runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Geday (RV), 2007-05-02:
Jeg begynder at høre den konservative ordfører sådan, at han sådan set principielt på linje med den tidligere ordfører for Det Konservative Folkeparti, hr. Jakob Axel Nielsen, er modstander af de her jobkarteller – sådan hører jeg egentlig ordføreren, han må sige til, såfremt han ikke er enig i den påstand – og at det lovforslag, der nu ligger her, sådan set bare er et skridt på vejen mod et egentligt forbud mod jobkarteller.
Er det korrekt forstået?
Skal jeg tolke den konservative holdning sådan, at man sådan set ser det her forslag som første skridt på vejen mod et forbud, at det i hvert fald er grundholdningen, som hr. Jakob Axel Nielsen også gav udtryk for senest i december 2006?
Ole Stavad (S), 2007-05-02:
Jeg har sådan set ikke hr. Bent Bøgsted mistænkt for ikke gerne at ville gøre det ordentligt, men det er jo næsten helt bibelsk: Det gode, som jeg vil, det gør jeg ikke; det onde, som jeg ikke vil, det gør jeg.
For, vil jeg sige til hr. Bent Bøgsted, det her er jo i nogle sammenhænge en reel genindførelse af stavnsbåndet; nu er det bare ikke for bønderne, men nu er det for lønmodtagergrupper.
For hr. Bent Bøgsted tillader med det her, at arbejdsgiverne uden at inddrage lønmodtagersiden kan indgå aftaler af den her karakter og derefter meddele lønmodtageren, at det har man gjort.
Så siger hr. Bent Bøgsted, at lønmodtagerne så kan reagere.
Kan man reagere på anden måde end at bede om sin afsked?
Og så vil man endda være i en fuldstændig umulig situation, for der, hvor man skulle søge alternativt arbejde, har arbejdsgiverne indgået en aftale om, at de ikke må ansætte de pågældende.
Det her er så langt ude i hampen, at jeg mener, at hr. Bent Bøgsted er blevet snøret godt og grundigt af beskæftigelsesministeren.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-02:
Jamen jeg vil da i hvert fald gerne starte med at sige, at hvis der er nogen, der holder sammen i dansk politik, er det hr. Jakob Axel Nielsen og mig, også på det her punkt.
Så meget kan jeg i hvert fald sige.
Nu har jeg ikke haft lejlighed til at læse den kronik, som jeg forstår flere har læst.
Også hr. Thomas Adelskov har jo flere gange under debatten beriget os med citater fra netop den kronik.
Men jeg tror da bestemt, at hvis jeg læste den igennem, ville jeg bagefter sige, at jeg var enig.
Forholdet er altså bare det, at der ikke er et tilstrækkeligt beslutningsgrundlag nu.
Om det her så er et første skridt på vejen eller ej, tør jeg ikke sige, for det må jo komme an på, om det viser sig, at de har et omfang eller et indhold, der er helt urimeligt, eller der stort set ikke er sådan nogen aftaler længere, og at de er helt fredelige.
Det må vi se på.
Men det kan meget vel være et første skridt på vejen.
Nej, for jeg mener, jeg ret tydeligt har sagt, at jeg ikke mener, at der er et tilstrækkelig sagligt beslutningsgrundlag på nuværende tidspunkt til at vurdere, hvad det i givet fald skulle være for en regulering, eller hvad det skulle være for forbud, der skulle gælde.
Der må vi først vide lidt om, hvad det er, vi sætter ind over for.
Vi må kende de aftalers omfang og indhold nærmere.
Der har jo været nedsat et udvalg, der har vurderet det her, og det her udvalg – og det er også refereret i bemærkningerne til lovforslaget – siger, og jeg refererer følgende fra udvalgsbemærkningerne: Af udvalgets konklusioner fremgår det, at udvalget ikke på det foreliggende oplysningsgrundlag, som baserer sig på høringssvar fra arbejdsmarkedets parter, kan vurdere de erhvervsbegrænsende aftalers faktiske udbredelse og virkning og dermed heller ikke, hvor mange lønmodtagere der reelt må antages at være berørt af problemet.
Og udvalget har altså så heller ikke kunnet vurdere behovet for en eventuel regulering.
Citat slut
Jeg henholder mig til, at det har det her udvalgsarbejde altså ikke kunnet få frem.
