runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Dam Kristensen (S), 2009-11-05:
Nu må det vel være fair, at jeg nøjes med at argumentere for, hvad Socialdemokratiet vil stemme.
Det er nok ikke helt fair, at jeg skal argumentere for, hvad andre gør.
Jeg vil bare sige: Held og lykke med det, men det lykkes hverken for jer i Venstre eller hos Dansk Folkeparti at mane det uærlige billede af Socialdemokratiets politik frem, som man ønsker.
Jeg vil gerne sige til fru Line Barfod, at hvis regeringspartierne og Dansk Folkeparti i realiteternes verden kerede sig om det her, havde man selvfølgelig taget kontakt til Folketingets partier og forhandlet et forslag til vedtagelse.
Det har man valgt ikke at gøre.
Så synes jeg, at man har lagt sig meget op af den beretning, som oppositionen kom med for et par måneder siden.
Der er lige præcis de to præciseringer, som hr. Karsten Lauritzen kom med som forslagsstiller til forslaget, så også vigtige for mig, nemlig at der har været to ændringer, at man ikke kan se i krystalkuglen, og at der også kan blive mulighed for at ændre igen.
Det var et meget klart svar.
Jeg så gerne, at det kom til at stå i forslaget til vedtagelse, men jeg henholder mig til det meget præcise svar, som ordføreren gav.
Line Barfod (EL), 2009-11-05:
Jeg er med på, at Venstres ordfører meget klart sagde, at man kan få behov for også at ændre på det i fremtiden, ligesom man har gjort det to gange.
Men hvis man ikke får det skrevet ind i forslaget til vedtagelsen, er det jo det, der gælder, og derfor vil jeg høre, om Socialdemokraterne vil opfordre Venstre til, at vi får forhandlet det forslag til vedtagelse.
Det er der jo mulighed for i Folketinget.
Man behøver ikke at stemme om det, straks forespørgslen er afsluttet.
Henrik Dam Kristensen (S), 2009-11-05:
Jeg vil bare sige til fru Line Barfod, at det ville være den rigtige og den smukke måde at gøre det på.
Det var den måde, man ville gøre det på, hvis parlamentarismen fungerede, som den burde, men det gør den ikke i den her situation for regeringspartierne og Dansk Folkeparti.
Derfor vil jeg gerne sende opfordringen videre.
Og hvis det kan lade sig gøre, er det fint.
Men jeg har været meget, meget optaget af de præciseringer, som hr. Karsten Lauritzen kom med.
Per Dalgaard (DF), 2009-11-05:
Vi hører ofte om den lange sagsbehandlingstid i forbindelse med asylsøgere, og guderne skal vide, at den er lang og alt for lang.
Vi hørte det også i hr. Henrik Dam Kristensens tale, og vi fik at vide, at Socialdemokratiet vil opbygge, og at regeringen og Dansk Folkeparti vil nedbryde.
Jeg vil lige spørge hr. Dam Kristensen, hvor årsagen til den lange sagsbehandlingstid egentlig ligger.
Er det regeringen og Dansk Folkeparti, der er skyld i, at den er lang, eller ligger årsagen andre steder?
Har vi ikke en gruppe folk, som med alle midler obstruerer enhver sagsbehandling og kommer med forkerte oplysninger, og har vi ikke et hav af flygtningeadvokater, som hjælper dem med det?
Hvad vil Socialdemokratiet egentlig gøre ved det?
Line Barfod (EL), 2009-11-05:
Hr. Henrik Dam Kristensen sagde, at med de præciseringer, som Venstres ordfører kom med i forhold til Venstres forslag til vedtagelse, kunne Socialdemokraterne godt være med på det forslag til vedtagelse.
Hr. Karsten Lauritzen sagde jo bl.a., at man ikke kan spå, og at man derfor ikke kan afskære sig fra, at man har behov for at ændre praksis i fremtiden.
Der vil jeg bare gerne høre, om Socialdemokraternes ordfører ikke mener, at det så er nødvendigt at tilrette forslaget til vedtagelse, så man der får lagt ind, at man ikke afskærer regeringen fra at ændre praksis, sådan som den allerede har gjort to gange dels i forhold til folk fra Afghanistan, dels i forhold til børnefamilier, altså så man sikrer, at vedtagelsen ikke afskærer regeringen fra at gøre det, som den tidligere to gange har gjort.
