Ole Hækkerup (S), 2012-01-17:
Tak, formand.
Med det her beslutningsforslag vil Dansk Folkeparti sikre, at psykologer opnår samme tavshedspligt som præster, dvs. udelukkelse fra at vidne, og det er jo allerede fremgået af debatten, ligesom at baggrunden for forslaget er sagen fra Østre Landsret, hvor retten ikke har udelukket en militærpsykolog fra at afgive forklaring.
Det er i dag sådan, som det jo også er fremgået af det, der er blevet nævnt, at efter retsplejeloven er præster, læger, forsvarere, advokater udelukket fra at afgive vidneforklaring.
Den udelukkelse er jo dog så kun absolut for præster og for forsvarere.
Læger og advokater kan pålægges at afgive forklaring, hvis det er afgørende for sagens udfald.
For andre, også for psykologer, der har tavshedspligt, kan retten så bestemme, at de ikke skal afgive forklaring, hvis hemmeligholdelse har væsentlig betydning.
Det, vi har med at gøre, er altså en graduering for vidne og for tavshedspligt.
Efter Dansk Folkepartis forslag skal psykologer nu have samme vidneudelukkelse som præster og forsvarere, men det skal læger og advokater til gengæld ikke.
De skal fortsat kunne pålægges at afgive vidneforklaring.
Det er den primære grund til, at vi ikke kan støtte det her forslag.
Er det så det samme som, at Socialdemokraterne synes, at det er fornuftigt, sådan som det er i dag?
Nej, og jeg tror i virkeligheden, at forslagsstilleren, fru Marie Krarup, har ret i det her med sjælesørgeren, altså med præstens rolle som sjælesørger, og at den rolle har måske nogle læger, nogle psykologer, måske oven i købet også nogle psykiatere i dag.
Derfor er jeg sådan set glad for ministerens melding om, at der er brug for, at Folketinget får set på det her, og der er brug for at bede Retsplejerådet om at se på hele problemstillingen.
Jeg synes også, at der måske oven i købet er nogle aspekter af den her problemstilling, som vi slet ikke har været omkring i diskussionen endnu, som det også kunne være værd at holde øje med.
Jeg synes f.eks., at der eksisterer en forskel for militærfolk, for politifolk, altså nogle, der har et andet sæt af rettigheder, et andet sæt af pligter end dem – jeg havde nær sagt – vi andre almindelige borgere har.
Det giver dem nogle særlige udfordringer, og de er i et andet system, hvor de er tvunget til at gøre ting, vi andre frivilligt kan vælge.
Hvor vi frivilligt kan vælge, hvilken psykolog vi i givet fald vil gå til, er de tvunget til at bruge den militære psykolog, og de skal gøre en masse ting i det militære system.
Det er det ene.
Det andet er, at jeg så også synes, at det i den her forbindelse er værd at overveje den anmeldelsespligt, som er efter serviceloven, som jo så i øvrigt også gælder præster.
Så der er en lang række aspekter i det her, men jeg tror, at jeg må være fair og sige, at jeg i virkeligheden er enig med forslagsstilleren i, at der er et problem, som vi har brug for at få kigget på.
Jeg tror måske, at det bliver for meget, hvis vi hæver psykologer op til at have samme vidneudelukkelse som præster, fordi jeg mener, at på mange strækninger må man kunne sige, at psykologer, læger og psykiatere er på samme niveau – så at sige – at regne.
Men hvordan man skruer systemet bedst muligt sammen, og om man skal tage de der nuancer ind med dem, der er i militæret og politiet, og betragtninger fra serviceloven, tror jeg bliver bedst, hvis vi gør, som ministeren har foreslået, nemlig det her med at få Retsplejerådet til at kigge på hele problemstillingen, fordi der er så mange forskellige aspekter.