runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mogens Jensen (S), 2007-03-21:
Jeg synes ikke, at jeg kan tage lige så afslappet på en sag, der handler om at udøve politisk pression fra regeringens side mod Danmarks Radio, som statsministeren åbenbart kan.
Må jeg godt sige, at den mail, der var tale om, blev givet direkte videre og vist til Danmarks Radios generaldirektør, der har ansvaret for programvirksomheden, og han siger om den pågældende mail: Brian Mikkelsens mail var bare et af mange styringssignaler.
En minister sætter sig ikke til computeren blot for at sende en venlig hilsen, men for at sikre sig, at DR skulle være lige så venlig eller – i gåseøjne – objektiv i dækningen af Danmarks engagement i Irak som TV 2.
Vil statsministeren ikke medgive, at den daværende generaldirektør her siger, at han opfattede den mail som pression?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jeg tror egentlig, at den bedste måde at svare på det på er ved at citere modtageren af mailen, nemlig Jørgen Kleener, daværende bestyrelsesformand, der siger: Jeg opfattede mailen som en ud af mange meningstilkendegivelser i den forbindelse, og det gjorde Christian Nissen også.
Dengang gav mailen i hvert fald ikke anledning til reaktioner.
Det gør den først nu, hvor den skal fremme et bogsalg.
Det er det, Jørgen Kleener siger, og det er den måde, den i sin tid er blevet opfattet på, altså temmelig afslappet, må man sige.
Det synes jeg egentlig også hr. Mogens Jensen i dag skulle gøre.
Mogens Jensen (S), 2007-03-21:
Nu skal vi huske på, at bestyrelsen for Danmarks Radio jo har det overordnede ansvar for Danmarks Radios virksomhed, også for programvirksomheden.
Og jeg synes ikke, at statsministeren svarede på spørgsmålet: Hvad var formålet?
Hvad skulle formålet være med at sende en mail til DR's bestyrelsesformand, hvis ikke formålet var, at der skulle være en reaktion i den anden ende af mailen?
Synes statsministeren ikke, det er mærkeligt, at kulturministeren skulle sende en mail, uden at der var et formål med det?
Jeg forstår, selv om statsministeren vil mørkelægge sagen, at kulturministerens mail simpelt hen sendes på baggrund af et møde, der har været i regeringen, og hvor regeringen har udtrykt kritik af Danmarks Radio.
Er det principielt i orden?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jeg ved ikke, hvad der sigtes til i kulturministerens mail.
Det må fru Elsebeth Gerner Nielsen søge opklaret på anden vis.
Det, jeg derimod hæfter mig ved, er, at radikale ministre tilsyneladende i sin tid har overskredet mange grænser ved at henvende sig direkte til indlandsredaktøren i DR Nyheder i forbindelse med utilfredshed med eurodækningen i Danmarks Radio.
Jeg henviser her til de udtalelser, som redaktør David Trads er kommet med den 17. marts.
Kulturministeren har sendt en mail til bestyrelsesformanden og ikke til redaktionen på Danmarks Radio, og kulturministeren har selv oplyst, at det er sket som led i den løbende dialog, han meget naturligt har med formanden for Danmarks Radios bestyrelse.
Og da det ikke er Danmarks Radios bestyrelse, der redigerer nyhederne i Danmarks Radio, har jeg svært ved på nogen som helst måde at opfatte det som hverken trusler eller pression.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-03-21:
I den sammenhæng kommer det så frem, at Lisbeth Knudsen skulle udgøre et problem.
Det kan man vel kun tolke på den måde, at problemet Lisbeth Knudsen er, at hun ikke lader sig udsætte for politisk pression, og at det er smadderirriterende, for det betyder, at dækningen af Irakkrigen fortsætter på en måde, som regeringen er utilfreds med.
Med andre ord ligger der jo heri en antydning om, at der er personer i Danmarks Radio, der for regeringen udgør et problem.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jeg bliver fru Elsebeth Gerner Nielsen svar skyldig.
Jeg ved ikke, hvad der sigtes til med det, og jeg kan sige, at jeg ikke personligt har noget udestående med Lisbeth Knudsen.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-03-21:
For at hjælpe statsministeren lidt er der i hvert fald et par navne, der er nævnt i mailen, og et af navnene er Lisbeth Knudsen.
