Christian Langballe (DF), 2012-06-07:
Vi stemmer som bekendt nej til lovforslaget om det homoseksuelle ægteskab eller rettere det kønsneutrale ægteskab.
Vi forsvarer ægteskabet, vi forsvarer familien, og for os er ægteskabet den norm, der fastsætter, hvad der er en familie.
Mange moderne politikere betragter sig selv som sociale ingeniører, der gennem love og regler kan planlægge tilværelsen ned til mindste detalje, og som også skal gøre det.
Man respekterer ikke det, at der er en historisk virkelighed, som man må stå ret for.
Lovene bliver til nogle magiske trylleformularer, som man bruger til at omskabe virkeligheden i sit eget billede.
Det er blandt moderne politikere et mantra, at ordet skaber, hvad det nævner.
Det med, at ordet skaber, hvad det nævner, er en sætning, der er lånt fra Grundtvig, men det var bestemt ikke det, han havde i tankerne, da han sagde det.
Det var faktisk Guds skaberord, han mente, da han sagde det, altså skaberordet som det eneste, der kan skabe, hvad det nævner.
Men tankevækkende nok er det sådan, at de moderne politikere bruger det om sig selv, hvilket tydeligt indikerer, at virkeligheden er noget, som de skaber, og noget, som bliver til på deres befaling.
Det er sådan en revolutionær tankegang, der munder ud i, at man, hvis virkeligheden ikke passer en, så bare kan indføre nogle love og nogle regler eller lave dem om.
Det, der er overbevisningen, er, at der ikke er noget, der står fast, og at alt kan laves om.
Af samme grund er der i moderne politik, i det politiske liv, en ulidelig forandringssyge, for der er nemlig ingen grænser for politikken, og der er ingen grænser for, hvad staten kan blande sig i.
Men der er en klar grænse for, hvad politikerne bør blande sig i.
Og hvis man mener, at man bare kan lave virkeligheden om, så den passer en, er man altså blevet så abstrakt og verdensfjern, at man har mistet jordforbindelsen.
For der er selvfølgelig en virkelighed, der står fast, og som ikke adlyder ordrer.
Der er nogle grundlæggende forhold, som ikke ændrer sig, lige meget hvad det er de moderne, verdensfjerne politikere tror.
Et af disse forhold er ægteskabet, som i al sin enkelhed går ud på, at tilværelsen har en orden, og at der er en virkelighed, der står fast.
Ægteskabet tager udgangspunkt i, at der skal en mand og en kvinde til for at lave et barn og stifte familie – det er det, som virkeligheden og biologien fortæller os; det er det, som erfaringen og traditionen tilsiger os.
Ægteskabet hviler på dette enkle forhold, som er lige så gammelt som mennesket selv.
Det er så enkelt og elementært, at selv et barn ved det.
Sådan er tilværelsens grundregel, som så også er noget, der fortæller, at der fra denne grundregel selvfølgelig findes undtagelser, undtagelser, som man bør respektere og anerkende.
Nej, siger regeringen, nej, siger et flertal af politikerne og tromler ind over virkeligheden som en ideologisk kampvogn.
Det er det, der er sandheden om loven om det kønsneutrale ægteskab.
Politikerne tromler ind over folkekirken, som fra at være et selvstændigt trossamfund, som staten understøtter, og som den respekterer, skal omformes til at være en statslig religionsanstalt og et velfærdstilbud, som staten yder.
Det er en radikal opfindelse, der går ud på at ophæve nogle forskelle, det være sig de kulturelle forskelle, det være sig de historiske forskelle såvel som de kønsmæssige.
Når man så har fået splittet virkeligheden ad og man har fået den opløst i atomer, kan man gå i gang med at bygge den op igen, men det eneste, som det medfører, er opløsning.
Der må for alt i verden ikke være nogen forskel.
Men der er selvfølgelig en forskel, og forskellen på ægteskabet og så det homoseksuelle forhold er meget klar og meget elementær.
Det homoseksuelle forhold er undtagelsen, og ægteskabet er reglen.
Vi respekterer og anerkender fuldt ud undtagelsen, vi respekterer og anerkender fuldt ud det homoseksuelle forhold, vi kunne aldrig drømme om at diskriminere og fordømme bøsserne.
Der er selvfølgelig en virkelighed, der står fast, og derfor siger vi nej til loven om det kønsneutrale ægteskab.
Jeg vil gerne sige noget, som jeg også nævnte i går ved andenbehandlingen, og det drejer sig om det med lovkvaliteten.
Det havde været ret og rimeligt, at man havde præsenteret hele lovgivningen i én pakke, så vi vidste, hvad det var vi stemte om.
Det, som vi nu skal stemme om, er jo egentlig et lovforslag, hvor vi får bind for øjnene, når vi gør det.
For hvad kommer det til at få af konsekvenser?
Hvad kommer det til at få af konsekvenser for familielovgivningen, for børnelovgivningen osv.?
Vi ved det simpelt hen ikke, og alene af den grund ville jeg mene, at man burde stemme nej.
Så det er et nej til det homoseksuelle ægteskab fra Dansk Folkepartis side.