runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rikke Hvilshøj (V), 2007-01-24:
Der er ikke noget hul i østaftalen.
Hvis der er mistanke om, at reglerne om udlicitering er blevet brugt for at omgå østaftalens regler, og man i realiteten arbejder for en dansk arbejdsgiver, men man bruger udliciteringsreglerne og prøver at få det til at se ud, som om man ikke arbejder for en dansk arbejdsgiver, så er det en omgåelse af reglerne.
Vi har sikret, at der så er regler og bestemmelser til at gribe fat om det.
Men det er ikke det, det handler om.
Så vidt jeg har forstået på sagen – det kan være, hr. Bjarne Laustsen ved mere, men jeg har nu ikke indtryk af det – er der ikke tale om, hverken direkte eller indirekte, at de her polske arbejdere har arbejdet for en dansk arbejdsgiver.
Så vidt jeg har forstået på sagen, har Skov- og Naturstyrelsen ikke udliciteret en opgave, de har solgt en vare.
De har ikke betalt for en opgave, Skov- og Naturstyrelsen har faktisk fået penge, fordi de har solgt det her pyntegrønt.
Det har ikke noget med udlicitering at gøre, det har ikke noget at gøre med, at man arbejder for en dansk arbejdsgiver, og derfor er der ikke krav om en dansk arbejds- og opholdstilladelse.
Det er i fuld overensstemmelse med østaftalen.
Lene Espersen (KF), 2007-01-24:
Jeg vil sige til hr. Ole Vagn Christensen, at det undrer mig meget, at hr. Ole Vagn Christensen stiller et spørgsmål, som jeg ikke rigtig ved hvad hr. Ole Vagn Christensen vil med.
For normalt synes jeg egentlig, at vi har en god dialog hernede.
Det kan vel ikke være Socialdemokraternes mening at tro, at politiet kan forhindre alt plat og svindel i Danmark ved selv at lave opsøgende virksomhed ustandseligt alle steder i Danmark.
Jeg ved ikke, hvor mange kontrakter der bliver indgået i Danmark hver dag, men jeg kan i hvert fald med meget stor garanti sige, at 11.000 betjente forslår som meget, meget lidt, hvis det, der nu er Socialdemokraternes politik, er, at før en kontrakt kan indgås, skal den undersøges af politiet.
Jeg synes ikke, der er noget at bebrejde nogen i den her sag.
Politiet får en anmeldelse, håndterer anmeldelsen og undersøger sagen.
Man sidder sådan lidt, når den her slags spørgsmål bliver stillet, og har en fornemmelse af, at det er et helt andet sted, skoen trykker, at Socialdemokraterne ikke er særlig glade for den østaftale, der er lavet, og er bekymrede for østudvidelsen.
Til det vil jeg sige, at det er der altså ikke nogen som helst grund til.
Det er det bedste, der er sket for Europa.
Rikke Hvilshøj (V), 2007-01-24:
Jeg kan svare meget kort, også fordi jeg synes, at justitsministeren har svaret rigtig glimrende om sagen.
Det er ikke første gang, jeg står hernede i salen og skal svare på spørgsmål fra hr. Bjarne Laustsen om den her sag.
Kim Mortensen (S), 2007-01-24:
Jeg vil vende lidt tilbage til det her med procentsatserne, som jeg synes, at statsministeren ikke svarer særlig præcist på.
Hr. Martin Lidegaard spurgte også til det.
Altså: Hvis man nu på Energistyrelsens hjemmeside kan læse, at andelen af vedvarende energi i 1990 var 6 pct., og at vi i 2006 rundede de 16 pct., så har der været en stigning på 10 pct. Hvis man nu umiddelbart fremskriver det, så når vi i 2025 op på, at vi når det, som økonomi- og erhvervsministeren også når frem til, nemlig omkring 27 pct., altså med den indfasningstakst, som vi kender allerede i dag.
Så synes jeg godt, at statsministeren kunne udvise den respekt for Folketinget og forklare, hvori det visionære i regeringens nye energiplan så består.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Jeg har overhovedet ikke været involveret i nogen forhandlinger i den her fase.
