runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Frahm (SF), 2010-12-01:
Jeg er sådan set enig i mange af de ting, ministeren har sagt om, hvordan man skal holde den her armslængdeafstand i forhold til redaktionerne på vores medier.
Jeg er overhovedet ikke uenig i den betragtning.
Jeg undrer mig over, at man giver dispensation på den baggrund, for jeg har simpelt hen svært ved at forestille mig, hvad det er for nogle ting, der skulle ændre sig i løbet af halvt år, sådan at SBS vil ændre synspunkt.
Det er derfor, at spørgsmålet er stillet.
Hvad er det for nogle ting, der vil kunne ændre sig?
Hvad er det for nogle ting, der har gjort, at ministeren siger: Alle de her ting vil nok ændre sig i løbet af et halvt år?
Jeg har ikke hørt om en eneste ting, der kunne tale for, at man skulle vinde noget ved den udsættelse.
Så jeg vil gerne høre ministeren: Hvilke overvejelser har der været?
Per Stig Møller (KF), 2010-12-01:
Jeg kunne spørge fru Pernille Frahm, om hun ville sige: O.k., programmet er spildt – vi har taget pengene tilbage igen, men dette program er spildt.
Det ville jo være konsekvensen af fru Pernille Frahms udtalelse.
Det, jeg giver mulighed for, er, at man nu har 6 måneder til enten selv at bringe det eller til at sørge for at videregive det til en anden station, og opfylder man ikke det, bliver de 4,5 mio. kr. betalt tilbage og kan komme i omløb igen.
De får de 6 måneder, og så kan der blive en større mulighed for, at programmet bliver bragt det ene eller det andet sted.
Pernille Frahm (SF), 2010-12-01:
Jamen der er ingen, der siger, at fordi SBS ikke får en dispensation, kan programmet ikke blive sendt.
Det er der jo ingen der siger.
Konsekvensen af, at man ikke får dispensationen, er jo, at man skal betale de 4,5 mio. kr. tilbage, og så må programmet have en mulighed for at blive vist andre steder.
Programmet eksisterer – serien er jo lavet, den er produceret, den findes; lige nu er den låst fast i et limbo, hvor den har været i snart 2½ år.
Det er jo ikke en rimelig måde at behandle kunstnere på.
Som ministeren sagde før, så er det her en lærestreg for de kommercielle stationer, og ja, det er det vel, men det bør jo også et eller andet sted være en lærestreg for ministeren, sådan at man nu ovre i ministeriet gør sig nogle overvejelser om, hvordan man i fremtiden vil forholde sig til dispensationer, hvor det handler om, at økonomi og politik flyder sammen på den måde, som det har gjort i forbindelse med SBS.
Per Stig Møller (KF), 2010-12-01:
Vi har sandelig gjort os overvejelser, både om, hvor mange penge en station kan få fra public service-puljen – det vil i fremtiden ikke blive mere end 50 pct., man kan få fra den pulje – og om, at man nu i fremtiden må sørge for, at programmet bliver førstegangsudsendt af den tv-station, der får støtten, i stedet for at man, som vi nu ser, prøver at frigøre sig fra det ved at finde en anden station at placere programmet på.
Den, der søger om pengene, må jo have søgt om pengene for selv at bringe det.
Så vi er ude i et forløb, som fru Pernille Frahm er skyld i, i den forstand at det er regler, som fru Pernille Frahm har lavet.
Jeg har ikke lavet de regler.
De stammer fra public service-puljens start, da fru Pernille Sams var ordfører; dem har jeg overtaget, og dem laver jeg nu om.
Og det betyder så, at man skal førstegangsudsende på den station, der har fået støtten – det var ikke fru Pernille Frahms regel – og derefter kan så den, der har lavet programmet, stilles frit med hensyn til selv at placere det.
Så jeg forbedrer de regler, fru Pernille Frahm har lavet, men jeg er ked af, at jeg er kommet i den situation, fru Pernille Frahm har bragt mig i.
Pernille Frahm (SF), 2010-12-01:
Altså, jeg har jo bragt ministeren i en position, hvor han har ret til at gøre sig nogle overvejelser.
Der står ingen steder i loven, at dispensationen skal gives, for så er det jo ikke en dispensation.
