Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-10-04:
Det har jo været spændende indtil nu.
Indledningsvis skal jeg jo lige takke statsministeren for åbningstalen i tirsdags.
Uanset hvad man mener om indholdet – det kommer jeg tilbage til – er det jo en festdag, når Folketinget sådan trækker i arbejdstøjet.
Nogle synes måske, vi også er i arbejdstøjet, når Folketinget ikke nødvendigvis lige har møde, men ikke desto mindre var det jo en festdag i tirsdags, hvor folketingsåret indledes og den kongelige familie er her og statsministeren, uanset hvem det er, indtager talerstolen og giver sin åbningsredegørelse.
Jeg skal også med det samme sige, at jeg skal give statsministeren en beklagelse.
Det vil jeg nu lige komme tilbage til.
Først er der noget, jeg vil sige om statsministeren.
Der er flere, der har været inde på både påklædning og ting og sager, men jeg vil ikke gå så dybt ind i det og bare sige, at det jo altid er stilsikkert og formfuldendt, det er altid med smil og sådan en form for gåpåmod, når statsministeren tager ordet, og sådan var det jo også i tirsdags.
Selv om Socialdemokratiet ved valget sidste år fik den dårligste opbakning fra vælgerne i over 100 år, jeg tror, det var 108 år, så kunne statsministeren stille sig op på valgaftenen med smil på læben og stor glæde og sige: Vi gjorde det!
Alle kan se, det er gået rigtig dårligt for regeringen, og at regeringen i den grad er kommet dårligt fra start, men statsministeren stiller sig alligvel op på et pressemøde og siger, at regeringen er kommet rigtig godt fra start.
Hun kan gøre det på samme måde, ligegyldig hvad det drejer sig om, også i tirsdags, hvor man fik fornemmelsen af, at hun i virkeligheden kan holde en hvilken som helst tale, der kan handle om, hvad det så end skal være, på nøjagtig den samme formfuldendte, stilsikre måde og med det samme smil på læben.
Da jeg uden for døren – efter at have siddet på min stol hernede og hørt på statsministerens tale – skulle kommentere talen, kom jeg til at sige, at der ikke rigtig havde været noget tidspunkt, hvor jeg kunne fornemme, at det her mente statsministeren selv, at det var talt af hjertet, at det var noget, statsministeren virkelig mente.
Men – og det er her, jeg skal komme med min beklagelse – ved nærmere eftertanke og efter at have set talen igennem igen og prøvet at fokusere på, hvad der egentlig skete i tirsdags, så tog jeg nok fejl.
Der var et sted, hvor jeg egentlig mærkede, at statsministeren brændte igennem og mente, hvad hun sagde.
Det var, da talen kom ind på EU og de europæiske forhold, hvor hun jo med glæde kunne citere Krags ord om, at vi jo er en del af det her Europa og skæbnefællesskab osv.
Nu handlede det så også i talen om den her bankunion, men vi fik desværre ikke så mange ord om det.
Jeg håber, at statsministeren i dag senere, når hun tager ordet, kan løfte sløret for, hvor hun ser Danmark i forhold til f.eks. bankunionen, altså den her finansielle union, der arbejdes på i EU, og det her med, at Tyskland nu som krav for at gå videre i processen med at finansiere de sydeuropæiske landes fallitboer ønsker en egentlig føderation, altså en finansunion, bygget op.
Hvad mener statsministeren egentlig om det?
Mener statsministeren, at Danmark skal med i det, uanset at den danske befolkning jo har sagt nej tak til at være en del af euroen, men vil bevare vore egne gode kroner?
Jeg synes, det kunne være interessant, at statsministeren svarer på det spørgsmål senere, altså om vi skal gå med i den føderale retning, eller om vi i virkeligheden skal følge Englands vej.
Jeg kan komme tilbage til den, men det er meget fascinerende, hvad den konservativt ledede regering i England mener om udviklingen i EU.
Det næste, jeg vil sige, er, at der var noget, der ikke var ret meget om i talen også, og det var økonomien.
Det kan jeg sådan set
godt forstå, at statsministeren valgte at gå hurtigt hen over, for det er jo ikke en særlig god fortælling for regeringen.
Jeg tror, de fleste danskere, der har fulgt statsministerens gøren og laden det sidste års tid, kan huske en del omkring ordet kickstart og har hørt det nævnt ganske mange gange.
Jeg har jo det ønske, at jeg aldrig havde solgt eller givet min gammel knallert væk, eller hvordan det nu var, da jeg var teenager, for det kunne egentlig have været rart at have haft sådan en lille knallert stående herude og så demonstrere for statsministeren, hvad en kickstart egentlig er.
