Claus Hjort Frederiksen (V), 2014-04-29:
Det er en vigtig nyskabelse, at vi nu årligt får en redegørelse om rigsfællesskabet, og at den debatteres i Folketingssalen.
Redegørelsen omfatter jo interesseområder relateret særskilt til Grønland, særskilt til Færøerne og så til områder, der er fælles for alle parter i rigsfællesskabet.
Nordatlanten og Arktis spiller internationalt en stigende rolle, og med den øgede interesse følger naturligvis mange udfordringer, og interesserne i området er mange.
Der er de internationale relationer, søvejene, Nordøstpassagen – hvor etableres knudepunkterne for trafikken gennem passagen? – havmiljøet, råstofferne, olieboreplatforme på havet, energien; der er den internationale jura om havretskonventionerne om fordeling af fastlandssokkel, sømilegrænser, de store forskningsprojekter, der er sat i værk for at bevise, hvem der har ret til hvad, søkort og fiskekvoter.
Der er sikkerhedspolitikken og den militære oprustning i Arktis, hvor vi afventer analysen af forsvarets opgaveløsning på alle de områder, hvor forsvaret løser opgaver i Grønland og på Færøerne.
Det er stormagtspolitik, enorme økonomiske interesser og enorme militære ressourcer.
At vi skal være på vagt, får vi i disse uger klar anskuelsesundervisning i.
Ruslands ageren i Ukraine viser med al ønskelig tydelighed, at folkeretten tilsidesættes groft, når det drejer sig om de russiske interesser i nærområder til Rusland.
Væk er alle gyldne erklæringer, tilbage er den rå magt.
Arktis er også nærområde for Rusland, og derfor må vi ikke undervurdere den kraftige militære oprustning, som russerne er i gang med.
Uanset hvad vi kunne ønske os, er de hårde kendsgerninger, at Arktis på godt og ondt er i stormagternes søgelys, og her skal vi ikke have naive forestillinger om verdens godhed.
Vi skal i rigsfællesskabet være realister og handle derudfra.
For både Danmark, Grønland og Færøerne er der store samfundsmæssige og økonomiske udfordringer.
Vi må, som også en lang række andre lande i Europa, håndtere den store demografiske udfordring, vi står over for.
I Danmark har vi håndteret problemerne frem til 2020, men derefter kæmper vi jo stadig med uløste problemer.
Vi har for mange mennesker uden for arbejdsmarkedet og på overførselsindkomst.
Vi oplever, at globaliseringen gør indhug i de danske arbejdspladser; virksomheder flytter ud af landet, skatter og afgifter er tårnhøje, og konkurrenceevnen er under pres.
Grønland kæmper med de samme problemer.
Beregninger fra Grønlands Økonomiske Råd viser, at de offentlige udgifter vil være stigende frem til 2040, mens indtægterne stort set vil være de samme målt som andel af BNP.
Økonomien er altså ikke holdbar, og der er brug for budgetforbedringer på op mod 1 mia. kr. eller 7,5 pct. af BNP hvert år frem mod 2040.
Omsættes 7,5 pct. af BNP til forholdene i Danmark, svarer det til en udfordring på 135 mia.
De reformer, vi har gennemført i Danmark, af dagpenge, efterløn, om nulvækst fra 2011 til 2013 osv., udgør altså mindre end halvdelen af den udfordring, som grønlænderne står over for, og det siger jo noget om opgavens enorme omfang.
I løbet af 2014 præsenterer Grønland en langsigtet plan for den økonomiske udvikling.
Det er et meget, meget vigtigt initiativ, for vi ved jo af erfaring, at de reformer, der skal gennemføres, er politisk meget vanskelige, og det kræver hårdt og ikke altid populært benarbejde at få en bred folkelig opbakning til dem.
Også Færøerne skal kæmpe med demografien.
I 2010 var der fem personer i den arbejdsdygtige alder for hver pensionist.
Frem mod 2045 ventes antallet af personer i den arbejdsdygtige alder at falde til to for hver pensionist, og det giver naturligvis et enormt pres på de offentlige finanser.
Færøerne oplyser også, at der vil blive fremlagt en analyse af den finanspolitiske holdbarhed, og det er et vigtigt skridt til at belyse udfordringens omfang.
For det kræver politisk arbejde at sikre en bred forståelse for de nødvendige skridt til økonomisk konsolidering.
For os alle gælder, at jobskabelse, et erhvervsvenligt klima og en ordentlig konkurrenceevne er vigtige for vore tre samfund.
Et betydningsfuldt skridt for Grønland blev taget med rapporten »Til Gavn for Grønland«.
