Margrethe Vestager (RV), 2009-04-16:
Danmark har fået en ny statsminister.
Tillykke.
Men der er intet nyt politisk projekt, og det er der ellers brug for.
Med Fru Pia Kjærsgaards ord: »Det har sejlet for længe«.
Statsministeren havde muligheden for at give Danmark en ny start, en ny begyndelse, men desværre viste han sig at være vikar i Statsministeriet.
Visionerne er en for en kastet i skraldespanden.
Når det kommer til klima og miljø, er Venstres visioner forsvundet som kold snaps ved en påskefrokost.
Når det kommer til EU, retspolitikken og reformer har det vist sig, at forholdet til fru Pia Kjærsgaard og Dansk Folkeparti er stærkere end modet til at stå fast på egne visioner.
Statsministeren talte om bredt samarbejde, men det klinger hult, når han samtidig sparker en folkeafstemning om euroen til hjørne, parkerer reformerne, freder efterlønnen og åbner op for at sænke den kriminelle lavalder.
Danmark har fået en ny statsminister, ja, men det er stadig fru Pia Kjærsgaard, der styrer ministerbilerne, og nu lader det åbenbart til, at hun kører endnu længere på literen.
Men der er brug for en ny politisk linie.
Der er brug for at gøre drømmen om Danmark som et grønt videnssamfund til virkelighed - et Danmark, der bygger på samarbejde, på tillid, på ansvar.
Netop de værdier får vi brug for, når der er økonomisk krise, som der er i Danmark i dag.
Ledigheden stiger, og væksten er negativ.
Ikke nok med det.
Store generationer går snart på en velfortjent pension, og mange mennesker bliver ældre og har brug for pleje, også i højere grad end før.
Regeringens svar er at øge det private forbrug, men så sent som i dag har Venstres ordfører indrømmet, at han ikke har nogen anelse om, hvordan det virker.
Regeringen siger med andre ord et og gør det præcist modsatte: Den spreder hovedkulds milliarder af upræcise kroner.
SP'en har et omfang på 48 mia. kr., og Finansministeriets tilsyneladende bedste skøn til udbetaling svarer til ca. ½ pct. af BNP.
Det er med andre ord regeringen, der tror på, at en gigantisk check løser problemet.
Der er ikke én ting, der løser problemet, men der er brug for en vækstplan, der investerer i klima, i uddannelse og i teknologi.
Det er investeringer, der skaber arbejdspladser i den private sektor, det er investeringer, der skaber grobund for nye virksomheder.
Og det er også investeringer, der gør det lettere for os at udvikle Danmark - også når de store generationer går på pension.
Det er forhåbentlig også investeringer, der gør, at Danmark bliver stedet, hvor hele verden vil finde de klimakloge løsninger: vindmøller, varmepumper, kloge vinduer, huse, der selv producerer energi, transport, der er CO2-neutral, ikke kun et stærkt økologisk landbrug, men også et bæredygtigt erhvervsliv.
Vi vil have flere lærere og flere sygeplejersker.
Det er nu, vi skal investere i deres uddannelse, for der er brug for en indsats i skolen og i hele sundhedssektoren, og det starter man med at anerkende ved at sørge for, at de uddannelser er i orden, at de er velfinansierede, og at uddannelsesmiljøet er, som det skal være.
Det gør man ved at anerkende, at der er brug for ressourcer, og at der er brug for de ressourcer, som de studerende kommer med.
For uddannelse er grundlaget for velstand og velfærd og for vores demokrati.
Og vi får brug for det.
Fra 2012 går de store generationer på velfortjent pension, og derfor er der fortsat brug for reformer på efterløn og arbejdsmarked for at sikre velfærden i fremtiden.
Det er også nu, at det skal vise sig, om regeringens grønne profil er mere rodfæstet end karse på vat.
Desværre tyder meget på, at Fogh klippede karsen, da han rejste, og karse spirer som bekendt ikke igen, det er en engangsforeteelse.
Vi venter stadig på regeringens strategi for energibesparelser, vi venter på regeringens plan for landbrugets vækst, og vi venter på målsætninger for transporten.
