Sophie Løhde (V), 2015-11-16:
Tak for det, og tak til forslagsstillerne for beslutningsforslagene om oprettelse af et prioriteringsinstitut.
Forslagene berører jo nogle helt grundlæggende spørgsmål om, hvad det er for nogle værdier og mål, vi ønsker for det danske sundhedsvæsen.
Ønsker vi også fremadrettet at have et sundhedsvæsen med en fri og lige adgang til sundhedsydelser af høj kvalitet, og hvordan sikrer vi, at vi samtidig får mest mulig sundhed for pengene?
Det er nogle af de vigtige spørgsmål, og jeg ser behandlingen af forslagene i dag som en god anledning til at få taget en konstruktiv og forhåbentlig også nuanceret debat her i Folketinget om vores svar på spørgsmålet.
Baggrunden for forslagene er, at vi de senere år har set en stigning i udgifterne til sygehusmedicin.
Der er tale om en reel udfordring, som vi skal tage alvorligt.
Men der er også behov for at få en mere nuanceret debat omkring medicinudgifterne.
For det er korrekt, at vi har set en stigning i udgifterne til sygehusmedicin i de senere år, men til gengæld har vi lige bortset fra sidste år set, at de her stigninger har været modsvaret af et tilsvarende fald i udgifterne til tilskudsmedicin.
Desuden skal man jo også holde sig for øje, at medicinens andel af de samlede sundhedsudgifter har ligget på ca. 12-14 pct. i de senere år, så man bruger altså mange penge på meget andet end medicin i regionerne, og det kommer man også til i fremtiden.
Det er også vigtigt for mig at sige, at jeg synes, vi skal glæde os over, at der hele tiden sker fremskridt inden for lægevidenskaben, hvilket bl.a. betyder, at patienter kan blive behandlet for sygdomme, der i dag ikke kan behandles, og som man dør eller bliver invalideret af.
Patienterne skal have gavn af de fremskridt, der heldigvis hele tiden opstår på medicinområdet, og derfor skal vi i et samfund som det danske også hele tiden have råd til at tage ny sygehusmedicin i brug, hvis den er bedre end den, der allerede findes på markedet.
Jeg har også den holdning, at hvis der findes medicin, der kan redde menneskeliv eller give alvorligt syge danskere et væsentligt bedre liv, så skal vi som et rigt samfund kunne tilbyde patienterne medicinen.
Det skal kort sagt ikke være pengepungen, der i Danmark afgør, om eksempelvis en kræftpatient kan få sin behandling.
Vi ønsker fra regeringens side et sundhedsvæsen af høj kvalitet, hvor patienterne har let og lige adgang til behandling med den rette medicin på det rette tidspunkt.
Vi sætter handling bag ordene, og det er derfor, at vi med forslaget til finansloven nu har lagt op til at tilføre i alt 2,4 mia. kr. ekstra til sundhedsområdet til næste år.
Heraf er der afsat 1,5 mia. kr. til både drift og de øgede udgifter til medicin i den økonomiaftale, som vi har indgået med landets regioner.
Det betyder ikke, at vi så bare uden videre skal åbne pengepungen og uden at tænke os om lade lægemiddelproducenterne tage for sig.
Derfor vil vi også benhårdt forsøge at få de bedste priser, når vi skal til at forhandle med Lægemiddelindustriforeningen om priserne på sygehusmedicin de kommende år.
Desuden har jeg selv taget initiativ til, at vi nu på tværs af de nordiske lande får lavet en kortlægning af vores forskellige erfaringer på medicinområdet.
Det gjorde jeg, da jeg tidligere på året mødtes med mine nordiske ministerkollegaer her i København.
De stigende medicinudgifter er en udfordring for os alle sammen i de nordiske lande, og et øget nordisk samarbejde kan være et af flere initiativer, der kan være med til at dæmpe den udvikling, vi har set i de senere år, hvor udgifterne til sygehusmedicin har været stigende.
