Rosa Lund (EL), 2012-11-06:
Jeg er glad for, at der kommer en lille smule debat i dag om det her lovforslag, fordi jeg synes, at det er rigtig dejligt, som ordføreren fra De Radikale også var inde på, at vi er begyndt at diskutere 0-6-års-området, og at vi er begyndt at diskutere vigtigheden af børns udvikling, inden de starter i skole, fordi den har en enormt stor betydning, så det vil jeg da først kvittere for.
Dernæst vil jeg kvittere for lovforslaget.
Jeg synes, at det et rigtig godt lovforslag, som vi i Enhedslisten kan bakke fuldt op om.
Vi har været meget godt inde på, synes jeg, hvad lovforslaget egentlig handler om, men jeg vil gerne bare lige konkretisere.
Det her er jo altså ikke et lovforslag, som handler om det faktiske arbejde, der foregår ude i daginstitutionerne, det faktiske arbejde, som personalet, som talepædagogerne og pædagogerne laver.
Det er et lovforslag, som handler om, at kommunerne ikke længere er forpligtet til at udarbejde en plan for sprogvurderingen, og det vil jo forhåbentlig betyde, at ressourcerne nu vil blive fjernet fra papirarbejdet, og at der vil komme flere ressourcer ud i daginstitutionerne, så pædagogerne kan beskæftige sig med det, de nu engang er uddannet til.
Jeg håber, at konsekvensen af det her forslag ikke bare vil være, at kommunerne ikke længere har pligt til at udarbejde de her planer for sprogvurdering, men at konsekvensen også vil være, at det her er en start på, at vi begynder at anerkende pædagogernes faglighed, at vi begynder at anerkende, at pædagoger og dagtilbud har meget fokus på sproget i forvejen.
Nu har jeg selv arbejdet i en sprogstimulering, jeg har selv arbejdet i en vuggestue og i en børnehave, og jeg kan da fortælle, at det er noget af det, man bruger rigtig meget tid på.
Så jeg håber, at det her er en start på en anerkendelse af den faglighed, der er til stede i vores dagtilbud i dag.
Som tidligere ansat i en sprogstimulering vil jeg da sige, at jeg som tilføjelse til det her lovforslag godt kunne have ønsket mig, at vi herinde tog skridtet fuldt ud og helt fjernede kravet om sprogvurdering i dagtilbud.
Det har altså ikke noget at gøre med, at jeg ikke ønsker, at vi skal hjælpe børn med sproglige vanskeligheder – tværtimod.
Sprogvurderingen er en standardiseret og bureaukratisk test, som ikke tager højde for den faglighed, pædagogerne har.
En pædagog kan sagtens vurdere, hvornår et barn har brug for en styrket indsats, og hvornår et barn har brug for hjælp og har et ekstra behov med hensyn til sproget.
Det kan en pædagog godt vurdere, for det er en pædagog uddannet i, og en pædagog er sådan set sammen med børnene hele tiden.
Der har man altså ikke brug for en eller anden test eller en eller anden standardiseret vurdering til at gøre det.
Så jeg håber, at vi kan arbejde videre med, hvordan vi ligesom kan få sprogvurderingerne tilbage ud i daginstitutionerne og til at blive en del af pædagogernes faglighed, i stedet for at det er sådan nogle standardiserede test, som det er i dag, hvor man viser børnene et billede af en is, og så skal de sige, at det er en vaffelis, og hvis de siger, at det er en is, betyder det, at de ikke kan tale dansk, og så får de minus i sprogvurdering.
Det mener jeg da enhver må kunne se er en lille smule hat og briller, tror jeg at jeg vil kalde det. Så jeg vil sige, at det, vi har brug for, ikke er flere planer, og det er ikke flere test og sprogvurderinger.
Det, vi har brug for, er en indsats i forbindelse med selve sprogstimuleringen.
Sprogstimuleringen bliver jo ikke styrket af, at vi vurderer et barn.
Sprogstimuleringen bliver styrket af, at ressourcerne bliver flyttet fra kommunernes skriveborde ud i daginstitutionerne, ud på stuerne, hvor pædagogerne kan arbejde med dem og bruge den faglighed, som vi nu engang har givet dem.
Det synes jeg er det mest afgørende, og jeg ser det her som starten på at give pædagogerne frihed til at bruge deres faglighed.