Steen Gade (SF), 2014-01-21:
Det blev fremhævet af hr. Søren Pind, at der ikke er nogen linje i redegørelsen, og det er da helt rigtigt, at det i høj grad er en opsummering af, hvad der er sket, men jeg vil da så hjælpe hr. Søren Pind og måske andre lidt ved at fremhæve nogle af de ting, som står i redegørelsen, og som er udtryk for en klar linje.
Det har jo været regeringens klare linje ikke bare i det år, der er gået, men også i perioden før, at lave en mere sammenhængende og mere aktiv politik for nedrustning og ikkespredning og våbenkontrol.
Der kan man jo sige, at i det år, der er gået, har vi jo i hvert fald fået en våbenhandelstraktat i FN-regi, og en vigtig opgave er jo nu at gøre noget for, at den gennemføres.
Det er jo noget, Danmark har brugt rigtig mange kræfter på, også tidligere udenrigsministre har brugt en del kræfter på at få den landet.
Jeg vil egentlig også nævne IAEA's tillægsprotokol for Grønland, som jo er et vigtigt element i den sikkerhedspolitiske diskussion, som nødvendigvis må komme, hvis Grønland for alvor tager beslutningen om at eksportere uran, så på den måde er vi jo så lidt bedre rustet i den diskussion, for dermed også at understrege det sikkerhedspolitiske element i den.
Det var nedrustning.
Så vil jeg egentlig som det andet hæfte mig ved samtænkning, som også andre har været inde på.
Det behøver jo ikke at være sådan, at vi ikke alle sammen er enige om samtænkning.
Det er jo ikke en stor kvalitet, at vi ikke er enige, det kunne godt være, at det indimellem også var en kvalitet, at vi var enige.
Der mener jeg at samtænkning er en vigtig udvikling fra den tanke, at man bare tror, at man kan løse problemerne ved militære midler.
Det kan man ikke.
Og i den sammenhæng mener jeg også, at i den samlede politik skal det at have en stor, effektiv ulandsbistand også ses som en del af en langsigtet og forebyggende sikkerhedspolitisk tænkning.
Jeg er glad for, at der er en række betragtninger om klimaændringernes påvirkning i forhold til en sikkerhedspolitisk diskussion.
Her er jo så det at tænke stabilitet også ofte sammenfaldende med, at det er de samme lande, som bliver ramt af klimaændringerne; det mest oplagte er selvfølgelig hele området syd for Sahara.
Og en af de ting, jeg håber, vi kan videreudvikle både fra dansk side, men især i globalt og i FN-regi, er virkelig at få sat forebyggelsen mere i system.
Altså, det er jo langt at foretrække, at vi handler, inden vi når en situation, hvor de militære elementer bliver nødvendige.
De kan blive nødvendige, men jo mere man på forhånd har tænkt igennem, hvordan man vil handle, jo bedre.
Jeg opfatter det selv som en naturlig videreudvikling af samtænkning, for hvad handler det om i skrøbelige stater?
Det handler selvfølgelig om at undgå, at det fører til krig – borgerkrig er det jo ofte, som det her handler om.
Det handler altså om at undgå det, men det handler også om at bygge effektive stater op, og så handler det om at skabe økonomisk udvikling.
Det er jo sikkerhed, økonomi og statsopbygning, det handler om, når et land ligger åbent for aggression eller for terrorgrupper, der slår sig ned og finder fristeder og dermed også truer andre lande, herunder vores sikkerhed.
Det tredje område, jeg vil nævne, er så det arktiske område, igen et område, hvor der klart skal ske mere, også i de kommende år.
Altafgørende er, at det bliver en fredelig og ikke militær udvikling, og det er jo rigtigt nok, at nogle gange handler den fredelige udvikling faktisk om, at der bliver nogle militære skibe, som sejler rundt.
Men man skal jo ikke lade sig snyde af, at det, fordi det er militære skibe, så dermed bliver en oprustning.
Det tror jeg bliver en meget vigtig del af den diskussion, vi skal have, for vi bliver jo nødt til at have meget mere inspektion, vi bliver nødt til at have mange flere folk til stede, ikke alene af sikkerhedsmæssige grunde i forhold til den store trafik, der bliver, men også for at sikre en stabilitet i området.
Jeg vil så komme med nogle betragtninger om noget, jeg mener vi skal bruge lidt ekstra krudt på i de kommende år, og det drejer sig om at være mere med i FN's fredsbevarende arbejde og måske også bruge det nordiske samarbejde lidt her.
Det er jo god gammel nordisk tradition, og der kan arbejdes tættere på det her.
Det vil også være en opfølgning på Stoltenbergrapporten, hvis man tænker mere i de baner.
Vi må også se i øjnene, at det her er nogle af de ting, det drejer sig om.
Jo mere vi vil satse på fredsbevarende aktioner, jo mere kommer vi nok til også at få en synliggørelse af, at vores EU-forbehold giver os nogle begrænsninger, og det må vi også tage en åben diskussion om med befolkningen, som måske ikke altid lige har de diskussioner så tæt inde på livet.
Jeg har også nogle betragtninger om Mellemøsten.
Konflikten i Syrien er jo forfærdelig, og som politiker står og føler man en usædvanlig afmagt og et ubehag over, at det foregår så få timers flyvning fra, hvor vi står nu.
Jeg synes, vi har gjort mange gode ting.
Til det med at få de kemiske våben ud vil jeg sige, at jeg må indrømme, at jeg ikke lige havde været sikker på, at vi kunne nå så langt.
Det andet er den humanistiske indsats med rigtig mange penge til flygtninge.
Men tilbage står jo, at situationen er meget forfærdelig, og at man føler afmagt.
Til hr. Søren Espersen, som på en måde siger, at vi bare kunne have gjort en hel masse andet, vil jeg sige, at jeg misunder folk, der er så skråsikre.
Tænk sig, at man står her og siger, at vi bare kunne have givet oprørerne en masse våben, så ville det hele være løst.
Det ved hr. Søren Pind da ikke en pind om – for at sige det på den måde.
For det andet vil jeg sige, at jeg synes, man må have lidt større ydmyghed, for det kunne jo også være gået helt galt og have involveret mange flere, end der er involveret i dag.
Så til sidst har jeg en lille betragtning og et håb.
Vi har startprocessen omkring Irans atomprogram.
Det må vi håbe kan køre godt igennem, at der kan komme en næste fase, og at der bliver en aftale.
Så har vi Geneva II, som starter i dag.
Så har vi erfaringen med de kemiske våben, som jo trods alt, når vi analyserer det, et eller andet sted handler om, at USA og Rusland fandt en eller anden balance i forhold til regionen – hvad enten de kan lide det eller lide at sige det eller ej.
Så har vi Kerrys initiativ vedrørende Palæstina.
Man må jo godt udtrykke et vist håb om, at det her kunne udvikles til en større og mere samlet løsning for Mellemøsten.
Det kommer ikke på én dag, men det er meget vigtigt, at vi har øjnene åbne for alle elementerne her og støtter alle de steder, vi kan.
Det er vist min tid.