Jeg mener, at vi får et andet grundlag, nu hvor vi kommer til at kende de her aftalers omfang og indhold, og så er det da muligt, vi skal sætte ind med en regulering.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-05-02:
Det er jeg egentlig glad for at høre, for så må vi jo kunne forhandle os frem til en god løsning.
Hvis vi tager udgangspunkt i de bestemmelser, som fremgår af funktionærloven, og som jo netop fastslår forhandlingen og kompensationen og fastslår, at der skal være nogle bestemte betingelser til stede, for at man kan indgå den slags aftaler; og hvis vi udbreder dem, så de ikke kun gælder folk, der er omfattet af funktionærloven, men alle lønmodtagere på arbejdsmarkedet, var det så en løsning, som hr. Lars Barfoed faktisk kunne gå ind for?
Lars Barfoed (KF), 2007-05-02:
Vi er meget skeptiske over for dem.
Det har jeg sagt hele tiden.
Og det er da meget tænkeligt, at vi vil være med til en regulering eller et forbud i en eller anden udstrækning af sådan nogle aftaler.
For jeg synes som udgangspunkt, man har grund til at være skeptisk over for, hvad der kan indgås af aftaler, der begrænser folks frie erhvervsudøvelse på en urimelig måde eller i et urimeligt omfang.
Men jeg vil så sætte spørgsmålstegn ved, om det lige er funktionærloven, en sådan regulering skal ske i, for den ville jo netop kun regulere for funktionærer.
Det vil sige, at man havde mulighed for at lave jobbegrænsende aftaler, for så vidt angår dem, der ikke er funktionærer.
Og det vil nok ikke være rimeligt.
Så jeg tror måske, et indgreb i videre udstrækning i forhold til jobbegrænsende aftaler, jobklausuler, eller hvad vi nu skal kalde dem, måske skulle ske i en anden sammenhæng end lige funktionærloven.
Nu skal jeg straks sige og slå fast, hvad jeg flere gange har sagt: Det er ikke min opfattelse, at vi lovliggør noget, der er ulovligt i dag, ved det her lovforslag.
Det er bare det, jeg siger.
Så kan hr. Ole Stavad mene noget andet.
Så siger hr. Ole Stavad næsten lidt anklagende: Nu tager hr. Lars Barfoed jo et meget specifikt eksempel frem.
Ja, det var da også det, hr. Ole Stavad bad mig om.
Jeg blev jo bedt om at komme med nogle specifikke eksempler, og så gør jeg det, og så siger hr. Ole Stavad til mig, at jeg nu tager et helt specifikt eksempel frem.
Jamen altså, jeg gør bare, hvad jeg bliver bedt om, fordi hr. Ole Stavad sagde, at han syntes, det kunne være interessant.
Så prøvede jeg venligt at imødekomme hr. Ole Stavads anmodning.
Jeg kunne da godt tage et andet eksempel inden for de områder, som hr. Ole Stavad nu nævner.
Lad os antage, at to virksomheder bliver enige om, at de gerne vil gennemføre et eller andet projekt.
Så siger den virksomhed, der skal sende de 5 medarbejdere derover: Det er fint nok, at det er mine 5 medarbejdere, der skal over til jer og arbejde med det, men så går det ikke, I bare hugger dem fra mig.
Skal vi ikke være enige om, at dem antager I så ikke, mens det her projekt kører, for det ville være lidt urimeligt, når vi nu er sammen om det her projekt?
I sådan en situation kunne det måske være meget rimeligt, at der var sådan en aftale de to virksomheder imellem.
Ole Stavad (S), 2007-05-02:
Nu fremdrager hr. Barfoed et specifikt område, som mig bekendt er aflønnet ud fra, at der er særlige vilkår.
Man kan også diskutere, hvor langt vikarbureauer skal have mulighed for at gå.
Det, hr. Barfoed taler om her, er en ansættelse i et vikarbureau, som derefter som et vilkår lejer de pågældende ud.
Men hvis vi tager resten af arbejdsmarkedet, almindelige lønmodtageres faste ansættelsesforhold, håndværkere, edb-folk osv., som er ansat hos en arbejdsgiver, og som har almindelige overenskomstmæssige vilkår, hvor der ikke er den slags inde i overenskomsten, hvor kender hr. Barfoed så sådanne regler?
Og hvor mener hr. Barfoed at vi i samfundet i øvrigt skal acceptere karteldannelser, som bliver lovliggjort, bare man indgår en aftale og offentliggør den, uden at nogen i øvrigt har indflydelse på, at der sker en begrænsning i konkurrencen?