Martin Henriksen (DF), 2009-11-05:
Jeg synes ikke, at jeg blev klogere, for fru Marianne Jelved sagde, at man godt kunne have en stillingtagen til, at nogle burde have – går jeg ud fra – humanitær opholdstilladelse, i og med at det er det, vi taler om.
Samtidig siger fru Marianne Jelved i den samme sætning, at man jo ikke kan tage stilling til de enkelte sager.
Så hvordan kan man mene, at nogle – hvem er det? – burde have humanitær opholdstilladelse?
Hvordan kan man mene det, samtidig med at man mener, at man ikke kan tage stilling?
Altså, i fru Meta Fuglsangs forsøg på at ramme Dansk Folkeparti på et eller andet – nu var det så ytringsfrihed – kommer fru Meta Fuglsang jo sådan set, og det er ikke med vilje, tror jeg, til endnu en gang at afsløre, hvor fuldstændig hult det, som Socialistisk Folkeparti står for, er.
Fru Meta Fuglsang sagde, at i Socialistisk Folkeparti gik man ind for ytringsfrihed, og at Dansk Folkeparti forsøgte at knægte ytringsfriheden.
Det er et interessant synspunkt, specielt i betragtning af, at formanden for Socialistisk Folkeparti, hr. Villy Søvndal, i forbindelse med Muhammedkrisen, Muhammedtegningerne, gik på arabisk tv og sagde, at man skulle undskylde for tegningerne.
Det skulle man gøre, sagde hr. Villy Søvndal.
Efterfølgende – efter et stykke tid – sagde hr. Villy Søvndal, at det måske var meget godt med de der tegninger alligevel.
Det er jo sådan set bare udtryk for den politiske linje, man har hos Socialistisk Folkeparti, at man siger det, som man i nuet vurderer er det, der skal siges; man tager sådan set ikke hensyn til, hvad grundholdningerne er i ens eget parti.
Hvis nu man gjorde det og man var ærlig omkring sine holdninger, kunne vi jo også få en bedre debat.
Marianne Jelved (RV), 2009-11-05:
Vi sidder jo ikke med sagerne som folketingsmedlemmer eller som borgere, men derfor kan man jo godt have den oplevelse, at det lyder, som om situationen for nogle af de afviste asylansøgeres familier er af en sådan karakter, at de ville kunne have fået opholdstilladelse af humanitære grunde.
Men vi kan jo ikke se sagerne, og derfor sidder ministeren jo med det ene, endegyldige ansvar.
Det, vi har gjort, var at appellere til, at ministeren tog nogle af de sager op, især dem med børnefamilierne, for at genvurdere dem.
Det har vi jo set, uanset om ministeren hed fru Rikke Hvilshøj eller hr. Bertel Haarder.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-05:
Jeg vil da gerne kvittere for, at ministeren tilsyneladende har ladet sig inspirere af vores beslutningsforslag, sådan at der nu kommer et arbejde i gang, der trækker i den her retning.
Men hvorfor dog vente på at lave det forberedende arbejde?
Der er også noget, der tyder på, at man kan spare ret så mange penge ved at lave en anderledes styreform.
Det, beslutningsforslaget fra os Socialdemokrater handler om, er jo at lave det på forsøgsbasis.
Så hvis ministeren alligevel er interesseret i at lave et forberedende arbejde, hvorfor så ikke lade den her forsøgsordning, hvor man f.eks. kunne lade Københavns Kommune gå i gang med det, være en del af det forberedende arbejde.
Så kan man jo prøve det af i praksis, og så kan man høste erfaringerne, analysere det, inddrage eksperter osv. Ministeren skal i øvrigt være opmærksom på, at det jo ikke kun er én ekspert, vi har med.
Vi har adskillige eksperter ind over.
Hvorfor ikke inddrage erfaringerne ved at prøve det af i praksis?
