Margrethe Vestager (RV), 2009-05-27:
De ord, som debatten har kredset om i dag – tillid, ansvar, respekt – har været brugt til at tegne nogle meget forskellige billeder, og desværre kan statsministerens halv time lange replik og halvanden time lange svar på spørgsmål ikke stå alene.
Det er sådan set ret ærgerligt.
Men det er jo en afslutningsdebat, og det betyder, at der går tid, før vi ses igen.
For det første er der spørgsmålet om papirvældet, om kontrollen, om hele den centraliserede regelstyring.
Som statsministeren selv siger: Kan man processe sig til god offentlig service i detaljen, eller kan man gøre det ved at give frihed?
Lærere, pædagoger, socialrådgivere – altså offentligt ansatte på det, som vi kalder FTF-området – bruger ca. 60 millioner timer om året på dokumentation.
Det er ikke noget, der er kommet sådan lige med et fingerknips.
Det er resultatet af politiske beslutninger taget med åbne øjne i denne Folketingssal.
Omregnet til fuldtidsstillinger giver det i omegnen af 36.000 stillinger.
Hvis vi bare fjerner halvdelen af det papirarbejde, har vi frigjort lige så meget arbejdstid som det, der svarer til skattereformen – lige så meget arbejdstid.
Det Radikale Venstre har arbejdet med det her i en årrække, og det ved statsministeren godt, for jeg har personligt givet statsministeren det papir i hånden, som jeg regner med bliver lovkataloget for efteråret.
Der er bare de første ti forslag, som er lavet i samarbejde med ledere, med medarbejdere, med organisationer på det offentlige område, og jeg ser det for mig som et lovkatalog
: ophævelse af lov om pligt til sprogscreening af samtlige 3-årige børn; ophævelse af lov om pligt til læreplaner i daginstitutionerne – og hele den omfattende skriftlighed, der er fulgt i kølvandet på det; ophævelse af lov om kontrol og indberetning af elevers fravær i undervisningen i folkeskolen; ophævelse af lov om kvalitetsrapporter i folkeskolen, som påbyder kommunerne at måle og kontrollere alt muligt mellem himmel og jord, uden at nogen aner, hvad der kommer ud af det.
Jeg skal nøjes med at nævne disse fire.
Jeg ved, at statsministeren har fået det papir; jeg ved, at han kender vores forslag; jeg har selv givet ham dem i hånden, da han var finansminister, men da havde det ingen interesse.
Det, vi er ude efter, er ellers en enkelt ting: at frigøre arbejdstid fra papirdyngerne til direkte kontakt med børn, med elever, med ældre, med syge, der har behov for pleje.
Man kan se på den tid, som vi har haft med en accelererende centralisering og en detailstyring af f.eks. folkeskolen.
Regeringens eget Rådet for Evaluering og Kvalitetsudvikling af Folkeskolen, altså regeringens eget råd, kom i februar 2008 med en rapport – og jeg ved ikke, om statsministeren kender den rapport, og jeg kan også sige, at statsministeren er ligeglad, han er i hvert fald komplet uinteresseret – der viser …
Tak, hr. formand.
Jeg ved som sagt ikke, om statsministeren kender eller interesserer sig for, hvad regeringens eget Rådet for Evaluering og Kvalitetsudvikling af Folkeskolen påpegede allerede i februar 2008, nemlig at danske skolebørn er dygtige til at læse.
Det har man faktisk forholdt sig til lige siden 1991, og derfor kan regeringens eget råd også sige, at den største forbedring i evnen til at læse er indtruffet mellem år 1991 og år 2000 – og altså ikke i VKO's periode.
Den er ikke indtruffet, mens man har herset med skolerne med hensyn til obligatoriske nationale test, elevplaner, kvalitetsrapporter – hele det hejs, der er én stor mistillidserklæring til lærerne.
For det andet er der spørgsmålet om overprisen i det private sundhedsvæsen.
Jeg anerkender statsministerens forsvarstale fuldstændig, men det går ikke væk, heller ikke selv om vi skal vente på Rigsrevisionen.
Indtil Rigsrevisionen kommer på banen, venter vi bare på at få sundhedsministerens egen beregning at se – den beregning, som den konservative formand brugte som baggrund for allerede for 2 måneder siden at sige: Privathospitalerne har siden 2002 fået flere hundrede millioner kroner for meget.
To spørgsmål står til besvarelse efter dagens debat: Fik vi sundhed nok for pengene?
Fik vi kvalitet nok for pengene?
Statsministeren er ikke i nærheden af at svare på de to spørgsmål.
Det ene er den truende velfærdskrise, som statsministeren ikke kan løse, hvis ikke der bliver skaffet flere medarbejdere.
Det andet er, at der er 10 dage, til vi skal vælge nogle af de parlamentarikere, som er vigtigst for den danske normalvirkelighed.
Ikke med ét ord nævnte statsministeren EU.
Det betragter jeg som en total tilståelsessag: den skepsis og den tilbagetrukne holdning, som de borgerlige partier udviser i forhold til EU.
Vi har brug for det stik modsatte.
Det er der, løsningerne ligger, og jeg må indrømme, at jeg synes, det er en stor skuffelse, at statsministeren ikke brugte sine afsluttende ord til at gøre opmærksom på, at vi vælger nogle mennesker, der kommer til at betyde mindst lige så meget for danskerne som alle os, der er til stede her i aften.