Fru Anne Grete Holmsgaard har da ret i, at sagen kommer op på det EU-topmøde, der skal finde sted i begyndelsen af marts.
Og ja, der kan vi drøfte det, for der er jeg involveret i det.
Men i hele opspillet til det her har jeg aldeles ikke været involveret.
Men når nu fru Anne Grete Holmsgaard spørger, kan jeg da svare, at regeringen er enig i Europa-Kommissionens tilgang til det, at vi bør arbejde for en global aftale, der sætter som mål at reducere CO2-udslippet med 30 pct. Og vi håber virkelig meget, at Kommissionens bestræbelser på at få de store CO2-udledere i verden med i sådan en aftale lykkes, for det er jo forudsætningen for, at det overhovedet batter noget, at vi får amerikanerne med, at vi får japanerne med, at vi får kineserne og andre økonomier med, der vil komme til at stå for en stor udledning i de kommende år.
Så vi støtter EuropaKommissionen i de bestræbelser.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-01-24:
Det er interessant, at statsministeren ikke mener, at CO2-målsætningen i EU vedrører statsministeren.
Det var oppe på Det Europæiske Råds møde i december, det kommer op i marts igen.
Mig bekendt er det statsministeren, der sidder ved Det Europæiske Råds møde, så det må da i allerhøjeste grad siges at være et spørgsmål, der vedrører statsministeren.
Så jeg må spørge: Handler det her ikke mere om, at det bare er ubekvemt at skulle svare på, hvad Danmark egentlig har gjort i den her sammenhæng?
Så siger statsministeren, at han var med til at præsentere energistrategien.
Ja, det er rigtigt, men er statsministeren forhandler på det her område, eller hvem er egentlig forhandler?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Nej, det handler om respekt for reglerne i Folketinget.
I henhold til Folketingets forretningsorden er det sådan, at man kan stille spørgsmål til den minister, sagerne vedrører, og de spørgsmål, som fru Anne Grete Holmsgaard stillede, vedrører miljøministeren og energiministeren og ikke mig, og derfor anvendte jeg bare den regel, der er i forretningsordenen, at man kan stille spørgsmålene til de ministre, de vedrører.
Fru Anne Grete Holmsgaard kan til enhver tid få svar på sine spørgsmål, men det må være rigtigt at stille dem til de ministre, de vedrører.
De spørgsmål, der er stillet til mig i dag, synes jeg vedrører mig, fordi jeg var med til at præsentere den energiplan i sidste uge, så dem svarer jeg beredvilligt på.
Jeg stiller altid gerne op og svarer på spørgsmål i Folketinget, men jeg synes, det er rimeligt, at man holder sig til reglerne, nemlig at man stiller spørgsmålene til den minister, de vedrører.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-01-24:
I sidste uge afviste statsministeren her i spørgetiden at svare på to spørgsmål, jeg havde stillet.
Det første lyder: Støtter regeringen flere andre EU-landes målsætning om, at EU skal reducere udledningen af CO2 med 30 pct. i forhold til 1990?
Det andet lyder: Har regeringen forsøgt aktivt at påvirke den målsætning, som flere andre EU-lande har, om, at EU skal reducere udledningen af CO2 med 30 pct. i forhold til 1990?
Nu kan jeg forstå, at statsministeren har meget stor respekt for Folketinget.
Så vil jeg godt vide, hvad det er for en type respekt, når statsministeren ikke vil svare på de her spørgsmål, men beder sin ministersekretær om at ringe over til mig og sige, at statsministeren ikke vil svare på det, og sender et brev om, at han ikke vil svare på det, men gerne vil svare på energistrategispørgsmål.
Er det respekt for Folketinget at afvise det her, eller handler det i realiteten om, at det er bekvemt og en bekvem dagsorden for statsministeren at svare på spørgsmål om energistrategien, men en meget ubekvem dagsorden at skulle svare på spørgsmål om CO2-reduktioner i EU?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Først vil jeg sige, at jeg altså ikke har skiftet holdning.
