runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christine Antorini (S), 2008-04-23:
Jeg takker for ministerens besvarelse af mit spørgsmål for så vidt som, at vi i gymnasiereformkredsen nu ved, at der planlægges to faser.
Men det, som vi er optaget af i Socialdemokratiet, er, at undervisningsministeren sådan set helt tilbage ved sin tiltræden i 2005 som noget af det første sagde, at det var noget værre noget med den gymnasiereform, og hvis det ikke havde været en anden Venstreminister, nemlig fru Ulla Tørnæs, som var minister på det tidspunkt, der havde gennemført den, ville ministeren have lavet grundlæggende ændringer.
Nu er det jo sådan, at vi i gymnasiereformkredsen faktisk løbende har lavet justeringer - det må jo være sådan, når det er en stor reform, at der er nogle ting, der løbende skal justeres - og alligevel går ministeren så nu ud og siger til flere medier, at der nu igen er behov for grundlæggende ændringer af gymnasiereformen - grundlæggende ændringer af gymnasiereformen må jo være et helt andet gymnasium - og både De Konservative og Dansk Folkeparti har været ude at sige, at de vil have, at man skal rulle gymnasiet tilbage til et såkaldt borgerligt gymnasium.
Jeg synes egentlig, at det er lidt vigtigt at vide, hvad det egentlig er, undervisningsministeren har i tankerne, for det er jo ikke bare små afbureaukratiseringsting, når man ønsker, at der skal ske betydelige ændringer af gymnasiereformen, og når ens støtteparti og det andet regeringsparti ønsker at vende tilbage til et borgerligt gymnasium.
Så jeg vil gerne høre, hvad det er for grundlæggende ændringer, som ministeren forestiller sig.
Bertel Haarder (V), 2008-04-23:
Der har været en længere debat om gymnasiereformen og om et behov for at justere gymnasiereformen nu, hvor vi står ved afslutningen på det første 3-årige forløb.
Der er kommet forslag fra eleverne, som jeg for et par uger siden har drøftet med elevernes organisation.
Der er kommet forslag fra gymnasielærernes organisation.
Og jeg vil sige, at der er så stort et sammenfald mellem de forslag, som eleverne er kommet med, og de forslag, som lærerne er kommet med, og de tanker, som jeg selv har offentliggjort, at jeg er blevet optimistisk med hensyn til, at vi på visse punkter kan justere gymnasiereformen allerede med virkning fra det kommende skoleår.
Det, man kan gøre på kort sigt, er, at man kan fjerne nogle krav og barrierer, så livet bliver lettere.
Hvis man vil lave grundlæggende om på nogle ting og ændre loven og sige, at de nu skal gøres sådan i stedet for at gøre sådan, kræver det længere tid.
Derfor vil jeg foreslå en totrinsraket, så vi allerede nu om kort tid drøfter, hvad vi kan gøre på kort sigt og med virkning fra august i retning af at afbureaukratisere og fjerne hindringer, løse problemerne omkring den store opgave osv., og så starter vi samtidig en længere proces, hvor vi skal have råd fra følgegruppen og måske også fra Gymnasierådet med hensyn til, hvad vi gør på længere sigt.
Christine Antorini (S), 2008-04-23:
Hvad er det for »betydelige ændringer af gymnasiereformen«, ministeren helt konkret vil foreslå, siden ministeren nu mener, at der er brug for grundlæggende justeringer her og nu?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Jeg bliver nødt til at gentage, at jeg ikke har været en del af de forhandlinger.
De er ført mellem KL og KTO, som FOA har været en del af, indtil FOA stod af.
Det, der har været et udkomme af de forhandlinger - som jo altså er i mål, for så vidt angår en meget stor del af området - er, at det inden for den ramme, man totalt har forhandlet, de 12,8 pct., altså er lykkedes med den opgave samtidig solidarisk at skævdele i forhold til særlige grupper, som parterne har fundet havde et ekstraordinært behov med afsæt i rekrutteringsproblemer eller andet.
Det fører altså konkret til, at social- og sundhedspersonalet har været særlig prioriteret, og der har været lagt op til - hvilket så er mødt af et nej fra FOA's side, men der har været lagt op til det - 13,9 pct. i samlet lønstigning over perioden på det her område.
Det er jo det, der er situationen.
