Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-10-09:
Der er en vældig interesse for, hvad jeg endnu ikke har sagt.
Jeg vil godt starte med at takke fru Juliane Henningsen, hr. Lars-Emil Johansen, fru Annita á Friðriksmørk og hr. Edmund Joensen for deres indlæg vedrørende forholdene i Grønland og på Færøerne.
Jeg brugte i min tale forleden det udtryk, at rigsfællesskabet er et værdifuldt fællesskab, som giver tryghed, når stormene raser.
Det synes jeg egentlig er et meget præcist billede af, hvad der er situationen lige i øjeblikket.
Jeg tror, at mange i Grønland og på Færøerne meget vel forstår billedet med, at stormene raser, for færinger og grønlændere er jo om nogen mennesker, der oplever at skulle skabe sig en tilværelse ofte under ganske barske naturforhold.
Det er selvklart jo også forhold, som giver en stovt og selvstændig befolkning, både i Grønland og på Færøerne.
Det er befolkninger, som ønsker at tage mere og mere ansvar for egne forhold, og en selvstændighed, der er formet, skabt og skærpet af de barske vilkår, som man i det daglige kan komme ud for, og det er en trang til at tage mere og mere ansvar for egne forhold, som jeg respekterer dybt.
Det er en udvikling, som jeg af mit hjerte ønsker at hjælpe på vej og støtte.
Det er derfor, at denne regering fra starten, siden november 2001, har arbejdet for en modernisering af rigsfællesskabet, så det passer til vores tid og passer til de ønsker og behov, som er i Grønland og på Færøerne.
Men jeg synes også, at det, vi oplever i øjeblikket, er et stærkt vidnesbyrd om, hvor værdifuldt det kan være for små samfund at være del af et større fællesskab.
Det er en selvfølge for os, at bankerne på Færøerne og i Grønland er omfattet af den garantiordning, som Folketinget i morgen vil vedtage med et bredt flertal.
Det er en selvfølge, for når vi er i et rigsfællesskab, er vi også præget af den ansvarsfølelse og den solidaritet, som ligger i et rigsfællesskab, og derfor er det end ikke noget, der har været til diskussion.
Det er bare en selvfølge, at bankerne på Færøerne og i Grønland er omfattet af den statslige garantiordning, og det er jo et praktisk vidnesbyrd om styrken i at være med i et rigsfællesskab, når stormene raser, for det giver tryghed.
Der er jo mange, der har bemærket, at jeg har brugt ordet tryghed ganske mange gange, og det mener jeg alvorligt, også når vi taler om rigsfællesskabet og moderniseringen af det, den fremtidige udvikling af det.
Derfor deler jeg også det ønske, som i dag er fremsat af fru Juliane Henningsen og hr. Lars-Emil Johansen, om, at den grønlandske befolkning stemmer ja til selvstyreordningen ved den folkeafstemning, der skal være.
Jeg er af den opfattelse, at vi har fundet en god ramme for udviklingen af samarbejdet mellem Grønland og Danmark, og derfor ønsker jeg, at det må blive et ja, og at vi så kan opfylde målet om at sætte den nye selvstyreordning i kraft på Grønlands nationaldag den 21. juni næste år.
Må jeg så sige til fru Annita á Friðriksmørk, at jeg må gentage, hvad jeg har sagt så ofte, at det altså er det færøske folk selv, som bestemmer sin egen fremtid.
Det er da rigtigt, at skulle der på et tidspunkt fra Færøernes side komme et ønske om at træde ud af rigsfællesskabet og blive selvstændig, ja, så skal det godkendes af det danske Folketing, men alle ved, at der er et bredt flertal i Folketinget, der siger, at Færøerne kan få det, som Færøerne vil have det - for egne penge selvfølgelig.
Sådan er det bare, og derfor løber fru Annita á Friðriksmørk altså åbne døre ind, ligesom hendes partifæller så ofte gør.
Der er ingen i Danmark, der spærrer for de ønsker, der måtte komme fra færøsk side.
Kampen skal stå på Færøerne og ikke mod Danmark.
Derfor deler jeg også hr. Edmund Joensens ønske om et fortsat godt og tæt samarbejde mellem Færøerne og Danmark.
