Frank Aaen (EL), 2012-09-13:
Skattereformen illustreres vel nemmest og bedst ved at se på, hvad forskellige grupper får i skattelettelser.
Det er sådan, at det højtlønnede funktionærpar, der tjener mere end 1 mio. kr., får en skattelettelse på 22.000 kr., og det er sådan, at direktørfamilien med 1,5 mio. kr. i indkomst får 17.000 kr. i skattelettelse.
Dem, der betaler, er kontanthjælpsmodtagerne, og her taber en familie 8.000 kr.
Et par på førtidspension taber 12.000 kr.
En enlig dagpengemodtager taber 7.000 kr.
Det er altså 10.000-12.000 kr. fra dem, der i forvejen har allermindst, til ca. 20.000 kr. til dem, der har mest.
Det er da en omfordeling, der er til at forstå, hvis bare ikke lige det kom fra den her regering.
Der er også 100.000 folkepensionister, der taber 3.500 kr., selv om alle bedyrer, at de ikke vil røre ved folkepensionen.
Det er simpelt hen hammer asocialt.
Så får vi som undskyldning at vide, senest også her fra SF's ordfører, at arbejdsløse og andre ikke får mindre.
Det passer jo ikke.
Hvis man kigger i aftalen om skattereformen, som er lavet sammen med Venstre og Konservative, vil man se, at der i et par år er nulvækst, og at der i et par år er direkte negativ vækst i realindkomsten for pensionister, arbejdsløse og andre.
Først i 2020 har man indhentet det reallønstab, man faktisk når over en årrække, og når vi så kommer frem til 2023, har der været en lille vækst, det er korrekt, men hvis man sammenligner væksten i arbejdsløshedsdagpenge og pensioner med lønindkomsten, er der kommet et øget efterslæb på 10 pct.
Det er altså en meget større forskel på dagpengene til den arbejdsløse i forhold til det, vi har i dag.
Vi har også fået nogle andre tal, som er ganske udmærkede og illustrerer, hvad det her går ud på.
Vi ser, hvem det er, der skal betale, og vi får at vide, at førtidspensionisterne samlet set skal betale 1 mia. kr., at de arbejdsløse samlet set skal betale 1 mia. kr., at efterlønsmodtagerne skal betale 700 mio. kr., og at kontanthjælpsmodtagerne skal betale 600 mio. kr.
Det er i alt ca. 4 mia. kr. for de grupper, der i forvejen har mindst at leve for.
Det er betalingen.
Så har vi også fået noget at vide om en anden del af betalingen, nemlig at 4 mia. kr., som oprindelig i regeringens udspil var afsat til øget velfærd, nu bliver proppet ned i skattelettelser til dem, der har mest.
Nå ja, siger man så, men der gives også mere velfærd ud fra planen, og så nævner man tal på 2,7 mia. kr.
Nu er 2,7 i sig selv altså mindre end 4, så alene af den grund er der et tab i velfærd i den her skattereform.
De 2,7 mia. kr. er ikke rigtige penge, men de 4 mia. kr., jeg nævnte før, er rigtige penge, som står på finansloven og kan flyttes rundt.
De 2,7 mia. kr. er ønsketænkning, det er, at man håber, at der på et tidspunkt vil være 2,7 mia. kr. – det håber man.
Det var den debat, vi også havde under korte bemærkninger, under det, vi kalder funny money.
Det er altså den tankegang, som også er blevet berørt af et par andre ordførere, der går ud på, at bare der er flere ledige, der søger et job, bare det, at de ledige får mindre i dagpenge, vil gøre, at de er mere interesseret i at søge arbejde, og det, at flere søger arbejde, gør, at der kommer flere arbejdspladser.
Her spurgte vi jo også i et par omgange den radikale ordfører, om vi lige kunne få at vide, hvordan et øget arbejdsudbud, altså det, at flere søger et arbejde, skaber flere job.
Det kunne vi ikke få noget svar på, og det kunne vi ikke af den enkle grund, at der ikke er noget fornuftigt svar på det spørgsmål.
Det er regnemaskinen, der er lige her henne om hjørnet i Finansministeriet, som på finurlig vis kan finde ud af, at hvis flere søger et arbejde, kommer der flere job til Danmark, og som finurligt kan finde ud af, at hvis en kontanthjælpsmodtager får ret til at holde ferie, koster det samlet set 12 mio. kr. for kontanthjælpsmodtagerne her i landet.
