Benny Engelbrecht (S), 2013-12-13:
Tak, formand.
Jeg vil gerne starte med at tage tråden op efter hr. Preben Bang Henriksen og Venstre, fordi hr. Preben Bang Henriksen faktisk i afslutningen af sin tale var inde på et meget vigtigt element, som jeg gerne vil tilslutte mig på Socialdemokraternes vegne, nemlig at dette lovforslag jo på ingen som helst måde skal ses som et tiltag til at fjerne den risiko, der altid vil være forbundet med det at have et variabelt forrentet huslån – det må nødvendigvis være sådan, at skal man have en sikkerhed for sin økonomi, så er den eneste måde at gøre det på selvfølgelig også fremadrettet at have fastforrentede lån.
Men det er klart, at det, som vi forholder os til her, jo er tohundredårsstormen, som jeg tror at nogen har kaldt det her, altså den helt ekstreme situation.
Det er nemlig sådan, at det, lige siden regeringen trådte til, har været regeringens hovedfokus at få Danmark sikkert gennem den økonomiske krise, og heldigvis er der mange indicier på, at det efterhånden peger i en rigtig og positiv retning for dansk økonomi.
Det ser efterhånden ud til, at vi får en lidt lysere fremtid, og det kan vi se i møde.
Men finanskrisen har i den grad åbnet vores øjne for, hvor usikkert det finansielle marked kan være.
Derfor er regeringen jo også i fuld gang med at sikre, polstre og stramme op i hver en krog af den finansielle sektor.
Lovforslaget, som vi behandler i dag, er en brik af mange, som skal bidrage til det arbejde.
For de internationale markeder skal have tillid til det danske realkreditmarked, og for at være sikker på, at markederne føler sig sikre, ja, så skal ratingbureauerne også have tillid til, at realkreditten kan klare sig igennem en eventuel ny krise lige så sikkert, som man klarede sig igennem den sidste krise, hvor mange landes boliglån var truet, men aldrig nogen sinde de danske.
Danske boligejere skal ikke være bange for, at de i tilfælde af en ny og mere ekstrem finanskrise bliver nødt til at gå fra hus og hjem; så enkelt er det.
Selv den værst mulige situation skal vi altså tage højde for, og det er netop det, vi gør nu.
Vi skal tage højde for den krise, der kan ramme, ikke engang hvert 10. år, men snarere med århundreders mellemrum.
Konkret håndterer forslaget tre elementer.
Det første er at sætte rammerne for, hvad der skal ske, hvis en auktion over kortfristede rentetilpasningslån slår fejl.
Det andet er, at der indføres et renteloft eller en rentetrigger for obligationer med en løbetid op til 3 år.
Det tredje element er at sætte rammen for, hvad der skal ske i det usandsynlige tilfælde, at et realkreditinstitut skal afvikles.
Lovforslagets væsentligste element er indførelsen af et krav om, at løbetiden på en eksisterende obligation bliver forlænget med 1 år, hvis et konkret lån ikke kan refinansieres.
Det skal fremover fremgå af vilkårene for alle obligationer.
På et internationalt niveau er det ikke usædvanligt, at man håndterer refinansieringsproblemer ved at forlænge obligationer med 1 år ad gangen.
Derfor forventer vi heller ikke, at udenlandske investorer vil lade være med at købe danske realkreditobligationer, tværtimod.
Det bliver lettere for investorerne at gennemskue, hvordan de står, hvis en refinansiering fejler.
Det vil skabe ro, det vil styrke den finansielle stabilitet, og det er til gavn for hele Danmark, at der er tillid til vores finansielle markeder.
Det er værd at understrege, at lovforslaget drejer sig om et sikkerhedsnet, som kun bliver aktuelt, hvis en ekstrem situation opstår, en ekstrem situation, hvor renten stiger mere end 5 procentpoint på et år.
Det er dog – det skal jeg understrege –
temmelig usandsynligt.
I løbet af de 150 år, vi nu har haft vores realkreditsystem, er det ikke sket en eneste gang, at renten er steget med 5 procentpoint på et år.
Men vi vil gerne være på den sikre side.
Derfor fremsætter vi dette lovforslag med et sikkerhedsnet, som skærper de internationale ratingbureauers tillid til den danske realkreditmodel, og som samtidig sikrer, at en finanskrise ikke kan give fuldstændig ukontrollerede rentestigninger med katastrofale følger for både den enkelte borger og for boligmarkedet.
Det giver tryghed.
Det er klart, at der vil være en lille meromkostning med de beregningsmodeller, der ligger, på 0,1 procentpoint, som man kan sige at forbrugeren jo selvfølgelig kommer til at betale i sidste ende, og det kan jeg også forstå er en beregning, som Nationalbanken skønner også kommer til at passe, men det er ikke en betaling, som er for høj, synes vi, i forhold til den risiko, man dermed fjerner.
Det er tryghed, det handler om, og derfor stemmer Socialdemokraterne naturligvis også for forslaget.