Martin Henriksen (DF), 2007-04-13:
Vi behandler i dag et lovforslag, som er en udmøntning af finanslovaftalen for 2007 mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
Baggrunden for lovforslaget, hvad angår Dansk Folkeparti, har været såre simpel.
Vi var imod navneloven, da et folketingsflertal den 17. juni 2005 vedtog regeringsforslaget.
Det var der flere grunde til.
Vi var imod hele grundtanken bag loven.
Liberaliseringen var hovedargumentet dengang, og det var reelt eneste argument fra Folketingets side.
Men Folketinget eller i hvert fald et flertal i Folketinget valgte at ignorere vores kulturelle rødder.
Uden at tage de hensyn til de historiske forhold om en kulturradikal foragt for familiens betydning og en manglende anerkendelse af navnet som identitetsbærende faktor, valgte den borgerlige regering at iværksætte en navnelov, som åbenlyst ikke tog udgangspunkt i vores kulturelle forhold, snarere tværtimod.
Ydermere valgte flertallet at sidestille kærestepar med ægtefæller, så man kvit og frit kunne tage ens samboendes efternavn, og for at gøre det ekstra elegant blev det muligt at videregive en ekskærestes navn til ens nye kæreste osv. osv., og det endda helt uden at spørge den oprindelige bærer af navnet om lov.
Det er da kulturradikalt og set med Dansk Folkepartis øjne mildest talt noget underligt noget.
Et andet tungtvejende argument for navneloven i sin tid var hensynet til fremmede navneskikke.
De skulle sidestilles med dansk navneskik.
Dengang sagde vi nej, fordi vi ikke mente og stadig væk ikke mener, at det er vores opgave at indrette og tilrettelægge vores lovgivning efter en indvandring, som folket ikke har ønsket.
Bl.a. derfor stemte Dansk Folkeparti imod den nuværende navnelov som det eneste parti i Folketinget, men det var bestemt ikke den eneste grund.
Dansk Folkeparti advarede også imod, at kriminelle ville kunne se en fordel i den nye mulighed for at kunne skifte navn, som vi andre skifter sokker.
Interessen for navneskift hos de kriminelle er da også rent faktisk steget markant, siden det blev gjort gratis og betydelig lettere at skifte navn, fremgår det bl.a. af et Ritzautelegram den 25. januar i år.
Hvilke konsekvenser, det har haft og har, er på nuværende tidspunkt ikke klart, men ikke desto mindre er det foruroligende set med Dansk Folkepartis øjne.
Men det var ikke kun indholdet, der dengang efterlod os undrende i Dansk Folkeparti.
Da regeringen i sin tid fremsatte navneloven, var der faktisk mulighed for, at et fornavn kunne tages som efternavn.
Det blev heldigvis opdaget i forbindelse med en teknisk gennemgang af loven og ændret i sidste øjeblik.
Navneloven betyder også indførelsen af en model, hvorefter et efternavn, der bæres af flere end 1.000 personer, frit kan tages af enhver.
Regeringen forhøjede dog i løbet af lovforslagets behandling i Folketinget grænsen til 2.000, også i sidste øjeblik.
Det var ikke et kønt forløb, men ikke desto mindre var det en forbedring at hæve grænsen fra 1.000 til 2.000.
Sidst, men ikke mindst, valgte regeringen at indsætte en revisionsklausul efter 2 år.
Det gjorde regeringen naturligvis, fordi den godt vidste, men ikke ville erkende, at loven var et skråplan.
Tusindvis af danskere protesterede over navneloven, stort set samtlige læserbreve og henvendelser til Retsudvalget var imod, men loven skulle død og pine køres igennem.
Hvorfor, kan man spørge, når nu modstanden var så udtalt i regeringens egne rækker og iblandt en lang række danskere.
Det spørgsmål er endnu ikke besvaret, og bliver det måske aldrig.
Siden loven er trådt i kraft, har over 100.000 personer ganske gratis skiftet navn, og det vil nogen givetvis betragte som en succes.
I Dansk Folkeparti betragter vi det derimod som endnu et eksempel på, at navneloven var for liberal.
Er det ikke rimeligt, at vi som Folketing sender et signal til borgerne: Tænk jer om, inden I skifter navnet ud?
Et gebyr kan være adfærdsregulerende og kan gøre, at man tænker sig om en ekstra gang, og derefter kan man så tage et nyt navn, hvis det er ens ønske.
Vi ønsker ikke et forbud mod navneskift, det kan der være gode grunde til at foretage, men vi håber blot, at folk vil tænke sig om, for det er altså en stor beslutning.
Lovforslaget, som vi behandler i dag, er et lille plaster på det blødende sår.
Vi understreger med gebyret to ting.
For det første er et navn noget personligt, men i lige så høj grad et familienavn, et slægtsnavn, om man vil.
For det andet understreger vi noget principielt, nemlig at der er forskel på det at være samboende kærester og så det at være i et ægteskab.
Det er to forskellige ting.
Et ægteskab forpligter i højere grad end så mange andre forhold i livet.
Det er væsentligt for Dansk Folkeparti, ligesom det er væsentligt for mange danskere.
Afslutningsvis vil jeg tilføje, eftersom emnet har været berørt, at vi fra Dansk Folkepartis side lægger vægt på, at loven træder i kraft så hurtigt som muligt, og derfor mener vi, at 1. maj er en rimelig dato, ikke mindst taget i betragtning, at ændring af navneloven har været kendt siden finanslovaftalen.