Lars Barfoed (KF), 2007-05-02:
Jeg vil da gerne sige noget, som hr. Ole Stavad kan interessere sig for, så det skal jeg meget gerne sige lidt om.
Lad mig nævne et par eksempler: I vikarbranchen er det sådan, at man som vikar er tilknyttet et vikarbureau.
Så kommer man ud i en virksomhed og arbejder.
Spørgsmålet er så: Kan man i den virksomhed søge det ledige job, som man vikarierer i?
Nej, det kan man ikke bare.
Det forudsætter i henhold til de aftaler, der normalt er mellem vikarbureauerne og de virksomheder, vikarerne er udstationerede i, at den virksomhed, vikarerne er i, betaler et beløb til vikarbureauet for at få lov til at ansætte den pågældende medarbejder.
Ellers kan medarbejderen ikke få det ledige job.
Og man kan sige, at det vel egentlig er meget rimeligt, for hvilket vikarbureau ville ellers risikere at sende folk ud?
Så bliver de måske ansat med det samme i de pågældende virksomheder, og så fungerer man jo bare som gratis jobformidling.
Vikarbureauer løser jo i virkeligheden en funktion som, kan man sige, smøremiddel for at skabe noget fleksibilitet i arbejdsstyrken.
Der kunne man godt argumentere for, at det sådan set er meget rimeligt, at der er sådan en betalingsordning i vikarsituationen.
Og det er jo en aftale, der er indgået, uden at der er en kollektiv overenskomst med medarbejderne om det.
Ole Stavad (S), 2007-05-02:
Det, vi taler om her, er, at man skal meddele, hvis man laver et kartel imellem virksomheder, som reelt er udtryk for en konkurrencebegrænsning med hensyn til lønmodtageres muligheder for at søge arbejde.
Det er realiteten i det her forslag.
Og det, der så er diskussionen, er: Er den slags aftaler lovlige?
Hr. Barfoed siger, at han heller ikke kan lide dem.
Som jeg hører det, så mener jeg også, det er svært at se, hvad det egentlig er for nogle, man kan indgå, uden at man skal respektere de regler, der allerede er i funktionærloven.
Hvor mener hr. Barfoed at man i dag lovligt kan indgå aftaler imellem virksomheder, der begrænser lønmodtageres muligheder for at søge arbejde, uden at de pågældende lønmodtagere eller deres organisation indgår i en aftale om det?
Det synes jeg kunne være interessant at høre hr. Barfoeds svar på.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-02:
Til det første vil jeg sige: Jeg forstår, at hr. Thomas Adelskov nu også fremdrager, hvad hr. Peter Herskind har meddelt til Computerworld om det her.
Det har jeg altså ikke haft lejlighed til at læse, men det skulle være den samme påstand, at man lovliggør noget her, forstår jeg.
Men altså, nu synes jeg, at Socialdemokratiet og SF, og hvem der ellers gerne vil gøre sig gældende i den her debat med den påstand, skulle begynde at udvide debatten med ikke bare at re ferere påstande fra andre, men argumentere for påstandens gyldighed.
Men igen, lad os få det belyst under udvalgsbehandlingen.
Lad os spørge ministeren, om vi med det her lovforslag udvider adgangen til at indgå sådan nogle aftaler.
Jeg tror, svaret vil være nej.
Thomas Adelskov (S), 2007-05-02:
Ja, det synes jeg.
Og han siger i øvrigt også, at der vil komme et boom af den slags aftaler.
Så bliver jeg bare nødt til at spørge en gang til: Er det ikke korrekt, at Det Konservative Folkeparti, i hvert fald indtil man skiftede arbejdsmarkedsordfører i december måned, mente, at det selvfølgelig var et problem, at der var hemmelige aftaler, men at det største problem var, at to parter, altså to virksomheder, kunne indgå en aftale hen over hovedet på en tredje part, lønmodtageren, som denne ikke havde nogen indflydelse på, og at der derfor skulle lovgives imod det her?
Det skrev hr. Jakob Axel Nielsen i en kronik i Nordjyske.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-02:
Det Konservative Folkeparti har ikke ændret opfattelse.
Og vi er da bekymrede over de her aftaler.
Det er derfor, vi gerne vil have dem frem i lyset og se nærmere på, hvilket indhold og hvilket omfang de har, og så eventuelt skride ind over for dem.
Det er jeg meget åben over for at vi skal gøre, når vi har et ordentligt beslutningsgrundlag for det.