I en dispensation ligger en overvejelse, så ministeren har altså gjort sig nogle overvejelser og på baggrund af de overvejelser taget en beslutning om at give ikke bare én dispensation, men nu to dispensationer.
Så det er muligt, at det er Folketinget, der har lavet reglerne – og det er så ikke Pernille Sams, men Pernille Frahm, jeg hedder – og at mit parti har været med til at lave dem, men det er jo ikke os, der har besluttet, at ministeren skal give den dispensation.
Nu er vi, går jeg ud fra, jo begge to mennesker, der sætter pris på, at man bruger litteratur, kunst, kultur og ikke mindst humor som et vigtigt middel i forbindelse med terrorbekæmpelse og i kampen mod despotier.
Er det ikke ærgerligt, at man forspilder en mulighed for at gribe de her ting an fra en anden front, hvor man spiller på humor, end den sædvanlige front, hvor man spiller på frygt?
Per Stig Møller (KF), 2010-12-01:
Jamen det er jo ikke os, der skal redigere, og fru Pernille Frahm må – jeg mener også, at jeg sagde Frahm før – jo holde op med det her forsøg på at rende rundt og redigere for tv-stationerne.
Det har fru Pernille Frahm intet at gøre med – intet – og skal heller ikke have det.
Jeg sidder og er offer for de regler, fru Pernille Frahm har været med til at lave, og så har jeg dispenseret i denne situation, fordi jeg mener, det er bedre, at det bliver bragt, og at der gives tid til at bringe det og finde en kanal, der kan bringe det, og så reviderer jeg bekendtgørelsen, sådan at man skal bringe det på sin kanal, og at kunstneren derefter er frit stillet.
Så jeg har lært af den her situation, og jeg mener, at der skal forbedres, men jeg synes, det er bedre, at programmet bliver bragt, end at man forlanger pengene tilbage, og at der så overhovedet ikke bliver bragt noget program.
Nu er der 6 måneder til at få det bragt i, og ellers skal pengene betales tilbage.
Jo, hvis man nu afstår i SBS, fordi man er bange, men så skulle man aldrig have søgt om pengene.
Så skulle man simpelt hen ikke have søgt om pengene.
Det kan jo så være en lærestreg, at man ikke skal søge om penge til noget, man alligevel ikke tør bringe.
Det er urimeligt over for kunstnerne, og det er også urimeligt over for dem, der bevilger pengene, fordi der jo så er andre, der kunne have fået pengene og fået glæde af dem.
Men kommercielle stationer er jo udmærkede.
Altså, vi har public service, og så har vi public service-puljen, som betyder, at kommercielle stationer kan få støtte til at få bragt programmer, som så bliver vist hos dem.
Det betyder, at den offentlige tilgang til kvalitetsprogrammer bliver bredere, end den ellers ville have været.
Men altså igen: Jeg vil meget fraråde, at fru Pernille Frahm begynder at blive overredaktør.
Der findes glimrende kommercielle medier, som redigerer ganske glimrende.
Peg på de fleste dagblade.
Jeg tror, at alle chefredaktører vil blive vrede over fru Pernille Frahms løftede pegefinger, når hun siger til alle dagbladsredaktører, at kommercielle overvejelser ingen steder hører hjemme, og at kommercielle redaktioner og frie medier ikke kan redigere.
Det er jo ikke rigtigt, for der er altid redaktionelle overvejelser.
Sådan har det også været i den her sag, og dem kan vi ikke blande os i.
Jeg siger bare ligesom med Surrend i Berlin, at hvis man afstår fra at gøre noget af frygt for terroristerne, så har terroristerne vundet.
Det, der skete i Den Gamle By i Århus, har vist intet med terrorisme gøre.
Christine Antorini (S), 2010-12-01:
Jeg medgiver, at de unge, regeringen virkelig giver grovfilen med SU-nedskæringerne, er unge, der går på ungdomsuddannelse, fordi regeringen fuldstændig vil fjerne den uddannelsesstøtte, man får, fra man er 18 år, hvis man er hjemmeboende.
Det rammer utrolig socialt skævt og vil helt sikkert betyde, at der er nogle unge, der ikke gennemfører deres ungdomsuddannelse.
