Meta Fuglsang (SF), 2010-11-04:
Da SF's ordfører på området ikke er her i dag, er det mig, der gør rede for SF's holdning til det lovforslag, vi skal førstebehandle her.
Det lovforslag, der ligger her, er et af dem, der, som jeg læser indholdet, ikke ret godt tåler at møde virkeligheden.
Det består jo, som det er nævnt før, af to dele: den ene del om tabt arbejdsfortjeneste og den anden del om tilskud til høreapparater.
Og indledningsvis skal jeg sige, at SF er imod, at de to dele behandles samtidig, så jeg vil gerne støtte op om anmodningen om, at det bliver delt op, så vi kan få lov til at behandle hvert spørgsmål for sig.
Hvad angår den første del, som vedrører tabt arbejdsfortjeneste, er der jo ikke lagt skjul på, at forslaget stilles i besparelsesøjemed.
Selve ordningen, som det her omhandler, er jo noget, der er behovsbestemt; det drejer sig om familier med børn med alvorlig sygdom og alvorligt handicap, hvor den bedste løsning er, at barnet bliver passet hjemme af den ene af forældrene, og hvor det nogle gange også er den eneste løsning, der er.
Så det er altså en ordning, som vedrører meget sårbare familier i en meget svær situation.
Tanken bag den her bestemmelse er jo, at det skal være muligt at være i denne svære situation, uden at familiens velfærd sættes på spil.
Men under den forudgående politiske debat af forslaget er det så blevet til, at det er urimeligt at få så høj en løn for at være hjemme hos sit barn, og der knækker filmen for mig, må jeg sige, når jeg kigger på, hvad det egentlig er, vi har med at gøre.
Konsekvenserne af det her lovforslag, når det drejer sig om det med tabt arbejdsfortjeneste, kan blive, at nogle familiers økonomi ændres væsentligt, at de må kigge på ændrede boligforhold eller lægge deres liv væsentligt om, ofte med meget kort varsel, oven i den meget svære situation, det er at have et sygt eller handicappet barn.
Alternativet for de familier vil være at overlade barnet til dag- eller døgntilbud, hvis det altså er en mulighed og der er et relevant tilbud, som disse familier kan benytte sig af.
Det er en helt urimelig belastning af familier, som i forvejen er i en meget sårbar situation, og i mange tilfælde vil det betyde, at familier med svært handicappede eller syge børn bliver sat fuldstændig skakmat over for den situation, de står i.
Desuden bliver der sat spørgsmålstegn ved den økonomiske del, det kan vi se af høringssvarene, for som sagt er der først og fremmest tale om, at man ønsker at spare, men den del af beregningerne i forslaget nævner ikke de øgede udgifter, som det her kan medføre, nemlig de øgede udgifter til de tilbud for børn, som forældrene vælger at søge institutionstilbud til i stedet for selv at passe dem.
Så samlet set er det her en meget tvivlsom løsning.
Man risikerer en helt urimelig behandling af en meget belastet gruppe med en økonomisk begrundelse, oven i købet uden at man er sikret nogen form for økonomisk gevinst.
Det er meget kortsigtet.
Det er en situation, som det er meget svært at forstå man vil sætte nogen mennesker i.
Og det sker uden indlevelse i den virkelige verden, som mange mennesker og specielt de børn, som det vil ramme, lever i.
En gruppe, som det også rammer, er de andre børn i familien.
Det vil sige, at der her ikke kun er tale om velfærdet for det syge barn og forældrene, men også for de søskende, der måtte være i familien, og som vil få nogle helt urimeligt forringede vilkår oven i en situation, der er svær nok i forvejen.
Og jeg kan ikke lade være med at sige, at jeg synes, det er en meget besynderlig måde at vurdere et ligestillingsperspektiv på at sige, at fordi det allerede er skævt, bliver det ikke mere skævt af det her, og at der så ikke er noget ligestillingsperspektiv.
Jeg tror, at konsekvensen af det her vil blive, at det bliver endnu mere skævt, end det er i forvejen, og at det faktisk er en ligestillingsmæssig konsekvens af forslaget; det er i hvert fald en besynderlig argumentation.
Så er der den anden del, som vedrører høreapparater.
Den del af det er også noget med besparelse, altså et besparelsesforslag, men desværre er det også her uden nogen større refleksion over, hvad det egentlig er, man gerne vil opnå med det, ud over selve besparelsen.
Den umiddelbare konsekvens af forslaget, som det ligger her, vil jo blive, at der kommer en øget brugerbetaling, så SF støtter ikke det her forslag.
Vi så hellere en nedsættelse af taksterne og en ligestilling af det private og det offentlige.
Vi så gerne, at man arbejdede på en løsning, så alle fik en offentlig service, en billig service, f.eks. ved at give kommunerne mulighed for at indgå fælles indkøbsaftaler, så de kunne få en bedre pris på de her apparater.
Det vil både servicemæssigt og økonomisk være en god sag.
Desværre ser vi, at begge punkter i det her forslag er uden refleksion, uden konsekvensberegninger for de mennesker, som det vedrører, og den første del betragter jeg som langt den alvorligste del.
SF støtter ikke forslaget, som det ligger her.