Astrid Krag (SF), 2010-04-19:
Regeringen og Dansk Folkeparti forhandlede i lang tid bag lukkede døre om et såkaldt omfattende serviceeftersyn af den danske udlændingelovgivning.
Efter mange måneder fremsatte man så endelig de lovforslag, vi diskuterer i dag, og man tilrettelagde en meget forhastet lovgivningsproces, hvor der ikke er ordentlig tid til at gennemføre en høring, og hvor der ikke er tid til at få svar på spørgsmål om lovforslagene og konsekvenserne af dem inden førstebehandlingen her i dag.
Hr. Peter Christensen, politisk ordfører for Venstre, sagde da også helt klart til TV 2 i fredags, at formålet er at få lovene igennem inden sommerferien – koste, hvad det vil.
Det er jo ikke en indstilling, der viser megen respekt for rollen som lovgiver.
Man kan spørge sig selv, hvorfor vi overhovedet skal behandle lovforslagene her i Folketingssalen, når man fra regeringens side er så fast indstillet på, at de med vold og magt skal presses igennem og uden respekt for generelle hensyn til ordentlig lovgivning, som man ellers har forpligtet sig til.
Så skal vi også igen høre på den samme gamle, trætte sang om, at S og SF nu falder tilbage til 1990'erne, og at man ikke ved, hvor man har os.
Undskyld jeg siger det, men det er vist en fortælling, der bedst trives på kontorerne hos Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti.
Det er lidt ynkeligt at prøve at reducere politik til, at man enten er hundrede procent enig med VKO, eller også er man helt ude i hampen.
Der er faktisk en tredje mulighed, hvor man ikke slår hælene sammen som Venstre og De Konservative og siger ja og amen til alt, hvad Dansk Folkeparti måtte kræve, og hvor man heller ikke står på den modsatte bred og afviser alt, hvad der kommer fra regeringen, som djævlens værk.
Den tredje mulighed er den, vi står for, hvor vi forholder os til de konkrete forslag, der bliver lagt frem, gransker dem og vurderer dem ud fra en overvejelse om, hvorvidt de vil gavne eller skade integrationen i det her land.
Jeg synes, at den måde at forholde sig til politik på både viser, at man har respekt for de vælgere, der har valgt os, og viser en passende ydmyghed over for den vigtige opgave, vi varetager som lovgivere.
I de aktuelle lovforslag er der både ting, der gavner integrationen, og ting, der skader integrationen, og en række ting, hvor det må siges stadig at være uafklaret, hvad de vil få af reelle konsekvenser.
Jeg vil kommentere to ting, som har fyldt meget i den offentlige debat, og som jeg finder særlig problematiske.
Der er for det første
spørgsmålet om pointsystemet.
Og det er et stort plus for integrationen, at regeringen og Dansk Folkeparti endelig anerkender, at integration ikke nås gennem arbejde alene, men at der også er andre ting, der spiller ind; at man skal have hele spektret med og f.eks. også anerkende arbejdet i skolebestyrelser eller sportsforeninger.
Når vi så ser, hvordan man konkret har fået skruet systemet sammen, må jeg sige, at regeringen i den grad ser ud til at spænde ben for sin egen målsætning, for med de krav, der stilles som ufravigelige, fratager man en række mennesker, der bor her i landet og bidrager positivt, muligheden for at få tidsubegrænset opholdstilladelse og dermed slå rod og blive en del af fællesskabet her i landet.
Og man rammer og straffer også nogle af de mennesker, som regeringen vel netop normalt er enig i er nogle af dem, vi har brug for at fastholde, belønne og satse på.
Det er f.eks. Fatima, der arbejder som SOSU-hjælper i hjemmeplejen, og som på lige fod med de fleste af sine kollegaer arbejder på tvungen deltid.
Det er jo virkeligheden for rigtig mange SOSU-hjælpere.
De kan ikke få den fuldtidsstilling på mindst 30 timer, som regeringen kræver.
Fatima knokler i hjemmeplejen, og nu fortæller regeringen og Dansk Folkeparti hende, at hun aldrig kan få permanent opholdstilladelse i Danmark.
Er det rimeligt?
Det er også Natascha, der i 5 år har arbejdet som ufaglært på et plejehjem, og som endelig har taget mod til sig og er startet på SOSU-skolen for at få en uddannelse som SOSU-hjælper.
Afviser regeringen, at hun, og nu citerer jeg ordret fra lovforslaget, »har gjort en aktiv indsats for egen integration, bl.a. gennem en mere fast tilknytning til arbejdsmarkedet«?
Er det rimeligt, at regeringen straffer hende for ikke længere at ville være ufaglært?
Der er også Hodaka, der er født og opvokset her i landet og efter en tænkepause efter gymnasiet beslutter sig for at uddanne sig til ingeniør eller til læge for den sags skyld.
Er det ham, der skal rammes af de nye stramninger?
Så forstår jeg virkelig ikke, hvor det er, regeringen vil hen med det her lovforslag.
