Karen Ellemann (V), 2009-11-10:
Dansk Folkeparti har fremsat et forslag om, at der skal nedsættes en tværfaglig arbejdsgruppe, der skal udarbejde en national handlingsplan om demens.
Regeringen bakker op om forslaget om at nedsætte en arbejdsgruppe, som skal udarbejde en handlingsplan.
Spørgsmålet om det indgår netop i de igangværende finanslovforhandlinger.
Men først vil jeg sige lidt om, hvad det er for udfordringer, som ældreområdet står over for.
Fremtiden for ældresektoren byder først og fremmest på én grundlæggende udfordring, nemlig befolkningsudviklingen.
Det er ikke et uløseligt problem, men der skal altså handles i tide og handles rigtigt.
Vores positive udfordring er altså, at der bliver flere og flere ældre.
Det skyldes bl.a. store årgange i midten af forrige århundrede, og det skyldes det glædelige faktum, at vores gennemsnitlige levealder er stigende.
Samtidig med at vi får flere ældre medborgere, bliver de ældre også ældre, om jeg så må sige.
Det er især gruppen af borgere over de 80 år, som bliver større.
Desværre tyder vores erfaring på, at flere af de ældste medborgere også betyder flere demente.
Og demens er jo en sygdom, der har store konsekvenser – både for den demente selv og i høj grad også for dennes pårørende.
Mennesker med svær demens kan være svære at håndtere for deres omgivelser.
Nogle demente bliver konfuse, forvirrede og indesluttede.
Andre bliver udadreagerende og endda truende.
I sådan nogle situationer kan det være nærliggende at anvende medicin til at dæmpe dem eller ligefrem fastholde eller isolere dem, men det er altså fortidens triste løsninger, som for mig at se ikke er svaret på fremtidens udfordringer.
Jeg mener, at det er væsentligt for indsatsen, at den er helhedsorienteret, og at der er fokus på både omsorg og tryghed frem for på tvang.
Erfaringen viser jo, at man netop med tålmodighed, med omsorg og med en professionel socialpædagogisk indsats når rigtig langt i forhold til gruppen af demente.
Jeg vil i den forbindelse i øvrigt gerne benytte anledningen til at anerkende det store arbejde, som mange pårørende til demente borgere yder.
Det er absolut ikke let at skulle håndtere, at ens nære bliver dement.
Men nu kommer jeg til løsningerne og til det markante løft af hele ældreområdet, som vi har oplevet her i regeringens tid.
Udfordringerne med, at der bliver flere ældre og også flere demente med et betydeligt plejebehov, er bl.a. baggrunden for, at regeringen har fremlagt en kvalitetsreform.
Målet er, at kommunerne får mere frihed til at skabe de bedste løsninger for borgerne, og at der frigives tid i plejesektoren til den direkte kontakt med eksempelvis de svageste ældre, fordi der ganske enkelt kan anvendes mindre tid på administration.
Regeringen har som en del af kvalitetsreformen afsat midler til investeringer i velfærdsteknologi, som skal lette arbejdet i ældresektoren og frigive tid til den direkte omsorg for de svageste ældre.
Og potentialet er stort.
Derfor har regeringen med kvalitetsreformen afsat hele 3 mia. kr. over en årrække til netop at støtte sådanne projekter med velfærdsteknologi.
Endelig og bestemt ikke uvæsentligt har ældreområdet fået et gevaldig økonomisk løft i regeringens tid.
Siden regeringen tiltrådte og i samarbejde med Dansk Folkeparti, er ældreområdet løbende blevet tilført flere midler.
Kommunerne har fra 2002 og fremefter årligt fået et særtilskud på 500 mio. kr. til et generelt løft af ældreplejen.
Og fra 2006 er der lagt yderligere 500 mio. kr. årligt oveni til en styrkelse af kvaliteten i ældreplejen.
