvis der er en lang række vilkår, som bliver opfyldt, kan man få lov til at gøre det efter ansøgning.
Men det er altså kun, hvis det er sådan, at man vurderer, at betingelserne og vilkårene er til stede, at det kan lade sig gøre.
Hvorfor er det så, det er en god idé at afsone i eget hjem med fodlænke?
For det første kan der være alle de økonomiske betragtninger om, at man jo lige så godt kan bruge lys, vand, varme og sådan noget derhjemme frem for at sidde i fængslet og gøre det, men der er sandelig også den menneskelige side af det, resocialiseringen, altså det, at man har mulighed for at bevare sit arbejde, at man har mulighed for at fortsætte sin uddannelse, hvis man er i gang med den, man har muligheden for at bevare den tætte kontakt til sin familie, således at man ikke er væk fra familien i nogle måneder og så pludselig kommer hjem og dumper ind af døren, og hvad er der så sket i den mellemliggende tid?
Så hele resocialiseringsspørgsmålet er også en vægtig grund til, at vi har den elektroniske fodlænke, vel at mærke i de sager og i de tilfælde, hvor det kan ske helt ubekymret, altså hvor der ikke er nogen grund til at gøre andet end at sige: O.k., her kan man godt få lov til at afsone med elektronisk fodlænke i eget hjem.
Så skal der selvfølgelig være nogle regler, det er klart, og hvis de regler bliver overtrådt, skal der være en konsekvens.
Hvis ikke man kan overholde reglerne om, at man f.eks. skal holde sig ædru, eller at man ikke må se nogle bestemte mennesker osv., eller hvis ikke man overholder de tider, hvor man skal være i hjemmet, så skal det selvfølgelig med det samme medføre, at man bliver overført til et egentligt fængsel, og så må man sidde der resten af tiden, hvis ikke man kan overholde de regler, der er.
Men den pligt gælder også den anden vej rundt.
Kriminalforsorgen har selvfølgelig også en pligt til at sørge for at lave de tilsyn, der skal være, lave den vejledning, der skal være, sørge for, at der bliver fulgt op i forhold til den pågældende borger, som afsoner med elektronisk fodlænke i eget hjem.
De ting skal selvfølgelig gå hånd i hånd.
Men det er vores opfattelse fra konservativ side, at vi her har med en rigtig god ordning at gøre, som vi gerne vil have lov til at bakke op om, og vi synes, at det er fint, at vi nu udvider den, fra at man kan afsone domme op til 3 måneder, til at man faktisk kan afsone domme helt op til 5 måneder med elektronisk fodlænke, vel at mærke, hvis det er sådan, at kriterierne er opfyldt.
Så har jeg lagt mærke til, at der i debatten i dag har været en hel masse diskussion om økonomi.
Lad mig i den forbindelse sige, at det for det første af lovforslaget her fremgår, at det skønnes, at ordningen her har en merudgift på 10 mio. kr. Når der står i lovforslaget, at det har en merudgift på 10 mio. kr., betyder det jo, at Kriminalforsorgen skal tilføres de penge, medmindre man forestiller sig, at Kriminalforsorgen skal gå ud at låne de penge, og det kan de ikke.
Men hvordan man så i Kriminalforsorgen internt fordeler midlerne og sørger for at løse opgaven tror jeg vi her i Folketinget skal afholde os fra at være meget præcise med, altså hvilke kroner der skal gå hvorhen.
Når man laver den her ordning, vil det jo komme til at betyde, at der er nogle, der rykker fra at sidde i et egentligt fængsel til at kunne afsone derhjemme.
Det giver jo nogle afledte besparelser, det kan ikke undgås, men det giver selvfølgelig også nogle nye udgifter, og der må det være Kriminalforsorgen, der inden for deres ramme, sørger for at få tingene til at hænge sammen.
Og så har man altså, som jeg læser lovforslaget, lagt yderligere 10 mio. kr. oveni.
Derudover har der været den diskussion, der hedder: Hvad så med Kriminalforsorgens økonomi i det hele taget?
Ja, der lavede vi jo en flerårsaftale for nogle år tilbage, hvor vi blev enige om at tilføre Kriminalforsorgen ganske betydelige midler i forhold til at øge sikkerheden, både for de indsatte og for de ansatte.
Og det gjorde vi så.
Det er der selvfølgelig mulighed for at gøre, og det er man så i fuld gang med at gøre i øjeblikket.
Så er der kommet en ny situation i kølvandet på den her bandekonflikt, og der har vi jo så bedt Kriminalforsorgen om for det første her på den korte bane at sige, hvad der er behov for her og nu, og for det andet på den lange bane at sige, hvad der er behov for sådan mere langsigtet, altså hvordan situationen ser ud om 5 år, om 10 år.
Derudfra må vi jo så i forligskredsen træffe beslutning om, om Kriminalforsorgen skal have flere penge, men den tid, den glæde.