runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Özlem Sara Cekic (SF), 2008-05-15:
Det er meget interessant, for det var slet ikke det, jeg hørte.
Så ud fra min egen hukommelse vil jeg lige gentage, hvad velfærdsministeren sagde, det, som velfærdsministeren selv har svært ved at huske.
Og de ville gerne have de her sanktioner.
Af ren interesse vil jeg bare lige gentage det.
Jeg vil gerne høre, hvilke kommuner der gerne vil have de her sanktioner?
Jeg går ud fra, at der bliver taget referat, så vi jo altid kan gå tilbage og læse, hvad velfærdsministeren har sagt.
Det kan godt være, at det er mig, der husker forkert.
Jeg spurgte faktisk til de kommuner, som har pengene, men som ikke må bruge dem.
Københavns Kommune skal gå ind og lave en nedskæring på ca. 78 mio. kr., for der står simpelt hen i det sparekatalog, de har lavet efter at have snakket med servicecentrene, at de skal anbringe ti børn mindre.
Tænk, de sidder simpelt hen og planlægger, at de skal anbringe ti børn mindre, og ordføreren må da i det mindste føle sig en lille smule ansvarlig, når ordførerens parti sidder med regeringsmagten og faktisk har mulighed for at gøre en forskel for de børn.
Kan ordføreren ikke sige: Jamen fint, så må vi da kigge på refusionsordningerne eller sørge for, at udgifterne i forbindelse med anbringelse af udsatte børn kan holdes uden for servicerammen?
Kommunerne er jo enormt pressede på deres økonomi.
Mike Legarth (KF), 2008-05-15:
Jeg er helt sikker på, at der bliver fundet løsninger på sådan nogle problemstillinger, der er så vigtige for børn og syge og svage osv.
Det er jeg helt, helt sikker på.
Det er helt naturligt, og der er jo ikke noget nyt i, at et byråd skal prioritere.
Her er der jo alene tale om en sanktion, hvis man overskrider nogle aftaler.
Der er stadig masser af råderum, og det kunne jeg give mange eksempler på.
Jeg kan tage et af dem op af lommen og sige - så springer vi til et lidt andet emne end det, spørgeren antyder - at f.eks. med hensyn til udgifter til pasning af 0-10-årige børn kan den billigste kommune, Billund, gøre det for 23.000 kr. pr. barn pr. år, og den dyreste kommune, Århus, bruger 48.000 kr.
Der er altså voldsomt mange penge at spare i prioriteringsforskel.
Hvis vi ser på udgifter til pleje af 65-årige og ældre, er Middelfart den billigste kommune med 39.000 kr., og den dyreste er Gentofte med 58.000 kr.
Det er to beviser på, at man selvfølgelig kan prioritere, og det skal man også i de eksempler, der blev nævnt.
Flemming Bonne (SF), 2008-05-15:
Jeg synes jo, at ordførerens fremragende eksempler på de store forskelle, der er i den kommunale service, er meget relevante i forhold til det, jeg vil spørge om nu.
Det er, om ikke ordføreren synes, at det i den her situation, hvor vi diskuterer aftalesystemet, er rimeligt, at vi tager et væsentligt skridt fremad og siger, at forskellige kommuner skal have forskellig behandling.
Det indikerer de tal, vi lige har fået forelagt, jo.
Det siger jo sig selv, at de kommuner, der har en så stram økonomi, at der ikke rigtig er noget at prioritere ud fra, har vanskeligt ved at håndtere den situation, som Özlem lige var inde på.
Så mit spørgsmål er: Kan ordføreren ikke se, at vi skal prøve at arbejde frem mod et kollektivt aftalesystem, som tager højde for de her afgørende forskelligheder?
Det ville løse mange problemer.
Mike Legarth (KF), 2008-05-15:
Jo, det er jeg fuldkommen enig i at vi skal, og det gør vi jo også.
Det er rent faktisk det, vi hele tiden stiler imod, og det er jo også derfor, vi har fået en ny finansieringsreform.
Det er netop for at prøve at fordele midlerne mere fair, sådan at det i hvert fald bliver lettere at tilbyde den samme service rundtomkring.
Al regeringens ressource- og kraftanvendelse går på at gøre forskellen på de her ting så lille som muligt.
Så det er jeg da enig i, men det synes jeg også allerede vi gør.
