Tom Behnke (KF), 2013-04-05:
Jeg vil starte et helt andet sted end de øvrige ordførere.
Jeg vil starte med at sige, at jeg godt nok synes, det er træls, at vi skal have sådan en forespørgselsdebat i Folketinget.
Det er ud fra, at det jo egentlig er tankevækkende, at det overhovedet er nødvendigt at have sådan en forespørgselsdebat.
Der var det en selvfølge, der var ytringsfrihed netop noget, man sådan talte om på grundlovsdag og i skåltaler, og som man betragtede som en selvfølgelighed.
Det er det ikke længere, og det er derfor, jeg synes, det er lidt træls, at det er nødvendigt at have den her forespørgselsdebat, men det er godt, at vi gør det, når nu det er nødvendigt.
Men det er et problem, at det er nødvendigt, og det er det desværre blevet.
Vi har ytringsfrihed her i landet.
Den er grundlovsfæstet og -sikret, men det er ikke længere en selvfølgelighed, og det er ikke noget, der bliver ved med at være der, hvis ikke vi kæmper for det.
Jeg kan huske, at der for mange år siden, da jeg debuterede i politik, var en, der sagde til mig: I samme øjeblik man holder op med at kæmpe for friheden, så mister man friheden.
Dengang tænkte jeg: Det er da nogle flotte ord, men hvad ligger der egentlig i dem?
Det er jeg, som årene er gået, blevet bevidst om, altså at der er nogle ting, som man fra barnsben har taget som en given ting her i landet, men som ikke længere er det – og det er bl.a. ytringsfriheden.
Selvfølgelig er der også begrænsninger for ytringsfriheden, det behøver jeg ikke at komme ind på.
Hr. Jan E. Jørgensen fra Venstre remsede nogle selvfølgeligheder op, med hensyn til at der er nogle begrænsninger for, hvad man kan ytre.
Men det er jo ikke det, vi diskuterer i dag.
Det, vi diskuterer, er ytringsfriheden generelt, og der er der altså nogle udfordringer.
Vi ser angreb på personer, som har ytret sig, angreb fra personer, der er uenige.
Ytringsfrihed er noget, som mange tænker over.
I sin gøren og laden er man pludselig blevet bevidst om, at det da godt kunne være, at man skulle være lidt mere forsigtig.
Og det synes jeg er enormt problematisk.
Det bør være muligt, at man ytrer sig, og hvis nogle er uenige, så kan de jo ytre sig.
Det er jo den rettighed, de har.
Så må man tage debatten og diskussionen og lade det være ved det, for det er simpelt hen for primitivt at gribe til vold og terror, fordi man er uenig med nogle andre.
Vi har set angrebene, overfaldene på bl.a. Kurt Westergaard.
Vi har også set truslen mod JP/Politikens Hus, som er en meget, meget konkret trussel.
Jeg tror også – vi kan jo ikke vide det endnu – at det angreb, vi så på formanden for Trykkefrihedsselskabet, Lars Hedegaard, er i den samme kategori: at nogle er så utilfredse med andres ytringer, at de griber til vold.
Det er jo, fordi vi desværre i dag er nået dertil, at ikke alle, der bor og lever i det her land, respekterer ytringsfriheden som en frihedsrettighed, men ser ytringer og ytringsfrihed som et problem og føler sig kaldet til med vold og magt at bekæmpe ytringsfriheden.
Og det er i virkeligheden det, som er udfordringen, og det bør man se i øjnene: at ikke alle, der bor i det her land, er enige i det, der står i vores grundlov.
Derfor støtter vi forslaget til vedtagelse, som er fremsat af Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og os selv, De Konservative.
Det er et forslag til vedtagelse, der pålægger regeringen rent faktisk at gøre noget, for det kommer ikke af sig selv.
Hvis man læner sig tilbage og siger, at det går nok, for vi har ytringsfrihed, og det står i grundloven, og så lukker bogen, så er vi tilbage ved det, jeg startede med at sige: Den dag man holder op med at kæmpe for friheden, har man mistet sin frihed.
Derfor støtter vi det udmærkede forslag til vedtagelse fra oppositionen og kan dermed ikke støtte forslaget til vedtagelse fra regeringspartierne, selv om det lyder besnærende, men der er jo ikke et eneste konkret initiativ til, hvad man så vil gøre fremadrettet.
Det er mere sådan en statusopdatering, og det er jo ikke det, vi skal bruge forslag til vedtagelse til.