runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Jeg synes, at vi skal gøre alt for at skabe et trygt og sikkert samfund for danske borgere.
Hvis man vil det, kræver det, at man også sørger for, at tidligere kriminelle kommer ud af kriminalitet.
Det er den første og mest basale forudsætning for, at vi kan få sørget for, at vi ikke får vaneforbrydere, der igen og igen generer ganske almindelige borgere.
Det, som SF jo så rigtigt påpeger i den her sag, er, at vi kan risikere at sætte nogle mennesker i en gældsfælde.
Det er såmænd ikke, fordi jeg nødvendigvis har ondt af de mennesker, men det leder dem ud i en situation, hvor de kan blive fastholdt i et kriminelt mønster.
Det har jeg utrolig svært ved at se kan være i samfundets interesse og i borgernes interesse.
Det handler ikke om, at det er synd for nogen.
Det handler om, at vi skal skabe et trygt samfund og ikke et samfund, der bygger på falske tryghedsfornemmelser, som er det, Dansk Folkeparti er rundrejsende i.
Line Barfod (EL), 2008-04-09:
Jeg er selvfølgelig ked af, at ministeren ikke kan støtte forslaget, men det glæder mig trods alt, at ministeren siger, at det er vigtigt, at offentligt ansatte ytrer sig.
Senest har vi haft sagen, hvor fru Özlem Sara Cekic var ude at støtte nogle socialrådgivere i, at der er et problem med sagsbehandlingen i forhold til bl.a. børn, der har været udsat for seksuelt misbrug.
Reaktionen fra velfærdsministeren var, at det måtte undersøges, om budbringeren - den offentligt ansatte, der havde brugt sin ytringsfrihed - skulle udsættes for en sanktion.
Og der har været sagerne under valgkampen, hvor forskere fortalte om, at de havde fået mundkurv på.
Derfor vil jeg gerne høre: Er man i regeringen enig om, at det er en god ting, at offentligt ansatte bruger deres ytringsfrihed?
Lene Espersen (KF), 2008-04-09:
Nu taler jeg jo på egne vegne, men jeg er da helt overbevist om - for jeg har aldrig hørt det modsatte - at alle naturligvis er optaget af, at offentligt ansatte bruger deres ytringsfrihed og deltager åbent i den offentlige debat; det giver sig selv.
Det er en meget væsentlig bestanddel i den måde, vores debat foregår på, at de mennesker, der har forstand på tingene, blander sig i debatten.
Ofte vil jeg da sige, at jeg oplever, at ikke kun jeg selv, men også alle mine ministerkolleger netop tager ud og drøfter problemstillinger med de ansatte for også at høre deres synspunkter, da det jo er dem, der har fingrene nede i materien og ofte ved, hvor problemerne er.
Men jeg vil sige til fru Line Barfod, at en meget væsentlig pointe for mig i dag er at få sagt, at det jo ikke er alt, vi kan løse herinde på Christiansborg.
Det er jo i de fora, man først og fremmest skal sætte ind og fortælle noget om, hvordan reglerne er, og fortælle, hvor vidtgående ytringsfriheden egentlig er.
Det er der, jeg tror det på lang sigt flytter noget, og ikke så meget ved, at vi her i Folketinget f.eks. siger, at der nu skal etableres et nævn.
Line Barfod (EL), 2008-04-09:
Nej, det er ikke en del af straffen, men det er en del af konsekvenserne af retssagen, og det er faktisk sådan i dag, at man selv og ens advokat ikke har nogen mulighed for at vide, hvor store de sagsomkostninger bliver.
Det har man ingen anelse om, man har ingen indflydelse på det.
Men i straffesager aner man ikke, hvad politiet går ud og bestiller af tekniske undersøgelser eller andet, som kan gøre, at det kan blive et eksorbitant stort beløb, også selv om det er en meget lille forbrydelse, man har begået.
Jeg mener, at det er rimeligt, at vi også går ind og ser på nogle proportionalitetsbetragtninger der.
Det har bare ikke noget at gøre med det her forslag.
Jeg siger stadig, at sagsomkostninger i civile sager mener jeg der er behov for at vi også ser på.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Nu er det jo sådan, at inden man skal tage stilling til et beslutningsforslag eller et lovforslag, så skal man jo på sit partis vegne have gjort op, hvor mange udgifter man har pålagt samfundet, fordi man jo helst så senere på året i sit finanslovudspil skal komme med tilsvarende indtægter et andet sted.
