Pia Christmas-Møller (UFG), 2009-04-02:
56 lande rækker hinanden hånden fra Vladivostok i øst til Vancouver i vest i den eneste paneuropæiske samarbejds- og sikkerhedsorganisation, som samtidig rækker over Atlanten.
Den er åben og inkluderende gennem dialog.
OSCE giver og skal give håb i en tid, hvor mange skyer truer demokratisk og fredelig udvikling.
Både den militære og menneskelige dimension, hvor Danmark jo bidrager godt på forskellige områder, står meget centralt i OSCE, og den økonomiske og miljømæssige dimension bidrager også til at forbedre forholdene.
I det forgangne år har situationen i Georgien været en kritisk udfordring, også for det internationale samfund.
OSCE har her nogle muligheder for at spille en konstruktiv rolle, men er naturligvis som andre tilsvarende organisationer hæmmet af konsensuskravet.
Jeg synes, det er godt, at grækerne arbejder hårdt for at få forlænget mandatet til en altomfattende mission.
Det har været og er fortsat en stor udfordring at få Rusland til at leve op til sit ansvar og sine forpligtelser, og i den forbindelse betyder ikke mindst samarbejdet i den såkaldte menneskelige dimension meget for udvikling af gensidig forståelse og demokratisk tankegang.
Diskussionen om Medvedevs forslag om en ny europæisk sikkerhedsarkitektur må ikke gelejde udviklingen ud på et sidespor, og personligt er jeg langtfra overbevist om, at det er store diskussioner om nye organisationsmæssige institutioner og rammer, der er allermest behov for.
I hvert fald må fokus ikke fjernes fra det, det hele handler om, nemlig grundlæggende respekt for menneskers værdighed, sikkerhed, frihed og fremgang.
Arbejdet på valgobservationsområdet er her en hovednøgle, og jeg synes, det er lidt trist, at redegørelsen trods mange gode elementer slet ikke reflekterer nogen af de langvarige og ødelæggende problemer, som man slås med internt i OSCE-familien på netop dette område.
Problemerne er jo ikke blevet mindre i det forgangne år.
Det virker, som om ministeren slet ikke har fået viden om, hvor skidt det har stået til gennem flere år, når det gælder efterlevelsen af f.eks. den såkaldte Københavneraftale fra 1997, som handler om samarbejdet på valgobservationsområdet.
Ikke med ét ord er det nævnt i redegørelsen, som i det hele taget desværre viser ringe indsigt i og prioritering af samarbejde med OSCE's parlamentariske afdeling, hvis sekretariat jo ellers netop har
til huse her i Danmark
Det er jeg lidt ked af, for at sige det på jysk, for jeg mener at vide fra tidligere, at ministeren personligt lægger meget vægt på også denne del af OSCE-arbejdet, så jeg tror ikke, det er der, det halter.
Sidste sommer blev jeg genvalgt som en af den parlamentariske forsamlings ni vicepræsidenter og har i kraft af arbejdet her været ganske involveret i netop arbejdet med bl.a. valgobservationer.
Sidste år blev jeg f.eks. af det finske formandskab bedt om at lede valgobservationen i Makedonien, hvis officielle navn jo fortsat er Former Yugoslav Republic of Macedonia, som udpeget special coordinator.
På grund af betydelig vold måtte der holdes omvalg i en række valgkredse, og jeg oplevede både ved det ordinære og senere ved omvalget, hvor betydningsfuldt vores arbejde i OSCE er på dette kerneområde.
Jeg blev i år udpeget af det græske formandskab til at lede observationen af det makedonske kombinerede præsident- og kommunalvalg og kan se og berette om den meget positive udvikling.
For et nyt land, som angler efter international anerkendelse og brændende ønsker optagelse i NATO og EU, er det fantastisk vigtigt, at der er internationale vidner til dets udvikling på disse fundamentale felter.
Jeg tror, at langt de fleste af os kan enes om betydningen af dette arbejde, og desto ærgerligere er det derfor, at interne organisationsproblemer skal have lov til at besværliggøre arbejdet i den grad, som tilfældet er.
Det lykkedes at undgå de mange interne benspænd - ja, det vil jeg kalde dem - i Makedonien, så vi kunne få et statement, hvis indhold jeg blev yderst tilfreds med.
Men det krævede en særlig indsats både i år og sidste år, og jeg vil ikke lægge skjul på, at der er interne kampe, og det er interne kampe, der er skabt grundet årelange institutionelle problemer, som skiftende chairmen in office ikke har evnet at løse, på trods af gode intentioner.
I år havde det græske formandskab således også taget initiativ til at afhjælpe den uholdbare situation.
Der blev afholdt et møde, en uges tid før jeg skulle lede observationen i Makedonien, men trods meldinger om enighed og trods tilfredshed hos både formandskabet, ODIHR og den parlamentariske forsamling lod det skriftlige referat vente længe på sig.
Jeg forstår, at der alligevel ikke er enighed, og dermed har vi fortsat en uløst situation.
Vi måtte så håndtere den fastlåste politiske situation, og vi gjorde det i praksis med et konkret afpasset kompromis, som formandskabets repræsentant var meget glad for, ja, nærmest virkelig taknemlig for.
Men det løser jo ikke det generelle problem.
Jeg er nødt til at sige det, som det er: Regeringsdelen af OSCE-familien må tage det politiske ansvar på sig, skære igennem og sætte nogle præcise pejlemærker, og så må vi andre gøre ditto i den parlamentariske forsamling.
I øjeblikket sejler systemet rundt med politikerne, og det kan kun stoppes, når politikerne samler sig sammen og tager den rorpind, de er valgt til at betjene.
Det gælder ministre - jeg ved, at ministre har meget andet at se til, men det gælder os alle sammen, for ellers fortsætter den uholdbare situation til skade for den demokratiske udvikling i nye lande.
Problemerne omkring ODIHR og den parlamentariske afdeling må og skal løses.
ODIHR nægtede at deltage i valgobservationen i Rusland i 2007, boykottede den, og det var måske ikke lige den heldigste beslutning.
Det var måske et af de lande, hvor der virkelig var behov for at vi var til stede.
Det korte af det lange er, at der kan være problemer på begge sider.
Men vi har i den grad behov for politisk vilje og investering i en løsning af dem, hvis arbejdet ellers skal fortsætte på en fornuftig måde.