runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2010-04-08:
Nu vil jeg da give Dansk Folkepartis ordfører mulighed for at blive rost.
For ikke så længe siden, da vi havde diskussionen om seksualpolitik, sagde Dansk Folkepartis undervisningsordfører, og jeg citerer her fra en artikel i Berlingske Tidende: »Vi har seksualundervisning, men vi vil godt lægge vægt på afholdenhed.
Det er også vigtigt, når man får en kæreste, at det med at kaste sig ud i sex, det er ikke noget, man bare gør.
Der skal være nogle overvejelser bag.
Næh, parforhold og sex skal man forbinde med loyalitet og troskab.
Det skal man være bedre til at inddrage.« Så jeg vil meget gerne høre Dansk Folkepartis ordfører: Er det sådan, at Dansk Folkeparti i dag kan sige, at man er gået væk fra, at der skal undervises i afholdenhed og loyalitet, og at sex skal foregå inden for parforhold?
Og er man faktisk åben for, at seksualundervisning altså handler om seksualundervisning, også for dem, som sådan set har lyst til at eksperimentere eller lyst til ikke at forholde sig til diskussionen om afholdenhed?
Hans Kristian Skibby (DF), 2010-04-08:
Men jeg vil gerne sige generelt, at det da selvfølgelig er fair nok, at man også tager en diskussion om afholdenhed osv., og at man har fokus på, hvad det er, der skal ske, i hvilken rækkefølge.
Der tror vi altså på, at der også må være et ganske almindeligt opdragelseselement, som måske bliver lidt glemt i det her forslag i hvert fald.
Her går man ligesom ind og siger, at det her helt og holdent er skolens ansvar, og at vi skal komme med et vejledende timeantal.
Selvfølgelig skal vi også komme med et tilbud til de unge, så de kan få undervisning i bl.a. at undgå kønssygdomme og alt muligt andet kedeligt, aborter osv., men vi skal heller ikke glemme forældreansvaret.
Det er sådan set nok noget af det, der er essensen i det indlæg, som jeg ikke har læst, men som ordføreren åbenbart har fundet frem i dagens anledning.
Kamal Qureshi (SF), 2010-04-08:
Nu er det ikke et hvilket som helst indlæg.
Det er jo et indlæg fra hr. Martin Henriksen, som er Dansk Folkepartis uddannelsesordfører.
Så man kan sige, at det ikke er et tilfældigt medlem af Dansk Folkeparti, jeg inddrager.
Derfor må man jo formode, at det, når han siger det, enten skal afkræftes herfra, altså at det ikke er Dansk Folkepartis politik, eller at det er det.
Især fordi man jo har ekstremt dårlige erfaringer fra bl.a. USA med afholdenhedsdebatten og afholdenhed som en del af seksualundervisningen.
Her bliver der jo undervist i det i Bibelbæltet i USA, og også i nogle af de afrikanske katolske lande bruger de afholdenhedsmetoder, som man ved går galt.
USA har et af de højeste antal teenagegraviditeter og uønskede graviditeter, så det er i hvert fald en meget, meget farlig vej at betræde, altså at gøre afholdenhed og loyalitet til en del af seksualundervisningen over for en gruppe unge, der er ved at træde ind i den seksuelt aktive sfære.
Hans Kristian Skibby (DF), 2010-04-08:
Jeg er nødt til at rette en misforståelse.
Vi har altså fru Marlene Harpsøe som uddannelsesordfører.
Men nok om det.
Jeg vil gerne sige, at det her jo illustrerer ganske klart netop det, der er sund fornuft, og det er, at de her opgaver omkring den uddannelsesmæssige og den informationsmæssige del af det her, som skal ligge på skolerne, ligger decentralt.
Det skal vi ikke som politikere begynde at sidde og pinde i herinde, sådan som ordføreren sådan set selv allerede begyndte på at sige: Hvad skal der stå i undervisningsvejledningen?
Og hvad skal der stå i bekendtgørelser om, hvad der skal være med af informativt indhold osv.?
Det skal vi egentlig ikke gøre.
Der tror vi faktisk på, at det er bedre, at det ligger ude hos den enkelte skoleleder på den enkelte skole, og at man så tilrettelægger undervisningen målrettet til den situation, som der er på den enkelte folkeskole.