Kulturministeren skriver til Jørgen Kleener: Jeg nævnte henvendt til statsministeren, at jeg løbende havde haft en fortrolig dialog med dig om tingenes tilstand, og jeg havde indtryk af, at bestyrelsen og Nissen tog det meget seriøst, men at problemet lå hos Lisbeth Knudsen.
Hvad menes der med det, altså at problemet ligger hos Lisbeth Knudsen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Nej, den historie kan jeg ikke på nogen som helst måde bekræfte.
Det, jeg derimod kan fastslå uden at overtræde nogen regler om ministermøder, er, at der ikke er truffet nogen som helst regeringsbeslutning om, at regeringen er sur på nogen som helst.
Kirsten Brosbøl (S), 2007-03-21:
Det vil jo sige, at statsministeren her afviser det, der står i kulturministerens mail.
Statsministeren afviser her noget, som kulturministeren har skrevet, nemlig at regeringen – der står ikke, at kulturministeren er sur på nogen – er sur på nogle bestemte medarbejdere hos DR.
Det synes jeg statsministeren bør forholde sig til.
Er det noget, der kan hjælpe statsministerens hukommelse lidt på vej?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Som jeg allerede har svaret, ved jeg simpelt hen ikke, hvilke studieværter der bliver sigtet på i kulturministerens mail.
Jeg kan jo ikke svare for andre end mig selv og må sige, at jeg ikke på noget tidspunkt har set mig sur på nogen studievært.
Jeg synes helt ærligt også, at livet er for kort til i 4 år at gå og tænke på, om man skulle have set sig sur på nogen for 4 år siden.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-21:
Er det virkelig inden for armslængdeprincippet, at kulturministeren henvender sig til bestyrelsesformanden i et statsligt ejet medieselskab for at fortælle ham, at regeringen er utilfreds med dækningen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Helt ærligt, jeg ved ikke, hvilke studieværter, der er henvist til i kulturministerens mail.
Og for min egen part kan jeg i hvert fald sige, at jeg ikke har set mig sur på nogen som helst studievært.
Jeg har i det hele taget andet at gå op i.
Kirsten Brosbøl (S), 2007-03-21:
Det er en mail, der så er blevet sendt videre til DR's generaldirektør, som jo har opfattet det her på en anden måde, end statsministeren fremlægger det.
Mit spørgsmål går på, at kulturministeren i sin mail skriver, at regeringen har set sig sur på et par af de kvindelige værter på TV-avisen.
Og man kan jo sige, at det er ret ubehageligt, når der kommer sådan en generel anklage, hvor der ikke er noget navn på, og derfor står det jo også hen i det uvisse i dag, hvad det præcis er for studieværter, som regeringen har set sig sur på.
Og det kan jo være meget rart at vide, hvis man skal have nogen som helst mulighed for at få indblik i, hvad det er, som regeringen er sur over.
Derfor er mit spørgsmål til statsministeren: Hvilke navne er det konkret, man har set sur på?
Hvad er det for personer, regeringen har set sig sur på på DR?
»Vil statsministeren oplyse, hvilke konkrete kvindelige værter på DR regeringen har set sig sure på?«
Skriftlig begrundelse
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Nej, jeg prøver aldeles ikke at mørkelægge noget.
Jeg har tværtimod sagt, at det da er meget naturligt, at ministre ligesom alle andre politikere sådan løbende drøfter den dækning, der nu er af politiske begivenheder i forskellige medier.
Men én ting kan jeg da også godt sige uden at overtræde nogen fortrolighedsklausuler, nemlig at en sådan drøftelse af, hvordan man opfatter mediernes dækning af forskellige begivenheder, aldeles ikke er optaget som noget formelt punkt på nogen dagsorden.
Men igen, det er meget tankevækkende, når hr. Mogens Jensen sådan forsøger at skrue sig op, at huske på, hvordan socialdemokratiske ministre i tidens løb egentlig har gebærdet sig.
