Per Clausen (EL), 2010-05-28:
Ændringsforslaget handler jo om, at man ikke er kommet så langt i forhold til koncessionen med den nye Anholt Havvindmøllepark, at man endeligt i lovforslaget her kan slå søm i, i forhold til hvad det skal koste.
Det foreslår man så udsættes og klares af Folketingets Energiudvalg, går jeg ud fra det er, i løbet af sommerferien, i løbet af juni måned.
Det er sådan set fornuftigt nok, men jeg synes alligevel, der kan være grund til at komme med et par bemærkninger om forløbet omkring Anholt Havvindmøllepark.
For det er jo endt med, at det bliver en rigtig, rigtig dyr fornøjelse, hvis man ender med at acceptere det bud, der er kommet fra DONG.
Der må man stille sig selv det spørgsmål: Hvorfor er vi kommet i den situation, at vindmølleenergi, havvindmølleenergi bliver uforholdsmæssigt dyr efter et udbud?
Det har jo også været diskuteret, og jeg ved, at det også diskuteres livligt blandt energiforligspartierne, hvor Enhedslisten ikke er med, hvordan man skal håndtere den her sag.
Det er vanskeligt, for pointen er jo, at en af grundene til, at det er blevet så dyrt, som det er, hænger sammen med, at man i årevis har forsømt udbygningen af vindmølleenergi.
Derfor forcerer man den nu.
Enhedslisten er sådan set ikke modstander af, at man forcerer den, men problemet er, at når man forcerer, risikerer man også, at buddene bliver meget dyrere, og at energien altså bliver tilsvarende dyr.
F.eks. er det sådan, at i det, man endte med at stille krav om, siger man, at en byder skal have væsentlig og nyere erfaring med energiproduktion fra havvindmølleparker samt med etablering af offshoreanlæg.
Her har man tidligere sagt, at det var i orden, hvis de, der bød, havde erfaring med vindmøller og vindmølledrift.
Det er jo en skærpelse, der gør, at man i realitetens verden risikerer at udelukke næsten alle med undtagelse af tre meget store selskaber, og det synes jeg i hvert fald er meget uheldigt.
Nu ved jeg godt, at salget af DONG ikke sådan lige er på tapetet, men i en situation, hvor DONG ikke længere var ejet af den danske stat, kunne vi altså risikere, at de eneste, der kunne byde på opførelse af havvindmølleparker i Danmark, ville være store multinationale udenlandske koncerner, og derfor synes jeg, at man skal overveje, om man ikke her stiller nogle krav, som er alt, alt for hårde, som er meget, meget uhensigtsmæssige, og som jo også står i modsætning til det, som var en del af den aftale, som de øvrige partier indgik i energiforliget, nemlig at der skulle åbnes op for at sikre et større folkeligt medejerskab og engagement i vindmølleudbygningen i Danmark.
Det andet, jeg vil sige, er, at det, at der i den her situation har været meget korte tidsfrister, også gør det ekstra vanskeligt, hvis man forsøger at opbygge et vindmøllelav bestående af en række interessenter, som kan gå ind i havvindmølleinvesteringerne.
Det kræver noget tid, hvis man skal være i stand til at skaffe den fornødne finansiering, lige så vel som det har vist sig, at hvis man skal lave aftaler med nogle af de ganske få vindmøllefabrikanter, der kan levere vindmøller i den her størrelsesorden, så stiller det også store krav.
Så vi vil støtte det ændringsforslag, der ligger til det her lovforslag, men vi gør det med udgangspunkt i, at vi håber, at der vil være villighed til at diskutere betingelserne ved fremtidige udbud i forbindelse med havvindmølleparker, sådan at vi ikke igen skal igennem et meget, meget uhensigtsmæssigt forløb, hvor prisen bliver meget høj, og hvor man i realitetens verden på den måde, man indretter udbud på, udelukker alle andre end Vattenfall, E.ON og DONG fra at byde, fordi vi mener, at det faktisk af både økonomiske og demokratiske grunde er vigtigt, at også andre får mulighed for at gå ind på det her område.