Det er det, man har sagt nej til, det er derfor, der strejkes, og hvad der videre sker herfra, beror jo på udkommet af den strejke, der pågår for tiden.
Frank Aaen (EL), 2008-04-23:
Jeg synes jo bare, det er imponerende, at ministeren, der er ansvarlig for overenskomstområdet, og som har haft god tid til at forberede sig på det her spørgsmål, ikke kender teknikken.
Teknikken er, at der bliver afsat 12,8 pct., så bliver der taget nogle penge fra alle grupper.
Der bliver taget fra SOSU-assistenter, der bliver taget fra pædagogmedhjælpere, der bliver taget fra alle mulige grupper og lagt ned i en pulje, som så f.eks. bliver delt ud til nogle af de lavestlønnede.
Det er fint nok.
Men det er ikke netto 422 mio. kr., det er netto meget mindre, for SOSU'en skal først betale til puljen, før SOSU'en får lidt penge tilbage.
Det er derfor, vi er i den urimelige knude, at mens finansministeren selv kan se frem til en lønstigning, der er højere end den, SOSU-assistenterne selv efter skævdeling får tildelt, så benægtes det altså, at der skal gives flere penge til området, og det gør jo, at det lavtlønsproblem, der er, og det ulighedslønproblem, der er, hvor kvinder er lønnet alt for lavt, ikke kan løses, fordi ministeren ikke vil lette sig fra pengekassen.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Nu var det jo hr. Frank Aaen, der havde sit afsæt i 12,8 pct.
Det er rigtigt, at KTO-rammen, sådan som den er forhandlet hjem, er inden for en ramme på 12,8 pct., og det er lige så rigtigt - jeg har ikke været en del af de forhandlinger, det er bare, hvad jeg har kunnet læse mig frem til, det fremgår alt sammen af bl.a. Kommunernes Landsforenings hjemmeside - at man inden for den ramme har etableret en solidaritetspulje, sådan at alle forhandlingsberettigede organisationer så at sige har lagt en lille skærv i kassen, omkring 1 mia. kr., som så er uddelt selektivt i forhold til de områder, som de kommunale arbejdsgivere og de kommunale lønmodtagerorganisationer har følt havde brug for et ekstra løft.
Det har i forhold til FOA-området med de oplysninger, jeg har, jo altså sat sig i, at der er et nettooverskud på 422 mio. kr., og at store dele af FOA-området altså ville kunne opleve en lønstigning på 13,9 pct.
Det er jo ikke noget, der er taget fra nogen.
Det her er jo forhandlet.
Det er lønmodtagerorganisationerne og arbejdsgiverne, der har forhandlet inden for en samlet ramme: Hvordan bringes pengene bedst i spil, så man får de rigtige lønrelationer?
Bertel Haarder (V), 2008-04-23:
Jeg kan bedre lide de formuleringer, som jeg selv er kommet med, frem for de formuleringer, der her gengives på en måde, som jeg ikke kan acceptere.
Jeg har været ualmindelig konstant i det, jeg har sagt om gymnasiereformen.
Jeg har nemlig sagt, at der var problemer omkring almen studieforberedelse.
Hvad er det lærerne og eleverne siger?
De siger det samme.
Jeg har sagt, at der er elementer af krampagtig tværfaglighed.
Det fornemmer jeg også at der er ret bred enighed om.
Jeg har sagt, at jeg forstår elevernes ønske om, at de i forbindelse med den store opgave kan få lidt vejledning.
Jeg har sagt, at der kan være brug for at give skolerne større frihed til at tilrettelægge undervisningen med respekt for de fastsatte mål.
Det er det, jeg har sagt hele vejen igennem.
Det kan godt være, at det er surt for fru Christine Antorini, men der er altså ret bred opbakning blandt lærerne og eleverne til det, som jeg hele tiden har gået og sagt.
Så synes jeg også, at det er tiden, at vi gør noget ved det.
Christine Antorini (S), 2008-04-23:
Allerførst vil jeg da gerne takke hr. Martin Henriksen fra Dansk Folkeparti for at komme med som medspørger.
Det viser jo, at det bestemt er en meget aktuel diskussion, om man ønsker, at gymnasiereformen helt skal væk, og at der skal være et helt andet gymnasium - det er det, som Dansk Folkeparti ønsker.
I Socialdemokratiet synes vi, at den indeholder en række gode elementer.
