runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Støjberg (V), 2011-11-09:
Jeg synes nu ikke, at det så meget giver sig selv, som statsministeren får det til at lyde som.
Det er også sådan lidt vekslende besvarelser, man får.
Nogle gange er det af principielle årsager et vil ikke, og andre gange klamrer statsministeren sig ligesom til et eller andet udefinerbart retsgrundlag.
Det er det, jeg meget gerne vil have frem.
Derfor vil jeg egentlig stille statsministeren det helt enkle spørgsmål, om det er statsministerens opfattelse, at hr. Henrik Sass Larsen har brudt loven ved at gengive hændelsesforløbet omkring sikkerhedsgodkendelsen – eller den manglende sikkerhedsgodkendelse.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Jeg er da glad for, at fru Inger Støjberg mener, at jeg siger det på en overbevisende måde.
Så har jeg jo gjort mit job, i hvert fald i dag.
Men jeg synes egentlig, at det, jeg siger, er ganske klart, nemlig at der er en række principielle årsager til, at jeg hverken kan eller vil gå ind i den her sag.
Det gælder den specifikke sag, og det gælder også sikkerhedstjekket generelt.
Inger Støjberg (V), 2011-11-09:
Jamen med det her svar står det jo sådan set fuldstændig tindrende klart, at der ikke er noget juridisk til hinder for, at statsministeren fremlægger procedurerne omkring den manglende sikkerhedsgodkendelse.
Og så tror jeg egentlig kun, der er ét ord, der kan sættes på det, og det er vel magtarrogance.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Så har man hørt det med fra den nuværende opposition!
Jeg synes, det giver sig selv.
Jeg tror egentlig, at både den forrige spørger på det her område, nemlig hr. Claus Hjort Frederiksen, og fru Inger Støjberg godt ved, at det her er et spørgsmål, som man traditionelt ikke har udtalt sig om, og det agter jeg heller ikke at gøre.
Man risikerer at komme ind i personfølsomme oplysninger, og det ønsker jeg naturligvis ikke.
Så jeg ønsker ikke at udtale mig mere om den sag, det hverken kan eller vil jeg af principielle årsager, og sådan er det.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2011-11-09:
Er statsministeren enig i, at de dyre valgløfter, der blev afgivet under valgkampen af S og SF, var helt uforenelige med de krav, som regeringen selv stiller til dansk økonomi, og at løfterne derfor førte vælgerne bag lyset, idet de økonomiske vilkår jo var kendt, allerede før valget blev udskrevet?
Skriftlig begrundelse
Siden valget har socialdemokratiske og SF ministre måttet erkende, at de bastante udgiftskrævende løfter ikke kan indfries af økonomiske grunde.
Statsministeren argumenterer hele tiden med, at det kræver 90 mandater at få gennemført forslag i Folketinget.
Det er jo ubestrideligt rigtigt, men er sandheden ikke den, at statsministeren allerede dengang løfterne blev afgivet vidste, at de ikke kunne indfries.
Der er underskud på finansloven på 80 mia. kr., der skal konsolideres med 1,5 pct. af BNP i årene 2011 til 2013, og der skal være balance mellem indtægter og udgifter i 2020.
Alle disse forhold var kendt, og alligevel afgav regeringspolitikere løfte på løfte.
Er statsministeren ikke enig i, at hun vidste eller i hvert fald burde have vidst, at de mange løfter ikke kunne indfries alene af økonomiske årsager.
Er statsministeren enig i, at de dyre valgløfter, der blev afgivet før og under valgkampen af S og SF, var helt uforenelige med de krav, som regeringen selv stiller til dansk økonomi, og at løfterne derfor førte vælgerne bag lyset, idet de økonomiske vilkår jo var kendt, allerede før valget blev udskrevet?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Først vil jeg sige til spørgeren, at valget jo er slut, og vi er i en ny situation, så på mange måder ville det være mere interessant at diskutere det nuværende regeringsgrundlag og selvfølgelig også den finanslov, som er blevet lagt frem.
Jeg mener, der går en lige linje mellem det, vi lagde frem før valget, og det, vi nu kan se i regeringsgrundlaget og finansloven – der går, om jeg så må sige, en rød tråd igennem det, der handler om en kickstart, om øgede skatter og afgifter på det usunde og bedre velfærd.