Derfor stiller jeg et spørgsmål, som måske kun kan besvares skriftligt.
Der står, at der i 2003 blev opkrævet 234 mio. kr. i forbindelse med de her sagsomkostninger.
Men hvis man gennemfører SF's beslutningsforslag, så vil der jo stadig komme nogle penge ind for de første 5 år så at sige.
Har ministeren overhovedet et billede af, hvilken økonomisk forskel det vil gøre?
Hvor mange af de ca. 230 mio. kr. vil man stadig kunne forvente at få ind?
Hvor mange kommer ind de første 5 år så at sige?
Så vil der også være nogle andre forandringer, men det er fair nok.
Lene Espersen (KF), 2008-04-09:
Jeg vil sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at det ikke er noget, jeg har et billede af.
Det er jo bl.a. også, fordi der er nogle ting, der er uafklarede i forbindelse med beslutningsforslaget.
Her tænker jeg bl.a. på spørgsmålet om, hvorvidt man skal have de penge, man har nået at indbetale i løbet af de første 5 år, tilbagebetalt af staten, hvis man har opført sig ordentligt som en god samfundsborger, eller om de penge i gåseøjne - for evigt er tabt for den pågældende.
Min og regeringens vurdering har været, at hvis man laver et system, hvor man siger, at hvis en person holder sig ude af kriminalitet i 5 år, så eftergiver vi personens gæld, så kan man jo meget nemt komme i en situation, hvor det er ret vanskeligt at få nogen mennesker til at betale en bøde.
Jeg vil da i hvert fald sige, at de fleste nok ville tænke sådan, at hvis jeg tror, jeg kan holde mig på den lovlydige sti, hvorfor skulle jeg så overhovedet have nogen betalingsevne, hvorfor ikke bare afvente, at de 5 år er gået, og så er jeg sluppet ud af det?
Der er den der slags mekanismer.
Der er rigtig mange mennesker i dag, der betaler af på deres gæld, der betaler de bøder, de har fået, og derfor synes jeg ikke, at det af beslutningsforslaget helt klart fremgår, hvordan man skal agere i forskellige situationer, og derfor er det svært at beregne.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Jeg kan sådan set sagtens forstå, at justitsministeren redegør for en del af de her komplikationer, der kan komme, fordi der er ting, der så at sige indvirker på hinanden.
Men fred være med det.
Jeg stiller nogle skriftlige spørgsmål vedrørende det her, for det bliver meget teknisk at tage en debat om her i mundtlig form.
Så jeg tror bare, vi stopper det her og stiller nogle skriftlige spørgsmål.
Kim Andersen (V), 2008-04-09:
Tak for ordet.
Venstre kan ikke støtte det her forslag fra SF.
Vi mener, det er naturligt, at kriminelle selv hæfter for de udgifter, der er forbundet med deres forsvar i straffesager.
Som justitsministeren netop har redegjort for, så findes der en lang række ordninger for ratevis tilbagebetaling, henstand og gældseftergivelse.
Jeg vil også gerne sige, at jeg forstår intentionerne i forslaget vedrørende resocialisering, og dem deler vi i Venstre.
Det er både for den enkelte og for samfundet vigtigt, at dømte, der har afsonet, får en god og hurtig resocialisering.
Det er det for dem selv, deres familier, og det er det selvsagt også for samfundet.
Men vi tror altså, det er andre forhold, der her er afgørende for, om dømte resocialiseres efter afsonet straf, end de regler, som SF her prøver at tage fat i.
Det fremgår bl.a. af regeringsgrundlaget, at dømte skal have yderligere tilbud om behandling og undervisning, mens de afsoner deres straf.
Det tror vi er en langt mere virkningsfuld strategi.
Vi ser også i den nylig indgåede aftale i finansloven vedrørende Kriminalforsorgens udvikling de næste 4 år, at der lægges vægt på netop uddannelse, mens man afsoner.
Det tror vi er vejen frem.
Vi kan ikke støtte det her forslag, det er naturligt, at det er de kriminelle, der bærer den omkostning.
Det er ikke retskafne borgere, der skal bære omkostningerne for, at der er nogle, der har været lovbrydere, og der er som nævnt udmærkede og fyldestgørende regelsæt for gældseftergivelse, afdragsordninger m.v.