Men det behøver videnskabsministeren ikke svare på; det hører mere hjemme ovre i undervisningsministerens regi.
Det er bare for at sige, at det er noget af den vifte, der også ligger i den pakke.
Jeg kunne godt tænke mig at være lidt konkret i forhold til nogle af de problemer, det giver, hvis man fjerner det sjette SU-år.
Det er sådan, at der er et antal unge, som tager nogle kurser på udenlandske studier, uden at de får det fulde pointtal for at være af sted.
De har kunnet blive samlet op af at kunne trække på det ekstra SU-år.
Det er meget værdifuldt, fordi det betyder, at de får den udlandserfaring og uddannelse, men det er altså noget, der ikke giver fuld kompensation i forhold til deres eget studie.
Noget andet er, at der er en række unge, der bruger den mulighed, og det er jo noget, der bliver opfordret til på universiteterne, at tage en virksomhedspraktik – også her får de ikke fulde pointtal, der dækker et helt semester – og kan bruge det ekstra SU-år på en måde, der gør, at de får noget utrolig værdifuldt.
Mener ministeren virkelig, det er hensigtsmæssigt, at de ikke længere har de muligheder for at få enten virksomhedserfaring eller udlandserfaring?
Charlotte Sahl-Madsen (KF), 2010-12-01:
Det har de unge bestemt også.
Er der noget, regeringen gerne vil arbejde for, så er det tættere relationer mellem universiteterne og erhvervslivet – bl.a. for at befordre de unges mulighed for yderligere erhvervspraktik.
Vi ser også meget gerne, at vi øger de unges internationale forståelse og dermed meget gerne får dem ud at læse et semester i udlandet.
Der er ikke noget i det, der skulle forhindre dem i at afslutte studierne inden for normeret studietid.
Tværtimod er der faktisk analyser, der viser, at mellem 15 og 20 timers ugentligt arbejde nærmest fremmer, at man bliver færdig inden for normeret tid.
Så argumenterne om, at de eksempler, som fru Christine Antorini fremdrager her, skulle forlænge studietiden, mener jeg ikke er korrekte.
Derimod vil jeg konstatere, at den SU-reform, som regeringen har fremlagt, de justeringer, den giver, og de muligheder for øget fleksibilitet for studerende stadig væk efterlader verdens mest generøse SU-system.
Per Stig Møller (KF), 2010-12-01:
Begrundelsen er, at den dispensation, som SBS havde fået af filminstituttet, ville udløbe den 6. december.
Kulturministeriet tilsluttede sig en udtalelse fra Filminstituttet, der gik ind for en yderligere forlængelse af udsendelsesfristen i lyset af den nært forestående frist.
Derfor har SBS fået et ekstra halvt år.
Filminstituttets begrundelse for den første dispensation var, at produktionen ifølge SBS har været usædvanlig og meget tidkrævende, men selvfølgelig bør en støttemodtager overholde Filminstituttets støttevilkår om, at et støttet program skal udsendes inden for 24 måneder efter bevillingstidspunktet.
Jeg agter derfor ikke at give yderligere dispensation i denne sag.
Charlotte Sahl-Madsen (KF), 2010-12-01:
Det er sådan, at når vi af oppositionen ligesom bliver tillagt forskellige alibier, skal man lige overveje, hvor meget der er lettere iscenesat og lettere manipuleret.
Hvis jeg lige må komme tilbage til rødderne i det SU-oplæg, regeringen har præsenteret, vil jeg sige, at det er ambitionen at give den enkelte studerende en yderligere fleksibilitet til selv at kunne sammensætte sit studieforløb og den måde, man ønsker SU i løbet af studieforløbet.
Så vi har præsenteret en vifte af muligheder.
Det gør vi i stor tillid til, at de studerende meget nemt og fint kan tage ansvar for egen studietid, egne valg og kan vælge, hvordan de ønsker at sammensætte deres SU.
Så kan man søge om at få de yderligere SU-klip.
Det synes jeg er yderst ansvarligt.
Per Stig Møller (KF), 2010-12-01:
Grunden til det er, som jeg sagde før, at der er kommet en udtalelse fra filminstituttet, der gik ind for en yderligere forlængelse af udsendelsesfristen i lyset af den nært forestående frist, således at der var mulighed for, at programmet kunne blive sendt.