En kickstart er jo noget med, at man med en simpel, enkel handling kan sætte noget i gang, der så virkelig kører derudad.
Spørgsmålet er, om den kickstart, som statsministeren har talt om, jeg ved ikke hvor mange gange på pressemøde efter pressemøde, ude hos folk, alle mulige steder, som svaret på den situation, Danmark står i, har hjulpet Danmark.
Den har måske holdt hånden under nogle arbejdspladser, fordi man har fremrykket nogle anlægsprojekter og sådan noget, altså man bygger nogle motorveje, man først skulle have bygget senere og sådan noget, og det er jo ganske udmærket, at man bruger en lavkonjunktur til sådan noget.
Det har vi jo støttet regeringen i, vi har jo også støttet det, før regeringen kom til, da det var den tidligere regering, der også ville sådan nogle ting såsom broprojekter, og hvad det kan være, og det er jo fint nok.
Det er vist ikke sket.
Var der noget med, at andet kvartal bød på det modsatte, nemlig at økonomien skrumpede?
Ja, det var der vist.
Selv hvis vi tager fat i vennerne i Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, som regeringen jo ofte tyr til, vurderer de jo, at vi virkelig er inde i noget, der minder om recession, og at vi er i en situation, hvor ledigheden må forventes at stige i den kommende tid.
Det er altså, efter regeringen har siddet et år, og efter regeringen ved alle mulige lejligheder har sagt: Kickstarten er svaret på de økonomiske problemer.
Regeringen afskaffer håndværkerfradraget til ejere og lejere, som ellers kunne have sat gang i og videreført beskæftigelse rundt i lokalområderne.
Regeringen har jo sløjfet nedrivningspuljen til forskønnelse af landdistrikter.
Det er sådanne ting, som i det små rundtomkring lokalt kunne skabe danske arbejdspladser.
Altså, hvad er det, der gør, at en dansker kan få den løn, han eller hun gerne vil have for sit arbejde?
Jeg vil vove den påstand, at noget af det, der for alvor presser lønningerne i det danske samfund, er mængden af østeuropæere, som nu er her, og som i praksis ikke bare tager jobbene fra de ledige danskere, der måske kunne have været i arbejde, men som også sætter en ny standard for, hvad man kan kræve i løn for at udføre arbejdet.
Den er fuldstændig tavs i den debat, der har været i formiddag.
Den eneste grund til, at det har været oppe, er, at Dansk Folkeparti har stillet spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører.
Jeg synes, Socialdemokratiet skulle tænke sig lidt om og tænke på, hvad der skaber løntrusler på det danske arbejdsmarked, og forholde sig mere aktivt til det.
Hun sagde, at regeringen vil have færre parallelsamfund.
Hvad skal man så gøre for at få færre parallelsamfund?
Eller færre ghettoer.
Må vi sige det?
Man skal nok sørge for, at der kommer færre asylansøgere til landet, så de, der er her med problemer som baggrund, kan blive hjulpet til at blive integreret i det danske samfund.
Hvis ikke man kan integrere dem, der er her, får man ikke færre parallelsamfund, så enkelt er det jo.
Hvad er regeringens bud?
Regeringens bud er, at der nu kommer markant flere asylansøgere til Danmark end tidligere.
I forhold til sidste år er vi vel nu i dag på et niveau for antallet af asylansøgere, der er kommet til Danmark, der svarer til det, der kom hele sidste år tilsammen.
Det betyder jo, at vi med den stigning, der har været bare de seneste måneder, kan se i øjnene, at det muligvis kan blive en fordobling af antallet af asylansøgere i år i forhold til sidste år.
Samtidig siger man, at asylansøgere skal ud at bo uden for centrene, ud at have lejlighed, ud at have arbejde i lokalsamfundene.
Er det noget, man virkelig tror vil nedbringe antallet af parallelsamfund?
Det viser al erfaring.
Til sidst vil jeg lige nævne en observation.
Desværre kan jeg ikke nå mere.
Regeringen har jo 1-års-dag i dag.
Jeg skal selvfølgelig også ønske regeringen tillykke.
Det synes jeg man bør gøre, når en regering har fødselsdag.
Også selv om man egentlig ønsker sig en anden regering.
Men jeg må dog lige komme med den observation, at før valget blev der talt meget om et løft i velfærden.
Der var eksempelvis et nuværende regeringsparti, der rejste rundt og fortalte, at de havde et præcist millionbeløb for, hvor mange flere penge, den enkelte kommune fik, hvis det parti kom til magten.
Vi havde en statsminister, som ikke var statsminister dengang, som sagde, at der skulle vælges mellem velfærd og skattelettelser.
Statsministeren, som dengang var i opposition, valgte velfærden.
Det var før valget.