Men jeg synes nu, jeg hørte ministeren foreslå nogle konkrete justeringer, som vi jo har snakket om i forligskredsen, og som jeg er sikker på vi kan lave, men sådan at vi stadig holder fast i grundstrukturen.
Hvis ministeren er uenig i den udlægning, er ministeren velkommen til at fortælle, hvilke grundlæggende ændringer det så drejer sig om.
Vi er meget bekymret for den akademisering, der er sket af gymnasiet.
Som ministeren også sagde, er der nogle store opgaver, og man kan ikke få vejledning.
Det forudsætter, at man har nogle forældre med en akademisk uddannelse.
Det er sådan nogle miniuniversitetsopgaver, man skal lave.
De ændringer vil vi gerne være med til at lave her og nu, så de allerede kan træde i kraft fra det nye gymnasieskoleår.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om det er en af de ændringer, vi på kort sigt kunne tage op, men det kræver, at vi mødes om det nu.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Altså, hvis ikke det var bekendt, da vi startede den her spørgsmålsrunde, er det det vel nu, nemlig at vi er i en situation, hvor der er udbrudt konflikt på dele af det offentlige arbejdsmarked, selv om størstedelen af det offentlige arbejdsmarked altså har indgået overenskomstsforlig inden for en stor, men også samfundsøkonomisk ansvarlig ramme på 12,8 pct. Jeg må på ny jo minde om, at jeg ikke er forhandlingspart på de områder, som ikke er i hus endnu, og derfor vil jeg afstå fra at komme med noget som helst bud på en løsning og i stedet overlade det til overenskomstparterne på de områder, der udestår.
Det er jo altså KL, det er Danske Regioner, det er FOA, og det er Sundhedskartellet.
Frank Aaen (EL), 2008-04-23:
Hvor mener ministeren pengene skal komme fra, såfremt parterne under konflikten sætter sig til forhandlingsbordet og bliver enige om en løn, der ligger ud over rammen på 12,8 pct.?
Line Barfod (EL), 2008-04-23:
Er ministeren enig i, at der er et lavtlønsproblem for en lang række offentligt ansatte?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Som overhovedet ikke hørte noget spørgsmål i det, der blev sagt.
Line Barfod (EL), 2008-04-23:
Nu har jeg flere gange hørt ministeren sige, at han ikke er part i sagen og ikke er en del af spillet.
Men det er jo ministeren, der sidder med pengene.
Kommunerne og regionerne har jo ikke mulighed for at gå ud over den ramme, som ministeren har dikteret.
Det er jo finansministeren, der reelt sidder for bordenden og bestemmer, hvor mange penge der er at forhandle om ved bordet, så hvis der skal findes en løsning på konflikten, hvis der skal gøres noget, så man kan få mandeløn i kvindefag, kræver det, at ministeren finder sine hænder frem, åbner for posen og kommer med nogle flere penge, så det bliver muligt for parterne at forhandle om en løsning.
Så længe ministeren nægter, at der må findes flere penge, er det jo meget svært for parterne at finde en løsning, fordi ministeren sådan set har bundet deres arme på ryggen, så hvis ministeren virkelig mener, at der skal findes en løsning, bliver han nødt til at finde sine hænder frem og åbne for pengeposen.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Jamen spørgsmålet hviler jo altså på den antagelse, at det, der er brug for nu, er, at mine hænder på en eller anden måde bringes i spil.
Der er brug for præcis det modsatte.
Det er sådan, at vi har en lang tradition, i øvrigt med stærk parlamentarisk opbakning, for, at løn- og ansættelsesvilkår forhandles på arbejdsmarkedet i et ligeværdigt samspil mellem arbejdsgivere og lønmodtagere og også med en mulighed for at konflikte med lovligt varsel, sådan som det sker i øjeblikket.
Det er en kamp, der udkæmpes med lovlige midler, jeg er ikke part i den kamp, og derfor ville det på alle måder være forkert at intervenere i den situation.
Det bedste, jeg og Folketings øvrige medlemmer kan gøre i situationen,
er sådan set at forholde sig tavse og give arbejdsmarkedets parter arbejdsro.
Karsten Hønge (SF), 2008-04-23:
Hvordan kunne ministeren så forestille sig at parterne kunne komme en løsning nærmere, når vi jo ved, at hovedspørgsmålet er den ulige løn?
