Thomas Jensen (S), 2010-12-02:
Når man ser tilbage på de sidste 9 års boligpolitik, er der en ting, der står lysende klart, nemlig at viljen til at løfte udfordringerne har været fraværende.
Regeringen har kogt ghettosuppe på den samme pølsepind om, at regeringen skam har en strategi, men strategien har desværre kun været flotte ord og små spredte tiltag, som der ikke er blevet samlet op på.
Resultatet er, at Danmark er gået i retning af mere polarisering, mindre sammenhold og mindre sammenhængskraft.
Det handler om at ændre beboersammensætningen i de udsatte boligområder, at iværksætte en sammenhængende og koordineret indsats, at se i øjnene, at en af de helt grundlæggende udfordringer i de udsatte boligområder er koncentrationen af fattigdom, og at Folketinget skal vise, at staten påtager sig et medansvar for at løfte udfordringerne.
Programbestyrelsen har et socialt sigte, som Socialdemokraterne finder meget sympatisk og anser for en realistisk ledetråd, hvis man vil gøre udsatte boligområder til velfungerende områder.
Desværre har regeringen ikke lyttet godt nok til Programbestyrelsens anbefalinger.
Det sociale er næsten pist forsvundet.
Det statslige medansvar er fraværende, og snakken om at ændre beboersammensætningen er desværre ikke realistisk.
For at ændre beboersammensætningen, som S og SF gerne vil, er det ganske banalt, at der er nogle, der skal flytte ud, og nogle, som skal flytte ind i de udsatte boligområder.
Og i nærværende lovforslag er der tiltag til begge dele, men desværre ikke tiltag, som giver en realistisk forhåbning om, at det vil lykkes.
Regeringen har desværre ikke haft evnen og viljen til at formulere en politik, som viser, hvor folk fra de udsatte boligområder skal flytte hen.
Regeringen lurepasser og undlader at sende et klart signal til landets kommuner om, at de skal påtage sig et mere ligeligt boligpolitisk ansvar.
Nogle kommuner har meget få almene boliger og bygger næsten ingen, og samtidig er der kommuner, som har helt op til 60 pct. almene boliger i deres boligmasse.
Forskellene bør i højere grad udlignes, så alle kommuner i Danmark bidrager til at løfte udfordringerne.
Det er den sikre vej, når beboersammensætningen i de udsatte boligområder skal ændres.
Når man lytter til den senere tids debat om boligudfordringerne i Danmark, kan man godt få den indskydelse, at der er tale om et Danmark, som vi ikke kender.
Med regeringens skiftende definitioner nævnes almene boligafdelinger næsten i flæng som ghettoer.
Resultatet er, at beboerne i de nævnte områder føler sig stigmatiserede, dømt ude og føler sig mindre og mindre som en del af samfundsfællesskabet Danmark.
Det er en forkert udvikling, det er en usympatisk stigmatisering, og det er en farlig polarisering af vores samfund.
Når jeg hører den debat, tændes der for mig som socialdemokrat en iboende vilje, som siger, at vi kan, at vi skal, og at vi er forpligtet til at forstå problemerne, anerkende udfordringerne og i fællesskab løfte dem.
I dag, hvor problemerne får folk til at stemme med fødderne og flytte ud af områderne, skal vi huske på, at det er menneskeskabte problemer, som vi kan løse.
Problemet i de udsatte boligområder er først og fremmest en alt for ensartet beboersammensætning med en stor koncentration af fattigdom, arbejdsløshed, kriminalitet og nogle steder uheldige parallelkulturer.
Der er ikke nogen lette løsninger.
Det, der skal til, er en koordineret og sammenhængende indsats på mange fronter over en lang årrække for at sikre, at de udsatte boligområder igen bliver velfungerende, og her vil jeg gerne slå fast, at langt størstedelen af landets almene boligafdelinger er velfungerende boligafdelinger, hvor beboerne er glade for og trygge ved at bo.
Her blomstrer beboerdemokratiet side om side med beboernes glæde ved at være sammen med hinanden i hverdagen.
Og det er det overordnede mål i 2010 og årene fremover, at de udsatte boligområder igen skal være med i familien af velfungerende boligområder.
Vi vil simpelt hen ikke have udsatte boligområder i Danmark.
Og målet er, at de velfungerende boligområder løbende skal renoveres, så de ikke bliver nedslidte og udsatte boligområder.
Så skal vi også sende et klart signal til lejerne i de udsatte boligområder om, at vi ikke har opgivet at hjælpe deres boligområde på ret køl.
Vi vil bidrage fra statslig side til løsningen.
Og så er det også en målsætning, at de nye almene boligområder, som skal opføres i årene, der kommer, skal opføres som blandede boligområder med en blandet beboersammensætning.
Hvad går de tre lovforslag, der er til behandling her samlet i dag, så ud på?
