Morten Østergaard (RV), 2009-11-19:
En tidligere finansminister, Knud Heinesen, sagde, da han gik af, de berømte ord: Nogle fremstiller det, som om vi kører på kanten af afgrunden; det gør vi ikke, men vi har kurs mod den, og vi kan tydeligt se den.
Det havde været en ansvarlig finansminister, der havde indledt sin tale med de samme ord, for det er jo det, der er situationen.
Hvis man lader stå til og kører videre, går bunden totalt ud af dansk økonomi.
Det er rigtigt, at der med skattereformen, uanset hvad man måtte mene om den, efterhånden som den indfases, kommer et bidrag, men det er jo ikke et bidrag, der på nogen måde lukker det hul, der er i dansk økonomi, og gør noget ved den alarmerende lave holdbarhed, som dansk økonomi har på mellemlang sigt.
Dertil er så kommet den økonomiske krise, som lige nu fylder mere i debatten.
Den har jo så blot forværret problemerne.
Regeringen har jo helt konsekvent undervurderet omfanget af den økonomiske krise.
Jeg tillader mig igen at bringe frem, at der altså her den 13. januar fra regeringens side i dette Ting med Dansk Folkepartis støtte blev fremsat og vedtaget et forslag til vedtagelse, hvori man konstaterede, at der er: »et solidt fundament for en fortsat sund udvikling i dansk økonomi med høj og stabil beskæftigelse, gode rammevilkår for vækst og en holdbar udvikling i de offentlige finanser«.
Siden da er ledigheden gået op, væksten er gået med, og holdbarheden i dansk økonomi er blevet stærkt, stærkt forværret.
Jeg skal i øvrigt kun sige, at forespørgerne også var med til at vedtage dette forslag til vedtagelse den 13. januar.
Men der er heldigvis også mulighed for at debattere de her ting, og derfor er jeg også tilfreds med, at vi har den her debat i dag.
For hvis der skal skabes holdbarhed i dansk økonomi, er der kun tre muligheder: Man kan sætte skatten op.
Det konstaterer jeg at der ikke er ret mange i dansk politik der ønsker at gøre på en måde, så det løser holdbarhedsproblemet.
Vi gør det i hvert fald ikke i Det Radikale Venstre, fordi det er en uhensigtsmæssig måde, som bider sig selv i halen, fordi et højere skattetryk vil give mindre arbejdskraft.
Så kan man vælge at lave reformer.
Det ønsker vi i Det Radikale Venstre.
Man kan også, hvis man ingenting gør, vælge at lave nedskæringer.
Hvis vi tager udgangspunkt i et niveau på 10 mia. kr., svarer det jo til hele politiets budget eller budgettet for Aarhus Universitet, Københavns Universitet og Syddansk Universitet eller budgettet for hver anden daginstitution.
Det er det hul, der er i dansk økonomi om få år, i 2015, hvis man ikke er villig til at lave reformer.
Vi er i Det Radikale Venstre villige til at lave reformer.
Vi har indgået en velfærdsaftale, som vi for så vidt er tilfredse med i den forstand, at her blev reformer da endelig sat på dagsordenen.
Men vi må også konstatere, at det ikke er nok, og at det slet ikke er nok nu, hvor den økonomiske krise har forværret holdbarheden.
Derfor var vores opfordring forud for finanslovforhandlingerne, at vi både gik i gang med at forhandle en vækstpakke i en størrelsesorden på 10 mia. kr. næste år, der kunne sætte gang i økonomien, og samtidig lavede de nødvendige reformer.
Præcis som da man i 1980'erne lavede reformer, da økonomien havde det allerslemmest, og som da man i 1990'erne under Nyrup lavede reformer, da der var langt flere ledige, end der er i dag.
Man kunne selvfølgelig vælge fuldstændig at afskaffe efterlønnen.
Det ville løse problemet og endda efterlade et solidt overskud i forhold til holdbarhedsproblemet.
Det ville give i alt 18 mia. kr.
Det forestiller vi os ikke i Det Radikale Venstre.
Vi forestiller os i stedet for, at man fremrykker velfærdsforliget, så efterlønsændringerne træder i kraft fra 2011.
Det vil give et bidrag på 5 mia. kr.
Vi skulle også tage erfaringerne fra den håndholdte beskæftigelsesindsats op og gennemføre det på landsplan.
Det kan med vismændenes ord give et bidrag på 3,5 mia. kr.
Vi forestiller os nogle ændringer i regeringens skattereform, som yderligere kunne bidrage med 2 mia. kr., ved bl.a. at flytte topskattegrænsen, så skolelærere og sygeplejersker ikke skal betale topskat for at finansiere rentefradraget til de husejere, der har den største gæld.
Det vil tilsammen give 15 mia. kr., hvilket er 5 mia. kr. mere end udgangspunktet for diskussionen.
Det betyder altså, at vi her har et reformprogram, som Det Radikale Venstre fremlagde i forbindelse med vores finanslovforslag, der vil løse problemet.
Men som Bente Sorgenfrey, som er formand for FTF, har sagt det i dag, er det kun, når kameraerne slukkes, at man for tiden kan have den diskussion i Folketinget.
Det er et problem, for jo længere, vi skubber den her diskussion, jo større bliver problemerne.
Derfor er det også en skuffelse at høre Venstres arbejdsmarkedsordfører, hr. Jens Vibjerg, mere eller mindre direkte konstatere, at regeringen godt ved, hvad den ansvarlige politik er, men den har man lagt i skuffen, fordi man ikke ønsker at gøre det nu.
Vi kan også se i regeringens egen rapportering til EU om det nationale reformprogram, at man også der konstaterer, at gælden ikke har været større siden 1983, og at der ikke er politisk grundlag for at lave reformer.
Det er jo en fuldstændig tilståelse af, at regeringen ikke har begreb om, hvordan den skal løse udfordringerne i dansk økonomi, men i stedet for bare sidder for at sidde.