Michael Aastrup Jensen (V), 2012-06-11:
Tak for det og ikke mindst tak også til udenrigsministeren for den skriftlige beretning om Europarådets virksomhed.
Det er jo sjældent, at vi i Folketingssalen diskuterer Europarådet, så derfor er det glædeligt, at vi også i år har muligheden for ikke alene at diskutere det forgangne år, men også komme ind på, hvilke områder Danmark og vi fra Venstres side ønsker ændringer på inden for Europarådet.
I modsætning til EU kan der jo ikke træffes bindende beslutninger i Europarådet, hvilket gør, at samarbejdet ikke er lige så tæt og stærkt, som det er inden for EU.
Til gengæld er næsten alle europæiske lande medlem af Europarådet, hvilket bidrager til en frugtbar dialog, også med de lande, som ikke helt lever op til det, vi normalt regner for grundlæggende europæiske værdier som eksempelvis demokrati og overholdelse af menneskerettigheder.
For så vidt angår Europarådets virksomhed, er der to forhold, der er værd at fremhæve: For det første er det Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Domstolen lider under en enorm mængde sager, og derfor er behandlingstiden meget lang – også for lang.
Det betyder, at personer, som ellers har en klar sag, faktisk afholder sig fra at benytte Domstolen, eftersom det virker uoverskueligt og opslidende at skulle anlægge sag ved en domstol med så lang behandlingstid.
Det britiske formandskab i Europarådet prioriterede reformer af Domstolen for at gøre sagsbehandlingen hurtigere og smidigere, og her rummer Brightonerklæringen en række spændende elementer, som kan være med til at styrke Domstolens mulighed for at behandle flere sager.
Det er imidlertid velkendt, at f.eks. Rusland ikke budgetmæssigt ønsker at styrke Domstolen.
Det hænger givetvis sammen med, at Rusland er et af de lande, som hvert år har mange sagsanlæg, og derfor er der brug for, at regeringen, også den danske, presser Rusland og de andre lande, for at Domstolen for fremtiden prioriteres højere økonomisk.
Det er et vigtigt emne, som Venstre vil bede udenrigsministeren forholde sig til, navnlig hvorvidt det er et emne, som Danmark vil tage op med Rusland under officielle møder i europarådsregi.
Det andet emne, som er værd at fremhæve, er Europarådets grundlæggende værdier om demokrati og frihed.
Vi har blandt Europarådets medlemmer lande, som ikke lever op til de mest basale frihedsrettigheder, og hvor der foregår massiv valgsvindel, når der afholdes valg.
Desværre er den profil på det seneste blevet svækket.
Danmarks vægelsind i forhold til en officiel boykot fra politisk side af Ukraine i forbindelse med EM i fodbold viser desværre, at der er ved at ske en ændring i den linje, som ellers har præget dansk udenrigspolitik i 20 år.
Vi har med en aktivistisk udenrigspolitik vist, at et lille land også kan gøre en forskel.
Danmark gjorde i starten af 1990'erne op med Viggo Hørups berygtede mantra »Hvad skal det nytte?«.
For Venstre er det afgørende, at Danmark aktivt arbejder for, at Europarådets medlemslande lever op til de krav og standarder, som de selv har skrevet under på.
Det er værd at notere sig, at Europarådet på sin vis har formået at trimme organisationen, som det fremgår af ministerens redegørelse.
Antallet af aktiviteter og programmer er blevet reduceret til et mere overskueligt antal, og den fortsatte reformering af Europarådet peger i den rigtige retning og er med til at skabe flere synlige resultater for pengene.
Europarådets ressourcer er trods alt meget begrænsede, og derfor er det yderst glædeligt, at det er lykkedes at strække pengene længere.
Der er dog fortsat steder, hvor man kan sætte spørgsmålstegn ved Europarådets prioriteringer.
I maj måned udkom den stærkt omdiskuterede ECRI-rapport om racisme i Danmark.
Læser man denne rapport, vil man få det indtryk, at der nærmest hersker apartheid i Danmark.
Kender man blot lidt til situationen i andre af Europarådets medlemslande, er det tydeligt for enhver, at rapporten om Danmark skyder langt, langt over målet.
Ressourcerne burde være brugt på lande, hvor der er reelle problemer, og ikke på at udarbejde en rapport om et land, hvor man blot er uenig med tonen i debatten og de politiske partiers tilstedeværelse i parlamentet.
Så alt i alt synes vi, at der er positive tendenser i Europarådet, men der er også nogle ting, som vi bør fokusere markant mere på.
Der er et område, som jeg vil slutte af med, og det er Georgien.
Jeg er det, der hedder rapporteur på Georgien i Europarådets Parlamentariske Forsamling, og derfor kender jeg jo selvfølgelig meget til de interne forhold i Georgien.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge udenrigsministeren om, hvordan man vil gøre noget ved den fuldstændig fastlåste situation, der er, med et land, der er fuldstændig ligeglad med de resolutioner, vi har vedtaget i Europarådet, både i Ministerkomiteen og i Den Parlamentariske Forsamling.
Det drejer sig om resolutioner om, at Rusland selvfølgelig bør trække sine soldater væk fra de besatte områder og ikke mindst overholde den fredsaftale mellem Rusland og Georgien, som blev indgået med fransk hjælp, men som man fra russisk side stadig ikke overholder.
Krigen foregik altså i 2008, og nu skriver vi 2012, så det er så mange år efter, men der er stadig væk en fastlåst situation, som den danske regering bør gå foran i at få løst.
Så hvis man ikke gør det fra dansk side og naturligvis en lang række andre landes side, er det en fastlåst situation, jeg tror meget kommer til at ligne det, man ser i dag på Cypern, hvor man ikke kan se nogen løsning i horisonten overhovedet.
Så der mangler vi mere handling, vi mangler klarere snak, og det håber jeg meget den danske regering er villig til.
Så det er ordene fra vores side.