runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2009-05-13:
Jo, men man kan jo komme med alle de opfordringer, man vil, for der er ikke nogen pligt for bankerne til at gøre noget som helst.
De skal skrive et lille brev til ministeren en gang om året, men de har ikke nogen pligt til at gøre noget som helst andet end det, de mener tjener deres aktionærer bedst.
Og det er jo det, de har gjort, de har tjent deres aktionærer bedst; det er dem, der har tjent styrtende, mens samfundet i øvrigt har store problemer.
Jeg skal i øvrigt lige sige tak for, at ministeren lover os, at vi ikke skal sende flere milliarder til bankerne.
Det er da altid noget.
Det er jeg da som skatteyder meget tilfreds med.
Men hvornår kommer der så penge til dem, der er blevet ramt af krisen?
Altså, hvornår kommer der penge ud til de byer i Jylland, på Lolland, i udkantsområderne, som er ude i katastrofale problemer på grund af massefyringer?
Det kan jo ikke nytte noget at snakke om skattelettelser, eller at man har bygget en motorvej hist og pist, og hvad ved jeg, regeringen påstår, at de gør.
Der skal jo penge ud direkte i de samfund, der i øjeblikket er ude i enorme kriser, og hvor fagforeninger taler om en kommende arbejdsløshed på måske 50 pct.
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg vil starte med at sige til hr. Frank Aaen, at det faktisk ikke er korrekt, når hr. Frank Aaen siger, at der ikke følger nogen forpligtelser med kreditpakken.
Der er faktisk lavet den politiske aftale, at de banker og kreditinstitutter, der deltager i kreditpakken, skal aflevere en redegørelse, der bliver offentliggjort, en gang halvårligt på brancheniveau om, hvor mange penge man låner ud.
Og det er ud fra en betragtning om, at man skal ud til offentligheden og fortælle, hvordan man har brugt de penge.
Det tror jeg faktisk er en ret god drivende faktor i at sørge for, at man også udviser noget samfundsansvar.
Jeg vil sige til hr. Frank Aaen, at jeg fuldt ud deler hr. Frank Aaens bekymring over, at der er nogle steder i landet, hvor man er blevet ekstraordinært, meget hårdt ramt, fordi der er nogle store virksomheder, der har drejet nøglen om; de kan ikke konkurrere i Danmark, fordi det bedre kan betale sig for dem at etablere virksomhed et andet sted; transportomkostningerne og CO2-regnskabet er for negativt.
Vi skal gøre noget, der sikrer, at der også er arbejdspladser dér om 30 og 40 år, og derfor er det lange, seje træk, der skal gennemføres.
Mette Frederiksen (S), 2009-05-13:
Jeg har også med stor interesse noteret mig den konservative leders pludselige interesse for den offentlige sektor.
Nogle af mine politiske kollegaer giver i dag udtryk for, at det er med glæde, man har noteret sig den pludselige interesse.
Jeg vil nu vente med at glæde mig, til vi ser noget handling bag ordene.
Lad os lige prøve at gøre status over, hvordan den offentlige sektor ser ud her efter 8 års borgerligt styre.
Papirarbejdet er steget, bureaukratiet er steget, administrationsudgifterne er steget, og kvaliteten er faldet.
Nu taler økonomi- og erhvervsministeren så pludselig om, at medarbejderne skal underlægges det, ministeren kalder en ansvarsreform.
Jeg er af den klare overbevisning, at vores offentligt ansatte tager masser af ansvar hver eneste dag og ofte også mere ansvar, end hvad rimeligt er.
Derfor er spørgsmålet til ministeren, om ikke det var mere oplagt, at regeringen begyndte at påtage sig et ansvar for velfærdssamfundets udvikling og fremtid.
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg vil sige til fru Mette Frederiksen, at jeg føler mig dybt beæret i dag, og at jeg er rigtig glad for, at der er så mange, der møder op i Folketingssalen for at bekræfte mig i, at mine tanker er rigtige.
Jeg vil sige, at jeg faktisk har brugt en del tid på at se på den offentlige sektor og vurdere, hvad det er, der skal til, for at den offentlige sektor bliver et endnu bedre sted at arbejde og en attraktiv arbejdsplads - ikke mindst for mange af de unge mennesker, der i dag står og ikke rigtig ved, om de skal vælge den private sektor eller den offentlige sektor, eller hvad vej de vil gå.