Men må jeg godt sige til det med høringssvarene: Jeg har set høringssvarene.
Men man behøver jo ikke nødvendigvis, fordi man har læst et høringssvar, så også være enig i det.
Den påstand, der ligger i de høringssvar, som hr. Thomas Adelskov refererer til, er jeg ikke enig i, og jeg mener ikke, at der er argumenteret ordentligt for den.
Jeg har godt set, at der står i dem, at der sker en lovliggørelse af de her aftaler.
Men jeg lader mig da gerne overbevise om noget andet, og det er derfor, at jeg før sagde til hr. Ole Sohn: Skulle vi ikke være enige om at spørge ministeren under udvalgsbehandlingen, om der med dette lovforslag sker en udvidelse af adgangen til at indgå sådan nogle aftaler mellem virksomheder, eller der ikke gør?
For det må jo være det afgørende.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-05-02:
Jeg hørte, at hr. Lars Barfoed var bekymret over den her slags aftaler, altså jobklausuler.
Men når vi i dag ifølge funktionærloven har en mulighed for via lovgivningen at regulere den slags aftaler, som også kan henføres under konkurrenceog kundeklausuler, så undrer det mig bare, at man ikke er indstillet på at bruge den regulering, vi allerede har i dag, som jo i virkeligheden imødegår alle de bekymringer, man kunne have i forbindelse med jobklausulerne.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-02:
Man kan ikke bruge lovforslag nr. L 212 til noget som helst andet end at erkende, at man er tvunget til at offentliggøre over for lønmodtagerne, hvad det er for nogle aftaler, man har indgået.
Men altså, jeg er enig i, at det selvfølgelig er problematisk, at sådan nogle aftaler vil kunne bruges til at omgå konkurrenceklausulbestemmelsen i funktionærloven.
Jeg er fuldstændig enig i, at en af de betænkeligheder, der må være ved sådan nogle aftaler, er, at man kan bruge dem til at omgå funktionærloven.
Det er jo en af de ting, vi må se nærmere på, når vi ser aftalerne komme frem i lyset, for det er da klart en problemstilling, og det skal vi da sætte ind over for.
Det er jeg helt med på.
Men jeg siger bare, at med det her gør vi ikke noget mere lovligt, end det var før.
Jeg synes, vi skulle blive enige om under udvalgsbehandlingen at spørge beskæftigelsesministeren: Betyder dette lovforslag en udvidelse af mulighederne for at indgå den her slags aftaler i forhold til tidligere?
Bent Bøgsted (DF), 2007-05-02:
Det, det drejer sig om, er, som der står, at en lønmodtager skal tage stilling til, om vedkommende vil arbejde under en klausul, en jobklausul.
Det er det, der står, og det er det, lønmodtageren skriver under på, eller på, hvad man kan forhandle sig frem til med arbejdsgiveren, hvis man skal arbejde under den jobklausul.
Det er det, det drejer sig om, og det er det, der står i det ændringsforslag, som hr. Ole Stavad desværre ikke har fået endnu – o.k., hr. Ole Stavad har fået ændringsforslaget – at lønmodtageren skal tage stilling til jobklausulen, og det betyder, at lønmodtageren selvfølgelig har flere muligheder, nemlig at forhandle en kompensation på plads med arbejdsgiveren og sige, at det betyder ingenting, og at man godt kan leve med det, eller sige, at man ikke vil arbejde under de her forhold.
Så er det op til arbejdsgiveren, om man så vil beholde de dygtige medarbejdere, og i den situation kan lønmodtageren selvfølgelig gå hen og søge arbejde et andet sted, for så er lønmodtageren ikke omfattet af nogen klausul.
Thomas Adelskov (S), 2007-05-02:
Det ville klæde ordføreren fra De Konservative at have læst høringssvarene.
Jeg ved godt, at de kom meget sent, og det har jeg også kritiseret i min ordførertale.
I alle høringssvarene fra AC, FTF og LO påpeges det, at retstilstanden for lønmodtagerne rent faktisk bliver forringet.
Og så er det jo lidt mærkeligt at høre ordføreren fra De Konservative stå og sige, at der ikke sker noget, og at der ikke er nogen forringelser for nogen som helst i den her sammenhæng.
Jeg ved godt, at beskæftigelsesministeren har svaret på det spørgsmål, der blev annonceret før af den konservative ordfører.
Han mener ikke, at der sker nogen forringelser.
