Tom Behnke (KF), 2013-03-19:
Jeg vil starte lidt bagfra med det lovforslag, der hedder L 166.
Vi synes faktisk, at det er rigtig godt, at vi udvider nogle af de ordninger, vi tidligere har gennemført under den borgerlige regering, nemlig at prøve at tage mere hensyn til ofrene, skærme ofrene og give dem underretning, hvis de ønsker det, om, hvornår gerningsmanden bliver løsladt efter afsoning osv.
Det bliver nu med det her lovforslag udvidet til, at hvis gerningsmanden skulle få mulighed for under sit fængselsophold at lave tv-optræden eller på anden måde optræde i medierne, så vil det være hensigtsmæssigt, at kriminalforsorgen lige orienterer offeret eller ofrene om, at de lige skal være lidt forberedte på, at i morgen står gerningsmanden altså på tv-skærmen og ytrer sig.
Det synes vi er rigtig godt.
Vi synes også, at det er rigtig godt, at der bliver flere penge til Erstatningsnævnet, forstået på den måde, at man med den merbevilling, man får, vil være i stand til at komme med nogle hurtigere afgørelser, altså en hurtigere sagsbehandling, så man hurtigere kan komme i bund med de bunker, der ligger.
Det synes vi også er rigtig godt.
Så har vi også bemærket, at man har taget om ikke hele vores forslag med, så dog en del af forslaget om en acontoudbetaling af erstatningen til ofrene.
Det er nok så langt, som vi kan nå med vores ideer om, at der skulle være sådan en acontoudbetaling senest efter 3 måneder, men her lægger regeringen så op til, at Erstatningsnævnet skal have en mulighed for, ved at det får noget mere muskelkraft, at afgøre sagerne eller i hvert fald nå frem til at udbetale et acontobeløb, så ofrene kan komme videre med deres liv.
Det er ganske glimrende, og det støtter vi.
Så er der lovforslaget L 165.
Det er vi til gengæld ikke særlig glade for fra konservativ side.
Det er ikke, fordi vi ikke vil gøre noget for ofrene.
Det er en lidt underlig måde, debatten har udviklet sig på, nemlig at hvis ikke man støtter lovforslaget, ønsker man ikke at gøre noget for ofrene.
Det holder jo selvfølgelig ikke.
Det vil være lige så tosset som at sige, at regeringen har tusind gange mere interesse for trafik end for ofre, fordi man har afsat 27 mia. kr. i en trafikfond og kun 27 mio. kr. i en offerfond.
Altså, sådan kan man jo ikke sammenligne tingene, det giver ikke mening.
Sagen er, at vi også meget gerne vil gøre noget for ofrene.
Vi vil også meget gerne oprette en offerfond – det er slet ikke det, vi diskuterer i dag.
Jeg tror ikke, at der er et eneste parti – jeg har i hvert fald ikke hørt det – som er imod, at vi opretter en offerfond.
Det, vi diskuterer, er indholdet i offerfonden.
Hvordan skal den finansieres, og hvad skal pengene så bruges til?
Det er den debat, der kører.
Og der synes jeg, at det er lidt kedeligt, at man skal skydes i skoene, at man er imod at gøre noget for ofrene, hvis ikke man er med på den model, som er blevet lagt frem fra regeringens side.
Det er en kedelig tilgang til tingene, og det er ikke særlig konstruktivt. Vi har set på det her forslag, og vi synes faktisk, at vi kan støtte en række af de finansieringsforslag, der er.
Vi synes, at det er helt relevant i forhold til dem, som er dømt fængselsstraffe, betingede eller ubetingede, bøder for overtrædelse af straffeloven, betinget eller ubetinget fængselsstraf for overtrædelse af anden lovgivning – det, vi kalder særlovgivning i daglig tale.
Vi synes også, at det er rimeligt i forhold til dem, der har fået en betinget eller ubetinget frakendelse af førerretten, fordi de har kørt så tosset i trafikken – det er også rimeligt.
Men punkt 5 bryder vi os ikke om.
Der er vi nået ned i den kategori, hvor man ud over en bøde får et klip i kørekortet for en færdselsforseelse.
