runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lotte Rod (RV), 2015-05-19:
Jeg kan sagtens følge ordføreren i, at det ville være rart at sige: Okay, vi laver sådan et sikkerhedsnet, hvor vi er sikre på, at det her er et minimum.
Det, der bare er problemet med at lave minimumsstandarder, er, at de har det med så at blive maksimum, altså at det bliver dér, man lægger snittet, og at det dermed bliver en standardisering.
Tak for det.
Udviklingshæmmede er en del af vores samfund.
De skal kunne være med og kunne deltage.
De må ikke bliver opbevaret eller isoleret.
Derfor er det vigtigt, at de kan blive ledsaget til at komme ud.
Jeg er dermed enig med forslagsstillerne i, at mennesker, der har brug for ledsagelse, skal kunne få det.
Jeg kan også godt følge Enhedslistens tanke om, at det virker sådan ret ligetil at kræve 15 timers ledsagelse pr. måned for børn fra 12-årsalderen og for voksne med betydelig og varigt nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne.
Så er man ligesom sikker på, at alle får det.
Men lige så meget som det jo giver en ensartethed, lige så meget strider det mod et fundamentalt princip for mig.
Jeg tror, at for at behandle alle ens skal vi behandle hinanden forskelligt, for mennesker, der er udviklingshæmmede, er ikke ens.
De kan være lige så forskellige som os, og derfor synes jeg, det giver god mening, at reglerne i dag giver fleksible muligheder for at tilrettelægge hjælpen, så den passer til den enkelte. Nogle gange er det også, som om det tæller mere, når vi lægger snittet herinde på Christiansborg, men kommunalpolitikerne har et lige så stort ansvar, som vi har her i Folketinget.
Og tingene bliver jo ikke nødvendigvis bedre af, at vi fra Folketingets side binder pengene på en bestemt måde.
Nogle kommuner gør allerede det, at beboere i botilbud får socialpædagogisk ledsagelse til biografture eller 5-dages ferie i sommerhus, og det er ikke sikkert, at en standardiseret ordning ville være bedre for dem.
Så selv om det er besnærende at lægge snittet herinde fra Christiansborg, mener jeg, det er bedre, at loven tager højde for, at mennesker ikke er ens, og at kommunen har mulighed for at tilbyde både kollektiv og individuel pædagogisk ledsagelse.
Det skal være dem, der er tæt på, der bestemmer, hvordan man gør det bedst.
Radikale Venstre kan derfor ikke støtte forslaget.
Stine Brix (EL), 2015-05-19:
Det er ganske enkelt ikke rigtigt.
Vi har jo klassekvotienter på alle mulige forskellige niveauer rundtomkring i Danmark, fordi kommunerne har den fleksibilitet, at de kan lægge en klassekvotient under det loft, vi har sat fra Folketingets side.
Det, der er virkeligheden i dag, når der ikke er noget nedre gulv, er, at man ser situationer, hvor der er nogle kommuner, der vælger at sige: Vi prioriterer det overhovedet ikke.
Og så er der i praksis tale om det, som fru Lotte Rod startede med at sige hun ikke ville have, nemlig indespærring og opbevaring af en gruppe af borgere, som ikke har nogen rettigheder, de kan støtte sig til i den her sammenhæng.
Jeg forstår godt argumentationen, som fru Lotte Rod bygger op, om, at det ville være ufleksibelt med en standardiseret ordning og man ikke kan tilpasse den til borgerne.
Problemet med fru Lotte Rods argumentation er bare, at den ikke passer.
For der er ikke tale om, at man skal have 15 timers ledsagelse, og at det skal gives på en bestemt måde.
Det er simpelt hen ikke rigtigt.
Det er sådan i dag med ledsageordningen, at der er tale om et minimum.
Selvfølgelig kan kommunen vælge at give mere ledsagelse, hvis man synes det er en god idé.
Så der er fleksibilitet bygget ind i det her.
Det, som forslaget går ud på, er at sikre, at vi fjerner den fleksibilitet, som nogle kommuner i dag bruger til at sige, at der er nul timers ledsagelse.
