Per Stig Møller (KF), 2009-05-19:
Enhedslisten har fremsat et forslag til folketingsbeslutning om at trække de danske tropper hjem fra Afghanistan og øge den civile indsats i landet, men vi finder faktisk ikke Enhedslistens forslag seriøst.
Det er selvfølgelig alvorlige ord, men det gør vi faktisk ikke.
Løsningen på situationen i Afghanistan er ikke, som foreslået af Enhedslisten, at trække tropperne tilbage og erstatte dem med civil bistand.
Det er ikke et spørgsmål om enten-eller, som det ligger hos Enhedslisten; det er tværtimod i høj grad et spørgsmål om både-og.
Trækkes tropperne tilbage, vil alle muligheder for bistand hurtigt blive forhindret af Taleban, som så vil få frit slag og dermed i sig selv umuliggøre Enhedslistens forslag.
Det er derfor regeringens holdning, at en integreret militær og civil indsats er nødvendig.
Uden sikkerhed er der ingen udvikling, og uden udvikling er der ingen sikkerhed.
Der er ingen enkle løsninger på en situation så kompleks og dynamisk som den i Afghanistan.
En integreret indsats, hvor civile, politiske og militære indsatser arbejder tæt sammen, er derfor et hovedelement i den danske Afghanistanstrategi.
Strategien, der er mindre end et år gammel, blev udarbejdet i samarbejde med det flertal her i salen, der bakker op om det samlede danske engagement i Afghanistan, og det er på den baggrund, at Danmark som bekendt har besluttet at fordoble sin udviklingsbistand og øge sit militære bidrag.
Det øgede militære bidrag skal bl.a. medvirke til en øget kapacitetsopbygning af de afghanske sikkerhedsstyrker i overensstemmelse med strategiens mål om gradvis at ændre balancen i retning af en større civil indsats og en mere tilbagetrukket militær rolle, som til sidst vil betyde, at de afghanske styrker selv kan klare opgaven.
Vi er samtidig også i gang med en politiindsats for at øge polititræningen, og den styres jo af Kai Wittrup.
Regeringen indstiller på den baggrund nærværende beslutningsforslag til forkastelse.
Jeg vil så gerne minde Enhedslisten om, hvorfor vi er i Afghanistan.
Det er vi for at bidrage til det internationale samfunds indsats for at undgå, at Afghanistan igen bliver et fristed for terrorister, og vi er der for at bidrage til fremvæksten af et stabilt og mere udviklet Afghanistan, der kan tage vare på sin egen sikkerhed og sin egen udvikling.
Det er ikke kun i vores egen interesse; det er i allerhøjeste grad også i afghanernes interesse.
Det er målsætningen, som oprørsstyrkerne vil gøre alt for at forhindre at vi opnår.
Så hvis militæret er ude, opnår vi ingen fremgang i Afghanistan.
Så kommer der ingen udvikling - nok stabilitet, det er der også i dødsriget.
Afghanerne er endnu ikke selv i stand til at varetage sikkerheden på egen hånd, så vi er der for at hjælpe dem med det.
Var vi ikke det, ville Taleban være der i stedet for, og så ville det være lige meget, hvor mange penge vi havde sat af til at støtte menneskerettigheder og demokrati
Hvad ville der blive af de 2 millioner piger, der er kommet skole?
Hvor lang tid ville der gå, før Talebans brutale afstraffelsesmetoder ville blive taget i brug?
Lad mig oplyse hr. Frank Aaen om, at i Swat i Pakistan, hvor der ingen vestlige styrker er, brændte Taleban 200 skoler ned i løbet af de første 2 måneder, de var der, og alle pigerne røg ud af skolen.
Det samme ville de jo gøre i Afghanistan.
At situationen heller ikke kan løses med militære midler alene, er noget, regeringen har sagt hele tiden.
Det er en holdning, som deles af det internationale samfund, og som afspejles i både den danske strategi, de amerikanske og britiske strategier og i NATO's tilgang til konflikten.
Så det er der altså ikke noget nyt i.
Som jeg har sagt mange gange, var vores strategi derfor fra starten trestrenget: militær, genopbygningsmæssig og humanitær.
Som det fremgår af den danske Afghanistanstrategi, lægger Danmark stor vægt på den civile indsats, herunder kapacitetsopbygning af afghanske institutioner og økonomisk og social udvikling.
Dette skal ske i takt med forbedringer af de afghanske sikkerhedsstyrkers kapacitet til at varetage sikkerhedsopgaverne på egen hånd.
Vi står ikke alene med vores fokus på udvikling og kapacitetsopbygning.
Ikke mindst den nye amerikanske strategi understreger behovet for at prioritere og øge ressourcer til den civile genopbygning og bidrage til, at afghanerne selv kan tage vare på egen sikkerhed og udvikling.
Hvad angår NATO's strategi, blev det på det seneste topmøde, den 3. og 4. april 2009,
understreget, at NATO øger sin indsats for kapacitetsopbygning af de afghanske sikkerhedsstyrker.
Alliancen ser sin rolle udvikle sig i retning af mere fokus på træning og mentoring, i takt med at de afghanske sikkerhedsstyrkers kapacitet til at agere selvstændigt øges.
Enhedslisten foreslår også forhandlinger med Taleban.
Det har længe været den danske regerings holdning at støtte afghansk ledede forsoningstiltag med de dele af oprørsstyrkerne, som afsværger forbindelse til Al-Qaeda, nedlægger våbnene og respekterer forfatningen.
Det danske militær har jo også afprøvet disse muligheder, hvor de er.
Det er så også den amerikanske holdning.
Det er der altså heller ikke noget nyt i.
Jeg ser altså ikke noget behov for markante ændringer af hverken de danske eller de internationale strategier, som Enhedslisten foreslår.
Der er derimod behov for, at det internationale samfund nu fokuserer på at gennemføre strategierne uden at ryste på hånden.
Der er nemlig behov for en målrettet, langsigtet og tålmodig indsats, og der er som nævnt behov for, at vi tager både militære, civile og diplomatiske redskaber i brug i håndteringen af den meget komplekse situation, vi står over for.
Derfor har vi nu søsat et særligt program for Pakistan, som er blevet vigtigere og vigtigere og alvorligere og alvorligere.
I forligskredsen vil vi se på eventuelle justeringer af strategien i lyset af de nye amerikanske planer for Afghanistan, men de civile planer er endnu ikke udarbejdet nok til, at vi kan se, hvad de måtte betyde for vores strategi.
Situationen i Afghanistan er alvorlig, ikke mindst for vores soldater, som betaler den største pris for vores indsats.
Vi har alle sammen grund til at beundre og respektere vores soldaters indsats, som gøres for vores skyld.
Så også for soldaternes skyld er regeringen glad for den brede politiske opbakning til den styrkede danske indsats.
Jeg skal på den baggrund og på regeringens vegne opfordre til, at nærværende beslutningsforslag forkastes.