Marlene Harpsøe (DF), 2010-11-11:
Jeg kan igen sige, at det med, at der er ufinansierede skattelettelser, simpelt hen ikke passer.
Ja, det er rigtigt, at vi er med til at betale regningen.
Når jeg siger vi, så er det, fordi vi har været med til at finde pengene, og jeg ville være meget overrasket, hvis det var sådan, at fru Karina Lorentzen Dehnhardt ligefrem ville påstå, at ingen her i Folketinget på nogen som helst måde bliver berørt af det, der sker med genopretningspakken og finansloven.
Vi bliver på hver vores måde berørt på en eller anden måde.
Jeg skal slet ikke kunne sige, om der er nogle, der slet ikke bliver berørt, det har jeg ikke forstand til at kunne forudsige med de mange initiativer, der er sat i gang.
Men sandheden er, at der er indført og er ved at blive indført mange initiativer, hvis man kan kalde det sådan, for at sikre, at vi kan betale den regning, som den økonomiske krise har kostet.
Jeg synes, det ville være rigtig, rigtig ærgerligt, hvis man kun så på ét område og sagde: Her skal alle pengene komme fra, her skal de 24 mia. kr. plus 10 mia. kr. komme fra, hvis vi vil betale regningen.
Hvor er det lige, virkelighedssansen er henne?
Jeg så egentlig gerne, at man fra Socialistisk Folkepartis side anerkendte, at uanset hvilken regering der sad med flertallet, kom den ikke uden om, at den skulle finde pengene til at betale regningen for en økonomisk krise.
Uanset om der er et rødt flertal eller et blåt flertal eller et gult flertal, eller hvad der er, så er der altså en regning, der skal betales, så jeg efterlyser i hvert fald den virkelighedssans, som vi burde have herinde.
Jeg vil afholde mig fra at give gode råd, for jeg er ikke i tvivl om, at når det er en socialdemokrat, man prøver at give gode råd – i hvert fald når det er i forhold til økonomisk ansvarlighed – er det ikke noget, som vedkommende ligefrem, hvad skal jeg sige, tager til sig.
Men det er Dansk Folkepartis ord, og jeg håber i hvert fald, at vi også fremover kan være med til i nogle situationer, hvor der er behov for det, at betale de regninger, der kommer, uanset hvad der skal betales.
Jeg synes ikke, det er en særlig sjov øvelse, det synes jeg ikke det er, men det skal gøres, fordi vi er økonomisk ansvarlige.
Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti har jo præsenteret det, de kalder en økonomisk ansvarlig politik, nemlig det, der hedder »En Fair Løsning«, som så er underfinansieret med mellem 11 mia. kr. og 29 mia. kr., og der kan vi bare fra Dansk Folkepartis side sige, at det synes vi ikke er særlig økonomisk ansvarligt, tværtimod.
Men det, vi har fremlagt, og som vi har fået igennem, er økonomisk ansvarlighed.
Jeg har det selvfølgelig ikke super fantastisk med, at vi er nødt til at finde penge, fordi der er en økonomisk krise.
Det gælder ikke generelt, kan man sige, på alle områder; der er nogle områder, hvor vi i Dansk Folkeparti er utrolig tilfredse med at få nogle penge, f.eks. i forhold til tolkebistand, men så er der nogle andre områder, hvor vi selvfølgelig siger, at hvis der ikke havde været en økonomisk krise, ville vi selvfølgelig aldrig have været med til at finde de penge, og det er bl.a. i forhold til SVU’en.
Så kan man selvfølgelig – som man også gør – kaste de her forskellige bolde op i luften og mærke, hvor tunge de forskellige er, og hvad det er, man gerne vil prioritere.
F.eks. er de kræftramte jo også nogle, som er meget udsatte, og der har vi f.eks. i den nye finanslov været med til at prioritere det område og sige: Jamen her bidrager vi faktisk til en kræftplan III; her bidrager vi med mere end 800 mio. kr. til det område.
Og sådan er det med så mange ting – sådan er det i politik – at man kan sige, at vi ikke har et budget, der bare bugner af penge, og derfor må vi som politikere være ansvarsfulde, tage det på os og så finde ud af, hvordan vi vil prioritere pengene.
Det er ikke en sjov øvelse, men den skal gøres.