Ida Auken (S), 2012-04-20:
Med det beslutningsforslag, vi skal behandle i dag, foreslår beslutningsforslagsstillerne, at der opstilles objektive kriterier for, hvilke hensyn til almenvellet der kan begrunde ekspropriation efter planloven, herunder at der som hovedregel ikke skal kunne eksproprieres til private formål.
For det andet foreslås ændringer af ekspropriationsproceduren og klageprocessen samt indførelse af omkostningsgodtgørelse.
Lad mig sige det helt klart: Ekspropriation er et voldsomt redskab, som skal bruges varsomt og altid som den sidste udvej.
Men hvis vi skal kunne planlægge for et velfungerende samfund, der kommer hele befolkningen til gode, er det vigtigt, at kommunerne har mulighed for at kunne ekspropriere også til fordel for private, når det er nødvendigt.
Vi bør derfor ikke på forhånd afskære os fra muligheder for ekspropriation, der kommer almenvellet til gode.
Den helt centrale vurdering skal jo altid være, om ekspropriationen varetager almene samfundshensyn eller ej.
Det jo ikke sådan, at man sidder og giver en eller anden privat interesse et eller andet for deres skyld, men man gør det, fordi det er for samfundets skyld.
Så skulle man jo mene, at lige præcis forslagsstillerne jo ikke plejer at være specielt optaget af, om det er private eller offentlige, der varetager den opgave, men man er optaget af, at det kommer alle til gode.
Den vurdering, altså om det er af hensyn til almenvellet, foretages inden for rammerne af grundloven og ressortlovgivningen.
Konkret er det kommunerne, der har den fornødne indsigt i lokale behov og udfordringer.
Vurderingen hverken kan eller bør søges foretaget generelt ved lovgivning via objektive kriterier.
Vi risikerer at lave nyt bureaukrati herinde ved at sætte os ned og lave en lang liste over, hvad man må ude i kommunerne.
Borgernes retssikkerhed sikres gennem vores velfungerende klagesystem med nævn og domstole, hvortil der kan klages over både plangrundlaget, som ligger til grund for ekspropriationen, og over selve ekspropriationsbeslutningen.
Kommunen skal i den forbindelse kunne redegøre for, at en given ekspropriation er egnet, nødvendig og rimelig.
Egnet, nødvendig og rimelig.
Praksis på området er meget restriktiv, og ved ekspropriation til fordel for private intensiverer man prøvelsen.
Kravene til begrundelsen for ekspropriationen bliver skærpet.
Hertil kommer, at kommunalbestyrelsens sagsbehandling kan indbringes for statsforvaltningen, for Folketingets Ombudsmand og for domstolene.
Det gælder f.eks. spørgsmål om saglighed i forvaltningen og habilitet.
Endelig sikrer man det grundlovssikrede krav om fuld erstatning via taksationskommissionerne og domstolene.
Jeg kan hertil tilføje, at det er yderst sjældent, at kommunerne eksproprierer til fordel for private.
Nu talte vi før om symbollovgivning.
Lad mig lige tage tallene: Naturstyrelsen foretog i juni 2011 en undersøgelse, som dækkede 69 kommuners ekspropriationspraksis efter planloven i perioden august 2009 til juni 2011.
Den viser, at der er gennemført eller igangsat 24 ekspropriationssager efter planloven i perioden.
Det svarer til cirka en ekspropriationssag efter planloven i hver sjette kommune om året.
Heraf skønnes, at kun enkelte ekspropriationer, kun enkelte, er sket til fordel for private.
CEPOS har for nylig undersøgt 80 kommuners ekspropriationspraksis i perioden januar 2006 til december 2010 efter planloven så vel som efter anden lovgivning.
Blandt disse kommuner er der ifølge CEPOS gennemført i alt 339 ekspropriationssager.
Det er jo altså over en kam og ikke kun efter planloven.
Heraf har CEPOS selv karakteriseret 68 som værende til fordel for private.
Jeg ser på baggrund af de tal ikke noget behov for at begrænse muligheden for at ekspropriere til fordel for private eller for at opstille objektive kriterier for, hvilke hensyn til almenvellet der kan begrunde ekspropriation efter planloven.
Jeg vil også minde alle om, at kommunerne har sendt os et brev, KL har sendt os et brev om at lade være med at gøre det her.
Det er jo altså alle partiers repræsentanter her i Folketingssalen, der siger, at det her er nogle muligheder, de gerne vil blive ved med at have.
Jeg finder heller ikke anledning til at ændre ekspropriationsproceduren, klageprocesserne eller mulighederne for omkostningsgodtgørelse på planlovens område.
Klager over ekspropriationsafgørelser til Natur- og Miljøklagenævnet er allerede i dag undtaget fra gebyr og har opsættende virkning, således at projektet ikke kan påbegyndes, førend klagemyndighederne har truffet afgørelse om, at ekspropriationen er lovlig.
På punkterne vedrørende omkostningsgodtgørelse og opsættende virkning er forslagene i beslutningsforslaget således i det væsentlige overflødige.
Herudover mener jeg overordnet, at reglerne vedrørende ekspropriationproceduren og klageprocessen på planlovens område er hensigtsmæssige, som de er.
Reglerne giver den person, hvis ejendom er blevet eksproprieret, den særlige beskyttelse, der er brug for i den indgribende situation, vedkommende er blevet sat i.
Der er væsentlige krav til både kommunens begrundelse for at gennemføre en ekspropriation og frem for alt til en intensiv prøvelse heraf ved Natur- og Miljøklagenævnet.
Hertil kommer mulighederne for at klage til domstolene og taksationskommissionen m.v., som jeg allerede har skitseret.
Jeg kan i den forbindelse tilføje, at det ikke ligger inden for mit ressort at ændre reguleringen af behandlingen af klager, der indgives til domstole eller taksationskommissionen, selv hvor klagerne vedrører ekspropriationer efter planloven.
I øvrigt skal det bemærkes, at en del af de procedurer og processer, der foreslås ændret, i vidt omfang er ens på tværs af ministerområder.
Det må efter min mening kræve en særlig begrundelse, at der skal være anderledes procedurer og processer på planlovens område end på andre områder.
Jeg mener ikke, at forslagsstillerne har peget på en sådan særlig begrundelse herfor.
Jeg finder på denne baggrund ikke anledning til at ændre ekspropriationsprocedurer og klageproces m.v. på planlovens område.
Jeg minder igen om, at KL's formand, Jan Trøjborg, har sendt et brev til partiernes miljøordførere, hvori der peges på de uheldige konsekvenser, KL mener beslutningsforslaget kan have.
KL tilkendegiver, at ekspropriation er en sidste udvej, men det vil hæmme vækst og udvikling, hvis muligheden for ekspropriation indskrænkes til alene at gælde offentlige formål.
Der vil simpelt hen være private formål, der gavner væksten og udviklingen, der gavner hele samfundet, der gavner almenvellet, og det vil man nu stoppe.
Herudover anfører KL, at en løsning, hvor der opstilles kriterier for, hvornår der kan eksproprieres, vil være ødelæggende.
Også fordi det aldrig er muligt at forudse alle tænkelige situationer, hvor det vil være rimeligt at ekspropriere.
Endeligt bemærker KL, at der med det administrative klagesystem og taksationssystemet er skabt en vidtgående retssikkerhed for de personer, hvis ejendom bliver eksproprieret.
Jeg minder om, at det er meget, meget sjældent, det sker.
Det er yderst sjældent, at man eksproprierer til fordel for private.
Jeg finder heller ikke anledning til at ændre ekspropriationsproceduren og klageprocessen m.v. på planlovens område.