Lene Espersen (KF), 2009-01-13:
Jeg skal indlede med at beklage over for Folketinget og Folketingets medlemmer, at jeg var forsinket til førstebehandlingen af dette lovforslag.
Min undskyldning - og så må man jo selv vurdere, om den er god eller dårlig - er, at jeg ikke følte, at jeg kunne gå midt i statsministerens tale.
Men jeg takker i hvert fald for den forståelse, der har været for at udsætte forhandlingerne, indtil jeg så kunne nå frem.
Jeg vil også gerne takke for den positive opbakning, der har været fra de fleste af Folketingets partier til den her mindre, tekniske justering.
Lovforslaget er jo ikke særlig omfattende, det er en præcisering, der sker i § 10, og det er, som flere ordførere har været inde på, en konsekvens af drøftelser med Europa-Kommissionen om den gældende lovs overensstemmelse med EU-retten.
I oktober måned 2004 sendte Kommissionen jo en åbningsskrivelse til den danske regering, og her blev der sat spørgsmålstegn ved, om § 10, stk. 2 var i overensstemmelse med de danske forpligtelser efter EF-traktaten, aftaler, der er indgået af EU, og den seneste udvikling af EU-retten.
Det præciseres med lovforslaget, at det er i overensstemmelse med EU-retten, og det sker med en udtrykkelig henvisning til EU-retten.
Det fremgår nu også klart, at personer, der efter EU-retten skal sidestilles med personer, som har dansk bopæl, kan være omfattet af overenskomster, der er indgået med danske fagforeninger.
Jeg kan forstå på nogle af indlæggene her i dag, at det ikke er alle, der mener, at lovforslaget går vidt nok.
Nogle rejser endda tvivl om, hvorvidt der overhovedet skal være en sådan bestemmelse, der gør det muligt at have forskellige overenskomster med faglige organisationer.
Derfor synes jeg også, at det er vigtigt at få slået fast, at det er et helt afgørende rammevilkår for dansk skibsfart, at vi bevarer en sådan bestemmelse.
I dag har vi en betydelig handelsflåde under dansk flag, og tonnagen har igennem de seneste år været stigende.
Mere end 90 pct. af indtægterne fra dansk skibsfart kommer fra sejlads mellem fremmede havne, hvor danske skibe konkurrerer med skibe fra andre lande.
Hvis Danmark skal klare sig i denne globale konkurrence, skal vi have internationalt konkurrencedygtige vilkår, og det er DIS-loven udtryk for.
Samtidig står dansk skibsfart fortsat for kvalitetsskibsfart, og forholdene om bord på danske skibe måler sig med vore konkurrenters.
Når det drejer sig om den foreliggende tekst, kan jeg kun igen sige, at lovforslaget sikrer en mindre præcisering i lovbestemmelsen, som er tilfredsstillende for Kommissionen.
De, som ønsker noget andet og mere end denne præcisering, sender et signal om, at de ikke ser et problem med, at danske skibe forlader et dansk register.
Hr. Ole Sohn stillede spørgsmål under forhandlingerne her i dag om, hvad der ville ske i en konkret sag.
I hr. Ole Sohns tilfælde var der tale om en polsk sømand, og hr. Sohn spurgte, hvordan vilkårene ville være.
Hvorvidt man kan siges at have bopæl i Danmark efter EU-retten, vil bero på en konkret vurdering af, om en person kan siges at have sin primære interessesfære i Danmark.
Vi henviser i lovforslagets bemærkninger til en konkret afgørelse fra EF-Domstolen, Da Veiga-sagen, som vedrører en portugisisk sømand , der i flere år havde arbejdet om bord på et hollandsk skib, og han havde indgået kontrakt med en hollandsk arbejdsgiver og havde tilbragt sine ferier i Holland.
EF-Domstolen kom frem til, at en række forhold omkring sømandens ansættelse gjorde, at han i realiteten måtte anses for at have opgivet sin portugisiske bopæl og at have bopæl i Holland.
Det at arbejde om bord på et DIS-skib vil ikke i sig selv indebære, at man anses for at have bopæl i Danmark, så det må bero på en konkret vurdering fra sag til sag.
