Mette Abildgaard (KF), 2016-01-19:
Tak for det.
Vi ser nok i virkeligheden det her beslutningsforslag som langt det mest interessante af de fire, vi behandler i dag.
I min tale i forbindelse med det tidligere beslutningsforslag var jeg inde på den her tillidskrise.
De har lavet en undersøgelse blandt borgere med handicap, og de kommer frem til en hel del ret interessante konklusioner.
Jeg skal nok befri salen for at læse det hele op; jeg vil blot pege på et par af dem.
Generelt vurderer borgerne sagsbehandlingen lavt på alle parametre, og der er et meget stort gab mellem borgernes og sagsbehandlernes vurdering af kvaliteten.
Borgerne oplever ikke, at de har indflydelse på deres situation, og føler ikke, de bliver hørt, når de har kontakt med kommunen.
Så peger de også på, at sagsbehandlerne i meget lav grad har viden om deres specifikke handicap.
Det er jo alt sammen med til at give denne mistillid, og det er jo den mistillid, der gør det aktuelt, at vi taler om opsættende virkning her i dag.
Jeg kan huske – jeg er jo stadig relativt nyvalgt folketingsmedlem – at jeg i august måned modtog Spastikerforeningens medlemsblad.
De havde en liste med opråb til de nye socialordførere med ting, som de ønskede man tog fat på.
Jeg kan huske, at et af de punkter handlede om, at man i Spastikerforeningen havde en direkte mistanke om, at kommunerne bevidst træffer forkerte beslutninger for at blive fri for udgiften til borgerens ydelse i den periode, hvor ankesagen foregår.
Det synes jeg var skræmmende læsning.
Man har ikke bare en mistanke, den er så stor, at man ligefrem formulerer den i et medlemsblad, som kommer ud til alle ens medlemmer.
Det synes jeg er værd at tage med i overvejelserne.
Vi har fra konservativ side altid været åbne over for at bruge opsættende virkning som et virkemiddel.
Vi har også undervejs, når vi tidligere har drøftet det, stillet nogle spørgsmål og haft nogle forbehold over for det.
Det kan for mennesker med handicap have fuldstændig uoverskuelige konsekvenser, hvis man fejlagtigt bliver frataget nogle hjælpemidler, som er helt fundamentale for, at man kan leve et liv på lige vilkår med andre.
Der har været de her sager med BPA-ordningen, som jo er enormt indgribende.
Mennesker mister deres personlige assistance, som måske betyder, at de kan have svært ved at forlade deres eget hjem.
Det kan være, man har nået at fyre den hjælper, man har haft i mange år, og at vedkommende har fundet et andet arbejde, og på den måde kan det have nogle enorme konsekvenser.
Altså, man må jo kunne sige, at hvis vi indførte det her princip i de sager, der har været i de forgangene år, hvilke økonomiske konsekvens ville det så have?
Den radikale ordfører, fru Marianne Jelved, brugte lige det ord, jeg har ledt efter i den her sag, nemlig indhegning.
Jeg tror også, at vi fra konservativ side har det sådan, at vi skal være lidt skarpere, når det gælder indhegningen af det her med opsættende virkning.
Hvad er det præcis for sager, hvor vi indfører det her princip?
Men omvendt må man bare sige, at i sager, der har så stor betydning for det enkelte menneske med handicap som eksempelvis den her BPA-ordning, vil et princip som opsættende virkning i den grad være med til at styrke retssikkerheden, og vi ser det i hvert fald som værende inden for indhegningen, hvis man skal formulere det på den måde.
Så vi ser meget frem til at arbejde videre med det her i udvalget.
Vi vil håbe, at ministeren vil række hånden ud, så vi kan nå hinanden i forbindelse med de her voksenbestemmelser, som der skal ses på siden hen.
Men jeg vil i hvert fald sige, at vi fra konservativ side ikke er bange for at arbejde videre med princippet om opsættende virkning inden for de her omfattende sager.