Med det pointsystem, man har skruet sammen, gør regeringen det mere fordelagtigt for Hodaka at arbejde som ufaglært i stedet for at få fart på sin uddannelse, alt imens man kæmper for at tiltrække kvalificeret udenlandsk arbejdskraft til landet udefra.
Det virker helt håbløst.
Jeg har med glæde noteret mig garantien fra regeringen om, at reglerne ikke vil ramme de mennesker, der gerne vil være en del af det danske samfund, men som ikke kan leve op til de stramme krav, fordi de er handicappede eller lider af posttraumatisk stress-syndrom eller på andre ikkeselvforskyldte måder ikke vil kunne leve op til kravene.
Det er en garanti, som vi også vil hænge regeringen op på efter denne førstebehandling.
Men hvad med de familier, der modtager medicinhjælp, fordi de er økonomisk dårligt stillet, og som Dansk Socialrådgiverforening omtaler i deres høringssvar?
Skal de stå med et valg mellem at leve op til kravene og få tidsubegrænset opholdstilladelse eller muligheden for at købe medicin til deres syge børn?
Det virker helt ærligt ikke som et system, der er værdigt for et rigt land som det danske.
For så synes jeg godt nok, at man sparker til nogle, der ligger ned.
Nej, regeringen har ganske enkelt strammet skruen for meget og forkert i tilrettelæggelsen af det pointsystem, der ellers kunne have været så god en idé.
Det andet problematiske element, jeg vil bruge min tid på i denne korte ordførertale, er spørgsmålet om forringelsen af den kommunale valgret i L 187.
Jeg vil starte med at minde om, at det ikke engang er regeringspartiernes egen politik, ja, hr. Naser Khader sagde så sent som i fredags, at valgretsændringen ikke er hans kop te, og regeringspartierne må da også have problemer med at støtte ændringen helhjertet.
Når man snakker så meget om demokratisk medborgerskab, og at folk skal forpligte sig på netop demokratiet her i landet, kan man jo ikke samtidig gå ind for forringelse af valgretten.
Nej, den bestemmelse er Dansk Folkepartis krav alene, og det må være svært for rigtig mange borgerlige vælgere at se, at deres partier med regeringsmagten i hånden svigter de flotte ord om demokratisk medborgerskab og det demokratiske sindelag, man forventer af folk, der vil leve i det her land.
Det er simpelt hen for absurd, at vi under mottoet »En fast og fair udlændingepolitik« skal indføre en indskrænkning af demokratiet for første gang siden 1866.
Det har ikke meget med en fast og fair udlændingepolitik at gøre at være parat til at give køb på vores allervigtigste værdier, demokratiet og den demokratiske deltagelse, bare for at få en studehandel med Dansk Folkeparti til at gå op.
Man kan håbe, at regeringen kommer til fornuft.
Vi står klar til sammen med regeringen at sikre et stort flertal imod forringelserne af vores demokrati.
Som det mindste vil jeg appellere til, at man splitter L 187 op i to lovforslag, så vi kan få lov til at forholde os til regeringens udlændingepolitik for sig og forslaget om indskrænkelsen af den kommunale valgret for sig, for de to ting hænger ikke sammen.
Til slut vil jeg komme omkring en række af de forbedringer, der er i de to lovforslag.
Tiden tillader ikke en grundig gennemgang, men helt overordnet vil jeg sige, at det er positivt at se, at regeringen også er indstillet på at tage hånd om de mennesker, der kommer hertil som arbejdskraft eller medfølgende ægtefæller, både når de kommer fra andre EU-lande, og når det er fra lande uden for EU's grænser.
Hele oprettelsen af det såkaldte introduktionsforløb for folk, der kommer til landet for at arbejde, er vi positivt stemt over for.
Der gives med lovgivningen hjemmel til, at kommuner kan støtte værtsfamilier med penge til konkrete aktiviteter, det er dejligt, og så er det et plus, at alle nytilkomne udlændinge får ret til et aktivt tilbud fra kommunen, også selv om de ikke modtager integrationsydelse eller blot er ægtefælle til en udenlandsk arbejdstager.
Det er en klar styrkelse, at det nu bliver en ret, som folk, der skal bo og leve i Danmark, får.
Afslutningsvis må jeg – nu hvor min taletid er ved at være gået – gentage min appel om, at regeringen tager lovgivningsarbejdet seriøst og tager os som lovgivende forsamling seriøst, så vi undgår lovsjusk.
For at samle op vil jeg sige, at langt størsteparten af indholdet af L 187 kan vi være for, mens vi er mere tilbøjelige til at stemme imod L 188.
Men jeg ser meget frem til ministerens svar på, om man vil være villig til at dele forslagene op, så vi kan forholde os til de enkelte sammenhængende elementer i forslagene, ligesom jeg ser frem til at få svar på de mange spørgsmål, der er stillet, og til at læse de høringssvar, der endnu ikke er kommet frem på grund af den korte tidsfrist.