Det synes jeg egentlig er at gå ind og beskytte en gruppe af borgere, som har meget ringe mulighed for selv at råbe op, når kommunerne vælger at skære ned på dem, hvad vi desværre ser.
Karina Adsbøl (DF), 2015-05-19:
Tak for det.
Dette beslutningsforslag handler om at pålægge regeringen, at den inden udgangen af 2015 skal ændre i servicelovens § 45 og § 97 om ledsageordninger, så ledsagelsen også indbefatter socialpædagogisk bistand.
Borgere med betydelig og varig fysisk eller psykisk funktionsnedsættelse i alderen 12-67 år har ifølge servicelovens § 45 og § 97 ret til 15 timers ledsagelse uden for hjemmet om måneden.
Men det gælder ikke for udviklingshæmmede, senhjerneskadede og andre med betydelige kognitive vanskeligheder, der har brug for socialpædagogisk bistand og altså en særlig kvalificeret ledsager, som også kender personen.
I Dansk Folkeparti finder vi det vigtigt, at mennesker, der af den ene eller den anden grund har behov for socialpædagogisk ledsagelse til aktiviteter eller andre ting, også får det.
Og vi kan godt forstå ønsket om, at det er en person, som også kender ens behov, ens ønsker og ens udfordringer – en, man er tryg ved.
Det kan f.eks. være en fra det personale, der er ansat i botilbuddet, hvor man bor.
Der er udfordringer på området, og det er også nogle af de udfordringer, vi gentagne gange har rejst over for regeringen, herunder i samråd og gennem adskillige spørgsmål til ministeren.
Skrivelsen er en præcisering af, at der ikke er lovhjemmel til at tilbyde tillægsydelser til borgerne.
Ministeriet for Børn, Ligestilling, Integration og Sociale Forhold har præciseret, at der efter serviceloven ikke er noget retskrav på at komme på ferie, men at kommunen selv kan vælge, om deres serviceniveau indebærer tilbud om pædagogisk ledsagelse på ferie.
Det gode er så, at der i satspuljeregi blev afsat nogle midler.
Der blev afsat 39,4 mio. kr. til aktiviteter og ledsagelse for personer med handicap, og det var en bred forligskreds, som jeg tror har et stort ønske om at hjælpe den gruppe.
Dansk Folkeparti er derfor indstillet på, at vi drøfter dette og finder en holdbar løsning for målgruppen.
Enhedslisten foreslår, at finansieringen skal ske ved, at der spares 5 pct. på statens samlede forbrug af konsulenter.
Samtidig vil vi i Dansk Folkeparti godt opfordre ministeren til at indgå i en dialog med relevante parter for at finde løsninger på området – bl.a. handicaporganisationen LEV – så ministeren kan høre deres holdninger og deres meninger, også om de udfordringer, der er på det her område.
For udfordringerne ser vi specielt hver sommer, og jeg tror, vi ser dem her til sommer igen.
Men vi ser frem til udvalgsbehandlingen og håber så, at ministeren er indstillet på at finde nogle holdbare løsninger fremadrettet.
Ministeren siger, at kommunerne kan levere den her ydelse.
Men jeg hører også – ellers må ministeren rette mig – at ministeren siger, at kommunerne ikke leverer ydelsen tilfredsstillende.
Det må ministeren jo mene, siden ministeren vil følge op på det her og siger, at han vil holde kommunerne fast på deres opgave.
Det ser vi hver sommer.
Så jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre, hvad ministeren helt konkret fremadrettet vil gøre for at sikre, at man også får den hjælp, man har behov for.
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-05-19:
Tak for debatten om både det konkrete forslag og om de mange gode og spændende ting, der er blevet sagt rundtomkring.
Hr. Hans Andersen startede med at støtte forslaget, og omend det var et lille skridt, vil jeg dog sige tak for støtten.
Hr. Bjarne Laustsen gjorde noget ud af, at det her også er en løsning, som er ubureaukratisk, hvilket jeg er fuldstændig enig i.
Det skal jeg vende tilbage til.
