Morten Bødskov (S), 2012-05-29:
Tak for det, formand.
Med beslutningsforslaget pålægges regeringen snarest at fremsætte lovforslag og, som det hedder, foretage de nødvendige administrative ændringer, der styrker indsatsen i forhold til ofre for kriminalitet.
Det skal bl.a. ske ved at sikre psykologhjælp og hurtig erstatning til ofre for kriminalitet ved at etablere en offerfond, ved at etablere separate venterum for vidner i retsbygningerne og ved at støtte offerorganisationerne yderligere.
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg ligesom forslagsstillerne er og har været meget berørt over Marlene Duus' historie.
Det tror jeg at vi alle er.
Der er ingen tvivl om, at hun har været udsat for en ganske forfærdelig forbrydelse, som har haft store omkostninger for hende, og hun fortjener – og det mener jeg faktisk – meget stor ros for at stå frem i offentligheden med sin historie.
Når det er sagt, må jeg altså også sige, at jeg er noget forundret over forslaget, som nu foreligger fra Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti.
I et helt årti har retspolitikken i Danmark manglet nytænkning, og man kan spørge sig selv, hvorfor de initiativer, som forslagsstillerne nu peger på, ikke er blevet gennemført under den tidligere regering.
I den nuværende regering arbejder vi fokuseret på et udspil om, hvordan målsætningen om at hjælpe ofrene bedre også kan omsættes i konkrete initiativer.
Hvis jeg skal knytte et par kommentarer til nogle af de konkrete tiltag, som forslagsstillerne har fremlagt, kan jeg starte med at vende mig mod den del af forslaget, der handler om initiativer vedrørende erstatninger til ofre for forbrydelser.
Efter beslutningsforslaget skal en person, som har lidt en personskade forvoldt ved en overtrædelse af straffeloven, have et retskrav på, at sagsbehandlingen i en eventuel erstatnings- eller godtgørelsessag som hovedregel ikke må overstige 3 måneder.
I de tilfælde, hvor sagen ikke kan afgøres inden for 3 måneder, skal der efter forslaget udbetales et acontobeløb til offeret.
Jeg vil godt minde om, at offerets krav på erstatning i første omgang er over for gerningsmanden, men i det omfang, skaden ikke godtgøres af gerningsmanden eller en forsikring eller lignende, yder staten som bekendt efter offererstatningsloven erstatning og godtgørelse til personer, der har været udsat for en overtrædelse af bl.a. straffeloven.
Afgørelser efter loven træffes jo af Erstatningsnævnet.
Dertil vil jeg først sige, at det som udgangspunkt – som forslagsstillerne jo også peger på – er sådan, at en sag først indsendes til nævnet, når den er afsluttet hos politiet, anklagemyndigheden og domstolene.
Når det er sagt, ja, så er det jo faktisk allerede i dag muligt at indsende erstatningssagen til nævnet, inden den er færdigbehandlet.
Erstatningsnævnet har altså allerede mulighed for at dække bl.a. behandlingsudgifter, selv om sagen ikke er endeligt afsluttet.
Når det dernæst gælder spørgsmålet om sagsbehandlingstiden i Erstatningsnævnet, henviser forslagsstillerne selv til besvarelsen af spørgsmål 510 fra Folketingets Retsudvalg, som bl.a. indeholder en redegørelse fra Erstatningsnævnet om lige nøjagtig det her spørgsmål.
Som det fremgår af svaret, har nævnet stort fokus på, at ansøgninger om erstatninger behandles så hurtigt som muligt.
Det er samlet set min opfattelse, at de nuværende regler giver mulighed for en både smidig og saglig sagsbehandling.
Der kan også være sager, der er vanskelige og tidskrævende, det tror jeg vi alle ved, men som jeg har redegjort for, er det allerede i dag muligt, f.eks. gennem acontoudbetalinger, at afbøde eventuelle uheldige konsekvenser heraf.
Jeg vil også tilføje, at Erstatningsnævnet i den nævnte retsudvalgsbesvarelse har fremlagt en række oplysninger om nævnets sagsbehandlingstid, ligesom nævnet generelt har redegjort for sin sagsbehandlingstid.
Jeg synes, at tallene for nævnets sagsbehandlingstid ser fornuftige ud, og jeg må egentlig også forstå bemærkningerne til beslutningsforslag sådan, at forslagsstillerne heller ikke er utilfredse med nævnets redegørelse.
Jeg tror, at man skal passe på med at indføre rigide regler for, hvordan myndighederne skal tilrettelægge deres sagsbehandlingstid.
Det gælder især, hvis der ikke kan peges på særlige forhold, som specifikt kræver, at der f.eks. indføres ultimative tidsfrister.
Anden del af beslutningsforslaget vedrører mulighederne for at adskille offer fra gerningsmand ved hjælp af separate venterum i retterne.
Her vil jeg bare sige – og det tror jeg forslagsstillerne er ganske udmærket klar over – at Domstolsstyrelsen i forbindelse med de renoveringer og nybygninger af retsbygningerne, som finder sted i øjeblikket, allerede er meget opmærksom på behovet for at etablere separate venterum for bange vidner.
I forbindelse med domstolsreformen har hovedparten af de nye retskredse fået eller vil få nybyggede og i øvrigt gennemrenoverede lokaler, og Domstolsstyrelsen har oplyst, at alle berørte retsbygninger indrettes med særlige venterum for bange vidner.
Herudover må jeg om beslutningsforslaget bare sige, som jeg også gjorde før, at jeg er oprigtig forundret over at se Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti fremlægge en række forslag, som partierne, hvis jeg husker rigtigt, var imod, da de var en del af flertallet her i Folketinget.
Jeg er nok særlig forundret over forslaget om, at der etableres en offerfond efter svensk forbillede.
Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti fremsatte jo tilbage i 2009 forslag om oprettelse af netop en sådan fond.
Hvorfor blev det egentlig ikke gennemført under den tidligere regering?
Og hvorfor har Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti nu skiftet mening?
Afslutningsvis vil jeg bare sige, at det ikke er nogen hemmelighed, at vi mener, at retspolitikken i et årti har manglet nytænkning, og i forlængelse heraf har regeringen, som jeg også nævnte i starten, sat sig som mål, at ofre for forbrydelser skal hjælpes bedre – om ikke andet kan jeg da så være glad for, at forslagsstillerne også er kommet frem til den erkendelse nu, og jeg vil meget snart fremlægge mit udspil til en styrket indsats over for ofre for forbrydelser, et udspil, som vil gøre mere for ofrene.
Jeg håber så, at forslagsstillerne mener det alvorligt, når de tilsyneladende er blevet opmærksomme på, at ofrene bør hjælpes bedre, end de bliver nu.
På den baggrund kan regeringen som sagt ikke støtte beslutningsforslaget.