Holger K. Nielsen (SF), 2007-10-23:
Jeg vil godt høre forsvarsministeren, om de argumenter stadig væk står til troende.
Er det stadig væk sådan, at det vil være et uheldigt signal til civilbefolkningen?
Er det stadig væk sådan, at det vil kunne give mindelser om den russiske besættelse i sin tid, at vi sender kampvogne til Afghanistan?
Endvidere fremgår det, at man afviser at sende kampvogne, fordi de kun kan være af sted i 18 måneder, og det er den ret korte tidsramme, man har til udsendelsen af de her kampvogne.
Hvis de argumenter stadig væk står til troende - hvad jeg jo egentlig vil gætte på at de gør - vil jeg godt have en bekræftelse eller afkræftelse på det.
Det er så i hvert fald udtryk for, at den hidtidige indsats har slået fejl, at man har erkendt, at spørgsmålet omkring positive signaler til civilbefolkningen, omkring genopbygning, kampen om at vinde hearts and minds, er blevet prioriteret ned til fordel for en mere robust, som man kalder det i det militære sprog, militær magtanvendelse, og at det er derfor, man sender de her kampvogne af sted.
Jeg vil godt høre forsvarsministeren, om den beskrivelse er rigtig, og at man med det her erkender, at man er nødsaget til en optrapning, fordi man er i så store vanskeligheder med sin egen sikkerhed, at det er umuligt at gøre det, som man egentlig er sendt ud for.
Det andet, jeg vil spørge om, er hele den logistiske problemstilling.
Det er jo en problemstilling, som premierløjtnant Richard Engelholm tog op i bladet Danske Officerer, og som vi har stillet en række spørgsmål til.
Jeg må sige, at jeg ikke synes, at besvarelsen af de spørgsmål og kommentaren til artiklen fra Richard Engelholm er særlig fyldestgørende i de besvarelser, vi har fået fra Forsvarskommandoen.
Det må jeg sige.
I hvert fald må jeg konstatere, at når der skal tages stilling til, om man har styr på de logistiske udfordringer, svarer Forsvarskommandoen i svaret på spørgsmål 13, at man har taget de mulige forholdsregler i forberedelsen med henblik på at understøtte udsendelsen bedst muligt, om end det aldrig vil være muligt at udstede garantier.
Med andre ord, der er ingen som helst sikkerhed for, at de her logistiske problemer er løst.
Under førstebehandlingen sagde forsvarsministeren, at man håbede på at få en aftale med canadierne om at få støtte fra dem.
Jeg vil godt høre, om man har fået en aftale med canadierne.
Det er det første.
For det andet, hvis man har, vil det så hjælpe særlig meget i forhold til den situation, som Engelholm beskriver?
Hvis man får et nedbrud af en kampvogn, hvilke problemer vil der være med at få den bjærget, hvilke problemer vil der være, hvis man taber den til Taleban, som vil kunne betragte den som et meget, meget nyttigt krigstrofæ?
Der har Engelholm en række meget konkrete beskrivelser af de problemer, der er der.
Jeg vil godt høre, om en aftale med canadierne vil kunne afhjælpe de problemer, som Engelholm nævner i sin artikel, og jeg vil godt høre, om man overhovedet har fået en aftale i stand.
Og i forlængelse af det: Befinder canadierne sig så ikke ret langt fra de områder, hvor de danske styrker opererer, og vil der være tid til, at man overhovedet kan komme ind?
Så til anvendeligheden af de her kampvogne.
Det, som jo er blevet en af problemstillingerne, er, at man har fået ansvaret for det, der hedder green zone, et område, hvor danske soldater kommer i nærkamp, hvor der er guerillakrigsførelse i ordets egentlige forstand, hvor der er asymmetrisk krig, som man forstår dette begreb. Lad mig spørge forsvarsministeren: Tror han på, at kampvogne, som jo er beregnet til at udkæmpe slag og har fordelen ved den længere rækkevidde af ens våben, er særlig anvendelige i en situation, hvor man i højere grad kommer i nærkamp, i guerillakamp, i et område, som er helt, helt anderledes end der, hvor man har været indtil nu?
Det fremgår også af en besvarelse, at hvis man har erkendt målet, kan man ramme præcist.
Men er problemet ikke i den asymmetriske krigsførelse, at man ikke kan erkende målene?
Med andre ord: en kraftigere militærindsats, en mindre ambitiøs indsats for at lave civil genopbygning.
Vi er ikke i tvivl om, at den her optrapning fra dansk side også vil betyde optrapning fra den anden side, og jeg må indrømme, at det selvfølgelig er svært at lave direkte historiske paralleller, men vi, der husker Vietnamkrigen, kan godt huske, hvordan argumenterne blev brugt fra amerikansk side for hele tiden at sende nye tropper af sted til Vietnam.
Man troede, at man med den eksisterende troppemængde kunne klare guerillakrigsførelsen dernede.
Det kunne man ikke.
Der kom hele tiden anbefalinger om, at man optrappede yderligere og yderligere og yderligere, og jo mere man optrappede krigsindsatsen, jo værre gik det.
Tilsvarende er det med russernes erfaringer i det sydlige Afghanistan.
De optrappede og optrappede den militære indsats og måtte til sidst erkende, at de havde tabt denne krig.
Det her er efter vores opfattelse en del af en indsats, hvor vi trapper op, hvor vi svækker kampen om hearts and minds, og hvor vi svækker den civile genopbygningsindsats til fordel for en yderligere militær optrapning.
Vi er helt med på, at de danske styrkers sikkerhed skal prioriteres højt, men også i betragtning af hvor mange penge det her koster, synes jeg, det er underligt - det er underligt - at det ikke har været muligt at få forsvarsministeren til at forklare, hvordan man vil omprioritere den her indsats.
Der er tale om en samlet udgift ifølge besvarelsen på spørgsmål 14 på 23 mio. kr. i nettomerudgifter.
Det er mange penge, og jeg vil godt spørge igen: Tror forsvarsministeren virkelig på, at det kan gennemføres, uden at man prioriterer ned andre steder?
Hvis man kan bruge så mange ekstra penge, uden at man prioriterer om andre steder inden for den samlede økonomiske ramme, så er forsvaret altså det eneste sted her i samfundet, hvor den slags kan lade sig gøre, og så er der altså noget, der er fuldstændig galt.
Derfor vil jeg godt have en lidt mere klar besvarelse af det spørgsmål.
Med andre ord: Vi kan ikke støtte det her forslag.
Det betyder en yderligere militær optrapning, og vi synes, at Forsvarskommandoens første indstilling var den rigtigste.