Jeg er enig i, at man ude i byrådene skal prioritere, men der er jo forskellige forudsætninger.
Nogle kommuner må leve af bosætning, mens andre er så heldige at kunne leve af erhvervsliv osv.
Der er forskellige præmisser, og der gælder det så for de enkelte kommuner om at prioritere og skabe bedst mulig balance mellem indtægter og udgifter.
Et andet spørgsmål kunne jo være - når nu spørgeren henviser til det med forskellene - hvordan man egentlig bruger pengene ude i kommunerne.
Hvis man kigger på udgifter pr. folkeskoleelev, fremgår det, at den kommune, der bruger færrest penge, nemlig 41.000 kr., er Gentofte.
Den, der bruger flest penge, er Billund med 61.000 kr.
Der er altså en difference på 20.000 kr. pr. folkeskoleelev om året.
Det viser, at der kan prioriteres, at der er råderum, og at der er stor forskel på, hvordan man driver sin kommune.
Jeg har respekt for det, uanset hvordan man gør det og hvem der gør det, for det synes jeg ikke jeg skal blande mig i.
Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Tak for debatten om besvarelsen.
Vi kan jo se, at der er en meget bred accept af det kommunale selvstyre.
Det er jo en meget vigtig forudsætning, at alle partier vurderer, at det er fundamentet for et velfungerende velfærdssamfund.
Det er også mit og regeringens udgangspunkt, at det kommunale selvstyre er en af forklaringerne på, at vi har et af verdens mest velfungerende velfærdssamfund.
Det er jo helt parallelt til den danske model på arbejdsmarkedet, hvor en lang række afgørelser bliver truffet af parterne selv ude lokalt, uden at der skal lovgives om det.
Det kommunale selvstyre betyder selvfølgelig ikke, at vi fra regeringens og Folketingets side bare sender en pose penge og siger: Så må I ellers selv om resten.
Der er jo hele tiden en vurdering af, hvor skillelinjerne går mellem det, som vi fastlægger centralt, og det, vi fastlægger lokalt.
En debat er, hvordan vi sikrer overholdelse af aftalerne, som er det, der er emnet for forespørgslen i dag.
Men vi har også nogle andre debatter om, hvor skillelinjen går.
Vi har i øjeblikket en debat om, hvordan vi sikrer omsorgssvigtede børn: Hvad skal fastlægges centralt, hvad skal vi overlade til lokale afgørelser, hvordan sætter vi rammerne for lokale afgørelser?
Når vi snakker om aftalesystemet, er det jo i virkeligheden meget enkelt.
Går man ind for aftalesystemet?
Ja eller nej.
Ja, jeg går ind for aftalesystemet.
Er det så en forudsætning for, at aftalesystemet er brugbart, at aftalerne bliver overholdt?
Ja, det er efter min mening en forudsætning, at aftalerne bliver overholdt.
Nej, de er ikke blevet overholdt af kommunerne.
Er man så nødt til at gøre noget?
Ja, det er man.
Hvis man vil bevare aftalesystemet, er man nødt til at sikre, at aftalerne bliver overholdt.
Det er det, der sker med de tre forslag, vi har til behandling.
Det er faktisk en forudsætning, at man overholder de aftaler, man har indgået, og dermed også en forudsætning for, at aftalesystemet ikke begynder at smuldre.
Jeg kan ikke rigtig se, at der er andre alternativer - ikke andet end at håbe på den gode vilje i kommunerne og Kommunernes Landsforening, men det har jo ikke hidtil været nok.
Selv om de har bedyret, at de nok skal overholde aftalerne, er de ikke blevet overholdt, og derfor er vi nødt til at gøre noget.
Det er simpelt hen en forudsætning for ikke bare aftalesystemet, men også for det kommunale selvstyre.
Flemming Bonne (SF), 2008-05-15:
Hvis jeg også lige må have lov til at hoppe tilbage til den forrige forespørgsel, vil jeg sige, at vi jo der behandlede udkantsproblematikken, og det er jo typisk i udkantsområderne, nogle af de dårligst stillede kommuner ligger.
Jeg kan nogle tal i hovedet, der siger, at der i hvert fald er én kommune, som har en udgift pr. indbygger på 18.000 kr., når det drejer sig om truede børn og unge, dvs. anbringelse osv., hvorimod landsgennemsnittet ligger nede omkring 9.000-10.000 kr.
