Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-06-03:
I 2003 havde jeg også muligheden for at diskutere et nyt patientklagesystem, og dengang talte vi efter at have indgået aftale med regeringen også om, at det, der var behov for, var at sikre et enstrenget patientklagesystem.
Vi stemte dengang for, at man fik et opsamlingssystem til utilsigtede hændelser, vi stemte for, at man kunne få et patientklagenævn, der kunne fungere, vi stemte for, at der skete forbedringer i forhold til Patientforsikringen, og samtidig måtte vi sluge nogle andre kameler, som vi stadig væk godt så ændret; de har ikke været til debat under det her forslag.
Jeg vil sige, at det den her gang har været en lidt anden proces, der har været.
Den daværende sundhedsminister kom efter en aftale, efter nogle finanslovforhandlinger og sagde: Nu skal vi have et patientombud; det er det rigtige for patienterne.
Der havde inden da overhovedet ikke været nogen dialog med oppositionen eller de partier, man før havde drøftet det her spørgsmål med i 2003, og da det endelige lovforslag lå, var der faktisk ikke flertal for det ved førstebehandlingen.
Indenrigsog sundhedsministeren har indkaldt til møder, og vi har haft drøftelser.
Der er nogle ting, hvor vi synes at det her er en forbedring for patienterne, men der er alligevel også ting, hvor vi stadig væk siger at det her kunne vi godt tænke os blev forbedret.
Vi er i Socialdemokratiet meget glade over, at man som patient i dag vil få mulighed for at klage, også over et forløb, der er gået galt i sundhedsvæsenet.
Den mulighed får man nu, men det bliver desværre ikke et nævn med lægdommere og med fagpersoner, der skal sidde og dømme om, hvorvidt man så har fået et dårligt forløb eller ej; det bliver formentlig en jurist eller en anden fuldmægtig, der kommer til at sidde i patientombuddet og kommer til at afgøre den sag, og efterfølgende vil det ikke være muligt at anke den afgørelse, man har fået, nogen steder.
Det er ikke helt derhenne, hvor vi godt kunne have tænkt os det i opposition, men vi anerkender dog, at det er et skridt på vejen.
Derfor skal jeg fra Socialdemokratiets side sige, at vi i dag kan støtte forslaget, men at der stadig væk er plads til forbedring.
Tak for ordet.
Vi bruger i det danske samfund rigtig mange penge på at behandle patienter.
Desværre er der mange patienter, der stadig væk oplever, at den dag, man kommer ud fra hospitalet, mangler efterbehandlingen.
Så mangler det, der gør, at man kan komme tilbage på arbejdsmarkedet.
Vi har ifølge loven ret til genoptræning, hvis en læge har vurderet, at det er det, man har behov for, men i mange tilfælde overses det faktum, at har man været igennem et kræftforløb eller har man oplevet en hjertesygdom, så har man behov for mere end bare genoptræning.
Så har man også behov for hjælp til at komme videre med livet, til at se, at det ikke er i morgen, man skal stille træskoene, men at man godt kan leve mange år endnu.
Vi mener, at der ikke har været nok fokus på det her, og det er derfor, vi sammen med SF har fremsat et forslag om, at man ikke bare som patient skal have ret til genoptræning, men også til det lidt bredere begreb rehabilitering.
Det har under debatten været fremhævet, at rehabilitering jo er mange ting.
Det kan være uddannelsesmæssigt, det kan være beskæftigelsesmæssigt, og det er vi helt med på, men det, vi vil med det her forslag, er at sikre den sundhedsfaglige rehabilitering, der sigter på netop at hjælpe folk med at komme videre.
Det kan være hjælp til kostomlægning, hvis man har en sygdom, hvor det er nødvendigt, hjælp til rygestop, hvis man har behov for det, eller hjælp til som sagt at komme videre til at leve livet.
Vi er helt overbevist om, at det er den rigtige vej frem.
Vi har selvfølgelig lyttet til redegørelsen fra indenrigs- og sundhedsministeren – den daværende tror jeg faktisk det var – da vi førstebehandlede det, om, at der sker mange ting rundtomkring i kommunerne i dag.
Men vores indtryk er, at det stadig væk er alt for forskelligt, og at man burde gøre meget mere for at få det her på rette vej og for at sikre, at patienterne har en løftestang til at få den rehabilitering, som ville sikre, at de mange penge, vi bruger på behandling, ikke bare går fløjten, men at vi også får hele mennesker ud på den anden side og hele mennesker tilbage på arbejdsmarkedet eller til det liv, de levede før.
Det var det, jeg ville sige.