runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Erling Bonnesen (V), 2010-04-20:
Tak for det.
Det var jo på en eller anden måde et rigtig godt svar, for nu har det jo tit og mange gange også lydt fra SF's ordfører, at det handler om at få forhøjet ydelserne og fjernet starthjælpen og alt muligt andet, for så ville alting bare blive godt.
Men ordføreren svarer jo selv nu, at det ikke kun handler om økonomi, og det vil jeg faktisk sige tak for, fordi det jo lige nøjagtig er det, som vi også fra Venstre side har lagt vægt på.
Vi har sagt, at man lige præcis skal se målrettet på de sociale problemer, som nogle borgere vil kunne komme ud i af forskellige årsager.
Så med baggrund i det svar, som ordføreren fra SF nu selv har givet om, at det her ikke kun handler om økonomi, må jeg faktisk forstå det sådan, at hele den snak, vi har hørt om, at der er behov for en fattigdomsgrænse, sådan set er smuldret bort nu.
Eller kan jeg forstå det sådan, at man faktisk siger, at det ikke kun handler om økonomi, men at man alligevel vil have en fattigdomsgrænse?
Hvad er op og ned på det?
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-20:
Jeg kan godt høre, at spørgeren har lidt svært ved at holde fokus.
Det her handler om fattigdom.
Mig bekendt er der ikke nogen på starthjælp, der får 20.000 kr.
Det kan godt være, at ordføreren kender nogle, men så synes jeg, at ordføreren skal komme med eksempler på det.
Vi har fremsat forslag om det her med fattigdomsgrænsen flere gange, faktisk gennem mange, mange år, og vi har også foreslået forskellige modeller, men det bliver afvist hver evig eneste gang.
Det, der bare er problemet, er, at med hensyn til de her lave ydelser som starthjælp og kriterierne med 300-timers-reglen og loftet over kontanthjælpen siger regeringen selv, når de laver de her kriterier, at de ydelser er med til at skabe fattigdom.
Det skriver man selv.
Så har jeg meget svært ved at forstå, hvorfor man så ikke efterfølgende står bag de ting, man skriver.
Starthjælpen ligger på ingen måde på niveau med kontanthjælpen.
Den er langt, langt lavere.
Louise Schack Elholm (V), 2010-04-20:
Jeg blændes endnu en gang af den her ensidige fokus på økonomien, at man altid taler fattigdomsgrænse og fattigdomsgrænse.
Men man må også erkende, at det var Venstre og Konservative, der satte fokus på udsættelse af lejere, bare for at tage et eksempel.
Det blev overhovedet ikke opgjort før 2002, og det vil sige, at der ikke tidligere har været fokus på, hvor mange der blev sat ud af deres bolig.
Det er jo faktisk lidt skræmmende, at man ikke har keret sig om det.
Men det har Venstre og Konservative haft fokus på; Venstre og Konservative har først fået opgjort, hvor mange det var, der blev sat ud af deres bolig, og derefter har man fået lavet en undersøgelse af, hvad årsagerne var.
Så indgik vi en aftale, som Socialistisk Folkeparti også er med i, om, hvordan vi skal hjælpe folk, så vi undgår, at de bliver sat ud af deres bolig.
Det vedtog vi sidste år, og i år skal vi så i gang med at kigge på, hvordan det har virket.
Så jeg synes sådan set, vi har gjort rigtig mange ting for at hjælpe folk.
Vi har jo netop gjort noget ved det.
Vi har sat fokus på, hvor mange der bliver sat ud, og derefter har vi lavet en pakke, der skal hjælpe, og nu evaluerer vi ordningen for at se, om den virker, som den skal.
Og vi har også kunnet se, at der var en stigning sidste år, men tallet faldt, efter at lovgivningen var trådt i kraft.
Lovgivningen trådte jo først i kraft den 1. juni sidste år, fordi der var nogle, der ikke var interesseret i at afgive beretning i forbindelse med lovforslaget, og derfor måtte vi udskyde det i 2 måneder.
Havde det nu kunnet træde i kraft den 1. april som aftalt, kunne vi have hjulpet nogle flere lejere.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-20:
Nu nævner spørgeren selv opgørelsen over folk, der bliver hjemløse, og den opgørelse viste faktisk, at der var en overrepræsentation af kontanthjælpsmodtagere på 30 pct.
Og SFI-rapporten viste oven i købet også, at hver fjerde, der bliver sat på gaden, også er hjemløs efter 1 år.
