Morten Bødskov (S), 2008-02-21:
Venstre, så bliver det til noget - stod der på tusindvis af plakater landet over i valgkampen.
Da var der råd til det hele og ingen grund til bekymringer.
Efter valget var løfterne glemt.
Den smilende statsminister var pillet ned af lygtepælene.
Der var alligevel ikke råd til det hele.
Statsministerens nytårstale ændrede alt: Nu skulle de offentligt ansatte udvise mådehold, og kort tid efter fik landets kommuner besked om at spare 1 mia. kr. på den grundlæggende velfærd i 2009, og med genfremsættelsen af finansloven står det klart, at bl.a. ungdomsuddannelser, videregående uddannelser, kultur, politi og forsvar skal spare 1 mia. kr.
Det gode spørgsmål er, hvorfor der alligevel ikke var råd til det hele, og et endnu bedre spørgsmål er, hvorfor regeringen ikke fortalte dette til vælgerne under valgkampen.
Svaret er enkelt: Havde regeringen fortalt vælgerne sandheden under valgkampen, var den ikke blevet genvalgt.
Så enkelt er det.
Årsagen til, at der alligevel ikke er råd til det hele, er lige så enkel.
Regeringen har brugt de penge, som skulle løfte vores fælles velfærd, til skattelettelser.
Prisen betales nu af vores børn, pensionisterne, politibetjentene og de studerende.
Det er dem, der kommer til at mærke milliardbesparelserne i vuggestuen, på plejehjemmet, på erhvervsskolen og på politistationen.
Det er ikke holdbart, og en uansvarlig økonomisk politik har sat grundlaget for den stabile fremgang for vores velfærdssamfund over styr.
Velstand, velfærd og samhørighed kommer ikke af ingenting, men af klare politiske valg.
Derfor har vi i Socialdemokratiet fire klare prioriteter til forhandlingerne om dette års finanslov:
Der skal investeres mere i vores velfærd.
Vi skal have klare velfærdsrettigheder og ikke uforpligtende kvalitetsstandarder, som ingen vil tage ansvaret for bliver til noget.
Fattigdommen skal bekæmpes.
Vi har behov for mere samling, mere sammenhængskraft og ikke større splittelse i vores samfund.
Vi skal investere i Danmarks fremtid.
Vi skal med andre ord investere i det, vi lever af: uddannelse, forskning og bedre vilkår for nye virksomheder - og så skal vi investere i det, vi lever for: kulturen, naturen og vores ansvar uden for det her lands grænser.
Miljøet skal beskyttes.
Alle taler om miljø og klima, men regeringen gør intet, og alt imens går det den gale vej med vores indsats for et bedre miljø.
Vores velfærdssamfund står med andre ord ved en korsvej, og uden et sporskifte fastlåser vi en udvikling, som er i direkte modstrid med de grundlæggende værdier bag velfærdssamfundet.
Der var engang, hvor Danmark var kendt som et samfund, der aktivt bekæmpede fattigdom, men på trods af høj beskæftigelse er fattigdommen steget siden 2001.
Det er intet mindre end en skandale.
Kontanthjælpsloft og den såkaldte starthjælp fastholder tusindvis af danskere i fattigdom.
Siden 2001 er antallet af børn, der lever i fattigdom, steget, og flere familier bliver sat på gaden, fordi de ikke længere kan betale deres husleje.
Socialdemokraterne vil afskaffe kontanthjælpsloftet og starthjælpen.
Det øger fattigdommen, og Danmark splittes i en tid, hvor der er behov for det modsatte.
De sidste uger har vi været vidner til omfattende brande og hærværk i mange danske byer.
Det er helt uacceptabelt, intet kan begrunde det, og Socialdemokraterne har stor ros til politi og brandvæsen for en meget, meget stor indsats.
Men op mod 1.000 brande kommer jo ikke af ingenting, og det er meget tydeligt, at store problemer koncentrerer sig om vores mest nedslidte almene boligområder.
Hvis ikke før så bør alle nu jo forstå vigtigheden af, at der sættes massivt ind over for den nedslidning, der sker i vore almene boligområder.
Konsekvensen af regeringens massive besparelser på det frivillige arbejde i boligområderne, byfornyelsen og manglende aktiviteter i boligområderne er utryghed og boligområder uden det nødvendige fællesskab som bærende element.
Regeringen har simpelt hen ikke taget det her alvorligt nok.
Udviklingen i vores nedslidte boligområder skal vendes.
Vi skal have almene boligområder, der sprudler af liv, aktivitet og tryghed - og ikke af utryghed, kriminalitet og nedslidning.
Vi opfordrer derfor regeringen til, at man nu tager fat på det her område, ser på det med stor alvor og starter med at lave en langsigtet plan for genopretning af de nedslidte almene boligområder, styrker fokus på integrationen, sikrer en langt mere effektiv kriminalitetsforebyggelse mellem kommuner, politi og sociale myndigheder, sikrer, at politireformen virker, at politiet er til stede i de lokalområder, hvor der er problemer, og ikke mindst dropper de besparelser, politiet er pålagt i 2008.