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Jeg skal gøre det ganske kort, for jeg har jo her i min første besvarelse nævnt, at arbejdsgruppen, som regeringen jo har nedsat sammen med KL, netop, synes jeg, og det er helt fundamentalt, skal give den her grundige udredning af, hvad problemerne er, hvordan de bedst løses, og hvilke lovændringer det eventuelt må føre til.
De kommuner, vi taler om, er jo aktive medspillere i det her arbejde, og jeg synes sådan set, at det er meget relevant, at det foregår nu og her, og at vi ikke dermed har behov for nu og her at lave forsøg.
Vi får allerede anbefalinger til maj, så det er der jo ikke særlig lang tid til.
Så jeg ser sådan set meget positivt på det arbejde, der allerede er sat i gang.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-05:
Som sagt er vi glade for, at man jo meget pudsigt lige her i forbindelse med, at vi kommer med vores beslutningsforslag, synes, at man nu skal igangsætte noget forberedende arbejde.
Det er smaddergodt, men det virker lidt besynderligt, at man skal vente nu helt frem til maj med at få en konklusion, og så skal man til at gå i gang osv.
Hvorfor kan man ikke allerede nu give den simple mulighed, at de kan vælge at arbejde parlamentarisk?
De har jo erfaring med det 23 år i Oslo med stor succes.
Er det ikke bare en dårlig undskyldning og sådan lidt udenomssnak og for at vinde lidt tid, fordi vi nu er kommet med det her beslutningsforslag?
Skulle man ikke til at være lidt mere frisk fra regeringens side og sige: Ja, Socialdemokratiet har faktisk ret i det her, vi giver os, vi er i gang med det her arbejde, lad en forsøgsordning være en del af det.
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Så derfor må jeg beklage at sige til spørgeren, at man måske der har været lidt sen til så at fremsætte et beslutningsforslag.
Faktisk er det her arbejde allerede i gang.
Det er derfor, jeg siger, at der ikke er noget behov for at lave nogen forsøg nu og her.
Vi får udvalgets forslag og resultat af det arbejde allerede i maj måned.
Frank Aaen (EL), 2009-11-05:
Det er bare et godt råd til ministeren, i hvert fald en erfaring, jeg selv har gjort, nemlig at har man en mulighed for at give en modpart ret i vedkommendes synspunkt, så skal man gøre det, for det er med til at fremme demokratiet og udvekslingen af synspunkter.
Det bør man gøre i stedet for, som det desværre er meget kendt her på Christiansborg, men også ude i samfundet, at har man overhovedet mulighed for at sige nej, så siger man nej.
Man bør vende det om.
Når jeg siger det til ministeren og tror, at det er et råd, man måske lige skulle lytte til, så er det jo, fordi ministeren lige flere gange i sit indlæg har sagt, at vi ikke skal vedtage en lov, der pålægger kommunerne en ændret styreform.
Det står jo ikke i forslaget.
I forslaget står, at man skal give en mulighed for, at en kommune selv kan vælge en forsøgsform, og det er jo noget ganske andet.
Så jeg synes, at ministeren har afvist forslaget på et forkert grundlag.
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Jeg er altid modtagelig for gode råd, også fra hr. Frank Aaen.
Men jeg synes måske, at rådet bare er lidt uanvendeligt her, for jeg står jo ikke og siger nej til ideen om, at vi faktisk har nogle konkrete spørgsmål, vi skal se nærmere på her.
Jeg siger nej til, at vi skal starte noget nu her lige i morgen, fordi vi sådan set har et meget, meget vigtigt arbejde i gang med at få det her forberedt godt og grundigt og komme med en udredning i maj måned for så at arbejde videre med det.
Så jeg starter med at sige, at vi ikke kan støtte forslaget, men at det ikke skyldes, at vi er uenige i forslaget.
Det skyldes sådan set bare, at vi allerede er i gang og har valgt en anden og mere hensigtsmæssig måde at gribe det an på.
Frank Aaen (EL), 2009-11-05:
Jamen hvis man er enig i forslaget, skal man jo sige ja, så skal man ikke sige nej.