Er der en stor årgang, en lille årgang, er der mange forskellige etniske sammensætninger, er der mange elever i klasserne, er der få elever – og generelt en vurdering af elevernes modenhed osv.?
Alle de ting skal selvfølgelig med.
Kirsten Brosbøl (S), 2010-04-08:
Det lyder jo på ordføreren, som om det bare skal være helt decentralt, at der bare skal være helt frit spil og sådan noget.
Er det ikke rigtigt, at der er nogle centralt fastlagte mål, som sådan set også har været vendt i forligskredsen?
Det var det ene spørgsmål.
Så skal jeg bare høre ordføreren – for der var, som jeg hørte ordførerens tale, en bred anerkendelse af, at det her er et problem, og at vi må gøre noget ved det, og så sagde ordføreren i øvrigt, at det må skolerne og forældrene tage sig af – om det ikke er rigtigt, at der som sagt er nogle mål, som vi fastsætter her, og at der er nogle rammer for seksualundervisning, som Folketinget har ansvaret for, og at det derfor også er vores ansvar at tage det alvorligt, når vi kan se, at kvaliteten og omfanget af undervisningen er så varierende, som den er i øjeblikket.
Hvad vil Dansk Folkeparti gøre ved det?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-08:
Det passer os rigtig godt, at det er et tværgående emne, og det understreges, i og med vi heller ikke har et vejledende timetal.
Vi har sat nogle mål for, hvad der skal nås i seksualundervisningen, og vi er enige i, at det ikke ser ud til at være tilfældet, at man fuldt ud tilstrækkeligt når det.
I hvert fald er der meget svingende kvalitet.
Så er det sådan, at jeg jo ikke bestemmer, hvornår man behandler beslutningsforslag i Folketingssalen, og jeg er ikke klar med de konkrete initiativer, dels fordi jeg ønsker at lytte til den arbejdsgruppe, der bliver nedsat, dels fordi jeg synes, at det er vigtigt, at vi får bearbejdet grundigt, hvad det er, der skal til.
Det agter jeg så at komme med meldinger om, når arbejdsgruppen afrapporterer.
Og så synes jeg faktisk også, at man egentlig bør have respekt for det, når vi imødekommer et beslutningsforslags intentioner om at styrke undervisningen i folkeskolen, og også afvente det stykke arbejde, som ministeren sætter i gang.
Hans Kristian Skibby (DF), 2010-04-08:
Altså, man kan jo sige, at vi har mange forskellige komplekse situationer i Danmark, og vi har også mange forskellige sager inden for det sociale område og inden for undervisningsområdet, hvor man har mulighed for at ytre sig ved at sende en klage, såfremt man ikke er tilfreds med den myndighedsbehandling, som man får i Danmark.
Jeg synes egentlig, at det er lidt underligt, at vi skal klandres for, at vi prøver på at bibeholde nogle opgaver og et ansvar udeomkring, decentralt i kommunerne.
Jeg synes, at det er lidt underligt, at ordføreren på vegne af Socialistisk Folkeparti ligesom siger: Jamen kan det være meningen, at Dansk Folkeparti vil kæmpe for, at ansvaret ligger, hvor udfordringerne er, og ligger så tæt på borgerne som overhovedet muligt?
Det kan vi simpelt hen ikke rigtig forstå, så jeg anerkender ikke den sammenligning.
Pernille Frahm (SF), 2010-04-08:
Det var mange ord, men det var ikke noget svar på spørgsmålet, så jeg stiller det lige en gang til:
Hvordan synes ordføreren for Dansk Folkeparti at det går?
Synes han, det går godt, når nu der er et stigende antal klager, og når et stigende antal af dem, der klager, får ret i deres klager?
Er det så et udtryk for, at det går godt?
Det er jo et meget enkelt spørgsmål.
Hans Kristian Skibby (DF), 2010-04-08:
Altså, fru Pernille Frahm ved udmærket, at man ikke kan vurdere et tilbud, ud fra hvor mange klager der kommer.
Klageinstanserne er der, og det betyder selvfølgelig også, at forældrene har mulighed for at klage efter forgodtbefindende, hvis de synes, de får en forkert behandling.
Men det retfærdiggør jo ikke, at vi med det her forslag skal til at lave et rådgivende organ, som bliver meget, meget stort, meget, meget bredt funderet, og som skal gå ind og overrule kommunerne.
Det her ansvarsområde ligger hos kommunerne.