Jeg kan bekræfte over for hr. Edmund Joensen, at den danske regering vil støtte de bestræbelser, der måtte være fra færøsk side, for at søge tættere tilknytning til det europæiske samarbejde.
Skulle der fra det nye landsstyre komme et ønske om at undersøge mulighederne for en tættere tilknytning til eller en fornyelse af samarbejdet med EU, vil det helhjertet blive bakket op fra den danske regerings side.
Vi støtter fuldt ud de færøske bestræbelser på at blive draget stærkere ind i et større europæisk samarbejde.
Må jeg så sige om debatten i det hele taget, at det indtryk, den har efterladt hos mig, jo er, at regeringen står over for en opposition, der kun kan blive enig om én ting.
Det eneste, oppositionen kan blive enig om, er én lang kritik af regeringen.
Det kan man blive enig om, det erkender jeg.
Der har sandelig ikke været bud på ret mange alternativer, og de alternative ting, der er kommet på bordet, stritter i alle retninger.
Så det indtryk, der også står tilbage, er en opposition i vild splittelse.
Fru Helle Thorning-Schmidt leverede én lang omgang kritik, der var ikke skyggen af positive eller konstruktive forslag.
Fru Helle Thorning-Schmidt gav oven i købet udtryk for, at hun end ikke anerkendte det som en hovedudfordring at få skaffet mere arbejdskraft i det danske samfund i fremtiden, og man kan sandelig sige, at det kom til at stå i en meget, meget skarp kontrast til det, som fru Margrethe Vestager senere gav udtryk for, for fru Margrethe Vestager gav udtryk for fuldstændig enighed med regeringen i, at vi her står med en af de vigtigste udfordringer i de kommende år.
Så her fik vi demonstreret, at ikke engang når det gælder definitionen af, hvad der er den vigtigste udfordring i de kommende år, kan der blive enighed i oppositionen.
Hr. Villy Søvndal gjorde ganske vist et ihærdigt forsøg på at fremstille det fællesskab, som hr. Villy Søvndal har trukket fru Helle Thorning-Schmidt ind i, som en samling af oppositionen.
Hr. Villy Søvndal talte om oppositionens ledende kræfter, underforstået S og SF under ledelse af hr. Villy Søvndal.
Hr. Villy Søvndal sprang jo i dag ud som rigtig socialist, han bekendte sig til socialismen, og det forklarer jo nok også, hvorfor fru Helle Thorning-Schmidt her på det seneste har ladet sit parti trække længere og længere ud på venstrefløjen i denne omfavnelse fra den fremstormende hr. Villy Søvndal.
Så det efterlader altså indtryk af en opposition virkelig i indbyrdes splittelse, når det kommer til stykket, og det blev allerstærkest, synes jeg, udstillet af fru Margrethe Vestagers markante indlæg, som jeg i øvrigt gerne vil kvittere for, fordi fru Margrethe Vestager jo meget præcist satte fingeren på behovet for reformer på en række områder, en beskrivelse af forholdene, som jeg på lange strækninger er enig i, og derved skilte fru Margrethe Vestager sig jo markant ud fra det, som både hr. Villy Søvndal og fru Helle Thorning-Schmidt tidligere på dagen havde givet udtryk for.
Man kan vel også sige, at denne omfavnelse mellem fru Helle Thorning-Schmidt og hr. Villy Søvndal har efterladt fru Margrethe Vestager noget alene tilbage, og derfor er der ikke noget at sige til, at fru Margrethe Vestager nu søger rundt, om der kunne være nye interessante partnere.
Enhedslisten har som sædvanlig befundet sig på en ganske anden galakse, så det fuldender jo kun billedet af en opposition, der ganske vist krampagtigt forsøger at fremstille det, som om der er forsøg på samling, men som i realiteten, når man graver lidt i det, er i vild indbyrdes forvirring og splittelse.
Over for det står altså et ret solidt sammentømret flertal, der repræsenterer den stabile solide linje i dansk politik.
