Ole Hækkerup (S), 2012-03-29:
Som det allerede er blevet nævnt, ønsker Dansk Folkeparti med det her beslutningsforslag, at personer, der er dømt for sexovergreb mod børn, ikke kan prøveløslades.
Igen skal det være sagt med det samme, at Socialdemokraterne mener, at vi skal gøre, hvad vi kan, for at forebygge sexovergreb på børn.
Vi skal straffe, og vi skal gøre, hvad vi kan, for at det ikke sker igen, og samtidig skal vi blive bedre til at hjælpe ofrene.
Jeg tror i virkeligheden også, det er sådan, de fleste ofre har det, nemlig at de synes, at gerningsmanden skal idømmes en straf, der kan mærkes, og at vi så skal gøre, hvad vi kan, for at det ikke sker igen, og at der samtidig skal være hjælp at få.
Retsudvalget har netop været på besøg på Anstalten ved Herstedvester for at høre om lige præcis det her, altså om erfaringerne med kønsdriftsdæmpende medicin, med medicinsk kastration og med behandling.
Det handler simpelt hen om, at de dømte skal indse, at de har gjort noget, der er dybt forkert.
For hvad angår mange af dem, er der, som vi jo hørte om, i virkeligheden tale om, at de benægter det; det, der for os andre er noget, der er så indlysende forkert, er noget, som de enten benægter, at de overhovedet har begået, eller de benægter, at det er noget forkert.
Når det er vigtigt med behandlingen og den medicinske behandling, så er det jo, fordi det er et spørgsmål, der handler om, at samfundet en dag skal løslade disse folk, og derfor skal vi undgå, at det kommer til at ske igen.
Er det da fornuftigt at udelukke prøveløsladelse under alle omstændigheder, for det ville være konsekvensen af det her beslutningsforslag?
Nej, det tror jeg virkelig ikke det er.
Jeg kan i virkeligheden godt være bekymret for, om vi, hvis vi fik vedtaget det her forslag, så ville få behandlet alle.
Jeg tror, som vi fik beskrevet under besøget på Herstedvester, at det i nogle tilfælde er sådan, at den dømte kommer i behandling, fordi det er betingelsen for, at en prøveløsladelse overhovedet kan overvejes.
Så synes jeg, det er vigtigt at sige, at prøveløsladelser ikke er noget, der skal ske automatisk, og sådan er det heller ikke i dag.
Det er 27 pct., der får afslag på prøveløsladelse.
Hvad angår muligheden for prøveløsladelse, var det jo i virkeligheden noget, der for nogle år siden, under VK-flertallet, blev lempet i den såkaldte noget for noget-ordning, hvorefter prøveløsladelse nu kan finde sted tidligere, end at det er efter to tredjedele af straffen er udstået.
Man skal være uhyre forsigtig med at bruge noget for noget-ordningen, når det gælder sådan nogle tilfælde som dem, vi snakker om her.
Da Folketinget vedtog noget for noget-ordningen, var det jo bl.a. med forslagsstillernes stemmer, og jeg skal bare i al stilfærdighed gøre opmærksom på, at den ordning i princippet også kan omfatte sædelighedsforbrydelser.
Jeg tror som sagt, at man i den slags tilfælde skal være meget varsom med at bruge noget for noget-ordningen.
Men at det i princippet også var sådan, at den kunne omfatte sædelighedsforbrydelser, var vel ikke ukendt dengang.
Men der er en balance, og det er den balance, vi hele tiden skal finde, nemlig den balance, der er mellem hensynet til, at de, der er blevet dømt, på den ene side kommer i behandling, og at de på den anden side får en straf, der står mål med det, de har gjort.
Sagerne er meget forskellige, og det kræver selvfølgelig en individuel bedømmelse af, hvornår man er parat, og det er en balance, der på ethvert punkt skal rammes.
På den baggrund skal jeg afvise forslaget.