Det ligger hos de enkelte skoleledere, og det ligger hos de enkelte lokalt valgte byrådspolitikere og kommunalbestyrelser, og sådan skal det altså være.
Jeg synes, det er en uskik, hvis vi begynder hele tiden at ville tage lovinitiativer, som gør, at vi fratager kommunerne en lang række kompetencer.
Det tror Dansk Folkeparti at man meget let ville kunne komme til, hvis det her forslag blev til virkelighed, og derfor bliver det ikke til virkelighed.
Rasmus Jarlov (KF), 2010-04-08:
Jeg må jo sige, at jeg er meget på linje med Dansk Folkepartis og Venstres ordførere i den her sag.
Vi anser også beslutningsforslaget som overflødigt, men der er ikke nogen tvivl om, at vi er nødt til at kigge på udviklingen på specialundervisningsområdet.
Udgifterne er kraftigt stigende, og det er et problem; der er så mange klagere, der får medhold, at det udgør et problem for kommunernes økonomi.
Derfor ser vi også frem til, at der kommer den analyse, som regeringen og KL vil have lavet af specialundervisningsområdet, og vi håber, at der kan dannes grundlag for et bedre overblik over udviklingen på området og også udviklingen i omkostningerne.
Vi føler os godt dækket ind af dette som startpunkt, og vi mener ligesom Dansk Folkepartis ordfører, at man skal passe på med at nedsætte en hel masse forskellige organer, som lapper over hinanden, i og med at vi jo allerede har skolerådet, som har til opgave at udføre det arbejde, som det foreslås, at den her følgegruppe skulle gøre ifølge beslutningsforslaget.
Per Clausen (EL), 2010-04-08:
Når man snakker om specialundervisning til børn, er der sådan set ifølge lovgivningen ikke nogen tvivl om, at dem, der har brug for det, også har ret til det.
Til gengæld må man sige, at specialundervisning af børn nok alligevel befinder sig i et krydsfelt, hvor det ikke altid er det, der er bedst for børnene, der sejrer.
Det er på den ene side i forhold til de rettigheder, man har – og jeg er da sådan set overbevist om, at udgangspunktet for kommunerne, hvilket både ministeren og adskillige ordførere har sagt her i dag, givetvis er at gøre det så godt som muligt.
På den anden side er det også en realitet, at vi har at gøre med et område, som er dyrt, som koster mange penge, og som derfor påkalder sig en vis kommunal interesse, også for at se på, om man kunne spare på pengene.
Og indimellem kan man jo legitimere sine besparelser med sådan en floromvunden snak om, at vi skal have en rummelig folkeskole og den slags ting.
Så derfor mener vi faktisk i Enhedslisten, at der er meget, der tyder på, at alt for mange børn ikke får den undervisning, de har krav på.
Vi tror som sagt ikke, at det skyldes ond vilje; det skyldes, at kommunerne har nogle ganske snævre økonomiske rammer og derfor prøver at se kritisk på alle de udgifter, de har.
Der må man sige, at det jo er værd at være opmærksom på, at der er tale om en meget alvorlig situation, det er en meget alvorlig sag, vi har med at gøre.
Hvis et barn fastholdes i en undervisningssituation, som barnet reelt ikke får noget ud af på grund af ventetid, eller hvis barnet må nøjes med 5 timers specialundervisning frem for de 15 timer, som barnet har brug for, så er der en meget stor risiko for, at barnets selvtillid og lyst til at lære for alvor lider et knæk.
Det har alvorlige konsekvenser, når et barn ikke får den undervisning, som det har behov for.
At der er noget, der er galt på det her område, må jo stå
lysende klart for alle, når vi ved, at antallet af klagesager, som Klagenævnet for videregående specialundervisning modtager, stiger, og når vi ved, at i ca. 43 pct. af folkeskolesagerne er kommunernes afgørelse enten blevet ændret eller sagen blevet henvist til fornyet behandling – noget er altså galt.
Ikke mindst af hensyn til de mange forældre, som ikke har overskud til at klage eller ikke ved, at de har mulighed for at klage, vil det være vældig fornuftigt at oprette en følgegruppe, der kan holde øje med, om børnene nu også får den undervisning, de har krav på.
Enhedslisten kan altså støtte SF's beslutningsforslag.