Så der er en lige linje mellem det, vi sagde før valget, og det, der nu står i regeringsgrundlaget og det, vi har lagt frem i finansloven.
Vi er jo meget stolte af vores regeringsgrundlag.
Det er et af de mest gennemarbejdede regeringsgrundlag, der nogen sinde er blevet lagt frem i Danmark, og jeg ville egentlig utrolig gerne diskutere det med hr. Claus Hjort Frederiksen.
Jeg håber så også, at vi i de næste runder under spørgsmålene kan forholde os lidt til fremtiden, til det regeringsgrundlag, som ligger nu, og til den finanslov, som nu er blevet præsenteret.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2011-11-09:
Lige siden »En Fair Løsning« blev fremlagt, har statsministeren givet det bastante indtryk, at hun havde en trylleformular, som gjorde, at hun kunne føre Danmark igennem gældskrisen og samtidig øge det offentlige forbrug.
Hvor VK-regeringen holdt udgifterne i ro, kunne hun eksempelvis øge kommunernes forbrug med 1,4 pct. om året, og man kunne rulle dagpengereformen tilbage.
Derfor er det jo vigtigt for vælgerne at få at vide, om statsministeren helt op til valgdagen var af den opfattelse, at »En Fair Løsning«s mange løfter kunne indfries, og om statsministeren mener, at disse mange løfter kunne indfries, når vi havde et underskud på 85 mia. kr. på finansloven, og når der var et krav om overholdelse af en EU-henstilling og krav om balance i økonomien i 2020, og når man mente, at man samtidig kunne begynde at afdrage på gælden i 2013.
Hvornår blev statsministeren klar over, at »En Fair Løsning« og de mange valgløfter nærmede sig et bevidst vælgerbedrag?
Peter Skaarup (DF), 2011-11-09:
Vi ved jo faktisk allerede nu, at der er to traktatændringer på vej, det tror jeg ikke man behøver at betvivle.
Den ene handler om den gensidige hæftelse, altså Lissabontraktatens artikel 136, hvor landene her tidligere på året besluttede sig for at lave en ændring.
Os bekendt ser det ikke umiddelbart ud, som om der er nogen lande, der endnu har ratificeret det, men det er da interessant, når der er tale om hæftelse, altså økonomisk hæftelse på forskellig vis, for Danmark, at der kommer en sådan ændring, og derfor vil jeg spørge statsministeren: Vil man i forhold til det punkt spørge befolkningen, når den sag kommer op til overvejelse hos regeringen – det gør den nok snart?
Det er det ene.
Det andet, som også statsministeren var lidt inde på, er, at Tyskland specielt, men også andre lande som led i hele gældskrisen vil have, at Domstolen skal have kompetence til helt anderledes kontant at dømme medlemslande, der ikke overholder det, man kalder vækst- og stabilitetspagten.
Vil man i forhold til det spørgsmål garantere, at der bliver en folkeafstemning, hvor danskerne spørges?
Inger Støjberg (V), 2011-11-09:
Hvad er det specifikt for et retsgrundlag, som statsministeren henholder sig til, når hun gentagne gange siger, at hun ikke »kan« oplyse procedurerne i forbindelse med sikkerhedsgodkendelse af kommende ministre?
Hvad er det specifikt for et retsgrundlag, som statsministeren henholder sig til, når hun gentagne gange siger, at hun ikke »kan« oplyse procedurerne i forbindelse med sikkerhedsgodkendelse af kommende ministre?
Skriftlig begrundelse
Statsministeren sagde senest i sine besvarelser i Folketingets spørgetid den 12. oktober 2011, at hun hverken kunne eller ville kommentere hændelsesforløbet omkring den manglende sikkerhedsgodkendelse af Henrik Sass Larsen.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Der er ingen af os, der ved, om der kommer traktatændringer, hvordan proceduren vil være for at diskutere de traktatændringer, og hvad det i givet fald er for traktatændringer.
Derfor synes jeg egentlig, at det rigtige på nuværende tidspunkt er at sige til hinanden: Når vi ved, hvad det er for traktatændringer, så beder vi selvfølgelig Justitsministeriet om at vurdere, hvad det har af betydning for vores grundlov, og hvad det så i givet fald vil indebære for Danmark.
