Per Clausen (EL), 2011-03-01:
Så det bare indledningsvis være sagt sådan lidt spøgefuldt.
Ellers vil jeg sige, at der jo ikke er nogen grund til at lægge skjul på, at Enhedslisten har den grundopfattelse, at det med at lave nationale forbud, når man ikke umiddelbart har mulighed for at komme igennem med det i EU, har to meget positive effekter.
For det første har det den positive effekt, at forbrugerne i Danmark beskyttes mod de farlige stoffer, vi forbyder.
Det synes vi sådan set er vigtigt, også når hensynet til EU’s indre marked, kemikalieindustrien i Europa osv. fører til, at det ellers ville gå ganske langsomt med at opnå et sådant forbud.
Men det har også en anden effekt, og den synes vi da også at det er værd at tage med i betragtning, nemlig den effekt, at det tilsyneladende – i hvert fald i nogle tilfælde – fremmer processerne i EU, hvis Kommissionen stilles over for det interessante valg mellem på den ene side at starte en sag mod Danmark, fordi vi forbyder bisfenol A i sutteflasker, eller at analysere sig frem til, at de hellere selv må lave et forbud.
Man kan sige, at forbuddet i første omgang er blevet noget begrænset i forhold til det danske forbud, men det eksisterer dog.
Vi har da også bemærket, at regeringen forholdsvis frivilligt, næsten frivilligt, har bevæget sig videre ad den bane med et forbud mod to parabener, hvilket den jo også er meget stolt af.
Så på nogle områder er regeringen rigtig stolt af at bruge den strategi, som Enhedslistens synes er en god strategi.
Det synes jeg jo er godt og dejligt.
Det er bare for at sige, at vi selvfølgelig ikke er så glade for, at den del af vores forslag her i dag, der handler om det nationale forbud, jo ikke sådan har fået direkte opbakning fra så forfærdelig mange.
Hvis jeg tolkede hr. Jørn Dohrmann positivt, kunne jeg måske opfatte det, som om han godt kunne have været med til det, men det kommer vi jo ikke så langt med.
Jeg vil ikke give udtryk for noget direkte ønske om, at Dansk Folkeparti og Enhedslisten tilsammen skal have flertal i Folketinget efter næste valg.
Det kunne have nogle andre omkostninger, som det ikke er værd at tage med, vil jeg sige.
Når vi har fremsat forslaget om forbud mod bromerede flammehæmmere og ftalater i elektronisk udstyr, er det selvfølgelig, fordi vi mener, at der er tale om en vigtig sag.
Der er nemlig tale om, at bromerede flammehæmmere og ftalater frigives til indeklimaet, når de elektroniske produkter er i brug.
Det kan godt være, at det ikke umiddelbart virker så dramatisk, som hvis der gik ild i ens overskæg, men derfor kan det jo godt være alvorligt alligevel, når mennesker bliver udsat for de her stoffer.
Vi ved, at der er tale om hormonforstyrrende og kræftfremkaldende stoffer, som forstyrrer fostres udvikling og nedsætter fertiliteten, og vi ved, at ftalater er hormonforstyrrende.
Vi ved også, at når man snakker om flammehæmmere, er de meget vanskelige at nedbryde, og at de ophobes i fedtlaget hos de dyr, der befinder sig i den øverste del af fødekæden, og hvis nogen skulle være i tvivl, er det også mennesker.
Det gør sig også gældende, at det især er børn, der er meget udsatte for påvirkninger fra flammehæmmere, da de tilbringer meget tid på gulvet.
Det er rent faktisk sådan, at hvis man ser på, hvor meget af de her stoffer, der ophober sig i små børns blod, er koncentrationen langt større hos dem, end den er hos udvoksede mennesker.
Og det hænger altså sammen med, at børn kravler rundt nede på gulvet, hvor det her koncentreres.
Man har også diskuteret det i forhold til modermælk, som er i søgelyset, og hvor man har fundet bekymrende høje koncentrationer af flammehæmmere i mælken.
Det er også sagt, at det er de farligste.
Man kan sige, at når man kigger lidt på, hvad forskere siger og skriver og ytrer sig om i den her sammenhæng, vil det nok være mere rigtigt at sige, at det er dem, der er bedst undersøgt, der er forbudte.
De, der ikke er undersøgt godt, har man ikke nogen dokumentation for, eller man har ikke den samme dokumentation for, at de er farlige.
