Johs. Poulsen (RV), 2009-12-01:
Ja, det var det.
Tak for det.
I Det Radikale Venstre er vi meget optaget af, at man på alle de kunstneriske områder – musik, drama, dansk, billedkunst – har en stærk udvikling af fødekæden, således at børn, unge og voksne har muligheder for at udvikle sig på alle felter.
Derfor har vi været glade ved, at man også på det billedkunstneriske område satte gang i en udvikling med den aftale om at lave forsøg i 4 år på området.
Og vi har, ligesom andre ordførere har været inde på at de har, den opfattelse, at den forsøgsordning har vist sin succes.
Den har vist, at man her fandt frem til et område, hvor der var et hul, kan man sige, i fødekæden, og hvor man havde brug for at få styrket udviklingen.
Derfor havde vi også en klar forventning om, at der i regeringen var vilje til at videreføre billedkunstnerisk grundkursus i en eller anden form, således at man fortsat kunne være med til ikke at demontere, men styrke også det billedkunstneriske område i forhold til andre kunstområder.
Det er ikke det, vi ser.
Selv om jeg i debatten i dag har hørt, at man har store forventninger til, at kommunerne nok skal klare paragrafferne, vil der nok i de kommende år vise sig et noget broget billede af, hvorvidt det sker rundtomkring.
Derfor synes vi i alt fald i Det Radikale Venstre, at det er noget underligt, at man på det her billedkunstneriske område så at sige løber fra ansvaret for at sikre, at man har en fødekæde, der er stærk hele vejen igennem, og også fra det statslige økonomiske medansvar for, at det rent faktisk sker.
Virkeligheden er jo, at man på nogle felter har svækket det billedkunstneriske område i vores uddannelsessystem gennem de senere år.
Derfor har de billedkunstneriske grundkurser været en mulighed for i et vist omfang at kompensere for det.
Og jeg må sige, at vi gerne havde set, og vi havde egentlig også troet, at man fra regeringens side klart ville sige, at man tværtimod ville bruge de her erfaringer til at udbrede de tilbud på en fornuftig måde over hele landet.
Om det skulle være med en lidt ændret finansieringsmetode, eller hvordan det skulle være, har vi haft en forventning om at vi satte os sammen og drøftede.
Det kunne jo godt være, at man skulle lave en eller anden ordning, hvor der var lidt mindre tilskud til de enkelte steder, men hvor der kom flere i gang, eller et eller andet andet.
Vi havde en forventning om, at man skulle drøfte det i forlængelse af den forsøgsordning, vi havde igangsat, men der fik vi jo en lang næse, må man sige, for der blev end ikke indkaldt til nogen form for snak om, hvordan noget sådant kunne ske.
Det synes vi er meget skuffende.
Vi synes ikke, det er god skik i samarbejdet herinde, at man vælger en sådan fremgangsmåde.
Et er at mødes og så måske ikke kunne blive enige – og så må man konstatere det – noget andet er, at man ikke engang lægger op til at mødes i forlængelse af sådan et forløb og sådan et forsøg.
Det synes vi rent faktisk ikke er godt nok, og det synes vi at man bør kunne gøre bedre og forhåbentlig fremadrettet også vil gøre bedre.
Når vi er optaget af det her, er det – det har jeg allerede været inde på – fordi det handler om at styrke fødekæden, men det handler også om det, som både hr. Mogens Jensen og fru Pernille Frahm har været inde på, nemlig at vi kan se, at det her har været et tilbud, som har sikret, at man geografisk set er kommet bredere omkring på det billedkunstneriske område, end man ellers tidligere har været.
Også det er vi altså ret optaget af.
Og her tror vi ikke, at man alene kan sætte sin lid til kommunerne, selv om vi sådan set også er af den opfattelse, at større og stærkere kommuner har en større chance for at kunne prioritere.
Men jeg vil bare i den sammenhæng sige, at jeg har den glæde at være kulturudvalgsformand i min kommune – også efter den 1. januar – og jeg har været det længe.
Jeg ved – jeg ved – hvor svært det kan være bare at få prioriteret få hundrede tusinde kroner ind i et kulturbudget til et nyt område, når det gælder nye aktiviteter.
Så der er det jo selvfølgelig sådan, at det er et argument, når man kan sige, at der også er en statslig medfinansiering, og at der også er et statsligt engagement, når man skal løfte noget.
Det var derfor, jeg tidligere i spørgsmålene rejste eksemplet med musikområdet, hvor vi jo godt ved, at det, at der har været et statsligt engagement og er et statsligt engagement, har været med til at fremme en udvikling, som jeg håber vi alle sammen synes har været godt at fremme.
Man kan så diskutere, om det er stærkt nok i dag og alt det der, men det har fremmet en udvikling, som vi synes også er fortjent på det billedkunstneriske område.
Så derfor er vi ærgerlige over, at man har valgt den tilgang på det her felt, men glæder os selvfølgelig – for nu også at glæde os over noget – over, at man fandt penge til huskunstnerordningen i sidste sekund.
Det var blot måden, det skete på også der, som vi synes er lidt kedeligt.
Men jeg vil afslutningsvis lægge op til, at vi forhåbentlig ikke har skabt en situation, hvor vi ikke kan tale om det her i fremtiden, for vi mener, at den her dagsorden vil komme op igen.
Vi mener, at det her er et felt, vi må finde løsninger på fremadrettet med et statsligt engagement, og det håber vi kan lade sig gøre i fællesskab.