Indtil da kan vi jo diskutere, om der er behov for traktatændringer, hvad det i givet fald skulle være, og hvad proceduren skulle være for det, men jeg synes, det er den rigtige rækkefølge, at vi siger til hinanden: Når vi har noget på bordet, spørger vi, hvilke konsekvenser det har for Danmark.
Og det er det, vi agter at gøre.
Peter Skaarup (DF), 2011-11-09:
Landene har sagt, at man vil lave den ændring.
Den er ikke ratificeret i nogen lande endnu, men det er et tema, også i Danmark.
Der synes jeg jo at statsministeren godt kunne forholde sig til, om man med den ændring, der er tale om – vi kender ordlyden – via en folkeafstemning vil spørge danskerne, om de synes, det er rimeligt eller ikke rimeligt.
Det giver en god offentlig debat, og det giver en fantastisk demokratisk debat, som også er god for EU-diskussionen i det hele taget, fordi vi bliver meget mere fortrolige med, hvad der foregår.
Danskerne er meget mere opmærksomme på de her ting end mange andre landes befolkninger, fordi man har været vant til de her folkeafstemninger.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Den diskussion synes jeg er rigtig, rigtig god.
Jeg synes til gengæld ikke, det giver mening, før processen overhovedet er startet – og jeg henviser til, at vi først skal diskutere det i Det Europæiske Råd i december – at tage en diskussion om, hvad det vil betyde i forhold til den danske grundlov og Danmark i hele taget.
Jeg synes ikke, det giver mening.
Jeg synes, vi er nødt til at tage tingene i den rigtige rækkefølge, og det er det, regeringen lægger op til at gøre.
Sophie Løhde (V), 2011-11-09:
Er det statsministerens opfattelse, at statsministeren har udstedt et valgløfte om at bevare akutfunktionen i Svendborg?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Jeg har både før og efter valget givet udtryk for, at det er Socialdemokraternes og regeringens politik, at vi respekterer, at det er regionsrådet i Region Syddanmark, der beslutter, hvilken sygehusstruktur man ønsker at have i regionen.
Sophie Løhde (V), 2011-11-09:
Vil statsministeren dermed totalt afvise, at statsministeren i valgkampen udtalte for åbent kamera til TV 2/Fyn, at statsministeren selvfølgelig bakker op om landdistriktministerens skriftlige valgløfte, der lyder, og jeg citerer: Jeg afgiver hermed løfte om, at akutfunktionen på Svendborg Sygehus skal bevares, hvis Socialdemokraterne kommer til magten ved næste valg?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Jeg har både før valget som formand for Socialdemokraterne og efter valget som leder af regeringen sagt, at vi respekterer det, som regionsrådet i Region Syddanmark har besluttet, og det gælder i forhold til, hvilken sygehusstruktur man ønsker at have i regionen.
Det, der er sagens kerne, er, at regionsrådet i Region Syddanmark besluttede på baggrund af meldinger fra den tidligere regering, at de ville bygge et stort og stærkt hospital i Odense, og den beslutning indebærer, at der fra 2019 ikke vil være en fuld akutmodtagelse med en skadeklinik på Svendborg Sygehus, der skulle være døgnåben og bemandet med særligt uddannede sygeplejersker med lægelig backup.
Det var det, der blev besluttet i regionsrådet.
Og det er jo den beslutning, der gælder nu, og det respekterer regeringen fuldt ud.
Jeg vil så også sige, at hvis regionsrådet træffer en ny beslutning om at placere en fælles akutmodtagelse i Svendborg, vil det være op til regionen at udarbejde en konkret løsning, der angiver, hvordan den beslutning kan udmøntes.
Sophie Løhde (V), 2011-11-09:
Det var et meget langt svar – et udenomssvar, i hvert fald når man har udtalt offentligt, at man selvfølgelig bakker op om det her valgløfte.
Det er bare sådan noget, som statsministeren udtaler under en valgkamp for at score nogle stemmer og så i øvrigt er totalt ligeglad med bagefter, ligesom det er tilfældet med en lang række af de øvrige løfter – eller måske skal vi kalde det ideer; det er det, jeg kan forstå at regeringen bruger som betegnelse – man har givet vælgerne under valgkampen og forud for valgkampen.
Men det er selvfølgelig også et budskab i sig selv.