Det understreger igen behovet for, at vi herindefra tager de forskelle dybt alvorligt og får skruet nogle systemer sammen sådan, at alle kommuner kan håndtere de her svære sager.
Er ordføreren enig i det?
Mike Legarth (KF), 2008-05-15:
Jeg synes ikke, præmissen er fair.
Jeg synes ikke, det er en fair præmis for den problemstilling, vi diskuterer i dag.
Selvfølgelig skal en kommune tage sig af sine børn, selvfølgelig skal man tvangsfjerne eller behandle eller anbringe på den bedst tænkelige måde i en sådan sag, og det manglede da bare, hvis et byråd til enhver tid prioriterede i den rækkefølge.
Özlem Sara Cekic (SF), 2008-05-15:
Nu sagde ordføreren, at den måde, man har lagt de kommunale budgetter på, er meget skånsom.
På det sidste har vi jo set utallige eksempler på, at børn bliver svigtet af deres forældre og bliver udsat for det ene og det andet, så det bliver nødvendigt med en anbringelse.
Men desværre er der ikke penge i kassen, og derfor sker der jo det, at man ikke kan anbringe børnene, men sender børnene tilbage til de elendige forhold. Synes ordføreren, det er acceptabelt i dagens rige Danmark, at der er kommuner, der simpelt hen mangler penge til at anbringe for?
Man er nødt til at tage pengene et andet sted eller sige til socialrådgiveren, at man desværre ikke kan anbringe børnene, eller også er det sådan, at f.eks. Københavns Kommune, som har pengene, men ikke må bruge dem på grund af udgiftsloftet, skal lave nedskæringer på området, fordi de har fået pålagt, at de ikke må bruge de ekstra penge, for så bliver de straffet.
Synes ordføreren, det er rimeligt, at børnene skal være de største tabere i denne sag?
Per Clausen (EL), 2008-05-15:
Jeg forstår sådan set godt, at hr. Mike Legarth troede, at han havde en god sag.
Når man er i stand til inden for ganske kort tid at referere til, at der er en professor, der er enig med finansministeren, så er man i en helt usædvanlig situation, hvilket enhver kan blive bekræftet i ved at læse i og se medierne i de her dage.
Men det, jeg vil spørge hr. Mike Legarth om, er selvfølgelig en helt anden ting.
Det er, om hr. Mike Legarth mener, at det er rimeligt, at staten på den ene side lægger meget snævre rammer for de overenskomstforhandlinger, som Danske Regioner og Kommunernes Landsforening fører, og på den anden side fralægger sig ansvaret.
Mike Legarth (KF), 2008-05-15:
Regeringen tager dagligt ansvar, men vi blander os ikke i konflikten og arbejdsmarkedets forhandlinger.
Per Clausen (EL), 2008-05-15:
Skal jeg forstå det på den måde, at når man vedtager en finanslov med nogle stramme rammer for kommunernes økonomi og for regionernes økonomi, når man diskuterer, hvordan de økonomiske rammer skal være i 2009 for kommunerne, og kommer med forslag til vedtagelse her i dag, der sender et meget klart signal om, at det skal være præcis lige så stramt, som det har været i 2008, så mener hr. Mike Legarth, at man ikke blander sig i overenskomstforhandlingerne for Danske Regioners og KL's vedkommende?
Det handler jo om penge, og der holder regeringen jo fuldstændig styr på, hvor mange penge der er.
Så er der vel ikke alene tale om, at man blander sig?
Man bestemmer, men ansvaret overlader man til andre.
Mike Legarth (KF), 2008-05-15:
Hr. Per Clausen skal forstå det sådan, at jeg i dag ikke vil forholde mig til noget som helst led i den arbejdskonflikt, der pågår, og derfor har jeg ingen kommentarer til det spørgsmål.
Nej, det synes jeg ikke, og jeg kan i øvrigt ikke anerkende, at vi skaber snævre rammer.
Fra regeringen tiltrådte og til i dag, er forbruget øget med 37 mia. kr., og i planen frem til 2015 ligger der også nye 37 mia. kr.