Karina Lorentzen (SF), 2008-04-09:
Jeg er sådan set ikke uenig i, at de, der har begået en forbrydelse, selv skal bære omkostningen ved den straf, de nu har fået.
Men det bliver jo en udgift for fællesskabet, hvis den her gruppe mennesker eller hvert fald en del af den her gruppe mennesker - kommer ud, ikke har et arbejde, ikke får en tilknytning til arbejdsmarkedet, simpelt hen fordi det måske ikke kan betale sig, og går i gang med at begå ny kriminalitet, fordi det hele er så håbløst.
Så er min påstand i hvert fald, at udgiften for fællesskabet så bliver meget større.
Er Venstres ordfører ikke enig med mig i det?
Kim Andersen (V), 2008-04-09:
Jeg vil allerførst gerne have lov til at takke fru Karina Lorentzen.
Jeg er meget glad for, at fru Karina Lorentzen og SF grundlæggende er enige med Venstre i synspunktet i det her spørgsmål, nemlig at det er de kriminelle, de dømte, som skal udrede den omkostning, som de har påført samfundet med deres forbrydelse, med deres kriminalitet.
Jeg synes, at fru Karina Lorentzen vender det en lille smule på hovedet, når hun fremstiller det, som hun gør.
Man kan jo bruge den argumentation i mange sammenhænge, at hvad ville det ikke føre til af omkostninger for samfundet, hvis og hvis og hvis.
Vi er lidt mere regelrette i Venstre, og vi kan ikke følge det ræsonnement.
Vi mener, vi har et udmærket regelsæt på området.
Colette L. Brix (DF), 2008-04-09:
Dansk Folkeparti mener ikke, at man skal forbedre mulighederne for, at tidligere straffede kan få eftergivet deres sagsomkostninger.
Det er for at blive i beslutningsforslagets terminologi en del af den straf, man idømmes.
Dette skyldes, at Dansk Folkeparti mener, at der i den nuværende lovgivning er passende muligheder for at få eftergivet sin gæld.
Samtidig bemærker vi, at det i forbindelse med cirka halvdelen af sagerne drejer sig om tilbagebetaling af mindre beløb.
I de sager, hvor beløbene er betragtelig større, kan man få mulighed for at afdrage beløbet i rater, så det dermed ikke belaster personernes økonomi i så høj grad.
Samtidig kan restanceinddrivelsesmyndigheden også i de enkelte sager gå ind og vurdere, om beløbet har en sådan størrelse, at det betydeligt vil forringe skyldnerens levevilkår, hvis han skal betale det.
Samtidig bemærker Dansk Folkeparti, at SF vil have fuldstændig eftergivelse af sagsomkostninger for personer, der ikke har begået yderligere strafbare handlinger i en periode på 5 år efter endt afsoning.
Det kan Dansk Folkeparti ikke støtte.
Vi mener, at når man er blevet straffet i straffesager, må man leve op til de negative konsekvenser, det har for en, og samtidig være sit ansvar voksen, også selv om man ikke begår kriminalitet igen.
Samtidig er der mulighed for, hvis man har forsøgt at afdrage sit skyldige beløb, at søge om gældssanering.
Derfor skal man ikke stille tidligere kriminelle bedre end andre skyldnere til staten.
På baggrund af disse bemærkninger kan Dansk Folkeparti ikke stemme ja til forslaget.
Colette L. Brix (DF), 2008-04-09:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge fru Line Barfod: Mener fru Line Barfod virkelig, at folk, der er blevet straffet i det danske retssystem, skal stilles anderledes end andre?
Nu tager vi en lille selvstændig, der har en skattesag kørende mod skattevæsenet.
Vedkommende taber sagen, og det koster rigtig mange penge, det ved fru Line Barfod godt.
Vedkommende kan ikke nå at betale dem på 5 år.
Vil fru Line Barfod så fortælle mig, at fordi vedkommende er blevet straffet i en straffesag - så vidt jeg ved, har straffesager noget med vold at gøre, det har noget med tyveri at gøre, det kan være voldshandlinger - skal vi herinde i Folketinget beskytte forbryderne, i stedet for at vi går ud og siger, at her skal det være lige for alle, her er vi alle lige for Vorherre?
Line Barfod (EL), 2008-04-09:
Jeg ved ikke noget om lige for Vorherre eller nogen andre guder, det skal jeg ikke blande mig i, men jeg har den holdning, at man skal have mulighed for at komme videre, når man har begået en forbrydelse.
