Trine Mach (SF), 2015-04-21:
Som det er blevet sagt indtil flere gange fra talerstolen her i eftermiddag, er tvangsbortadoption en af de mest indgribende foranstaltninger, myndigheder kan foretage over for et barn og over for barnets forældre.
Fra SF's side har vi fra starten haft en del bekymringer over og sat en del spørgsmålstegn ved det her lovforslag, og trods en meget grundig debat i udvalget og en meget grundig lovforslagsbehandling må jeg bare sige, at vi står med nogenlunde de samme spørgsmål ubesvarede her på det tidspunkt, hvor vi skal stemme om det.
Det er regeringens ønske at lempe adgangen til tvangsbortadoption, fordi der er for få af slagsen.
Det er rigtig svært for os at se, hvad det egentlig er for et problem, regeringen forsøger at løse med den her lovændring.
Det er rigtigt, at nogle kommuner mener, det er svært at gøre det her, men vi må jo konstatere – det kan vi forstå på de svar, vi får fra ministeriet – at der ikke er ret mange kommuner, der gør brug af den rådgivning, de kan få fra VISO.
Der er folk udeomkring, der sætter spørgsmålstegn ved, om beslutningskompetencen til det her overhovedet ligger det rigtige sted, altså om det er noget, som kommunerne rent faktisk kan træffe beslutning om på et tilstrækkelig oplyst grundlag?
Og det er første skridt til at sige: Er det overhovedet en lovændring, der er brug for, eller er det snarere en bedre brug af den lov, der er for nuværende?
Det andet er, at det simpelt hen ikke er en foranstaltning, hvor der er plads til fejl i sagsbehandlingen, og vi er usikre på, om kommunerne er i stand til at løfte den her opgave.
I forvejen ved vi – det er et faktum – at der er fejl i sagsbehandlingen.
Der er alt, alt for mange steder rundtomkring i landet, hvor de obligatoriske børnesamtaler ikke bliver afholdt.
Så det er den næste grund til, at vi synes, det her er meget problematisk at lave en lovændring på baggrund af.
Den tredje ting, og det var det, som ordføreren, der var heroppe før, også diskuterede med fru Pernille Skipper, er, hvad det egentlig er for en gruppe børn, der er i søgelyset.
Hvem er det, der bør tvangsbortadopteres nu, som ikke kunne blive det, hvis sagsbehandlingen i øvrigt foregik, som den skulle, og hvis man gjorde brug af den rådgivning, som allerede findes?
Hvem er det, som man bør bortadoptere ved tvang, og som man ikke kan bortadoptere på baggrund af det, der ligger nu?
Vi synes faktisk, det er rigtig problematisk at give lempelser i forhold til brug af tvangsbortadoption uden at vide, hvad det er for en gruppe mennesker, man har i sigte.
Så er der den fjerde ting, som i virkeligheden understreger, at det her problem, som vi har diskuteret så meget, er et reelt problem.
Der er lige blevet afgjort en sag i landsretten, hvor man har stadfæstet en byretsafgørelse om tvangsbortadoption af et barn af en hjerneskadet mor.
Institut for Menneskerettigheder siger, at den her dom fra landsretten er stærkt problematisk, fordi den er principiel, og fordi landsretten simpelt hen ikke har godtgjort, hvorfor det her var den sidste udvej, man som myndighed kunne tage i brug.
Og det må aldrig blive et redskab, man som myndighed tager i brug, hvis der er andre muligheder at bruge.
Så vi synes, det faktisk er et helt forkert konkret svar på en udfordring, som kunne løses, ved at man brugte den gældende lovgivning meget bedre.