Jeg vil sige til fru Mette Frederiksen, at jeg slet ikke deler fru Mette Frederiksens billede af en regering, der har dynget det offentlige til med bureaukrati og papirnusseri.
Hvis vi begynder at gennemgå lovgivningen på de enkelte ministres områder, tror jeg, man vil opleve, at fru Mette Frederiksens parti har været en storleverandør til flere regler og mere regulering på rigtig mange områder.
Så kan vi slå hinanden oven i hovedet med de påstande.
Men jeg tror bare, man må erkende, at på mange områder, på arbejdsmarkedsområdet, på miljøområdet, på dyrevelfærdsområdet og på mange andre områder, er der talrige eksempler på, at oppositionen i den grad har bidraget til bureaukratiet.
Men det skal ikke skille os ad.
Jeg vil sige, at jeg samarbejder med alle, der egentlig vil de offentlige medarbejdere det godt.
Jeg tror faktisk på, at hvis det er sådan, at man tør give dem et større ansvar ude lokalt, får man ikke kun mere tilfredse medarbejdere, man får også mere tilfredse borgere.
Og derfor har jeg også valgt nu at sige ja til i første omgang at tage op til Randers til en af fru Mette Frederiksens partikolleger for at høre, hvad det er, Randers har af interessante forslag på ældreområdet.
Men jeg kan garantere fru Mette Frederiksen for, at det ikke bliver det, som Socialdemokratiet brugte sidste valgkamp på at turnere rundt med, nemlig minimumsstandarder og centrale krav.
Jeg tror faktisk, det er præcis det modsatte, vi skal i gang med.
Vi skal i gang med at sige, at vi skal kræve noget kvalitet, men hvordan man gør det, bliver noget man afgør decentralt.
Mette Frederiksen (S), 2009-05-13:
Man kan jo undre sig over, hvad regeringen og ministeren har brugt de seneste 8 år på, for sagen er jo den, at den konservative leder og minister har haft en stor del af det politiske ansvar for den måde, vores velfærdssamfund har udviklet sig på.
Og når ministeren i dag siger, at hun slet ikke kan genkende det billede af den offentlige sektor, som Socialdemokratiet giver, er det jo i virkeligheden bare et bevis på, at ministeren er meget langt fra virkeligheden.
For det, der gør sig gældende mange steder i den offentlige sektor, er jo medarbejdere, der bliver kørt ned, og som bliver nedslidte, og som ikke har tid nok til at levere den faglighed, som i virkeligheden er grundlaget for, at de har valgt eksempelvis at arbejde i ældreplejen.
Der er lavet talrige undersøgelser, der dokumenterer, at vores dygtige medarbejdere, bl.a. på ældreområdet, har en større søgning til førtidspension, har en øget grad af fravær i forbindelse med sygdom og i det hele taget er hårdere belastet i deres jobfunktion end andre.
Kan ministeren ikke give nogle konkrete eksempler på, hvordan forholdene skal forbedres?
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg vil starte med at sige til fru Mette Frederiksen, at det, der har været en ledetråd for denne regering, også har været Det Konservative Folkepartis grundholdning igennem mange år, nemlig at vi på den ene side skal sørge for at give større frihed og flere valg til dem, der godt kan klare sig selv, men at vi på den anden side til gengæld skal have et velfærdssamfund og et offentligt system, der kan varetage de svagestes interesser.
Derfor har vi lavet en folkeskole, hvor der er sat fokus på fagligheden, og det er derfra, vi sikrer, at der er sammenhængskraft i vores samfund, og at de, der har en negativ social arv med sig i rygsækken, faktisk får en ny chance for at kunne begå sig i det danske samfund og få alle de gode muligheder.
Vi har fået gjort op med de meget lange ventelister, der har været i sundhedsvæsenet, og massevis af mennesker er blevet opereret på private sygehuse.
Det er noget, som fru Mette Frederiksens parti har været totalt modstander af, ene og alene fordi det var private sygehuse.
Der har vi altså ikke nogen berøringsangst, for det har været afgørende for os, at borgerne blev behandlet.
Derfor vil jeg sige, at jeg synes, denne regering har gjort utrolig meget i forhold til de svageste i samfundet.
Men jeg må så sige, at jeg tror, at tidspunktet nu er kommet til, at vi skal prøve at modernisere den offentlige sektor, og det gør vi ved at lægge mere frihed ud.
