Per Clausen (EL), 2013-05-17:
Der er jo ikke nogen tvivl om, at der godt kan nævnes konkrete eksempler på dyreværnssager, som ikke er håndteret på den rigtige måde, og hvor man godt efterfølgende kan sætte spørgsmålstegn ved, hvor myndighederne var henne, hvorfor de ikke greb ind, hvorfor sagen ikke blev undersøgt hurtigt, hvorfor der i givet fald ikke blev anlagt en sag hurtigere, hvorfor der ikke kom en dom hurtigt.
Det tror jeg der kan findes rigtig mange eksempler på.
Så jeg tror, man kan nævne rigtig, rigtig mange eksempler på konkrete enkeltsager, hvor der er problemer.
Det kan man jo også på en række andre områder.
Og en af vores opgaver som lovgivere er vel i en eller anden forstand at skelne mellem, hvornår vi skal lave grundlæggende, strukturelle forandringer, hvornår vi skal lave lovgivningen om, og hvornår man, om jeg så må sige, kan klare sagen ved at forfølge sagen politisk, så der kommer øget fokus på et område.
Jeg deler fuldstændig Dansk Folkepartis opfattelse af, at spørgsmålet om dyr og behandlingen af dyr og selvfølgelig i særdeleshed dyremishandling er en alvorlig sag, som kræver, at vi er opmærksomme på, om politiet og andre myndigheder behandler det med den fornødne alvor.
Man kan jo sige, som hr. Orla Hav også var inde på i sit indlæg, at på en måde indeholder bemærkningerne til forslaget jo sådan set en argumentation for, at det tilsyneladende tages mere alvorligt og undersøges mere effektivt og oftere fører til retssager og domfældelse end tidligere.
Ikke alene er antallet af anmeldelser steget, men også antallet af sager, der fører til dom, er vokset.
Det kræver selvfølgelig flere undersøgelser at finde ud af, om det er udtryk for mere seriøst politiarbejde, eller om det er udtryk for, at sagerne er blevet mere alvorlige – at der var flere bagatelagtige sager tidligere.
Jeg er sådan set enig med Dansk Folkeparti i,
at man i forlængelse af det beslutningsforslag, man har fremsat her, og de bemærkninger, der er til det, kan stille mange uhyre relevante spørgsmål til, hvordan arbejdet mod dyremishandling, arbejdet med dyrevelfærd håndteres i politiet.
Det synes jeg vi skal benytte anledningen til at gøre for også at konstatere, om den prioritering af arbejdet – den måde, man systematisk arbejder med sagen på hos politiet i dag – er den tilfredsstillende og den rigtige måde gøre det på, selv om jeg ud fra de tal og oplysninger, der fremgår af Dansk Folkepartis beslutningsforslag, må sige, at jeg ikke synes, der er så meget, der tyder på, at der er nogle helt særlige problemer på det her område, der kræver en særlig indsats og en særlig indgriben.
Men det er jeg sådan set
meget åben over for at vi undersøger.
Jeg deler sådan set også opfattelsen af, at der i nogle tilfælde kan være megen fornuft i at oprette nogle særlige enheder i politiet, hvor man udvikler en særlig ekspertise og en særlig dygtighed i forhold til komplicerede og vanskelige problemstillinger.
Vi har et bagmandspoliti, og jeg ved, vi har en diskussion om, hvorvidt vi skal have en særlig enhed inden for politiet, der tager sig af spørgsmålet om pirateri og den slags ting.
Der kan givetvis godt findes eksempler på, at det er en fornuftig idé, og så skal man også gøre det og ikke altid lytte til, hvad politimestrene og Justitsministeriet siger, for politimestrene har altid en tilbøjelighed til at mene, at det er bedst, at det bare ligger under dem.
Derfor kan man såmænd sagtens have en åben og fordomsfri diskussion af, om der på nogle områder er fornuft i det.
Men jeg er nødt til sige, at når jeg læser det her beslutningsforslag og de bemærkninger, der er til det, ser jeg ikke nogen særlig tungtvejende argumenter og grunde til, at man lige præcis skulle gøre det på det her område.
Jeg synes, at hvis man har brug for at diskutere det med forsøg i Stockholm, ville mit første spørgsmål til ministeren jo være, om hun ikke kunne sørge for, at vi kunne få en redegørelse for, hvad baggrunden for forsøget i Stockholm var, hvad erfaringerne med forsøget var, og hvad det pegede på af videre handlinger, sådan at vi ikke – hvis vi sådan set kan få det at vide, vi gerne vil have at vide, ved at se, hvordan de har gjort i Sverige – af den grund behøver at bruge ressourcer og kræfter på at igangsætte et forsøg i Danmark.
Så trods en positiv holdning til intentionen og ønskerne bag Dansk Folkepartis beslutningsforslag kan jeg ikke umiddelbart støtte det.