runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vivi Kier (KF), 2011-02-01:
Det bliver aftenen med rene overbud, kan jeg næsten høre.
Sygehusstrukturen har vi diskuteret mange gange, og der er faktisk afsat rigtig, rigtig mange penge til den nye sygehusstruktur, og den er lavet på baggrund af en stor politisk enighed blandt mange partier om principperne for specialeplanlægning.
Der er de nære tilbud og så den høje faglige ekspertise.
Som mange andre før mig har tilkendegivet, er der afsat 600 mio. kr. til det her område.
Det gør vi jo, fordi øvelse gør mester.
Hvis nogen spørger mig, hvor jeg vil opereres, hvis jeg skulle være så uheldig i morgen at få konstateret brystkræft, så hersker der ikke nogen tvivl.
Jeg vil opereres på det sygehus, hvor der er en læge, der opererer brystkræftpatienter hver eneste dag, og som synes, at brystkræft er det allermest spændende at arbejde med, og derfor hele tiden følger med og er opdateret med hensyn til sidste nye viden.
Derfor skal vi jo have en specialesammenlægning, så vi har de ypperste eksperter samlet, også til de akutte tilfælde.
Etableringen af en ny sygehusstruktur og akutmodtagelse er et centralt satsningsområde.
Men det udelukker jo ikke, at vi skaber tryghed for den enkelte borger, for trygheden skal selvfølgelig være i højsædet.
Med hensyn til den præhospitale indsats – det er simpelt hen et forfærdeligt ord, men jeg har ikke hørt nogen andre endnu kunne komme med et bedre ord – så skal den jo ses i en sammenhæng.
I det øjeblik man står klar med de nye sygehuse, hvor alle specialerne er blevet lagt sammen, så er handleplanen og det hele også køreklar for, hvordan vi skaber tryghed for udkantsområderne.
Så vil jeg slutte med at sige, at jeg ikke er enig med forslagsstilleren, når han i bemærkningerne til forslaget skriver, at det er afstanden til en fuldt udbygget akutfunktion, der er afgørende for, om patienten overlever.
Det afgørende er tidspunktet for start af behandling, og det er derfor, at den præhospitale indsats er så vigtig og så afgørende, og at man ender med en højt specialiseret behandling.
Vi kan ikke støtte forslaget.
Manu Sareen (RV), 2011-02-01:
Baggrunden for forslaget er netop, at borgerne skal sikres den samme kvalitet og tryghed i hele landet og en køretid på højst 30 minutter til et sygehus med kvalificeret akuttilbud.
Men at have kvalificerede, døgnbemandede akuttilbud i hele landet, hvortil alle borgere kun har 30 minutters kørselstid, vil mildest talt være ret krævende.
Så handler det vel også om, at man er nødsaget til at have nogle helt elementære ting for at opretholde det her kvalificerede akuttilbud med de specialer, som det kræver.
Det betyder selvfølgelig ikke, at det ikke er en udfordring.
Det er det, og vi har selvfølgelig et ansvar for ikke at gøre folk utrygge.
Men den utryghed mener jeg bl.a. vi imødekommer ved at have lægebiler, akutbiler og ikke mindst derved, at der ringes til sundhedsfagligt personale, når man ringer 112.
Så nævnte ministeren jo også på et tidspunkt, at der ligeledes er afsat 600 mio. kr. til akutindsatsen i yderområderne, hvor man f.eks. også vil få flere sundhedshuse, alt sammen for at skabe netop tryghed.
Så kunne man selvfølgelig ønske sig, at de penge kom hurtigere ud, som vi også har hørt, men det er en anden sag.
Sidst, men ikke mindst, er der jo fra den 1. april lægehelikopterne, som i den grad vil mindske afstanden i Danmark og dermed selvfølgelig også styrke mulighederne for at få den helt rigtige behandling.
De Radikale kan med andre ord ikke støtte forslaget.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-02-01:
Jeg går ud fra, at det var centraliseringen, der var ved at tage overhånd, og ikke decentraliseringen.
Jeg har ikke lagt skjul på i Socialdemokratiets ordførertale, at vi er meget enige i, at der er problemer med det akutte beredskab og med borgernes adgang til at få et ordentligt akut beredskab.
Men jeg vil gerne spørge lidt til realismen i det, som Kristendemokraterne nogle gange kommer med.