Mette Frederiksen (S), 2009-05-13:
Det er jo interessant i dag at høre en repræsentant for regeringen, der roser regeringens indsats på sundhedsområdet.
Kan ministeren ikke bekræfte, at ventelisterne stadig væk er der?
Kan ministeren ikke bekræfte, at vi i Danmark stadig væk har kræftpatienter, der ikke bliver behandlet i tide?
Kan ministeren ikke bekræfte, at vi i Danmark fortsat har en høj ulighed på sundhedsområdet?
Og kan ministeren ikke bekræfte, at vi danskere i gennemsnit lever kortere tid end eksempelvis vores søsterfolk på den anden side af Sundet, nemlig svenskerne?
Kan ministeren ikke bekræfte, at der i virkeligheden ikke er sket de fremskridt på sundhedsområdet, som burde have været sket, efter at det i en årrække faktisk er gået godt i Danmark?
Hvis ministeren ikke kan bekræfte de her ting, er det måske, fordi ministeren ikke ved ret meget om, hvad der sker på sundhedsområdet – måske fordi ministeren har haft travlt med en politireform, som jo ikke er lykkedes, og som har skabt et uhyre dårligt grundlag for dansk politi.
Er det det grundlag, som den øvrige offentlige sektor skal til at arbejde på?
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg må sige til fru Mette Frederiksen, før det fyger om hende med for mange beskyldninger, at grunden til, at vi har lange ventelister nu, er, at der var en konflikt sidste efterår.
Hvis ikke vi havde haft den konflikt, ville ventelisterne have set helt og aldeles anderledes ud, og det ved fru Mette Frederiksen jo udmærket godt.
Jeg vil sige, at det, der jo i den grad har adskilt denne regering fra den tidligere socialdemokratisk-radikale regering, er, at vi faktisk mener det alvorligt, når vi siger, at vi vil gøre noget for samfundets svageste.
Da den socialdemokratiske regering havde magten, var man faktisk i en situation, hvor der var rigtig meget ulighed på sundhedsområdet.
Der var man i en situation, hvor dem, der havde penge, kunne gå på et privathospital og blive opereret, mens dem, der ingen penge havde, kunne sidde i en alenlang ventekø foran det offentlige sundhedsvæsen og ikke blive behandlet.
Derfor gav vi borgerne en ret.
Vi gav de syge mennesker en ret til at blive behandlet, hvis det var sådan, at ventetiden var for lang.
Jeg synes, det er meget interessant, hvis det, vi nu hører Socialdemokratiet sige, er, at der overhovedet ikke skal være nogen ret til borgerne længere; der skal bare være et offentligt sundhedsvæsen, og så må man stille sig bagest i køen.
Og jeg vil sige, at når vi ser på kræftbehandlingen på et hvilket som helst område, kan denne regering løbe med guldmedaljen, hvis vi sammenligner med, hvordan det var under SR-regeringen.
Mette Frederiksen (S), 2009-05-13:
Ventetiden på behandling for en række almindelige sygdomme og til operationer steg, inden konflikten startede.
Årsagen til det er jo givet, at vi har en regering, der har været mere optaget af at favorisere nogle private hospitaler end reelt at give danskerne den adgang til sundhedsvæsenet, som danskerne har behov for, og som danskerne har krav på.
Her ved afslutningen på mine spørgsmål kan jeg ikke lade være med at tænke på, hvad det egentlig er, ministeren har brugt de seneste 8 år på.
Vi har været igennem en årrække, hvor dansk økonomi har haft det godt.
Nu er konjunkturerne desværre vendt, og den økonomiske krise rammer os hårdt.
Men inden da havde ministeren jo sådan set alle muligheder for at sikre en ordentlig ældrepleje, et ordentligt hospitalsvæsen og en ordentlig folkeskole.
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Selvfølgelig skal fru Mette Frederiksen have lov til at stille et til spørgsmål, og jeg synes jo sådan set, at det er interessant, at det, som man nu forsøger på, er at vende argumentationen om for på en eller anden måde at forsøge at få ret i noget, som man fagligt set ikke har ret i.
En af grundene til, at ventetiden steg på nogle sygdomme, var jo netop, at man valgte at sige, at nu prioriterer vi, at der bliver lagt rigtig mange lægekræfter hen, hvor folk dør af at være på venteliste, f.eks. på kræftområdet.
Der er gennemført to kræftpakker, som rent faktisk har medvirket til at sikre en større overlevelsesrate og en længere gennemsnitlig levetid.