Må jeg så i forlængelse af de positive bemærkninger, jeg nu er kommet med til fru Margrethe Vestager, sige, at jeg er lidt bedrøvet over, at fru Margrethe Vestager ikke har kunnet få øje på den ganske markante reform af arbejdsmarkedet, som over 7 år faktisk er gennemført ved gradvise justeringer af en række arbejdsmarkedsordninger.
Jeg giver fru Margrethe Vestager ret i, at vi ikke sådan har lanceret det som en stor bombastisk arbejdsmarkedsreform, men vi har gjort det ved hvert år at foretage nogle ændringer, som, hvis man lægger dem sammen, faktisk repræsenterer en ganske markant drejning af dansk arbejdsmarkedspolitik.
Lad mig minde om jobplanen, som fru Margrethe Vestager og hendes parti i øvrigt er med i, de mange bestræbelser fra beskæftigelsesministerens side, som bl.a. betyder en tidligere indsats over for ledige, så de får et hurtigere jobtilbud, indgrebet over for supplerende dagpenge, loft over kontanthjælp, startydelsen og 300-timers-reglen.
Men når man lægger alle disse ting sammen, så er det stilleskruer, der er blevet drejet på i arbejdsmarkedspolitikken, som tilsammen repræsenterer en ganske markant reform, som er en væsentlig forklaring på, at det har kunnet lykkes at øge arbejdsstyrken og dramatisk forhøje beskæftigelsen i Danmark og få ledigheden ned på 46.000, hvilket ligger langt, langt under, hvad økonomer ville have troet muligt.
Når det har kunnet lade sig gøre, er det faktisk, fordi vi har fået arbejdsmarkedet til at fungere bedre.
Og jeg ved godt, at fru Margrethe Vestager synes, at det kun er reformer, når det er noget, der gør - skal vi sige - ondt.
Men vi har det sådan, at reformer godt kan gøre godt, og ved at tage dem i en takt, hvor folk kan følge med i, hvad der foregår, og kan se fornuften i det, er vi faktisk kommet længere, end fru Margrethe Vestager nogen sinde kom i de otte år, fru Margrethe Vestager var i regering.
For det, der skete i 90'erne, da fru Margrethe Vestager var i regering, var jo, at man gennemførte nogle orlovsordninger, der smed folk ud af arbejdsstyrken - det var det, der skete.
Jeg anerkender fuldstændigt, at Det Radikale Venstre i otte år talte om skattelettelser; der kom bare ingen.
Jo, der kom en pinsepakke, der satte skatten op.
Nu er der så kommet en regering, der har gennemført de reformer af arbejdsmarkedet, som fru Margrethe Vestager ikke kunne komme igennem med, og som hun i øvrigt delvis har stemt imod.
Og der er kommet en regering, som på en ægte måde rent faktisk har sat skatten på den sidst tjente krone ned - alt det, som fru Margrethe Vestager taler om, men i øvrigt har stemt imod.
Det må ikke misforstås, for jeg blev faktisk glad for mange af de ting, som fru Margrethe Vestager sagde.
Jeg kvitterer positivt for det og håber, at vi kan lave nogle ting sammen.
Men jeg synes også, at fru Margrethe Vestager skal anerkende de ting, som vi rent faktisk har gjort.
Så uenigheden drejer sig ikke om, hvorvidt skatten skal gå i vejret, for det er der enighed om i oppositionen, men det, uenigheden drejer sig om, er, hvor meget skatten skal gå i vejret.
Og der er SF så højestbydende.
Det er sådan, at når man kigger på SF's finanslovforslag, kan man se, at SF jo lægger op til en dramatisk skatteforhøjelse på 10 mia. kr.
Det sker ved at rulle 2008-skattelettelsen tilbage og fjerne 2009-skattelettelsen.
Så SF har altså lagt op til en dramatisk skattestigning på 10 mia. kr.
Socialdemokraterne følger lige efter.
Jeg ved godt, at fru Helle Thorning-Schmidt sagde, at Socialdemokraterne kun vil sætte skatten op næste år med 5 mia. kr., men det er jo ikke helt rigtigt, for det, Socialdemokraterne vil, er at sløjfe den skattelettelse, der er vedtaget.