Til gengæld må man sige, at når nogen forsøger at beskrive det, som om der skulle være en direkte sammenhæng mellem dem, der er forbudte, og dem, der ikke er forbudte, og graden af farlighed, så foreligger der i hvert fald heller ikke nogen dokumentation for det.
Det var vel også en af begrundelserne for, at fornuftige kræfter – og så skal jeg ikke rode mere rundt i, hvilke EU-parlamentarikere der var fra Danmark blandt de fornuftige kræfter – faktisk forsøgte at få flammehæmmere forbudt, da RoHS-direktivet skulle genforhandles i juni 2010.
Det er også derfor, at man kan sige, at det altså er et synspunkt, der findes rundtomkring i Europa, at de her flammehæmmere og ftalater skal forbydes, og at der altså også findes nogle mennesker, som man kan alliere sig med, hvis det handler om at komme videre.
Desværre blev forslaget nedstemt, og de farlige stoffer er fortsat tilladte.
Man skal jo så i den sammenhæng være opmærksom på, at der faktisk er flere elektronikproducenter, som bakker op om et forbud.
Det er jo ikke, fordi det, at der sådan er store multinationale koncerner, der støtter Enhedslistens politik, normalt gør mig rolig og tryg, men det viser da i hvert fald, at der findes ufarlige alternativer, og at de allerede er udviklet og de er bredt anvendt.
Altså bare det, at man ved at bruge nogle af miljømærkerne kan sikre sig mod bromerede flammehæmmere, viser jo, at der findes alternativer, så det er jo ikke et spørgsmål om, at der er en frygtelig masse meget, meget gode og vigtige og væsentlige produkter, der vil forsvinde fra vores land, hvis vi indførte et forbud.
Desværre, kan man sige, blev forbuddet altså ikke vedtaget, og den chance, man så her havde for at begrænse tilstedeværelsen af farlige kemiske stoffer i elektroniske produkter, faldt så væk, så forbrugere, arbejdere og miljøet altså fortsat bliver udsat for de her farlige kemikalier.
Der er også andre, der har reageret.
Der er en række forskere, som er gået sammen og har frarådet brugen af bromerede flammehæmmere.
Deres synspunkt har sådan set været lidt det samme som miljøministerens i dag, nemlig at vi mangler data, men til gengæld siger de, at de data, vi har, indikerer, at de her stoffer er meget farlige, så der er altså al mulig grund til at være bekymret.
Vi vil sådan set gerne lytte til forskere, samtidig med at vi prioriterer hensynet til befolkningens sundhed, især vores børns sundhed, væsentlig højere end hensynet til EU's kemikalielobby.
Vi ser på det på den måde, at der ikke er vægtige grunde til ikke at forbyde disse stoffer.
Vi ved, at de er farlige, og at alternativer er udviklet.
Så kan man sige, at den diskussion, der har været i dag her i Folketingssalen, jo har vist – synes jeg – at der tilsyneladende er rimelig bred opbakning til det, man kunne kalde indholdet i Enhedslistens forslag, den del af indholdet, der handler om, at vi skal have sat gang i noget aktivitet for at få fremmet et forbud mod de her bromerede flammehæmmere og ftalater.
Synspunktet er så, at den måde, vi skal gøre det på, er ved at forsøge at fremme udviklingen i EU ved at fremme et samarbejde med andre lande, som også er medlemmer af EU, for at komme igennem med sådanne forslag.
Enhedslisten medvirker gerne til at lægge en plan for den del af det og at lægge et pres for, at det kommer til at køre.
Så kan vi jo godt have den opfattelse, at den proces i EU formentlig ville blive fremmet ganske væsentligt, hvis der kom et selvstændigt dansk initiativ.
Det kan være, at der også bliver brug for det i løbet af de næste par år, eller det kan være, at der bliver brug for et selvstændigt initiativ, hvor Danmark sammen med nogle andre lande, f.eks. de nordiske lande, tager nogle initiativer også i forhold til at lave nogle forbud, der så er begrænset til en del af EU-landene.
Men jeg vil sige, at det, at der kan være en i hvert fald aktuel uenighed mellem Enhedslisten og et flertal i Folketinget om, hvilke konkrete skridt vi skal tage på den bane, selvfølgelig ikke skal forhindre, at vi i de kommende uger seriøst arbejder med at forsøge at få formuleret en politik, der gør, at Danmark effektivt kan gå ind og arbejde for, at vi får sikret et forbud mod de her farlige stoffer.
Det medvirker vi gerne til i det videre arbejde.