Det er et resultat, hvortil jeg må sige, at jeg simpelthen ikke kan forstå, hvis Socialdemokratiet ikke vil anerkende, at regionerne rent faktisk har leveret det.
Men det er klart, at man går ind og siger, at der er nogle områder, vi bliver nødt til at prioritere, hvor der skal være tilstrækkeligt med læger og sygeplejersker, og det er altså der, hvor folk dør, hvis de venter for længe.
Så går det selvfølgelig ud over prioriteten af mere almindelige sygdomme, hvor man så skal vente lidt længere tid.
Jeg vil sige til fru Mette Frederiksen, at set med konservative øjne synes jeg at det er en rigtig prioritering.
Man skal tage dem, der er mest syge, først og prioritere de sygdomme først.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at det kan være socialdemokratisk politik, at om man har en brækket finger eller man har en alvorlig hjertesygdom, må man vente lige længe for at blive behandlet.
Det er et meget mærkeligt synspunkt at have.
Jens Peter Vernersen (S), 2009-05-13:
Det har jo været interessant at læse i pressen hen over weekenden om, hvilken interesse økonomi- og erhvervsministeren nu har for de offentligt ansattes vilkår.
Når man så ser på, hvad der er sket, virker det, man har gjort, jo stik modsat.
Når man har f.eks. besluttet, at der skal betales en overpris, som også er erkendt af ministeren, på 25 pct. for behandling på privathospitalerne, er det jo ikke at knuselske de offentligt ansatte, som ministeren vist udtrykte det.
Så er det jo sådan set at fortælle dem, at nogle andre medarbejdere kan få en højere betaling for deres arbejde, fordi man betaler den der overpris - hvilket også er virkeligheden.
Både sygeplejersker og læger får jo netop en højere betaling, fordi man sender disse mange millioner over til privathospitalerne.
Alt i alt drejer det sig om ca. 900 mio. kr., måske mere præcist 875 mio. kr.
Man kan spørge: Hvad kunne man have fået for de penge?
Ja, 35.000 kvinder kunne have fået en operation i forbindelse med brystkræft.
Det kunne man have fået for pengene, hvis man ikke havde betalt en overpris.
Man kunne også have fået 1.500 hjertetransplantationer.
De venter op til et halvt år på forundersøgelse og også meget, meget lang tid på den efterfølgende behandling.
Hjerteforeningen har netop lavet en opgørelse af, hvordan det ser ud.
Så derfor har det, at man har betalt den ekstra pris, jo betydet, at rigtig, rigtig mange andre mennesker har måttet vente forfærdelig lang tid på at blive behandlet.
Det synes jeg er dybt problematisk, og jeg synes, at når ministeren sådan går ud og melder ud om, hvad hun vil gøre for de offentligt ansatte, skulle hun tænke på, at det, man i virkeligheden har gjort, er det stik modsatte.
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg vil sige til hr. Jens Peter Vernersen, at jeg simpelt hen må anholde den betragtning, hr. Jens Peter Vernersen har, for den måde at betragte samfundet på er simpelt hen ikke at se på, hvad der er bedst for borgerne.
Man kan jo ikke gøre alting op i penge.
Denne regering valgte ved sin tiltræden - og det var en rigtig beslutning - at sørge for, at borgerne ikke skulle vente på ventelister, hvis de ikke havde penge selv.
De skulle ikke stå på en venteliste i årevis eller i månedsvis for at blive behandlet, hvis der var et alternativt tilbud et andet sted.
Derfor gav vi borgerne en ret.
Den ret var rigtig god og har betydet, at der er mange hundrede tusinde mennesker, der rent faktisk er blevet sygdomsbehandlet i det private sundhedsvæsen frem for at stå på en venteliste til det offentlige.
Det anerkender hr. Jens Peter Vernersen slet ikke i det regnestykke, som hr. Jens Peter Vernersen her kommer med, og jeg har meget svært ved at forstå, at det kan være at varetage hensynet til de svageste, at ens synspunkt er, at hvis det er alle andre end det offentlige sundhedsvæsen, er der et problem i det.
Jeg er en stor og varm tilhænger af, at vi skal have et stærkt offentligt sundhedsvæsen, men jeg har altså intet problem med, at der er en privat kapacitet som supplement, som er med til at sikre, at folk ikke skal vente for længe.
