Per Clausen (EL), 2015-04-09:
Jeg kan forstå både på ministeren og den socialdemokratiske ordfører, at nu er det slut med at føre symbolpolitik, og det synes jeg da er et meget sympatisk udgangspunkt.
Det er åbenbart sådan, at man helst vil have, vi skal starte med at sige, at vi synes, noget er sympatisk.
Man gjorde også meget ud af at fortælle, hvordan dyreværnslovgivningen beskytter mod alle former for dyremishandling.
Så fik man også lige nævnt, at man har indført en særlig lov, som skal beskytte mod en helt særlig form for dyremishandling, også i tilfælde, hvor dyret ikke lider skade.
Jeg synes måske, man skal passe på med at kaste alt for mange store sten ud af et glashus, det kan være rigtig farligt.
Så lad det være bemærkningen til den megen snak om symbolpolitik fra ministerens og Socialdemokraternes side i den her sag.
Man kan selvfølgelig stille sig selv spørgsmålet, om et sådant beslutningsforslag som det her får nogen effekt, og man kan også godt komme i tvivl om det, når man hører Dansk Folkepartis argumentation for det.
For der prioriteres argumentet, at det føles forkert, og det er også det, der står i bemærkningerne – og der har jeg måske sådan et lidt afslappet forhold til, hvordan det »føles«.
Men i virkeligheden rejser Dansk Folkepartis beslutningsforslag jo en anden og vigtig diskussion om dyr og dyrs vilkår, nemlig om det, at man definerer dyr som levende væsener, også har en betydning.
Altså, betyder det, at dyr rent faktisk har nogle rettigheder?
Ville det f.eks. betyde, at hvis dyr var levende væsener og det blev skrevet ind i lovgivningen overalt, så kunne man naturligvis ikke fjerne smågrise fra soen på et tidspunkt, hvor smågrisene ikke er i stand til at klare sig selv uden at blive massivt medicineret?
Så spørgsmålet er: Ville det betyde det?
Og det kan da godt være, at den diskussion vil vise, at det eneste, Dansk Folkeparti vil med det her beslutningsforslag, er at fremstå, som om de vil gøre noget godt for dyrene, og lave symbolpolitik.
Men det ville vi jo i givet fald få afprøvet.
Når Enhedslisten så i udgangspunktet er positive over for det her beslutningsforslag, er det, fordi vi i grunden godt kunne tænke os at se og få lavet en analyse af, hvad den her ændrede opfattelse af dyr vil betyde, både i forhold til de retsregler, vi har, og i forhold til den retspraksis, vi har.
Og ville det her være en måde at få en anden slags diskussion om dyr, som ikke bare var, at man hele tiden tager sådan et enkelt område ud og diskuterer det, men også en generel diskussion om den måde, vi bruger og misbruger dyr på på rigtig, rigtig mange måder i den måde, vi lever på, og den måde, vi producerer fødevarer på.
Så vi synes sådan set, hvad forklaringen end måtte være på, at Dansk Folkeparti har fremsat det her beslutningsforslag, at det lægger op til en rigtig spændende diskussion.
Vi har også haft en lille diskussion med vores retsordfører i Enhedslisten, hun er ikke så tilbøjelig til at overtage den her sag, som SF's retsordfører er.
Det er sådan en gammel diskussion i vores gruppe, om det hører hjemme hos fødevareordføreren eller hos retsordføreren, og det har altid været sådan, at fødevareordføreren har vundet det her rigtig gode og vigtige område – efter hård kamp, selvfølgelig.
Det er godt, men der er jo heller ingen tvivl om, at hvis man går igennem lovgivning og retsforskrifter, som de er i dag, vil man givetvis komme i situationer, hvor man må stille sig selv spørgsmålet: Hvis et dyr er et levende væsen, i hvor stor udstrækning kan det så være ejet af nogen, og hvilke spørgsmål rejser det i forhold til erstatningsret og alt muligt andet?
Og hvis vi skal have en tredje kategori, og jeg vil ikke afvise, det kan være relevant og fornuftigt, så rejser det selvfølgelig en række indviklede og juridiske spørgsmål.
Men Enhedslisten har det udgangspunkt, at vi vil afprøve enhver mulighed for at skabe bedre dyrevelfærd, og det vil vi også afprøve sammen med Dansk Folkeparti i den her sag.
Og jeg vil bare afslutningsvis sige, at er der en ting, jeg i hvert fald har lært af at sidde i Folketinget, så er det, at man aldrig skal afvise at lave gode ting sammen med folk, fordi de har lavet dårlige ting tidligere, og heller ikke, selv om de har svigtet i forhold til ting, som man synes er rigtig vigtige.
For så sidder man meget hurtigt fuldstændig alene nede på sin stol, og det kan være meget rart, for så er man jo i godt selskab, men det giver ikke ret stor indflydelse og ret store muligheder for at forandre verden.
Så vi går positivt til det her beslutningsforslag.