Line Barfod (EL), 2008-05-15:
Hr. Mike Legarth kan vel anerkende, at regeringen har gennemført og er ved at gennemføre lovgivning, der gør, at hvis kommunerne bruger en krone mere, end de har fået lov til af finansministeren, bliver de straffet og skal aflevere penge til finansministeren.
Hr. Mike Legarth kan vel også anerkende, at den konstruktion, man har lavet med Danske Regioner, betyder, at det er finansministeren, der har vetoretten i forhold til, hvilken overenskomst der kan indgås under de igangværende forhandlinger.
Mike Legarth (KF), 2008-05-15:
Jeg forholder mig ikke til arbejdskonflikten og de forhandlinger, der foregår mellem arbejdsmarkedets parter, men jeg kan sige med sikkerhed, at i forbindelse med de økonomiaftaler, der indgås med KL, er der ikke nogen begrænsning og ingen minimening.
Det foregår fuldt ud på samme måde, som det er sket tidligere: Man mødes, man starter med at fremskrive i forhold til det forbrug, man har haft, og så lægger man de ekstra ydelser på og finansierer dem.
Det foregår i en længere forhandling med kommunerne, og når begge parter er tilfredse, slår man sømmet i og skriver under.
Nu har vi så bare sikret os, at vi holder os inden for den ramme, så vi kan disponere efter den fulde sum, vi har til rådighed herinde, så vi behøver altså ikke have nogen margen.
Line Barfod (EL), 2008-05-15:
Det Konservative Folkeparti taler jo ofte om personligt ansvar.
Man skal leve op til sit ansvar osv., og alle andre i samfundet bliver hele tiden slået oven i hovedet med, at de skal tage ansvar.
Når De Konservative som regeringsparti og som en del af det flertal, der er med regeringen og Dansk Folkeparti, er med til at lægge de meget snævre rammer og har været med til at stemme for lovgivning, der gør, at det er finansministeren, der sidder med vetoretten, er det så ikke også rimeligt, at regeringen - Venstre, De Konservative - og Dansk Folkeparti også over for offentligheden påtager sig ansvaret for, at der foreløbig ikke har kunnet opnås et overenskomstresultat, og at det ikke vil lykkes, medmindre finansministeren giver sig?
Mike Legarth (KF), 2008-05-15:
Det kan ikke være omvendt.
At vi først sørger for, at der er tilstrækkelig plads til at betale det overforbrug, der har været i kommunerne, i forhold til de aftaler, der er indgået, må være indlysende.
Så jeg synes nok, at den model, jeg forsøger at fremlægge, er værdig.
Jeg forsøger jo at sige det, som det er - det er de dokumenterbare tal.
Line Barfod (EL), 2008-05-15:
Hvis ministeren går ind for aftalesystemet og går ind for det kommunale selvstyre, hvordan hænger det så sammen med de mange, mange begrænsninger, der fra regeringens side er lagt på det?
Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Det står jo for det første kommunerne frit for at indgå en aftale.
For det andet er det jo også en forhandling.
Man sidder jo med hvert sit udgangspunkt og har forskellige punkter på dagsordenen og når så frem til en aftale, som begge parter bakker op.
Der er jo nogle rammer for samfundsøkonomien - man vil f.eks. undgå løninflation, og der kan også være andre forhold - og kommunerne har ligeledes også nogle forudsætninger, som de bygger på.
Jeg kan derfor ikke se andet, end at det er fuldstændig frie forhandlinger mellem to frie parter.
Karl H. Bornhøft (SF), 2008-05-15:
Ministeren blev jo bedt om dokumentation, og det var det så åbenbart ikke muligt for hr. Flemming Bonne at få.
Det tror jeg vi alle er opmærksom på og ønsker.
Jeg vil så sige, at mit indtryk nok egentlig er, at fagministrene virker lidt ligeglade med den del af det.
Det er jo ellers mange gode principper, og de er beskrevet i aftalen i bilag 1.
På side 15 kan man f.eks. læse, at serviceniveauet på de enkelte velfærdsområder inden for lovgivningens rammer kan være forskelligt kommunerne imellem.
Så spørger jeg ministeren: Synes ministeren, at det er godt, at borgerne kan opleve forskelligt serviceniveau fra landsdel til landsdel - jeg vil ikke lægge skjul på, at det synes jeg - og i bekræftende fald, hvordan synes ministeren at det harmonerer med regeringens detailstyring?
Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Altså, kernen i det kommunale selvstyre, som jeg også er en varm tilhænger af, er, at der kan være lokale forskelle afhængigt af bl.a. borgernes ønsker og behov.
Men det er jo ikke sådan, at det gælder på alle områder.
Når det f.eks. gælder de ydelser, folk får til at leve af, ligger de på et centralt fastsat niveau.
Det er jo også sådan, at vi har bestræbt os meget på at sikre, at der ikke er lokale forskelle, med hensyn til hvornår man får tilkendt en førtidspension.
Der har vi jo valgt at sige, at det er en så grundlæggende og vigtig ting i det enkelte menneskes liv, at man der skal have en retssikkerhed for, at de, der har det samme behov, også får den samme hjælp.
Samme holdning har jeg, når det gælder omsorgssvigtede børn.
Dér skal der være en retssikkerhed for barnet.
Inden for den ramme kan der så være lokale forskelle på, hvordan man griber hjælpen an, og hvilke tilbud man bruger.
Så det er ikke et fuldstændig entydigt ja eller nej til det ene eller det andet.
Karl H. Bornhøft (SF), 2008-05-15:
Jeg spurgte nu ikke ministeren om de lovgivningsmæssige tiltag, der er på bl.a. socialområdet, for dem er vi alle sammen enige om, men jeg accepterer selvfølgelig, at ministeren har en anden opfattelse, end jeg har, af, hvad detailstyring er.
Så kan jeg sige, at jeg sammen med en del andre grundlæggende har et andet synspunkt.
Vi er nogle stykker, der insisterer meget på at komme i gang med en afbureaukratisering, og jeg går ud fra, at ministeren er enig med mig i, at det jo ikke kun skal gælde ude i kommunerne, for det må vel også være den opgave, som vi herinde i høj grad burde påtage os.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om hun er i stand til at løfte sløret for, hvad det er for nogle ting, ministeren selv forestiller sig at kunne bidrage med, så folk også får indsigt i, at det er andet end ord, for det håber jeg naturligvis ikke det er - bare ord.
Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Altså, at der er nogle effektiviseringsgevinster?
Der er f.eks. lavet en undersøgelse af jobcentrene i de forskellige kommuner, der viser, at der er meget stor forskel.
Jeg mener, konklusionen var, at der var 0,5 mia. kr. at spare for Københavns Kommune, hvis de var lige så effektive med hensyn til deres jobcentre som andre kommuner.
Med hensyn til kommunernes udgifter til administration ligger Københavns Kommune f.eks. også betydeligt over landsgennemsnittet.
Det er nogle eksempler.
Der er også lavet nogle beregninger af Dansk Industri, hvor de har set på effektiviseringen i forvaltningen af nogle områder.
Så det mener jeg sådan set at der er mange eksempler på.
Det er noget, vi skal dyrke noget mere, og frem for alt skal vi undersøge: Hvad er det for nogle mekanismer, der skal til for at sikre, at man bliver så effektiv som overhovedet muligt?
Det første, jeg bidrager med, er et forslag til afbureaukratisering ved tildeling af handicapbiler, som er meget bureaukratisk og har udviklet sig gennem årene.
Så der er der virkelig noget at hente.
Og noget af det næste, der også bliver taget hul på, for der kommer nogle forslag fra et udvalg, der har siddet under Velfærdsministeriet, er på boligområdet, når det gælder regulering af den almene sektor og mulighederne for nogle frihedsgrader der og dermed også nogle frihedsgrader til kommunerne og nogle bedre muligheder for at samarbejde med den almene sektor og kommunerne.
På ældreområdet og på børneområdet er der også forslag på vej.
Nogle gange er det i høj grad også et spørgsmål om bedre regler, og det gælder altså ikke mindst på børneområdet.
Özlem Sara Cekic (SF), 2008-05-15:
Nu er jeg jo ikke kommunalordfører, men ministeren sagde noget, som vakte min interesse.
Ministeren sagde, at der var nogle kommuner, der gerne ville straffes via de her sanktioner.
Jeg kunne rigtig godt tænke mig at høre, hvilke kommuner det er.
Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Undskyld, jeg forstod simpelt hen ikke rigtig spørgsmålet.
