Tom Behnke (KF), 2007-03-22:
Det er jo fristende som konservativ at sige, at en lov, der nu har fungeret upåklageligt i mere end 300 år, er der jo sådan set ingen grund til at vi laver om på.
Men så konservativ skal man jo heller ikke være og blive.
Det, der gør sig gældende, er jo, at der er sket meget i de 300 år, og så er det jo, som ministeren fuldstændig rigtigt skriver det, på tide, at vi får et lovforslag, hvis formål er at gennemføre nye og mere tidssvarende regler om forældelse af fordringer.
De forældelsesfrister, der har været hidtil, kan man sige har været noget lange, hvis vi ser på det med nutidens øjne.
Men der var jo engang, hvor det var nødvendigt, og hvor der var et behov for, at fristerne var så lange.
Men udviklingen har jo medført, at vi ikke bor så langt fra hinanden længere; verden er blevet mindre, kommunikationen går hurtigere, vi kan hurtigere finde dem, der skylder penge osv., og derfor er det også hensigtsmæssigt, at vi på nuværende tidspunkt gør det op og siger, at i og med at det er blevet så meget nemmere, må vi også pålægge kreditorerne, at de sørger for at få de her sager afviklet og afklaret.
Med forslaget gør man jo groft sagt det, at man halverer fristerne, og det synes vi er udmærket; det er et godt niveau, man er landet på.
Men ud over at man så har denne hovedregel om, at fremover er den almindelige forældelsesfrist på 3 år og den absolutte forældelsesfrist på 10 år, er der jo nogle undtagelser.
Det har flere ordførere før mig også været inde på.
Der kan være nogle særlige behov, nogle særlige hensyn, der taler for, at man så laver en afvigelse fra hovedreglen, bl.a. når vi taler personskade og miljøskade; der udvider man altså forældelsesfristen og sætter den helt op til at være en 30-årig frist.
Det gør man, fordi der kan være nogle særlige behov for, at der er en længere frist; det kan være, at den skade, der er sket, den skade, der er forvoldt, først bliver synlig og man først bliver opmærksom på den, længe efter at den faktisk er sket.
Det har man jo set nogle eksempler på.
Så derfor er det hensigtsmæssigt, at man har disse muligheder for afvigelser fra hovedreglen.
Også når vi taler forbrugerforhold, synes vi, at ministeren har sørget for at sikre, at vi altså også her skriver 2007.
Forbruget har en størrelse, som vi skal være meget opmærksomme på, og i det samfund, vi lever i, hvor der jo er frie markedskræfter, og hvor det er udbud og efterspørgsel, er det også væsentligt, at vi har en lovgivning, som sørger for at samle op på det.
Ud over hovedreglen og reglerne om personog miljøskader er der altså også nogle andre småjusteringer, men det vil blive for omfattende at skulle stå her og nævne dem alle sammen.
Som fru Birthe Rønn Hornbech nævnte det, har vi som ordførere for regeringspartierne jo gennemgået det her med ministeren, og på møde efter møde har vi siddet og ladet os belære om, hvordan det her mest hensigtsmæssigt kan skrues sammen.
Vi er så nået til enighed om – selvfølgelig efter drøftelser og debat om de enkelte elementer – hvordan forslaget skulle se ud.
Vi er fra De Konservatives side meget tilfredse med det foreliggende lovforslag og også med følgelovforslaget.
Vi kan indstille begge forslag til vedtagelse.