Jeg har lige fundet nogle af de her ting frem, stramninger og konsekvenser, som VKO og regeringen har indført, og der er jo sanktioner mod kontanthjælpsmodtagerne.
Hvis man overser to rudekuverter og man er kontanthjælpsmodtager, og hvis man er under administration i forbindelse med betaling af husleje, bliver huslejen f.eks. stoppet.
Det vil sige, at regeringen, samtidig med at de siger, at de gør noget, også laver så mange stramninger og så mange sanktioner i kontanthjælpssystemet, at folk bliver hjemløse; de bliver sat på gaden, fordi vi simpelt hen producerer hjemløse.
Og takket være regeringen kan vi bare ikke gøre noget ved det, fordi lovgivningen herfra producerer hjemløse.
Martin Henriksen (DF), 2010-04-20:
Jeg hæftede mig ved, at SF's ordfører på et tidspunkt sagde, at det bedste redskab er penge.
Men når nu der er en SFI-rapport, som siger, at 3 ud af 4 udsatte lejere selv mener, at det har haft betydning for udsættelsen, at de ikke har været i stand til at styre deres egen økonomi, mener ordføreren så ikke, at løsningen umiddelbart – og vel også, når det undersøgt – ikke bare er at give flere penge, men at give de her personer hjælp til selv at kunne styre deres økonomi?
Det er den ene ting.
Den anden ting er: Hvad er SF's – og også Socialdemokraternes – svar til de lavtlønnede grupper på arbejdsmarkedet, som, hvis man afskaffede alle de her ting, som SF vil afskaffe, ville kunne se, at der rent faktisk ville være nogle på offentlig forsørgelse, som ville få mere ud af at være på offentlig forsørgelse end af at være i beskæftigelse?
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-20:
Det er meget interessant, at hr. Martin Henriksen flere gange faktisk siger, at han vil afskaffe kontanthjælpen.
Det synes jeg jo er meget, meget interessant.
Mener spørgeren virkelig, at vi skal afskaffe kontanthjælpen?
Det mener jeg faktisk ikke.
Når jeg mener, at det bedste redskab til at afskaffe fattigdommen, er penge, så vil jeg bare gerne give et konkret eksempel: Op til julen var der jo flere hundrede mennesker, som stod i kø for at få en julepakke.
SF ville gerne give dem flæskesteg at spise og noget at drikke juleaften.
Dansk Folkeparti ville gerne give dem et råd, når de kom.
Det er den afgørende forskel mellem de to partier.
Altså, Dansk Folkeparti vil gerne rådgive de her mennesker, som ingen penge har, og som ikke har penge til at holde en god jul for deres børn for; vi vil gerne give dem noget at spise og drikke.
Det er meget let for folketingsmedlemmer, som får 600.000 kr. om året på deres konto, at snakke om, at fattigdom også handler om andet end økonomi.
Det handler også om penge, kære venner.
Det kan godt være, at mange af os herinde har råd til at gå ud og købe de ting, vi har lyst til at købe, køre i den bil, vi gerne vil køre i, bo i det kvarter, vi gerne vil bo i, købe tre måltider sund mad til vores børn, oven i købet økologisk, og rigtig gerne masser af grønt, men der er bare rigtig mange børn, 59.000, i Danmark, som lever i fattigdom.
Nu snakker spørgeren om de mennesker, der er blevet sat ud af deres bolig.
Har man talt dem?
Mig bekendt har man ikke gjort noget ved det.
Tallet bliver ved med at stige.
Der er en overrepræsentation af kontanthjælpsmodtagere.
Hvad vil man gøre ved det?
Martin Henriksen (DF), 2010-04-20:
Det her illustrerer igen efter min bedste overbevisning, hvor gennemført plat SF's politik er.
Der opstår lige pludselig den situation, at der er nogle mennesker, der søger om at få julehjælp.
Der tror jeg i høj grad at den økonomiske krise spiller ind; der er desværre nogle, der mister deres arbejde på grund af den.
Så foreslår SF lige pludselig julehjælp – der er ikke en gang nogen, der ved med sikkerhed, om vi overhovedet kan nå at implementere det, inden det rent faktisk bliver jul – men man skal nok sørge for at foregøgle folk, at det kan man da lige sørge for i SF.
Hvorfor fortalte SF ikke, hvor man ville tage pengene fra?
Man ville jo tage dem fra satspuljen.
De eneste ledige midler, der lå i satspuljen, var midler, der skulle gå til at nedbringe ventelisten for børn og unge, der har mistet en eller begge deres forældre.