Özlem Sara Cekic (SF), 2008-05-15:
Ministeren sagde i forhold til de her sanktioner, at kommunerne gerne vil have de her sanktioner.
Og bare sådan af ren interesse vil jeg rigtig gerne vide, hvilke kommuner det er, der gerne vil straffes.
Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Det, jeg snakkede om, er, at der er tre lovforslag til behandling i Folketinget, som handler om nogle sanktioner i de tilfælde, hvor kommunerne ikke overholder den aftale, KL har indgået med regeringen.
Der blev så spurgt, hvorfor man ikke kunne lave det som en forhandling med kommunerne om, hvilke sanktioner det skulle være.
Og så svarede jeg, at det var min oplevelse, at kommunerne ikke var interesseret i at lave sanktioner, men at de ville sikre overholdelsen af aftalerne simpelt hen ved, at de lovede at overholde dem.
Line Barfod (EL), 2008-05-15:
Der er jo ikke meget frihed, når det er regeringen, der kommer med diktatet om, hvor mange penge der kan forhandles om.
Det er jo regeringen, der har valget mellem at sige, at de penge, man mener der er, skal bruges til skattelettelser osv. til de rigeste, eller at sige, at der skal bruges nogle penge på velfærd.
Det er regeringens frie valg.
Det frie valg har man forhindret kommunerne i at have.
Kommunerne har jo ikke ret til sammen med deres borgere at bestemme, at de i en periode gerne vil forhøje skatten for f.eks. at give deres medarbejdere et lønløft, så de kan holde på medarbejderne.
Regionerne har heller ikke mulighed for sammen med deres borgere at lave en aftale om, at de hæver skatten, så de har mulighed for at holde på deres medarbejdere.
Og de har slet ikke mulighed for at tage hul på de mange penge, som regeringen har liggende i statskassen.
Det er regeringen, der dikterer det.
Jeg forstår derfor ikke det her om friheden, når det er regeringen, der har retten til at komme med diktater og har vetoretten i forhold til de aftaler, som kommuner og regioner måtte indgå.
Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Begge parter kommer jo med et defineret udgangspunkt, som man så forhandler ud fra, og det er jo heller ikke sådan, at regeringen bare altid har fået sin vilje, hverken den nuværende regering eller den tidligere regering.
Derfor er systemet jo nøjagtig det samme.
Og der laver man så en aftale, hvor man bliver enige om, at man, ud fra de givne forudsætninger man er enige om, så aftaler, at resultatet skal være sådan og sådan.
Og det står jo fuldstændig frit for kommunerne at indgå den aftale, men de bakker jo også op bag aftalesystemet.
Rasmus Prehn (S), 2008-05-15:
Men man kunne også vende det om og sige, at det måske er staten, der ikke rigtig har kunnet overholde sin del af aftalen.
Det er i hvert fald det, som Kommunernes Landsforening skriver i et brev her fra 8. februar.
Det er skrevet af formanden, Erik Fabrin, der i øvrigt er en af velfærdsministerens nuværende partifæller.
Det, han skriver, er, at det er helt uforståeligt, at regeringen vil udvide det påtænkte indgreb til også at omfatte de kommunale anlægsudgifter.
Som bekendt indgår der ikke i økonomiaftalen for 2008 noget om et maksimalt niveau for anlægsudgifter, men alene en beregningsteknisk forudsætning.
Så det, han skriver, er, at der simpelt hen er tale om et statsligt aftalebrud.
Hvordan forholder velfærdsministeren sig til, at en af hendes egne partifæller kommer med så voldsomt et angreb her og siger, at det sådan set er staten, der har lavet et aftalebrud, og hvorfor skal det ikke have nogen restriktioner?
Flemming Bonne (SF), 2008-05-15:
Så skal jeg til gengæld gøre det meget kort.
Jeg har lidt vanskeligt ved at forestille mig, at kommunerne selv har bedt om at få de her sanktioner.
Kan jeg få et eller andet stykke papir, som kan overbevise mig om, at det forholder sig sådan?
Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Nu var der jo i udgangspunktet indbudgetteret en ramme for anlægsudgifterne.
Det er jo ikke noget, regeringen har siddet og fundet på.
Hvis ikke det er tilstrækkeligt til at skabe forståelse for, at det er en del af aftalen, kan det jo fremover være nødvendigt mere tydeligt at sige, at det er det selvfølgelig.