Hvad siger ministeren til, om man kunne sende det signal til arbejdsmarkedets parter, at vi nedsætter en ligelønskommissionen, der ser på, hvorfor den lønforskel er opstået, hvad der skal til for, at det løngab, der er mellem mænd og kvinder, bliver mindre, får analyseret grundlaget for det og eventuelt kommer med nogle forslag til, hvordan man kan få blødt op på det?
Det kunne da være en håndsrækning til, hvordan man kunne få problemet løst, hvis ministeren sagde, at han faktisk tror, det vil være en god idé, at vi nu får nedsat en ligelønskommission, som det i øvrigt er foreslået af SF.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Det er muligt, hr. Karsten Hønge synes, det ville være befordrende, hvis jeg kastede mig ud i en diskussion om de temaer, men det ser vi ikke ens på.
Jeg synes ikke, det ville være befordrende, og af samme grund gør jeg det ikke.
Jeg beklager at måtte skuffe, for det bliver jo en variation over det samme svar.
Det er bestemt ikke for at virke arrogant eller noget andet, men i dyb respekt for de regler, der gælder på arbejdsmarkedet, som sådan set foreskriver, at det er arbejdsmarkedets parter, der skal finde en løsning.
Derfor agter jeg altså ikke at gå ind i diskussionen og blande mig politisk.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi respekterer parterne og ikke begynder at kommentere løn - og ansættelsesvilkår i den aktuelle situation.
Vi skal sikre, at vi har nogle attraktive arbejdspladser, det gælder også på det offentlige arbejdsmarked, hvad enten det nu er kvinder eller mænd, der er ansat, og uanset deres uddannelsesniveau eller stillingskategori.
Så det handler grundlæggende om at finde den rigtige løn til det rigtige job.
Metoden til at gøre det er, at der er to parter, nogle arbejdsgivere og nogle lønmodtagere, som på fredelig dansk vis lægger arm om det.
Jeg er ikke en del af det, det er noget, der foregår mellem de offentlige arbejdsgivere, KL og Danske Regioner, og så lønmodtagerorganisationerne.
Line Barfod (EL), 2008-04-23:
Nu er det jo sådan i spørgetiden, at det kun er ministeren og spørgerne, der har ordet, så derfor er der ikke så mange andre folketingsmedlemmer, der har anledning til at være her.
Men ministeren må da kunne svare på et meget simpelt spørgsmål: Synes ministeren, det er helt fint, at lønforskellen mellem mænd og kvinder vokser?
Eller mener ministeren, at det faktisk er et problem, som vi er nødt til at tage alvorligt, også hvis vi gerne vil have nogle til i fremtiden at tage sig af de store opgaver, der ligger i kvindefagene i dag?
Mener ministeren virkelig, det er rimeligt, at kvinder får så meget lavere løn, end mænd gør, og at der er en stor ulighed mellem mandefag og kvindefag?
Det må da være muligt for ministeren at svare på, uden at han dermed giver håndslag på, at han vil gå ud og skaffe de penge, som er nødvendige for at løse problemet.
Men ministeren må da i det mindste kunne sige, om han mener, at det er et problem, eller faktisk synes, at det er helt fint, at mænd tjener mere end kvinder.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Er det et problem, at løn er et spørgsmål, der forhandles mellem arbejdsgiver og lønmodtager?
Nej, det synes jeg ikke.
Er det et problem, at det sker efter den danske model?
Vil det være et problem, hvis Folketinget intervenerer?
Ja, det synes jeg.
Og uanset hvordan fru Line Barfod pakker sine spørgsmål ind, så følger det jo også af den måde, man eksemplificerer spørgsmålene på, at det sådan set handler om at italesætte noget folketingssignalgivning i forhold til den konflikt, der pågår.
Det medvirker jeg ikke til.
Jeg noterer mig i øvrigt med tilfredshed, at der er en stort set tom sal her, og det tager jeg som et udtryk for, at langt den største del af Folketinget har det gode grundsynspunkt, at det er parterne, der skal finde løsninger, og at det ikke er Folketinget, der skal intervenere.
Line Barfod (EL), 2008-04-23:
Jeg har ikke engang spurgt ministeren, hvad han vil gøre med hensyn til den konkrete konflikt.
