Claus Hjort Frederiksen (V), 2010-11-18:
Læren af det, vi har været ude for de sidste par år, siden bankkrisen startede i USA, er jo, hvor dybt afhængige vi alle sammen er af hinanden.
Det, der startede som en bankkrise i USA, spredte sig med lynets hast over hele verden, og den er jo så endt med at blive en offentlig gældskrise i nogle lande.
Det, vi diskuterer, er sådan set, hvordan vi kan forebygge, at vi igen skal komme i nogle tilsvarende situationer.
Det, vi kan se, er, at det jo har ramt lande, hvad enten de er med i euroen eller er uden for euroen, hvad enten de ligger i Europa eller i andre verdensdele.
Derfor har vi jo også en forpligtelse til at sikre, at vi kan forebygge den dominoeffekt, der kan føre til, at hvis ét land vælter, så vælter det næste land.
Men det er jo alt sammen, fordi vi er så dybt afhængige af hinanden, at banker i ét land har finansieret statsobligationer i et andet land og på den måde er afhængige af, hvordan udviklingen er.
Så det er sådan set
kort sagt det, vi prøver at forebygge
Derfor er min konklusion på det, vi har været ude for, sådan set, at jo større indsigt vi får i det, jo større gennemsigtighed der er i det, landene foretager sig, og jo mere vi kan forebygge, at vi havner i den situation, vi er kommet i, jo bedre.
Man kan sige, at det, EU foretager sig på det her område, er at prøve at forhindre, at vi igen kommer i den situation, at man skal sanktionere.
Det er jo ikke en drøm om, at man skal gøre noget ved medlemslandene.
Det er en drøm om, at alle opfører sig så ansvarligt, at vi ikke igen kommer i den her situation.
Det er jo det, der er hele tankegangen i vores diskussioner om de fremtidige mekanismer.
Jeg vil godt slå fast, at regeringen på ingen måde fifler med euroforbeholdet.
Det blev ligesom antydet fra hr. Per Clausens side.
Spørgsmålet om det danske euromedlemskab kan kun afgøres ved en folkeafstemning, og det er en forudsætning for regeringens støtte til de reformer af det økonomiske samarbejde, vi taler om her, at de nye initiativer er i overensstemmelse med og respekterer euroforbeholdet.
Min klare forventning er, at initiativerne til styrkelse af det økonomiske samarbejde i EU vil være i fuld overensstemmelse med euroforbeholdet.
Eksempelvis vil de eksisterende sanktionsregler i traktaten og stabilitets- og vækstpagten, som nu foreslås styrket, fortsat kun gælde eurolandene. De sanktioner, som Danmark og andre lande uden for euroen vil blive omfattet af, handler om noget andet, nemlig om en mulig suspension af midler fra EU-budgettet til landene, hvis et land har fået en henstilling, men ikke har gennemført effektive tiltag for at nedbringe det uforholdsmæssigt store underskud.
Det svarer fuldstændig til de eksisterende regler, som vi i dag har i Samhørighedsfonden, og som Danmark og andre lande uden for euroen også er omfattet af.
Der er altså ikke noget nyt i den her diskussion.
Men når der foreligger konkrete forslag til udmøntning af de nye sanktionsregler for alle EU-lande, vil regeringen udarbejde en juridisk vurdering af, hvorvidt forslagene er i overensstemmelse med euroforbeholdet.
Hr. Per Clausen og fru Pia Adelsteen har også sat spørgsmålstegn ved, om Danmark vil kunne fortsætte sin økonomiske politik med de nye regler.
Der vil jeg gerne slå fast med syvtommersøm, at den nationale suverænitet i forhold til fastlæggelsen af den økonomiske politik fastholdes.
Både taskforcerapporten og Kommissionens forslag indebærer naturligvis, at landene fortsat selv beslutter den økonomiske politik.
Jeg vil også godt understrege, at hverken taskforcerapporten eller Kommissionens forslag lægger op til at ændre stabilitets- og vækstpagtens bestemmelser om exceptionelle og særlige omstændigheder, der vedrører undtagelser og fleksibilitet i forbindelse med kriser og lavkonjunkturer.
Det er et svar til fru Pia Olsen Dyhr, som rejste det spørgsmål.
Reformen af pagten har ikke til formål at begrænse mulighederne for selv med de foreslåede ændringer at sikre, at der bliver mulighed for at føre en ekspansiv finanspolitik i dårlige tider.
Det er et af de centrale formål med reformen, at pagten skal sikre bedre offentlige finanser i de gode tider på linje med den lange tradition, vi har haft for det i Danmark.
Det har også været antydet, at vi så er ved at indføre euroen, at vi er ved at snige den ind ad bagvejen.
Spørgsmålet om dansk euromedlemskab kan jo kun afgøres ved en folkeafstemning.
Min klare forventning er, at de kommende ændringer i stabilitets- og vækstpagten ikke vil indebære suverænitetsafgivelse og vil være i fuld overensstemmelse med euroforbeholdet.
Eksempelvis vil de eksisterende sanktionsregler i traktaten og stabilitets- og vækstpagten, som nu foreslås styrket, fortsat kun gælde for eurolandene.
De sanktioner – vil jeg gentage – som Danmark og andre lande uden for euroen vil blive omfattet af,
handler om noget andet.
Det handler nemlig om en mulig suspension af midler fra EU-budgettet til landene, hvis et land har fået en henstilling, men ikke har gennemført effektive tiltag for at nedbringe det uforholdsmæssigt store underskud.
Samhørighedsfonden er, som jeg nævnte før, jo et eksempel på noget, hvor dette er muligt, og som Danmark i dag er omfattet af.
Men summen af det hele er, at når vi kender de konkrete forslag, når vi har fået konkrete forslag på bordet, så udarbejder vi naturligvis et juridisk papir om dels forholdet til grundloven og suverænitetsafgivelse, dels spørgsmålet om euroforbeholdet.
Jeg vil så også gerne bekræfte det, der var en diskussion om i debatten, nemlig at det mandat, regeringen har fået indtil nu, er et foreløbigt mandat.
Det hænger naturligvis sammen med, at vi ikke i dag kender de konkrete forslag, og derfor skal regeringen jo, når vi kender de konkrete forslag, vende tilbage til Europaudvalget, dels med et juridisk responsum, dels for at drøfte, hvilket mandat vi så kan forhandle videre med.
Så vi har taget det i den rigtige rækkefølge.
Vi har diskuteret og fremlagt taskforcerapporten.
Vi har fået et foreløbigt mandat med det forbehold, at vi ikke kender de konkrete forslag og dermed heller ikke kender juraen i forhold til forbeholdet.
Men det er jo en proces, der udestår, og som vi vender tilbage til.
Hr. Per Clausen prøver at fremstille det, som om der allerede nu er helt konkrete ting, vi ved og derfor skal forholde os til, men der har vi altså i vores hidtidige arbejde sagt, at når vi kender det konkrete, vender vi tilbage og beder om et nyt mandat.