Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-05-26:
I forlængelse af fru Marianne Jelveds indlæg om den der mystiske henvisning til Holland og Tyskland, der blev brugt som argument for, at alt er godt, må jeg sige, at jeg er enig med hende.
Det er da en underlig argumentation, at man siger: Der er også nogle andre, der gør det.
Men hvis det, de andre gør, ikke er i orden, hvis det, de andre gør, er diskrimination, er det vel ikke et argument for, at vi skal gøre det her i Danmark?
Så vil jeg sige, at det efterhånden er blevet en tradition på Integrationsministeriets område, at høringsfrister ikke er noget, man går særlig højt op i.
Med det her ændringsforslag går man endnu længere, vil jeg sige, for på trods af at den ændring, der ligger i det her forslag, er yderst kontroversiel, vil de borgerlige partier ikke være med til at sende forslaget i høring, og det har vi jo ellers spurgt udvalget om; en samlet opposition har spurgt udvalget om det, men det fik vi nej til.
Og det betyder, at de relevante organisationer ikke får tid til at komme med deres kommentarer til ændringen.
Jeg synes, respekten for folkestyret ligger på et meget lille sted, og at det er uheldigt, at den nye minister viderefører den tidligere ministers magtarrogance, og jeg mener, der er tale om magtarrogance, når man kommer med så grundlæggende og principielt et ændringsforslag som det her, men ikke vil tillade at give det den tid, det kræver at lade relevante organisationer komme med deres vurdering.
Det sker så oven i købet i en situation, hvor Justitsministeriets egne jurister kommer med en udtalelse, ja, faktisk en temmelig skarp kritik af det her forslag, om, hvorvidt det er i overensstemmelse med menneskerettighederne, og på trods af at Institut for Menneskerettigheder, altså den institution, der har til opgave at holde øje med, om landets love er i overensstemmelse med menneskerettighederne, direkte skriver, at de mener, at Danmark vil tabe en sag, hvis det her forslag kommer for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Alligevel vil man ikke give det den tid, det ville kræve at lade de relevante organisationer komme med deres indvendinger, eller for den sags skyld give det de 3-4 måneder, som man vurderer der vil gå, før der falder dom ved EU-Domstolen.
Men vi kan altså konstatere, at den nye minister har præcis det samme forhold til menneskerettigheder og kommissioner som forgængeren har, desværre, på trods af at den nye minister jo faktisk netop blev minister på grund af forgængerens, fru Birthe Rønn Hornbechs, forhold til internationale konventioner.
Det, ministeren kalder et opgør med lighedsmageriet, er det, vi andre kalder et opgør med princippet om lighed for loven.
Så jeg vil endnu en gang gerne stille ministeren spørgsmålet: Hvorfor er det, at en kvinde fra Argentina, der ønsker at bo her i Danmark med sin danske mand, skal bestå en endda meget svær danskprøve for at få lov til det, mens en kvinde fra Japan ikke skal?
Altså, hvad er pointen med det?
Ministeren har brugt betegnelsen positiv forskelsbehandling, men positiv forskelsbehandling forudsætter jo, at der er nogle saglige begrundelser for, at der forskelsbehandles, og det er der ikke her.
Derfor er forslaget ren og skær diskrimination.
Saglige forudsætninger er, at man f.eks. siger til en ung mand, der skal til prøve i skriftligt dansk, at han får en times ekstra forberedelse, fordi han er ordblind, og at der er nogle saglige begrundelser for, at han skal have lidt ekstra forberedelsestid.
Det er positiv forskelsbehandling.
Det er ren og skær diskrimination.
Jeg har sagt det før, men jeg siger det meget gerne igen: I gamle dage var det far og mor, der bestemte, hvem man må gifte sig med, og nu er det så integrationsministeren, der sidder og laver lister over, hvilke lande det er o.k. at finde kærester i.
Jeg synes, det rimer ualmindelig dårligt på betegnelsen frihedsminister, og begrebet liberal kan jeg slet ikke få til at passe ind i den her ligning.
Jeg hørte ministeren sige, at forslaget her ikke går ud over nogen; ministeren siger: Det er jo bare nogle ekstra gode rettigheder, som der er nogle, der får.
Som jeg sagde til hr. Martin Henriksen, svarer det altså til, at man indfører en lov, der handler om, at hvide mennesker må køre gratis med bussen, og samtidig siger man, at de sorte hele tiden har skullet betale, så det er jo ikke dårligt for dem.
Det er ikke for at sige, at det her forslag handler om sorte og hvide, men at det bare er efter det samme princip – man kunne også sige: folk, der var rødhårede, eller folk, der gik i grønne trøjer.
Vi ved også, at et af argumenterne fra integrationsministerens side er, at folk fra USA generelt har lettere ved at integrere sig i det danske samfund.
Altså: For det første er det jo sjældent, man forelsker sig i et gennemsnit eller en statistik, og for det andet ved vi også, at børn af akademikere klarer sig bedre på universitetet end børn af ufaglærte.
Skulle vi så sige: Lad børn af akademikere få særlig privilegeret adgang til universiteterne?
Nej, selvfølgelig skal vi ikke det.
Det ville være diskrimination.
Vi ønsker netop ikke, at nogen pr. definition har flere rettigheder end andre.
Jeg synes, det er uforståeligt, at man kommer med det her ændringsforslag, og jeg synes, det er uforståeligt, at man ikke engang vil give det den tid, det ville tage at lade relevante organisationer komme med deres vurdering af forslaget.
Det synes jeg altså viser en magtarrogance, som fuldstændig uanset partikulør ikke bør være til stede i det danske folkestyre.