Joachim B. Olsen (LA), 2016-02-09:
Tusind tak for det.
Loftet sætter altså en grænse for, hvor meget man samlet set kan modtage i kontanthjælp, særlig støtte og boligstøtte.
Det er et yderst fornuftigt forslag.
20 pct. af befolkningen i Danmark er på overførselsindkomst.
Det er en langt større andel end i andre højtudviklede velfærdssamfund, en langt større andel end det, vi ser i vores nabolande.
Vi har samtidig også en kontanthjælp, som er langt højere end den, vi ser i vores nabolande.
Rockwool Fonden har tidligere beregnet, at kontanthjælpen i Danmark ligger 40-60 pct. over niveauet i vores nabolande – og det er altså vel at mærke, når man korrigerer for forskelle i priser.
Kontanthjælpen vil også fremadrettet være højere i Danmark, end den er i vores nabolande.
Jeg synes, der er flere gode grunde til, at man nu får sat et loft over de her ydelser.
For det første er det efter vores opfattelse et udtryk for, at man rent faktisk udviser respekt for de lønaftaler, som bliver indgået af arbejdsmarkedets parter.
Det kan jo ikke være sådan, at arbejdsmarkedets parter siger, at nu aftaler vi en løn – en mindsteløn – og så siger vi herinde: Det kan da godt være, at vi har aftalt en mindsteløn, men vi synes, at man skal kunne få lige så meget i kontanthjælp, som man kan få ved at tage et job til en løn, som den danske fagbevægelse har sagt god for.
Det hænger simpelt hen ikke sammen.
Derfor er der også rådighedsproblemer i det danske kontanthjælpssystem.
Når man spørger kontanthjælpsmodtagerne selv, er det en fjerdedel – 25 pct. – der siger, og det er vel at mærke de jobparate kontanthjælpsmodtagere, at nej, de står ikke til rådighed for arbejdsmarkedet, selv om det er en forudsætning for, at man kan modtage kontanthjælp.
Så man kan tale om rådighedsregler og om, at man ikke kan få kontanthjælp, hvis man ikke vil tage et arbejde – man skal tage et arbejde, ellers kan man ikke få kontanthjælp – fra nu af og i al evighed.
Men det, der virker, er, at der er nogle grundlæggende økonomiske incitamenter til at tage et arbejde.
Sådan skal det selvfølgelig være.
Det skal selvfølgelig være sådan, at der er en forskel på at være i arbejde og være på kontanthjælp.
Der må jeg bare sige, at der også fremadrettet med det her loft vil være problemer i kontanthjælpssystemet.
Det vil stadig væk være sådan, at for nogle familietyper på kontanthjælp – specielt forsørgere – vil det, man kalder nettokompensationsgraden i forhold til at være på kontanthjælp være helt oppe på 92 pct.
Der vil stadig væk være en lille forskel.
Det synes vi at man skulle have adresseret i den her aftale.
For det, man gør her, er jo, at man tager udgangspunkt i mindstelønningerne, og så siger man, at folk på kontanthjælp som udgangspunkt ikke bør kunne få mere end 80 pct. af det, som de kan få, hvis de tager et arbejde til en løn, som fagbevægelsen i Danmark og arbejdsgiverne – arbejdsmarkedets parter – har sagt god for.
Regeringen havde valgt at tage udgangspunkt i en løn på 18.500 kr.
Vi fik faktisk gennemført, at det blev 17.700 kr., ligesom det er i dagpengesystemet, så der blev skabt en parallelitet mellem de to systemer.
Det synes vi er fornuftigt, og det er et resultat, som vi er godt tilfredse med.
Med den her aftale tager man altså skridt i den rigtige retning, i forhold til det skal kunne betale sig at tage et arbejde, at der selvfølgelig skal være en forskel på, om man er på kontanthjælp, eller man arbejder i et lavtlønsjob.
Så vil jeg afslutningsvis sige, inden det lander i spørgsmål om, hvor frygteligt det her er, at når man tager udgangspunkt i, hvad man rent faktisk har at leve for på kontanthjælp, vil det være sådan, at den her enlige mor med to børn på kontanthjælp, efter at husleje, skat, varme, el og daginstitution er betalt, vil have 10.200 kr. at leve for om måneden.
Det kan man godt leve for, og det kan vi godt være bekendt.