Hvis arbejdsgiveren og den ansatte er uenige om, hvorvidt bopælskriteriet er opfyldt, kan sagen afgøres på den sædvanlige måde, nemlig ved en retssag ved de danske domstole, som fru Colette L. Brix så ganske rigtigt og tydeligt fremhævede det.
Så jeg vil sige til hr. Ole Sohn, at det jo i sidste ende kommer an på en konkret vurdering af, hvorvidt bopælskriteriet må anses for at være opfyldt.
Hr. Niels Sindal rejste så det spørgsmål, som jo sådan set på mange måder er et meget logisk spørgsmål, nemlig spørgsmålet om, hvorfor man ikke forsøger at få den her sag løst ved nogle trepartsforhandlinger og ved dialog.
Det, vi kan se ud af høringssvarene, og det, der har været erfaringerne indtil videre, er, at der er meget ringe udsigter til at finde en løsning, der kan accepteres af alle i erhvervet.
Derfor tror jeg heller ikke, at en trepartsdrøftelse er vejen frem.
Erhvervets parter er ikke og kan ikke blive enige om en løsning, der på samme tid både sikrer konkurrencedygtige skibe i DIS og imødekommer LO og 3F's ønske om, at de skal kunne forhandle lønnen for alle om bord, uanset hvor de søfarende kommer fra, og uanset hvad de får i løn på andre tilsvarende fremmede skibe. Vi har altså vurderet i regeringen, at det væsentligste lige nu var at sørge for at lave den her mindre, tekniske justering, så vi undgår en traktatkrænkelsessag.
Hr. Frank Aaen har også været inde på forholdet til ILO og den kritik, der har været derfra.
Det er korrekt, at der har været kritik fra ILO.
Oprindelig gik kritikken på, at DIS-lovens § 10, stk. 2 var i strid med ånden i ILO-konventionerne.
Siden 1989 har ILO faktisk opfordret skiftende regeringer til at ændre loven, men i hele perioden har skiftende regeringer valgt at leve med ILO's kritik.
Efter den nuværende regerings opfattelse er muligheden for at have forskellige overenskomster i DIS-loven nødvendig for at kunne opretholde DIS-registeret og dansk søfarts konkurrenceevne, og regeringen mener også, at lønforholdene på danske DIS-skibe de facto fuldt ud tåler at blive holdt op imod lønforholdene på andre sammenlignelige fremmede skibe.
Jeg tror, at de, som sidder og følger debatten på tv, måske vil sige: Hvad er det, de diskuterer?
Hvad handler det om?
Det handler om, at vi har en masse skibe, der sejler rundtomkring i verden.
Efter vores opfattelse er det at arbejde om bord på danske skibe ikke det samme som at opholde sig i Danmark og have bopæl i Danmark.
Mere end 90 pct. af indtjeningen fra danske skibe kommer fra sejlads i udlandet, og der er oftest tale om skibe, der aldrig anløber dansk havn.
Der er intet galt i, at personer, som ikke bor i Danmark - f.eks. filippinere, som bor og lever på Filippinerne - har en løn, der afspejler, at de har lavere leveomkostninger end de danske sømænd.
Det væsentligste er vel, at alle søfolk uanset nationalitet har ordentlige forhold om bord, og at de kan leve af det, som de tjener.
Det synes jeg er lidt vigtigt at få understreget her, for det bliver sådan en underlig debat om frihed og om, hvorvidt man må det ene eller det andet.
Altså, det er jo realiteten.
Så jeg må sige, at jeg erkender, at der politisk kan være et ønske om, at man er modstander af DIS-loven, og at man hellere vil gå glip af de arbejdspladser og sige, at man insisterer på, at det skal være på den her måde, og det må fagbevægelsen bestemme.
Jeg tror, at det, der er bedst for samfundet og for Danmark og for arbejdspladserne, er, at vi holder fast i en rigtig god DIS-lov, men at vi med dette lovforslag sørger for at bringe det i overensstemmelse med EU-retten.