Morten Messerschmidt (DF), 2008-04-08:
Jeg vil gerne have lov til, og det er uden blusel eller noget, at takke for det sidste svar, for det syntes jeg i den grad var afslørende.
Altså, nu er det afgørende, om man bruger vetoretten eller ej!
Jamen jeg kan da pege på en lang række områder, hvor vi i Dansk Folkeparti gerne ville have haft, at Folketinget havde brugt sin vetoret over for EU's lovgivning, men det har man ikke villet.
Som konsekvens af den manglende vilje, f.eks. på dyrevelfærdsområdet, vælger man så at sige, at nu afskaffer vi muligheden for at blokere en proces, som måske reelt er dårlig, men hvor vi jo ikke skal stille os i vejen.
For det er typisk den forklaring, der bliver brugt, når man vælger ikke at bruge vetoretten.
Og som tak for, at man nu i forhold til EU vælger at afskaffe nødbremsen, får man altså et gult kort i stedet for.
Hvis vi skal blive i bilterminologien, kan man jo sige, at det nok er en bremse, men der er ingen hydraulik, og derfor fungerer den ikke.
Det er bare en rigtig dårlig handel, og sådan er det altså generelt med Lissabontraktaten.
Område for område må man bare se i øjnene, at det er en dårlig traktat.
Selvfølgelig skal vi samarbejde mellem de europæiske lande.
Det handler bare om, hvordan vi gør det, hvordan vi bedst varetager demokratiske interesser, danske interesser, hvordan vi bedst sikrer de bedste forbrugergarantier og forbrugerretsregler, hvordan vi bedst sikrer de bedste miljøregler osv. osv.
Og der må man bare konstatere, at på alle de områder, hvor den eksisterende traktat, altså Nicetraktaten, er gal, og på alle de områder, hvor vi har problemer, ændrer Lissabontraktaten ikke et komma.
På en lang række af de områder, hvor man så ændrer kommaer - og meget mere, skal jeg sige - går det i den gale retning.
Det går i den gale retning, når vi mister medlemmer af Europa-Parlamentet.
Det går i den gale retning, når vi mister vores faste medlem af Europa-Kommissionen, som i øvrigt stadig væk er det eneste organ i EU, som kan få lov til at fremsætte forslag.
Det ændrer man ikke på, men alligevel udråber man det til at være den store demokratiske revolution.
På en lang række nye områder vil EU få udvidet kompetence.
Hele Charteret om Grundlæggende Rettigheder, som så flot bliver proklameret og genproklameret i ét væk, indeholder jo én lang udhuling af grundloven, menneskerettighedskonventionen og alle de grundlæggende frihedsrettigheder, som vi normalt bygger vores samfund på.
Folketinget bliver til en slags stempelkontor, som skal ekspedere det, som man i EU har besluttet.
Så grundlæggende vil jeg sige, at Lissabontraktaten er en rigtig dårlig traktat.
Helt fordækt bliver det jo så, når en række af de områder, som japartierne anpriser, i realiteten ikke engang kan anvendes.
Sagen er, at i går leverede Folkebevægelsen mod EU og JuniBevægelsen i forening mere end 40.000 underskrifter fra danskere, helt almindelige jævne borgere, som ønskede en folkeafstemning.
Jeg var en af dem, og jeg var stolt af at sætte mit navn på de papirer.
Hr. Michael Aastrup Jensen nævnte tidligere dyrevelfærd, og det tror jeg vil være noget, vi må se frem til, og jeg glæder mig til at se Venstres engagement i den sag.
Men altså, hvis en ud af 500 kan levere en underskrift eller en femhundrededel, så at sige, af EU's borgere kan skrive under på et dokument, kan man kræve noget sat på dagsordenen.
Og hvad er det præcis, vi hører fra japartierne nu?
Vi hører ingenting, for man er ligeglad.
Man tilsidesætter det og udstiller jo i virkeligheden dermed sin egen dagsorden, nemlig at det her ikke handler om, at europæerne skal høres, og at 1 million underskrifter skal kunne trumfe en sag igennem i EU.
