Karin Nødgaard (DF), 2010-04-15:
Der skal ikke være tvivl om, at den danske folkeskole er noget særligt.
Den er offentligt finansieret, der er lige og fri adgang for alle, og skolen er det sted, hvor alle børn mødes uanset baggrund og kan udvikle og uddanne sig til at blive aktive samfundsborgere.
Dette kan fortsat finde sted, uanset om der er lidt medfinansiering eller sponsorater involveret.
Jeg synes, at forslaget, som vi debatterer her, ser meget sort på de forhold, der er gældende, og ikke har den mere positive dimension med.
Selvfølgelig skal alting finde sted med måde, men jeg mener, at der klart kan være fordele ved, at forældre kan bidrage økonomisk til f.eks. ekskursioner og lejrskoler.
Et eksempel kan være lejrskolen, der går til Sønderjylland, hvor der er så mange historiske steder at se, og hvor det kan være svært at nå frem på cykel.
Her vil det være oplagt, at der spædes til, så man kan leje en bus, der kan transportere eleverne til f.eks. Frøslevlejren eller til Dybbøl, hvor de på nært hold kan se og erfare det, der er en meget stor del af den danske historie og kulturarv.
At en lejrskole også har et socialt aspekt, er meget vigtigt, men jeg må som folkeskolelærer gennem rigtig mange år gøre det meget klart, at det er vigtigt, at der er en fin balance mellem det sociale og det faglige, og at der i forbindelse med en lejrskole er en stor gevinst ved at besøge et område, som ligger fjernt fra ens egen hverdag, og dette koster ofte lidt ekstra.
Jeg vil også knytte en kommentar til det, som i forslaget bliver betegnet som, og jeg citerer: »Stærke økonomiske kræfter forsøger konstant at gøre børn og unge til forbrugere og fastholde dem i den rolle.
Forslagsstillerne mener, at skolen skal være fri for den slags.« Endvidere nævnes det, at skolen kan være plastret til med reklamer.
Dette mener jeg er noget overdrevent.
I den undersøgelse, som er lavet af Danmarks Lærerforening om forholdene vedrørende forældrebetaling og sponsorering, fremgår det, at ud af de 21 pct. af skolerne, som har modtaget private sponsorater, har 70 pct. tilkendegivet, at der ikke er forlangt nogen form for modydelse.
Et lille mindretal forlangte sponsoratet offentliggjort med et lille skilt, og det vil jeg ikke kalde at overplastre skolen med reklamer.
Når eleverne har idræt i den til skolen tilhørende hal eller på de nærtliggende stadionarealer, vil der som regel også altid være bandereklamer.
Hvad med disse – skal de fjernes, inden undervisningen kan finde sted?
Nej, det er ikke realistisk.
Selvfølgelig skal det ikke ende med, at sponsorater går ind og dækker det almindelige driftsbudget, men jeg tror, det er væsentligt, at man ikke ser spøgelser.
Jeg synes, det er værd at bemærke, at en gallupundersøgelse fremkommer med et resultat, hvori det viser sig, at der fra forældreside faktisk er opbakning til muligheden for, at der kan være sponsorater, og at der ikke er fremkommet klagesager hos Forbrugerombudsmanden.
I spørgsmålet om, om det kan lave en skævvridning og et pres på nogle forældre, såfremt der ønskes betaling for at kunne gennemføre en ekskursion, mener jeg klart, at det er en opgave for en ansvarlig skoleleder og en ansvarlig skolebestyrelse at gøre klart, at det er et oplæg, men at man altid kan kontakte lærere eller leder og fortroligt gøre opmærksom på, at man ikke har mulighed for at betale, og at der så findes en løsning.
Sådan tror jeg det finder sted på mange skoler i dag, og jeg tror ikke, at det giver problemer.
Ofte er man som leder også klar over, hvor det kan blive aktuelt, at skolen bidrager, og der er allerede på forhånd taget højde for det.
Faktisk har jeg også oplevet at have elever med på en skolerejse, som aldrig selv med deres forældre ville have haft muligheden for at komme ud og rejse, og hvor forældrene efterfølgende har været taknemlige for, at deres barn kom med takket være det forarbejde, der var lavet af den samlede elev- og forældregruppe.
Jeg er enig med forslagsstillerne i, at folkeskoleloven skal overholdes, og at undervisningsmidler skal stilles vederlagsfrit til rådighed.
Jeg mener dog, at det er vigtigt, at vi her skelner mellem det, der er de basale undervisningsmidler, og det, som kan give lidt ekstra krydderi på skolegangen.
Jeg ser ingen problemer i, at der f.eks. måske udleveres en lille neutral og handy udgave af Bibelen i 3. klasse, som frivilligt kan modtage den, eller at den lokale tømrer giver et gyngestativ til legepladsen.
Jeg har noteret mig, at den tidligere undervisningsminister i et svar til Uddannelsesudvalget gør det klart, at folkeskolen er et lokalt anliggende, og at kommunalbestyrelsen har ansvaret for, at skolevæsenet lever op til folkeskolens krav og bestemmelser, men også, at der ikke er noget, der forhindrer frivillige forældreindsamlinger til dækning af udgifter, som kommunen ikke er forpligtet til at dække ifølge loven, såfremt det selvfølgelig ikke forhindrer nogen elever i at deltage i en aktivitet.
Såfremt der skønnes at være uklarhed om og manglende kendskab til betalingsregler, kan det jo være en mulighed, at man i landets kommuner og på de enkelte skoler udfærdiger nogle retningslinjer, så der ikke er tvivl om, hvad der er muligt.
Dansk Folkeparti finder ikke, at det er nødvendigt med lovinitiativer, men vil ikke have noget imod, at ministeren tager en kontakt til kommunerne og dermed indirekte til skolerne for at præcisere den gældende lovgivning på området.