Martin Henriksen (DF), 2012-02-24:
Der eksisterer parallelle retssystemer i Danmark.
Det er en uskik, at der i ghettoområder er selvbestaltede ledere, som henter deres inspiration fra sharia, fra religiøse og kulturelle normer og værdier, som afgørende bryder med grundlæggende principper, nemlig at det er Folketinget, der som lovgiver vedtager kongerigets love, og at det er politi og domstole, som sørger for lov og orden.
Og da disse grundlovssikrede rettigheder og principper tilsidesættes af imamer, familier og grupper, må indsatsen naturligvis genovervejes og skærpes.
Danmark har store problemer med herboende ikkevestlige udlændinge, som ikke anerkender danske retsprincipper og de demokratiske værdier, som Danmark bygger på.
Eksistensen af parallelle retssamfund er en realitet blandt visse grupper af muslimer i Danmark.
Et af de mere skræmmende eksempler så vi i oktober 2011, hvor en gruppe såkaldte salafister under navnet »Kaldet til Islam« skabte stor opstandelse, da de erklærede, at de flere steder i København ville indføre shariazoner, hvor islamiske straffeprincipper skulle være gældende.
Indførelsen af shariazoner i Danmark fremstår måske som et verdensfjernt ønske fra en lille gruppe ekstremister, men realiteten er, at mange mennesker i Danmark allerede i dag lever et liv, hvor de må rette sig efter muslimske privatretlige praksisser og instanser, som intet har med dansk lovgivning at gøre.
F.eks. er det i visse områder med mange muslimske beboere almindeligt, at dansk lov kombineres med eller erstattes af skrevne og uskrevne religiøse love.
Politiet i Vollsmosebydelen i Odense afslørede f.eks. i Information i 2008, at op imod 90 pct. af alle politianmeldelser bliver trukket tilbage i området, og i stedet bliver konflikterne løst uden om politi og domstole.
Socialdemokratisk byrådsmedlem og beboerformand for Mjølnerparken i København Muhammad Aslam bekræftede desuden over for Berlingske, at fænomenet med et retssystem uden om politiet er udbredt.
Et tredje eksempel på eksistensen af parallelle retssystemer ser vi i forhold til muslimske ægteskaber.
I november 2011 udkom en rapport fra SFI, der dokumenterede, at islamisk lov og forskellige kulturelle og sociale normer i høj grad er virkelighed for masser af kvinder overalt i Danmark.
De bliver muslimsk viet i såkaldte nikahforhold og indgår dermed ægteskaber, som det ikke er nemt at komme ud af, idet opløsning af et muslimsk ægteskab som udgangspunkt fordrer mandens tilsagn.
Dansk Folkeparti tager på det skarpeste afstand fra, at dansk ret og lovgivning af visse grupper i Danmark erstattes af islamiske religiøse og kulturelle regelsæt, herunder sharialov.
Det er afgørende, at vi en gang for alle gør op med de parallelle retssystemer og den tankegang, der ligger bag.
Det er vigtigt for den sociale og kulturelle sammenhængskraft i Danmark, at vi konsekvent siger fra over for dem, der åbenlyst foragter de værdier og retsprincipper, som Danmark bygger på.
Dansk kultur, herunder dansk retskultur, skal ikke tilsidesættes af religiøse mørkemænd, der ønsker at praktisere sharia i det danske samfund.
Formålet med dette beslutningsforslag er derfor at kriminalisere de handlinger, som udspringer af parallelle retssystemer.
Til trods for den skepsis, der har været i dag over for forslaget, er det Dansk Folkepartis håb og forventning, at der i hvert fald på et senere tidspunkt i Folketinget kan samles et flertal for en kriminalisering af parallelle retssystemer og den negative sociale kontrol, der følger med.
Vi politikere har især et ansvar for at sige fra hver gang, for det, som visse opfatter som tolerance og rummelighed, bliver af disse mennesker opfattet som naivitet, som svaghed og som en åben invitation til at fortsætte arbejdet med at gøre Danmark til et sted, hvor sharialov stille og roligt vinder frem som et parallelt ordens- og retssystem.
Med en vedtagelse af dette beslutningsforslag vil Folketinget klart markere, at her går grænsen, og det er baggrunden for forslaget.
En væsentlig del af argumentationen imod forslaget har været, at tvang allerede er forbudt, men som jeg også har fremhævet i en række korte bemærkninger, har man jo valgt fra Folketingets side – et bredt flertal, så vidt jeg husker – at forbyde tvangsægteskaber, til trods for at tvang i forvejen er forbudt, fordi man mener, at det er så alvorlig en problemstilling, at man her skal give lige præcis den problemstilling ekstra opmærksomhed i lovgivningen og sende et klart signal til myndighederne om, at vi fra Folketingets side tager hånd om problemet.
Voldtægt er også forbudt, men der er jo ikke nogen, der argumenterer med, at man ikke skal have voldtægt som noget, der er kriminaliseret i lovgivningen, fordi tvang i forvejen er forbudt.
Nej, der er nogle ting, som er så alvorlige, at vi giver dem særskilt opmærksomhed i straffelovgivningen og i lovgivningen generelt.
Jeg synes, det er dybt problematisk, at hver gang der er en journalist, der har været ude i et ghettoområde, talt med beboerne derude, talt med imamer og sågar talt med en socialdemokratisk beboerformand i Mjølnerparken, der bekræfter eksistensen af parallelle retssystemer, så kommer alle partierne i medierne og siger, at det er for dårligt, og at det må vi gøre noget ved.
Men når man kommer til Folketingssalen, vil man ikke noget, og så har man alle mulige undskyldninger for lige præcis ikke at gøre noget ved problemet.
Og så henviser man til, at man har en masse sociale initiativer, hvilket alt sammen kan være godt og rigtigt,
men der er bare nogle mennesker, vi ikke kan nå med samtale; der er nogle mennesker, vi ikke kan nå med dialog; der skal mere til.
Afslutningsvis vil jeg gerne kvittere for Venstres og Konservatives positive bemærkninger, men samtidig også konstatere, at de ikke støtter vores beslutningsforslag, og jeg synes, at de, ligesom alle andre partier, snart må begynde at sætte lidt handling bag ordene – det ville være befriende.