Det er et faktum, at da sundhedsminister Bertel Haarder var undervisningsminister i 1980'erne, uddannede man for få læger, og nogle af de forslag, som er fremme her i dag, og som vi, den dag vi kommer i regering, gerne vil invitere regionerne til en diskussion om hvordan man løser, står Kristendemokraterne og siger at de kan løse i morgen, ved at vi vedtager det her beslutningsforslag.
Hvordan vil man sikre, at der er speciallæger nok til at sikre den kvalitet i de tilbud, man nu vil kræve at få igennem her i Folketinget?
Hvordan vil man sikre det i morgen, når vi ved, at der er mangel på både praktiserende læger og andre speciallæger, blandt andet i mange af de tyndtbefolkede områder?
Og der må jeg nok sige, at det jo altså ikke kun er et spørgsmål om at komme med nogle turismemidler, når vi gennem ti år har set en affolkning af de tyndtbefolkede områder og lukning af skoler og alle mulige andre ting, blandt andet som følge af regeringens politik.
Per Ørum Jørgensen (KD), 2011-02-01:
Jeg synes, det var et godt spørgsmål vedrørende realismen.
Jeg er sådan set – og det har jeg sagt flere gange –
meget inspireret af den realisme, der også prægede fru Helle Thorning-Schmidt i juli måned 2008, hvor hun sagde til Dagbladet Holstebro-Struer: Afstand betyder noget.
Hun sagde videre, at politikken var, som hr. Jens Peter Vernersen, der var Socialdemokraternes sundhedsordfører på daværende tidspunkt, havde sagt, nemlig at der maksimalt skulle gå 15 minutter, før ambulancen kunne være fremme, og være 30 minutters køretid til sygehuset, og at den politik ikke havde ændret sig.
Det var den socialdemokratiske politik på daværende tidspunkt, og det er vi selvfølgelig inspireret af, det syntes vi var en rigtig fornuftig politik, og den realisme bringer vi så ind i Folketingssalen her i dag.
Men jeg kan forstå, at Socialdemokraterne har forladt det synspunkt.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-02-01:
Allerførst må jeg jo undres lidt over, at man som kristendemokrat står og taler om, at der foregår centraliseringer alle steder i vores samfund: Man er imod store børneinstitutioner, man er imod store skoler, man er imod store hospitaler.
Så kan det jo undre lidt, at man indgår en finanslovaftale med regeringen og fortsat understøtter en politik, som netop har betydet, at man jo har fået den her retning ude i det danske samfund med, at der sammenlægges og sammenlægges, og hvor der i de her år samtidig sker en opbremsning i det danske sundhedsvæsen.
Og man lægger oven i købet stemmer til et pointsystem for udlændinge, som ikke engang er en del af ens egen politik.
Det kan virkelig godt undre mig, og det synes jeg at vi mangler et rigtig godt svar på: Hvordan kan man som kristendemokrat lægge stemmer til regeringens politik, når man er så meget imod det, som der er blevet sagt i dag, og det, som der nu kom fra talerstolen?
Per Ørum Jørgensen (KD), 2011-02-01:
Det var sådan set ikke rigtig noget svar.
Men så vil jeg gøre det enkelt for Socialdemokraternes ordfører: Politikken om, at der maksimalt skal være 30 minutters køretid til et sygehus, er det Socialdemokraternes politik nu her i 2011?
Jeg tror, der er rigtig mange, som bor uden for storbyerne i yderområderne, og som er interesseret i at få at vide, om alle Socialdemokrater deler Bent Hansens, regionsformanden i Region Midtjyllands, centralistiske holdning, eller om det reelt er det, som fru Helle Thorning-Schmidt sagde for 2 år siden, at afstanden betyder noget, og at Socialdemokraternes politik er maksimalt 30 minutters køretid til et sygehus.
Ja eller nej, er det stadig væk Socialdemokraternes politik?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-02-01:
Der er jo i hvert fald sket det siden 2007, at der er truffet beslutninger i det her Folketing om bl.a., hvilke midler der skal tilgå regionerne, der gør det rigtig, rigtig svært for regionerne at leve op til dele af de ønsker, som vi bl.a. i Socialdemokratiet måtte have om en bedre akutindsats.
Det var også derfor, at jeg tidligere stillede sundhedsministeren det her spørgsmål om, om ikke det havde været en noget rodet tilgang, hvor man først havde haft Erik Juhl-udvalget til at kigge på udmøntningen af omkring 40 mia. kr. til sygehusene, men så kommer man med sådan nogle hovsaløsninger bagefter, hvor man udmønter midler.
