Peter Juel Jensen (V), 2012-04-13:
Tak, formand.
Det er en lang titel, lovforslaget har.
Venstre anerkender, at frafaldet på ungdomsuddannelserne er en udfordring, der skal løses.
Venstre står bag ambitionen om, at 95 pct. af en årgang skal have en ungdomsuddannelse, hvilket i øvrigt er en målsætning, som der har været bred opbakning til i Folketinget.
Derfor var overraskelsen også stor, da vi i Venstre kunne læse, at regeringen i forbindelse med indgåelse af finansloven havde indgået en aftale med Enhedslisten om det fleksible klasseloft.
Nu kan en regering jo indgå aftale med, hvem den vil, men når man tit på samme tid bebuder, at der skal samarbejde og dialog til, klinger det hult.
Samarbejde har der ikke været noget af, i hvert fald ikke hen over midten, og jeg kan læse af høringssvarene, at der heller ikke har været dialog, i hvert fald ikke med dem, der skal implementere den lovgivning, vi behandler her i dag.
Så jeg må blot konstatere, at der er et flertal bag lovforslaget, men også, at Venstre ikke er en del af det flertal.
Det fremgår gentagne gange af høringsnotatet, at lovforslaget tager sit afsæt i den præmis, at eleverne lærer mere og frafaldet bliver mindre, når der er færre elever i klasserne.
Det står jo i skærende kontrast til en undersøgelse fra UNI•C Statistik & Analyse fra august 2011, hvor det konkluderes, at der ikke umiddelbart er en sammenhæng mellem antallet af elever i en klasse og frafald.
Kort sagt har man for at få gennemført en lovgivning opstillet en præmis, der ikke har hold i virkeligheden.
Ud over det koster det selvfølgelig penge, rigtig mange penge: 68 mio. kr. i 2012, 164 mio. kr. i 2013, 192 mio. kr. i 2014, og i 2015 og fremover koster det 206 mio. kr. om året.
Det vil sige, at det koster 630 mio. kr. at bekæmpe frafald alene på gymnasierne.
Kunne vi ikke i fællesskab have brugt pengene bedre og fået mere ud af dem til gavn for alle ungdomsuddannelser?
Jeg er ikke i tvivl om, at regeringen og Enhedslisten mener det godt, men har man læst høringssvarene?
Her kan man læse, at der ikke er sammenhæng mellem antal elever i klassen og frafald.
Der er ikke evidens for, at et lavere antal elever i klassen har nogen positiv effekt på karaktergennemsnit eller gennemførsel, derimod er der en positiv sammenhæng mellem decentral skoleautonomi og elevernes resultat.
Man kan også i høringssvarene læse, at det er at betragte som indgriben i selvstyret på institutionerne.
Man kan læse, at økonomien er tvivlsom.
Klasseloftet er underfinansieret og vil få negative konsekvenser for gymnasierne, og det forventer man især vil ramme de mindre institutioner og udbudssteder, som vil lide tab på ordningen.
Rådet for Gymnasiale Uddannelser udtrykker stor bekymring for, om de enkelte institutioner holdes skadesløse for de ekstra omkostninger, det fleksible klasseloft vil påføre dem.
Man kan læse, at klasseloftet ikke er det rette redskab til at sikre kvalitet i undervisningen og til at fastholde eleverne.
Forslaget om udmøntning af det fleksible klasseloft vidner derimod om en tung, administrativ lov, der indskrænker gymnasieskolernes mulighed for at planlægge undervisningen, så den passer til de forskellige elevgrupper, elevernes ønske om studieretning og ikke mindst ønske om at gå på en bestemt skole.
Klasseloftet gør det besværligt og dyrt for skolerne at tilbyde eleverne et bredt udbud af studieretninger og at give tilbud til elever med særlige behov, tiltag, som i højere grad har betydning for kvalitet og fastholdelse, end klassestørrelser har.
Kort sagt: Det her er en ommer!
Skulle vi ikke i fællesskab sætte os ned og finde et bedre formål i forbindelse med de 630 mio. kr. over 4 år, der dels sikrer mere kvalitet, dels forhindrer frafald?
Dette er en udstrakt hånd om samarbejde, ikke for vores skyld eller for regeringens skyld, men for vores unges skyld.