Men hvis nu statsministeren ikke mener, at statsministeren har afgivet et løfte, vil statsministeren så ikke beskrive, hvad det er, der karakteriserer et løfte set med statsministerens øjne, når det åbenbart ikke er tilstrækkeligt som gruppeformand for Socialdemokraterne at have skrevet under på: Jeg afgiver hermed et løfte?
Og det løfte er bakket op af statsministeren i valgkampen.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Jeg skal selvfølgelig beklage, hvis spørgeren synes, mit svar blev for langt.
Det var et forsøg på at kvalificere debatten en lille smule, så vi også kommer ind i substansen om emnet, men jeg kan forstå, at det ikke interesserer spørgeren overhovedet, så det skal jeg undlade.
Det er dem, der har besluttet, hvilken sygehusstruktur man ønsker, og jeg respekterer den beslutning.
Sophie Løhde (V), 2011-11-09:
Jamen det er trist, at man ikke kan få svar på de konkrete spørgsmål, man stiller.
Man kan i hvert fald ikke påstå, at man med det sidste svar fra statsministeren er blevet meget klogere med hensyn til, hvad statsministeren definerer som et valgløfte, når det åbenbart ikke er tilstrækkeligt at have afgivet det skriftligt og efterfølgende har bakket op om det på tv. Men så vil jeg til gengæld høre, om statsministeren er enig med sin partifælle, formanden for Folketingets Sundhedsudvalg, fru Julie Skovsby, der har langet ud efter den nye sundhedsminister med bemærkningen om, at den uerfarne sundhedsminister tilsyneladende ikke har sat sig ordentligt ind i sagerne, og hun har bl.a. udtalt, at man som ny minister ikke skal udtale sig så bombastisk og efter kort tid træffe en beslutning om en meget vigtig sag, som har været debatteret på Fyn i mange år.
Er statsministeren enig i den vurdering, der kommer fra hendes egen partifælle, eller er statsministeren derimod villig til at bakke hundrede procent op om sundhedsministeren, og at det dermed må bero på en misforståelse, hvad formanden for Folketingets Sundhedsudvalg udtaler?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-09:
Jeg bemærker om debatten i dag, at jeg egentlig tror, at spørgerne og jeg egentlig er lidt enige om, hvad der bør ske på Fyn.
Men det interesserer ikke spørgeren, som hellere vil diskutere alt muligt andet, at diskutere den konkrete politik.
Regeringen er enig med sig selv, kan jeg godt oplyse, nemlig at vi har respekt for den beslutning, der er truffet i Region Syddanmark.
Jeg vil godt tilføje, at hvis der skulle komme en situation, hvor regionsrådet træffer en ny beslutning, vil det jo være op til regionen at udarbejde den konkrete løsning, som angiver, hvordan den beslutning skal udmøntes.
Det synes jeg er en fair måde at gøre det på, og det er fuldstændig i overensstemmelse med det, jeg sagde før valget, og det, jeg siger efter valget.
Margrethe Vestager (RV), 2011-11-09:
Det, jeg oplever som helt afgørende i den situation, vi har nu, er, at hvert land tager et ansvar for sin finanspolitik, som ligger inden for det, man har forpligtet sig til.
Danmark har også forpligtet sig inden for Stabilitets- og Vækstpagten, også i dens skærpede form.
Vi har en politisk forpligtelse, fordi vi har sagt ja til konkurrenceevnepagten.
Vi skal feje for egen dør.
Hvis alle lande havde gjort det, ville Europa have været i en anden situation, og det er jo derfor, at EU-landene fremadrettet har sagt: Prøv at høre her, den her situation skal ikke opstå igen.
Man kan diskutere meget, der er en masse politisk arkæologi, som man kan diskutere bagudrettet.
Men nu er situationen, som den er, og den skal ikke gentage sig, og derfor diskuterede vi så sent som i går på Ecofinmødet: Hvad kan vi ligesom have af pointtavler, som viser, om et land er ved at komme ind i en ubalance?
Når det kommer til det, der er situationen i forhold til Italien, må jeg sige, at jeg synes, det må være ethvert lands ambition ikke at bringe sig i en situation, hvor man skal hjælpes af andre lande på en sådan måde, at de kommer til at sætte betingelserne for den politik, som kan føres i det enkelte land.