Det var det eneste sted i satspuljen, hvor der lå penge, man kunne tage.
Det fortæller man ikke.
Og det er sådan en typisk måde at argumentere på.
Jeg må bare at konstatere, at de spørgsmål, jeg har stillet, endnu ikke er blevet besvaret, men det er jo karakteristisk for debatten i dag.
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Det spørgsmål vil jeg gerne sige rigtig mange gange tak for, for det nåede jeg nemlig ikke at svare på før.
Jo, stigmatiseringen er jo faktisk den største udfordring, og det viser undersøgelsen fra Odense, som jeg har refereret til tidligere, også.
Fordi en person sidder i lavindkomstgruppen, er vedkommende jo ikke nødvendigvis fattig, men det er jo egentlig det, man siger er tilfældet, når man siger, at ydelserne ikke er gode nok.
Og når vi har peget på nogle forskellige indikatorer, er det jo bl.a., fordi vi har lyttet os til, at det måske er her, udfordringerne ligger, nemlig at vi skal have taget hånd om den enkelte familie eller den enkelte person, så de kan komme videre og få nogle af de her yes-oplevelser eller aha-oplevelser, hvor de mærker, at de også kan noget, at de regnes for noget, og at de kommer ud og indgår i sociale fællesskaber.
Stigmatiseringen er den allerallerstørste udfordring, vi står over for.
Så tak for spørgsmålet.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-20:
Nu siger ordføreren, at det er en anstændig ydelse, man får på starthjælp.
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Det tal har jeg ikke her, så det kan jeg ikke sige, men jeg formoder, at spørgeren nu fortæller mig det.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-20:
Vi debatterede det her for ca. 1 år siden, og jeg stillede det samme spørgsmål, og da vidste ordføreren heller ikke, hvad ydelsen var på.
Hvordan kan man så udtale, at det er en anstændig ydelse, når man ikke engang kender størrelsen på den ydelse?
Man får ca. 5.000 kr.
Er det en anstændig ydelse, når man skal leve for 5.000 kr. i Danmark?
Er det en anstændig ydelse, når man ikke er i stand til at betale sin husleje?
Er det en anstændig ydelse, når man ikke er i stand til at være med i det samfund, man lever i, fordi man simpelt hen ikke har råd, og når man ikke har de samme muligheder som alle andre?
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Jeg beklager, at jeg ikke havde tallet med herop.
Jeg har hæftet mig meget ved forespørgslens ordlyd, som handler om børn i udsatte familier, og derfor havde jeg helt styr på det der med børnefamilier på starthjælp og enlige med børn på starthjælp. Så må jeg sige, at jeg godt kan stå og sige, at jeg synes, det er anstændige ydelser, for når jeg går ind og kigger på det, viser det sig, at langt, langt de fleste, op til 80-90 pct., er ude af det her system inden for 1 år, og så er det en ydelse, jeg finder anstændig.
Det er jo lige nøjagtig derfor, jeg har peget på, at en af de fattigdomsindikatorer, vi skulle bruge, var de mennesker, der sidder fast i mere end 1 år.
De her ydelser er nemlig ikke tænkt som ydelser år ud og år ind, de er tænkt som en midlertidig ydelse til folk, der skal videre i deres liv.
Og når de sidder fast, skal vi målrette en indsats for at få dem ud af det her system.
Jeg ved ikke, om jeg helt forstod spørgsmålet, fru Anne Marie Geisler Andersen stillede mig.
Men jeg prøvede at sige, at før den her regering kom til, var de offentlige ydelser så høje, at det ikke kunne svare sig for en, der var på ydelser, at gå ind og tage et job som kassedame.
Og der sagde vi, at det skal vi gøre noget ved, og derfor har vi ændret ydelserne.
Vi er nogle, der er nødt til at gå ud og tjene pengene hjem, så vi har råd til at levere velfærd til de mennesker, som ikke kan selv.
Jeg beklager, men jeg kan næsten kun gentage det svar, jeg gav før.
Det skal kunne betale sig at gå på arbejde frem for at modtage offentlig forsørgelse.
Ellen Trane Nørby (V), 2010-04-20:
Det undrede mig meget, at fru Özlem Sara Cekic tidligere sagde, at hvis man var studerende, var det ikke i sig selv en fattigdomsydelse, man fik, selv om den lå på det niveau.
Det handlede om omstændighederne.
Derfor vil jeg stille den konservative ordfører et spørgsmål.