Med finanslovaftalen for 2010, som netop er indgået med Dansk Folkeparti og Liberal Alliance, afsættes der så yderligere 300 mio. kr. målrettet ældreområdet.
Sådan kunne jeg blive ved her, men foruden det generelle økonomiske løft af ældreområdet har en samlet række målrettede initiativer de seneste år også givet et markant kvalitetsløft specifikt på demensområdet.
Siden 2003 har regeringen sammen med Dansk Folkeparti afsat ca. 140 mio. kr. til demensområdet, altså målrettede midler, som understøtter det generelle løft på ældreområdet.
Midlerne er bl.a. anvendt til initiativer, som handler om efteruddannelse af plejepersonale, om nedbringelse af magtanvendelse gennem socialpædagogiske metoder, om forbedring af boligindretning, udvikling af dag- og aflastningstilbud for demente og pårørende og en sammenhængende indsats mellem social- og sundhedsområdet.
En stor del af den her indsats er sundhedsrelateret.
Herudover skal sundhedsaftalerne også nævnes.
De skal sikre sammenhæng i patientforløbet på tværs af region og kommune.
De første erfaringer med sundhedsaftalerne er positive, og det forventes, at den næste generation af sundhedsaftaler, der skal indgås af de nye kommunale råd og regionsråd, i endnu højere grad vil styrke samarbejdet mellem aktørerne, dvs. sygehusvæsenet, de praktiserende læger og kommunerne.
Det vil også komme patienter med en demenssygdom til gavn.
Resultatet af de samlede initiativer er og bliver fremadrettet forankret i den kommunale praksis, dels i kraft af den metodeudvikling, der har fundet sted, dels i kraft af den øgede viden, som er blevet udbredt i kommunerne.
Det kan mærkes.
Jeg vil også gerne lige nævne boliger til demente.
Det er kommunernes opgave at tilvejebringe det nødvendige antal plejeboliger til svage ældre.
Boligerne skal med hensyn til udstyr og udformning være indrettet, så de opfylder det behov, de svage ældre har for pleje og omsorg.
I den forbindelse vil jeg gerne påpege, at langt de fleste af landets moderne almene plejeboliger med den rette indretning er i stand til at opfylde de behov, som personer med demens har.
Det er min opfattelse, at de rammer, kommunerne i dag har for at opføre plejeboliger, langt hen ad vejen muliggør, at de kan imødekomme det lokale behov for plejeboliger.
Det gælder altså også boliger, som er egnet for demente.
Jeg vil afslutningsvis fremhæve, at regeringen i denne folketingssamling vil fremsætte forslag til ændringer af reglerne om magtanvendelse i serviceloven.
I den forbindelse bliver der set på mulighederne for at lempe reglerne om, hvordan man kan udstyre demente med et GPS-system eller lignende, altså systemer, som kan opspore den demente, hvis det er gået så galt, at han eller hun er faret vild.
Baggrunden for det her forslag er jo altså, at der desværre med jævne mellemrum er sager fremme i offentligheden om demente, som farer vild, og som ikke kan finde hjem, og desværre også indimellem med aldeles tragisk udgang.
Der mener jeg altså ikke, vi skal være sene til at se eller udnytte, at teknologien altså her kan være medvirkende til at skabe større tryghed og i det hele taget til at forebygge, at de her forfærdelige sager opstår.
Med alt det her vil jeg gerne sige, at det på ingen måde er en overraskelse for regeringen, at der bliver flere ældre i fremtiden og dermed sandsynligvis også flere demente.
Med alle disse tiltag, jeg har beskrevet og det kvalitetsløft på ældreområdet, som regeringen har sikret, er det min klare overbevisning, at kommunerne har fået nogle stærke rammer til at løfte opgaven.
Men den gode udvikling skal fortsætte, og den skal understøttes, og regeringen støtter derfor forslagets sigte, nemlig at der skal udarbejdes en handlingsplan for den fremadrettede indsats på demensområdet.
Jeg glæder mig meget til at se resultatet af det arbejde.