Hanne Agersnap (SF), 2009-02-19:
I SF deler vi forslagsstillernes betragtninger om, at verden har åbnet sig.
Det er blevet nemt at rejse fra land til land og fra kontinent til kontinent, og for mange er det naturligt i en længere årrække at bo i et andet land, mens de studerer, arbejder eller stifter familie, eventuelt med en udenlandsk ægtefælle.
Om det er globalisme eller en ideologi, eller om det bare er at konstatere facts, må de mere ideologiske medlemmer af Tinget her tage sig af.
Men en stor del af dem rejser ikke ud for permanent at udskifte et land med et andet, og dermed resulterer den her udrejse i, at borgerne reelt får to hjemlande.
Det vil bl.a. gøre det muligt at deltage i demokratiet i bopælslandet, være valgbar og have valgret.
Hermed har jeg sagt, at jeg støtter beslutningsforslag nr. B 55, og jeg deler ikke Dansk Folkeparti og hr. Søren Krarups angst for, at muligheden for dobbelt statsborgerskab skulle undergrave nationalstaten.
Den her diskussion har vi haft før - så sent som for under et år siden.
Jeg vurderede faktisk, at mange var positive, men fandt, at forslaget var for upræcist, og at der var praktiske problemer, der ikke var løst.
Jeg undrer mig over, at det ikke kan gå hurtigere med at få løst de praktiske problemer, i og med at der er mange lande, der har indført det.
Der blev også afholdt en eksperthøring i maj sidste år for at belyse nogle af de problemer, der kunne være i forbindelse med dobbelt statsborgerskab.
Danmark har ligesom de fleste europæiske lande tilsluttet sig den europæiske konvention om statsborgerret i 1997.
Det er den konvention, der åbner mulighed for dobbelt statsborgerskab, og det er på baggrund af den konvention, at de fleste europæiske lande har indført dobbelt statsborgerskab.
Jeg synes derfor, at det er forbavsende, at det skal tage så lang tid at få en stillingtagen til den her sag.
Jeg forstår, at modstanden bygger på to ting.
Nogle ønsker yderligere undersøgelser, og andre har en mere ideologisk modstand mod at indrette sig på, at samfundet har ændret sig, at verden er blevet mere global eller international, om man vil.
Der vil jeg så sige, at indfødsretskriterierne har ændret sig gennem årene siden 1776, som hr. Søren Krarup sagde, hvor de blev indført, i forhold til samfundsændringer.
Der er sket ændringer - det har jeg set i papirerne i 1871, 1898, 1950 og 1978, og der har været nogle ændringer, bl.a. en meget vigtig om, at man har opgivet fødestedskriteriet som grundlag og i stedet fået afstamningskriteriet.
Det er bl.a. for at tilpasse sig den virkelighed, man var i dengang.
Der er stadig væk lande, f.eks. USA, der har fødestedskriteriet, men det har vi ikke længere i Danmark.
Der har været andre mere familiemæssige kriterier, hvor man har taget hensyn til, hvordan familierne ser ud, herunder kvindernes stilling, og hvor man har ændret på statsborgerforholdene, f.eks. løsgjort hustru fra ægtemands statsborgerskab.
Man har så også åbnet for, at børn kan have to statsborgerskaber, hvis de har forældre af forskellig nationalitet.
Så der er faktisk åbnet for dobbelt statsborgerskab, som vi allerede har været inde på, dels for børn med forældre af forskellig nationalitet, dels for flygtninge og andre, der ikke kan blive løst.
Skulle der være problemer tilbage, vi ikke har løst, kan vi jo spørge de 22 nabolande, vi har i Europa, om, hvordan de løser problemerne.
Jeg kan ikke forstå, at det skal være så svært.
Når adgangen til dobbelt statsborgerskab begrænses, begrænses mulighederne for at deltage i demokratiet for dem, der både har følelser for deres fædreland og er globalt eller internationalt orienteret, om man vil.
Disse borgeres følelser eller interesser synes jeg ikke vi kan underkende.
Så min indstilling til B 55 er positiv.
Hvis det virkelig forholder sig sådan, at man vil have så mange yderligere undersøgelser, og at det er umuligt at komme igennem med B 55, hvad jeg fornemmer det er, vil vi fra SF's side også støtte B 56.