Jeg er derfor også tilfreds med, at vi nu her i første omgang er blevet enige om at kortlægge vores respektive erfaringer med bl.a. indkøb af medicin.
For kortlægningen kan være første skridt på vej imod forhåbentlig at styrke samarbejdet i Norden inden for medicinområdet.
Hvis vi dykker lidt ned i forslagene, skal jeg for en god ordens skyld påpege, at B 19, der er fremsat af Socialistisk Folkeparti, bærer præg af en lille smule begrebsforvirring.
I forslaget omtales godkendelse af ny medicin, men ingen af de organer, der nævnes i forslaget, må godkende medicin i Danmark.
Det gør Lægemiddelstyrelsen eller Det Europæiske Lægemiddelagentur, EMA, og jeg lægger derfor til grund, at forslagsstillerne ikke mener godkendelse af lægemidler i lovens forstand, men sigter til spørgsmålet om brug af lægemidler, f.eks. spørgsmålet om ibrugtagning af nye lægemidler.
Som et andet konkret element foreslås det, at man opretter et prioriteringsinstitut via en sammenlægning af KRIS, RADS, IRF, Amgros og dele af Sundhedsstyrelsen.
Det kan umiddelbart lyde besnærende at samle de forskellige organer, der i dag arbejder med at vurdere ibrugtagningen og anvendelsen af lægemidler.
Vi skal så også lige huske som politikere at have in mente, at de nævnte organer jo ikke eksisterer uden grund.
Vi må heller ikke glemme, at de løser nogle forskellige opgaver, og at svaret i sig selv derfor ikke bare er at klumpe det hele sammen i et stort institut.
Men jeg vil bestemt ikke afvise, at der kan være behov for at se på hele organiseringen af de organer og myndigheder, der er involveret i spørgsmål om brugen af medicin i Danmark.
Til gengæld synes jeg, at vi skal tænke os rigtig grundigt om, altså overveje grundigt, hvordan vi kan gøre det bedre.
Der skal ikke være frit valg på alle hylder, og vi skal selvfølgelig være villige til at afvise ny og dyr teknologi, der ikke synes at gavne patienterne væsentligt.
Men jeg mener samtidig, at vi skal stå på et solidt fundament, før vi igangsætter en større omorganisering på prioriteringsområdet, som forslagsstillerne lægger op til.
Det er også vigtigt at være opmærksom på, at et prioriteringsinstitut selvfølgelig ikke er det eneste redskab i værktøjskassen, som kan hjælpe med at dæmpe udgiftspresset på medicin, selv om det nogle gange godt kan lyde sådan, når man lytter til debatten.
Det gør det bare ikke mere rigtigt, uanset hvor mange gange det måtte blive fremhævet.
Der er mange andre og flere redskaber i værktøjskassen, og i regeringen mener vi, det er vigtigt, at vi bredt ser på de muligheder, vi har, for at håndtere medicinudgifterne.
Det er også baggrunden for, at vi sammen med landets regioner, Danske Regioner, har aftalt at igangsætte analyser, som skal se på alle aspekter af styringen på medicinområdet – lige fra logistik og indkøb til patientinddragelse.
Til gengæld har vi fra regeringens side fuldt fokus på at finde hensigtsmæssige løsninger, der kan være med til at dæmpe medicinudgifterne.
Mig bekendt er det samlede høringssvar fra Danske Regioner ikke helt så negativt, som ordføreren forsøger at give udtryk for, men jeg synes, det er helt fint, at man fremhæver nogle punkter, hvor man siger, at her er det vigtigt at være opmærksom på, hvordan vi sikrer, at vi kommer i kontakt med de borgere, der er i de særlige risikogrupper.
Det er jo igen det, der er hele pointen med at sige, at vi i stedet for at gøre det, som vi gør i dag, altså smører så at sige – undskyld udtrykket – leverpostejen så tyndt ud alle steder, målretter indsatsen meget mere stringent fremadrettet i forhold til de borgere, som har det største behov.
Det er jeg helt overbevist om vil give en langt større kvalitet i tilbuddet.