Derfor synes jeg ikke, man skal stilles værre.
Det er også det, jeg siger.
I forhold til borgere, der har kørt sager mod det offentlige, altså i det civile system, ikke når vi snakker om, at man har lavet skattesvindel og dermed begået en forbrydelse - det var ikke det, jeg forstod fru Colette L. Brix sammenlignede med med en selvstændig, men nogen, der har kørt en civil sag, det var sådan, jeg forstod det - mener jeg, at det er et problem, at der er så store sagsomkostninger forbundet med at køre en sag imod det offentlige, og jeg mener, at det er noget af det, vi også bør gå ind og se på.
Colette L. Brix (DF), 2008-04-09:
Så vil jeg spørge fru Line Barfod: Når nu man bliver dømt til at betale sagsomkostningerne, er det så ikke en del af straffen?
Karen Hækkerup (S), 2008-04-09:
Vi har hos Socialdemokraterne utrolig stor sympati for tankerne bag forslaget til folketingsbeslutning, men vi har nu alligevel valgt at sige, at vi ikke vil støtte det, fordi vi faktisk er meget enige med justitsministeren i de argumenter og vurderinger, som hun fremførte i sin tekniske forklaring af konsekvenserne af forslaget.
SF's forslag om, at man skal have eftergivelse af sine sagsomkostninger, hvis man ikke har begået ny kriminalitet i 5 år, er meget sympatisk, men rent faktisk mener jeg, at det lige præcis vil gøre op med, om det er en straf, eller om det er en betaling, som man er blevet pålagt at betale.
Hvis vi vil holde fast i princippet om, at man skal betale, fordi det er det, der er rimeligt, så bør det jo egentlig ikke være en tidsfrist, som er det afgørende.
Line Barfod (EL), 2008-04-09:
Jeg er helt enig i, at der også skal ske en masse ting ude lokalt.
Det er det, jeg tror et nævn kan være med til at understøtte, og det er der en række fagforeninger, der er fuldstændig enige i, bl.a. FTF, FOA og 3F.
BUPL har sendt støtteerklæringer til vores forslag.
De synes, at det ville være et stort fremskridt i kampen for ytringsfrihed.
Men jeg mener altså ikke, at ministeren fuldstændig skal frakende regeringen dens betydning.
Det er meget fint, at ministeren står her og siger, at regeringen er tilhænger af ytringsfrihed og synes, det er godt, at offentligt ansatte bruger den, men så skal regeringen jo også selv leve op til det.
Så skal man jo ikke give ansatte mundkurv på.
Så skal man ikke som det første, når offentligt ansatte bruger deres ytringsfrihed, gå ud og true dem med sanktioner.
Så, er det noget, regeringen drøfter, og noget, regeringen vil gøre noget for, altså ændre sin egen holdning til ytringsfrihed og sikre, at regeringen går forrest med hensyn til at rose offentligt ansatte, der bruger deres ytringsfrihed, i stedet for at true dem med sanktioner?
Lene Espersen (KF), 2008-04-09:
Jeg vil sige til fru Line Barfod, at jeg ikke kender de pågældende sager inden for andre ressortministres områder.
Der kan jo være en særlig god begrundelse for, at ministrene har sagt de ting, de har sagt.
Jeg kan kun tale for mig selv, og jeg vil sige, at jeg har været ud til talrige møder med ansatte inden for både politiet, kriminalforsorgen og domstolene.
Her har jeg bestemt opfordret til, at man f.eks. de steder, hvor der er problemer med politireformen og domstolsreformen, fordi man er igennem en større omstillingsproces, deltager i den offentlige debat og går ud og ytrer sig, hvis det er det, man har lyst til.
Det har jeg sådan set fremhævet på hvert eneste møde, jeg har været til, ligesom jeg gjorde, dengang der kom ting frem om, at folk ikke rigtig kunne komme til orde ude på anstalten ved Herstedvester.
Her støttede jeg jo også, at der blev iværksat en undersøgelse, så man fik sikkerhed for, at der ikke var nogen, der blev undertrykt af andre ansatte.
Jeg synes faktisk, at når fru Line Barfod har diskuteret det, jeg har ansvaret for, har jeg på alle måder forsøgt at støtte, at offentligt ansatte naturligvis skal deltage i den offentlige debat.
