Brian Mikkelsen (KF), 2009-04-02:
Beslutningsforslaget går ud på at pålægge regeringen inden udgangen af 2009 at styrke indsatsen over for ofre, bl.a. ved at styrke offerrådgivningen, fastsætte regler om bodspenge, sikre erstatning til ofre, hvis gerningsmanden frikendes, og indføre en ordning, hvor ofre underrettes om gerningsmandens udgang og prøveløsladelse.
Regeringen lægger stor vægt på, at de, der bliver ofre for forbrydelser, behandles med alvor og respekt, og at de får den hjælp og støtte, der er relevant og effektiv i situationen.
Regeringen har meget stor fokus på indsatsen over for ofre og har løbende taget en række initiativer på dette område.
Politi og anklagemyndighed har også stor fokus på at yde den nødvendige støtte og bistand til ofre for en forbrydelse.
Jeg kan nævne, at der i 2005 blev gennemført en styrkelse af retsstillingen for forurettede i sager om en række alvorlige personfarlige forbrydelser, så der som udgangspunkt altid beskikkes en bistandsadvokat, der skal hjælpe og vejlede den forurettede under sagen.
I 2007 blev der gennemført nye regler for at styrke og udbygge politiets og anklagemyndighedens information og vejledningen til forurettede.
Der skal desuden udpeges en kontaktperson hos politiet eller anklagemyndigheden, som skal yde hjælp og bistand til den forurettede, og som den pågældende altid kan henvende sig til.
For at styrke indsatsen over for ofre for samlivsrelaterede forbrydelser er der etableret særlige enheder i politikredsene, som bl.a. skal sikre, at der hurtigt tilbydes fornøden rådgivning i disse sager, som f.eks. kontakt til krisecentre eller henvisning til offerrådgivning.
Jeg vil også nævne, at Folketinget netop har førstebehandlet regeringens lovforslag om etablering af en landsdækkende ordning med konfliktråd i straffesager.
Med det forslag ønsker regeringen yderligere at styrke indsatsen over for ofre ved at give den forurettede mulighed for i et konfliktråd at komme til orde over for gerningsmanden og fortælle om de konsekvenser, den strafbare handling har haft.
Konfliktrådet kan medvirke til, at forurettede får bearbejdet sin vrede og angst som følge af den kriminelle handling, og det kan være med til at give den forurettede en følelse af større tryghed i hverdagen.
Regeringen er opmærksom på, hvordan vi løbende kan styrke og forbedre indsatsen over for ofre for forbrydelser.
Når man overvejer nye initiativer på dette område, er det afgørende, at der er tale om initiativer, der giver en reel forbedring for ofrene.
Det er naturligvis vigtigt med regler, som sikrer en god og tidssvarende indsats, men det er lige så vigtigt at have fokus på, hvordan indsatsen over for det enkelte offer skal styrkes i en travl hverdag hos politi, anklagemyndighed og andre aktører.
Jeg lægger i den forbindelse stor vægt på, at arbejdsgruppen inddrager erfaringerne fra bl.a. de øvrige nordiske lande.
Beslutningsforslaget angår forskellige enkeltelementer vedrørende indsatsen over for ofre.
Det er vigtigt at få grundigt belyst, hvilke tiltag der på den mest hensigtsmæssige måde reelt vil kunne styrke indsatsen for ofrene.
De enkelte elementer i beslutningsforslaget bør derfor indgå i arbejdsgruppens arbejde.
Regeringen kan derfor ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag, men jeg vil godt knytte enkelte bemærkninger til de forskellige elementer i forslaget.
Med beslutningsforslaget lægges der op til, at offerrådgivningen bør styrkes både organisatorisk og økonomisk.
Offerrådgivningen er jo en frivillig organisation baseret på græsrodsprincippet, som gør en stor indsats for at hjælpe og støtte ofre for forbrydelser.
Offerrådgivningen yder ikke behandling, men giver medmenneskelig kontakt og forståelse samt råd og vejledning.