Det første, L 60, handler om stop for anvisning til boligområder af folk fra bestemte lande.
Det er jo, som det allerede er nævnt herfra, instrumenter, som vi allerede kan se bliver brugt i nogle kommuner, men selv om de bruges, har vi i 2010 29 udsatte boligområder i Danmark.
Det vidner om, at de her tiltag måske ikke virker, og/eller at de måske ikke er tilstrækkelige.
Det skal vi have belyst.
Under udvalgsbehandlingen skal vi have stillet nogle spørgsmål og have svar på, hvad erfaringerne er i kommunerne.
Hvis der er en ledig bolig i et velfungerende boligområde i nabokommunen, bør ministeren da skabe løsninger, der kan sikre henvisning til en sådan bolig på tværs af kommunegrænsen. Lovforslaget rummer også en ny ghettodefinition.
Antallet af ministeriets ændringer i ghettodefinitionen er nærmest lig med antallet af ministerskift på posten med ansvar for boligpolitikken, og jeg skulle hilse og sige, at det er mange.
Den definition, som foreslås i lovforslaget, har her ved afslutningen af fattigdomsåret en meget kedelig mangel.
Selv om regeringens rådgivende ghettoudvalg lavede et grundigt forarbejde for regeringen op til de her tre lovforslag, mangler udvalgets medmenneskelige fokus på de udsatte boligområders store koncentration af fattigdom.
Den anbefaling er desværre blevet ignoreret og pillet ud af ghettodefinitionen.
Det er skuffende, og på politikersprog, for at ministeren kan forstå det, vil jeg godt sige, at det er mangel på samfundssind og mangel på politisk lederskab.
Afsluttende om L 60 vil jeg sige, at Socialdemokraterne ikke er helt afvisende over for forslaget, men vi vil i udvalgsarbejdet aktivt gå ind og få belyst, om det her er de rette instrumenter til at ændre beboersammensætningen i de udsatte boligområder.
Hvorvidt det er realistiske mål, må vi også prøve at få belyst i udvalgsarbejdet, nemlig ved at bruge definitionen bagudrettet og se på, hvordan udviklingen i de udsatte boligområder har været.
Der er et kæmpebehov for at få renoveret almene boliger i Danmark.
Det har regeringen været for langsom til at opdage.
Det er sådan i dag, at der er en kø for over 8 mia. kr.
Med det her lovforslag bidrager man med 5 milliarder ekstra kroner til at løfte den udfordring, og med simpel regning kan man jo se, at der stadig væk mangler penge.
Der er stadig væk masser af almene boliger, der skal renoveres, og med det ambitionsniveau må man sige at regeringen lægger op til en nærmest naiv forestilling om, at der ikke kommer nye renoveringsprojekter ind i de kommende år.
Jeg skulle hilse og sige, at det gør der.
Det ved vi allerede fra de analyser, der er lavet på området.
Så er det meget afgørende, som Programbestyrelsen også siger, at vi her fra Folketingets side sender et klart signal til de udsatte boligområder om, at staten og vi i Folketinget også tager et medansvar for at løse opgaven.
Men den chance, at bruge statslige midler, forspilder regeringen desværre.
Det er fortsat 20 pct. af den danske befolkning, nemlig dem, der bor i de almene boliger, som skal betale 100 pct. af renoveringsopgaverne.
Herudover rummer L 61 en lang række punkter, hvor regeringen har ladet sig inspirere af Socialdemokraterne og SF.
Det handler om nedrivning, infrastruktur, forbud mod anvisning af løsladte fra fængslerne til ghettoområder, fortrinsret til boligområderne for ressourcestærke personer og så også muligheden for, at de familier, der ikke kan finde ud af at opføre sig ordentligt og overtræder husordensreglerne, kan blive opsagt fra deres kontrakt.
Jeg vil godt sige om det sidste punkt her, at det er meget vigtigt for os, at vi sikrer os, at der også er retssikkerhed for de her folk, men intentionerne er vi enige i.
Så er der det med, at udlejningsreglerne skal ændres sådan, at lejligheder kan stå tomme i helt op til 12 måneder.
Det er også et skridt i den rigtige retning.
Vi skal bare sikre os, at der er økonomisk balance i det.
Det skal ikke være sådan, at de lejere, der stadig bor i boligafdelingen, hænger på regningen, og det skal vi have klarlagt i udvalgsbehandlingen.
Vi vil have belyst nogle ting under udvalgsarbejdet, og så må vi se, hvordan vi forholder os til det.
Det sidste forslag, L 62, er en del af satspuljeaftalen, hvor Socialdemokraterne jo er en af aftaleparterne.
Der er dog nogle enkelte elementer af det, der er aftalt, som jeg ikke rigtig kan genfinde i paragrafferne, så det skal vi også have belyst under udvalgsarbejdet, sådan at vi endeligt ved andenbehandlingen kan sige, om det flugter med det, vi har aftalt.