Marlene Harpsøe (DF), 2008-04-09:
Selvfølgelig skal en offentligt ansat sikres, at vedkommende ikke bliver uberettiget fyret, fordi vedkommende har brugt den ytringsfrihed, som vi nu engang har som er en grundlovssikret ret.
Samtidig vil jeg også sige, at det, der også gør sig gældende her, er jo, at en offentligt ansat stadig væk har en tillidsrepræsentant på arbejdspladsen, som vedkommende kan henvende sig til.
Jeg går da ud fra, at flertallet af offentligt ansatte også har en fagforening, som de kan henvende sig til, og som selvfølgelig kan tage sig af den pågældende sag, hvis man som offentligt ansat føler sig uberettiget fyret.
Hvis det er nødvendigt, og man gerne vil køre sagen længere, så kan man jo også det.
Man kan jo også eventuelt gå til domstolene - og det synes jeg nu er ret flot i det her.
Vi mener ikke, at der er et decideret behov for et sådant nævn, fordi der allerede i lovgivningen i dag er mulighed for, at man kan gøre brug af andre instanser.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Jeg må sige, at jeg også synes, at det er tankevækkende, at Dansk Folkeparti i de seneste år har prøvet at markedsføre sig selv som ytringsfrihedens ypperste fortaler.
Og derfor synes jeg, at det måske er lidt sløjt med den indstilling, som fru Marlene Harpsøe har lagt for dagen i forhold til det her beslutningsforslag.
Altså, når det drejer sig om offentligt ansattes ytringsfrihed, er vi vel nede i noget af det helt centrale i forhold til, hvorfor man overhovedet har ytringsfrihed?
Som fru Marlene Harpsøe i øvrigt selv nævnte som eksempel, kan offentligt ansatte nemlig også være med til at påpege, at der er uoverensstemmelser mellem det, man siger, og det, man gør - og at tingene ikke er, som de skal være, og at lovgivningen ikke bliver udmøntet, som den bør.
At der er forhold, der ikke er i orden.
Er det virkelig nok med en pjece?
Marlene Harpsøe (DF), 2008-04-09:
For det første er jeg glad for, at hr. Simon Emil Ammitzbøll anerkender Dansk Folkeparti som en af de ypperste fortalere for ytringsfriheden.
Det synes jeg i hvert fald er utrolig positivt.
En anden ting er, at hr. Simon Emil Ammitzbøll spørger, om det er nok med en vejledning.
Dansk Folkeparti støtter op om - og det har vi også sagt før - at man har udgivet den her vejledning og udsendt den til de offentligt ansatte her i Danmark.
For det er jo klart, at vi må følge op og se, om der nu også er kommet det ud af det, som vi gerne ville, nemlig at de offentligt ansatte er blevet bekendt med den ytringsfrihed, de har, og hvilke rettigheder, de har, i den her forbindelse.
Jeg venter på den besvarelse, som ministeren vil komme med på det her område.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Det sidste overlader jeg trygt til ministeren at besvare.
Jeg synes bare, at det er påfaldende, at vi skal høre fra Dansk Folkeparti tidligere i dag, at det er så væsentligt at få afskaffet en paragraf, der ikke har været brugt i 70 år, at det her og nu er meget vigtigt, så man ikke engang er parat til at gå i dialog med de partier, der rakte hånden frem i forhold til Dansk Folkepartis forslag, mens det, når det handler om offentligt ansattes ytringsfrihed, hvor man er inde ved det centrale om, hvad det er, ytringsfrihed er, så ikke skal gå så stærkt.
Jeg må sige - og jeg håber, at fru Marlene Harpsøe fattede den meget tykke ironi, der var før - at når man opfatter sig selv som den ypperste fortaler for ytringsfrihed, synes jeg altså desværre, at man en gang imellem kan få en fornemmelse af, at det kun er ytringsfrihed, der skal bruges til at genere muslimske medborgere, og ikke ytringsfrihed, der skal bruges til at afsløre ting i den offentlige forvaltning.
Marlene Harpsøe (DF), 2008-04-09:
Nu synes jeg, at hr. Simon Emil Ammitzbøll tager en masse ord i sin mund, som jeg ikke synes hører til under den her debat om muslimske medborgere.
De hører slet ikke til i den her debat.
Det er én ting.
En anden ting er jo, at jeg synes, det virker absurd at indføre et nævn for nævnets skyld, hvis der allerede er instanser her i Danmark, hvor man som offentligt ansat kan gå ind og få behandlet en uberettiget fyring eller andet, som man mener ikke er i orden.