Når det kommer til det grønne, så venter vi.
Vi har fremlagt en plan for bæredygtig vækst i landbrug og natur, og vi har masser af ideer til et øge effektiviteten i vores energiforbrug.
Langt mindre spild er målet, så Danmark bliver bæredygtigt.
Danmark har været på et sidespor i det europæiske samarbejde længe.
Fra radikal side troede vi faktisk, at vi delte visionen om Danmark fuld og helt med med Venstre og Konservative.
Men nej, det kan vente, det er udsat, det er ikke lige nu.
Det er godt nok ærgerligt, for der er europæiske løsninger på en lang række af de problemer, som vi ellers står magtesløse over for.
Det være sig den brutale kvindehandel, det være sig den organiserede kriminalitet - for bare at nævne to eksempler.
Vi står klippefast på, at forbeholdene skader Danmarks interesser, og derfor skal de afskaffes.
Der er endelig sat et værdigt punktum for Muhammedkrisen.
Jeg vil gerne takke den forhenværende statsminister for den forsonlige Fogh, som vi nu har lært at kende.
Egentlig fortjener Folketinget at høre hele talen fra Islamabad.
Det er faktisk en værdig afslutning på en krise, hvor vi så de sidste og alvorlige virkninger for Danmark i hele det pinagtige forløb om Anders Fogh Rasmussens nye job.
Men jeg vil gerne kvittere for det punktum, der blev sat, det er rigtigt, og det samler os.
Jeg må så for egen regning tilføje respekten for dem, som ikke tilslutter sig nogen religion og tro, fordi respekten for de grundlæggende værdier skal jo være konkret hverdagsvirkelighed.
Det er den grundlæggende tillid, der har gjort Danmark stærk tilliden til, at hver enkelt med faglighed og menneskeligt engagement vil gøre sit arbejde så godt som muligt.
Desværre efterlader Fogh et Danmark, der er så centralt styret, at vi nok skal tilbage til provisorietiden for at finde lighedspunkter.
Det gælder læreren, der ikke længere må give eleverne mulighed for at vise, hvad de kan ved en gruppeeksamen, og som stadig venter på at regeringens centralistiske politik virker.
Men det skal jo ikke handle om regeringens centralistiske planer, det skal handle om at lære børn at læse, skrive, stave, regne, og det er det lærerne, der kan.
Det gælder socialrådgiveren, der bruger knap halvdelen af sin arbejdstid på unyttigt papirarbejde.
Det skal ikke handle om regeringens centralistiske styring, det skal handle om støtte til udsatte og sårbare mennesker.
Det er spild af tid, det er spild af kræfter, det er spild af borgernes penge.
Alternativet er at gøre det på den danske måde - at vise tillid, at inddrage hinanden.
F.eks. er Folkeskolelovens første sætning jo: Skolen skal i samarbejde med forældrene...
Det er det fællesskab om opgaverne, der løfter skolen fra at være kommunal service til at være et fundament af dannelse for hvert enkelt barn.
Den krise, vi står i, må også føre til et fokus på de menneskelige værdier, der bærer Danmark, og på, hvad vi vil med hinanden, så vi kan skabe et Danmark, som er grønt, som bygger på viden, og som gør værdierne til virkelighed - værdier som samarbejde, tillid og ansvar.
Kritikken af SF kan man se på vores hjemmeside.
Der har vi dokumenteret den med et notat, som vist efterhånden er 13 måneder gammelt.
Den linje, vi har lagt, ligner i øvrigt De Radikales linje gennem mange, mange år, nemlig at når vi fremlægger et forslag eller et udspil - det være sig vores forslag til vækstplan, det være sig vores forslag til ægte grøn vækst for landbrug og natur - kan vi stå inde for det.
Og hvis vi kommer til at fremsætte forslag sammen med andre partier, eller hvis vi kommer til at sidde i en regering med andre partier, vil Det Radikale Venstre naturligvis også kunne stå inde for den politik, der bliver ført.