Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-01-26:
Når vi snakker om at løse problemet med mangel på arbejdskraft i sundhedssektoren, er der brug for en bred vifte af forskellige initiativer.
Et kernepunkt er selvfølgelig at gøre det attraktivt at arbejde i det offentlige sundhedssystem.
Det handler om arbejdsmiljø, og det handler om løn.
Et af de helt afgørende problemer er jo, at alt for mange bliver udstødt alt for tidligt på grund af for meget arbejde og for stort arbejdspres.
Derfor vil investeringer i bedre arbejdsforhold have afgørende betydning for, at der også er tilstrækkeligt med arbejdskraft inden for sundhedsvæsenet i fremtiden.
Det kræver selvfølgelig, at regioner og kommuner har tilstrækkelige midler til at beskytte de ansatte mod nedslidning for.
Den nuværende regering har et mantra om, at det, der handler om forholdene på sygehusene, må det være op til regionerne at tage ansvar for.
Det er rigtigt, at det er dem, der har ansvaret for at tilrettelægge arbejdet inden for sundhedssektoren, i hvert fald inden for store dele af sundhedssektoren, men regionerne har nu engang ikke mulighederne for at gøre mere, end de har midler til.
Derfor er det på det her område afgørende vigtigt, at vi i fremtiden ser, at regionerne får tilstrækkelige midler til at kunne sikre deres ansatte nogle ordentlige løn- og arbejdsforhold.
En anden del af problemerne hænger sammen med arbejdets organisering på sygehusene.
Også her er det jo klart, at det direkte ansvar ligger hos arbejdsgiverne, men også her kan Folketinget fra sin side medvirke til en langt bedre og langt mere effektiv organisering.
Helt konkret har FOA foreslået, at social- og sundhedsassistenter får en autorisationsordning, så de er i stand til at bruge deres kvalifikationer til at varetage en bredere del af arbejdsopgaverne på hospitalerne, end de gør i dag.
Et andet spørgsmål er jo de mange krav om dokumentation og evaluering, som betyder, at ikke mindst sygeplejersker bruger alt for meget tid på andet arbejde end det, de er uddannet til.
Det er vigtigt, at man i det her arbejde arbejder ud fra, at vi skal slippe de ansatte fri, så de selv får bedre mulighed for at tilrettelægge arbejdet og dermed også får mulighed for at lave mere og lave et bedre stykke arbejde for brugerne.
Det er jo blevet væsentligt for den nuværende regering langt mere end at sørge for, at de svageste får tilstrækkelig støtte og uddannelse, så de kommer ud med en god faglig ballast fra folkeskolen, at sørge for bare at teste for at finde ud af, om folk kan meget, eller om folk kan lidt.
Endelig er der mulighederne for en bedre integration, hvor bl.a. sygeplejerskerne har peget på, at der er brug for en bevidst etnisk ligestillingspolitik på danske hospitaler.
Også her vil man fra regeringens side kunne tage et initiativ, som forpligter hospitalerne til at tage den etniske ligestilling alvorligt, når man skal have ansat flere af fremmed herkomst inden for det danske sundhedsvæsen.
Til sidst vil jeg bare lige som en servicemeddelelse ikke mindst over for fru Charlotte Fischer og hr. Bjarne Laustsen, som tidligere nævnte det, sige, at Enhedslisten allerede i Nordisk Råd har spurgt den finske sundhedsminister, der er formand for sundhedsministerrådet i år, om rådet vil tage initiativ til en samlet nordisk plan for at imødegå mangelen på sundhedspersonale, en plan, som jo både kan handle om uddannelse, samling af specialer, udvikling af telemedicin, udveksling af erfaringer, opgaveglidning osv.