Men oven i det vil Socialdemokraterne jo lade energiafgifterne stige, og det er 4 mia. kr., så det vil sige, at det, Socialdemokraterne i virkeligheden vil lade ske næste år, er, at skatten samlet skal gå op med 9 mia. kr.
Nu vil jeg så ikke tage De Radikale med her, for De Radikales tanker går i helt andre retninger, så lad mig bare koncentrere mig om Socialdemokraterne og SF.
Det vil fru Helle Thorning-Schmidt så bruge til at finansiere forskellige ting.
Men den måde at gribe det an på betyder to ting.
Det betyder for det første, at Socialdemokraterne render fra et løfte, de i øvrigt har givet befolkningen tidligere, og det betyder for det andet, at Socialdemokraterne bryder skattestoppet.
For det første bryder Socialdemokraterne altså et løfte, for det er jo sådan, at Arbejdsmarkedsfonden med bruttoskat og det hele, som Socialdemokraterne i sin tid indførte, var sådan indrettet, at når ledigheden kom så langt ned, som den nu er kommet, havde Socialdemokraterne lovet befolkningen, at så skulle bruttoskatten sættes ned.
Alle var i og for sig enige om, at det var en lidt tosset ting, og derfor gjorde regeringen så det, at vi satte skatten ned på en anden måde.
Vi opfyldte altså Socialdemokraternes gamle løfte, men på en klogere facon.
Nu vil Socialdemokraterne rende fra det løfte og ikke give den skattelettelse, som de ellers havde lovet, fordi vi havde sparet penge på dagpengene.
Ledigheden er gået ned, og der er dagpengebesparelser, og der har Socialdemokraterne tidligere sagt til befolkningen, at de penge skal komme befolkningen til gode i form af en lavere bruttoskat.
Nu løber de fra det, så det er et løftebrud.
Det er det første.
Det andet er, at det også er et brud på skattestoppet, for det, vi jo gør, er i virkeligheden, at vi omlægger skatten.
Det, vi gør, er, at vi indfører en indeksregulering af energiafgifterne, men i overensstemmelse med skattestoppet siger vi, at så skal pengene tilbage til skatteyderne krone til krone.
Det er det, der sker.
Det løber Socialdemokraterne nu også fra ved at sige: Nej, I får ikke indkomstskattelettelsen, men I skal betale energiafgifterne.
Så derfor bliver det 9 mia. kr. ekstra til befolkningen i skat næste år efter Socialdemokraternes plan.
Det er et brud på gamle løfter, det er et brud på skattestoppet, det er uansvarligt, og det er utroværdigt.
SF's forslag er jo ikke bedre.
Det forslag, som SF har lagt på bordet op til finanslovforhandlingen, betyder, at sådan en almindelig lønmodtagerfamilie, det, man kalder en LO-familie, vil komme af med sådan i omegnen af 4.500 kr. ekstra i skat næste år - ekstra i skat.
Og det gør SF nu, hvor mange familier i forvejen er sådan lidt usikre og lidt utrygge i den nuværende ustabile økonomiske situation.
Jeg tror, at i en situation, hvor energipriserne er røget i vejret og folk skal betale mere for opvarmning og benzin, og hvor fødevarepriserne er gået i vejret, er der faktisk mange, der er glade for, at de har en regering og et flertal i Folketinget, som har sikret, at de kan få lidt flere penge mellem hænderne til at betale den dyre benzin og de dyre fødevarer.
Men nu kommer SF og tager de penge.
Det kan blive hårdt for mange familier; det kan blive rigtig hårdt for mange familier.
Men det er jo sådan, vi kender SF.
Pensionister vil komme til at betale mere efter SF's forslag.
Og SF er også ude efter pensionisterne på mange andre måder, for SF vil jo gennemføre besparelser over for pensionisterne i omegnen af i hvert fald 1,8 mia. kr.
- så tror jeg ikke, jeg har overdrevet, jeg tror snarere, at det, jeg siger her, er i underkanten.
Men i hvert fald 1,8 mia. kr. vil SF spare på landets pensionister.
Højere skat, besparelser, nedskæringer over for pensionisterne, det er sådan, vi kender SF.
Se, der er mange, der har beskæftiget sig med ledighed og beskæftigelse, og det er der god grund til.