Kamal Qureshi (SF), 2010-04-08:
Jeg takker da i hvert fald for forståelsen for, at vi står med et problem, vi skal have kigget på.
Men ministeren siger jo, at hvis der her skal anføres et obligatorisk timetal eller en eller anden form for fastlæggelse af timer, vil det kræve en reduktion i andre fag.
Dermed er det underforstået, at der faktisk ikke bliver brugt tid på det her fag i dag.
Sådan må det nødvendigvis være.
Jeg forstår det i hvert fald sådan, at det så er, fordi der simpelt hen ikke bliver brugt tid på det her, og at der, hvis der skal bruges tid på det, skal skæres ned på noget andet.
Men jeg hører også ministeren sige, at hun har tillid til, at der faktisk bliver brugt tid på det, og at skolerne tager det alvorligt.
Så hvad mener ministeren egentlig?
Bliver der brugt tid nok på det her i forhold til opgavens omfang?
Hvis der gør det, er der vel ikke behov for at reducere timeantallet andre steder, altså hvis man sådan set bare lægger det fast i nogle rammer frem for at gøre det løst.
Om man bruger fem gange 15 minutter i løbet af 1 år, eller om man bruger det samlet på en gang, giver vel ikke forskellige resultater tidsmæssigt?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-08:
Jeg kan godt forstå spørgsmålet.
Jeg kan faktisk oven i købet godt lide spørgsmålet.
For det er jo netop rigtigt, at det på den ene side lyder lidt underligt at sige, at man ikke mener, det er løsningen, fordi man må forudsætte, at det går nogenlunde derude, selv om vi har konstateret, at kvaliteten er meget svingende.
Men på den anden side må jeg bare henvise til, at al erfaring viser, at når vi bevæger os ind på det område, bliver vi mødt af et DUT-krav.
Jeg er helt overbevist om, at både min forgænger og de meget kompetente mennesker, der jo typisk forhandler de her ting, har været opmærksom på, at man godt kunne bruge det argument, at vi nu har en opgave, som vi ved lov skal løse i dag, og at det sådan set burde være omkostningsneutralt, hvis vi bare sætter det antal timer på, vi må forudsætte det tager at løse den.
Det andet er den meget svingende kvalitet og indsats, der udbydes.
Det problem løser vi ikke nødvendigvis med det vejledende timetal.
Jeg tager faktisk problemet så alvorligt, at jeg synes, vi skal prøve at finde en løsning, som fører noget med sig helt konkret ude i skolerne.
Kamal Qureshi (SF), 2010-04-08:
Jeg synes, det er rigtig godt, at der i hvert fald er en erkendelse af problemets omfang.
Men det er reelt set faktisk også et af problemerne med seksualundervisningen, at man som ung i Danmark ikke kan være sikker på at gå ud af skolen med en helt basal viden om seksualitet og ikke have de der meget grundlæggende redskaber på plads.
Så det er sådan set også derfor, der er behov for, at der bliver lagt nogle helt grundlæggende rammer for det, sådan at vi er sikre på, at der i hvert fald er nogle helt grundlæggende ting, der bliver givet videre til børnene, inden de forlader skolen, så det ikke er svingende, sådan at man i Vestjylland måske har nedprioriteret det meget og man i København måske har nedprioriteret det meget mindre, eller hvordan det nu kan være.
Det er sådan set også det, der ligger i det, så jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om ministeren er med på, at man på en eller anden måde må sikre sig en vis grad af standardisering eller en vis grad af ensartethed på landsplan.
Tina Nedergaard (V), 2010-04-08:
Altså, det forudsætter jo, at man ligesom betragter det som et fag, og det er vi ikke indstillet på i regeringen.
Sådan som jeg har forstået afrapporteringen fra det møde, jeg af gode grunde ikke deltog i som undervisningsminister, fordi det var en anden, der var undervisningsminister,
var man også der optaget af, at man skulle gå ind og se på det i forhold til praksis, altså hvad det er, der sker derude.
Det mener jeg vi skal holde meget fast i.
Det er altså ikke for på nogen måde at korrekse, men jeg må sige, at man måske i en klasse, hvor der er en høj grad af forståelse for problemstillingen, kan nå målene på kortere tid end i en klasse, hvor der er en større risiko for, at de ikke forstår, hvor vigtigt det er at passe på sig selv og andre i seksuallivet, og hvor man så bruger noget mere tid.