Det betyder noget, når sygeplejerskerne i meget, meget lange perioder slet ikke arbejder undtagen med et nødberedskab, og det bliver da et hårdt arbejde at vende tilbage til de gode tider og den gode gænge, vi var inde i, men jeg mener, at det er den rigtige vej at gå.
Jens Peter Vernersen (S), 2009-05-13:
Man kan selvfølgelig ikke forlange, at ministeren skal være fuldt opdateret på alt, men jeg vil bare sige, at dem, som man har sendt over på privathospitalerne til behandling, netop har været de patienter, som har haft færrest problemer.
Det har måske været at få rettet en skæv finger ud, eller hvad det nu måtte have været.
Hvis man derimod har haft flere forskellige diagnoser, flere forskellige sygdomme, er man netop ikke blevet modtaget på et privathospital.
Og da der er sendt ekstra penge med over, har det jo haft den konsekvens, at andre områder er blevet nedprioriteret, f.eks. de medicinske afdelinger, hvor de gamle, som ikke kan forsvare sig, ligger på gangene.
Det er sådan konsekvensen af det, fordi hospitalerne først og fremmest har skullet tage sig af det, de kunne risikere at sende over på privathospitalerne, og dermed har nedprioriteret andre områder.
Så vil jeg sige til ministeren, at når det handler om, hvordan det så er gået med det danske hospitalsvæsen, har OECD lavet en glimrende oversigt over det, der viser, at vi ligger på den næstsidste plads i udviklingen for hospitalsvæsenet.
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg vil sige, at jeg synes, at det har været en dejlig debat i dag.
Jeg er glad for, at mit indspil til debatten om, hvordan vi får skabt mere glade og tilfredse offentligt ansatte, har fået så mange herned i salen i dag for at stille spørgsmål, så jeg får mulighed for at gentage mine synspunkter.
Jeg vil sige til hr. Jens Peter Vernersen om diskussionen om vores sundhedsvæsen, at mit synspunkt er og altid har været, at det ikke kan være rigtigt, at det er ens pengepung, der afgør, om man kan blive behandlet og blive det inden for en ordentlig tid.
Det har været ledetråden for denne regering at sikre borgeren, patienten en rettighed.
Det har vi gjort med den model, vi har valgt her, og den mener jeg til hver en tid er bedre end det system, som hr. Jens Peter Vernersen er fortaler for, nemlig et system, der handler om, at der er et offentligt sundhedsvæsen, og der kan man bare stille sig bagest i køen.
De, der så har penge og kan tage til et privathospital, kan jo bare gøre det, og det er efter Socialdemokratiets opfattelse den rigtige måde at drive sundhedsvæsen på.
Det er det ikke efter min opfattelse.
Jeg mener, at vi skal tilgodese de svageste i det her samfund, og så skal patienten uanset pengepung have en rettighed, og det har vi sørget for med vores sundhedsvæsen.
Kirsten Brosbøl (S), 2009-05-13:
Det lyder bare ikke sådan i det interview, som ministeren har givet.
Det lyder meget, som om det altså er nogle andre, der har besluttet det her, og derfor kan ministeren ikke egenhændigt ændre på den beslutning.
Den kan jeg ikke egenhændigt ændre på, siger han.
Så bliver han spurgt: Du kunne da stille et forslag til Folketinget.
Og så siger ministeren: »Det kunne jeg selvfølgelig.
Men jeg er ikke indstillet på at lide det nederlag frivilligt - og det vil blive et nederlag, for der er flertal for, at der skal være individuelle eksamener.«
Hvis nu man forestillede sig, at videnskabsministeren faktisk var enig med oppositionen, sådan som det lyder her, fordi det jo er nogle andre, som har haft det her flertal, kunne man så ikke forestille sig, at ministeren allierede sig med oppositionspartierne og sagde: Nu prøver vi at få skabt et folketingsflertal for at ændre det her, hvis man er så utilfreds med det?
Helge Sander (V), 2009-05-13:
Nu skal jeg så her i svaret i dag sikre, at jeg på ingen måde er ironisk.
Derfor vil jeg gerne fastslå, at jeg står et hundrede procent bag og ønsker, at vi har den eksamensform, vi har i dag, nemlig at gruppeeksamen er afskaffet, og at det ikke kan bruges på universiteterne, fordi jeg føler, at det har en lang række negative konsekvenser.