Altså: Hvordan kan det koste penge?
Hvordan kan det betyde færre arbejdspladser, at en kontanthjælpsmodtager i 5 uger om sommeren ikke søger arbejde?
Så fik vi at vide af den radikale ordfører: Jamen det viser al erfaring.
Hvis al erfaring viser det, hvorfor er det så ikke de lande, der har flest ledige, der har flest job?
Hvis al erfaring viser, at lavere dagpengesatser betyder, at flere kommer i arbejde, hvorfor er det så ikke dem med de laveste og dårligste dagpengesatser, der sørger for, at folk kommer i arbejde?
Sådan er det jo ikke.
Det er jo et velfærdssamfund som det danske, der sørger for det.
Vi har trods alt en lavere arbejdsløshed og en højere beskæftigelse samlet set, når vi sammenligner os med de lande, der har dårligere dagpengesatser og ringere vilkår for de arbejdsløse.
Det har derfor ikke noget på sig.
Det er ren whishful thinking, som man har så store forhåbninger til.
Der har i løbet af dagen været en del diskussion om, hvorvidt Enhedslistens aftale med regeringen, som der lå, var lige så skæv som den aftale, vi i dag debatterer.
Nej, det er ikke rigtigt.
Det er igen, fordi man har sendt tingene igennem en regnemaskine, der ikke kan regne.
F.eks. kan regnemaskinen ikke finde ud af, at når man fjerner fedtafgiften og sukkerafgiften, hvilket Enhedslisten var med til og som desværre blev afvist af V og K, er det med til at give mere lighed i samfundet, fordi de afgifter rammer dem hårdest, der har mindst.
Men det kan regnemaskinen ikke finde ud af, og derfor kommer den ud med nogle besynderlige tal om, at kontanthjælpsmodtagere og andre taber på den reform, vi ville have været med til, og at de rige fik tilsvarende mere og uligheden voksede, altså at Ginikoefficienten skulle blive større.
Det er ikke korrekt.
Det er bare igen et udslag af en mærkelig regnemaskine, hvilket regeringen i øvrigt var enig i.
Det var da lidt af en indrømmelse.
Vi er kede af, at regeringen valgte at gå til Venstre og Konservative.
Skattelettelserne til de rigeste blev med Venstre og Konservatives deltagelse dobbelt så store, som regeringen selv havde foreslået, og endnu meget større end det, som vi ville have været med til – og dermed også en lille indrømmelse.
Vi gik med til skattelettelser til dem, der tjener mest, ikke fordi det er Enhedslistens politik, men fordi vi gik utrolig langt i forsøget på at undgå, at regeringen lavede en aftale med Venstre og Konservative.
Vi bøjede os for regeringens hede ønske om at give skattelettelser til dem, der har de største indkomster, i mindre grad end regeringen foreslog og i langt mindre grad end det, der nu ligger på bordet, i aftalen med Venstre og Konservative – vi gik faktisk meget langt.
Det viser bare, at regeringen kunne have valgt anderledes, men den valgte desværre forkert.
Man giver så som argument – og det er det eneste argument, jeg egentlig har hørt fra regeringen: Vi fik mere igennem af regeringens egen politik med Venstre og Konservative, end regeringen ville have fået sammen med Enhedslisten.
Det forstår jeg ikke en brik af.
De 4 mia. kr., som regeringen havde afsat til velfærd, og som stadig væk ville have været der i aftalen med Enhedslisten, der var måske en diskussion om en enkelt milliard, men det tab af velfærd, der er sket med den her aftale, var ikke sket med Enhedslisten, og den ulighed, der nu skabes, var ikke sket med Enhedslisten.
Jeg har forstået, at regeringen går ind for mere lighed i samfundet, men man har altså fået mindre velfærd og mere ulighed ved at lave en aftale med V og K, og det er ikke, så vidt jeg har forstået, regeringens politik, men alligevel valgte man Venstre og Konservative.
Det bliver selvfølgelig en stor opgave nu for Enhedslisten at rette op på det her.
Det vil vi prøve på.
Vi synes, det er en skændsel, det er flovt, at vi i et samfund, der ellers bryster sig af solidaritet, i den grad går ind i dag og skal se et massivt flertal i Folketinget stemme for en skattereform, der øger uligheden i et samfund, der tager fra de fattigste og giver til de rigeste.