Vi mener ikke, at det er rimeligt, at man der inddrager den gruppe i finansieringen af Offerfonden – og slet ikke, fordi vi jo kan se, at det faktisk er dem, der kommer til at betale broderparten af finansieringen i Offerfonden.
Så der har man fundet en malkeko, man virkelig kunne suge noget ud af, og det er ikke hensigtsmæssigt.
Vi deler de bekymringer, der har været ytret tidligere, nemlig at her er der en skævvridning af, hvad det er for nogle gerningsmænd, vi taler om i forbindelse med lovovertrædelser.
Når det så er sagt, kan vi jo gå over til at se på, hvad det er, man vil bruge pengene til.
For en måde at få økonomien til at hænge sammen på kan selvfølgelig være at finde nye finansieringsmetoder.
Man kunne også se på, om man skal bruge helt så mange penge, eller om man skal bruge pengene, som det er foreslået i lovforslaget.
Vi er enige i, at der ydes yderligere større tilskud til offerrådgivninger.
Offerrådgivningerne gør en fantastisk indsats, og det er noget af det, som ofrene virkelig har gavn og glæde af.
Der kommer kompetente mennesker på frivillig basis ud og hjælper ofrene videre i deres tilværelse.
Gode råd og vejledning, en helt igennem menneskelig behandling af ofrene – det er rigtig godt.
Offerrådgivningerne vil vi gerne være med til at støtte, slet ingen tvivl om det.
Vi er for så vidt heller ikke imod, at man kan lave noget mere forskning i, hvordan vi kan gøre det bedre for ofrene – det kunne vi godt være med til, selv om forskningen måske også kunne ligge et andet sted finansieringsmæssigt, men lad det være.
Men der, hvor det går galt, er, når man vil bruge de her penge til uddannelsesindsatser, seminarer, forsøgs- og udviklingsaktiviteter og lignende projekter og aktiviteter.
Man kunne egentlig lige så godt have foreslået, at Offerfonden skulle betale hele basisuddannelsen for psykologer, for psykologhjælpen til ofre er jo en væsentlig hjælp til ofrene.
Det kunne man heller ikke forestille sig at gøre.
Der må være nogle udgifter, basale uddannelsesmæssige udgifter, der er finansieret af den store statskasse.
Derfor kunnne man skære mange af de her ting, hvor man bruger penge på noget andet end ofrene, væk.
Man kunne også diskutere, om det er nødvendigt at nedsætte et råd.
Og der, hvor det går helt galt, er jo specielt, når regeringen skriver i sit eget forslag, at man lige skal huske at fratrække omkostningerne til administrationen af ordningen.
Ja, og hvor meget er der så overhovedet tilbage i en offerfond?
Det her er noget administrativt miskmask, hvor man bruger pengene helt forkert.
Pengene burde bruges til ofrene, til en direkte hjælp til ofrene.
Jeg er med på, at erstatning til ofre ligger et andet sted, men det kunne være en styrkelse, at f.eks. psykologbehandlingen til ofrene, som i dag er noget begrænset – der er nogle retningslinjer for, hvor meget psykologhjælp man kan få, så længe det offentlige skal være med til at finansiere det – blev løsnet en anelse, og at man så lod en offerfond være med til at betale til dem, der har reelt behov for at få noget mere psykologbistand.
Det kunne man f.eks. bruge penge til.
Det ville være en direkte hjælp til de ofre, der står derude.
De ofre, der har brug for mere psykologbistand, er formentlig lidt ligeglade med, at der er en række kloge mennesker, der afholder seminarer og forsøgs- og udviklingsaktiviteter osv. og sidder og hygger sig med det og drikker lidt kaffe og snakker med hinanden om det.
Men hvad får ofrene ud af det?
Det er der, vores anke ligger.
Ikke fordi vi er imod en offerfond – sådan skal det ikke udlægges – men fordi vi er imod den måde, man har tænkt sig at bruge pengene på, for det kommer ikke ofrene til gavn og glæde her og nu, og det er det, der er behov for med en offerfond.
Så om L 165 må jeg sige som andre ordførere, at der vender vi tommelfingeren nedad på nuværende tidspunkt.