Hr. Bent Bøgsted støttede, og det gjorde hr. Nadeem Farooq også med afsæt i, at der skal være flere, der er selvforsørgende.
Også tak for støtten fra både hr. Eigil Andersen og hr. Finn Sørensen.
Og jeg tror ikke, at jeg fejlfortolker fru Charlotte Dyremose, når jeg siger, at der nok ikke er den store støtte at hente til forslaget der.
Jeg synes, det er godt, for det, vi gør her, er, at vi giver nogle et ekstra incitament til at blive en del af arbejdsmarkedet med det spirende opsving, som vi forhåbentlig vil se i den kommende tid.
Det er godt, for det at være en del af fællesskabet på arbejdsmarkedet er fuldstændig afgørende.
Vi målretter den her jobpræmie til en gruppe borgere, som befinder sig på det, man kunne kalde kanten af arbejdsmarkedet, og derfor er det endnu mere vigtigt, at vi gør, hvad vi kan, for at de får fodfæste på arbejdsmarkedet.
For ellers er risikoen for at ryge ud i langtidsarbejdsløshed alt for stor.
Det andet, som også hr. Bjarne Laustsen var inde på, er, at det her er en ubureaukratisk ordning, hvor vi giver de her borgere direkte besked.
Det synes jeg er en god måde at gøre det på.
Jeg takker for, at Folketinget har behandlet det her lovforslag.
Det er kommet lidt sent i samlingen, men jeg synes, det er et vigtigt lovforslag, som i det næste halve år giver nogle ekstra muligheder til en gruppe borgere, som har brug for det.
Jeg glæder mig til det videre udvalgsarbejde og skal selvfølgelig sige til Beskæftigelsesudvalget, at jeg skal bestræbe mig på, at svarene på de spørgsmål, der måtte være behov for at stille, kommer så hurtigt og smertefrit som overhovedet muligt.
Stine Brix (EL), 2015-05-19:
Først tak til ministeren for en lang og grundig tale.
Jeg vil gerne vende tilbage til det principielle punkt, som ministeren også tager fat i her, nemlig at kommunerne i dag kan tilbyde ledsagelse, men vi ser også, at nogle kommuner rent faktisk ikke gør det.
Det er jo det, der er virkeligheden i dag, som følge af den måde, som vi har skruet serviceloven sammen på: Kommunerne har principielt en pligt, men der er ikke defineret nogen nedre grænse for, hvad det er for en ledsagelse, man skal levere.
Så derfor ser vi en situation, hvor der i nogle kommuner opstår det forhold, at for borgere, som har udviklingshæmning eller senhjerneskade eller et andet handicap, der gør, at de har brug for socialpædagogisk bistand for at kunne komme ud, så er der ikke nogen til at bistå dem.
Jeg mener, at når det handler om, hvorvidt man som borger har mulighed for at være en del af samfundet, altså om man kan deltage i aktiviteter uden for det sted, hvor man bor, så er det så principielt, at det bør beskrives i serviceloven, at man har et minimum af ret til det.
Og det kunne jeg egentlig godt tænke mig at ministeren forholdt sig til.
Jeg må sige, at jeg ikke helt deler ministerens optimisme, for det, vi hører dagligt, er, at det ikke er virkeligheden rundtomkring for nogen af de borgere, vi taler om her.
Det er muligt, at der måske en gang om året er en tur ud af huset, men i dag har man jo ikke nogen rettigheder, man som borger kan holde sig til, altså et minimum af muligheder for at kunne deltage i aktiviteter.
Det er uklart, hvad man har af rettigheder, når man står i den her situation, og det er det forhold, jeg beder ministeren forholde sig til.
Vi har jo tilsluttet os FN's handicapkonvention, som har som klart grundlag, at borgere med handicap skal kunne deltage i samfundet på lige fod med os andre.
Og der er det her punkt om muligheden for at kunne deltage i aktiviteter andre steder end dér, hvor man bor, jo fuldstændig afgørende for, at man kan være en del af samfundet. Så jeg mener egentlig, at vi bør tage ansvaret på os her i Folketinget og beskrive, hvor lavt man må gå i kommunerne, altså hvilke minimumsrettigheder man kan forvente som borger med behov for socialpædagogisk bistand til at kunne komme ud i samfundet.