Det, jeg giver udtryk for nu, er det samme, som jeg sagde før jul.
Hr. Martin Lidegaards fremstilling er jo også forkert.
Der er tale om en mere ambitiøs indfasning både af vedvarende energi og energibesparelser.
Det at nå op på mindst 30 pct. frem til 2025 er en kraftigere udbygning af vedvarende energi, end vi har oplevet i de foregående år.
Det at sætte et mål for energibesparelser på 1¼ pct. om året frem til 2025 er et ambitiøst mål, for det er mere end det, der har været nået i de tidligere år.
Og det at fordoble forskningsindsatsen på energiområdet frem mod 2010 er mere ambitiøst end det, man har villet nå i de tidligere år.
Så på alle disse punkter er der tale om en mere ambitiøs tilgang.
Martin Lidegaard (RV), 2007-01-24:
Det, jeg sådan set gerne vil spørge om, er, hvorfor statsministeren har skiftet holdning.
For en måned siden var det statsministerens holdning, at vi skulle skrue op for indførelsen af vedvarende energi i Danmark, at energibesparelserne skulle være højere, end de har været indtil nu.
Nu er det statsministerens holdning, at vi skal køre samme indfasningstakt, som vi har gjort de sidste 20 år, og at vi bare skal beholde energiforbruget nogenlunde på det niveau, som det er i dag.
Det behøver ikke at gå ned.
Derfor er spørgsmålet i al sin enkelhed: Hvad har fået statsministeren til at skifte holdning her hen over julen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Jeg må gøre opmærksom på, at det at nå en andel af vedvarende energi på 30 pct. i 2025 aldeles ikke er noget, der bare kommer af sig selv, som hr. Martin Lidegaard forsøger at give udtryk for.
Det er aldeles ikke tilfældet, og det vil hr. Martin Lidegaard og andre, som sætter sig ind i det her eller kommer til at forhandle det med regeringen – og vi lægger jo op til en bred forhandling om det – kunne erfare ved at dykke ned i materialet, når forhandlingerne begynder.
Men jeg må da sige, at det bereder mig usigelig glæde, hvis jeg har bidraget til en glædesstemning i den radikale gruppe, om end måske kortvarigt, men lidt har jo også ret i det parti.
Martin Lidegaard (RV), 2007-01-24:
For cirka en måned siden havde jeg jo fornøjelsen af at diskutere det her emne med statsministeren her i Folketingssalen.
Det var en dag, der på mange måder bidrog til julestemningen i den radikale folketingsgruppe, for på det tidspunkt var statsministerens helt klokkeklare holdning, at indfasning af vedvarende energi skulle gå hurtigere i fremtiden, end den havde gjort indtil nu, og at det danske energiforbrug skulle gå ned.
Det stod helt fast, og man er jo vant til, at når statsministeren lover noget, så bliver det til virkelighed.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge statsministeren, hvad der egentlig er foregået, siden regeringen nu fremlægger en plan, hvor man ikke skruer op for indfasningen af vedvarende energi.
Sagen er jo, at man indfaser vedvarende energi med nøjagtig samme takt, som man har gjort de sidste 20 år, i den plan, som regeringen lægger frem.
Det er jo ikke ambitiøst.
Det er sådan, vi bare har gjort hele tiden, bortset fra de sidste 5 år, hvor regeringen har forhindret det.
Men det er jo den indfasningstakt, vi har haft hele tiden.
Kunne man ikke forestille sig, at man skruede lidt op for det, og måske også, at bruttoenergiforbruget gik ned i stedet for bare at være uændret?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
De faktiske tal er, at andelen af vedvarende energi på nuværende tidspunkt er ca. 15 pct., og det er altså, når vi tager vedvarende energi som helhed.
Det er den andel, vi vil fordoble eller mindst fordoble frem til 2025, og det er faktisk et meget ambitiøst mål.
