Karen J. Klint (S), 2011-02-22:
I maj sidste år havde vi her i salen en debat om tvangsægteskaber og æresrelateret kriminalitet.
Forslaget fik nogle pæne ord med fra regeringen, men der var også indlæg, der gik ud på, at de konkrete elementer i forslaget ikke nyttede noget, at det var dårlige forslag, vi kom med, og der var også meget kritik, der handlede om, at oppositionen faktisk gik så langt i nogle af forslagene, at det blev kaldt for systemtvang, og vi blev direkte spurgt, om vi ville erstatte familietvang med systemtvang.
De ting, vi kom med sidste forår, var i hvert fald temmelig vidtgående.
Men drøftelsen i dag har baggrund i ministerens redegørelse om tvangsægteskaber og lignende undertrykkelse, en firesiders redegørelse, der ridser status op, efter at der i december sidste år kom en større kortlægning af disse mange unges helt uacceptable forhold.
Jeg håber, at vi i dag får en debat om forbedringer af situationen og ikke kun en debat, hvor vi skyder hinandens politik ned, for det er situationen nemlig for alvorlig til.
Der arrangeres åbenbart fortsat tvangsægteskaber, og der er fortsat behov for beskyttelse mod kulturelt bestemt og æresbestemt undertrykkelse og vold.
For nylig var der i medierne fokus på de såkaldte teenagevielser; jeg vil ikke kalde det for ægteskaber, for det, der foretages over for unge under 18 år, når de lokkes til en samlivskontrakt, som er i strid med dansk lovgivning, er jo netop alt andet end ægteskaber.
Jeg tror, vi skal passe på med herinde at kalde det for ægteskaber, for det er faktisk ikke ægteskaber, det er ulovlige handlinger, og det er handlinger, som moralsk og økonomisk binder unge i et samlivsforhold, de slet ikke kan gennemskue eller komme fri af.
Så der er god grund til ikke kun at prale med, hvad vi har gjort, og hvad vi kan have haft succes med; der er grund til at stille skarpt på: Hvorfor har vi ikke held med at stoppe disse overgreb?
Og kender vi i det hele taget hele sandheden, eller hvor meget værre står det til end det, vi kan se?
Vi ved reelt ikke, om det stigende antal henvendelser om hjælp er udtryk for, at der er flere, der ved noget, eller om der er flere, der er i nød og har behov for hjælp.
Så vi mangler en sammenhæng og en analyse af, hvordan det hænger sammen.
Da jeg læste kortlægningen fra december sidste år, blev jeg faktisk meget trist og i dårligt humør og egentlig også ked af det, for når jeg kigger på tallene – og så ved jeg godt, at det er en dårlig idé at stå herinde og læse tal op fra talerstolen, men modsat er det jo også her, vi har en chance for at fortælle befolkningen og andre, hvor galt det står til –
ser jeg, at det faktisk er sådan, at antallet af henvendelser er stærkt stigende.
Tallet er seksdoblet på få år, ja, på 6 år er henvendelserne til krisecentrene faktisk seksdoblet, de er steget fra 200 til på 8 måneder sidste år at være over 660.
På de beskyttede boformer, vi har, og hvor kun kvinder kan komme, er der sket en stigning, så der sidste år på 8 måneder var 151 kvinder inde at vende dér.
Det kan man ikke kalde en forbedring.
Det er godt, kvinderne kommer, men der er jo en årsag til, at de kommer.
Vi ved det ikke, og derfor er det vigtigt, at vi får det drøftet, og det er vigtigt, at vi her fra talerstolen får sagt fra over for den undertrykkelse, der sker under dække af religion, tradition og kulturmønster.
Vi vil have, at dansk lovgivning overholdes i Danmark, og dansk lovgivning skal ikke undertrykkes af religiøs eller kulturel overbevisning.
Vi kan ikke tvinge folk til integration, men vi kan i hvert fald oplyse folk så godt om reglerne, at de selv kan være med til at gøre modstand indefra.
Jeg tror, vi kan tolke nogle at tallene sådan, at de unge tør sige fra, men det er jo lidt sent at sige fra, hvis de først er blevet tvangsviet til nogen, eller hvis de på andre måder har fået nogle oplevelser, der traumatiserer dem.
Vi skal nå igennem, før der sker skader på de unge, og før nogen tvinges til noget.
Derfor er det også godt, at der i redegørelsen står, at regeringen vil iværksætte en national strategi for en fremadrettet indsats.
Jeg vil så bare gerne kraftigt appellere til, at alle partier involveres i forhandlingerne om den strategi, at det ikke er en strategi, der tegnes og skrives i et lukket rum, hvor kun få partier er med, for vi skulle jo gerne alle sammen være med til at implementere den og være med til at forsvare den. Så kan det måske også være meget godt, at regeringsordførerne lige repeterer lidt, hvad det egentlig var, der blev sagt her i salen den 4. maj sidste år.
Jeg kan jo se, at nogle af de forslag, der blev drøftet, er med i udspillet eller i den disposition, der er til en national strategi, så det kan jo være, at det, hvis vi får en ordentlig tone i udlændingedebatten, viser sig, at vi er mere enige end uenige om, hvordan vi kan løse bare nogle af de problemer, der er.
For når vi ser det, der sker med teenagevielserne – eller som jeg gerne vil kalde dem: teenagesamlivskontrakterne – så ser vi jo, at de finder sted i en aldersgruppe, hvor vi ikke har tænkt på at vi skulle ud med information.
For vi skal have vendt udviklingen, og vi skal modarbejde den undertrykkelse og den traumatisering, der følger i kølvandet på både tvangsægteskaber og andre undertrykkelsesformer, uanset om det sker i danske religiøse miljøer, eller det sker i etnisk kulturelle miljøer.
Det er jo lige slemt for dem, det går ud over, uanset hvilket motiv deres forældre har haft til at tvinge dem til et eller andet.
Så det var en opfordring til mere samarbejde i stedet for at slå på hinanden.