Benny Engelbrecht (S), 2009-02-19:
Indledningsvis vil jeg gerne takke for den gode debat, vi har haft her i salen i dag.
God og lang har den i hvert fald været, selv om jeg har klaget over, at ministeren blev sendt i byen med forkerte papirer af sine embedsmænd.
Sådan skal man jo også have lov til at smådrille hinanden lidt.
Det er en meget lille del af de samlede forbrugerlåneomkostninger, som dækkes af det.
Anvendelsesområderne er jo, når man læser retningslinjerne, alene gældende for udbydere af kortfristede kreditaftaler med en løbetid på indtil 3 måneder, hvor det samlede beløb, der skal betales, ikke overstiger 1.500 kr., og kreditaftaler med variabelt lånebeløb, hvor det samlede beløb, der skal betales ved fuld udnyttelse af kontoen, ikke overstiger 1.500 kr.
Det er altså en meget lille del af det samlede problem, når det handler om forbrugerlån med meget store omkostninger.
Sidste år behandlede Folketinget et forslag fra Socialdemokraterne, der både omhandlede sms-lån og det foreslåede loft over ÅOP.
Efter forhandlingerne hos Forbrugerombudsmanden er det jo altså lykkedes at opnå enighed om bedre regler for markedsføring af sms-lån, og det er vi altså også rigtig glade for, det vil vi gerne understrege.
Men det ændrer ikke på det billede, at udbydere af sms-lån fortsat frit og uhindret kan tage mellem 1.000 og 2.000 pct. i ÅOP for de lån, de udbyder.
Det er naturligvis fuldstændig uacceptabelt, især at unge skal lokkes til at betale den slags omkostninger.
Sidst sagen blev behandlet her i salen, fremhævede den daværende minister, at de problemer, man havde i Sverige, som vi sammenlignede os med, og som var lidt foran os med sms-teknologien, kunne man slet ikke sammenligne med de danske problemer.
Det er lidt det samme, vi hører her i dag, og vi kan blot konstatere, at ministeren tog fejl.
Dengang havde man faktisk slet ikke nogen erfaringer her i landet med sms-lån, men det har vi jo altså så fået siden, og de er fuldstændig parallelle med de svenske.
Derfor er det også skræmmende at læse de seneste tal fra Sverige.
Den svenske myndighed Kronfogden holder jo meget nøje øje med, hvad der sker på lånemarkedet i Sverige.
Vi har jo ikke et særlig godt overblik over det i Danmark, som det er på nuværende tidspunkt.
I Sverige kunne man i 2006, da man indførte sms-lånene, se, at der var omkring 1.400 indberetninger om ubetalte lån, og det tal var i 2008 steget til over 35.000!
Det er især unge mennesker mellem 18 og 25 år, der er voldsomt overrepræsenteret i statistikkerne over misligholdte sms-lån.
Hvordan det kommer til at se ud i Danmark, glæder vi os til at se nærmere på, men det bør ikke afholde os fra at handle allerede nu.
Ser vi på udviklingen af forbrugslånemarkedet generelt i Danmark, må det alt andet lige gøre indtryk, at det er mere end fordoblet fra 2004 til 2008, som det også er fremhævet i debatten tidligere.
Derfor er det også særpræget at stå her på landets fineste talestol og vide, at i den her sal, som jeg er så privilegeret at kunne skue ud over, sidder der faktisk repræsentanter for et flertal af Folketingets partier, der i hvert fald overordnet deler vores synspunkter, nemlig at der skal være grænser for, hvor meget man skal kunne tage i renter.
Imidlertid er det altså et flertal, der ud fra den debat, vi har haft i dag, ikke kan aktiveres, for Venstres medlemmer vil altså ikke stå ved deres overbevisning i denne sag, når vi efter udvalgsbehandlingen af dette beslutningsforslag skal stemme.
Sådan må jeg i hvert fald tolke det, der er sagt i salen i dag.
Jeg håber, at vi kan finde et sted at mødes på midten, sådan at vi rent faktisk kan finde nogle fælles retningslinjer, og det ser jeg frem til at tage nærmere i udvalgsarbejdet.
Ellers vil forbrugerne jo blot kunne sidde tilbage og sige tak til Venstre for ingenting.