Når man nu i 2009 modtog 5.079 kr. i starthjælp, hvis man ikke havde nogen børn, og hvis man var under 25 år, er det så fattigdomsskabende i sig selv, eller er det det kun, hvis det bliver et langvarigt problem?
Nu bliver der jo lagt mange forsimplinger ned over de indikatorer, som Venstre og De Konservative i fællesskab og med god inspiration fra andre har udviklet, og det bliver ligesom gjort til et spørgsmål om, hvorvidt man er fattig, bare fordi man falder ind under de her indikatorer.
Vi har jo hørt fra oppositionen, at bare man har få penge, er man fattig.
Derfor vil jeg gerne spørge den konservative ordfører, om det ikke er korrekt, at noget af det, vi i V og K har lagt meget vægt på, jo netop er, at man skal passe på, at det her ikke bliver en stigmatisering, hvor man gør folk endnu svagere og endnu fattigere, end de er, i stedet for at man sikrer, at de får en plads indenfor i samfundet, og at vi sådan set inkluderer dem.
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Jeg kan kun gentage, hvad jeg sagde før.
Jeg synes ikke, at det er et fattigdomsskabende problem, medmindre man sidder fast, og derfor har jeg og fru Ellen Trane Nørby jo også peget på, at det her var en af de indikatorer, vi kunne gå ind og måle på.
Men jeg er fuldstændig enig, og jeg har også tidligere hørt fru Özlem Sara Cekic sige, at det ikke var noget problem, og at man ikke var fattig, fordi man var under uddannelse og på SU.
Igen må jeg sige, at jeg ikke synes, jeg skal stå heroppe og sagsbehandle, men jeg vil da gerne kommentere på størrelsen af ydelsen, for jeg kan godt høre, at det er den, der er fru Line Barfods sigte, og det kommer jo ikke bag på mig.
Rigtig, rigtig mange gange har vi stået i den her sal og har behandlet forslag om at forhøje de her ydelser.
Jeg vil igen sige, at da den her regering kom til i 2001, kunne det ikke svare sig for kassedamen at gå på arbejde, for man fik altså mere på offentlig forsørgelse.
Og det sagde vi ikke duede.
Mit ønske og De Konservatives ønske er, at så mange som muligt bidrager ude på arbejdsmarkedet, således at vi får råd til at give velfærdsydelser til dem, som virkelig har behov.
Jeg mener, at det er en anstændig ydelse.
Vi har her flere gange hørt nævnt, at er man enlig forsørger med to børn, får man efter skat omkring 17-18.000 kr. udbetalt.
Og jeg medgiver, at det er en lav ydelse, hvis man førhen har været vant til en høj indtægt på arbejdsmarkedet.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-20:
Jeg vil opfordre til, at man ikke direkte her fra Folketingets talerstol siger noget, der er lodret forkert, og det ved hr. Martin Henriksen udmærket at det er.
Vi har en mail-korrespondance om det her om satspuljemidlerne.
Endnu en gang til hr. Martin Henriksen: Vær venlig at fortælle sandheden!
Nu siger hr. Martin Henriksen, at det jo er plat.
Er det plat, at 59.000 børn lever i fattigdom?
Er det plat, at folk, der er blevet syge, og hvis sygedagpenge ophører, ender i kontanthjælpssystemet?
Det er meget interessant, at Dansk Folkeparti synes, at diskussionen om fattigdom er en plat diskussion.
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Det er venligt at give en fattig mand en fisk, men det er venligere at vise ham, hvordan man selv fanger fisk.
Pointen i det her ordsprog er særdeles aktuelt i debatten om fattigdom.
Der er fattige mennesker i Danmark, det skal der ikke herske nogen tvivl om.
Der er mennesker, der har svært ved at få tingene til at hænge sammen.
Mennesker, der slås med dårlig økonomi, slås desværre også ofte med en masse sociale problemer, som de ikke selv har personlige ressourcer til at kunne løse.
Det er dog vigtigt at fremhæve, at lav indkomst ikke er lig med få personlige ressourcer.
Der skal heller ikke herske tvivl om, at jeg ønsker at bekæmpe fattigdom, ikke rigdom.
Vi er nemlig nødt til at skabe vækst og velstand for at have penge til at hjælpe dem, der virkelig har behov.
At bekæmpe fattigdom, er en udfordring, jeg gerne tager på mig.
Jeg ønsker et samfund, hvor alle har lige muligheder for at få et værdigt liv, men jeg ønsker ikke kun at snakke mål og tal.
Jeg vil gerne tage konkret fat.
