Karsten Hønge (SF), 2008-05-30:
Siden udvidelsen af EU med de nye medlemslande fra Østeuropa har danske fagforeninger haft fast arbejde.
I den samme periode har også tyske firmaer og lønarbejdere vist stor interesse for at arbejde i Danmark.
Udvidelsen af EU er jeg sikker på på længere sigt vil blive en gevinst for os alle sammen både i demokratisk og i økonomisk forstand, men her og nu må vi også sige, at det giver os en række store udfordringer, især når pengemænd og danske mellemhandlere fra Østeuropa ser mulighed for en hurtig profit ved at bruge underbetalte ansatte.
Udenlandske firmaer og lønarbejdere er velkomne i Danmark, men de har ikke noget at gøre her, medmindre de respekterer danske fagforeninger, vores overenskomster og vores arbejdsmiljølovgivning.
Konkurrencen om job skal ske på fair og lige vilkår og ikke ved et race mod bunden, hvor det handler om at sælge sig selv så billigt som muligt.
Og hvis vi ikke er vågne nu, kunne man med rette senere bebrejde os for at have sovet i timen, mens det danske arbejdsmarked i øvrigt blev sat på udsalg.
Får vi ikke styr på det her område, så vil konsekvenserne for hele samfundet på lidt længere sigt blive fuldstændig uoverskuelige.
Erfaringerne fra Tyskland og England viser risikoen ved ikke i tide at tage fat på udfordringerne, for i de lande er lønningerne under pres, og fagforeningerne er på hælene.
Der findes selvfølgelig mennesker, der synes, at det er rigtig dejligt med sådan en røverkapitalisme, men indsatsen i det her pokerspil er altså selve den danske måde at indrette arbejdsmarkedet på.
Velfærd handler altså ikke bare om skat, overførselsindkomster og offentlig service.
For ganske almindelige lønmodtagere er velfærd i høj grad et spørgsmål om trygge og velordnede forhold på arbejdsmarkedet.
Fagbevægelsen udfører her for egne midler den kæmpestore opgave til glæde for hele samfundet.
ikke holdbart i længden.
Hvorfor skal alene fagbevægelsens medlemmer ved deres eget kontingent finansiere den her indsats?
På et tidspunkt tror jeg det bliver nødvendigt at finde ud af, hvordan vi i øvrigt fra samfundet generelt kan hjælpe til.
For at klare opgaven har fagbevægelsen, politiet, Arbejdstilsynet og SKAT brug for forskellige slags værktøjer.
Og sådan et værktøj kom jo på plads her 1. maj, da beslutningen om oprettelse af et register for udenlandske virksomheder blev ført ud i livet.
Alt for mange kræfter er siden 2004 blevet brugt på at lege røvere og soldater - eller i virkeligheden var det måske snarere sådan en slags gemmeleg mellem fagbevægelsen, myndighederne og de udenlandske firmaer og ansatte.
Det er nødvendigt, at vi hele tiden tilpasser værktøjer og indsats i forhold til opgaven.
Indtil nu synes vi, at vi stille og roligt er gået i den rigtige retning.
Men det kunne jo også være et godt værktøj, hvis det blev obligatorisk, at byggepladser synligt skulle skilte med, hvilke virksomheder og underentreprenører der er på arbejdspladsen, og at fagforeningerne faktisk fik ret til at komme ind på arbejdspladser for at kontrollere forholdene.
Og SF mener også, at vi konkret skal bevilge de nødvendige penge til både politi, Arbejdstilsynet og SKAT for at kunne gennemføre det nødvendige opsøgende arbejde på arbejdspladserne.
Vi synes, det er godt, at der er afsat den pulje på de 5 mio. kr., men jeg tror, at vi nærmere skal sigte efter en pulje på måske 15-20 mio. kr., hvorfra fagbevægelsen så kan søge om støtte til det konkrete arbejde, som de har ekstra med udfordringen fra de udenlandske virksomheder og ansatte.
SF mener også, at der kunne være god grund til at se kritisk på de skattemæssige og andre forhold, som er knyttet til udenlandske arbejderes ophold og arbejde i Danmark.
Den meget lave beskatning og udbetaling af sociale ydelser har i en række tilfælde betydet, at udenlandske arbejdere har fundet sig i meget lave lønninger, en form for, kan vi kalde det skattefinansieret løndumping, som SF gerne ser belyst nærmere.
Situationen på arbejdsmarkedet blev jo rystet efter de tre domme ved EF-Domstolen, både Vaxholmdommen, Viking Line-dommen og Rüffertdommen, og der er stadig væk uklarhed om konsekvenserne for Danmark, og vi venter spændt på resultatet af udvalgsarbejdet, som offentliggøres her om få uger.
Det er helt afgørende for SF, at vi får en aftale på EU-plan, som ikke bagefter kan ændres af EF-Domstolen.
Hvis vi ikke får sådan en garanti, risikerer vi simpelt hen, at tæppet senere hen vil blive trukket væk under fagforeningernes ret til at konflikte for en overenskomst, og dermed er tæppet trukket væk under arbejdsmarkedet, som vi kender det.
Der er risiko for, at vi åbner en ladeport for social dumping, hvor danskere skal konkurreres ud af deres egne job af firmaer og ansatte fra lavtlønslande.
Sådan en trojansk hest skal ikke lukkes indenfor.
Selv med en lovgivning om mindsteløn skal man ikke bare tro, at problemerne hermed er løst, for der er fortsat brug for en bomstærk fagforening og fagbevægelse for at undgå ulige og unfair konkurrence.
Det er der forskellige historiske årsager til, men sagen er bare, at en mindstebetaling i dag ofte ligger 30, 40, 50 pct. under, hvad danske lønarbejdere faktisk får i løn.
Overenskomstsystemets brug af mindstebetalingssatser er ikke indrettet til den situation, vi har nu efter udvidelsen af EU.
Det må vi så håbe at fagbevægelsen får styrke til at overbevise arbejdsgiverne om.
En overenskomst løser altså ikke alle problemer, men gør dem mere håndterlige, da de jo kobles til et fagretligt system.
Så min konklusion er: Det er en udmærket debat, Enhedslisten har rejst.
Vi synes bare, at det har karakter af et paradeforslag uden egentlig forbindelse til det øvrige arbejde, der foregår.
Derfor er SF positiv over for intentionerne, som Enhedslisten lægger frem, men imod selve forslaget.