Ole Glahn (RV), 2007-04-24:
Lad det være sagt med det samme i relation til dette beslutningsforslag, som vi fra Det Radikale Venstres side er medforslagsstiller til, at vi mener, at det i høj grad er nødvendigt, at vi får rettet op på den urimelige og principielt meget betænkelige og udemokratiske opgørelsesmetode til kommunal- og regionsvalg.
Vi har her i Folketinget en pligt til at arbejde for de demokratiske principper.
Et af de principper er i fagkredse somme tider kaldt afspejlingsteorien, og den består i, at det, som befolkningen vil, gerne skulle afspejle sig i Folketinget, og det skulle også gerne afspejle sig i kommuner og regioner.
Når vælgerne stemmer ved de kommunale og regionale valg, forventer de, at deres valg kommer til at sætte sin konsekvens i sammensætningen af kommunalbestyrelse henholdsvis regionsråd.
De forventer, at den metode, man teknisk fordeler mandater til partierne på, foregår på en sådan måde, at alle stilles lige og dermed ikke, at nogen partier favoriseres.
Men den forventning kan ikke opfyldes.
For det er sådan, at den nuværende kommunale valglov anvender fordelingsmetoden, den d'Hondtske metode, som har navn efter skaberen af metoden, og denne metode favoriserer helt tydeligt de store partier på de små partiers bekostning.
Konsekvenserne heraf kan være voldsomme.
Vi har set det efter sidste kommunalvalg, hvor enkeltpartier i ni kommuner, jeg nævner dem lige: Frederiksberg, Gentofte, Gribskov, Hillerød, Horsens, Næstved, Rudersdal, Tønder og Varde kommuner, har fået absolut flertal, på trods af at disse partier havde under 50 pct. af vælgerne.
Vi kan ikke i et demokratisk samfund leve med en situation, hvor en beregningsmetode ændrer så meget på det resultat, vælgerne har bestemt.
Det kan aldrig være rimeligt, at f.eks. en vælgeropbakning på 47,3 pct. til et parti kan føre til, at partiet får 55,6 pct. af byrådspladserne.
Det er nærmest en forvanskning af det valgresultat, som vælgerne har skabt.
Hvordan vil de store partier forklare det her ud fra en demokratisk synsvinkel?
Det er meget afgørende for de politiske samarbejdsmønstre, hvordan partierne er repræsenteret i forhold til hinanden i en kommunalbestyrelse og i regionsrådene, ikke mindst med hensyn til de synspunkter, som bliver fremsat af forskellige partier, og det er også, som jeg har været inde på her ved spørgsmålene, meget vigtigt i den første fase, hvor man skal vælge borgmester og vælge formænd for udvalg og i det hele taget konstituere sig.
Når vi efter valgene siger, at vælgerne har talt, at det er betingelser, som vi politikere skal arbejde under, så gælder det ved folketingsvalg, men ikke ved valg til kommuner og regioner, fordi de store partier har deres beregningsmåde, der på forunderlig vis forvandler et mindretal til et flertal sådan lige vupti.
Det holder simpelt hen ikke.
Vores førende ekspert på området, professor Jørgen Elklit, har klart udtrykt – det har også tidligere været citeret her i debatten – at der er flere minusser end plusser ved den her ordning.
De argumenter, der har været fremført for situationen, om, at et flertal af vælgerne kunne pege på et parti, som skulle have flertal, og det så ikke får det, er en meget, meget teoretisk situation.
Det er da vigtigt i demokratiet, at også mindretallet bliver repræsenteret.
Hvis man vægter det i forhold til den situation, at et parti med under 50 pct. af stemmerne kan få over 50 pct. af mandaterne, så er jeg ikke et sekund i tvivl om, at demokratiet er bedre tjent med, at et mindretal måske får en lidt større repræsentation, end det har tal til, end at der er et stort parti, der får absolut flertal.
Vi er ikke overraskede over, at det er vanskeligt at få den her sag igennem i Folketinget, fordi de tre største partier har en åbenbar interesse i at bevare deres magtmonopoler i de kommuner, vi her har set at de har fået magten i.
Men jeg mener, det er et meget tyndt argument at sige, at det her har været gældende siden 1909.
Så kunne man også i forbindelse med kommunalreformen være gået ud og have sagt, at der slet ingen grund er til – og det gjorde oppositionen dog ikke – at vi skal lave en kommunalreform, for nu havde vi jo en i 1970, og den var da god nok.
Og sådan kunne man have sagt i 1970 ved den tidligere kommunalreform.
Jeg mener, at man skal forholde sig til de problemstillinger, der er nu, og jeg vil sige, at det må være meget vanskeligt som lærer i folkeskolen og andre steder at skulle argumentere for et demokrati, hvor et mindretal pludselig kan blive forvandlet til et flertal, når det gælder de store partier.
Det har været nævnt i debatten, at den meget, meget teoretiske situation kan opstå, at et flertal af vælgerne ønsker, at et parti skal have mere end 50 pct. af mandaterne, men så mener jeg, at man bør kunne forhandle sig frem til en løsning, for jeg er enig i, at det er uheldigt.
Det kan være, jeg ikke har studeret tingene ordentligt, men jeg mener, jeg har læst rimelig meget af det, som kunne forventes at blive bragt frem i debatten, og jeg har ikke set nogen argumenter for, at man skal indføre spærregrænser eller lave om på mulighederne for at danne valgforbund.