Jeg glæder mig over, at regeringen i det nye arbejdsgrundlag har lagt vægt på at udforme en række indikatorer på fattigdom.
Det er et arbejde, som ministeren nu har sat i gang.
Men Venstres ordfører, fru Ellen Trane Nørby, og jeg er kommet med vores bud på disse indikatorer – konkrete redskaber og indikatorer, der præcis kan identificere dem, der har behov for hjælp, så vi kan sætte målrettet ind.
For vi skal ind og se på årsagen til, at nogle mennesker ender i fattigdom, og så skal vi have sat handling bag.
Jeg ser også gerne, at vi inddrager civilsamfundet i at løse de opgaver.
De frivillige organisationer er gode til at møde mennesker i øjenhøjde.
Derfor ser jeg gerne et udbygget samarbejde med disse organisationer.
Kommunen er måske ikke altid den bedste til at løse alle opgaver.
I en fattigdomsundersøgelse fra Odense fra for et par år siden tilkendegav et flertal, at ydelserne var o.k., men at de havde brug for hjælp til at komme videre.
Især ønskede man meningsfulde og kvalificerende aktiviteter, der kunne give selvtillid og noget til cv’et.
Det er jo lige nøjagtig her, jeg ønsker at sætte ind med konkret handling.
Jeg føler, som debatten er skredet frem i dag, at oppositionen kun går op i tal og penge og ydelsernes størrelse.
Men hvornår har flere penge hjulpet den familie, der har et misbrug?
Er børnene blevet mindre fattige af det?
Men jeg forstår alligevel, at det handler mest om ydelsernes størrelse, og hvilke ydelser der skal afskaffes.
Så vil jeg egentlig gerne sige tak for debatten i dag, for den er jo også med til at sætte fokus på år 2010, som er udnævnt til EU's fattigdomsår, et fattigdomsår, hvor vi netop skal diskutere og forholde os til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse.
Som socialordfører vil jeg til enhver tid arbejde for et så stærkt socialt sikkerhedsnet som muligt kombineret med en målrettet individuel hjælp.
Vi skal løse de grundlæggende problemer, som familien slås med.
Dermed sikrer vi også børnene lige muligheder.
En fisk alene gør ikke en mand til en fisker.
Det bliver han først, når han med de rette fiskeredskaber selv kan fange den.
Maja Panduro (S), 2010-04-20:
Jeg vil i virkeligheden også godt starte med at sige tak, for efterhånden drager jeg næsten et lettelsens suk, når jeg hører en repræsentant fra et af regeringspartierne erkende, at der findes fattige i Danmark.
Det har jo været en lang proces at nå til det, og jeg synes, det er glædeligt, at vi er nået hertil.
Så tak til ordføreren, fordi hun også fik det med i sin tale.
Når nu ordføreren selv nævner, at det i år er EU's fattigdomsår, er det bare, jeg ikke forstår, hvorfor vores forslag er så farligt?
For vi foreslår faktisk ikke med det her, at man nu skal have en meget bastant fattigdomsgrænse på det og det på kroner og øre.
Vi foreslår, at man kunne nedsætte et ekspertudvalg, som kunne hjælpe os med at finde frem til den rigtige fattigdomsgrænse, så vi netop kunne have et fælles udgangspunkt og komme i gang med at handle langt mere på det her område, end tilfældet er i dag.
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Allerførst vil jeg gerne kvittere den modsatte vej og sige tak, fordi spørgeren har lyttet efter og hørt, at jeg som konservativ har erkendt fattigdom.
Det har jeg nu ikke bare erkendt i dag, det har jeg gjort hele tiden.
Jeg har igennem mange år deltaget i den her debat og vil meget gerne være med til at sætte fokus på det.
Men hvis det først er blevet hørt i dag, er det jo rigtig godt, at jeg fik det nævnt en gang til.
Det andet spørgsmål handler om, hvorfor jeg synes, det her forslag er så farligt, og jeg må så sige, at vi jo egentlig ikke er nået til det forslag.
Det kommer først om lidt, for det er et beslutningsforslag.
Lige nu har vi en forespørgselsdebat om, hvordan vi sikrer familierne og undgår, at børn bliver fattige.
Maja Panduro (S), 2010-04-20:
Jeg beklager, at jeg fik blandet vores forslag ind i det, men nu er det jo i virkeligheden også det, som responsen ovre fra den side af salen, som ordføreren tilhører, mest har gået på i dag, og derfor synes jeg egentlig, det var rimeligt at spørge, hvorfor det her åbenbart virker så oprørende på bl.a. Det Konservative Folkeparti.
