Per Clausen (EL), 2009-05-07:
Det kneb måske lidt mere, når det skulle blive til realiteter.
Og det er selvfølgelig lidt ærgerligt, når man har et problem, en udfordring, som alle er enige om er stor både beskæftigelsesmæssigt, miljømæssigt og dyrevelfærdsmæssigt, at der ikke rigtig er nogen, der helt kan finde ud af, hvad man skal stille op det andet end at sige, at de forslag, der kommer, nok er lidt for dårlige, fordi man hellere vil noget andet.
Og hvad det er, er så lidt uklart.
Vi har social dumping, som er til at tage og føle på, forstået på den måde, at danske slagteriarbejdere konkurrerer med slagteriarbejdere i Tyskland, som - en stor del af dem, så vidt jeg har forstået - arbejder på en timeløn, som starter omkring de 30 kr. og så går opad.
Det er jo indlysende, tror jeg, at når man skal konkurrere på de vilkår, er der et massivt pres på løn- og ansættelsesvilkår for danske slagteriarbejdere.
Det kommer til udtryk ved et ekstremt højt arbejdstempo, et ekstremt nedslidende arbejde og nu også gennem et massivt pres på lønnen.
Det er sådan set meget godt illustreret, som jeg har forstået det, hvad formålet med det indre marked er, nemlig at det skal sikre, at der er konkurrence også på lønnen.
Det forsøger vi så reagere imod ved at sige, at vi over for de mennesker, der ønsker at udnytte de meget lave lønninger i vores nære naboområde, gør det, at vi prøver at pålægge dem en afgift, så det bliver mindre attraktivt at udnytte billig arbejdskraft.
På den måde forsøger vi med det her forslag at forhindre den sociale dumping i at slå igennem.
Det er jo også et meget godt eksempel på, hvilke konsekvenser det har for dyrevelfærden, når man gør den fri transport hen over grænserne til en slags afbud, som er det vigtigste, så man sikrer liberalisme og den frie handel, som man siger.
For det har også den konsekvens, at svinene så naturligvis bliver transporteret derhen, hvor det er billigst at få slagtet, uanset hvor langt væk det er.
Så er det rigtigt, at vi i Danmark med relativt stor nidkærhed forsøger at udnytte de få muligheder, der er for at gøre reglerne på det her område strammere, end de er i EU, eller rettere sagt forsøger at udnytte undtagelsesmuligheder maksimalt, for vi overholder jo selvfølgelig EU-reglerne.
Men som alle, der har arbejdet med det her, ved, så er det uendelig besværligt, og konsekvenserne er tit, at vi ikke opnår særlig meget.
Så vi har altså en situation her, hvor EU’s indre marked sikrer social dumping og sikrer, at dyrevelfærden er dårligere, end hvis man var i stand til at regulere handelen med de her slagtesvin.
Det sidste element, som jo også er stærkt negativt, er spørgsmålet om miljø.
Ingen kan vel være i tvivl om, at det giver en helt unødvendig miljøbelastning, at man transporterer svinene rundt i Europa for at finde det billigste sted at slagte.
Så miljømæssigt er det altså også stærkt negativt.
I Enhedslisten kunne vi selvfølgelig lade det blive ved det og sige, at man her ser et tydeligt eksempel på, hvad konsekvenserne af EU er, og hvad konsekvenserne af det indre marked er.
Men da vi jo også er i politik for at forsøge at skabe forandring og opnå resultater her og nu - og ikke først efter den dag, hvor vi har fået en bredere forståelse for de problemer, der er med EU’s indretning - forsøger vi naturligvis hele tiden at lede efter forslag, som kan løse nogle af de problemer, vi står over for, samtidig med at vi holder os inden for EU-reglerne.
Det har vi indimellem haft held med.
Det er nu ikke altid, når vi har haft held med det, at det så bliver vedtaget i Folketinget, og det viser sig ofte, at nogle, om jeg så må sige, har brugt EU-reglerne som en undskyldning, som et skalkeskjul for ikke at ville gøre noget ved de forskellige problemer, fordi de i grunden jo sådan set også har nogle andre økonomiske interesser, der skal varetages.
Jeg forstod, hvis jeg sådan skal være helt ærlig, ikke rigtig, hvad hr. Jørn Dohrmann mente, eller også er det bare, fordi jeg vælger at være optimist og så lade som om, jeg ikke forstår, hvad han mente,
i virkeligheden mente hr. Jørn Dohrmann vist nok, at løsningen på det her problem var at slække på miljøkravene i landbruget.
Og det mener jeg sådan set overhovedet ikke har noget med sagen at gøre.
Det, der er afgørende, er, at vi sørger for, at de svin, der bliver fedet op i Danmark, faktisk bliver slagtet i Danmark.
Så kan vi opretholde en beskæftigelse i Danmark på et højere niveau end den, vi har i dag inden for svineproduktionen, med en væsentlig lavere produktion af svin, end vi gør i dag.
For uanset hvordan man vender og drejer det, så er der altså ikke mange arbejdspladser i at producere smågrise.
Der er selvfølgelig nogle, men det er ganske få, og hvis man kunne få en svineproduktion, hvor man satsede på slagtning og forarbejdning i Danmark, ville man med betydelig færre svin kunne opnå en større beskæftigelsesmæssig effekt.
Så hvis det var sådan, at hr. Jørn Dohrmann var bekymret over beskæftigelsen, hvis hr. Jørn Dohrmann var bekymret over dyrevelfærden, var bekymret over miljøet, så skulle han bare støtte vores forslag.
Hvad det så er, hr. Jørn Dohrmann er bekymret over, er som sædvanlig helt uklart.
Men vi vil naturligvis tage del i udvalgsarbejdet og se, hvad der kan falde af der.
Det er jo ikke det dårligste udgangspunkt for at gå ind i et udvalgsarbejde, at man er enige om, hvad målet er.
Og hvis der er andre, der i det udvalgsarbejde kan komme med nogle bedre bud på, hvordan vi skal nå hen til det mål, vi arbejder mod, vil Enhedslisten naturligvis være modtagelige i den proces.
Skulle det ikke vise sig, må vi jo ende med at stemme om det her, og så må vi se, hvem der stemmer for, og hvem der stemmer imod, og så må enhver jo bedømme, om dem, der stemmer imod, havde nogle forslag, der er bedre, men som de bare glemte at stille og glemte at få gjort noget ved.