Den ret og den mulighed synes jeg er vigtig at bibeholde.
Men konklusionen er i hvert fald, at jeg virkelig ønsker, at vi får kigget grundigt på det her, og jeg vil iværksætte det arbejde med henblik på at have et resultat inden sommer.
Jeg beklager den lidt forlængede taletid, undskyld.
Kirsten Brosbøl (S), 2010-04-08:
Det samme argument kunne man jo bruge om alle mulige andre fag, altså at der er forskellige indlæringsmetoder, og der er forskellige indlæringshastigheder rundtomkring.
Nu beder vi jo ikke ministeren med det her forslag om at fastsætte et minimumstimetal.
Jeg vil bare gerne bede ministeren om lige at bekræfte, at det, der står i forslaget, sådan set er et vejledende timetal, som jo altså ikke vil være bindende i forhold til skolerne, men som ville kunne give en eller anden ramme, som altså skal være lavet ud fra en faglig vurdering af de fælles mål, og som kunne anvise, hvad der ligger i de fælles mål, og hvad den faglige vurdering, i forhold til hvor lang tid det her vil tage, er.
For opfatter ministeren den meget varierende karakter af seksualundervisningen som et utryk for, at der måske ikke er en forståelse for, hvad det her egentlig kræver?
Eller hvad er baggrunden så for den her varierende kvalitet, som ministeren ser det?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-08:
Jeg er jo af den opfattelse, at det er godt at fastholde det som et emne, som bliver arbejdet ind i de forskellige fag, hvor det kan inddrages og er relevant.
Hvis vi skal sætte vejledende timetal på, nærmer vi os jo, at man i skolen skal til at definere på en helt anden måde, at nu har man seksualundervisning, i stedet for at det indgår i den naturlige undervisning på området.
Jeg vil også gerne sige, at nu har vi situationen igen.
Jeg er faktisk imødekommende over for forslaget og over for, at vi får kigget grundigt på det her.
Jeg tager området alvorligt, men situationen, der opstår, er, at man spørger, hvorfor vi ikke vil sætte nogle flere nationale regler ned over folkeskolen, og i det daglige i medierne bliver vi anklaget for det modsatte.
Jeg har faktisk tillid til, at man gerne vil løse den her opgave ude i folkeskolen, men det er også åbenlyst, at kvaliteten ikke er i orden og så svingende, at jeg ønsker at følge op på det.
Kirsten Brosbøl (S), 2010-04-08:
Jeg skal være den første til at glæde mig over, at vi nu har fået sat den her debat på dagsordenen, og at det også har fået regeringen til at reagere og sætte nogle ting i gang.
Jeg hørte bare overhovedet ikke et eneste konkret bud fra ministeren på, hvad det så er, ministeren vil sætte i gang fra næste skoleår, ud over at der nu kommer en arbejdsgruppe.
Men jeg anerkender, at der nu sker noget på området, det er jeg meget tilfreds med.
Igen vil jeg bare bede ministeren om at forholde sig til forskellen på et vejledende timetal og et minimumstimetal.
For det, der ligger i forslaget, er ikke, at man skal have flere centralistiske regler.
Det her er faktisk ment som en hjælp til skolerne i forhold til at kunne sige, hvad det er, der ligger i de her faglige mål.
De fælles mål for det her emne, siger vi i forslaget, skal sådan set være de samme, men vi giver bare en hjælp i form af et vejledende timetal.
Der ligger ikke noget i det her forslag om, at det skal være et fag.
Det vil jeg godt bede ministeren om at bekræfte, for det har ministeren nu gentaget flere gange.
Hans Kristian Skibby (DF), 2010-04-08:
Grunden til, at jeg brugte en del af mit svar til hr. Kamal Qureshi på at fortælle noget om vores holdning til det om, at de her mål selvfølgelig også skulle være der, er jo netop, at vi også siger, at de enkelte skoler selvfølgelig skal have mulighed for at gå ind og vurdere deres elevsammensætning for at give det bedst mulige undervisningstilbud.
Så kom jeg ind på det her med afholdenhed.
Det gjorde jeg, fordi det blev flettet ind i det spørgsmål fra Socialistisk Folkeparti.
Derfor er det selvfølgelig klart, at jeg prøver at svare på det så godt, jeg kan.
Der er selvfølgelig lagt nogle faste mål ind.
