Line Barfod (EL), 2007-02-01:
Fru Anne Baastrup efterlyste en masse konkrete oplysninger, som hun mener burde have været i redegørelsen, og det er jeg sådan set enig i.
Men det kan jo ikke overraske nogen.
Hele arbejdet med kommunalreformen har jo netop været båret af, at man ikke ønskede at få belyst konsekvenserne.
Man ønskede overhovedet ikke at få belyst, hvad de økonomiske konsekvenser ville være.
Man ville ikke komme med noget som helst om, hvordan økonomien skulle hænge sammen, når man gennemførte kommunalreformen, nøjagtig ligesom man afviste at lave den gennemgang af de ligestillingsmæssige konsekvenser af kommunalreformen, hvilket vi ellers har som et krav, hver gang der laves større ændringer.
Så heller ikke på det område går regeringen ind og kommer med en analyse af, hvad konsekvenserne er, hverken før reformen blev gennemført, eller nu, hvor den er gennemført.
Vi kan jo så se ud over landskabet og se, at det har haft ganske store ligestillingsmæssige konsekvenser, at man har lavet denne reform.
Men det lader ikke til at være noget, der overhovedet interesserer regeringen.
Så er der alt det om, hvad det kommer til at betyde for borgerne.
Det må vi jo så også få andre til at gå ud og lave nogle oversigter over.
Hvad det betyder for de ansatte, kommer der jo allerede mange meldinger om.
Hr. Erling Bonnesen talte før om, at den undersøgelse, HK har lavet, jo måtte være lavet før jul, som om det betød, at det ikke havde noget med kommunalreformen at gøre.
Men de ansatte har altså været i gang meget længe med at forberede reformen.
Man skulle jo f.eks. helt bogstaveligt have pakket tingene ned i flyttekasser før jul, hvis man skulle have dem på plads, når man startede op igen efter jul.
Mange har været inde på, at det her jo er den største reform nogen sinde, der er gennemført i fTTM050.fm Page 3692
Tuesday, May 29, 2007 1:23 PM
Danmark.
Det betyder, at man har vendt op og ned på en meget stor del af samfundet på en gang; at flere hundrede tusinde offentligt ansatte har været involveret i reformen.
Det er det, der har været meget fokus på, og som der har været meget diskussion om, ud over spørgsmålet om, hvad de nye kommuner skulle hedde, og hvem der blev borgmester osv. Det, der ikke har været så meget fokus på, men som begynder at komme nu, efterhånden som virkeligheden går op for folk, er den voldsomme centralisering, der ligger i reformen, og den markedsgørelse, der ligger især af socialområdet og sundhedsområdet.
En af de alvorligste opgaver, vi står med lige nu, er alle de offentligt ansatte, der bogstavelig talt falder om af stress, og som pukler løs for at få tingene til at hænge sammen, selv om det egentlig ikke kan lade sig gøre, når de ikke får de ekstra ressourcer, der er behov for.
Dertil kommer, at noget af det, der også giver stress, er den utryghed og usikkerhed, som følger af, at man ikke ved præcis, hvordan tingene skal være; at mange af de ansatte i lang tid jo ikke har vidst præcis, hvor de skulle ende henne osv., ligesom mange brugere er utrygge ved, hvad det er, der skal ske, især på det sociale område.
Både nogle af dem, der selv er på institutionerne, og deres pårørende er meget usikre på, hvad der egentlig kommer til at ske, og i hvor mange tilfælde man kan risikere, at man skal flyttes, fordi det nu bliver ren markedsstyring, der skal afgøre, om man beholder en institution eller ej.
Dertil kommer så det, vi har set med hensyn til lærerne på voksenuddannelsescentrene, hvor det, at regeringen nægtede at indgå en tryghedsgaranti, da man gik i gang med reformen, jo viste sig at have en konkret konsekvens.
Regeringen har nægtet at indtræde i de overenskomster, som lærerne havde med amterne tidligere, og nu, hvor de så er overgået til staten, betyder det, at staten ikke vil anerkende de rettigheder, de havde opnået, og de overenskomster, der var opnået.
Det lover ikke godt for, hvordan tingene vil være fremover for den store del, der er kommet over til staten.
