Pernille Frahm (SF), 2011-05-17:
Først vil jeg også sige tak for redegørelsen fra udenrigsministeren.
Jeg synes først og fremmest, at den her redegørelse er en god gennemgang, hvis man har brug for at fortælle folk, hvad det egentlig er, Europarådet går og laver, hvilke institutioner der er, og hvordan de fungerer i forhold til hinanden.
Det er en god pædagogisk fremstilling, der giver et godt overblik.
Det, jeg måske kunne savne i den, er lidt mere stillingtagen til, hvad det egentlig er, den danske regering og Danmark særligt prioriterer, og hvor vi har sat vores aftryk i det forgangne år.
For det er jo lidt, som om Europarådet er en glemt og gemt institution, på trods af at det er den eneste institution, der favner stort set hele Europa – der er to stater, der ikke er med, nemlig Hviderusland og Vatikanstaten.
Netop det gør, at det faktisk er et meget vigtigt forum, vi har fat i her, idet det dækker så bredt og giver os en mulighed for at møde mange forskellige europæiske synspunkter og problemstillinger.
På den måde kan vi få en fornemmelse af, at selv om det godt kan være, at vi tror, at ting er, som de er hos os, i hele verden, så er der faktisk store forskelle, også inden for Europa.
Det giver os også en mulighed for at påvirke hinanden og for at lære af hinanden.
Det, som Europarådet er startet med at se på, er erkendelsen af, at demokrati ikke er nok, hvis demokrati alene er flertalsafgørelser, hemmelige frie valg og flere partier.
Det er den arv, som vi bygger vores demokrati op på, det er den arv, vi skal bygge videre på, det er den arv, vi skal forsøge at give videre til hele Europa – også til Hviderusland – og det er også den arv, der langt hen ad vejen har været succesfuld på det europæiske kontinent og faktisk også globalt.
For kampen for afskaffelse af dødsstraf kæmpes jo med udgangspunkt i den europæiske menneskerettighedskonvention, og det er en stadig mere succesfuld historie, for vi er jo ved at komme rigtig langt i målsætningen om at få afskaffet dødsstraffen alle steder.
Derfor synes jeg også, det er så vigtigt, at lande som Danmark, der har været med så længe og har så lang en tradition på det her område, bør være blandt foregangslandene.
Det er noget, der engang imellem kan misforstås af nogle, idet man kan få den opfattelse, at vi, der vil det her med menneskerettigheder, har så travlt med at kritisere Danmark.
Det er jo, fordi vi mener, at hvis man vil det her for alvor, bør lande som vores, der har ressourcer og stærke institutioner, som får gode karakterer, når det f.eks. handler om korruption, og som har erfaringer, netop vise, at det kan lade sig gøre at gå i front.
Det er jo hele tiden et spørgsmål om at gå i front i forbindelse med ting, vi selv frivilligt er gået ind på.
Der er jo ingen, der nogen sinde har tvunget Danmark med i en eneste konvention.
Det er alt sammen noget, den danske stat frivilligt har skrevet under på og gået ind på.
Den anden del af Europarådets virksomhed, som jeg synes er vigtig lige at bruge lidt tid på, er monitoreringen, ikke bare af de nye medlemslande og af lande, hvor der virkelig er problemer, men den faste monitorering, hvor man tager temperaturen på menneskerettighederne, retsstaten og demokratiet i medlemsstaterne, ikke bare hvor det går godt, men også hvor det går skidt.
Det er jo ikke kun Europarådets Parlamentariske Forsamling gennem det udvalg, som Venstres ordfører og jeg sidder i, men også andre instanser, der har den opgave.
Det har f.eks. menneskerettighedskommissæren, som har været oppe at vende her, det har CPT, som arbejder med bekæmpelse af tortur, og det har andre institutioner.
Man modtager jo løbende rapporter fra de forskellige instanser.
Hvad sker der egentlig videre med dem?
Kunne man f.eks. tænke sig, at vi havde et bedre samarbejde mellem regeringen og Folketinget om det, sådan at vi fik lidt at vide om, hvad der foregår, og at vi måske kunne bidrage?