Jeg står her med en udtalelse fra David Trads, der jo er redaktør på Nyhedsavisen, og han siger den 17. marts
: Da jeg i efteråret 2000 under euroafstemningen var indlandsredaktør i DR Nyheder, blev jeg gentagne gange opsøgt eller ringet op af socialdemokratiske og radikale ministre, som var rasende over, at Radioavisen næsten hver morgen kunne berette om en ny rutsjetur for euroen over for dollaren.
Tænk, her er der tale om, at socialdemokratiske ministre har ringet op til redaktøren.
Det er der ikke tale om her.
Der er tale om, at kulturministeren har sendt en mail til formanden for bestyrelsen, som jo ikke skal redigere nyhederne i Danmarks Radio.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mogens Jensen (S), 2007-03-21:
Jeg vælger at tro, at statsministeren ikke er så naiv, at statsministeren ikke ved, at når en minister sender en mail til en bestyrelsesformand med et så graverende indhold, som der her er tale om, så har den et formål, så er der en mening med det.
Ellers er der vel ingen grund til at sende mailen.
Spørgsmålet er, hvad meningen er.
Og det har vi jo ikke fået belyst og kan ikke få belyst, fordi statsministeren ikke vil referere, hvad der rent faktisk har været regeringens holdning, eller hvilke diskussioner regeringen har haft i den her sag.
Men nu sagde statsministeren selv, at han opfattede det, som om kulturministeren med mailen kun ville give udtryk for, hvilke holdninger der var.
Og så må jeg spørge statsministeren: Hvilke holdninger var der?
Uanset om det er på et lukket ministermøde, som der ikke må refereres fra, eller under morgenmaden – det må der måske godt refereres fra – så må jeg spørge statsministeren: Var der under morgenmaden diskussioner om Irakdækningen og Danmarks Radios forhold, eller har det her spørgsmål slet ikke optrådt?
For det står jo helt klart, at statsministeren totalt forsøger at mørkelægge sagen, og det fremmer hverken, tror jeg, forståelsen her i Folketingssalen eller ude i befolkningen.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Hør lige her: Det er altså sådan, at den redaktionelle linje i Danmarks Radio jo ikke bliver besluttet i Danmarks Radios bestyrelse.
Det er noget, der besluttes i de ansvarlige redaktioner, der er rundtomkring i Danmarks Radio.
Og kulturministeren har jo ikke henvendt sig til nogen redaktion på Danmarks Radio, men netop til bestyrelsesformanden.
Så der er ikke tale om, at kulturministeren eller regeringen har eller har haft noget som helst ønske om at blande sig i den redaktionelle linje på Danmarks Radio.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-03-21:
Det er muligt, statsministeren afviser den udlægning.
Men der må have været et formål med, at man diskuterede det, og der må have været et formål med, at kulturministeren efterfølgende sendte den mail.
Det var jo ikke bare for sjov, man gjorde det; det var, fordi man skulle opnå et eller andet.
Og hvad var det, man skulle opnå?
Var det for at lægge en dæmper på Danmarks Radio?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Ja, den udlægning afviser jeg fuldstændig.
Ole Sohn (SF), 2007-03-21:
Når sagen om denne interne chatmail mellem to venner har fået så stor offentlig bevågenhed, skyldes det måske nok, at der sådan set måske ikke er nogen konsekvenser, men i hvert fald en vis sammenhæng mellem, at der i mailen nævnes navngivne personer, og at de navngivne personer, der nævnes kritisk, faktisk ikke længere er til stede i Danmarks Radio.
Så et eller andet sted, selv om der forhåbentlig ingen sammenhæng er, giver det jo anledning til overvejelser om, at det, når man på regeringsmøder har drøftet sagerne om Danmarks Radio, giver sig udtryk i, at man påvirker Danmarks Radios redaktionelle linje og har et ønske om at gøre det.
Derfor vil jeg godt høre, hvad det er, der er sket, siden statsministeren i forbindelse med Muhammedsagen udtrykte: Jeg har aldrig tilkendegivet min holdning, for hvis jeg gik ud og sagde noget om det, ville jeg give udtryk for en statsautoriseret holdning til, hvad et dansk medie har valgt at bringe.
Hvad er det nye?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jamen der er en fuldstændig sammenhæng.