En tredje ting med det her er, at Dansk Folkeparti jo er tilhænger af ytringsfriheden også for offentligt ansatte, så den påstand fra hr. Simon Emil Ammitzbøll vil jeg bare klart afvise.
Jeg synes allerede, jeg har svaret nok på det.
Karina Lorentzen (SF), 2008-04-09:
Offentligt ansatte har da ytringsfrihed - eller har de?
I Gentofte Kommune fyrede man en ambulanceredder på grund af samarbejdsvanskeligheder, da han kritiserede beredskabets radiosystem, og på Samsø var svaret en fyring, da flere socialrådgivere udtalte sig kritisk om kommunens prioriteringer i forhold til socialt udsatte.
Eksemplerne taler deres eget tydelige sprog.
SF kan derfor naturligvis støtte Enhedslistens forslag om et nævn, hvor man som offentligt ansat kan få rådgivning og støtte, når man ønsker at bruge sin grundlovssikrede ret til at ytre sig.
SF har endda tidligere fremsat forslag om at fremme de offentligt ansattes deltagelse i den offentlige debat.
De offentligt ansatte er nemlig nøglepersoner i forhold til gennemsigtigheden af den offentlige forvaltning og oplysningsniveauet om samme.
Hvis ikke offentligt ansatte kan stå frem, vil der være en risiko for, at visse svigt i systemet aldrig når op til overfladen og dermed ikke bliver løst politisk.
Det synes vi er et problem.
Der er desuden sikkert mange offentligt ansatte, som vælger ikke at stå frem og fortælle om kritisable forhold på deres arbejdsplads, enten på grund af frygten for sanktioner, eller simpelt hen fordi de ikke er bekendt med reglerne for at gøre det.
Et nævn af den slags, som Enhedslisten foreslår, vil kunne råde bod på denne uvished I 2006 udstedte justitsministeren en vejledning om offentligt ansattes ytringsfrihed.
SF mener ikke, at en vejledning er nok.
Vi har hele tiden i lighed med FTF og LO ønsket os at sikre de offentligt ansattes ytringsfrihed i loven og det med en omvendt bevisbyrde som i barselssager.
Herefter ville det nemlig være arbejdsgiveren, der skulle bevise, at medarbejderen ikke var blevet fyret som følge af, at vedkommende havde ytret sig.
Vi har også noteret os, at det fremgår af Enhedslistens forslag, som i lyset af de førnævnte sager er mere relevant end nogen sinde.
Karen Hækkerup (S), 2008-04-09:
For 2 år siden, da det her forslag blev behandlet sidst, var det fru Lissa Mathiasen, som var ordfører.
Jeg har læst op på, hvad hun sagde, og jeg kan se, at det er helt i tråd med, hvad jeg siger nu, nemlig at vi vil se tiden an.
Det, man afventede dengang, var Jens Peter Christensen-udvalgets rapport.
Jeg vil gerne tilkendegive over for Enhedslisten, at jeg sådan set er fuldstændig enig med Enhedslisten i alle intentionerne i det, der bliver sagt.
Og jeg vil meget gerne under udvalgsarbejdet følge op på, hvad der blev skrevet i Jens Peter Christensens rapport, og på, hvad der rent faktisk er sket efterfølgende.
Det, vi fremførte som krav for 2 år siden, da sagen sidst blev behandlet, var, at den vejledning skulle følges op af ledelsespolitikker, af personalepolitikker, af krav om, at der blev åbenhed rundtomkring i de forskellige offentlige forvaltninger.
Så jeg vil meget gerne tilkendegive, at jeg selvfølgelig følger op på de ting under det videre udvalgsarbejde.
Line Barfod (EL), 2008-04-09:
Det glæder jeg mig til at vi kan se på under udvalgsarbejdet.
Karen Ellemann (V), 2008-04-09:
Da Folketinget i 1989 vedtog loven om registreret partnerskab, blev det understreget, at indgåelse af partnerskab ikke kunne ske ved en kirkelig vielse.
Det skete dengang i respekt for, at det i folkekirken så vel som i alle andre trossamfund jo er den fremherskende opfattelse, at et ægteskab over for et partnerskab mellem to mennesker af samme køn er væsentlig forskellige forhold, og at det derfor ikke er muligt at ligestille ægteskab og partnerskab i kirkelig eller i religiøs forståelse
og ej heller i praksis