Bertel Haarder (V), 2007-04-20:
Det er en god dag for alle unge udviklingshæmmede og unge med særlige behov, og det er en god dag for fru Tina Petersen, som har kæmpet deres sag i mange år, og som fik os alle sammen til at handle.
Det endte med, at vi blev så enige, at vi nu skændes om, hvem der kom først, og hvem der skal have størst ære.
Mit bud er, at det er fru Tina Petersen og Dansk Folkeparti, der i dette tilfælde har båret fanen og skrevet ordene, som vi andre så har tilsluttet os med glæde, og som vi nu har fået udmøntet i et efter min mening rigtig godt lovforslag, der tilmed er meget bred opbakning til.
Man kan godt argumentere for en statslig model, som fru Margrethe Vestager har gjort.
Men der er fire-fem meget gode grunde til at forankre denne opgave hos kommunerne.
En statslig model med taxameterfinansiering forudsætter nogenlunde ensartede tilbud, som kan prisfastsættes og afgrænses i tid, sådan at der kan registreres en årselevaktivitet som grundlag for tilskudsbetalingerne til institutionerne.
Endvidere er der jo med en kommunal model en bedre sammenhæng mellem på den ene side finansieringen og på den anden side ansvaret for uddannelsestilbuddet.
Vi ved jo, at det kan fungere på kommunalt plan.
Inspirationen er jo ikke mindst Fyns Amt, som fru Tina Petersen kender bedre end de fleste.
Der har det faktisk kunnet køre.
Den kommunale model passer også godt med, at de pågældende bevarer deres hidtidige forsørgelsesgrundlag, og det passer godt med, at vi jo skal huske, at disse forløb, som skal skabes for udviklingshæmmede og unge med særlige behov, med afklaring af ønsker og muligheder, udfærdigelse af individuel uddannelsesplan osv., jo er noget særdeles individuelt, forskelligt fra person til person, og jeg vil gerne understrege det, der står i bemærkningerne: At der i denne uddannelsesplan også kan indgå elementer, der leveres af andre uddannelsessteder: daghøjskoler, efterskoler, husholdningsskoler, håndarbejdsskoler, højskoler, produktionsskoler, erhvervsskoler og andre institutioner.
Det afgørende for uddannelsen er, at der er progression, og at de tilbud, der gives, bygger på den enkeltes potentiale.
Det er altså alt sammen svært at standardisere i en statslig model.
Derfor er jeg meget glad for, at vi med et bredt flertal nu kan få vedtaget en kommunal model, der søsættes samtidig med kommunalreformen, hvor alle kommuner nu ruster sig til at påtage sig større opgaver, og hvor de ved, at de vil blive vurderet på deres resultater.
Vi skal holde hele dette område under særdeles skarpt opsyn.
Det er jeg sikker på kommunerne også vil gøre.
Men skulle det vise sig, at de ikke gør det, vil vi naturligvis tage fat i tingene og handle, og det vil vi selvfølgelig gøre i et samarbejde med kommunerne, sådan som vi gør på så mange andre områder.
Vi kender ikke helt præcis prisen på det, vi her vedtager, men vi har dog aftalt noget, først i satspuljeforhandlingerne og derefter med kommunerne.
Hvis det viser sig, at der er et eller andet, vi har taget fejl af, er der jo både en satspuljeforligskreds og også en forligskreds omkring B 51, som var Dansk Folkepartis forslag, og så er det naturligvis der, jeg skal henvende mig, og det er der, andre kan henvende sig, hvis der opstår problemer.
Jeg vil inderligt ønske, at Danmark nu igen med dette forslag bliver et foregangsland, når det gælder udviklingshæmmede og unge med særlige behov.
Jeg vil ønske, at også elektronikken vil blive taget i brug, så vi også på dette område kan blive bedre end de fleste til at bruge de nye muligheder, der ligger lige for på hele undervisningsområdet og i helt særlig grad på dette undervisningsområde.
Det er en spændende tid, vi går ind i, en løfterig tid.
Jeg vil godt takke alle dem, der nu stemmer for dette forslag og dermed tager et ansvar.