Men det handler jo også om at have teknologien til det, og så handler det om, at det hænger økonomisk sammen.
Jeg vil gerne understrege, at vi ønsker at føre en energi- og miljøpolitik, der ikke kvæler arbejdspladser, men tværtimod skaber arbejdspladser.
Vi vil føre en ambitiøs energi- og miljøpolitik, som kan kombineres med fortsat fremgang i beskæftigelsen, fortsat stærk konkurrenceevne i Danmark.
Kim Mortensen (S), 2007-01-24:
Regeringen bruger ord som ambitiøs, men så viser det sig, når man graver lidt ned i det, at det jo faktisk ikke er særlig ambitiøst.
Der står i det, der skulle hedde en visionær dansk energipolitik, at andelen af vedvarende energi forøges til mindst 30 pct. af energiforbruget i 2025.
Lad os hænge lidt fast i Dagbladet Børsen fra den 23. januar 2002, hvor regeringen gav udtryk for en anden opfattelse, nemlig at stoppe udbygningen af vedvarende energi, dengang havvindmølleparker.
Der sagde daværende energiminister Bendt Bendtsen: Vi er dybt bekymrede over de samfundsmæssige omkostninger og vores konkurrenceevne, hvis vi fortsætter udbygningen af den vedvarende energi.
Planen har jo været, at 20 pct. af den danske energi i 2003 skulle komme fra vedvarende energi, men vores tal viser nu, at vi når helt op på 27 pct., så vi har jo for længst nået målet.
Hvad er det så, der gør det særlig visionært og ambitiøst, at vi så i 2025 kun kan nå op på 30 pct. ifølge regeringen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Det er rigtigt, at regeringen umiddelbart efter sin tiltræden var nødt til at foretage noget oprydning i gamle tilskudssystemer og forskellige ordninger og arrangementer.
Men nu starter vi altså på en frisk, om jeg så må sige, og sætter det ambitiøse mål, at vi vil fordoble andelen af vedvarende energi frem mod 2025 – eller man burde faktisk præcisere det ved at sige mindst fordoble.
For det, vi har skrevet i vores plan, er, at vi mindst vil op på, at den vedvarende energi udgør en andel af energiproduktionen på 30 pct. i 2025; den er som bekendt 15 pct. nu.
Så har vi sat revisioner ind.
Vi har sagt, at vi laver en midtvejsstatus i 2015 for at se, om vi kan nå mere end det her, og vi vil faktisk hvert fjerde år revurdere mål og midler, fordi vi ved, at den teknologiske udvikling hele tiden skrider fremad.
Kan vi så nå højere end de 30 pct., vil det være rigtig godt.
Men vi vil sikre, at der er en balance mellem mål og midler, og at det hele hænger sammen både teknologisk og økonomisk.
Det, der vel skulle ske i de kommende år, er altså mere ambitiøst end det, der er foregået i de tidligere år, og det har jo også noget at gøre med, at de første gevinster, man tager hjem, er de letteste, om man så må sige.
Efterhånden som man udbygger og skal have andelen af vedvarende energi højere og højere op, ja, så bliver det både teknologisk og økonomisk sværere og sværere.
Derfor er det helt oplagt, og det vil man kunne se, når forhandlingerne starter, at det at nå fra 15 til 30 er væsentlig sværere end at nå fra 0 til 15, altså, at komme fra 0 pct. til 15 pct. er lettere end at komme fra l5 pct. til 30 pct. Dertil kommer, at regeringen har sat et mål, der hedder mindst 30 pct.
Vi gør midtvejsstatus.
Og hvis teknologien udvikler sig så gunstigt, at man kan nå højere, jamen så er der ikke noget, regeringen hellere vil end at nå højere.