Og det her er jo ikke et pålæg til nogen kommuner om at gøre noget som helst, men alene et pålæg til regeringen om at udforme en lovgivning – som man oven i købet selv skal udforme – som gør, at kommuner, der selv vil, kan lave forsøgsordninger med andre ledelsesformer end dem, de har i dag.
Jeg kan altså ikke forstå, at ministeren ikke bare siger: God idé, det prøver vi.
For det er altså Københavns Kommune, Odense, Århus og Aalborg, der selv bestemmer, om de vil bruge muligheden.
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Men vi kan vel næppe være uenige om, at det er fornuftig arbejdstilrettelæggelse, at man rent faktisk bruger noget tid på at finde ud af, hvad problemerne er i praksis.
Og der er det jo lige præcis vigtigt, at vi får inddraget alle de store kommuner og får en føling med nuancerne i de lokale synspunkter i kommunerne, inden vi bare lige trækker det op af hatten og siger, at vi nu skal lave en lovændring her.
Så det, jeg erklærer mig fuldstændig enig i, er, at forslaget stiller nogle spørgsmål, som vi er enige i at vi skal se nærmere på.
Men vi altså ikke enige i, at vi bare uden at have svarene på dem skal ty til lovgivning.
Bertel Haarder (V), 2009-11-05:
Tak for den meget brede opbakning fra de partier, som den 29. april indgik aftalen om styrkelse af den erhvervsrettede voksen- og efteruddannelse og etablering af 8-14 VEU-centre.
Ifølge aftalen skal centrene etableres i dette efterår, og både det nye AMU-udbud, som allerede er iværksat, og centrene skal fungere pr. 1. januar 2010.
Der skal udpeges de uddannelsessteder, hvor centrene skal ligge, og inden det sker, skal de godkendte udbydere af arbejdsmarkedsuddannelser i det pågældende område have mulighed for i forening at afgive indstilling om, hvem der bør have ansvaret for varetagelse af denne centerfunktion.
I det spørgsmål skal der også indhentes udtalelser fra Rådet for Voksen- og Efteruddannelse.
Alt dette kan ikke iværksættes, før den nye lov er vedtaget og trådt i kraft.
Derfor må jeg sige, at for at sikre en rimelig tid til disse forberedelser, herunder inddragelse af Rådet for Voksen- og Efteruddannelse og de berørte uddannelsessteder, bør loven træde i kraft senest den 1. december 2009, altså om 3½ uge.
Normalt må tredje behandling af lovforslag ikke finde sted før 30 dage efter fremsættelse af forslaget.
Dette lovforslag var oprindelig planlagt til fremsættelse i begyndelsen af oktober, men de politiske forhandlinger trak længere ud end ventet, og det blev derfor først fremsat den 29. oktober 2009.
Det er baggrunden for, at jeg i fremsættelsestalen har bedt om en dispensation fra 30-dages-reglen i forretningsordenen, så lovforslaget om muligt kan færdigbehandles allerede inden for de næste 3½ uge, altså i november, med henblik på ikrafttræden den 1. december 2009 og etablering af VEU-centre pr. 1. januar 2010.
På den baggrund vil jeg på det høfligste anmode om, at lovforslaget må blive behandlet hurtigt, så vi kan inddrage interessenterne ude i landet i denne vigtige opgave og overholde de tidsfrister, vi selv har sat.
Marianne Jelved (RV), 2009-11-05:
Det Radikale Venstre støtter meget dette lovforslag, hvis grundlag vi i øvrigt har forhandlet om med regeringen og andre partier i Folketinget.
Jeg kan ikke bare mig for at referere til en analyse, som Mandag Morgens innovationsråd har lavet for nogle år siden, om, hvad der kendetegner danske styrkeområder, altså, hvorfor vi egentlig klarer os sådan rimelig godt i verden.
De skriver, at en af årsagerne er, at Danmark har været specialist i at skabe eliter på alle niveauer.
Det vil jeg godt lige føje til det her lovforslag, for det jo handler om grundlæggende voksenog efteruddannelsesmuligheder, og det vil sige, at det er en håndsrækning til mennesker, som er i det pulserende liv, og som har brug for at opkvalificere sig på nogle grundlæggende områder.