Det, jeg har spurgt om, er: »Er ministeren enig i, at der er et ligelønsproblem i forhold til de offentligt ansatte i kvindefag?«
Det burde være ret nemt, synes jeg, for ministeren at svare på, om ministeren mener, der er et ligelønsproblem.
Hvis man ser på statistikkerne, kan man se, at lønforskellen mellem mænd og kvinder er stigende.
Under den nuværende regering er den vokset fra 15 til 18 pct., og Danmark er dumpet ned til en 19. plads blandt EU’s medlemsstater og er nr. 39 på verdensplan med hensyn til uligeløn mellem mænd og kvinder.
Det må da være muligt for en minister at svare på, selv om der er en igangværende konflikt: Er det et problem, at der er så stor lønforskel, eller mener ministeren, at det er helt fint?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Spørgsmålet her - og det gælder i øvrigt en stribe spørgsmål, der nu stilles til mig - hænger jo uløseligt sammen med de ikke afsluttede overenskomstforhandlinger og dermed også med den konflikt, der er brudt ud på dele af det offentlige arbejdsmarked.
Derfor kan jeg jo lige så godt først som sidst - for det bliver linjen i de besvarelser, jeg nu skal afgive det næste stykke tid - understrege, at det under den konflikt, der pågår i øjeblikket, jo er sådan, at det er overenskomstparterne, de offentlige arbejdsgivere, KL og Danske Regioner, og lønmodtagerne, Sundhedskartellet og FOA, der har ansvaret for at forhandle sig frem til en løsning, som både lønmodtager- og arbejdsgiversiden kan være tilfredse med.
Jeg synes derfor, at det vil være en rigtig god leveregel - den har jeg i hvert fald tænkt mig selv at holde mig meget strikt til i alle de besvarelser, jeg nu bliver bedt om at afgive - at respektere spillereglerne og parterne og dermed ikke begynde at kommentere på løn- og ansættelsesvilkår.
Jeg kan så helt overordnet sige, at jeg selvfølgelig er meget tilfreds med, at der på hele det statslige område og på størstedelen af det kommunale og regionale område er blevet indgået overenskomstaftaler, som de ansatte har sagt klart ja til.
Jeg er også tilfreds med, at det med forligsmandens mellemkomst er lykkedes at opnå enighed om en mæglingsskitse på BUPL-området, og at BUPL's hovedbestyrelse på den baggrund har anbefalet medlemmerne at stemme ja til den.
Jeg skal da ikke lægge skjul på, at jeg selvfølgelig gerne havde set, at det forholdt sig sådan, at den glæde, jeg her har udtrykt med hensyn til det statslige område og store dele af det kommunale og regionale område og også BUPL-området, også kunne udstrækkes til at omfatte de sidste dele af det offentlige arbejdsmarked.
Men så langt rækker glæden jo ikke for nærværende, der er en lovligt varslet konflikt, og den deltager jeg ikke i.
Line Barfod (EL), 2008-04-23:
Er ministeren enig i, at der er et ligelønsproblem i forhold til de offentligt ansatte i kvindefag?
Karsten Hønge (SF), 2008-04-23:
Jeg har da al mulig respekt for, at regeringen ikke har tænkt sig at blande sig direkte i konflikten her og nu, men jeg tror da nok, det kunne være befordrende for det, det hele vel handler om, når der er konflikt, nemlig at finde en løsning.
At starte en konflikt og holde den ved lige er vel den mindste udfordring.
Jeg tror, den største udfordring ligger i at få sendt nogle signaler om, at man kan finde en løsning på det, der er kamp om, og jeg tror da nok, det kunne hjælpe, hvis ministeren i det mindste ville signalere forståelse for, at Danmark ganske vist er blevet et land, hvor man har været rigtig god til at give kvinderne adgang til arbejdsmarkedet, men hvor det egentlig ligger noget tungere med at give kvinderne ligeløn.
På forunderlig vis er tilfældet jo, at samtidig med at kvinderne rent uddannelsesmæssigt faktisk bevæger sig op ad stigen, er der fortsat en enorm uligeløn, uanset om man tager højde for uddannelse, arbejdsfunktioner, deltidsarbejde osv.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Jamen jeg står ikke med noget politisk valg, for jeg er ikke blevet stillet over for noget valg.
Jeg er ikke en del af den her konflikt.
Det er sådan, at der forhandles løn- og ansættelsesvilkår mellem de offentlige arbejdsgivere og lønmodtagerorganisationerne.
