Bjarne Laustsen (S), 2010-06-01:
Forsvarsministeren sagde, at ansvaret for, at der er brandmænd, der rykker ud, når der bliver ringet 112, er klart.
Det er godt at vide.
Det, der er lige så interessant at vide, er, hvem der har ansvaret for, at partierne overholder det, de melder ud, og det, de lover vælgerne og ikke mindst deltidsbrandmændene.
Der er rigtig mange gode spændende navne på.
Den første, der optræder her, er hr. Helge Sander.
Den næste er hr. Brian Mikkelsen fra Det Konservative Folkeparti.
Den tredje er fra CD, som ikke er her mere.
Den fjerde er hr. Aage Frandsen fra SF.
Den næste er fru Jette Gottlieb fra Enhedslisten.
Så er det for Fremskridtspartiet hr. Tom Behnke, og så er det Dansk Folkepartis hr. Poul Nødgaard, et agtværdigt medlem af Folketinget gennem mange år, stifter af Dansk Folkeparti, og som har siddet i formandsstolen og i Præsidiet.
De meldte ud, at der nu var et flertal uden om regeringen, der sikrede nøjagtig det, som de samme partier her i dag siger at de ikke vil være med til.
Det, de sagde dengang, var: I dag bliver de arbejdsløse, der arbejder som deltidsbrandmænd, trukket i deres understøttelse, hvilket betyder, at de blot får nogle få kroner i timen for at rykke ud til en brand. Derfor skabte de vederlagsmodellen.
De har ikke gjort noget ved det siden.
I 1998, helt nøjagtig den 14. april,
skrev Venstres arbejdsmarkedsordfører, hr. Jens Vibjerg, til deltidsbrandmændene: Tak for brevet vedrørende B 63 – det var det gamle forslag – jeg kan bekræfte, at vi i Venstre fortsat anser det for at være yderst fornuftigt og nødvendigt at få gennemført ændringen beskrevet i B 63, vederlagsmodellen.
Når man siger »vi«, er det jo ting, der er godkendt i Venstres gruppe.
Som et ansvarligt parti giver man sig jo ikke til at udsende pressemeddelelser, hvis det ikke er ting, der er godkendt i gruppen.
Vi ved, at alle partier har samme beslutningsprocedure, og den er, at inden man står hernede i salen og siger ja til et forslag, har det været igennem gruppen.
De partier har altså sagt ja til, at der skulle laves en vederlagsmodel, og at brandmænd, strandfogder, redningsmænd osv. overhovedet ikke skulle modregnes noget som helst.
Dengang havde vi også stor arbejdsløshed.
For et år siden eksploderede arbejdsløsheden igen.
Vi ved, at helt nøjagtig 194 brandmænd er begyndt at tælle ned.
Derfor tænkte jeg: Hvad gør vi ved det?
Nu er der jo normalt ikke noget galt i, at folk laver noget, men det er selvfølgelig slemt, når de kommer til at lave noget, der trækker i modsat retning.
Det har de foreslået i en pærevælling.
I 2008 kom det indgreb, som gjorde, at den her sag blev yderligere forværret.
Man lovede deltidsbrandmændene, at de ikke skulle modregnes.
De har aldrig nogen sinde tidligere været omfattet af reglerne om supplerende dagpenge.
Det blev de lige pludselig i 2008.
Det er jo derfor, at de begynder at spise af den 30-ugers-regel nu, som er til debat.
I gamle dage var den generelle regel for supplerende dagpenge 52 uger.
Nu har man strammet det hele og taget alle grupper med.
Det Radikale Venstre og Dansk Folkeparti lagde ryg til dengang.
Jeg ved, at begge partier fik nedfældet en lille sætning, som sagde, at hvis der var nogen af de grupper – som alle vi andre, der var imod det her – der ville blive ekstraordinært hårdt ramt, ville man se på sagen.
Det lovede de at gøre.
De gør bare ingenting.
Det er ikke løst, og det skal løses.
I sidste uge havde vi et dobbeltsamråd med beskæftigelsesministeren, som plejer at sige, at det er en sag, der ligger regeringen meget på sinde.
Vi har fået en ny forsvarsminister, der bekræfter, at man er meget optaget af spørgsmålet.
Elendighederne har man selv skabt.
Derfor er det jo sådan set heller ikke nogen, der er nærmere til at rydde op i det end dem, der har skabt problemerne.
Hvad gjorde jeg?
Ja, vi gjorde det, at vi gik op på Biblioteket og fandt redegørelser og debatter her fra Folketingssalen igennem tiden, og vi fandt ud af, at alt det her lå der.
Det var der lige.
Så sagde vi, at det ville da være fornuftigt, når alle sammen har foreslået det, at gennemføre en vederlagsmodel.
Det foreslog vi her i Folketinget, og det har vi også haft en første forhandling om.
Derfor står vi her i dag.
Jeg har tilbudt partierne, at hvis det var sådan, at de bare ville leve op til det løfte om, at de ikke skulle modregnes, kunne vi lave en beretning på det.
