Helle Thorning-Schmidt (S), 2007-05-31:
Det er jo en meget interessant debat, vi har haft i dag, og jeg er da meget, meget glad for, at hr. Morten Østergaard har talt lidt på, hvad Venstres ordfører har sagt, og jeg håber også, man kan lave en lignende optælling på statsministeren, for der er jo brugt utrolig meget tid på at tale om 1990'erne og utrolig meget tid på at tale om Socialdemokraterne.
Jeg ved næsten ikke, om jeg skal grine eller græde.
Jeg tror nu, jeg vil grine, for det er da egentlig en ære, at statsministeren bruger så lang tid på at debattere med Socialdemokraterne.
Så det er da egentlig meget godt.
Der er nu nogle ting, som er ganske slående ved det, der er sagt i dag, og det er måske mest de ting, der ikke er blevet talt om.
Det, der er slående, er jo som sagt, at statsministeren bruger al sin tid på at skue bagud, ikke fremad.
Det, statsministeren er frygtelig god til, er at prale af fortiden, og så er han selvfølgelig også god til – det har han nemlig ganske stor øvelse i – at skælde ud på Socialdemokraterne.
Jeg kunne ikke få et præcist svar, jeg kunne faktisk slet ikke få noget svar på nogen af de spørgsmål, jeg havde stillet.
Så der afviser man at lytte.
Så er der jo et særligt speciale, som statsministeren er så glad for, og det er at præsentere skræmmebilleder af, hvad Socialdemokraterne ønsker.
Jeg må bare sige en ting ganske, ganske tydeligt: Vi ønsker ikke at rulle de tidligere skattelettelser tilbage.
Vi konstaterer, at man har givet skattelettelser, vi konstaterer, at de penge kunne have været brugt på velfærdsforbedringer, men vi konstaterer også, at sket er sket.
VKO-blokken har valgt, at det skulle være sådan.
Pengene kunne have været brugt på velfærd, og vi siger også, at det måske er en af grundene til, at velfærden halter i dag.
Det andet, vi kan konstatere, er, at det er utrolig småt med nye initiativer, og der er vel kun ét forslag i det, som statsministeren er kommet med.
Det er den her demokratikanon, altså flere eksperter, som skal sidde og udtale sig om, hvad vi alle sammen skal mene om demokrati.
Jeg er spændt på at se deltagerskaren i den her demokratikanon, og jeg håber da også, og det håber jeg også statsministeren måske kan bekræfte, at der kommer nogle fra arbejderbevægelsen med til at beskrive, hvad demokrati er – nogle af dem, som også har været med til at præge vores velfærdssamfund.
Det samme kan man sige på arbejdsmarkedsområdet.
Jeg anerkender, at der er kommet flere mennesker i arbejde i denne regerings tid, men det skulle da også bare mangle i en tid, hvor vi har højkonjunktur, at man ikke magter at sætte flere i arbejde.
Det, der er spørgsmålet nu, er: Har regeringen givet op?
Har man givet op over for at få flere mennesker i arbejde?
Det synes jeg da er relevant at vi sætter fokus på, og jeg skal da gerne komme med gode ideer til, hvordan vi kan få flere ud på arbejdsmarkedet.
Så har vi Irak.
Statsministeren har ikke ønsket at svare på spørgsmål om Irak.
Men min opfordring skal være, og statsministeren har jo en chance igen: Erkend dog realiteterne i Irak, erkend, at der er borgerkrig nede i Irak.
Det kan godt være, at der er nogen, der synes, de ikke har fået noget ud af debatten, men jeg har fået noget ud af debatten.
Jeg har fået det ud af den, at regeringen og statsministeren er lodret imod kvalitetsrettigheder.
Det vil sige, at noget af det, vi har foreslået om, at vi skal give et måltid mad til de små børn i daginstitutionerne, er regeringen imod, og man mener, det vil skabe mere administration.
Jeg forstår det overhovedet ikke.
Det er en velfærdsrettighed, regeringen er imod.
Så har vi også fået noget helt på det rene.
Vi har fået det på det rene, at hvis der er et råderum i dansk økonomi, skal i hvert fald noget af det bruges på skattelettelser.
Det noget kunne måske i stedet for bruges på velfærd.
Så der er forskel i dansk politik.
