Pernille Frahm (SF), 2008-12-04:
Nu synes jeg, at der er en stor forskel, når vi snakker om ting, der sådan er inden for den tid, vi mere eller mindre kan huske, og så ting, der er 400-500 år gamle, og som ordføreren er ude efter.
Det andet er, at når jeg siger konfrontatorisk, er det ud fra de spørgsmål, der blev stillet tidligere fra ordførerens side.
F.eks. var der en opfordring til en anden ordfører om, at han skulle kalde svenskerne for uforskammede.
Sådan hørte jeg det, og det er den tone, jeg synes gør det lidt svært at forstå, at det er et samarbejde, man lukker op for, at det er en dialog, man er i gang med.
På mig virker det, som om det i langt højere grad er en provokation, og det er jeg ikke tilhænger af.
Ja tak.
Jeg tror sådan set, at det her forslag er lavet ud fra noget fundamentalt, som vi vel alle sammen deler, nemlig at vi synes, at det er vigtigt, at vi kender vores historie, at det er vigtigt, at vi også kender noget til vores kulturarv, og at det er vigtigt, at vi sætter pris på begge dele.
Men der er en ting, som jeg i hvert fald vil opfordre meget til, og det er noget, der er lige så vigtigt, nemlig at man også er i stand til at forlige sig med historien, som den nu engang er forløbet, og med det, den nu engang har resulteret i, for det oplever jeg som forudsætningen for at komme videre.
Vi ser alt for mange eksempler på, at man hægter sig fast i et eller andet, der er foregået for mange, mange hundrede år siden, og på den måde kan blive ved med at holde gamle konflikter kørende og gamle krige levende, som burde være døde for længst.
Jeg synes, det er godt og fornuftigt at beskæftige sig med kulturarven, men jeg synes, det skal være ud fra et synspunkt, der hedder: Fortid er fortid, og lad os nu tage fat på nutiden.
Det skal være min opfordring til Dansk Folkeparti.
Jeg synes, det her er en lidt ærgerlig prioritering.
Jeg ved, at Dansk Folkeparti har fået penge ud af Kulturministeriet i forbindelse med finansloven - det er jo sådan noget, de kan, fordi ingen andre må være med der, hvorfor de er nødvendige for at få et flertal igennem - til at bevare Jellingstenene.
Det synes jeg er et rigtig fint initiativ, specielt fordi vi jo formentlig alle sammen forleden så den udsendelse, der handlede om, hvordan kulturarven i Danmark står og smuldrer, og at der ikke er penge nok til at passe på den.
Så synes jeg, det er lidt underligt, når vi passer så ringe på vores egen kulturarv - den, der er her i Danmark - at gå i offensiven og kræve ting udleveret fra andre lande, som de så har gået og passet rigtig godt på på vores vegne.
Jeg kan ikke lade være med at tænke på, om man f.eks. ikke havde risikeret, at de her kirkeklokker var blevet støbt om til et eller andet i fattigtider herhjemme, hvis ikke det var sådan, at svenskerne heldigvis havde passet på dem undervejs.
Jeg tænker også på, om de der fontæner fra Frederiksborg Slot og fra Kronborg havde set så smukke ud, hvis de havde stået her i alle 300-400 år.
Jeg ved det ikke, men jeg synes da, det er værd at overveje, fordi vi som sagt så de her eksempler på, at Skov- og Naturstyrelsen simpelt hen ikke har råd til at passe på den kulturarv, der er her i Danmark, og som er vores.
Vi har jo ikke været så flinke ved hinanden gennem historien.
Danskerne har ikke været så flinke ved svenskerne, og svenskerne har ikke været så flinke ved os, og vi har ikke været så flinke ved irerne; vi har behandlet hinanden rigtig slemt.
Dannebrog er blevet bragt hjem fra Estland, og vi ved godt, hvordan der ville have set ud på Glyptoteket, hvis alt det, der oprindelig ikke er herfra, og som ikke er kommet hæderligt hertil, ikke var der.
Jeg tror, der ville være mange tomme sale.
Tøjhusmuseet har for nylig afslået - det var anført i noget af det baggrundsmateriale, der var til det her beslutningsforslag - at aflevere nogle ting fra Englandskrigene.
Det synes jeg er et eksempel på, at man beslutter sig for at trække en streg i sandet og sige, at nu er det her vi er.
Så har vi den fordel, at vi er gode naboer, at der museerne imellem er et godt samarbejde, og at vi har et godt samarbejde med vores nabolande om de her ting.
Det betyder, at de ting, som vi alle sammen burde have glæde af, kan vi rent faktisk også få glæde af, ved at vi kan få lov til at låne og udstille de ting, vi gerne vil have glæde af her i landet.
Så jeg støtter heller ikke forslaget, men jeg kan som sagt godt forstå intentionerne, men opfordrer meget til, at vi får trukket den streg i sandet, og at vi kommer videre.
Lad os se i øjnene, at historien gik os imod en masse gange, hvor vi opførte os dumt.
Nu skal vi begynde at opføre os ordentligt, og så kan vi fortsætte den sunde udveksling af kulturarv, som vi har gjort indtil nu.