Karina Adsbøl (DF), 2015-05-19:
Det er sådan lidt ambivalent, fordi ministeren anerkender, at der er udfordringer på området, og siger, at man har en drøftelse med KL, men der følger ligesom ikke nogen handling efter.
Hvad sker der så?
Hvad sker der, hvis man ikke får den hjælp, man har behov for – hvis man ikke får ledsagelse, som ministeren siger at kommunen kan levere, men åbenbart altså ikke skal levere?
Og hvordan får vi rettet lovgivningen, sådan at vi holder kommunerne op på, at de skal levere den ydelse, som borgerne har brug for?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2015-05-19:
Tak for det.
Enhedslisten har fremsat dette beslutningsforslag om ledsageordning for udviklingshæmmede.
Venstre har selvfølgelig, havde jeg nær sagt, stor sympati for forslaget, fordi man som person med handicap er tvunget til et liv med visse begrænsninger.
Som politikere har vi jo et ansvar for, at de begrænsninger bliver så få som muligt, fordi alle uanset grad af handicap jo har ret til et liv med indflydelse på egen situation og til aktive til- og fravalg.
Det er også årsagen til, at Venstre jo sidst i vores finanslovsforslag til 2015 foreslog, at vi gerne vil gøre noget for den her befolkningsgruppe og derfor havde held til i satspuljeforhandlingerne at kæmpe en pulje ind, og den kom til at være på næsten 40 mio. kr.
Det var en god dag, en god forhandling, en lang forhandling.
Men det var rigtig nyttigt, at vi kom i hus med, at der var et beløb at arbejde med, for vi synes jo, at med puljen på næsten 40 mio. kr. vil rigtig mange flere handicappede have mulighed for en ledsagelse til arrangementer og på ferier.
Vi havde gerne set, at puljen var blevet større.
Det hele handler om prioriteringer.
Vi synes, at vi kom et rigtig godt stykke ad vejen med den satspulje, og vi vil gerne bryste os af, at det var Venstre, der satte det på dagsordenen.
Jeg vil så sige, at selv om sympatien er stor, mener vi, at det forslag her ikke er beregnet grundigt nok, og vi synes også, at det tilnærmelsesvis ligner noget af det, vi har forhandlet i satspuljeforhandlingerne.
I hvert fald er det noget, det ville være meget, meget naturligt at forhandle om i satspuljeforhandlinger.
Derfor mener vi på nuværende tidspunkt, at det skal ligge der og ikke andre steder. Så med disse ord vil Venstre altså ikke støtte Enhedslistens forslag.
Stine Brix (EL), 2015-05-19:
Tak til Venstre, i hvert fald tak for, at Venstre anerkender, der er en problemstilling.
Så jeg forstår egentlig ikke, hvorfor Venstre ikke mere seriøst går ind i at finde en varig løsning, som kunne sikre de her borgere, som vi må sige er nogle af de svageste, vi har i vores samfund, en helt basal rettighed, nemlig rettigheden til at leve et aktivt liv, også uden for det bosted, hvor de ellers færdes til daglig.
Lotte Rod (RV), 2015-05-19:
Det er ikke så lang tid siden, vi havde en sag om et prisloft, som var ment rigtig godt, og hvor vi ville prøve at sige, at man ikke skulle betale mere end et bestemt beløb, hvilket så viste sig at blive standarden.
Så jeg er i virkeligheden bekymret for, at det, som man har gode intentioner om, ender med at blive fastlåst.
Og det er derfor, jeg gerne vil insistere på – for jeg tror sådan set, vi er ret enige – at det her jo handler om, at man prioriterer det i kommunerne.
Det er ikke sikkert, at der nødvendigvis kommer flere midler, og at man gør det på en bedre måde, ved at vi dikterer herindefra, hvordan man skal gøre.
Trine Mach (SF), 2015-05-19:
Forslagsstillerne vil med dette forslag pålægge regeringen inden udgangen af 2015 at ændre i serviceloven om ledsageordning, således at ordningen også kommer til at indbefatte socialpædagogisk bistand.