Det, som jeg forhandler, er statens område.
Det er den forhandling, som jeg selv har lavet, og jeg er meget tilfreds med udfaldet af den.
Ved siden af det er der altså to andre forhandlingsfora, nemlig et, der involverer Danske Regioner som arbejdsgiver, og et, der involverer Kommunernes Landsforening som arbejdsgiver.
Begge steder er det også lykkedes at komme i mål med en del, men der er noget, der udestår.
Der kører en faglig kamp efter fuldstændig anerkendte spilleregler, og det ville simpelt hen være forkert, det ville være et brud på traditionen, og det ville være ødelæggende, hvis jeg intervenerede i den.
Jeg har det fromme ønske, at konflikten ikke kører i det uendelige, og at parterne på et tidspunkt finder hinanden i en løsning.
Line Barfod (EL), 2008-04-23:
Jeg går ud fra, at ministeren kan være enig i, at hvis kommunerne og fagforeningerne skal finde frem til at give en større lønforhøjelse end den, der indtil nu er forhandlet om, og skal gå ud over rammen på 12,8 pct., skal der flere penge på bordet.
De penge kan enten komme fra finansministeren, som kan tage dem fra de mange penge, der ligger i statskassen - i stedet for at sende dem ud som skattelettelser kunne de blive sendt ud til de nødvendige lønforhøjelser, så vi kunne gøre noget ved ligelønsproblemet og lavtlønsproblemet - eller også kan kommunerne få dem, ved at de beskærer stillingerne.
Det er det, Mads Lebech, som er chefforhandler for kommunerne, har sagt meget klart.
Hvis man skal give den lønforhøjelse, som er nødvendig, vil det koste 6.000 stillinger i kommunerne.
Derfor er spørgsmålet, om ministeren vil komme med de ekstra penge, eller om ministeren mener, at der skal skæres 6.000 stillinger i ældreplejen, på børneområdet osv.
Det er det politiske valg, som ministeren står over for, og det ligger på ministerens bord og ingen andre steder.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Jeg ved ikke, hvor hr. Eigil Andersen skulle have den information fra.
Det er sådan, at det er kommunerne, der forhandler de kommunale lønninger.
Kommunerne kender deres økonomi for indeværende år.
Hvilken økonomi, kommunerne har i 2009, 2010, 2011, 2012 og fremadrettet, beror på de aftaler, der indgås.
Jeg kender ikke de aftaler - de er ikke indgået endnu - og derfor er jeg ikke i en situation, hvor jeg på nogen formel måde har en adkomst til at diktere noget som helst i så henseende.
Det er kommunerne, der forhandler det her spørgsmål, og de har øjensynligt ikke kunne blive enige med FOA og Sundhedskartellet.
Det er de to områder, der udestår.
Eigil Andersen (SF), 2008-04-23:
I de ting, som man aftaler kommunerne og staten imellem - staten sætter stadig væk kommunerne en pistol for panden, så det kan ikke kaldes frivillighed - bliver der også lavet beregninger over, hvor mange penge der skal afsættes til lønforhøjelser.
Så Finansministeriet og dermed regeringen har i høj grad indflydelse på det.
Under KTO-forhandlingerne var der et interessant mellemspil, hvor der skete det, at man på et tidspunkt havde en forligsskitse klar, som kostede mere end de 12,8 pct.
Er det på den baggrund stadig væk finansministerens opfattelse, at han ikke er part i sagen?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-23:
Jamen hvis det skulle være et jerngreb, må man bare konstatere, at kommunerne altid har været holdt i et jerngreb, for lige så længe, som jeg kan huske, har det været sådan, at man har forsøgt at aftale med kommunerne - som jo altså fylder en meget stor del i samfundsøkonomien, jeg tror, at det er 47 kr., hver gang vi bruger en hundredkroneseddel hvad det er for en ramme, der totalt set er til den kommunale økonomi.
Det er der ikke meget nyt i.
Så er det jo i øvrigt kommunerne selv, der disponerer inden for det rum, der er.
Det er jo ikke os, der normeringsstyrer, hvor mange medarbejdere der skal bruges, og hvilke aftaler der skal indgås omkring løn- og ansættelsesvilkår.
Det er jo et kommunalt anliggende.
Det er jo ikke noget, som jeg skal blande mig i.