Steen Gade (SF), 2009-05-19:
Jeg vil først rose udviklingsministeren, for jeg synes, at der var rigtig mange gode takter i udviklingsministerens tale.
De står også pænt i modstrid med det forslag til vedtagelse, som regeringspartierne har lavet sammen med Dansk Folkeparti.
Men det har vi jo fået illustreret ved nu her at høre Dansk Folkepartis ordfører sige, hvorfor det er så svært.
Det, vi andre så må spørge om, vedrører, at det, selv om der selvfølgelig er noget, der hedder finanslovforhandlinger, altså er et sygdomstegn i dansk politik, at vi står i en sådan situation.
For det burde jo være sådan, at udviklingsministerens tale i større udstrækning også blev afspejlet i handling, også i forhold til økonomi.
Jeg tror i virkeligheden også, at en del af ordførerne, måske dem alle, i både Det Konservative Folkeparti og Venstre godt ville være med til det, men så har vi altså den sygdom i vores system, at det ikke kan lade sig gøre. Det vil sige, at vi ikke engang kan tage en principbeslutning af den art, som hele oppositionen foreslår.
Der vil jeg godt sige til hr. Karsten Lauritzen: Det er altså ikke oppositionen, der taler om procenter.
Der er altså gået et eller andet galt i opfattelsesevnen.
Der står faktisk ikke procenter i vores forslag til vedtagelse.
Til gengæld står der procenter i hr. Karsten Lauritzens forslag til vedtagelse, og til gengæld var det Dansk Folkeparti, der brugte det meste af sin taletid på at tale om 0,7 pct., som jo er en dramatisk nedsættelse af dansk ulandsbistand.
Det er altså ikke os, der taler om procenter.
Vi snakker om noget helt banalt, nemlig om, hvad Danmark skal gøre.
Og det er at fastholde en stigning i udviklingsbistanden målt som andel af BNI; det siger regeringen faktisk selv at man vil.
Og så siger vi, at det skal være en realstigning, altså også i kroner og øre.
Det er faktisk en invitation til, at vi på grund af krisen her kunne blive enige om det.
Det kan vi så ikke, fordi regeringen vælger, som de gør.
Det andet, som jeg også godt vil udfordre udviklingsministeren lidt på, når hun kommer igen, vedrører at gøre noget hurtigt, altså at det ikke bare handler om de enkelte landes bistandsprocenter, men handler om trækningsrettigheder, handler om den diskussion, som blev rejst på G20-mødet, om øgede guldreserver, salg af guldreserver.
Det regner jeg med at ministeren kommer ind på, for det mener jeg er noget, der kan virke rimelig hurtigt og ikke skal igennem nye finanslove og den slags ting.
Det kræver selvfølgelig, at der er enighed om det, og at det kan besluttes.
Men det burde der være en rimelig vilje til.
Jeg vil så også fremhæve, hvad Socialdemokratiet har fremhævet, nemlig kampen mod skattely, kampen for at få orden på det finansielle system, kampen for at få et ordentligt skattesystem.
Det vil jeg faktisk opfordre udviklingsministeren til at bruge flere kræfter på.
Vi bruger heldigvis nogle på at hjælpe landene med at få gode skattesystemer.
Det kunne vi bruge mange flere kræfter på fra dansk side og samtidig også ligesom Norge kaste os lidt mere ind i at hjælpe udviklingslandene med at få skrevet ordentlige kontrakter om råstofudnyttelse, sådan at en meget større del af de penge, som kommer ved råstofudnyttelse - det er både olie, mineraler, skove, og hvad ved jeg - kommer direkte i kassen hos udviklingslandene.
Den sidste bemærkning kommer til at handle om ændrede magtstrukturer.
Det er jo sådan, at kriser fører til en ny tilstand efter kriserne.
Det er det, vi er ved at se, og det var derfor, at det var G20, der mødtes, og ikke
Det opfatter jeg som et fremskridt, men det er selvfølgelig ikke endemålet.
Og i den kamp synes jeg også, at Danmark kunne give en meget, meget klar melding om, at vi virkelig går ud og kæmper for disse ændringer på institutionel vis, altså for alvor kæmper for, at udviklingslandene får en meget højere placering i Verdensbanken, og også for, at de fattigste lande får en højere placering, end de har penge til.
Det er jo en vigtig del af det.
Men der er selvfølgelig også en stærk opfordring til, at Kina og andre udviklingslande med penge skyder penge ind i det, sådan at vi får hele verden gjort ansvarlig i den institutionsopbygning, som verden har brug for for at komme ud af den økonomiske krise.
For alt det, vi står over for, med klima, finanskrise, økonomisk krise, fødevarekrise osv. kræver meget stærkere overnationale, internationale institutioner, og her kræves der ganske hurtige meldinger om, at man vil ændre magtfordelingen inden for de institutioner, som i dag er helt skæve.
Det er også dele af FN-systemet, men det er i hvert fald Verdensbanken og IMF.
Jamen det får fru Tina Petersen ved at slå op på SF's finanslovforslag, og det får hun både for dem, vi havde sidste år, og i forhold til dem, vi fremover kommer med.
Så simpelt er det.