Men det gør alle andre, selv arbejdsgiverorganisationer.
Jeg skal bare spørge hr. Lars Barfoed: Hvorfor har Det Konservative Folkeparti ændret opfattelse af det her?
For i december måned sagde den daværende arbejdsmarkedsordfører for Det Konservative Folkeparti, at det, der var hovedproblemet, sådan set var, at nogen kunne indgå aftaler hen over hovedet på lønmodtageren.
Det skrev han selv – af sig selv – i en kronik i Nordjyske Stiftstidende i december måned.
Hvorfor har De Konservative ændret opfattelse?
Elisabeth Geday (RV), 2007-05-02:
Jeg hører sådan set, at hr. Bent Bøgsted godt kunne tænke sig, at der var den situation, at hvis en arbejdsgiver kommer med en jobklausul til en medarbejder og siger, at vedkommende lige har lavet den her aftale med firma X, så skal lønmodtageren kunne kigge på den her aftale og sige, at hvis man skal være omfattet af den her aftale, så koster det, eller omvendt skal man kunne sige, at man ikke er interesseret i at være omfattet af den aftale, og at arbejdsgiveren må gå tilbage med den.
Altså, jeg hører hr. Bent Bøgsted sige, at det er den situation, hr. Bent Bøgsted ønsker, at man altså som arbejdstager skal have mulighed for at forhandle med sin arbejdsgiver om, om man skal eller ikke skal være omfattet af en klausul.
Er det ikke korrekt?
Når nu f.eks. et firma som det hedengangne Mærsk Data indgik en aftale med deres kunder eller deres underleverandører om ikke at ansætte hinandens medarbejdere, så var det jo en aftale, som de her to firmaer indgik, og som bandt alle ansatte hos Mærsk Data – nu kan jeg ikke huske, hvor mange tusinde ansatte, der var, eller om det var omkring 1.000 ansatte.
Det vil sige, at man jo som medarbejder så får en generel meddelelse om, at nu har firmaet altså indgået den her aftale, og at man får at vide, hvad den omfatter, og hvad den betyder for den enkelte ansatte.
Men det kan godt være, at jeg hører hr. Bent Bøgsted forkert.
Jeg vil i hvert fald lige gøre hr. Bent Bøgsted opmærksom på, at det ikke er det, ændringsforslaget går ud på.
Altså, hvis det er det, hr. Bent Bøgsted gerne vil have, nemlig at en medarbejder skal kunne sige nej, hvis vedkommende synes, at det her er en urimelig binding, og hvis der skal være mulighed for at være en forhandling om det her for den enkelte, så skal vi hjælpes ad med at lave et ændringsforslag under udvalgsbehandlingen.
Bent Bøgsted (DF), 2007-05-02:
Jamen jeg er nødt til at forholde mig til det, der står, og det er, at arbejdsgiveren skal sikre sig, at lønmodtageren har haft mulighed for at tage stilling til sin situation.
Det er det, der står.
Det betyder også, at hver enkelt lønmodtager skal gøre op med sig selv, om man vil arbejde under de vilkår.
Selvfølgelig får lønmodtagerne ikke direkte indflydelse på, hvordan forhandlingerne mellem to virksomheder bliver, men lønmodtageren får mulighed for over for arbejdsgiverne at give til kende, om man vil arbejde i virksomhederne under de givne forhold, eller om man ikke vil, eller om man vil have kompensation.
For øvrigt tror jeg egentlig også, at Mærsk Data betaler en hel del til sine medarbejdere for at arbejde under de forhold.
Jeg kender det ikke helt nøjagtigt, det tror jeg egentlig heller ikke fru Elisabeth Geday gør.
Det, det her lægger op til, er, at lønmodtageren selv kan tage stilling til, hvad lønmodtageren vil i den situation.
Lønmodtageren kan afgøre med sig selv, om man vil ind og forhandle en kompensation på plads med arbejdsgiveren, om man vil sige, at det kan man sagtens arbejde under, at det ingenting betyder, og så har man selvfølgelig også det valg at sige, at det vil man ikke arbejde under, og så er det op til arbejdsgiveren at afgøre, om arbejdsgiveren så vil fastholde ansættelsen.
Det er ledelsesretten, det er altid den situation.
Man kan jo ikke gå ind og lave en stavnsbinding – som det har været så populært at sige – altså, at uanset hvad skal lønmodtageren blive på den arbejdsplads, hvis ikke lønmodtageren ønsker at blive der.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-02:
Jeg har siddet og lyttet med interesse til den debat, der har været her i dag, og jeg kom til at tænke på en sang, Bob Dylan synger.