Derfor vil jeg gerne invitere hr. Ib Poulsen herop i dag for at høre, hvordan og hvorledes det her kan gå til.
Hr. Ib Poulsen og hr. Bent Bøgsted har begge to sagt som repræsentanter for Dansk Folkeparti, at hvis der ikke findes en løsning på den her sag, er de parate til at støtte Socialdemokratiets forslag, B 85.
Det synes jeg ville klæde dem i dag.
Jeg synes også og fornemmer, at Det Radikale Venstre kan se, at der er et problem her, som skal løses.
Jeg vil meget, meget gerne takke for, at SF og Enhedslisten, som de partier, der var med til at foreslå vederlagsmodellen midt i 1990'erne, holder fast, er troværdige, er loyale over for deltidsbrandmændene og vil være med til at løse det problem her.
Det er jo ikke problemer, de to partier har skabt, for de har sammen med Socialdemokratiet været imod forringelserne af de supplerende dagpenge.
Derfor kan man selvfølgelig fastholde, at det eneste parti, der sådan set ikke rigtig har været ude at love deltidsbrandmændene, at de kan blive helt fri for at blive modregnet, faktisk er Det Radikale Venstre.
Men til gengæld har Det Radikale Venstre gjort ondt værre ved at inddrage en gruppe, der aldrig nogen sinde tidligere har været omfattet af reglerne om de supplerende dagpenge.
Derfor er det jo et spørgsmål om, hvordan man kan håndtere det her, således at det, man har lovet folk, kommer til at ske fyldest.
Der er vel også en grund til, at Det Radikale Venstre sammen med Dansk Folkeparti vedtog, dengang man sagde ja til det forlig om forringelserne af de supplerende dagpenge, at hvis der var nogen grupper, der ville blive særlig hårdt ramt, ville man se på det.
Jeg mener bestemt, at man med god ret kan sige, at deltidsbrandmænd er en særlig gruppe.
Jeg synes også, at det er særlig problematisk, hvis en brandmand er nødt til at stoppe og ikke kan slukke brande, hvis han har mistet jobbet i sit hovederhverv.
Det tager flere år at uddanne en brandmand.
Det koster mere end 100.000 kr., og i det øjeblik, man er ude at slukke brand, skal man selvfølgelig have tillid til hinanden, kunne stole på hinanden, vide, hvor hinanden er, ellers bliver det meget, meget farligt at være ude på sådan en redningsopgave.
Derfor er det jo fuldstændig tudetosset, at vi står i en situation, hvor der er brandmænd, der må holde op med at passe deres arbejde som brandmænd.
Så er der flertal, og så kan vi tage sagen tilbage.
Det håber jeg på i dag, hvor begge partier har sagt, at de vil redegøre for deres stilling.
Så kan vi høre, om man vil være med til at pålægge regeringen det, som partierne lovede i 1997, og på den måde kan vi få en ordning på sagen.
Ellers må jeg jo fastholde, at vi er nødt til at have en afstemning om sagen i dag.
Uanset udfaldet af den afstemning – fordi det kan jeg jo så forudse med de meldinger, vi har fået – vil jeg love, at jeg vil blive ved med at arbejde for, at de deltidsbrandmænd får nogle vilkår, der er rimelige i et velfærdssamfund.
Hvad skulle begrundelsen være for at forhindre folk i at passe deres arbejde som deltidsbrandmænd, når alle partier er enige om, at det er et godt og prisbilligt system at have i stedet for at ansætte folk på fuld tid?
Vil forsvarsministeren ikke bare lige fortælle mig, hvorfor det er, at hr. Ib Poulsen ikke må stemme for det beretningsudkast, der omtaler, at det, som partiet Venstre har foreslået, er, at de her brandmænd ikke skal modregnes noget som helst.
Hvorfor må Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre ikke stemme for den beretning?
For så er problemet i sagen løst, så er der ikke flere problemer i det.
Hvorfor er det så forfærdeligt?
Jeg synes, at det er stærkt bekymrende, og vi hører heroppefra, at hr. Ib Poulsen siger, at nu har ministeren det sidste skud i bøssen til at få løst op for den her sag.
Det er ligegyldigt, hvad der kommer, vil jeg sige til ministeren.
Jeg er jo ikke særlig optaget af vederlagsmodellen, som jeg har sagt masser af gange.
Jeg er optaget af at finde en løsning på det her.
Hvis vi så skriver, at regeringen pålægges at komme med et forslag, hvad kan der så være galt i det?
Det er sådan set bare det, som regeringen, da den var i opposition, selv har foreslået.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at hr. Ib Poulsen og Dansk Folkeparti ikke må have lov at støtte det forslag, så vi kunne løse det på den måde.
Jeg vil egentlig gerne have at vide, hvorfor de ikke selv må have lov til at bestemme, hvad de vil støtte af forslag, der kommer fra oppositionen.