Også her skaber vi eliter, vil jeg så skynde mig at understrege.
Det er jo noget af en omstilling for de mennesker, som beskæftiger sig med de opgaver i forvejen, at vi nu får det struktureret på en bestemt måde.
Vi vil følge det rigtig nøje og ønske ministeren held og lykke med at få det gennemført.
Der ligger jo en forklaring bag tallet 8-14, for det er jo godt nok et spring, og det er et ønske om, at vi sikrer os, at der rent faktisk sker en tilpas spredning af de her voksen- og efteruddannelsescentre, så rigtig mange mennesker kan få glæde af dem.
Morten Østergaard (RV), 2009-11-05:
Der er vel grund til at glæde sig over, at der tilsyneladende er en fælles ambition bredt i Folketinget om at styrke forbrugernes sikkerhed og tillid til forbrugerprodukter.
Det udspringer også af de ambitioner, som regeringen udmelder i regeringsgrundlaget, og som man henviser til i forbindelse med det her lovforslag.
Den diskussion, som flere også har rejst, er jo så, om det her forslag til fulde lever op til det.
Vi synes helt grundlæggende, at forslaget er godt, og at det er en tiltrængt modernisering.
Vi synes helt grundlæggende også, at det er fornuftigt, at vi i stadig stigende grad harmoniserer i forhold til resten af EU, fordi vi i sagens natur har et indre marked og det derfor er fornuftigt, at vi også har de samme høje produktsikkerhedsstandarder.
Så er der en række uenigheder, som også andre ordførere har været inde på, og som jeg synes er værd at trække frem.
Jeg vil ikke afvise – og Det Radikale Venstre vil ikke afvise – at det kan være hensigtsmæssigt at fastholde, at det kun er forbrugerprodukter, der indgår i produktsikkerhedsloven.
Det vil vi slet ikke afvise.
En anden model er selvfølgelig fortsat at lade tjenesteydelser være omfattet af produktsikkerhedsloven.
Hvad er det så, vi taler om, for at gøre det helt konkret?
Ja, det er jo, som bl.a. Forbrugerrådet har givet som eksempel, og som i hvert fald har gjort indtryk på os, hvis en kosmetolog udfører frugtsyrebehandlinger og selve udøvelsen af behandlingen bevirker, at kunden udsættes for fare, eller hvis man på et fitnesscenter vejleder forkert med fare for fysiske skader.
Så er man altså ikke omfattet af produktsikkerhedsloven.
Og det siger sig selv, at en lang række tjenesteydelser har en karakter, hvor det kan være lige så vigtigt, at der hersker en velreguleret sikkerhed omkring leveringen.
Derfor er det altså efter vores opfattelse sådan, at enten må det tilbage i produktsikkerhedsloven, eller også må man regulere det på anden vis.
Det, der ikke duer, er totalt at efterlade tjenesteydelser i et ureguleret område.
Andre har også været inde på sporbarhed, og det diskuterer vi også meget gerne.
Og så er der spørgsmålet om skriftlighed ved den undtagelse, der gælder for antikviteter og brugte produkter, som, hvis de skal sættes i stand, er undtaget fra loven.
Der er nogle gange en fordel i, at nogle ting foregår skriftligt, nemlig at så kan der ikke være to meninger om, hvorvidt man er orienteret eller ej.
Vi synes måske, det er værd at overveje, om ikke det er en fordel for alle parter, at den orientering i forbindelse med antikviteter og brugte produkter fortsat er skriftlig.
Men jeg synes, man kan fornemme i dag, at der er et bredt ønske om, at vi kan samle os om en produktsikkerhedsregulering, og at vi i fællesskab får forholdt os til, hvad vi gør med tjenesteydelser.
Derfor går vi konstruktivt ind i den her behandling og kan ikke forestille os andet, end at vi må kunne finde nogle løsninger, der gør, at også vi kan stemme for forslaget i den sidste ende.
Vi er i hvert fald glade for, at der sker en modernisering, men har altså de bekymringer, som jeg har udtrykt her.