Det er der på de forskellige undervisningsområder i hele vores undervisningssektor, og det skal der også blive ved med at være.
Men derfor skal vi jo ikke her i dag begynde, inden vi overhovedet har fået de her ting på plads, at kloge os på, hvad der mere skal flettes ind, og hvad der ikke skal flettes ind.
Jeg synes, det så vidt muligt skal være en decentral vurdering, for så rammer det eleverne bedst.
Kirsten Brosbøl (S), 2010-04-08:
Det er jo det, der gør, at man kan sige, at der er mulighed for at have den varierende kvalitet og omfang, der er i dag.
Jeg savner stadig væk lidt at høre: Hvad er det egentlig, Dansk Folkeparti mener at vi kan gøre for at komme den meget markante stigning i antallet af tidligere aborter osv. til livs?
Hvad er det for nogle initiativer, Dansk Folkeparti mener vi kan komme med for at få rettet op på den situation?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-08:
Efter loven kan studerende ved videregående uddannelser få 65 pct. rabat på abonnementskort, dvs. personlige periodekort eller månedskort til befordring med bus, tog eller metro i den kollektive trafik.
Med satsen for 2009 gives ikke rabat på beløb under 13,60 kr. pr. dag.
Rabatten kan også højst udgøre 22,65 kr. pr. dag.
Det svarer til 690 kr. om måneden.
Befordringsrabatordningen blev indført ved lov med virkning fra den 1. januar 1997 som led i gennemførelse af forlig om ydelse af rabat ved køb af månedskort til kollektiv trafik for studerende ved videregående uddannelser.
Forligspartierne var den daværende regering, som var Socialdemokraterne og Det Radikale Venstre samt Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten.
Ordningen i dag er på væsentlige punkter en videreførelse af den oprindelige ordning fra 1997.
Rabatordningen har siden indførelsen i 1997 indeholdt en grænse for den maksimale rabat, en studerende kunne få.
I 1997-loven var den øverste rabatgrænse månedlig på 500 kr., som skulle reguleres årligt med satsreguleringsprocenten.
Dengang blev der lagt vægt på, at ordningen var så let som muligt at administrere.
Ordningen blev derfor ikke begrænset til kun at omfatte strækningen mellem bopælen og uddannelsesstedet, ligesom der ikke var tidsmæssige begrænsninger knyttet til klokkeslet og ugedage.
Til gengæld indeholdt loven en maksimal rabat, der nu er 22,65 kr. pr. dag eller altså 690 kr. om måneden.
Dette skulle gøre det mindre attraktivt for de studerende at bruge ordningen til længere rejser end mellem bopæl og uddannelsessted.
SF var selv et af forligspartierne bag 1997-aftalen sammen med den daværende regering og Enhedslisten, som lagde stemmer til aftalen i forlængelse af de grundlæggende overvejelser, jeg netop har skitseret.
SF foreslår nu, at loftet over rabatten ophæves, så der gives 65 pct. rabat på hele det beløb, som ligger ud over egenbetalingen på 13,60 kr., idet SF finder loftet urimeligt.
Det fremgår af lovforslaget, at forslaget umiddelbart vil være til gavn for 5.000 studerende og koste 6,7 mio. kr., men regeringen forventer, at merudgiften vil blive større end anført, idet flere SU-modtagere vil kunne få gavn af ordningen, hvis den maksimale rabat fjernes.
Som det fremgår af beslutningsforslaget, er forslaget ikke finansieret.
Det er også en helt fast tradition fra partiet SF.
Vi kan altså umiddelbart ikke se, hvor pengene til SF's forslag skal komme fra.
Vi har dem i hvert fald ikke, i og med at der er underskud på statens konto i 2010 på angiveligt op mod 100 mia. kr. SF har dem heller ikke, og regeringen kan derfor ikke tilslutte sig forslaget.
Som led i opfølgningen på regeringens arbejdsprogram vil regeringen imidlertid igangsætte en kortlægning af vilkår og satser i de eksisterende statslige befordringsordninger på undervisningsområdet, herunder befordringsordningen for studerende ved videregående uddannelser, og vil i den forbindelse overveje eventuelle ændringer af befordringsordningerne, men disse vil under alle omstændigheder være finansierede.
Forhandling
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-04-08:
Mener ministeren ikke, at den tidligere undervisningsminister kunne regne?