I SF's øjne er det forslag meget sympatisk, og det gør opmærksom på et problem, vi har, på området.
Imidlertid så forekommer forslaget os finansieringsmæssigt uholdbart, og vi mener faktisk, at det kunne blive svært at sikre pengene allerede inden udgangen af 2015.
Vi mener også, at det er lidt usikkert, hvorvidt den angivne udgift rent faktisk står til troende, og vi har som parti svært ved at støtte forslaget i dets nuværende form.
Når det er sagt, vil jeg sige, at det er hverken rimeligt eller retfærdigt, at der er så stor forskel på kommunerne, hvad angår muligheden for ledsagelse for borgere, der har brug for socialpædagogisk ledsagelse.
I nogle kommuner er serviceniveauet ganske enkelt for ringe.
At borgere ikke kommer ud, fordi kommunen ikke stiller socialpædagogisk ledsagelse til rådighed, er selvsagt hverken optimalt eller acceptabelt.
I SF mener vi, at alle borgere bør have ret til at komme ud, og vi mener som sagt, at ordningen skal være holdbar og finansieret.
SF anerkender det problem, som Enhedslisten med beslutningsforslaget her gør opmærksom på, nemlig at der i flere kommuner er et alt for lavt serviceniveau.
Det er jo en diskussion, vi har haft gentagne gange på forskellige områder i socialordførerkredsen og også i denne sal.
Desværre så mener vi ikke, at det på det konkrete punkt her vil være realistisk at finde de i hvert fald 200 mio. kr. til udgangen af 2015, og vi er faktisk også skeptiske over for, som jeg sagde før, om det er nok.
Men vi vil meget gerne drøfte, hvordan vi sikrer, at alle borgere, som har brug for ledsagelse, også har muligheden for det.
Vi håber derfor, at Enhedslistens forslag kan være startskuddet til en sådan grundig drøftelse både af det kommunale serviceniveau generelt og af modeller for ledsagelse specifikt, så vi finder en langsigtet og underbygget model.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2015-05-19:
Tak for det.
Enhedslisten har fremsat et beslutningsforslag om forbedret ledsageordning til børn og voksne med handicap.
Det er lige før, at det er den samme ordførertale, som jeg lige har holdt, men ikke helt.
Det er sådan, at vi har fulgt meget med, og vi har haft mange møder med de områder, der berøres.
Det er både ULF, og det er LEV.
Vi har drøftet situationen, og vi har en imødekommenhed i forhold til deres beskrivelse af problemstillingerne.
Men når så det her forslag ligger, undrer det jo såre, at der ikke er lavet en tilbundsgående økonomisk beregning.
Om end der er meget sympati at se, er det en blandet landhandel.
Altså, Enhedslisten ønsker, at man skal kunne spare 180 ledsagetimer sammen og dermed have mulighed for at komme ud at rejse.
Jeg synes, at det er spændende, besnærende.
Problemet er bare: Vil det sige, at man skal sidde hjemme og vente, og så kan man tage sådan et centimetermål og klippe en centimeter af for hver dag, der går, for at være sikker på, at man nu har talt rigtigt, og så kan man så endelig komme ud at rejse.
Det synes jeg er en trist måde at se på det på.
Er der behov?
Ja, siger Enhedslisten, for at de 7-11-årige får muligheden.
Hvis jeg skulle drage et eget eksempel ind, vil jeg sige, at i min søns klasse havde vi også en dejlig dreng, der havde brug for ledsagelse, og han havde absolut mest glæde af, at det var hans egen familie, der var med ham, når vi havde børnefødselsdagene, og det fungerede hundrede procent fantastisk.
Så jeg kan sige, at det måske kun er et enkelt eksempel, men jeg tror altså, at vi har flest af familieeksemplerne, kontra at nogle enkelte så har et behov.
Det tror jeg altså også på at kommunerne i samarbejde med en enkelt individuel vurdering kan være med til at finde en løsning på.
