Martin Lidegaard (RV), 2015-01-21:
Mange tak, formand, og tak til alle de af Folketingets medlemmer, der har deltaget i debatten.
Jeg synes, det har været en god debat, og jeg synes, der er grund til at starte med at glæde sig over to ting.
Det ene er, at vi kan samle så bredt et flertal i Folketinget, som vi kan, om, hvad vi gør nu, og hvor vi står i den her sag.
Måske vil oven i købet Dansk Folkeparti, selv om de havde foretrukket et andet forslag til vedtagelse, tilslutte sig det, vi har.
Hvorfor er det vigtigt?
Det er det jo, fordi netop ved at undgå, at der går indenrigspolitisk fnidder i det, stiller vi rigsfællesskabet så stærkt som overhovedet muligt i forhold til både USA og alle mulige andre interessevaretagere uden for rigsfællesskabet.
Det er, når vi står sammen, som det meget rigtigt blev sagt af Nick Nielsen, at vi er stærkest, og derfor vil jeg gerne takke for, at man ikke har ladet sig friste til, at der går sådan almindelig indenrigspolitisk fnidder i det, hverken her eller i Grønland.
Det er den ene ting, der er grund til at glæde sig over.
Den anden ting, der er grund til at glæde sig over, er, at Danmark og Grønland står sammen om den her sag, at vi har haft et så godt samarbejde med den grønlandske regering hele vejen igennem, og at vi har kunnet træffe vores beslutninger i enighed.
Jeg skal forsøge at nå rundt omkring de vigtigste.
Der har også været et par enkelte ting, som jeg bliver nødt til at sige at jeg ikke helt kan genkende fremstillingen af.
Johan Lund Olsen mente i sin tale, at der havde været manglende koordination mellem Grønland og Danmark.
Det bliver jeg nødt
til at sige ikke er min opfattelse.
Jeg tror heller ikke, at det er den grønlandske regerings opfattelse.
Jeg tror også, at Johan Lund Olsen kom til at sige, at vi havde indført betegnelsen i videst muligt omfang, i forhold til at der skulle inddrages grønlandsk og dansk arbejdskraft.
Det er faktisk en betegnelse, der går helt tilbage til 1950'erne, så det er ikke noget, der er kommet ind i forbindelse med den sidste omgang her.
Der må jeg bare sige som en almindelig politisk konstatering, at jeg sådan set er af den opfattelse, at Thulebasen har været til utrolig stor gavn for både Danmark og Grønland.
Den har gavnet vores fælles sikkerhed.
Ud over til de militære formål bliver den i øvrigt også brugt som et væsentligt element i forbindelse med en eventuel nødsituation i det nordgrønlandske område, ligesom genforsyning af Station Nord og søværnets operationer i det høje nord er dybt afhængige af Thulebasen.
Så vi har god gavn af den, og det synes jeg måske er værd at nævne, for nogle gange, når man hører retorikken, kan man nærmest få den fornemmelse, at det ville være bedre, hvis amerikanerne slet ikke var på Thulebasen.
Det er i hvert fald ikke min opfattelse.
Så er der mange, der har dvælet ved spørgsmålet om, hvorvidt det var en fejl eller forkert, at Udenrigsministeriet råbte vagt i gevær i forhold til EU-retten tilbage i december 2013.
Jeg har det handicap – det skal jeg skynde mig at sige – at jeg ikke var udenrigsminister på daværende tidspunkt, så jeg har af gode grunde ikke sådan førstehåndskendskab til præcis de overvejelser, der har været.
Men jeg har selvfølgelig spurgt mig for, og jeg må sige, at mit helt klare indtryk er, at der har været tale om rettidig omhu.
Sagen er, at når Udenrigsministeriet bliver kontaktet af virksomheder, der overvejer at byde, og bliver spurgt om, hvorvidt det her er i strid med EU-retten, så ville det i min optik altså være meget mærkeligt, hvis Udenrigsministeriet sad på hænderne og sagde: Det ved vi ikke, det må I selv finde ud af.
For sagen er, at hvis man indfører en praksis, som så er i strid med EU-retten, er det jo os, der kommer til at skulle betale for et eventuelt erstatningsansvar.
Det er ikke EU, som hr. Søren Espersen indikerer, men det selskab, der måtte have tabt udbuddet, som derfor lægger sag an.
Det er langt mere sandsynligt, end at EU skulle råbe vagt i gevær.
Derfor synes jeg, det er virkelig fornuftigt, at man spørger Kammeradvokaten om, hvad deres vurdering er.
Der kan også være lidt forskellige meninger om, hvordan man skal læse Kammeradvokatens vurdering, og jeg er, det må jeg straks skynde mig at sige, absolut ikke EU-jurist.
Men som jeg læser Kammeradvokatens afgørelse, som jo også er sendt over, og som der er blevet refereret til flere gange, så står der – og nu læser jeg højt, hvad der præcist står: På baggrund af ovennævnte praksis er det min opfattelse – det er Kammeradvokaten, der taler her – at kravet om anvendelse af danske virksomheder og dansk arbejdskraft i det omfang, det er en varetagelse af danske eksterne relationer, som udgangspunkt er direkte diskrimination omfattet af EUF-traktatens artikel 45 og 56.
Det betyder, at der, hvor der er noget tvivl, er i forhold til den grønlandske varetagelse af interesser.
Der er vi uden for EU, og det er jo præcis derfor, at Udenrigsministeriet går så langt, som man kan.
Der, hvor det åbenlyst ifølge Kammeradvokaten som udgangspunkt er direkte diskrimination, nemlig når det er danske virksomheder – jo, jeg kan se, at jeg skal skynde mig –
går man ind og sørger for, at man ikke kommer på den forkerte side af juraen, og så gør man det til gengæld på vegne af Grønland i den aftale, man laver med amerikanerne.
Så lad mig skynde mig med to andre pointer.
Jeg skal nok skynde mig, formand.
Det ene er, at Troels Lund Poulsen spørger ind til, hvornår vi har taget det op med amerikanerne på højt niveau.
Jeg har ikke været inde, det må jeg lige sige direkte, i sagen før.
Det skete umiddelbart efter afgørelsen, og det er både Udenrigsministeriets departementschef og direktøren for udenrigspolitik og vores ambassadør i Washington, der har haft lejlighed til at rejse det over for deres respektive partnere, men ikke på politisk niveau.
Det var heller ikke det, der blev sagt, hverken af mig eller af den socialdemokratiske ordfører.
Så var der et spørgsmål til allersidst, som handlede om ... Ja, jeg må hellere holde her, og så får jeg måske lejlighed til at komme ind på det, når jeg bliver spurgt.