Det er jo sådan, at vi har en rekordlav ledighed i øjeblikket, 46.000, hvad vi er glade for, og som er noget, som for regeringen står som noget helt centralt, nemlig at vi har høj beskæftigelse.
Aldrig har så mange danskere været i job som nu, og vi skal meget, meget langt tilbage i tiden for at have en arbejdsløshed, der er så lav som nu.
Jeg kan sige, at der, da vi overtog ansvaret i 2001, var 130.000 arbejdsløse, nu er der 46.000.
Jeg forstod på fru Helle Thorning-Schmidt og øvrigt også på et par andre socialdemokratiske indlæg, at man forsøger at fremstille det, som om regeringen er bekymret, hvis arbejdsløsheden kommer for langt ned, og at regeringen måske i virkeligheden går og ønsker en højere arbejdsløshed.
Det er fantastisk.
Det er rigtig fantastisk at høre fra et parti
, når ledigheden var 130.000, da vi kom til, og i et angreb på regeringen, når vi i dag kan sige, at ledigheden kun er 46.000.
Det er ret utroligt.
Jeg kan sige, at det selv med de mest pessimistiske prognoser for, hvad ledigheden måtte stige i de kommende måneder og til næste år, så stadig vil være en arbejdsløshed, der er lavere end den, der var under Socialdemokraterne.
Men jeg kan også forsikre fru Helle Thorning-Schmidt og alle andre om, at vi vil gøre, hvad vi kan, for på trods af den finansielle uro at sikre fortsat høj beskæftigelse og fortsat lav ledighed i Danmark.
Og vi har jo før vist, at vi kan det dér.
Jeg tænker tilbage på forårspakken i 2004, hvor der også - kan man jo se i dag - var nogle beskedne udsving i ledighed og beskæftigelse.
Men vi satte ind, og vi gennemførte en skattepakke, som satte ny dynamik i dansk økonomi, som satte gang i hjulene, højere beskæftigelse, lavere ledighed.
Og hvem var imod?
Det var Socialdemokraterne.
Tværtimod, vi har vist, at det netop er vejen til god velfærd, at vi har et samfund, hvor det kan betale sig at arbejde.
For det er jo den måde, vi skal skaffe pengene på til velfærd, nemlig at de, der hver dag tager på arbejde og slider og slæber, også synes, at de får noget ud af det.
Og det er jo lige præcis, hvad der er sket.
Vi har sat skatten ned i to omgange - ja, det har vi
men samtidig er der blevet afsat flere penge til velfærd.
I dag bliver der brugt 45 mia. kr. mere til velfærd i det danske samfund, end da vi overtog ansvaret i 2001.
Så sagde fru Helle Thorning-Schmidt - ja, det er rigtigt nok, fru Helle Thorning-Schmidt afviste det sådan set heller ikke og erkendte i dag at jo, det er rigtigt nok, regeringen har afsat flere penge.
Men, siger fru Helle Thorning-Schmidt, det hjælper jo ingenting, for der bliver f.eks. flere ældre, og hvad hjælper det så, at man afsætter flere penge, for pr. ældre bliver der jo færre penge.
Jeg tror, det var sådan, fru Helle Thorning-Schmidt udtrykte det.
Jeg kan fuldstændig afvise den kritik.
Det er også sådan, at når man ser på, hvor mange penge vi f.eks. har afsat pr. ældre, kan man se, at der er afsat flere nu end i 2001.
Hvis jeg sådan skal sige det meget præcist, er det sådan, at udgiften pr. ældre er steget fra 45.900 kr. i 2001 til 47.500 kr. i 2007.
Det er jo altså reale penge, vi taler om her.
Så der er tale om en stigning pr. ældre.
Så ikke bare er der totalt set afsat flere penge; der er også afsat flere penge pr. ældre.
Og hvis vi ser på, hvor mange der er ansat til at tage sig af de ældre, kan vi se, at der er flere i dag, end der var tidligere.
Der er flere nu, end der var i 2001.
Det tillader tiden ikke, men vi kan komme tilbage til det under spørgerunden, og det vil jeg faktisk så utrolig gerne.