Det er min opfattelse, at en fri og uafhængig presse er helt afgørende i et demokratisk samfund som det danske, og jeg har ikke på nogen måde ændret min holdning til de grundlæggende spørgsmål om pressefrihed og ytringsfrihed.
Men tegningesagen kan overhovedet ikke sammenlignes med det, vi diskuterer i dag.
Tegningesagen handlede jo om, at ytringsfriheden var under pres af kræfter, som ville blande sig i, hvad en dansk avis overhovedet havde lov til at bringe.
Derfor var det også vigtigt at stå fast på, at regeringen ikke ville gøre sig til dommer over det.
Det var og er
en sag for domstolene.
Det er jo ikke det, der er på spil i dag.
Derfor er der ingen uoverensstemmelse mellem min grundlæggende holdning til pressefrihed og ytringsfrihed og de synspunkter, jeg har givet udtryk for i dag.
Kirsten Brosbøl (S), 2007-03-21:
Det kan jo igen undre, at statsministerens hukommelse lige præcis på det her punkt er så dårlig, som den tilsyneladende er.
På mailen ser det i hvert fald ud, som om der er nogle konkrete personer i DR, som regeringen har set sig sur på.
Det er den formulering, som kulturministeren bruger.
Vil statsministeren så afvise det, kulturministeren skriver i sin mail, at der har været en sådan drøftelse om konkrete personer?
For det er jo lidt interessant, hvis der har været det.
Statsministeren har nemlig i et svar til Folketinget tidligere skrevet sådan her på et spørgsmål om, hvorvidt der har været drøftelser om enkelte medarbejdere i DR: Pressefriheden er afgørende i et demokratisk samfund som det danske, og regeringen kunne derfor ikke drømme om at søge at påvirke den redaktionelle linje på et medie som antydet i spørgsmålet.
Hvis man har snakket om konkrete medarbejdere i DR, så har man altså forbrudt sig mod de regler, der er om pressefriheden.
Hvilke konkrete medarbejdere er det, vil jeg spørge statsministeren?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jeg tror altså, at kulturministeren er helt klar over, at det gør man ikke.
Så jo, det har nok haft en indflydelse.
Men mit forhold til kulturministeren er også et andet end kulturministerens forhold til bestyrelsesformanden i Danmarks Radio.
Lad mig så sige, at der jo er en klar forskel på mailsagen og Muhammedsagen.
I Muhammedsagen var der tale om, at udenlandske kræfter ville have, at vi skulle blande os i, hvad en avis måtte trykke.
I mailsagen er der tale om, at kulturministeren udtrykker eller videregiver nogle holdninger til tendensen i Danmarks Radios dækning af nogle bestemte spørgsmål.
Det er sandelig to vidt forskellige ting.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-21:
Så synes jeg, at udenrigsministeren skulle kaste sig ind i den diskussion med samme heroiske tilgang, som han gør i så mange andre gode og mindre gode sager, for det er fuldstændig rigtigt, når udenrigsministeren siger, at Rådet kan anlægge en sag mod Kommissionen, hvis Kommissionen bryder reglerne, men hvem anlægger, og hvordan anlægger man en sag mod EF-Domstolen, når EF-Domstolen bryder reglerne?
Og det er jo det, der er tale om.
Tag produktansvarsloven, hvor alle lande havde medgivet, at Danmark kunne opretholde et højere sikkerhedsniveau for de danske forbrugere.
Det blev underkendt ved EF-Domstolen for et år siden.
Tag miljødommen, hvor vi nu har fået at vide, at man kan indføre straffelove i Danmark, selv om den danske regering ønsker at stemme nej.
Pensionsbeskatningsdommen, som fuldstændig er en bombe under de danske pensionsbeskatningsregler, fordi man ikke længere må nøjes med, at det kun er danske pensionsselskaber, man kan indbetale af bruttolønnen til.
Tag landbrugsdommen om bopælspligten.
Tag Växholmsagen, tag tipsmonopolsagen, tag Costa-ENEL-dommen.
Der er da i hobetal af domme, som er hamrende politiske, og det er vi nødt til at få gjort op med.
Hvem skal sige til EF-Domstolen, at de afgørelser, den træffer, er forkerte, hvis ikke engang udenrigsministeren vil gøre det?