Det er jo det vigtigste.
Vi har ikke redaktionsret, det har fru Pernille Frahm heller ikke, hun kan ikke redigere programmerne, og jeg skal ikke forholde mig til, hvilken begrundelse de redigerer med i SBS.
Vi har et frit land, og vi har redaktionsfrihed her i landet.
Derfor har jeg så klart markeret, at de 4,5 mio. kr. skal tilbage igen, hvis de heller ikke får bragt det inden for de kommende 6 måneder.
Det vigtigste er jo at bringe de programmer, vi giver penge til.
Så hvis ikke det er bragt inden for de 6 måneder, bliver de 4,5 mio. kr. sendt tilbage igen, således at de kan bruges til andre projekter.
SBS er kommet med forskellige begrundelser for, hvorfor de har gjort det her.
Der siger jeg så rent principielt uden at blande mig i deres redaktionsfrihed, at hvis det er på grund af frygt, bryder jeg mig ikke om begrundelsen, for man skal ikke afstå fra at bringe noget, bare fordi man er bange.
Man skal bringe det, hvis man synes, det er rigtigt, og man skal lade være, hvis man synes, at det er et dårligt program.
Jeg har ikke set programmet.
Fru Pernille Frahm har ikke set programmet, men selvcensur skal man afholde sig fra, medmindre man føler, at man er i den situation, at programmet også er dårligt.
Pernille Frahm (SF), 2010-12-01:
Nej, det kan vi ikke forholde os til, men vi kan da se, at der har været udtalelser fra Filminstituttet, der siger, at der ikke er noget i vejen med kvaliteten.
Det har heller ikke været et argument, som SBS selv har brugt.
De har brugt andre argumenter, nemlig frygten for at deres indtægter ville falde, hvis de sendte programmet.
Kunne man ikke med det samme sige, at nu er målet fuldt?
Vi har allerede ventet 2 år på, at serien bliver vist, vi har ikke tiltro til, at det vil forandre sig.
Jeg forstår ikke udsættelsen.
Per Stig Møller (KF), 2010-12-01:
Nej, det er jeg ikke i tvivl om at fru Pernille Frahm ikke forstår.
Pointen er bare den, at fru Pernille Frahm jo ikke har nogen som helst sikkerhed for, at programmet så vil blive sendt et andet sted.
Man kunne bare sige: Nul, pengene tilbage.
Men så ville man jo stå i den situation, at programmet kunne være spildt.
Det er sikkert et godt program, som fru Pernille Frahm har læst at det skulle være – og hvad jeg da gerne tror at det er – det er bare ligegyldigt, hvad fru Pernille Frahm og jeg tror om et programs kvalitet, for vi sidder ikke og redigerer.
Så man kan jo bare komme i den situation, at så vil programmet aldrig blive sendt.
Det var altså også den løsning, jeg modtog.
Så det er så enkelt, som det er, og jeg håber da så sandelig, at det bliver bragt, hvis det er et godt program.
Ellers kommer man til at aflevere pengene tilbage igen, og så må de nyttiggøres et andet sted.
Men jeg synes, det vigtigste er at give dem tid til at få bragt det program, hvis det er godt, i stedet for bare rigoristisk at stå på, at nu skal pengene tilbage.
Men det er også den sidste forlængelse, de får.
Pernille Frahm (SF), 2010-12-01:
Men det giver jo anledning til nogle overvejelser om, hvordan kommercialiseringen af hele kultur- og medieverden påvirker programudvælgelsen, og der kunne jeg godt tænke mig at høre, om det ikke har givet ministeren anledning til nogle overvejelser om, hvor stor en rolle det kommercielle efterhånden spiller, og hvilke typer af censur over for kulturinstitutioner og kulturinitiativer, det medfører?
Ministeren har selv tidligere været ude at forsvare kunstnergruppen Surrend, da der var problemer med deres udstilling i Berlin.
Jeg hørte ikke, at ministeren var lige så tydelig i sit forsvar for Surrend, som han var i forsvaret for Den Gamle By i Århus, der aflyste en udstilling nærmest uden varsel.
Finder ministeren det ikke vigtigt, at man netop over for de her institutioner gør det klart, at de har taget et valg, nemlig at søge public service-puljen, fordi de vil have lavet en serie, og at de så også i den forbindelse har en forpligtelse over for de kunstnere, som står bag, til at vise mod og mandshjerte?