Så jeg har det altså sådan nu, at eftersom der ikke er en præcis økonomisk konsekvensberegning på beslutningsforslaget, at det altså hører til i en forhandling i satspuljen, fordi det er noget med penge, det her er finans, og så skal vi over i satspuljen og have de drøftelser om det her forhold, det her problem – det ved jeg ikke om jeg skal kalde det – men det her ønske, vil jeg så sige.
Så jeg synes altså, at jeg mangler en klarere formulering fra Enhedslisten, og så længe den ikke er der – jeg kan altså ikke forhandle om penge, der ikke eksisterer – så er jeg nødt til på Venstres vegne at sige, at vi ikke kan støtte Enhedslistens forslag.
Stine Brix (EL), 2015-05-19:
Jeg vil gerne tage fat i det tema, der handler om at give den mulighed for, at man kan opspare sin ledsagelse.
Det er jo sådan i dag, at man har ret til 15 timers ledsagelse om måneden, hvis man er visiteret efter de her ordninger, og at man kan opspare 90 timer, hvis man gerne vil samle sammen.
Så spørger Venstres ordfører, om man så skal sidde der og samle sammen og vente.
Pointen med det her forslag er jo, at det kan man selv vælge.
Det kan man ikke selv vælge i dag, og det er der faktisk en gruppe af borgere som gerne vil.
De vil hellere spare sammen til at kunne komme af sted på en uges ferie frem for at have en time her og en time der.
Det eneste, det her forslag lægger op til, er at give borgerne den mulighed for, at de godt kan skrabe nogle flere af de timer sammen, de allerede har ret til i forvejen, så de kan tage på f.eks. en uges ferie, hvilket er en mulighed, de slet ikke har i dag.
Det er jo frihed, og det er fleksibilitet for borgerne.
Jeg forstår ikke, at man i et parti som Venstre, som ellers slår sig op på at være et parti, der går ind for frihed, slet ikke kan se den kæmpefordel, det vil være for borgerne at kunne få den valgmulighed, som de ikke har i dag.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2015-05-19:
Jeg vil være mere fair, end jeg var i forbindelse med det sidste beslutningsforslag, og så stille mit spørgsmål nu, for så kan Enhedslisten svare.
Hvorfor har Enhedslisten ikke brugt sine 4 år til at kæmpe det her ind i regeringens beslutningslager og fået regeringen til at give sig og lave de her ting, som Enhedslisten ønsker så brændende?
Stine Brix (EL), 2015-05-19:
Fru Anne-Mette Winther Christiansen er jo også velkommen til at stille spørgsmål til mig, når jeg står på talerstolen.
Det er jo sådan, vi plejer at gøre det.
Nu er det fru Anne-Mette Winther Christiansen, der står deroppe, og mig, der stiller spørgsmål, men jeg kan sige helt kort: Vi har kæmpet for de handicappedes område på mange områder, og vi er også lykkedes med at få rigtig mange ting igennem.
Men der er jo hele tiden ting, vi kan tage fat på, og ting, vi bør tage fat på, som Folketing.
Det er faktisk en relativt ny erkendelse for mig, at det her kunne være en kæmpefordel for nogle af de borgere, som ønsker at spare timer sammen, og for mig at se kan det ikke være nogen stor udgift, når det er en rettighed, man har i forvejen.
Så hvorfor kan Venstre ikke være med til at give borgerne den mulighed for at kunne spare flere timer sammen, end man kan i dag?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2015-05-19:
Vi er meget inspireret af andre løsninger, vi er eksempelvis meget inspireret af Horsens, hvor man har en sms-ordning.
Her siger man, at man gerne vil en tur til fodbold, og så er der en ung studerende, der siger, at vedkommende godt kan have en med.
Det ender altså med, at en handicappet har været en tur til fodboldkamp, og at en ung har haft et par gode timer, for han skulle alligevel af sted, og det har ikke kostet kommunen en krone.
Og dermed har man stadig væk sin fulde bog med 15 timer i den måned.
Jeg synes, vi skal passe på med at fastlåse os.
Jeg tror, vi skal til at tænke meget mere spændende og meget mere bredt, jeg tror, vi skal til at være meget mere fleksible.