Men et af de områder, der har været meget fokus på, har været skoleområdet, og der er mange, der har interesseret sig for det, som jeg også har interesseret mig for, nemlig uhumske toiletter.
Det skal ingen grine ad, for jeg synes, det er noget svineri, og det skal kommunerne da sørge for at få i orden.
Jeg forstår ikke, at der er kommuner, der ikke sørger for at få det i orden, så meget mere som de har fået pengene til det og de får pengene til det.
Der bliver vi så tudet ørerne fulde med, at de ikke har pengene og der bliver skåret ned.
Sandheden er den, at der i de sidste 6 år er blevet afsat dobbelt så mange penge til investeringer i skolerne som i de sidste 6 år under den socialdemokratiske regering.
Det er en kendsgerning: dobbelt så mange penge som under den socialdemokratiske regering.
Så altså, jeg synes, vi skal benytte lejligheden til virkelig at komme igennem alle områderne her, for vi kan nemlig vise - område for område - at der er afsat flere penge.
Det samme gælder i øvrigt hele den diskussion, der har været om de kommunale investeringer.
Der er flere, der har været inde på, at der er et anlægsloft i 2008, som betyder, at kommunerne ikke kan gennemføre nødvendige investeringer.
Sandheden er, at det bare er et anlægsloft, der siger, at kommunerne skal overholde de budgetter, de selv har lagt.
Altså, kommunerne kan gennemføre de anlægsinvesteringer, som de har i deres egne budgetter, så hvis der er kommuner, der klager over, at dette eller hint kan de ikke gennemføre, er det simpelt hen, fordi de ikke selv har prioriteret det sådan i deres eget budget.
Det er deres egen prioritering.
Så kan man spørge: Hvorfor går vi ind og siger, at de skal overholde deres egne budgetter?
Jo, men det er jo af hensyn til den samlede samfundsøkonomi.
Altså, det er jo her, vi kommer ind som de økonomisk ansvarlige, der siger, at vi er nødt til at sikre balancen i dansk økonomi.
Sagen er jo den, at der altså er mangel på arbejdskraft inden for f.eks. byggefagene, entreprenørbranchen, og så kan det jo ikke nytte noget, at man bare hælder flere penge ud.
Når der ikke er flere hænder til at udføre arbejdet, fører det kun til én ting, nemlig at lønningerne kommer til at stige langt, langt ud over, hvad Danmarks konkurrenceevne kan bære.
Det er selvfølgelig meget rart for den enkelte her og nu at få en højere løn, men altså, hvis det fører til, at konkurrenceevnen bliver ødelagt, ja, så fører det til større arbejdsløshed, og så kommer det til at skade rigtig mange, og især kommer det til at skade de svageste.
Der vil være vækst, men den skal være under kontrol.
Dernæst er det vigtigt at holde fast i skattestoppet, som er den tryghed, der giver familier og virksomheder mulighed for at disponere uden frygt for nye skatter, og gennemføre den gradvise sænkning af skatten på arbejde, som ligger i regeringens planer, for det er det, der er med til, at familierne har en solid og robust økonomi på trods af den økonomiske uro og usikkerhed.
Og så er det endelig vigtigt, at vi sætter fart på at få skaffet mere arbejdskraft både til private virksomheder og offentlige institutioner, hvor man mangler den så desperat.
I den situation synes jeg at man må sige, at det, vi har hørt i dag, ikke er ansvarlighed fra oppositionen, som lægger op til overbud, når det gælder de offentlige udgifter, som lægger op til dramatiske skattestigninger, som ikke vil tage initiativer til at skaffe mere arbejdskraft.
I den situation, vi står i, er det altså ikke ansvarligt.
Der er ikke brug for eksperimenter.
Derfor vil jeg også takke fru Inger Støjberg, fru Henriette Kjær, fru Pia Kjærsgaard og hr. Anders Samuelsen for deres forslag til vedtagelse om den finansielle krise, for det er det, der er brug for i den nuværende situation.
De repræsenterer tilsammen et stabilt flertal, som er parat til at påtage sig et ansvar for at styre Danmark trygt og sikkert igennem det økonomiske stormvejr, der raser rundt omkring os.