Rapporten er blevet til gennem et samarbejde mellem forskellige universiteter, herunder Københavns og Grønlands, under kyndig ledelse af professor Minik Rosing.
Rapporten opstiller fem scenarier for den samfundsmæssige udnyttelse af råstofudvindingen og ser på realiteter og dilemmaer.
Rapporten giver en systematisk fremstilling af muligheder og risici, og det tror jeg debatten i rigsfællesskabet har godt af og ikke mindst det grønlandske samfunds egen debat om, hvilken vej man vil gå.
Rapporten stiller det op på følgende måde: for det første, at mineralske råstoffer giver mulighed for forandring og ikke for at bevare samfundet, som det ser ud i dag, og for det andet, at udviklingen ikke bør ske i et for hastigt tempo, da det ikke vil være til gavn for grønlænderne.
Det tror jeg er en meget præcis fremstilling af problemerne.
Vigtigt er det i Grønland, at man lægger en strategi for udvikling af et økonomisk bæredygtigt Grønland, hvor råstofindtægterne kommer det grønlandske folk til gavn.
Min frygt er, at man kaster sig ud i storskalaprojekter uden at gøre sig klart, i hvor stort omfang det er fremmed arbejdskraft, som importeres og løser opgaven, hvor relativt få grønlændere kommer med på vognen, eller at en pæn del af gevinsten ikke havner i det grønlandske samfund.
Der er på det seneste kommet forskellige rapporter, som gennemgår mulighederne for at styrke erhvervsudviklingen i Grønland.
Højere forædling af fisk kaster penge af sig, turisterhvervet har åbenbare muligheder og naturligvis råstofudvindingen.
Så skal det naturligvis sikres, at det foregår miljø- og naturmæssigt forsvarligt.
Der skal ikke springes over, hvor gærdet er lavest.
Den grønlandske natur og havet omkring Grønland er sårbare. Så er der spørgsmålet om uran – hvad enten det brydes direkte eller følger med som biprodukt.
Her bevæger vi os helt klart ind på udenrigsog sikkerhedspolitikken.
Udenrigs- og sikkerhedspolitikken er, hævet over enhver tvivl, et fælles anliggende.
Det er altså et område, hvor Grønland ikke kan håndtere sagen alene.
Det er naturligvis også fastslået i fællesrapporten, at det er et fælles anliggende, og det er vigtigt for Venstre, at netop det sikres.
Brydning af uran og salg af uran er undergivet internationale konventioner og procedurer for håndtering, og det skal naturligvis følges.
For Færøernes vedkommende er det vigtigt, at kyststatsforhandlingerne om kvoter for sild og makrel finder sin permanente løsning.
Det er klart problematisk for udviklingen, hvis de senere års konflikter fortsætter.
Stabile rammevilkår for fiskerierhvervet er derfor meget vigtigt.
Jeg vil så gerne benytte lejligheden her til at takke hr. Edmund Joensen, Sambandspartiet, fordi han holder os i Venstre løbende orienteret om den økonomiske og politiske udvikling på Færøerne.
Det er vigtigt at have en sådan kontakt i det daglige.
Jeg vil afslutningsvis nævne to sager, som vi har arbejdet med.
Først spørgsmålet om de faderløse børn i Grønland: Det er en skamplet, som nu bliver fjernet.
Det burde selvfølgelig være sket for mange år siden, og jeg vil gerne udtale stor respekt for de faderløse grønlændere, der har kæmpet kampen.
Venstre er derfor glade for at være med til at rette op på forholdet.
Dernæst vedrørende sælskind: Sælfangst er jo fortsat en hjørnesten i mange grønlændernes hverdag.
I forbindelse med EU's forbud mod import af sælskind lykkedes det at sikre en undtagelse for arktiske folk, men store dyreværnsorganisationer har lagt op til og efter forbuddet ført en meget aggressiv og meget effektiv kampagne mod sælfangst.
Det er selvfølgelig et problem for den grønlandske økonomi og de mennesker, der er afhængige af indtægten, og Danmark skal under alle forhold forsvare grønlændernes ret til at sælge sælskind, ligesom vi med fordel kan sørge for at understrege, at grønlandske sælprodukter produceres både etisk og miljømæssigt forsvarligt.
I Venstre er vi dybt optaget af at styrke rigsfællesskabet.
Vi er alle i det fællesskab forpligtet til at hjælpe hinanden, så vi kan udvikle vores samfund til gavn og glæde for borgerne.
Fællesskabet skal bygge på gensidig tillid, åbenhed og samtale, så vi kan udvikle velfærden for alle borgere på Færøerne, i Grønland og i Danmark.
Tak for ordet.