Efter flerårsaftalen for politiet og anklagemyndigheden er det et mål, at offerrådgivningen videreføres og styrkes i de nye politikredse, og der er bl.a. etableret faste kontaktpunkter i politikredsene for offerrådgivningen.
Efter ønske fra paraplyorganisationen Offerrådgivningen i Danmark er der med virkning fra den 1. marts 2009 oprettet et centralt landsekretariat for de lokale offerrådgivninger, og der er hermed sket en væsentlig styrkelse af offerrådgivningen på det organisatoriske plan.
Af udgifter, der vil kunne afholdes af rådighedsbevillingen, kan nævnes udgifter til kurser, forplejning og transport i forbindelse med møder, annoncering, lokaleudgifter, kontorhold og vagttelefoner.
Beslutningsforslaget nævner også en ordning med - i gåseøjne - bodspenge på f.eks. 500 kr., som gerningsmanden skal betale til en erstatningsfond eller til offeret.
En eventuel indførelse af en sådan ordning vil rejse en række spørgsmål, som selvfølgelig skal overvejes grundigt.
Det gælder både det principielle spørgsmål om at indføre en sådan generel tillægsstraf i forhold til den allerede dømte straf, spørgsmålet om den nærmere udformning af en sådan ordning og spørgsmålet om de administrative og ressourcemæssige konsekvenser ved i givet fald i en række sager at skulle tvangsinddrive et beløb på 500 kr.
Man skal også være opmærksom på, at den forurettede efter de gældende regler får erstatning efter de almindelige erstatningsregler, hvis der ved forbrydelsen er sket person- eller tingskade.
Jeg kan i øvrigt tilføje, at den svenske ordning, som omtales i bemærkningerne til beslutningsforslaget, efter det oplyste er udformet sådan, at bodspengene betales til en erstatningsfond og ikke til offeret.
Med hensyn til forslaget om at etablere et støttecenter for børn og unge, der har været udsat for en forbrydelse, har Velfærdsministeriet oplyst, at kommunerne efter serviceloven i dag skal yde hjælp til et barn eller en ung, når det må anses for at være af væsentlig betydning af hensyn til personens særlige behov for støtte.
Dette gælder uafhængigt af, om barnet eller den unge har været udsat for en forbrydelse, og kan f.eks. bestå i psykologhjælp.
Velfærdsministeriet har desuden peget på, at Videncentret for Sociale Indsatser ved Seksuelle Overgreb mod børn varetager opgaver med rådgivning, metodeudvikling, videnindsamling, erfaringsopsamling m.v. om tilfælde, hvor børn og unge har været udsat for psykisk eller fysisk vold eller seksuelle overgreb.
Forslagsstillerne anfører, at der bør udbetales erstatning til ofre for forbrydelser, hvis gerningsmanden frifindes, og at der bør være mulighed for at betale acontoerstatning, f.eks. til medicinudgifter.
Jeg går ud fra, at der sigtes til de særlige regler i offererstatningsloven om erstatning og godtgørelse fra staten for personskade som følge af en overtrædelse af straffeloven.
Efter disse regler betales der erstatning, selv om gerningsmanden f.eks. er ukendt eller ikke kan straffes, fordi han eller hun er under den kriminelle lavalder.
Det er ikke sådan, at der aldrig kan udbetales erstatning til offeret, hvis gerningsmanden frifindes.
I tilfælde, hvor domstolene fastslår, at offeret har været udsat for en forbrydelse, men frifinder den tiltalte som følge af manglende bevis for, at han eller hun er gerningsmanden, kan der således som udgangspunkt betales erstatning efter offererstatningsloven, navnlig når det blot må lægges til grund, at gerningsmanden er ukendt.
Det er vigtigt at holde fast i, at erstatning fra staten efter offererstatningsloven forudsætter, at der er sket en forbrydelse.
Derfor udbetales der ikke erstatning, hvis retten frifinder den tiltalte, fordi der ikke er begået noget strafbart.