Udviklingen skal vendes, og det her skal tages meget alvorligt.
Vi opfordrer som sagt regeringen til, at man nu samler Folketingets partier og iværksætter en langsigtet plan for genopretning af vores nedslidte almene boligområder.
Grundlaget for en holdbar fremgang for alle skal sikres i de her år.
Fundamentet er - set med socialdemokratiske briller - en ansvarlig økonomisk politik og klare prioriteringer, så vi kan sikre, at der fortsat er råd til investeringer i vores fælles velfærd.
Derfor er Socialdemokraternes overordnede økonomiske prioriteringer for forhandlingerne om næste års finanslov, at der sikres en så stram finanspolitik, at en vedvarende stigning i vores velstand og beskæftigelse kan fastholdes, at der skabes en langt, langt mere ambitiøs beskæftigelsespolitik, hvor de, der alt for længe har hængt fast i passivitet og nedslidning nu skal med, og endelig at der i år på finansloven skal foretages de nødvendige prioriteringer i forhold til de største urimeligheder og påtrængende udfordringer, som den her regering har efterladt.
Helt konkret betyder det fra Socialdemokraternes side prioriteringer til fordel for investeringer i bl.a. uddannelse og miljø, et nej til regeringens forslag om tvungne opsparinger, som reelt er besparelser på bl.a. uddannelse, forsvar og politi, samt en genindførelse af Den Særlige Pensionsopsparing på 1 pct.
Socialdemokraternes finanslovudspil er derfor både ansvarligt, stort set finanspolitisk neutralt og har rum til investeringer i velfærd.
Skal vi sikre en holdbar fremgang, skal beskæftigelsen i det her land øges.
Vi mener, at regeringens jobplan er uambitiøs og på visse strækninger også usympatisk.
Vi vil simpelt hen ikke være med til at lægge stemmer til, at folk med behov for supplerende dagpenge skal betale for endnu en stor skattelettelse til veluddannede og velfungerende ældre.
Vi vil en anden vej og er langt mere ambitiøse end regeringen.
Vi mener faktisk, at det er nu eller aldrig, hvis vi skal have de sidste med.
Alt for længe har alt for mange hængt fast i passivitet eller været tvunget ud i ledighed på grund af nedslidning på arbejdsmarkedet.
Det skal ændres nu, og derfor har vi fra Socialdemokraternes side fremlagt en meget ambitiøs jobplan, som over en årrække kan få ca. 100.000 flere i arbejde.
Vi er ambitiøse, men det er også nu eller aldrig, og ved hjælp af en styrket indsats mod sygefravær, reduktion af kontrol og bureaukrati i den offentlige sektor, øget rekruttering af udenlandsk arbejdskraft og en ekstra indsats over for de ledige har vi nu chancen for at løfte beskæftigelsen til nye højder.
Hvis det skal lykkes, kræver det vilje til reformer.
Den vilje har Socialdemokraterne, og spørgsmålet er, om regeringen også har det.
For Socialdemokratiet er det en vigtig prioritet i år at få styrket velfærden på vores skoler, i vores daginstitutioner, i vores ældreomsorg og på vores sygehuse.
De her fire grundelementer er kittet i vores velfærdssamfund.
Historisk lav vækst i velfærden og i den offentlige sektor krydret med endnu flere og endnu større skattelettelser
er en trussel mod det velfærdssamfund, vi holder så meget af.
Socialdemokraterne vil derfor indføre velfærdsrettigheder, som skal løfte kvaliteten af vores velfærd.
Vi vil bl.a. sikre gratis sund mad til børnene i daginstitutioner, lektiehjælp i fritidshjem og skolefritidsordninger, behandlingsgaranti for livstruende sygdomme og ret til genoptræning inden for 1 uge efter udskrivning fra sygehuset.
Samtidig vil vi sikre vore pensionister et løft.
De dårligt stillede pensionister betaler prisen for den skattelettelse, som regeringen og Dansk Folkeparti vedtog inden jul.
Det er uretfærdigt; når de nu igennem et helt liv har passet godt på os, så skal vi også passe godt på dem og sikre, at de får en tryg alderdom, der stadig er fuld af muligheder.
Vi skal heller ikke glemme vores handicappede, vores psykisk syge og vores førtidspensionister.
Vores velfærdssamfund skal kendes på den måde, hvorpå vi behandler dem, som har det allersværest, og buldrende fremgang i vores samfund skal også sikre, at livskvaliteten for vores handicappede, psykisk syge og førtidspensionister bliver bedre.
Før folketingsvalget blev regeringens kvalitetsreform slået meget stort op, kan man rolig sige.
Der var fine plancher og mange løfter, men efter valget må man nok indrømme, at der er langt fra de meget fine plancher og de store løfter om århundredets reform af den offentlige sektor til denne finanslovs meget, meget spinkle reform.