Frank Aaen (EL), 2009-11-05:
Enhedslistens bemærkninger til det her lovforslag ligger meget på linje med dem, som resten af oppositionen er kommet med.
Vi støtter selvfølgelig forbedringerne, men vi synes også, at Forbrugerrådet i deres høringssvar stiller nogle ganske relevante spørgsmål, som der bør ses på i udvalgsarbejdet – bl.a. om, hvordan vi sikrer, at der også er produktsikkerhed ved tjenesteydelser, hvordan vi får oplysningspligt, der er skriftlig, og hvordan vi får sporbarhed.
Om det sidste vil jeg sige, at det måske endda skal uddybes mere, end der bliver lagt op til.
Et er, at man ude på markedet, ude hos en forbruger ser et produkt, som viser sig at være farligt.
Så kan man jo med sporbarhed gå tilbage og se, hvem der har lavet det, og hvad der er problemet, og få løst problemet og få stoppet produktet, eller hvad der nu skal til i den konkrete sag.
Noget andet er, at der jo ikke bare er tale om et slutprodukt.
Der er jo typisk inde i alle produkter komponenter, og det vil jo tit være sådan, at problemet knytter sig til en komponent og ikke til det samlede produkt, og derfor mener jeg, at sporbarheden så vidt muligt skal kunne føres helt ned til de enkelte komponenter i produktet.
Altså, f.eks. er det jo med elektronik klart, at problemet typisk vil ligge i nogle komponenter og ikke i selve slutproduktet som helhed, i hvert fald ikke, hvis man ønsker at analysere, hvad der egentlig er problemet.
Selv om det ligger lidt uden for lovforslaget, vil jeg i den forbindelse gerne henvise til en problemstilling, som Enhedslisten tidligere har rejst her i Folketinget, nemlig at man i alle tilfælde skal være i stand til at spore et produkt og dets enkelte komponenter tilbage i tiden.
Det har ikke bare noget at gøre med forbrugerens sikkerhed, det kan også have stor betydning for at sikre producenten.
Der vil jeg sige at det sådan set er nogle andres sikkerhed, vi burde kere os om.
Det hører ikke ind under den her lov, men jeg vil bare sige, at det, at man kan spore produktet og komponenterne i produktet, ikke kun er spørgsmål om sikkerhed for forbrugeren, men faktisk også for den, der laver produktet.
Og det synes vi altså også at man bør se på; det bliver så ikke i dag.
Om vi ender med at kunne stemme for det her lovforslag, eller om vi må undlade at stemme, må afhænge af udvalgsarbejdet.
Jeg synes, det er meget, meget svært at gennemføre forbedringer og så samtidig gennemføre forringelser.
Det er i hvert fald ikke en politik, som vi i Enhedslisten er særlig begejstret for.
Morten Østergaard (RV), 2009-11-05:
Det var bare til diskussionen om tjenesteydelser, hvor jeg syntes at ministeren måske slap sådan lidt let om ved det.
Altså, det er jo rigtigt, at man kan håbe på, at en tjenesteyder, der har bragt en kunde i en eller anden form for fare, efterfølgende retter op på det.
Men tilsvarende kunne der vel være samme forhåbning til en producent af en vare, at hvis man bliver bekendt med, at varen udsætter forbrugerne for fare, trækker man produktet tilbage og retter fejlen.
Og så var der jo sådan set ikke nogen grund til at gøre mere ved det.
Men det, som jo er interessant her, er: Hvad så, hvis det ikke sker?
Hvem kan så gøre noget ved det?
Med det, der bliver § 20 i den ny produktsikkerhedslov, kan kontrolmyndigheden påbyde enhver, der har bragt et farligt produkt i omsætning, eller som har været et led i afsætningen af produktet, at advare forbrugerne om de risici, der er, eller afhjælpe forhold, som er årsagen til faren.
Der siger jeg bare, at i eksemplet med fitnessinstruktøren eller for den sags skyld kosmetologen, som ved deres konkrete tjenesteydelser har gjort det, kan det vel være lige så relevant at påbyde dem at oplyse om faren ved en behandling eller en fitnessform, som det kan være at påbyde en legetøjsproducent at oplyse om faren ved et produkt.