Trine Mach (SF), 2014-06-02:
Vi savner ofte en offentlig debat om og et folkeligt engagement i udviklingsbistanden.
GGGI har på sin egen måde leveret en bane for det af den lidt kedelige slags, nemlig administrativt rod, mangel på resultater, mangel på fokus, mangel på strategi og mangel på ledelse.
Det er ikke ligefrem det, vi gerne vil debattere i SF, når vi skal diskutere dansk udviklingspolitik, og hvad vi skal bruge vores mange gode udviklingskroner på.
Det undrer os en lille smule, at alt det her administrative rod og den store offentlige bevågenhed i det hele taget omkring GGGI ikke har gjort, at SR-regeringen har benyttet lejligheden til at gøre op med sine forgængeres prekære valg af støtteobjekt.
Det havde været nemmere, og det havde også været politisk klogere at sige, at det var det, og så se sig om efter en anden måde at fremme målene om bæredygtighed og grøn omstilling til gavn for verdens fattige på.
Det er ikke, fordi vi skal forfalde til en nultolerancekultur, eller fordi vi ikke skal være de svære steder, og det er heller ikke, fordi det ikke godt må gå galt en gang imellem – det gør det, og det vil det gøre, hvis man satser på at være steder, hvor der virkelig er brug for det – men fordi det i GGGI's tilfælde snarere er reglen, end det er undtagelsen.
Det er svært at se, når man læser evalueringer og vurderinger af GGGI, hvorfor organisationen skal have en yderligere bevilling.
I den seneste appraisalrapport lyder det jo, at GGGI står over for en række centrale, strategiske spørgsmål angående sin rolle, fokus, funktionsmåde
– spørgsmål, siger rapporten, som organisationen stadig væk ikke har leveret svar på.
I vores øjne er valget af GGGI et udtryk for en bekymrende lethed, når det gælder brugen af danske udviklingsmidler.
At man skal tilse danske erhvervsinteresser og vækstfremme igennem udviklingspolitikken, har været undervejs længe, og det kan man have forskellige holdninger til.
Men det må dog være sådan, at de midler, der anvendes, fortsat skal leve op til de samme kriterier, som er stillet til alle andre.
Hvis man så går til selve substansen, kan man sige, at valget af GGGI jo er et politisk valg, som kæder klimaspørgsmålet meget tæt sammen med kommercielle interesser og nok desværre lidt for tæt.
Ser man på listen over GGGI's partnere, finder man danske Vestas og Danfoss sammen med den stærkt frihandelsorienterede amerikanske tænketank Peterson Institute for International Economics og en række andre vestlige organisationer.
Fraværet af grønne organisationer er slående.
Vi synes, at udveksling og overføring af erfaring fra rige til fattige lande er godt og rigtigt, og det er også noget, man skal bruge bistandskroner på.
Men det store spørgsmål er bare, om der kommer noget grønt og noget bedre for miljøet og klimaet ud af de mange millioner kroner, som GGGI forvalter, og det er der desværre ikke ret meget der tyder på er tilfældet.
Den anden side af den diskussion handler jo om de udviklingspolitiske prioriteter, som flere ordførere har været inde på i debatten indtil nu.
I vores øjne er det sådan, at samtænkningen af handel og vækst på den ene side og udvikling på den anden ikke bare skal betyde, at erhvervslivet og vækstdagsordenen skal længere ind i udviklingspolitikken.
Det skal altså også betyde, at udviklingsdagsordenen skal fremmes, når handels- og vækstinitiativer gennemføres, ikke mindst et fokus på rettigheder, fattigdomsbekæmpelse, bæredygtighed og social inklusion.
Der må man bare sige, at GGGI står som et strålende eksempel på, hvordan en sammenkobling af handels- og udviklingsinteresser i hvert fald ikke bør foregå.
Formålet for GGGI er at rådgive regeringer om, hvordan man skaber grøn vækst og grøn omstilling, og selv der, hvor evalueringen af GGGI's indsatser faktisk er forholdsvis positiv, er det endog meget svært at finde fattigdomsorientering og inddragelse af borgerne.
At væksten, som bistandskronerne skal bidrage til at fremme, skal være grøn og bæredygtig, er selvfølgelig indiskutabelt, men det skal også være socialt bæredygtigt, og det skal understøtte de mål, som vi sammen har valgt at vores danske udviklingspolitik skal bygge på – fremme af rettigheder, inklusion og bekæmpelse af fattigdom.
Summa summarum må man bare sige, at GGGI simpelt hen ikke lever op til det her.
Selv hvis man holder sig til den grønne vækstdagsorden, kan man se, at det altså er så som så med reelle resultater.
Det er et politisk valg, hvilken organisation man vælger at støtte, og vi mener, at det her er den forkerte at satse på.
Så vil jeg bare sige til sidst, at nu har vi jo igennem længere tid diskuteret udviklingsbistandens folkelige forankring, og vi har sammen glædet os over med ministeren, at den seneste måling viser, at der er et flertal af den danske befolkning, der bakker op om det nuværende niveau for udviklingsbistanden.
For et år siden var der en måling, der viste, at befolkningen var klar til at skære ned.
Sager som GGGI gør næppe noget godt for opbakningen til dansk udviklingspolitik, og man kan faktisk frygte, at flere penge til indsatser af den karakter kan være med til at underminere den seneste positive udvikling.
Så lad os nu bruge de 90 mio. kr. på noget andet end på en på mange måder skandaleramt organisation, og lad os holde fast ved at videreudvikle dansk udviklingspolitiks vigtige fokus på bæredygtighed, fattigdomsbekæmpelse og rettigheder.