For det er jo den situation, man er kommet i: Hvis man må bede andre om hjælp, jamen så kommer man altså også til at følge nogle af de råd, som de giver, hvis man vil modtage hjælpen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-09:
Nu kan man jo diskutere, når man er nået dertil, om det er egentlige råd, eller det er påbud.
Sådan er det.
Men jeg vil blot lige bede om en bekræftelse fra ministeren, som egentlig lidt kækt svarede nej på mit spørgsmål.
Der var selvfølgelig også mange ting i spørgsmålet, så det var måske for at være på den sikre side.
Men kan ministeren ikke bekræfte, at der var en række lande, da man fødte euroen, der fik lov til at komme med i valutaunionen uden at leve op til de krav, man havde fastsat for at kunne deltage i den her valutaunion?
Altså, kan ministeren eksempelvis bekræfte, at både Grækenland, Italien og Belgien havde underskud, der var langt større end det, man havde fastsat i kravene?
Kan ministeren bekræfte, at Tyskland og Frankrig i en årrække brød stabilitets- og vækstpagten, som var de rammer, man ellers havde sat op for, netop hvilke spilleregler man skulle følge, og at det viste sig, at det, man havde lavet fra starten, åbenbart ikke var tilstrækkeligt, med det resultat, at man nu, hvor tingene er gået galt, skal til at reparere på det med stærkere styringsredskaber fra centralt hold, altså fra Bruxelles' side over for de enkelte lande?
Margrethe Vestager (RV), 2011-11-09:
Jeg tror ikke, der er noget behov for, at jeg bekræfter spørgerens tal, for spørgeren virker særdeles velorienteret i den moderne økonomisk-politiske historie i de europæiske lande.
Det, der er vigtigt, er, at uanset hvad man mener om den måde, euroen er konstrueret på, så står vi her med en realøkonomisk krise.
Den er der et politisk ansvar for, fordi politikere har truffet nogle valg, som har ført deres lande derhen, hvor de er i dag.
De kunne jo godt gøre noget andet.
Jeg synes bare, at alternativet for de lande må være meget, meget værre end at modtage den hjælp, som man modtager, og opfylde de betingelser, som følger med.
Det, jeg synes skal være en dansk ambition, er, at vi aldrig kommer i den situation igen, og at vi bidrager til, at vi ikke har et europæisk samarbejde, eller for den sags skyld et eurosamarbejde, hvor landene kommer i den situation.
For vi er fuldstændig filtret sammen økonomisk, uanset om vi er eurolande eller ikkeeurolande.
Og derfor er jeg optaget af det, som nu bliver til virkelighed fra den 1. januar, nemlig en stærkere økonomisk styring, således at man er orienteret om, hvordan vi kan dele informationer og oplysninger, samtidig med at hvert land selv har ansvaret for at vedtage sin finanslov.
Og det er et politisk ansvar hos de politikere, som vælgerne har valgt i de respektive lande.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-09:
Det er lidt paradoksalt, hvis man ikke kan få ministeren til at bekræfte noget, fordi jeg virker velbevandret i europæisk økonomisk politik, eller hvad det var, når det er helt oplagte facts, jeg lægger på bordet.
Altså, selvfølgelig var der en række lande, der fik lov til at komme med i euroen, som ikke opfyldte de kriterier, man selv havde sat op for at komme med i euroen.
Det så man gennem fingre med.
Og det betyder jo bare, at det, man så må reparere på her efterfølgende, er nogle fejl, man selv lavede, da man lavede den fælles valutaunion, euroen.
Og det betyder, at euroen i praksis er det største integrationsprojekt, vi har set i nyere europæisk historie.
Det er det enkeltstående instrument, der i voldsomst omfang vil fremme integrationen i Europa.
Jeg synes, det ville klæde økonomi- og indenrigsministeren, hvis man på et eller andet tidspunkt også ville gå ind i en debat om det grundlag, som danskerne i sin tid blev bedt om at tage stilling til euroen på.
For havde man fulgt ministerens partis anbefaling, havde Danmark jo i dag været medlem af euroen.
Margrethe Vestager (RV), 2011-11-09:
Ja, og det tror jeg sådan set også havde været gavnligt.
Det må jeg sige.
Jeg er ked af, hvis jeg på nogen måde har fornærmet spørgeren ved min måde at svare på, men jeg var bare meget usikker på, hvor spørgeren ville hen med sit spørgsmål, for jeg synes, at når vi bruger hinandens tid på, at jeg skal svare ja til forskellige fakta, som spørgeren har taget med, så ved jeg ikke, hvor det er, spørgeren vil hen med sit spørgsmål.