Morten Østergaard (RV), 2009-05-13:
Det, der er afgørende for, om vores integration lykkes, er jo den indsats, vi gør, når folk er her, og den indsats, de selv gør - dvs. en indsats, hvor man har færre og færre i de kategorier, som vi taler om her, nemlig folk, der er marginaliserede uden uddannelse og beskæftigelse.
På Det Radikale Venstres nytårsstævne på Nyborg Strand var den daværende statsminister hr. Anders Fogh Rasmussen til stede, og han afviste på det skarpeste, at Danmark skulle være blevet nogen form for lukket samfund.
Tværtimod havde der aldrig været så stor indvandring, som der var på det her tidspunkt.
Det viser jo selvfølgelig, at man ikke kan stille det op på den måde og gøre det op numerisk.
Det, der er interessant at forholde sig til numerisk, er selvfølgelig, hvor mange der er efterladt tilbage?
Hvor mange er marginaliserede?
Det er et problem.
Der er alt for stor arbejdsløshed blandt indvandrere og deres efterkommere.
Det er et problem, og det skal man gøre noget ved.
Og så skal man selvfølgelig have en fornuftig rekrutteringsstrategi for udenlandsk arbejdskraft, og man skal leve op til sine internationale konventioner.
Eyvind Vesselbo (V), 2009-05-13:
I svaret til fru Karen Jespersen sagde hr. Morten Østergaard, at Det Radikale Venstre ville have fjernet det retlige forbehold fuldstændig, dvs. overtage EU’s udlændingepolitik.
Betyder det så, at Det Radikale Venstre, når man skal arbejde sammen med og tage en beslutning sammen med de andre i trekløveret - eller måske firkløveret med Enhedslisten - vil stå et hundrede procent fast og ikke rokke sig på det punkt, når man eventuelt på et tidspunkt skal tage en beslutning sammen med de andre?
Morten Østergaard (RV), 2009-05-13:
Altså, jeg kan ikke forestille mig, at Det Radikale Venstre skifter synspunkt, men det, der er interessant i politik, er jo, hvad man kan blive enig med andre om.
Der er det klart, at man fra Venstres og De Konservatives side så skal forsøge ikke at virke alt for EU-begejstrede, og det synes jeg også man kan se, når man følger debatten her op til europaparlamentsvalget - der er ikke den store EU-begejstring at spore.
Det er man nødt til af hensyn til det parlamentariske grundlag.
Vi oplever og forventer også i det samarbejde, vi skal have, at der ikke er nogen problemer med, at partierne udtrykker, hvad de selv mener.
Og det, vi mener, er, at vi skal være fuldt og helt medlem af EU.
Vi har fuld respekt for, at der er andre synspunkter ikke bare i oppositionen, men jo sådan set også blandt de partier, der udgør det nuværende flertal.
Eyvind Vesselbo (V), 2009-05-13:
Nu fik jeg ikke noget helt klart svar, for det fremstod ikke helt klart, om Det Radikale Venstre vil støtte en regering, som man eventuelt ikke selv er med i, og som ikke vil fjerne forbeholdet.
Morten Østergaard (RV), 2009-05-13:
Men det er klart, at vi jo skal blive enige.
Og jeg synes, at hr. Eyvind Vesselbo et eller anden sted også må forholde sig til, at den nuværende regering har valgt ikke bare at føre sin egen politik eller føre den politik, der kan findes flertal for i Folketinget, men faktisk besluttet sig for, at det er hr. Villy Søvndal, der skal bestemme, hvornår der skal være folkeafstemninger om diverse forbehold i Danmark.
Så langt tror jeg ikke at vi vil gå, at vi simpelt hen lægger vores synspunkter over i andre partier.
Der vil vi søge i et samarbejde at blive enige med så bred en kreds som muligt om europapolitikken.
Og jeg takker for interessen for den nye regerings grundlag.
Jeg tror, at det bliver aktuelt, hurtigere end hr. Eyvind Vesselbo måske håber på.
Morten Østergaard (RV), 2009-05-13:
Jeg vil egentlig stille et kort og præcist spørgsmål.
Hr. Karsten Lauritzen er meget optaget af, at vi - som i formuleringen af forespørgslen - har sagt, at det er utilstrækkelige resultater af integrationsindsatsen.
Jeg vil gerne spørge hr. Karsten Lauritzen: Er det Venstres opfattelse, at integrationsindsatsen har opnået tilstrækkelige resultater?