Hvis der ikke rejses tiltale, f.eks. fordi gerningsmanden ikke kan findes, vurderer Erstatningsnævnet, om der har været tale om en straffelovsovertrædelse, der har medført personskade.
Med hensyn til mulighederne for acontoerstatning kan jeg oplyse, at Erstatningsnævnet har mulighed for at behandle en sag om erstatning, inden sagen er færdigbehandlet hos politiet, anklagemyndigheden eller ved domstolene, hvis forholdene taler for det.
Det kan f.eks. være tilfældet, hvor offeret har et alvorligt og akut erstatningsbehov som f.eks. voldsskader på tænder, hvor der er behov for hurtig behandling.
Beslutningsforslaget nævner også psykologhjælp til ofre.
Ministeriet for Sundhed og Forebyggelse har oplyst, at der inden for sundhedslovgivningens rammer kan gives tilskud på 60 pct. til op til 12 konsultationer ved psykolog.
Tilskud gives til særlig udsatte grupper, f.eks. personer, der har været udsat for røveri, vold eller voldtægt.
Det er en forudsætning for tilskud, at der foreligger en henvisning fra en læge, så det sikres, at der sker henvisning til det mest relevante behandlingstilbud.
Herudover er der mulighed for at blive behandlet af psykologer ansat i det psykiatriske sundhedsvæsen og i distriktspsykiatrien.
Beslutningsforslaget lægger desuden op til en ordning, hvor offeret orienteres om gerningsmandens udgang eller løsladelse.
Der findes ikke i dag en generel ordning om underretning af forurettede.
Rigspolitiet har imidlertid oplyst, at kriminalforsorgen i særlige tilfælde efter anmodning underretter politiet, når en indsat f.eks. løslades.
Det sker navnlig i sager om alvorlig kriminalitet, hvor politiet ud fra præventive overvejelser finder, at der er særlige hensyn at tage til den forurettede.
En generel ordning om underretning af offeret om gerningsmandens udgang, prøveløsladelse m.v. rejser en række spørgsmål, som bør overvejes nærmere.
Det gælder spørgsmålet om den praktiske udformning og afgrænsning af en sådan ordning.
Hvilke forbrydelser skal den f.eks. gælde for?
Skal den forurettede underrettes om alle udgange, herunder om alle weekendudgange og al frigang til arbejde og uddannelse uden for fængslet?
Et andet spørgsmål er, om en sådan underretningsordning reelt vil føre til større tryghed for offeret, eller om man i virkeligheden risikerer at skabe øget usikkerhed for det enkelte offer.
Det var et af domstolsreformens langsigtede formål, at retssager kan gennemføres hurtigt, effektivt og på et højt fagligt niveau.
Reformen trådte som bekendt i kraft den 1. januar 2007, og hverdagen ved retterne er fortsat præget af de enorme forandringer.
På den baggrund blev domstolene på finansloven for 2009 tilført 34 mio. kr. i 2009 og 2010 og 20 mio. kr. i 2011 for at sikre den løbende sagsbehandling ved domstolene i reformprocessen.
Herudover har regeringen som led i finanslovaftalen besluttet, at der skal udarbejdes en status - det er der blevet - for implementering af domstolsreformen, herunder en status for sagsaktiviteten og sagsbehandlingstiden ved domstolene.
Der er således allerede igangsat flere initiativer for at sikre bl.a. en hurtig sagsbehandling ved domstolene.
Sammenfattende lægger regeringen stor vægt på indsatsen over for ofre for forbrydelser.
Regeringen vil derfor som nævnt nedsætte en arbejdsgruppe, der bl.a. i lyset af erfaringerne fra de andre nordiske lande skal overveje mulighederne for en styrket, bred indsats på det her meget vigtige område.
De enkelte elementer, som omtales i beslutningsforslaget, rejser forskellige spørgsmål, men bør indgå i det arbejde.
Regeringen kan på den baggrund ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag, men vil arbejde videre med en stor del af forslagene i det videre udvalgsarbejde.