Per Stig Møller (KF), 2007-03-21:
Dem har vi ikke i hobetal.
Som jeg sagde indledningsvis, er langt, langt de fleste domme spørgsmål om lov og ret i forhold til de ting, der er bestemt og vedtaget på fællesskabsplan, at alle landene også respekterer det og borgerne får de rettigheder, som politikerne præcis har vedtaget og tiltænkt borgerne, så det enkelte medlemsland ikke kan lade være med at følge de rettigheder.
Det betyder så også, at der er lige vilkår for alle og lige konkurrencevilkår.
Det er jo også sådan, at Rådet, Kommissionen og Domstolen altså er tre forskellige instanser, og det er meningen med magtdelingslæren.
Og der kan Rådet jo indklage Kommissionen.
Det vil sige, at hvis Rådet f.eks. mener, den udøvende magt går for langt i forhold til de beføjelser, man har tillagt den, kan Rådet indklage Kommissionen for Domstolen.
Det er såmænd ikke så tosset en ordning, man har med checks and balances.
Men selvfølgelig skal vi hele tiden holde øje med, at Domstolen ikke går hen og bliver lovgiver, Domstolen er jo lovfortolker – derom er hr. Morten Messerschmidt og jeg jo enige – og det er derfor, vi, som jeg sagde før, fra Udenrigsministeriets side i samarbejde med de andre ministerier ved EF-Domstolen arbejder for en fortolkning, der svarer til den, vi har her.
Og det er jo så det, man skal være enig om med 27 lande.
At gå ned og få ændret traktaten eller statutten tror jeg ikke der vil være nogen stor stemning for i EU.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-21:
Det ændrer jo ikke på, at hele styrkeforholdet i EU er skævt, hele den struktur, som EU bygger på, er syg, for EF-Domstolen træffer afgørelser, som det egentlig burde være den danske udenrigsminister og hans kollegaer, der traf afgørelse om.
Når f.eks. Domstolen ændrer på traktatbalancen, sådan at man kan flytte det strafferetlige område over i det overstatslige, så man kan presse landene til at stemme andre lande ned, kan det jo godt være, udenrigsministeren siger: Jo, jo, men det vil vi stemme nej til.
Men det er jo alligevel en ændring af traktaten, og så er det sådan set fuldstændig ligegyldigt, om den danske regering siger ja eller nej til de konkrete lovgivningsinitiativer fra Kommissionen, det, den danske regering skulle have sagt nej til, var, at EF-Domstolen kan ændre traktaten, for det er altså politikere, som skal ændre på traktaterne.
Derfor efterlyser jeg, at udenrigsministeren siger noget i retning af, at nu vil man gå ned og få ændret på Domstolens statut, sådan at man sikrer, at Domstolen kun træffer juridiske afgørelser og ikke de her politiske afgørelser, som vi jo har i hobetal.
Per Stig Møller (KF), 2007-03-21:
Det vil jo altid være en vurdering, som man foretager sammen med Rådets juridiske tjeneste.
Det er man jo i gang med f.eks. fra Justitsministeriets side – det er miljødommen, jeg taler om her – og der ser man på: Er det her rimeligt, er det her rigtigt?
Og så kommer man med en fælles linje fra Ministerrådet.
Det fik hr. Morten Messerschmidt også svar på den 14. marts.
Nu skal jeg så gentage – for hr. Morten Messerschmidt har jo en stor evne til at kalde os alle sammen ned på sager, der interesserer hr. Morten Messerschmidt.
Der svarer justitsministeren: »... såfremt EU ønsker fælles regler om bl.a.« – bemærk ordet bl.a. – »strafferetlige sanktioner, må sådanne regler vedtages inden for rammerne af det mellemstatslige samarbejde om strafferetlige og politimæssige spørgsmål.
Danmark vil med andre ord stemme nej i Rådet, hvis strafferetlige bestemmelser i et forslag fra Kommissionen går ud over rammerne for det overstatslige samarbejde i EF-traktaten.
« Det vil sige, at vi, når sagerne kommer op i Rådet, vil holde øje med, om dette er rimeligt eller ikke rimeligt, og om Domstolen er gået længere, end vi mener Domstolen kan.