Forslaget om at lægge et loft over, hvor meget en forbruger må betale i renter ved lån til forbrug, har søgt sin inspiration i en række eksempler, hvor lånere med rette har kunnet føle sig ført bag lyset.
Det er sket, i takt med at der er vokset et parallelt lånesystem frem ved siden af banker og kreditinstitutter, og som i stadig højere grad er baseret på brug af nettet eller sms-tjenester.
Det handler altså også om det, man kan få på købekort og nede i forretningerne, når man hurtigt skal handle.
En række udlånsvirksomheder, som fungerer uden for kreditog banksystemet, giver deres kunder lån, som de skal betale helt urimelig høje renter for.
Jeg har ikke bedre ord for dette end at kalde det ren åger, men alligevel kan lovens ågerparagraf jo altså ikke anvendes.
Det har vi gjort nøjere rede for i forslagets ordlyd.
Lette lånemuligheder på sms og nettet er kendetegnet ved at have høje renter og uoverskuelige vilkår.
Det betyder ringere muligheder for at foretage en fornuftig kreditvurdering, inden låneforretningen gennemføres.
Det betyder med andre ord en øget risiko for långiver, der indkalkulerer denne merrisiko i renten eller i omkostningerne ved lånet, og denne risiko deles mellem potentielt gode og dårlige betalere for at kunne spare tid i lånebehandlingen.
I dagspressen læser vi om, hvordan især unge ryger i gældsfælden, som det populært hedder.
Penge- og Pensionspanelet har således slået fast, at 26 pct. af danskere mellem 18 og 25 år ikke har ressourcerne til at kunne overskue konsekvenserne af de hurtige lån.
Det er skræmmende mange, og det viser, at der er et behov for oplysning, som flere her i dag også har talt for.
Men vi mener ikke, at oplysning kan stå alene, vi er fortsat også nødt til at have en egentlig regulering.
Men jeg vil godt understrege, at Socialdemokraterne ikke lader forslaget om et loft over ÅOP stå alene, for konsekvenserne af overgældssætning er omfattende.
Hvis ministeren kan bruge nogle af de forslag i sit videre arbejde, er hun naturligvis velkommen til at tage det med.
I dag finder gældsrådgivning først sted, efter at skaden er sket.
Vi vil vende blikket fremad og forebygge i stedet for at forsøge at helbrede, når det er gået helt galt.
Vi vil bidrage til, at mennesker ikke kommer ud i økonomisk uføre, fordi de meget dyre lån er for lette at få.
De er så lette at få, at man næsten oplever det, som at de presses ned i halsen på forbrugerne.
Det er en personlig tragedie, men derudover er det jo altså også en tragedie i forhold til disse menneskers mulighed for at medvirke til et godt og aktivt liv i samfundet og dermed bidrage til samfundets bedste.
Derfor foreslår vi, at Danmark kommer med i den perlerække af EU-lande, der allerede har taget højde for den elektroniske lånevirksomheds værste udskejelser.
Her fastsætter det offentlige regler for, hvor meget de samlede årlige omkostninger i procent må være.
Vi har valgt at skrue ordningen sådan sammen, at loftet for forbrugslån skal ligge på den pågældende rentesats for diskontoen plus højst 15 pct., altså det, der vil svare til lidt under 20 pct., hvis ordningen allerede havde været indført i dag.
Vi stiller ikke urimelige krav, vi vil bare have forbrugervilkår som dem, forbrugerne i store EU-lande som Tyskland, Frankrig og Italien allerede har.
Det er vores opfattelse, at vi som forbrugere skal have gennemskuelige vilkår, også på lånemarkedet.
Vi pakker ikke forbrugerne ind i vat, men sikrer, at de ikke går ind i en uoverskuelig gældsfælde.
Forslaget er en del af vores samlede gældspakke, der i takt med den forværrede finans- og ledighedskrise bliver mere og mere aktuel time for time.
I princippet har vi intet imod at lade markedet finde en balance, men vi vil ikke affinde os med, at forbrugernes vilkår og forventninger bliver groft krænket.
Forslaget om et loft over ÅOP ved forbrugslån er derfor både fornuftigt og forbrugervenligt.
Endelig håber vi naturligvis også at kunne få indflydelse på kommissoriet fra ministerens arbejdsgruppe.