Men der er bare en ting, jeg vil sige: Regeringen ønsker en miljø- og energipolitik, der skaber arbejdspladser i Danmark, og ikke en energi- og miljøpolitik, der kvæler arbejdspladser og skaber arbejdsløshed.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kim Mortensen (S), 2007-01-24:
»Når statsministeren udtaler, at Danmarks sikkerhed svækkes af afhængighed af fossile brændsler, kan statsministeren så forklare, hvorfor han selv lægger op til en plan, der af eksperter vurderes først at gøre Danmark uafhængig af fossile brændsler om 100 år?«
Skriftlig begrundelse
I sin tale ved Folketingets åbning i oktober sagde statsministeren, at »Lige nu er Danmark i en favorabel position, fordi vi henter store mængder olie og naturgas op fra Nordsøen.
Men en dag er det eventyr slut.
Det er nu vi skal forberede os på den situation.
Og vi vil ikke gøre os afhængige af, at skulle købe olie eller naturgas fra lande og regioner, som er politisk ustabile.
Energi handler også om sikkerhedspolitik«.
Eksperter mener, at de nuværende planer først vil levere uafhængighed om ca. 100 år.
Man kan sige, at indtil regeringen stoppede udbygningen af vindenergi, var Danmark jo f.eks. kendt for vindmølleindustrien, og heldigvis har vi ikke forspildt det hele endnu i løbet af 5 år.
Vindmølleindustrien repræsenterer jo en meget pæn portion arbejdspladser og en meget stor omsætning.
Statsministeren var tidligere under det foregående spørgsmål inde på det her med, at man ikke bare skal gribe nogle tal ud af luften.
Men jeg vil altså fastholde, at når regeringens ansvarlige ministre siger, at vores tal, og det må være regeringens tal, i 2002 viser, at vi når helt op på 27 pct.s andel af vedvarende energi med den plan, som regeringen på det tidspunkt havde, nemlig med at der ingenting skulle ske, er det en meget underlig forklaring, statsministeren så giver, om, at nu er det lige pludselig blevet meget svært at nå 30 pct., altså 3 pct. mere end de 27 pct., den ansvarlige minister på det tidspunkt havde regnet sig frem til.
Nu er det lige pludselig blevet meget svært, og jeg synes, at statsministeren så måske under det her spørgsmål kunne redegøre for, hvad det så er, der gør, at man skal gøre den meget store ekstraordinære indsats for at nå de sidste 3 pct. i regeringens energiplan.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Hvem kan byde højest?
30 pct., er det nok?
Det, der ikke er så nemt, er, når man skal omsætte det her til praktisk energipolitik, altså hvordan vi får noget strøm ud til familierne og til virksomhederne, og hvad den koster.
Der er man nødt til at se i øjnene, at det her til syvende og sidst jo handler om, hvor meget vi skal betale for vores energi.
Regeringen er tilhænger af, at vi udbygger den vedvarende energi kraftigt i de kommende år, men jeg er også nødt til at gøre alle opmærksomme på, at den udbygning af vedvarende energi indebærer en samfundsøkonomisk omkostning, fordi den vedvarende energi i hvert fald på nuværende tidspunkt ikke er fuldt ud konkurrencedygtig på markedsvilkår.
Den er ikke konkurrencedygtig med andre energiformer, og derfor giver man en eller anden form for direkte eller indirekte støtte til den vedvarende energi.
Det er vi også parate til, fordi vi synes, der er en overordnet miljømålsætning og energimålsætning, at der er fornuft i at udbygge vedvarende energi.
Men man skal ikke holde skjult for befolkningen, at det medfører en højere pris f.eks. på elektricitet og også på andre former for energi.
Det er jo hele tiden en balance: Hvor meget vil vi udbygge, og hvad vil vi betale for vores energi?
Der synes regeringen, at vi har fundet den rigtige balance, som altså indebærer en samfundsøkonomisk omkostning i omegnen af 5 mia. kr.
Det skal man da også lige tænke på.
Kim Mortensen (S), 2007-01-24:
Så vil jeg starte med at kvittere for, at statsministeren nu har taget en energipolitisk debat her i Folketingssalen.
Det er vi mange der havde set frem til.
Vi havde måske håbet, at vi kunne blive lidt mere konkrete.
