Anne Grete Holmsgaard (SF), 2009-03-10:
Dansk Folkeparti har rejst en forespørgsel, der hedder: »Vil udenrigsministeren redegøre for regeringens planer om at afvikle de danske EU-forbehold?«
Jeg må sige, at svaret sådan set er relativt enkelt og det, man kender i forvejen: at der ikke kommer til at ske noget med forbeholdene, før vi ved, hvad der sker med Irland i efteråret i år.
Vil irerne, når de skal stemme igen, sige ja eller nej?
Den irske afstemning udmærkede sig jo i første omgang ved, at det var et meget uklart billede, der tegnede sig, af, hvorfor det egentlig blev et nej.
Og det vil vi meget enkelt og i virkeligheden meget banalt, fordi vi synes, det er en bedre traktat end Nicetraktaten.
Er det så en fuldstændig fremragende traktat?
Nej, det er det ikke, den er et kompromis.
Der er 27 medlemslande, der skal blive enige, og det er nu engang kun muligt, når der er kompromiser.
Men vi synes, at der er nogle ting, der gør, at den er bedre end Nicetraktaten.
Det synes vi er væsentligt.
Hvis man kigger tættere på det, må man sige, at det har styrket demokratiet i EU, når Europa-Parlamentet har fået større indflydelse.
Det har skabt større åbenhed.
Nej, EU er en politisk kampplads, hvor forskellige politiske holdninger brydes med hinanden, og vi kommer aldrig til de ideelle tilstande, men det er vigtigt, at vi også forholder os til vores europaparlamentarikere og får dem inddraget aktivt, så deres stemme også øver vægt, sådan at vi kan få et EU, der er mere demokratisk i sin politik, et EU, der er bedre i sin miljøpolitik, og et EU, der er mere socialt.
Det er det, vi arbejder for, og det er jo også det, vi arbejder for i den valgkamp, der kommer nu inden så længe, om, hvem der skal sidde i Europa-Parlamentet i de kommende år.
SF's holdning til forbeholdene tror jeg efterhånden er velkendt.
Vi var, som det også er blevet påpeget herinde, meget aktive med hensyn til at lave det nationale kompromis tilbage for mange år siden.
Det gjorde vi, fordi vi stod i en situation, hvor man var nødt til at handle, og jeg mener, at vi ramte rimelig godt plet, i forhold til hvad det var, der bekymrede danskerne.
Men der er også gået rigtig meget tid siden, og vi mener, at det har vist sig, at det for os ikke er nogen fordel at være uden for forsvars- og sikkerhedsområdet, så vi vil gerne ind i det og have medindflydelse og prøve at skabe en sikkerhedspolitik, der er baseret mere på civile virkemidler og baseret mere på, at man laver virkelig kvalificeret konfliktløsning - i en verden, som jo er præget af mange forskellige konflikter, og hvor det er vigtigt, at der også er store regionale magter som EU, der har, hvad man kan kalde en begavet og klog holdning til sikkerhedspolitik, som ikke er baseret så meget på krudt som på en ordentlig konfliktløsning og konflikthåndtering.
Med hensyn til retsforbeholdet vil vi også gerne af med det.
Det er også et område, hvor Europa har udviklet sig kolossalt siden 1993, og vi mener, det er vigtigt, at vi har nogle fælles minimumsregler på asylområdet og på immigrationsområdet.
Det er en af årsagerne til det.
Med hensyn til euroen er det stadig væk SF's holdning, at vi vil fastholde euroforbeholdet, men som nogle sikkert har registreret, har vi også en diskussion om euroen og nogle krav.
Men vi er ikke færdige med den diskussion, som det er på nuværende tidspunkt, og jeg kan ikke sige, hvordan den falder ud.
Men i hvert fald er det SF's holdning, som den har været i flere år, og som den også var ved sidste folkeafstemning, at vi er imod, at Danmark kommer med i euroen.
Så vil jeg bare til slut sige, at det jo er helt åbenlyst, at uanset i hvilken takt der måtte komme stillingtagen til forbeholdene, skal det foregå ved en folkeafstemning.
Sådan er det, og det er aldeles og ganske glimrende.
Jeg vil først lige rette hr. Per Clausen.
Jeg sagde ikke meget åbent.
Jeg sagde mere åbent, at det bliver mere åbent, når Europa-Parlamentet får medindflydelse.
I virkeligheden adskiller det sig jo ikke så meget fra lovgivningsprocessen her i Folketinget, hvor rigtig meget også foregår i forhandlinger, hvor der ikke er almen adgang for offentligheden, men hvor man jo kan bestræbe sig på - og det synes jeg faktisk at Europa-Parlamentet er blevet bedre til - hele tiden at gøre det klart også udadtil, hvad det er, man arbejder for i det kompromis, der jo skal være på et eller andet tidspunkt, hvad enten det kommer umiddelbart efter førstebehandlingen eller kommer efter andenbehandlingen.