Vi har hele tiden ment, at der skal sættes fokus på tid, og at tid også kan være en kvalitetsfaktor, men det er jo et faktum, at det ikke altid i alle tilfælde er et kvalitetsfaktum.
Som fru Birgitte Josefsen var inde på, kan det i nogle tilfælde være vigtigere, at man transporteres til det rette sted, hvor den rette behandling i første omgang er, end at man bare transporteres til nærmeste sygehus.
Det var faktisk noget, vi stillede forslag om i 2004.
Per Ørum Jørgensen (KD), 2011-02-01:
Tak for det.
Jeg er sådan set meget enig med ministeren i, at kvalitet er vigtig, og at vi kontinuerligt skal forbedre og udvikle vores sundhedssektor.
Der, hvor man måske kan sige, at det bliver lidt svært i hvert fald i påstanden om, at alle borgere i alle egne af landet har lige adgang til sundhedsvæsenet og til velfærd, er jo, når vi ser planlægningen af fremtidens sundhedsvæsen.
Som jeg ser det – og så må ministeren korrekse mig, hvis det er forkert – så har man jo ikke på nationalt plan kigget på de ønsker i forhold til bl.a. supersygehuse og deres placering, som regionerne har haft.
Jeg går ikke ud fra, at man i Region Nordjylland har taget hensyn til placeringer i den vestlige del af Region Midtjylland, eller at man i Region Syddanmark har taget hensyn til placeringer af sygehuse i Region Nordjylland.
Derfor mangler der jo, i hvert fald som jeg ser det, måske et overordnet billede af selve geografien i forhold til de akutberedskaber, der er.
Jeg er enig med ministeren i, at mange af de her funktioner selvfølgelig er vigtige og velfungerende, men det kan vel ikke erstatte en velfungerende akutfunktion på et sygehus?
Bertel Haarder (V), 2011-02-01:
Det er muligt, at der kan nævnes eksempler på, at regionsgrænserne fører til, at der på visse områder er for langt til sygehuse.
Jeg skal ikke afvise det.
Jeg kan ikke komme i tanke om noget sted, hvor det er tilfældet, men jeg skal ikke udelukke det.
Så er det jo godt, at vi har det frie sygehusvalg, og så vil jeg også gøre opmærksom på, at jeg tror, at mange patienter, som falder om på gaden i Korsør f.eks., vil være glade for, at der også er mulighed for at komme på Rigshospitalet, og at mange patienter i Thyborøn vil være glade for, at der også er mulighed for at komme på hospitalet i Skejby.
Jeg tror, at patienterne er allermest optaget af at komme lige præcis derhen, hvor der er størst chance for, at de kan få den rigtige diagnose og den rigtige behandling udført af de bedste specialister i landet.
Jeg tror virkelig, at det er det, patienterne i dag ønsker.
At der så er strid om, hvorvidt et hospital skulle have ligget i den ene by eller i den anden, kan ingen jo undre sig over.
Det er hr. Per Ørum Jørgensen og jeg også meget bevidste om begge to.
Per Ørum Jørgensen (KD), 2011-02-01:
Det er jeg glad for at ministeren er bevidst om, for det er jo også en principiel diskussion.
Der er borgere, der har 100 km.
Jeg tror da, at det er korrekt, når ministeren siger, at alle borgere ønsker at få den bedst mulige behandling, hvis de kan få behandlingen, og hvis de når det.
Der har været en diskussion om afstand, om hvorvidt afstanden betyder noget.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad ministeren mener: Betyder afstand noget?
Betyder det noget, hvis man skal køre 100 km til en akutfunktion, hvis man har et akut kejsersnit, en akut blødning?
I min optik kommer det her til at betyde noget, nemlig at man har svigtet opgaven i forhold til at sikre, at der er den rette geografiske spredning af de akutmodtagelser, som vi har i Danmark i fremtiden.
Bertel Haarder (V), 2011-02-01:
Regeringen har jeg en målsætning om, at man som hovedregel skal kunne få hjælp inden for 15 minutter overalt i landet.
Man kan ikke garantere det i alle tilfælde, men det er et mål, vi har, og de 600 mio. kr. bliver jo brugt til at styrke dette mål.