Jeg vil gerne bruge det sidste af min taletid på lige at vende tilbage til de her parametre, som ordføreren har været ude at foreslå nu her for nylig, for det synes jeg er relevant at komme ind på.
Jeg vil gerne spørge, om ikke det gør indtryk på ordføreren, når en række af dem, som forsker i det her, og når Jann Sjursen fra Rådet for Socialt Udsatte er ude at sige, at de her parametre, som man foreslår her, vil afspore debatten, vil forplumre billedet af, hvad fattigdom er, og at det faktisk også vil gøre vilkårene værre for nogle af de mennesker, som netop ikke har råd til at få mad på bordet hver dag.
Jeg kan se, at formanden er på vej op, så jeg skynder mig at sætte mig ned.
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Altså, der bliver brugt ordet oprørende, men jeg mener ikke, at jeg har reageret oprørende på en fattigdomsgrænse.
Jeg har faktisk prøvet at forholde mig til det, vi debatterer lige nu, og som ikke er en fattigdomsgrænse.
Jeg har prøvet at forholde mig til det, man har sagt om, hvordan vi får snakket fattigdom generelt og i børnefamilier, og børnefamilierne er det, der er vægtet her.
Og jeg har kun hørt, at man har snakket ydelser.
Fattigdomsgrænse diskuterer jeg gerne næste gang.
Så vil jeg sige, at når det gælder fattigdom, ligesom når det gælder alle andre af de temaer, som berører mine ordførerskaber, gør alt altid indtryk.
Alt, hvad der bliver sagt og skrevet, og som jeg kan nå at læse og lytte til, gør selvfølgelig indtryk på mig.
Så sådan er der så meget.
Line Barfod (EL), 2010-04-20:
Jeg synes jo, at det er besynderligt, at regeringen kommer med nogle parametre for fattigdom, som intet har med om, hvad man har af indkomst, altså hvor lidt penge man har, men som har med, om man er psykisk syg.
Jeg kender temmelig mange psykisk syge, som absolut ikke er fattige eller er i risiko for at blive det.
Men jeg kan forstå, at ordføreren mener, at det i høj grad handler om, at man f.eks. skal undgå et misbrug.
En far, hvis kone dør af sygdom, som selv bliver alvorligt syg af kræft, som har to børn, der er henholdsvis 3 uger og 1 år gammelt, da moderen dør, og som mister sit arbejde, fordi han selv er syg, ryger på et tidspunkt også ud af dagpengesystemet, ender på kontanthjælp og lever derfor nu i dyb fattigdom med sine børn.
Hvad er det, han skulle have gjort anderledes?
Skulle han have undgået at få kræft, eller hvad er De Konservatives svar til ham?
Det er en mærkelig argumentation i den her debat, for hvis vi taler generelt, får vi at vide, at folk skal ud af deres alkoholmisbrug, eller at de bare skal i arbejde eller andre generelle ting.
Når vi så tager alle de konkrete eksempler og viser, at her er det rent faktisk størrelsen på det beløb, de får, der er problemet, at den ydelse, de får, simpelt hen er for lav til, at de har penge nok til mad og tøj og fornødenheder til deres børn, så får vi at vide, at man ikke kan sagsbehandle i de konkrete tilfælde.
Indtil han bliver så rask, at han kan komme i arbejde, hvordan skal han og hans to børn så få penge nok, så de f.eks. kan deltage i børnefødselsdage, kan holde jul og kan købe medicin, hvis et af børnene bliver sygt osv.?
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Jeg mener ikke, at vi skal sidde og sagsbehandle.
Igen kan jeg kun forholde mig til, at er man endt på en overførselsindkomst og har to børn, som man skal forsørge, er der faktisk meget at gøre, det har vi jo hørt.
Selvfølgelig er det en nedgang.
Hvis man har været aktiv ude på arbejdsmarkedet og har tjent en god løn, er det en nedgang, man oplever.
Jeg vil gerne forholde mig til, hvad det så er, vi kan gøre.
Og den her far skal jo i hvert fald ind og have en særskilt, håndholdt hjælp til at komme videre.
Hvad er det, vi kan gøre for at få ham tilbage på arbejdsmarkedet igen?
Jeppe Kofod (S), 2010-04-21:
Mener ministeren, at det set i lyset af sidste års COP15-fiasko og Danmarks del af ansvaret for dette er ansvarligt at støtte energiprojekter, som vil have en massiv, negativ indvirkning på klimaforandringerne i Afrika?