Rasmus Prehn (S), 2010-04-26:
Jeg har ikke noget tal på, hvad der ligger i den aftale.
Det må jeg ærligt indrømme.
Det kender jeg ikke noget til.
Men man kan jo lægge en aftale frem, hvis man går til valg sammen, og så er der f.eks. efterfølgende noget med udvalgsposter og andre ting.
Jeg har selv en fortid som kommunalbestyrelsesmedlem i Aalborg, og der er det sådan, at når man laver et valgforbund, er der også en tradition for, at man hjælper hinanden til at blive udpeget til de forskellige udvalg.
Det er et åbent samarbejde, som man ærligt lægger frem.
Vælgerne kan se, inden de sælger et kryds ved et parti, f.eks. stemmer på De Radikale, om de er i valgforbund med Socialdemokratiet.
Hvis vælgeren er med på det, kan vedkommende stemme på det parti.
Det er den form for åbenhed og ærlighed, jeg synes er rimelig.
Principielt set
er der ikke noget, der adskiller kommunale valg fra europaparlamentsvalg.
Det er rigtigt, at der er færre mandater i spil, men der findes jo også kommunalbestyrelser med ganske få medlemmer.
Her er det den samme beregning, hvor man siger, at der er to partier, som ved at gå sammen står bedre end et enkelt parti, der får samme stemmetal.
Så jeg synes, at Dansk Folkeparti skulle holde sig til principperne og til det demokratiske i stedet for at stå og skyde løs og bare ville ændre noget, fordi det er til fordel for dem selv.
Beslutningsforslaget her handler ganske enkelt om at indføre et forbud mod valgforbund ved fremtidige valg til Europa-Parlamentet.
Forslaget tager udgangspunkt i, at forslagsstillerne selv, nemlig Dansk Folkeparti, ikke kan finde nogen at indgå valgforbund med, når det drejer sig om europaparlamentsvalg.
Fra Socialdemokratiets side har vi den opfattelse, at landets valgregler må bero på overordnede demokratiske principper og ikke på, hvordan et enkelt parti lige står ved et enkelt konkret valg.
I Danmark har vi det princip, at der kan indgås valgforbund til kommunal-, regions- og europaparlamentsvalg og i øvrigt også til menighedsrådsvalg.
Princippet er, at partier skal kunne gå sammen for at undgå, at stemmer går til spilde.
Hvis et parti f.eks. ikke får stemmer nok til at blive repræsenteret i Europa-Parlamentet eller til, at de udløser et ekstra mandat, skal stemmerne ikke gå til spilde, men i stedet tilfalde et andet parti fra valgforbundet. På den måde ved vælgeren, at det godt kan betale sig at stemme på et mindre parti, for hvis det parti, som han eller hun stemmer på, ikke bliver repræsenteret, vil stemmen tilfalde et andet parti, som rent holdningsmæssigt ligger nogenlunde tæt på.
Således havde Dansk Folkeparti ved sidste kommunalvalg i efteråret 2009 indgåede valgforbund i 75 kommuner ud af de 98 kommuner.
Når vi i Danmark har mulighed for valgforbund til kommune-, regions- og europaparlamentsvalg, men ikke til folketingsvalg,
så skyldes det, at der er forskel på måden, hvorpå mandaterne rent beregningsmæssige fordeles.
Ved kommune-, regions- og europaparlamentsvalg kan partierne kun vinde ved at indgå valgforbund, mens partierne ved et folketingsvalg ville kunne risikere at tabe på et valgforbund.
En sådan sondring giver mening.
Men at Dansk Folkeparti finder det sværere at indgå valgforbund til europaparlamentsvalg end til andre valg kan aldrig være et argument for at bryde med princippet om valgforbund.
For det første er der intet principielt til hinder for, at Dansk Folkeparti på linje med andre partier kan indgå valgforbund europaparlamentsvalget og i øvrigt også have fordel af det.
For det andet kan situationen være den ved det næste europaparlamentsvalg, at Dansk Folkeparti lige pludselig har nogen at gå i valgforbund med, som de gerne vil gå i valgforbundet med.
Skulle vi så til at ændre reglerne, alene fordi det nu bedre passer Dansk Folkeparti?
Ændringer af den danske valglov må altid bero på overordnede demokratiske hensyn og principper og ikke på skiftende muligheder for enkelte partier.
Derfor støtter Socialdemokratiet ikke dette beslutningsforslag.