Pernille Skipper (EL), 2016-04-29:
Tak for det.
Som flere har omtalt, foreslår vi i Enhedslisten at ændre loven, så en sagsbehandler i et børn- og ungeafsnit maksimalt må sidde med 25 sager ad gangen.
Som der er rigtig mange der har påpeget fra talerstolen, handler de gode resultater i Herning og i Sverige bestemt ikke kun om et bestemt sagstal – altså, tværfaglighed, hyppigere opfølgning og den form for arbejde er også meget, meget vigtigt.
En forudsætning for, at man kan begynde at arbejde mere grundigt, følge mere op, have større fokus på sagerne og have tid til at arbejde tværfagligt, er jo netop tid.
Og Dansk Socialrådgiverforening har i en undersøgelse blandt deres tillidsrepræsentanter fået det svar, at 78 pct. af de tillidsrepræsentanter vurderede, at sagsbehandlerne i børnog ungeafdelingerne var overbebyrdede.
Der er noget i det her, der handler om arbejdsmiljø.
Altså, vi har nogle dygtige socialrådgivere og sagsbehandlere i Danmark, mener jeg.
De er stressede og overbebyrdede, og det har selvfølgelig nogle konsekvenser; der er noget med arbejdsglæde, der er noget med evnen til at levere et ordentligt stykke arbejde.
Og jeg tror, at socialrådgiverne bedre end nogen ved, hvad der sker med de familier, som må vente, og hvis problemer muligvis forværres, mens sagsbunkerne vokser.
Men den gruppe, som selvfølgelig bliver ramt hårdest, er jo børnene og de unge og familierne, og den hjælp, de får, bliver ramt af sjusk eller mangelfuldhed og fejl på grund af travlhed.
Jeg tror ikke, at jeg over for de mennesker, der sidder i den her sal og er socialordførere for forskellige partier, behøver at remse de mange forskellige sager op, som vi har set på og arbejdet med og er blevet meget, meget forfærdede over.
Det ved jeg at I alle sammen godt er klar over, sådan nærmest smertefuldt klar over, men det er jo nogle af de ting, der kan ske, når sagsbehandlere ikke har tid til at reagere ordentligt på sagerne, ikke har tid til at dykke ordentligt ned i sagerne og derfor nogle gange måske må hoppe over, hvor gærdet er lavest, eller ikke opdager noget, som man burde se kunne tyde på store problemer.
Selvfølgelig kræver det jo ikke en ph.d. i raketvidenskab at regne ud, at sagsbehandlere, der ikke har tid til at lave deres arbejde ordentligt, også leverer dårlige resultater.
Derfor er det rigtig godt, at vi kan pege på en dansk kommune, det er Herning, som faktisk har leveret nogle rigtig, rigtig gode resultater.
Fire ekstra sagsbehandlere har på et år tjent de ekstra lønudgifter hjem.
Det er jo helt vildt.
Antallet af klagesager er blevet halveret, tilknytningen til lokalmiljøet er blevet øget, det tværfaglige samarbejde er blevet styrket, og kvaliteten i sagsarbejdet er blevet bibeholdt og på nogle punkter er det også blevet forbedret.
Socialrådgiverne har jo sagt i årevis, at antallet af sager har en kæmpe, kæmpe betydning for kvaliteten af sagsbehandlingen, og nu er det så også bevist.
Liberal Alliances ordfører sagde, at det var ærgerligt, at jeg ikke var til stede i satspuljeforhandlingerne, da man gennemgik erfaringerne fra Herning, men jeg kan berolige med, at dem kan man godt finde andre steder end lige i ministerens forhandlingslokale.
Men jeg vil bare igen sige, at det er fuldstændig korrekt, at det ikke kun handler om antallet af sager, men et lavere antal sager er altså en kæmpe forudsætning for, at der bliver frigjort tid.
Og derfor mener vi, at det er helt nødvendigt at få et lavere sagstal.
I Enhedslisten kan vi både høre og tælle, og derfor er vi godt klar over, at det her forslag ikke bliver vedtaget, men til gengæld er der jo en åbning og en forståelse for, at det her er et sted, vi bliver nødt til at finde nogle løsninger.
Jeg har en sær fornemmelse af, at før vi kommer rigtig meget videre, skal vi også have nogle finansordførere til at forstå, at man faktisk kan spare rigtig mange penge i et samfund ved at investere nogle penge i en solid, ordentlig og kvalitetsorienteret offentlig sektor, og at den offentlige sektor ikke er farlig, men en kæmpe forudsætning for, at vi har et godt fundament i vores samfund.
Hvis vi investerer penge i at sikre vores udsatte børn og unge langt tidligere, kommer det tifold tilbage til os.
Så mon ikke at vi også på et tidspunkt burde have en diskussion om regnemaskinerne i Finansministeriet, og så kunne det jo være, at vi med et mere fleksibelt loft og nogle forstående finansordførere kunne få sådan et forslag her ført igennem en anden gang.
Vi fortsætter i hvert fald.