Det, vi mener der er behov for med hensyn til at sikre, at der fremover bliver gode vilkår i den offentlige velfærd, er, at der er arbejdskraft nok, og at de ansatte kan blive aflastet, så de kan få sat tempoet ned og kan nå at udføre deres arbejde; at de voksne i børnehaven kan nå at snakke med de børn, der har behov for det, at de kan nå at gå en tur hver dag osv.; at hjemmehjælperne kan nå at tage sig af de ældre og kan nå at give dem den nødvendige omsorg; at de, der er ansat på rådhuset, kan nå at tage sig af de sager, de skal tage sig af der; at man ikke har et tempo, der er så højt, så man enten vælger at søge væk eller bliver slidt ned.
Det er for længst slået fast, at der er råd til velfærd, at der er råd til, at der er hænder nok, at der er råd til at sætte tempoet ned.
Og det blev jo fuldstændig tydeligt, da finansministeren var ude at sige, at vi snart har penge nok til at købe hele verden.
Det, som regeringen nu har stillet op som begrundelse for, at den offentlige sektor ikke kan fortsætte med at levere en bedre velfærd, end den gør i dag, er, at der – siger man – kommer til at mangle 200.000 offentligt ansatte i de kommende år, fordi der er så mange, der går på pension og efterløn.
Det er vi fuldstændig enige i er et problem.
Derfor mener vi også, der skal lægges en plan for det, så vi sikrer, at der kommer nye 200.000 til at tage de opgaver, som andre forlader.
Regeringen har under forespørgselsdebatten i sidste uge afvist, at man skulle lægge en sådan plan for at sikre, at der kunne komme 200.000 offentligt ansatte til erstatning for dem, der holder op.
Det mener vi er et ganske alvorligt problem, og vi mener, at det er det, der bliver det store spørgsmål i den kommende tid: Hvordan sikrer vi, at der kommer nye offentligt ansatte?
Vi er nødt til at sikre, at arbejdsvilkårene og lønnen er så god, så de folk, der er der, gerne vil blive der, og så vi også kan tiltrække nye.
Vi er nødt til at sikre, at der bliver lagt en plan for uddannelse osv., som sikrer, at der vil være arbejdskraft nok i fremtiden til at sikre en god offentlig service.
Den reform, der nu er gennemført, har Enhedslisten jo været imod, ikke så meget geografien, men meget af det, der er gennemført.
Masser af ansatte har knoklet hårdt for at gennemføre reformen, og derfor er det vigtigt for os at sige, at vi ikke har nogen planer om at gå ud og fTTM050.fm Page 3693 Tuesday, May 29, 2007 1:23 PM ændre på geografien, og at vi ikke umiddelbart har nogen planer om at gå ind og ændre med hensyn til, hvor opgaverne ligger nu.
Men det, vi mener er fuldstændig afgørende, hvis man skal sikre en god velfærd fremover, er, at den store grad af markedsgørelse, der er gennemført på både sundhedsområdet og socialområdet, bliver fjernet, og at vi får sluppet medarbejderne fri og får vist tillid til, at de kan løse opgaverne.
Vi ønsker at fjerne markedsgørelsen på socialområdet, så socialarbejderne kan koncentrere sig om, hvordan de giver den bedste behandling af de mennesker, der har brug for hjælp – altså hvad er det bedste institutionstilbud, og hvordan udvikler man det osv.? – i stedet for at de skal bruge deres kræfter på at agere på et marked.
Tilsvarende ønsker vi også på sundhedsområdet at fjerne den brugerbetaling, den markedsgørelse, der er indført, sådan at personalet på sundhedsområdet kan koncentrere sig om, hvilken behandling der er bedst for patienterne, hvordan man organiserer sundhedsvæsenet ud fra, hvad der er bedst for patienterne, hvad der er mest rationelt, i stedet for at skulle gøre det ud fra en meget kortsigtet økonomisk tænkning.
Derudover har vi en del forslag til, hvordan man kan få en større grad af demokratisk styring, kan få langt mere demokratisering af den kommunale velfærd, af den regionale velfærd, af hele vores offentlige sektor.
Det skal vi jo så diskutere om lidt, når vi skal diskutere beslutningsforslaget om kommunalt selvstyre.
Men for os er det afgørende, at de ændringer, der skal gennemføres, når vi får et nyt flertal, handler om at få en større grad af demokratisering, handler om at vise langt mere tillid og give langt mere indflydelse til de offentligt ansatte på deres eget arbejde.
Det mener vi er vigtige led i en plan om at sikre, at vi får 200.000 nye offentligt ansatte til at løfte opgaverne, og vi mener så, at der er behov for yderligere 100.000 for at sikre, at man kan få sat tempoet ned, sikre, at man kan løse opgaverne på en ordentlig måde.