Morten Østergaard (RV), 2015-04-14:
Det skal jeg vende tilbage til, men her bare sige, at jeg sådan set synes, det er et ganske fornuftigt og afbalanceret lovforslag.
Jeg kan derfor, til trods for vores forligsstatus, ikke helt tilslutte mig det portræt, som den konservative ordfører måske tegnede af forslaget.
Ikke desto mindre er det her jo – med det lovforslag, der blev behandlet tidligere på dagen – samlet set en pakke, som udmønter aftalen af den 2. februar 2015 mellem regeringen, Venstre, Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti om reform af refusionssystemet og tilpasninger af udligningssystemet.
Beskæftigelsesministerens Lovforslag nr. L 183 om et nyt refusionssystem, som altså var til debat tidligere, gør jo sammen med det her, at vi nu kan se frem til et helt nyt beskæftigelsessystem.
Det er altså et markant skifte i tilgangen til den kommunale beskæftigelsesindsats.
Reformen må for det første ses som den økonomiske motor i den her store omlægning på beskæftigelsesområdet, hvor kommunerne på den ene side får større frihed i opgaveløsningen på et område, som jeg tror kommunerne har opfattet som værende et af de mest regeltunge områder, og hvor det især er vigtigt at se på tværs af de forskellige ydelser.
På den anden side muliggør refusionsomlægningen, at vi giver den her behandling på tværs af ydelser og der sker en omfattende afbureaukratisering og oprydning i de komplicerede regler, som havde det problem, at de tog fokus fra kommunernes vigtigste formål med beskæftigelsesindsatsen, nemlig at få de ledige i arbejde.
Det betyder for det andet, at vi altså får et større generelt økonomisk ansvar med et styrket incitament hos kommunerne til at opnå resultater af indsatsen og dermed altså også muligheden for at skræddersy indsatsen til den enkelte ledige frem for at styre efter de mange regler.
Det er også derfor fuldt forståeligt, at SF's ordfører argumenterer med, at vi med det her lovforslag, uanset hvad man måtte mene om det andet lovforslaget, forsøger at tage højde for, at en så stor omlægning i udgangspunktet ville flytte ganske store summer rundt mellem kommunerne, hvis ikke der blev lavet en overgangsmodel, .
Jeg forstod på Enhedslistens ordfører, at man mener, at med den samlede pakke her bliver kommunerne straffet for forhold, som de ingen indflydelse har på.
Men jeg mener, at det altså tværtimod forholder sig helt omvendt.
For vi kan netop se, at der faktisk er gode resultater af indsatsen udeomkring.
Det gør en forskel, hvordan beskæftigelsesindsatsen indrettes, og derfor giver det rigtig god mening at give frihedsgrader.
I hvert fald straffer det konkrete lovforslag her ikke nogen for forhold, de ikke har indflydelse på.
Tværtimod forsøger vi med det at nivellere i forhold til, hvad udgangspunktet ville være, hvis man bare lavede refusionsomlægningen.
Man kunne så høre hr. Finn Sørensens sige: Hvad hjælper det Lolland og Langeland?
Der vil jeg da opfordre til, at man slår op i bilaget til lovforslaget og ser, hvad lovforslaget egentlig gør for Lolland og Langeland.
For bare i 2016 er det sådan, at Lolland bliver begunstiget med 6,5 mio. kr. og Langeland med 2 mio. kr., så præcis de to kommuner, som hr. Finn Sørensen tog frem, ville jo, hvis ikke lovforslaget blev vedtaget, være ringere stillet.
Derfor må jeg bare sige, at det her jo lige præcis gør, at det sikres, at der ikke er nogen, der bliver straffet for forhold, de i udgangspunktet ikke har indflydelse på, men at vi kan få et beskæftigelsessystem, hvor man starter med en relativt ren tavle og kan begynde at arbejde ud fra de forudsætninger, man har, med de ledige, man har, med målsætningen om at bringe dem i arbejde.
I forhold til Liberal Alliance tror jeg, jeg må sige, at vi grundlæggende bare ikke deler opfattelsen af, hvad et udligningssystems opgave er.
Jeg synes, at jeg kan fornemme, at det princip, som har været gældende – nemlig at man ønskede at udligne på en sådan måde, at et løft i skatteprocenten et sted også gav mulighed for det samme løft i service – går man sådan set ikke ind for.
Det er jo en ærlig sag, og så bliver det selvfølgelig vanskeligt at nå til enighed om et forslag her.
Men jeg kunne forstå på hr. Joachim B. Olsen, at han mener, at hvis man vil hjælpe udkantsområderne, så er det bedre at bruge pengene på infrastruktur.
Om det må jeg så bare sige, at vi foretrækker en model som den her, hvor vi trods alt ikke tager pengene ud af kommunerne, men altså bare flytter dem rundt mellem kommunerne.
Og hvis man skulle tage pengene ud til infrastruktur, skulle man vel trods alt kradse dem ind først.
Det har undervejs i processen, som det fremgår af høringssvarene, været en vigtig problemstilling, som vi har adresseret i diskussionerne.
Men altså: Med tilpasning i udligningen og en tryg overgangsordning og en plan om at etablere et solidt analysegrundlag for nye og permanente tilpasninger mener vi faktisk, at vi med beskæftigelsesreformen giver den tryghed om de økonomiske virkninger for kommunerne både på kort og længere sigt, som må være en forudsætning for, at vi når de resultater, vi har sat os for.
Jeg vil gerne først og fremmest takke forligspartierne for det arbejde, der er gjort.
Det er ikke helt nemt at ændre i det kommunale udligningssystem.
Det tror jeg der er mange der kan tale med om.
Det er måske heller ikke helt nemt at gøre det i slutningen af en valgperiode, og det vidner debatten her måske også om.
Men jeg vil gerne takke for, at man har taget opgaven på sig, og at vi har fundet løsninger og balancer i det, som gør, at vi forhåbentlig her, inden Folketinget ringer ud til sommerferie, kan få vedtaget de her to lovforslag.
Dermed laver vi en historisk afbureaukratisering af beskæftigelsesindsatsen på en god og tryg måde, som forhåbentlig bidrager til, at endnu flere ledige kommer i arbejde.