Det handler overhovedet ikke om, at man vil tage 1 million underskrifter alvorligt.
Det handler om, at en traktat, som grundlæggende er dybt uappetitlig, skal overstrøs med sukker, sådan at befolkningen forholder sig i ro.
Vi ser i øjeblikket, hvordan EF-Domstolen på område for område æder sig tættere ind på, hvad man normalt ville definere som national suverænitet.
Vi har inden for det sidste par måneder til et halvt år set hele tre afgørelser fra EF-Domstolen, som klart underkender den nordiske aftalemodel for arbejdsmarkedet, altså den helt grundlæggende ret, som vi har haft siden Septemberforliget i 1899, hvor arbejdstagerne på den ene side og arbejdsgiverne på den anden side sætter sig sammen og vedtager, bliver enige om de grundlæggende vilkår for arbejdsmiljøet, de grundlæggende vilkår for lønningerne osv., når det drejer sig om forholdene på arbejdsmarkedet.
Det er blevet en torn i øjet på EU, fordi det strider imod tanken om et stort marked, hvor serviceydelser, varer og arbejdstagere kan flyde frit over grænserne.
Forskellen mellem landene er nemlig en torn i øjet på de folk, der ønsker at lave et stærkere og snævrere samarbejde i EU med det endelige mål at lave en egentlig stat.
Og der må vi sige, at vi i Dansk Folkeparti faktisk har det fuldstændig modsatte udgangspunkt.
Vi tror ikke på, at den recept, som har gjort Danmark til et af de mest succesfulde lande i verden, nødvendigvis er den samme recept, som fungerer i Italien, Frankrig, Bulgarien og Rumænien.
Vi tror rent faktisk på, at landene er forskellige, og derfor vil vi ikke acceptere den ensartningskurs, som EU lægger an.
Vi vil ikke acceptere, at det skal være en domstol, som træffer så vidtgående afgørelser, som det er tilfældet i øjeblikket.
Det helt fordækte handler selvfølgelig om: Er der suverænitetsafgivelse, eller er der ikke suverænitetsafgivelse?
For læser man Justitsministeriets redegørelse - det i øvrigt udmærkede og dygtige juridiske arbejde - kan man konstatere, at der netop er ét område, hvor der er suverænitetsafgivelse, og det er retsområdet.
Det er det område, hvor Danmark jo i øjeblikket har et forbehold.
Sideløbende med at man siger, at danskerne ikke må stemme om Lissabontraktaten, ikke skal have lov til at blive hørt om de helt grundlæggende udviklingstrin i EU's fremtid, varsler man en folkeafstemning til efteråret, hvor vi altså skal stemme om netop retsforbeholdet, om netop det område, som er underlagt suverænitetsafgivelse.
Det er ikke en anstændig måde at behandle demokratiet på.
Det er ikke en anstændig måde at forvalte sin magt på.
Vi insisterer på en folkeafstemning, fordi vi i modsætning til alle dem, der kun vil strø sukker ud, rent faktisk mener det alvorligt, når vi siger, at vi vil have et samarbejde i Europa, som hviler på en folkelig forankring.
Europa er meget mere end EU, og Europa er meget mere end de folk, der sidder i Europa-Parlamentet, der sidder i Kommissionen, der sidder i Ministerrådet og alle de andre underudvalg og komiteer rundtomkring i EU's institutioner.
Der er lande, hvor ikke mere end 20 pct. gider stemme til Europa-Parlamentet, og derfor er EU's institutioner ikke repræsentative for det, som Europas befolkninger vil.
Og de er slet ikke repræsentative for den vision, som vi i Dansk Folkeparti har om et fremtidigt samarbejde i EU.
Vi vil et samarbejde, hvor man respekterer landenes forskellighed.
Vi vil så at sige, for at bruge EU's sprog, have et EU i flere tempi.
Vi vil ikke presses ind i en bestemt formel, og det er præcis det, som Lissabontraktaten gør.