Det er rigtigt, at der fra Bagenkop på Langeland er 86 km til Odense Universitetshospital, og fra Thyborøn er der 88 km til hospitalet, som bliver bygget i Gødstrup ved Herning.
Det er rigtigt nok.
Men det afgørende er jo, at man får hjælp med det samme, man bliver samlet op.
Det afgørende er, at det kørende akutberedskab fordeler sig over hele regionen, så responstiden bliver så kort som mulig.
Det afgørende er, at behandlingen starter i samme øjeblik, man bliver samlet op, at der bliver kontakt til det hospital, hvor man skal hen, og at der via telemedicin og telefon bliver givet de rigtige beskeder til den læge eller den paramediciner, som møder patienten først.
Per Clausen (EL), 2011-02-01:
Jeg bemærkede, at ministeren fremlagde det, som om der var sådan en slags videnskabelig dokumentation for, at akutmodtagelser skulle have et underlag på mellem 250.000 og 400.000, for at det overhovedet kunne gå kvalitetsmæssigt.
Jeg ved ikke, om ministeren kunne løfte sløret for, hvad det er for en ny dokumentation, der er lavet, for Sundhedsstyrelsen har beskæftiget sig meget grundigt med det her og har skrevet en meget tyk rapport, og da var konklusionen jo, at det havde man ingen dokumentation for, og at det var der ingen evidens for.
Man konkluderede så, at sund fornuft sagde, at det måtte være sådan, men der er altså ingen dokumentation for det, så vidt jeg ved.
Der er et andet spørgsmål, jeg vil stille til sundhedsministeren, for når han beskriver situationen med det her kørende beredskab, har man nærmest indtryk af, at det vel i grunden er lidt overflødigt med sygehusene, for det er jo lidt lige meget, hvornår de når frem til sygehuset, bare de bliver behandlet, fra det øjeblik ambulancen er fremme.
Så kunne man ikke med den logik gennemføre en meget mere omfattende centralisering end den, ministeren indtil nu har været i stand til at gennemføre?
Bertel Haarder (V), 2011-02-01:
Jeg refererede jo Sundhedsstyrelsens anbefalinger på den måde, at jeg sagde, at man satser på, at der er mellem 200.000 og 400.000 borgere i et hospitals område.
Og det hænger jo sammen med, at der er en vis hyppighed af sygdomme i et område, og hvis de læger, der skal tage imod patienterne, skal være i træning, og hvis der døgnet rundt skal være specialister på alle områder, ja, så kræver det altså et vist volumen.
Det er den forholdsvis simple tankegang, der ligger bag, og jeg synes egentlig, det er flot, at stort set alle partier har accepteret, at vi må lade Sundhedsstyrelsen administrere disse volumenkrav og give regionerne råd med hensyn til, hvordan de indretter hospitalsvæsenet.
Manu Sareen (RV), 2011-02-01:
Jamen jeg synes også selv, at jeg har nævnt de muligheder, der kan være.
Det er simpelt hen det eneste punkt.
Så jeg er meget, meget positivt stillet over for en handleplan nu.
Jeg skal også lige sige – og det ved ordføreren selvfølgelig også godt – at jeg er ny i klassen her, så for helt præcist at sige noget om snittet i sådan en handleplan skal jeg lige have tjekket op på det.
Men det lyder da rigtig, rigtig fornuftigt og tilforladeligt.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-02-01:
Vi vil altid gerne være med til at diskutere, hvordan vi kan finde ressourcer eller midler til f.eks. en aborthandlingsplan III, men det kunne også godt være, at vi skulle prøve at se på, om der var nogle lidt mere strukturelle ting, der rakte længere ind i fremtiden end de måske 3-4 år, en aborthandlingsplan rækker.
Det kunne jo være at kigge på det faktum, som jeg var inde på i min ordførertale, at der for unge mennesker den dag, de går ud af folkeskolen og kommer ind på ungdomsuddannelserne og nogle af festerne og de glade dage virkelig tager fart, faktisk er en fuldstændig mangel på seksualvejledning og på, at man f.eks. er lidt tættere på at kunne komme i kontakt med en sundhedsplejerske eller lignende og tale om nogle af de problemer, som man måske har inde på livet, i forhold til hvilken type prævention man skal vælge, hvornår man kan risikere at blive gravid og alle de her ting.
