Lars Løkke Rasmussen (V), 2015-11-17:
Tak for det, og tak for de pæne ord.
Regeringen har jo bebudet, at vi omkring årsskiftet kommer med et nyt integrationsprogram, som samler op der, hvor andre har sluppet, og hvor vi også sidst slap, i erkendelse af, at vi ikke er lykkedes her.
Og det er svært, for nu at sige det ligeud.
Var det enkelt, havde nogle jo nok løst udfordringen på et eller andet tidspunkt fra slutningen af 1960'erne og starten af 1970'erne, hvor vi så småt begyndte at få folk i Danmark med anden etnicitet og med en anden kulturel baggrund og en anden religiøs baggrund end dem, der var flest af på det tidspunkt.
Så det er svært.
Det skal jo, hvis jeg skal svare på et helt overordnet niveau, gå på to ben.
Det skal gå på, at vi stiller krav og udtrykker forventninger, herunder også den forventning – det, der lå i udvekslingen af ord mellem mig og Socialdemokratiets formand – at hvis man vælger Danmark til, skal man altså også vælge Danmark til.
Vi kan ikke acceptere, at man ønsker at være i et land, som hylder demokrati og ligeværd og frisind og ytringsfrihed, og at man bruger al sin energi på at erodere det.
Altså, der er vi nødt til at være skarpe og kontante.
Vi er også nødt til at være skarpe og kontante, i forhold til at vi lever i et land med rettigheder og pligter, og at den her universelle velfærdsmodel, vi har bygget op, hviler på, at man yder sit bidrag.
Det andet ben er jo så at være åben og imødekommende.
Og det er også der, jeg selv står.
Vi skal udvikle nogle af de værktøjer, der skal til, for at folk, der er i vores samfund, som har en sværere start i livet – og det kan man godt have, hvis man er født ind i en indvandrerfamilie; man kan også have det, hvis man er en ung dreng, der er faldet igennem i en folkeskoleklasse – kan blive løftet ind i vores samfund.
Så det er den hårde, barkede næve i forhold til folk, der træder ved siden af, og så den varme hånd i forhold til dem, der skal være her.
Det er jo den balance, vi skal finde.
Tak for det.
Nej, det fortryder vi sådan set ikke, og det hænger sammen med, at det udvalgsarbejde ikke rigtig var løbet i gang.
Altså, nu giver jeg et svar, fuldstændig som jeg ser det.
Det er sådan, at i forhold til læringen fra Krudttønden og synagogen ligger der en række redegørelser og sådan noget, der umiddelbart kan handles på, og hvor der ikke er brug for udvalgsarbejde, men for handling.
Og det har vi prioriteret at give energi og at trække ind i de aktuelle forhandlinger, som forhåbentlig munder ud i en aftale i løbet af i dag – det er i hvert fald mit forfængelige håb.
Så må vi se, hvordan det går.
Så forbeholder regeringen sig ret til at arbejde videre, og det gør vi jo også.
Altså, jeg har allerede i mit første indlæg her i dag bebudet tiltag, som er på lovprogrammet.
Og jeg udelukker da heller ikke, at det kan være meningsfuldt at have arbejdsgrupper, taskforces eller udvalg, og dem vil vi så i givet fald nedsætte.
Så det har indgået i min vurdering af og stillingtagen til, hvad der skulle fortsætte af det, som den gamle regering havde sat i gang med diverse udvalg, om der havde været progression i arbejdet.
Sagt på en anden måde, lige ud: Havde der været et udvalg, som havde arbejdet, så det sprøjtede fra neglene og der lå et stort set færdigt produkt, så havde det også være en del af overvejelsen, da vi skulle tage stilling til, om arbejdet skulle fortsætte.
Men sådan var situationen ikke.