Mike Legarth (KF), 2013-04-30:
Tak, fru formand.
Indledningsvis vil jeg sige, at det her forslag jo altså for mig at se er fuldstændig forfejlet, og jeg synes, det er et amatøragtigt forslag at fremsætte.
Det synes jeg med samme argumentation som ordførerne for Venstre og Dansk Folkeparti har fremført, nemlig at man ikke kan drage nogen parallel mellem skattesats og skattebase.
Jeg synes så i øvrigt ikke, at nogen skal blande sig i, hvad et politisk flertal i Danmark beslutter sig for at skatteprocenter og fradragsregler skal være, på samme måde som vi ikke ønsker at blive begrænset af EU i vores selvstændighed, vores suverænitet – eller i hvert fald mindst muligt.
Derfor er vi fuldstændig og totalt modstandere af forslaget.
Men jeg bliver foruroliget over at høre en ordfører fra et regeringsparti stå på talerstolen og først argumentere for – må jeg gå ud fra – at man i regeringen medvirkede til at sætte skatterne op, hvilket man gjorde i den første finanslovsaftale.
Derefter satte man skatten ned, og det er selskabsskatten, jeg taler om her.
Man sagde jo inden valget, at man ville hæve selskabsbeskatningen, og det gjorde man så ikke, men nu har man så i regeringen i Vækstpakke DK – og heldigvis for det – lavet en politisk aftale om at sænke den til 22 pct.
Det er altså det fuldstændig modsatte af, hvad man sagde i valgkampen.
Og nu står SF's ordfører guddødemig her og giver Enhedslisten medhold i, at der sådan set er nogle sympatiske tanker i at have en sådan minimumsgrænse.
Vi må gå ud fra, at det så betyder, at den så skal hæves igen.
Det giver jo ikke nogen mening, og hvad skal danskerne tro, hvad skal erhvervslivet tro, når en ordfører fra et regeringsparti står på landets vigtigste talerstol med den slingrekurs, først den ene vej og så den anden vej?
Hvor er det faste grundlag, som folk kan forholde sig til og erhvervslivet kan investere i forhold til?
Når man investerer, skal man kende de præmisser, der gælder, så man ved, hvilket afkast man får ud af det.
Jeg synes, det er meget problematisk.
Det er jo planøkonomi af værste skuffe, vi hører om her.
Sagen er, at høj skat gør det dyrere at skabe job; man skaber ledighed.
Det ved vi med hensyn til personskat.
Det har vi haft masser af debatter om i forbindelse med personskattereformer.
Det eneste, vi får ud af en høj beskatning, er, at folk ikke gider.
Det var en fuldstændig forrykt tankegang.
Nu er vi da heldigvis med god konservativ hjælp kommet ned på ca. 56,5 pct.
Hvis man hæver selskabsskatten, som vi jo drøfter her i dag, hæver man prisen på en arbejdsplads.
Det gør det dyrere at være virksomhed, og man skal bruge flere penge til at betale skat, og så er der jo ikke så mange penge til lønninger.
Så Enhedslisten skyder sig selv i foden med den populistiske dagsorden, de har, hvor de siger: Jamen vi skal bare have en højere selskabsskat, og vi synes også, vi skal have kvindekvoter; vi synes også i Enhedslisten, at vi skal bestemme, hvor mange kvinder der skal sidde i ledelsen i en virksomhed; vi synes også, at der skal være transaktionsskat og alle mulige andre umuligheder.
Undskyld, at jeg siger det helt direkte, men jeg synes jo – set ud fra erhvervslivets vilkår – at det er en fuldstændig vanvittig tankegang, der lægges for dagen her.
Det er medicin af den helt forkerte skuffe.
Det eneste, man vil opnå, er færre virksomheder, dårligt fungerende virksomheder, lavere indtjening, færre job og højere ledighed.
Til sidst vil vi – hvis vi følger Enhedslistens tankegang og filosofi – få en økonomi, der kollapser.
Så vil der til sidst – hvis det værste scenarie skulle ske – kun sidde politikere fra Enhedslisten, og så får vi alle sammen en borgerløn, og staten ejer virksomhederne.
Det er altså det helt modsatte, vi argumenterer for, og det håber jeg at jeg har givet udtryk for med de kommentarer, jeg her har afgivet.