Per Clausen (EL), 2009-03-25:
Det lovforslag her og den kendsgerning, at Enhedslisten støtter lovforslaget og er med i det forlig, der ligger bag lovforslaget, er jo en smertelig afsløring af Enhedslistens grænseløse pragmatisme og tålmodighed, når det handler om at opnå resultater.
For det er da rigtigt, som mange har sagt her i dag, at de store skridt indeholder det her lovforslag ikke.
Så kan man selvfølgelig sige som argument for at lave aftaler, som ikke sådan indeholder de store visioner, at der var en risiko for, at der kunne blive vedtaget noget, der var værre, og det må man jo sige er rigtigt.
Der var sådan set også en mulighed for at vedtage noget, der var bedre.
Der var måske oven i købet, selv om det måske er lidt utraditionelt at sige det som oppositionspolitiker, en mulighed for at lave noget, der var bedre, uden at det behøvede at koste forfærdelig mange penge.
For en af de debatter, som er foregået, er jo debatten om, hvorvidt det ikke er os selv som politikere, der med vores store ildhu og nidkærhed, når der skal laves politiske forlig, hvor vi skal sikre os, at lige præcis vores lille kulturpolitiske Hassan får nogle penge, er med til at lægge nogle begrænsninger på den frie fordeling af de - og det er jeg helt enig i - alt for få midler, som der er til rådighed.
Jeg tror, at det er en diskussion, som vi under alle omstændigheder skal have i fremtiden, og den skal vi selvfølgelig ikke mindst have i forbindelse med de forhandlinger, vi har, når det handler om penge, for der er jo ikke meget ved politikere, som er vældig optaget af kunstnernes frihed og den kunstfaglige indflydelse og den kunstfaglige styring af midlerne, hvis det så er sådan, at når man kommer til, at pengene skal fordeles, vil man nu alligevel være helt sikker på, at de går til det rigtige.
Så det tror jeg bliver en spændende og vigtig debat, som selvfølgelig bliver meget nemmere at håndtere, når der kommer et nyt flertal i Folketinget, som fremskaffer nogle penge, der kan bruges, og så skulle det undre mig, om der ikke er en bred interesse i Folketinget for at være med til at bruge penge på det her område.
Og der skal ikke fra Enhedslistens side være noget synspunkt om, at der er nogle, der skal udelukkes i den sammenhæng.
Det, som jeg vil sige her, er jo, at hvis man ser på de input, der er kommet fra kunstnerne og deres organisationer, er det jo klart nok, at der har været et ønske om forandringer i strukturen.
Man har det synspunkt, at det alligevel er lidt underligt, man lavede ting en hel del om, og så skulle man evaluere med henblik på at se, hvordan det var gået, og så konstaterede man, at, ja, det havde vel sådan set ikke gjort den store forskel.
Og så siger vi, at så bliver vi ved dér, hvor vi havde forandret os hen til sidst.
Det er måske ikke så logisk, men på den anden side kan man sige, at det da har ført til, at der er gennemført nogle mindre forbedringer, som Enhedslisten naturligvis gerne er med til at bære igennem i Folketinget.
Så er det rigtigt, som bl.a. fru Pernille Frahm var inde på, at der jo er en lang række andre problemstillinger omkring kunstnernes livsvilkår og levevilkår, som også skal løses, og hvor der er brug for store forandringer.
Men der er jo ingen skam i ikke at opbruge hele sin taletid ved at tale om andre elementer i kulturpolitikken end det, der indgår i det her forslag, så jeg vil gå, allerede mens den gule lampe lyser.