Sådan lidt frit citeret synger han noget i retning af: Times are new, people are crazy, things have changed.
Noget i den retning.
Det kom jeg til at tænke på, for jeg synes da, det er den omvendte verden, vi oplever i debatten i salen i dag.
For det første hører vi den ene repræsentant efter den anden for socialistiske partier – der jo før i tiden var partier, der i hvert fald sagde, de repræsenterede lønmodtagernes interesser – stille sig op og sige, at de minsandten vil stemme imod det her forslag, der er en klar forbedring for lønmodtagerne.
Ja, jeg tror sågar, Det Radikale Venstre vanen tro har tænkt sig at følge Socialdemokratiet i den her sag.
Det undrer mig meget.
Verden bliver også vendt på hovedet på den måde, at man pludselig vil til at gøre det fremskridt for lønmodtagerne, som der reelt ligger i lovforslaget, til det modsatte og siger, at det her er en forværring.
Fremover skal lønmodtagerne kende de fulde vilkår, som de arbejder under, og altså kende indholdet af sådan nogle aftaler.
Det er den forskel, det vil gøre at vedtage det her lovforslag, og det kan jeg til min store overraskelse forstå at Socialdemokratiet, SF, Enhedslisten, sågar Det Radikale Venstre, fornemmer jeg, vil stemme imod.
Jeg synes, det er mærkeligt, og det var, fordi jeg lige pludselig befandt mig i det univers, hvor tingene er vendt på hovedet i den retning, at jeg kom til at tænke på den gamle sang af Bob Dylan.
For det er selvfølgelig helt urimeligt, at man kan arbejde under vilkår, som man ikke kender til.
Derfor er det da også helt rimeligt, at vi nu gør op med det.
Dels giver det os mulighed for at vurdere, om reguleringen omkring åbenhed er i orden.
Dels giver det os mulighed for mere indgående at vurdere, hvad det så er for nogle aftaler, der kommer frem i lyset, for de kommer jo frem i lyset, de her aftaler, i det omfang de eksisterer nu.
Det giver os mulighed for at vurdere, om disse aftaler har et omfang og/eller et indhold, der gør, at vi skal regulere dem, stille restriktioner op for dem, eventuelt forbyde dem, og det kan meget vel være, vi skal det.
Jeg vil gerne sige, at Det Konservative Folkeparti går ind for fri erhvervsudøvelse i det her land.
Vi går ind for markedsøkonomi, vi går ind for konkurrence, og derfor kan Det Konservative Folkeparti naturligvis ikke acceptere det, hvis det er sådan, at der findes erhvervsbegrænsende aftaler i et sådant omfang, at det begrænser erhvervsudøvelsen mærkbart eller på en urimelig måde.
Så vil Det Konservative Folkeparti meget gerne medvirke til, at vi skrider ind over for det så hurtigt som muligt.
Men vi må jo først have et tilstrækkeligt beslutningsgrundlag, og det har vi ikke i øjeblik ket.
Og derfor er vi meget tilfredse med den revision, der er lagt op til senest om 2 år.
Men det kan også blive før, hvis det viser sig at være nødvendigt.
Så jeg skal – det vil sikkert ikke overraske nogen – meddele Folketinget, at Det Konservative Folkeparti vil støtte dette lovforslag.
Ole Sohn (SF), 2007-05-02:
Enten har den konservative ordfører haft et mentalt blackout igennem en længere periode, eller også taler ordføreren mod bedre vidende.
Det, der er tilstanden, er, at de her aftaler, som regeringen nu vil lovliggøre, har været hemmelige, og de har været i strid med funktionærloven.
Det, regeringen gør, er, at hemmelige aftaler, som har været hemmelige, fordi arbejdsgiverne vil undgå en kompensation til lønmodtagerne, lovliggør man på en sådan måde, at lønmodtagerne ikke skal kompenseres.
De kan bare skride, hvis det er sådan, at de ikke er indforstået med det.
Dermed forringer man forholdene for lønmodtagerne, og så er det sådan set naturligt nok, at et parti som SF stemmer imod.
Så måske taler – og det er jeg desværre bange for – hr. Lars Barfoed mod bedre vidende.
Og det troede jeg faktisk ikke ville overgå en person som hr. Lars Barfoed.