Når det undrer, at dispensationen er givet, er det jo, fordi jeg kan se, at ministeren selv har sagt, at man aldrig må afstå fra at gøre noget af frygt, for så har man indført en selvcensur af frygt.
Det er en udtalelse, som jeg er meget enig i.
Nu er det jo ikke, fordi vi ellers har diskuteret det her med censur og selvcensur så meget.
Det, som den her sag handler om, er jo ikke selvcensur.
Det er en virksomhed, der øver censur mod en kunstner.
Med den stigende kommercialisering af en række kulturinstitutioner, herunder også en række medier, så får man altså det problem, at man kan bruge det kommercielle som et argument mod at lade kunstnere komme til orde.
Stationen har jo selv søgt midlerne i public service-puljen og fået 4,5 mio. kr.
De har selv stået bag produktionen, selv ønsket den her serie.
Og der er nu gået 2 år.
Hvor der normalt kun skulle gå 12 måneder, er der nu gået 2 år, og alligevel vælger ministeren at give endnu et halvt års dispensation, for de har jo allerede haft et halvt år.
Det undrer mig meget, at ministeren gør det, når han tilsyneladende er så fast i kødet i forhold til censur, og at man ikke skal vige for frygten.
Derfor vil jeg gerne endnu en gang spørge: Hvad er grunden til, at de fik den sidste dispensation?
De har allerede haft ekstra 24 måneder, deraf et halvt års dispensation fra ministerens side, hvad er grunden til, at de skal have endnu et halvt år?
Hvorfor ikke bare trække pengene tilbage?
Malene Søgaard-Andersen (SF), 2010-12-01:
Tak for det, det var dejligt med et ligefremt svar.
Men så undrer det mig lidt, at ministeren i går i salen, da vi havde behandlingen af to lovforslag – jeg kan ikke huske, hvor mange det var, for vi har rigtig mange på skatteområdet for tiden – sagde, at skattestoppet lever i bedste velgående, og at der overhovedet ikke er rørt ved skattestoppet.
Og så undrer det mig rigtig meget, at skatteministeren nu står og siger, at det er der søreme.
Nå ja.
Så det vil sige, at ministeren altså talte usandt i går i salen – eller hvad?
Pernille Frahm (SF), 2010-12-01:
Hvilke forventninger er der efter ministerens opfattelse til, at forholdene vil ændre sig, så SBS vil sende tv-serien »Cellen« om et halvt år?
Troels Lund Poulsen (V), 2010-12-01:
Jeg kan sige, at det er korrekt, at aftalen om genopretning af dansk økonomi, også kaldet genopretningsaftalen, fra maj 2010 indeholdt nogle få og meget konkrete skatte- og afgiftsmæssige stramninger, herunder også indførelse af brugerbetaling i forbindelse med kunstig befrugtning.
Regeringen sagde sådan set også åbent i forbindelse med fremlæggelsen af genopretningspakken, at det var nødvendigt på grund af den internationale krise, så derfor er der sådan set ikke noget nyt at tilføje andet end at sige, at det her er kendt stof fra genopretningspakken.
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
For det første vil jeg lige korrigere spørgeren i forhold til det med sundhedsvæsenet og privathospitalerne.
Til det, der lige kom fra spørgeren, må jeg nok sige, at der var en hel del ikkefakta oplysninger i det.
Jeg vil blot henføre til, at en kollega til fru Maja Panduro, regionsrådsformand i Region Midtjylland og formand for Danske Regioner Bent Hansen, selv har været ude at sige, at det, man kan se, efter at der er indført det udvidede frie sygehusvalg, er, at det offentlige også er blevet mere effektivt; at det offentlige faktisk har haft en højere produktivitet på 8-9 pct. gennem nogle år, og at en af årsagerne er, at man har haft det udvidede frie sygehusvalg.
I øvrigt kan jeg også sige til spørgeren, at der er adskillige privathospitaler, som tager aldeles komplicerede operationer og meget, meget gerne vil det.