Til det må vi sige, at der jo er problemer udeomkring i kommunerne.
På tværs af partiskel ytres der enorme bekymringer for, hvad der sker i kommunerne.
Jeg har mange gange givet det her citat fra Folketingets talerstol, og så vil jeg bare spørge statsministeren: Hvad mener statsministeren om det citat fra Fabrin, hvor han siger, at regeringen har lanceret en økonomisk politik med lav vækst, og at den så skal lade være med at foregøgle befolkningen, at man kan få et serviceniveau ud af ingenting?
Det, som vi til gengæld har hørt Venstres ordfører gentage mange, mange gange, og også statsministeren for den sags skyld, er det der mantra om, at man har givet 35 mia. kr. ekstra.
Det kan jo ikke skjule virkeligheden.
Det kan ikke skjule, at det er et mindre beløb, end der blev givet i den foregående periode, og det kan selvfølgelig heller ikke skjule de skavanker, der er i den offentlige sektor.
Hvad er der galt?
Er det, at borgerne lider af falsk bevidsthed og er socialistiske ballademagere, eller at de 35 mia. kr. simpelt hen ikke er tilstrækkeligt til at sikre et ordentligt serviceniveau?
Det, som kommunerne beder om nu, er jo ikke, at de skal have guldbelagte vandhaner eller silkelagner til de gamle.
Nej, det, kommuner diskuterer, er ikke engang små serviceforbedringer.
Det, de klager over, er, at de må kæmpe for at undgå nye forringelser i kommunernes økonomi.
Og jeg bliver nødt til at spørge igen, om det slet ikke gør indtryk på statsministeren.
Er det os alle sammen, der har misforstået noget, eller har statsministeren ret?
Så har vi hele energi- og klimadebatten.
Det vil statsministeren slet ikke diskutere.
Jeg stillede ham flere spørgsmål om det, men vi må igen konstatere, at der ingen sammenhæng er mellem ord og handling.
Det faktiske energiforbrug er steget i det sidste år.
Danmarks faktiske CO2udslip er steget, og det er første gang i 17 år, at CO2-udslippet er steget.
Det er da værd, at vi bemærker det.
Det mest konkrete, kan man sige, i regeringens energiudspil, som statsministeren jo også står og er så glad for, er, at vi nu må bruge mere kulkraft.
Så har vi diskussionen om integration.
Det kan godt være, at statsministeren synes, man har gjort utrolig meget på det her område.
Men er man virkelig tryg?
Er man virkelig tryg ved det spor, som integrationen kører på i Danmark lige nu?
Er man ikke det mindste bekymret for, at vi stadig har ghettoisering i Danmark?
Er man ikke det mindste bekymret for, at unge med anden etnisk baggrund, unge tosprogede, forlader folkeskolen uden de fornødne redskaber til at få job senere i livet, uden at kunne færdiggøre en uddannelse, og at vi har danskere med indvandrerbaggrund, der i hobetal falder fra på de danske erhvervsskoler?
Er tingene så lyserøde, som de bliver fremstillet her fra Folketingets talerstol af statsministeren?
Nej, det er de ikke.
Statsministeren har meget, meget få bud på, hvad man selv vil gøre inden for vigtige emner – energi, Irak og alle de her spørgsmål – så han bruger al sin taletid til at kritisere Socialdemokraterne.
Til sidst skal jeg sige lidt om demokrati.
Jeg synes jo, det, som regeringen har lagt op til, er meget hult.
Jeg kan ikke lade være med i dag at citere hr. Christian Mejdahl, som siger, at han gerne vil være fair og retfærdig over for oppositionen, og jeg citerer: Så er man nødt til at sige, at det meste politik foregår i de 20 pct., hvor man ikke samarbejder bredt hen over midten.
Sådan er det, og der står prøven om, om regeringen lytter nok til oppositionen.
Så det, vi kan konstatere i dag, er, at der er meget få bud fra regeringen på, hvad man gerne vil, at man bruger masser af tid på at kritisere Socialdemokraterne, at man ikke anerkender den virkelighed, som danskerne står i.
Det er i det hele taget ikke særlig kønt at se på.
Nej, det vil jeg ikke.
Jeg tror, at man skal korrigere for eksporten, og så tror jeg faktisk, at jeg ender med at have ret.