Søren Pind (V), 2016-04-29:
Med beslutningsforslaget skal der indføres en intern ordning i Folketinget, hvorefter borgerne har ret til at få fremsat, behandlet og stemt om borgerdrevne forslag i Folketinget.
Med borgerdrevne forslag forstås et konkret beslutningsforslag, hvor der er indsamlet underskrifter fra mindst 50.000 borgere, som støtter forslaget, og som har stemmeret til Folketinget.
Det borgerdrevne forslag skal fremsættes af et folketingsmedlem, som udgangspunkt Folketingets formand.
Det fremgår samtidig, at ordningen skal indrettes på en sådan måde, at grundlovens bestemmelser om adgang til at fremsætte forslag for Folketinget respekteres.
Beslutningsforslaget indeholder ikke yderligere oplysninger om, hvordan den foreslåede ordning tænkes indrettet.
Baggrunden for beslutningsforslaget er, at borgere ifølge forslagsstillerne i dag kun har begrænset mulighed for at ytre sig om lovforslag gennem høringsprocesser. Selv om beslutningsforslaget ikke pålægger regeringen noget, men vedrører en intern ordning i Folketinget, har jeg valgt at gå på talerstolen i dag. Når jeg gør det, er det for det første, fordi det ikke er hver dag, at vi her i salen får lejlighed til at tage en debat om nogle af de helt grundlæggende træk ved den måde, som vi har indrettet vores folkestyre på, nemlig at Danmark er et repræsentativt demokrati.
For det andet rejser beslutningsforslaget, afhængigt af hvordan det skal forstås, nogle væsentlige spørgsmål i forhold til grundlovens ordning om, at det er folketingsmedlemmer og ministre, der kan fremsætte beslutningsforslag – det fremgår af grundlovens §§ 21 og 41 – og at medlemmer af Folketinget alene er bundet af deres overbevisning og ikke ved nogen forskrift fra deres vælgere, jævnfør grundlovens § 56.
Regeringen lægger i lighed med forslagsstillerne stor vægt på demokrati og borgerinddragelse.
Det vil sige, at borgerne vælger nogle repræsentanter til at træffe de løbende politiske beslutninger.
Det gælder i Folketinget, i regionsråd og i kommunalbestyrelse.
Vi folkevalgte er på denne måde repræsentanter for den almindelige borgers synspunkter og holdninger.
Derfor sidder vi også i en tidsbegrænset periode, hvorefter vi igen skal prøves ved valg, så vælgerne får mulighed for at bedømme, om vi har gjort det godt nok.
Når vi som folkevalgte repræsentanter træffer løbende politiske beslutninger, er det udtryk for selve essensen af det repræsentative demokrati og for, at vi i valgperioden ikke er bundet af andet end vores egen overbevisning om, hvad der tjener Danmark bedst.
Det gør naturligvis ikke, at vi ikke kan inddrage borgerne i vores arbejde og f.eks. søge inspiration til, hvilke forslag vi ønsker at fremsætte i Folketinget.
For mit eget vedkommende lægger jeg stor vægt på dialogen med borgerne.
Det er både, når jeg møder dem ansigt til ansigt, når jeg skriver med dem på de sociale medier, og når de retter henvendelse til mit ministerium.
Det afgørende for mig er ikke, om en bestemt enkeltsag tilfældigvis kan samle 50.000 underskrifter.
Jeg vil i den forbindelse gerne fremhæve, at mulighederne for at komme i kontakt med og inspirere et folketingsmedlem næppe har været bedre i nyere tid.
En undersøgelse, der blev lavet for et par år siden, viste, at 169 ud af 179 medlemmer af Folketinget er på Facebook – jeg kan forstå, at hr. Henning Hyllested forleden også kom til – mange er også på Twitter, og alle folketingsmedlemmers kontaktoplysninger står på Folketingets hjemmeside.
Derfor kan regeringen simpelt hen ikke genkende det billede, der i beslutningsforslaget tegnes af, at borgerne kun har begrænset mulighed for at ytre sig om lovforslag gennem høringsprocessen.
Hvis den foreslåede ordning etableres, risikerer vi i øvrigt at sende et signal om, at vi ikke lytter til den enkelte borger.
Dermed vil beslutningsforslaget kunne være et tilbageskridt for det åbne og inddragende repræsentative demokrati, som vi kender det i dag.
Det er en risiko, som regeringen ikke mener vi skal løbe.
Ud over disse mere principielle og politiske betragtninger, som jeg nu har været inde på, er det mig magtpåliggende, at Folketinget under behandlingen af beslutningsforslaget er fuldt bekendt med, at forslaget, afhængigt af hvordan det skal forstås, kan rejse nogle væsentlige spørgsmål i forhold til grundloven, og det var årsagen til min forvirring, for jeg havde egentlig ventet, at formanden ville komme med nogle betragtninger herom.
Det følger direkte af grundloven, at befolkningen vælger medlemmerne til Folketinget, der derefter sammen med regeringen har den lovgivende magt.
Grundloven indeholder i den forbindelse også en ordning for fremsættelse af lov- og beslutningsforslag i Folketinget.
Grundlovens ordning indebærer, at forslag til love og beslutningsforslag kun kan fremsættes af regeringens ministre og af medlemmer af Folketinget, og det er op til os som ministre og folketingsmedlemmer, hvilke forslag vi ønsker at fremsætte.
Folketingsmedlemmer er alene bundet af deres overbevisning.
Hvis forslaget, i modsætning til hvad der står, skal forstås sådan, at man ønsker at udvikle en idébank, hvor borgere kan fremsætte forslag og tilkendegive deres støtte til forslaget, og hvorfra folketingsmedlemmer på frivillig basis kan vælge at gå videre med et forslag, rejser forslaget ikke spørgsmål i forhold til grundloven.
Spørgsmålet er så, om det er en sådan ordning, som alle de partier, der står bag beslutningsforslaget, har set for sig.
Og er det ikke at stikke blår i øjnene på befolkningen at omtale en sådan ordning som en ret til at få sager behandlet af Folketinget?
Det mener jeg at det er.
Og det er deres virkelighed, vi forsøger at omsætte til politik.
Samtidig sætter grundloven rammerne for vores styreform og for fremsættelse af lovforslag og beslutningsforslag i Folketinget.
Grundloven fastslår også, at folketingsmedlemmer ene er bundet af deres overbevisning.
Disse rammer ses ikke umiddelbart at kunne rumme en ordning med borgerdrevne beslutningsforslag, som der består en ret til at få fremsat i Folketinget.
På den baggrund kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg kan i øvrigt oplyse, at jeg også har sendt et brev til Folketingets formand, hvori jeg har redegjort for regeringens holdning.
Nej, nej, jeg havde bare forstået, at formanden ville komme med en bemærkning i forhold til behandlingen af grundlovsmæssigheden af det her forslag.
Men det må være en misforståelse.
Med beslutningsforslaget lægges der op til at indføre en intern ordning i Folketinget ...
undskyld, skulle du ikke sige noget først om forholdet til grundloven?