For et eller andet sted er det her jo et fælles projekt.
Det er ikke sådan, at jeg mener, at ethvert skel mellem lovgivende og udøvende magt skal ophæves, bestemt ikke, men det er jo et område, hvor vi i virkeligheden har glæde af at foretage den gensidige kontrol.
Nu kan det være, at det er ministeren, der om kort tid kommer ned i den kontrollerende ende af spektret, og at det er en anden regering, der skal kontrolleres, og så er jeg sikker på, at ministeren vil give mig ret i, at det er sundt og fornuftigt, at parlamentarikerne også deltager i at holde øje med, hvordan Danmark f.eks. lever op til sine forpligtelser.
Det tredje punkt, jeg godt lige ville sige noget om, var reformen.
Det er jo sådan, at Europarådet oplever en stigende konkurrence fra EU, og det er sådan set forståeligt nok.
Efterhånden som EU vokser, og efterhånden som EU får stadig større indflydelse, er der også stadig flere områder, der ligger tæt på det, som Europarådet traditionelt har arbejdet med, og som måske også er inde over det, som Europarådet traditionelt har arbejdet med, som nu får EU's interesse.
Også for at sikre, at EU lever op til sine forpligtelser på nogle af de her områder, kan man komme til at opleve nogle overlapninger.
Der vil jeg gerne høre, når ministeren kommer op, om ministeren kunne sige noget om, hvordan man forestiller sig at sikre, at vi ikke laver alt for meget duplikering af arbejdet, så Danmark i stedet for f.eks. at opbygge sine egne institutioner i EU er med til at sikre, at EU også står bag nogle af de fælles europæiske institutioner.
Jeg kan nævne GRETA som eksempel, som arbejder med bekæmpelse af menneskehandel, trafficking, og som oplever, at EU opbygger sine egne institutioner og på den måde tager luften ud af det arbejde, som GRETA står for.
Da GRETA jo ikke bare favner inden for EU, men også har kontakter til lande, som virkelig har problemer med trafficking – virkelig, virkelig har problemer med trafficking – så oplever man, at man ikke får de ressourcer og den opbakning fra bl.a. lande i EU, fordi de ligesom synes, de har deres egne institutioner, de hellere vil anvende.
Der kunne jeg godt tænke mig at ministeren og den danske regering i det hele taget trådte lidt i karakter og gjorde det lidt tydeligt, at der må være en fornuftig arbejdsdeling.
Det er jeg sådan set enig i.
Jeg mener f.eks., at nogle af de opgaver, Europarådet nu beskæftiger sig med, kunne man med stor gavn flytte og bede EU om at tage vare på eller få løst der, og så kunne man måske gennem EU presse andre lande i Europa til at tage de typer af opgaver alvorligt.
Derimod ligger andre opgaver godt her, for som jeg nævnte før, er domstolen og hele det institutionssystem, der er bygget op omkring menneskerettigheder, retsstaten, demokrati osv. osv., så solidt og så godt tænkt igennem i Europarådet.
Så den arbejdsdeling vil jeg godt have at ministeren siger lidt om.
Et andet punkt, hvor Europarådet er lidt presset, er netop det, at et bureaukrati tit får en trang til at vokse helt pr. automatik.
Det er sjældent, at jeg føler trang til at sige det, men jeg er en lille smule enig med Dansk Folkepartis ordfører i, at man skal holde øje med, hvordan bureaukratiet udvikler sig, og ikke mindst hvordan det bruges.
Hvad er det, vi bruger vores kræfter på i Europarådet?
Hvis man skal gå ind på Jaglands reformforslag, kan man sige, at det jo handler om at vende tilbage til kerneområderne.
Men der kunne jeg godt tænke mig at høre lidt fra ministeren om, hvad det er, man fra dansk side forestiller sig kerneområderne er.
For i modsætning til Dansk Folkepartis ordfører mener jeg, at menneskerettighederne er et begreb, som har fået en vækst, fordi vi er blevet opmærksomme på, at der er ganske mange ting, der spiller ind, når man vil sikre borgernes rettigheder imod statsmagtens evne til at øve overgreb imod dem.