Men jeg kan nu forstå, at der, hvor spørgeren gerne ville hen, var til at få en diskussion af grundlaget for euroafstemningen for efterhånden mere end 10 år siden.
Den situation Europa er i i dag, er, at der er økonomisk krise, og at eurolandene og EU-27 fremadrettet må finde ud af: Hvordan forhindrer vi, at vi kommer det igen; hvordan får vi vækst og beskæftigelse tilbage; hvordan forhindrer vi, at så mange unge er uden for arbejdsmarkedet?
Det synes jeg er en meget forpligtende diskussion at have.
Det er den, som de europæiske lande forsøger at løfte.
Danmark kan bidrage, og det synes jeg nu engang er det, der er det vigtigste på den politiske dagsorden.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-09:
Jeg vil gerne takke ministeren for det klare udsagn om, at Danmark ikke skal til at betale til den hjælpefond, der nu skal prøve at afhjælpe de græske problemer, også fordi jeg er af den overbevisning, at det meget vel kan være sådan, at det slet ikke er sidste gang, man skal træde til over for Grækenland, og at problemerne snarere bliver større, end de bliver mindre.
Vi så i foråret, da man lavede en hjælpeforanstaltning over for grækerne, at renten på græske statsobligationer efterfølgende var højere, end den var, før man greb ind.
Det er så det, jeg fra nu af gerne vil koncentrere mig om i mit spørgsmål til ministeren, nemlig om ministeren ikke er enig i, at det, der i hvert fald er en af grundene til, at vi ser de problemer i Sydeuropa, som vi ser, er, at euroen, altså valutakonstruktionen her, blev født på et helt galt grundlag, altså at man, da man lavede euroen, ikke var indstillet på, at man, når man skal lave en valutaunion, der skal have succes, også skal acceptere, at man skal lave en finanspolitisk overbygning, og at man skal acceptere en egentlig finanspolitisk union, og hvad det medfører i forhold til at kunne styre de enkelte lande.
Det er lidt på samme måde, som når den – måske afgående – italienske premierminister Berlusconi nu kommer til møde hos eurokollegaerne og får 72 timer til at gå hjem og sætte pensionsalderen i sit land op med 2 år.
Det er sådan nogle styringsredskaber, altså den slags styringsformer, som selvfølgelig godt nok er dybt udemokratiske, og som jo ligger langt væk fra den form for demokrati, som vi gerne vil have, men som er nødvendige for at kunne få en valutaunion til at fungere, og det er en af de ting, man har fejlet på i opbygningen af den fælles valuta, euroen, og en af grundene til, at vi nu ser de problemer i Sydeuropa, som vi ser.
Medgiver ministeren ikke det?
Karsten Lauritzen (V), 2011-11-09:
Spørgsmålet til skatteministeren lyder: Frygter ministeren, at en virksomhed som cementfabrikken Aalborg Portland vil flytte sin produktion til udlandet, såfremt regeringen gennemfører en femdobling af den såkaldte NOx-afgift som foreslået i regeringens finanslovforslag?
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-11-09:
Tak for ordet.
Så kort kunne svaret være, men lidt uddybende alligevel vil jeg sige, at regeringen har lagt op til, at bundfradraget for afgift på NOx videreføres.
Cementfabrikken Aalborg Portland er omfattet af dette bundfradrag, godkendt som statsstøtte af Europa-Kommissionen.
I 2010 medførte bundfradraget, at Aalborg Portland fik reduceret det afgiftsgrundlag, de ellers skulle have betalt fuld afgift af, med ca. 70 pct. som resultat af bundfradraget.
Der er altså tale om en ret betydelig støtte.
Ved en afgiftsforhøjelse på NOx videreføres bundfradragsordningen, og ved en forøgelse af afgiften øges også værdien af bundfradraget.
Dette skal naturligvis godkendes af Kommissionen efter EU's regler.
Opsummerende mener jeg således, at der i forbindelse med afgiftsforhøjelsen fortsat tages meget betydelig konkurrencemæssige hensyn til Aalborg Portland, og jeg frygter derfor ikke, at produktionen flyttes til udlandet.