Og hvis jeg overfører nogle af erfaringerne fra netop privathospitaler, som ikke har noget imod at tage nogle af de mere specialiserede tilfælde og blive godkendt til det, er jeg overbevist om, at der også vil være nogle private, som vil byde sig til her og sørge for at kunne levere nogle gode faglige tilbud til nogle, som har brug for noget ekstra pleje.
Det, vi skal huske, er, at i forhold til visitering er det altid kommunen, der går ind og laver en konkret individuel vurdering og visiterer den ældre til nogle ydelser, og den ældre får så mulighed for med et servicebevis at gå ud og købe ydelser et andet sted.
Maja Panduro (S), 2010-12-01:
Hvorledes vil regeringen tvinge »privat hjemmepleje i mindst ét område af kommunen« igennem i samtlige landets kommuner, jf. artikel på jp.dk den 25. november 2010, »Private plejehjem med ekstra service«?
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Regeringen har med indførelse af frit valg af hjemmehjælp sørget for, at ældre borgere i dag har ret til selv at vælge, hvem de ønsker, der skal levere hjælpen i deres hjem.
Det har givet borgerne øget selvbestemmelse, og det har skabt et marked med flere forskellige leverandører, der alle har en stærk tilskyndelse til at stramme sig an og levere den kvalitet, som de ældre efterspørger.
Regeringen ønsker nu at gå skridtet videre og sikre, at der også skabes konkurrence om prisen på hjemmehjælpsområdet.
Derfor foreslår vi i et oplæg til Vækstforum, at det gøres obligatorisk for kommunerne at foretage distriktsopdeling, og at kommunerne i mindst et distrikt vil kunne anvende udbud.
Det skal sikre, at opgaven løses bedst og billigst.
Den private leverandør, der vinder udbuddet, træder i stedet for kommunen som hovedleverandør, men også andre private leverandører, der kan levere til den fastsatte udbudspris, får mulighed for det.
I den øvrige del af kommunen kan borgerne frit vælge mellem den kommunale leverandør og godkendte private leverandører, og her får kommunen mulighed for at afregne private leverandører med udgangspunkt i prisen fra udbuddet.
Det fritager kommunerne fra at skulle lave de årlige prisberegninger og dermed for en væsentlig administrativ byrde.
Samtidig bevarer kommunen den kommunale leverandørvirksomhed og dermed også forsyningssikkerheden.
Regeringen vil naturligvis drøfte forslaget med KL, og vi håber, at forslaget på længere sigt vil betyde, at der kommer flere private leverandører på markedet og dermed også flere valgmuligheder for borgerne.
Maja Panduro (S), 2010-12-01:
Så det er altså rigtigt forstået, at man vil tvinge kommunerne til i mindst et distrikt at overlade opgaven til en privat leverandør, uanset om den private leverandør, der eventuelt måtte byde sig til, tilbyder noget dyrere og dårligere end det, som kommunen selv kan levere.
Jeg synes, der er grund til bekymring, når vi jo hører og ved fra en undersøgelse blandt landets kommunaldirektører, at 93 pct. har oplevet, at der har været manglende interesse fra kompetente private leverandører, faktisk særlig inden for plejeområdet.
Jeg synes ikke, ministeren fik svaret på, hvordan man har tænkt sig at tvinge det her igennem.
Hvad nu hvis de i nogle kommuner oplever, at der ikke er en privat leverandør, som vil byde ind på sådan en opgave i et distrikt?
Hvad hvis der måske nok er leverandører, men det er leverandører, som helt tydeligt er både væsentlig dyrere og væsentlig dårligere end kommunens eget tilbud?
En anden grund til bekymring er jo, at FOA forrige år lavede en undersøgelse, som sådan set viste, at de kommuner, der havde en høj grad af konkurrenceudsættelse inden for det sociale område, ikke nødvendigvis var billigere end de andre kommuner.
Faktisk virkede det, som om kommuner med højere grad af konkurrenceudsættelse havde højere udgifter på området.
Men det her handler åbenbart mindre om pris, end det handler om ideologi, for hvis det udelukkende handlede om pris, så burde man jo igen lade kommunen konkurrere med frem for simpelt hen at sige, at i det her område må kommunen bare ikke spille nogen rolle, uanset hvor dygtige de er i kommunen, uanset hvor billigt de kan løse den her opgave, må de ikke være med, det er kun de private.