Der sagde jeg også før, at Danmark i denne sag – det er miljødommen, jeg taler om her – argumenterer for en snæver fortolkning, og der kommer Danmark ikke til at stå alene i den sammenhæng; 18 medlemslande foruden Danmark har nemlig interveneret i sagen til støtte for Rådet.
Det vil sige, at vi simpelt hen politisk set kan tage sagerne op i Rådet og arbejde med dem, og det er jo det, justitsministeren har gjort i f.eks. miljøstraffedommen.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-21:
Vi er mere eller mindre enige.
Så vil jeg gerne høre: Hvad vil udenrigsministeren gøre for at sikre den helt fornuftige praksis, at det selvfølgelig er politikere, der skal træffe politiske afgørelser?
En anden sag, som vi ikke har nævnt i det foregående spørgsmål, er jo Växholmsagen fra Sverige, hvor vi afventer dom fra EF-Domstolen, som kan være en bombe under hele den nordiske aftalemodel.
I sag på sag på sag ser vi altså, at der gås direkte ind i den model, i den politiske model, som vi som politikere har valgt for vores lande.
Og det er altså dybt problematisk.
Fra landbrugsområdet til arbejdsmarkedsområdet til retspolitiske områder og nu også spilleområdet – i dag er der jo kommet meddelelse om, at Danmark også skal ændre sit tipsmonopol osv. – træffes der flere og flere politiske afgørelser.
Der vil jeg gerne høre: Hvad agter udenrigsministeren at foretage sig for at indskærpe over for EF-Domstolen, at det vil vi simpelt hen ikke finde os i?
Per Stig Møller (KF), 2007-03-21:
Jeg har jo klart sagt, at politiske afgørelser træffes af de folkevalgte.
Domstolen har sine regler, og reglerne for Domstolens arbejde står i traktaten.
Vi arbejder inden for Domstolen med at sikre, at Domstolen holder sig til lov og ret, men der er altså også den dynamiske fortolkning, som går ud på: Hvad er lovgivers hensigt?
Der er forskellige traditioner i Europa, og det er det, Domstolen i ganske få tilfælde har taget stilling til.
Det er der, vi er utilfredse med Festersensagen, og der skal vi se på, om Domstolen er gået for langt, og det er så der, man ser på: Hvordan kan vi så indrette os efter det?
Der er nogle punkter i den sag, hvor Domstolen har retten for sig og rimeligheden for sig, og der er nogle andre, hvor vi har det, og der må vi så finde en løsning på det.
Man kan jo ikke regne med i alle tilfælde, hvor der er en domstol, at man jubler, hver eneste gang der falder en dom; det gør hr. Morten Messerschmidt jo heller ikke her i Danmark.
Der må man sige: Det er så Domstolens vurdering, og den må man så arbejde videre med og så i øvrigt påvirke Domstolen i fremtiden.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-21:
Jeg vil sige til udenrigsministeren, at jeg ikke synes, det er godt nok.
Vi har altså at gøre med en domstol, der træffer regulære politiske afgørelser, og der er det altså ikke godt nok at sige: Jo, men så må vi så sidde og fortolke de politiske afgørelser i stykker bagefter.
Nej, det, der er behov for, er, at man klart siger til EF-Domstolen: I skal tage jer af juridiske afgørelser, og vi som politikere skal tage os af politiske afgørelser.
Det er da fuldstændig rigtigt, som udenrigsministeren siger, at vi hverken i Danmark eller i EU-systemet har folkevalgte dommere.
Problemet er bare, at i EU-systemet opfatter EF-Domstolen sig som en politisk integrationsmaskine i modsætning til danske domstole, hvor den danske Højesteret altså hviler på Frederik III's beslutning helt tilbage fra seksten hundrede nogle og tres.
Det er en helt anden struktur, udenrigsministeren ser i EU, og derfor får man den meget aktivistiske domspraksis, hvor man blander sig mere og mere i, hvad landene selv kan afgøre, og træffer mere og mere politiske afgørelser.
Det er det, som jeg gerne vil have en klar afstandtagen til fra udenrigsministerens side.