Det er o.k. - der har været et folketingsvalg.
Socialdemokraterne har selvfølgelig et ønske om, at vi forbedrer vores offentlige sektor - intet ligger os nærmere.
Vi vil gerne styrke velfærden og sikre, at vores dygtige medarbejdere i den offentlige sektor ikke længere skal tynges af unødigt bureaukrati.
Igennem generationer har vi her i Danmark levet af tre ting: uddannelse, uddannelse og atter uddannelse.
Der er behov for flere investeringer i vores uddannelser, men også her er der store problemer.
For første gang i historien risikerer den nuværende ungdomsgeneration at få en uddannelse på et lavere niveau end vores forældres generation.
Alt for mange unge kommer ikke ud af folkeskolen med de rette kundskaber, og alt for mange unge falder fra på vores ungdomsuddannelser og får ikke en kompetencegivende ungdomsuddannelse.
Det er simpelt hen ikke holdbart.
Vi lever af uddannelse i det her land.
Derfor skal der nu investeres mere i uddannelse, ikke mindre.
Derfor er - hvilket vi også allerede har debatteret i dag - de besparelser, som regeringen har tænkt sig at pålægge uddannelsesområdet, også her en katastrofal fejltagelse.
For uanset hvordan det bliver pakket ind - udskydelser, opsparinger, og jeg ved snart ikke, hvor mange af disse ord der allerede er blevet brugt her i dag – vil det være en kæp i hjulet for målet om at sikre, at flere unge får en kompetencegivende ungdomsuddannelse. Set med socialdemokratiske øjne - og vi forstår simpelt hen ikke, at regeringen laver det her - er det jo nu, vi skal investere i uddannelse.
Det er nu, vi skal sikre, at vi ikke taber en ungdomsårgang på gulvet.
Vi skal have alle med på den fremgang, der skal fastholdes.
Derfor er initiativer til at mindske frafaldet i ungdomsuddannelserne meget, meget vigtige for Socialdemokraternes deltagelse i forhandlingerne om finansloven for 2008.
Også på klimaområdet er der problemer.
Danmark skal igen vinde førertrøjen i kampen for et bedre klima.
Dansk klima- og energipolitik har siden regeringsskiftet været en katastrofe.
Ind kom Bjørn Lomborg med fantasifulde forslag om at nedprioritere kampen mod klimaforbedringer.
I dag får Bjørn Lomborg stadig millioner af kroner af regeringen.
Og på trods af at statsministeren nu, modsat tidligere, er begyndt at mene, at den smeltende indlandsis rent faktisk er et problem, og at Danmark skal have værtskabet for FN's klimatopmøde i 2009, så sker der stadig intet.
Der opstilles stort set ikke vindmøller, vindmølleparker er aflyst, og støtten til vedvarende energi er forringet.
I 2006 gik det som bekendt helt galt.
Udledningen af CO2 steg, det samme gjorde vores energiforbrug, mens andelen af vedvarende energi faldt.
Der er behov for en ny klimapolitik, som fremmer vedvarende energi, effektiviserer energiforbruget og satser på kollektiv trafik, så vi kan tage vores del af ansvaret for, at vi får forbedret det globale klima og retter op på den skæve globale udvikling.
I den sammenhæng er det beskæmmende at se, at udviklingsbistanden fortsætter på et historisk lavt niveau.
Væk synes de at være, avisoverskrifterne og regeringsgrundlagets antydninger af, at regeringen ville øge udviklingsbistanden.
Udviklingsbistanden falder til næste år.
Selv om Danmark er et lille land, så har vi store muligheder i fremtiden.
Igennem generationer har vi danskere arbejdet hårdt for at nå målet om et velfærdssamfund med frihed til den enkelte, lige muligheder for alle til grundlæggende velfærd og et fælles ansvar over for det samfund, vi holder så meget af.
Men på afgørende områder går det den gale vej.
Selv om regeringen har udnævnt en velfærdsminister, så stiger fattigdommen i Danmark, og selv om regeringen har udnævnt en klimaminister, så forringes Danmarks indsats for et bedre klima år efter år.
Og selv om regeringen har fastholdt et udviklingsministerium, så er sandheden desværre den, at det endnu ikke er lykkedes at få gjort ministeren til et synonym for kampen mod global uretfærdighed, for der er faldende udviklingsbistand. Velstand, velfærd og samhørighed kommer ikke af ingenting, men er klare politiske valg, og Socialdemokraterne er i de forhandlinger, der pågår nu og vil foregå i de kommende uger, klar til at træffe disse valg, således at vi kan styrke vores velfærdssamfund.
Spørgsmålet er, om regeringen har den samme vilje til brede flertal og fremtidssikrede aftaler, eller om statsministerens løfte om, at det hele nok skal blive til noget, hvis man stemte på Venstre, blot ligger og samler støv på valgplakaterne i mugne kælderrum landet over.