Men ét konkret spørgsmål kunne man måske følge op med til statsministeren, nemlig til hans bemærkning om, at hvis det viste sig, at der var et miljømæssigt, energimæssigt positivt resultat ved førstegenerationsteknologien, når vi snakker biobrændstof til transportsektoren, skulle det så forstås som et tilsagn om, at regeringen ville, ligesom Venstres ordfører i øvrigt har plæderet for, være med til tvungen iblanding af biobrændstof i benzinen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Det bygger jeg på den teknologi, vi har nu, og den viden, vi har om teknologien nu.
Og jeg er da enig med hr. Martin Lidegaard i, at der har været en absolut positiv udvikling, når det gælder vindenergi, hvor det jo faktisk er lykkedes nu at fremstille vindmøller, som er konkurrencedygtige på markedsvilkår, eller som tilnærmelsesvis er konkurrencedygtige på markedsvilkår.
Det er absolut positivt.
Og den ekstra satsning på forskning, udvikling, forsøg og demonstration, som regeringen vil iværksætte frem mod 2010, tager også sigte på fortsat udvikling af vindenergi.
Regeringen har også sagt, at sker der en sådan positiv teknologiudvikling, der gør, at vi kan nå højere op end de 30 pct., vil regeringen meget gerne gøre det.
Og det er derfor, at vi i udspillet har sagt: mindst 30 pct., midtvejsvurdering, og viser udviklingen så, at vi kan nå højere, vil vi hjertens gerne gøre det.
Martin Lidegaard (RV), 2007-01-24:
Jeg tror dog, at statsministeren må erkende, at der er et vist sammenfald og sammenhæng mellem disse to tal.
Men jeg vil gerne spørge, fordi nu sagde statsministeren før meget kækt, at der jo er pokker til forskel på, om man skal gå fra 0 pct. til 15 pct. eller fra 15 pct. til 30 pct.
Det synspunkt kunne jeg egentlig godt tænke mig at få uddybet, fordi det er selvfølgelig sandt, at nogle vil mene, at de næste 15 pct. er sværere, men man kunne også argumentere lige modsat.
Nu har vi fået en kæmpeteknologiudvikling, strøm fra vindmøller på vand koster stort set ikke mere, end almindelig strøm gør, og hvis vi får bare lidt flere stigninger i kul- og oliepriser, og det er der jo en del der tyder på, bliver det direkte en god forretning.
Der er en masse af nye teknologier, der er på vej til at springe ind.
Mange ville argumentere for, at det er betydelig lettere at nå de næste, især hvis vi også turde tage fat på transportsektoren og for alvor på boligmassen, efter at vi har taget de første drøje hug med at få introduceret hele den nye teknologipakke.
Hvad bygger statsministeren det helt præcist på, at det skulle være sværere at tage de næste 15 pct. end de første 15 pct.?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Dem får alle partier at se, fordi regeringen agter faktisk at indkalde alle Folketingets partier til forhandlinger, og der vil alle oplysninger blive lagt frem.
Må jeg så i øvrigt sige til hr. Martin Lidegaard, at jeg tror, at hr. Martin Lidegaard blander nogle tal sammen.
For den målsætning, der er sat op fra Kommissionens side på de 30 pct. i en global klimaaftale, er med hensyn til reduktion af CO2-udslip.
De 30 pct., vi har talt om i dag i Folketingssalen, er andelen af vedvarende energi i Danmark.
Martin Lidegaard (RV), 2007-01-24:
Jeg ved ikke helt, om den logik hænger sammen oven i statsministerens hoved.
Men jeg vil gerne fortsætte lidt i det spor, som handler om, hvorvidt den her plan egentlig er en optrapning af indfasning af vedvarende energi.
Der er jo ikke opsat én vindmølle mere i Danmark i statsministerens tid; der er meget lidt indfasning af biogas; man startede sin regeringsperiode med at halvere forskningsmidlerne og fjerne demonstrations- og udviklingsmidlerne.
Så, ja, det kan meget let blive mere ambitiøst end de sidste 5 år.
De tal vil jeg gerne se.