Derfor vil jeg sige, at vi ikke vil stemme for forslaget, og at jeg har svært ved at se hvordan, men at vi selvfølgelig gerne vil benytte det som en anledning til at drøfte, hvordan vi kan nedsætte antallet af uønskede graviditeter.
Karl H. Bornhøft (SF), 2011-02-01:
Som det er tilkendegivet flere gange, er graviditet jo i de fleste tilfælde noget, de fleste er jublende lykkelige over, det er en glædelig begivenhed.
Det synes jeg er vigtigt at konstatere i den her sammenhæng.
Hvad der også er vigtigt at konstatere
er, at vi i SF er jublende lykkelige for, at vi har et samfund, hvor kvinderne selv bestemmer over deres krop.
Der er jo andre steder, hvor det ikke er så enkelt som her.
Det ændrer jo ikke på, at vi nu står med et beslutningsforslag, hvis hovedindhold går på at pålægge regeringen at ændre sundhedslovens § 100, sådan at vi i stedet for et frit tilbud om en graviditetssamtale får det gjort obligatorisk.
Vi vil ikke lægge skjul på, at det er et spørgsmål, som vi fortsat ønsker at behandle med frivillighed.
Til gengæld synes vi også, at vi kan læse lidt ud af forslaget, at der næsten er et budskab om, at støttesamtalerne skal formuleres på en anderledes måde, så man i højere grad får præciseret den fysiske risiko ved indgrebet og den konkrete hjælp, som kvinden kan trække på, samt de mulige psykiske gener.
Og der må jeg sige, at der har vi i SF faktisk stor tiltro til, at de faglige folk selv kan give den rådgivning, uden at vi som politikere naturligt skulle gå ind her og sige, at sådan skal det gøres.
Vi tror faktisk, at fagfolkene godt selv kan finde ud af den del af det.
Jeg synes, det fremgår lidt af beslutningsforslaget fra Kristendemokraterne, at de har en klar holdning til, at det niveau, der er i dag, er for højt og skal sænkes.
Det mener vi sådan set ikke nødvendigvis at der er fagligt belæg for at sige.
Det, der for os er politisk belæg for at sige, er, at vi gerne så, at antallet var noget lavere, end det er i dag.
Der vil vi så tilkendegive, at det, vi i den sammenhæng vil bidrage til, er rent faktisk at indgå i den her problemstilling, sådan at vi angriber det fra en mere forebyggende indgangsvinkel end den, der er lagt op til her.
Der er for os ingen tvivl om, at det er en ubehagelig proces for mange kvinder at komme igennem, og vi har ingen opfattelse af, at det er noget, kvinder meget nemt kommer over eller bruger som prævention.
Vi tror faktisk, at kvinder – og det har vi tillid til – i alle tilfælde selv kan finde ud af at træffe den beslutning, der for dem er rigtig, og det er, sådan som vi oplever det, under ingen omstændigheder nemt for noget menneske at træffe beslutninger af den her karakter.
Vi vil til gengæld også støtte, at vi gør mere i forhold til det forebyggende.
Vi er derfor indstillet på også at drøfte det videre i processen og mener egentlig, at der er godt grundlag for også at løfte den forebyggende del, og det bør i høj grad være det, samfundet bakker op om.
Per Ørum Jørgensen (KD), 2011-02-01:
Jeg vil egentlig gerne kvittere over for SF's ordfører og over for, at SF også vil bidrage i forhold til den videre proces til måske at finde nogle løsninger omkring det her.
Nu kan jeg ikke rigtig lige gennemskue det der med, om man synes, noget er for højt, eller om andre mener, at noget skal være mindre, og om ikke det grundlæggende er det samme, vi så mødes omkring, nemlig at der er for mange aborter i Danmark, og at det er værd at se på, hvordan man kan bringe det tal ned.
Jeg vil høre SF's ordfører, om ikke det er bekymrende – og det er ifølge en undersøgelse af uønsket graviditet og valg af abort blandt kvinder under 25 år fra 2010, en undersøgelse, som Sundhedsstyrelsen har lavet – at der faktisk kun er 8 pct. af kvinderne, der modtager en støttesamtale.
Er det ikke bekymrende?
Karl H. Bornhøft (SF), 2011-02-01:
I SF har vi faktisk den opfattelse, at vi ikke kan afgøre, om det er et bekymrende tal.
Til gengæld kan jeg tilkendegive meget klart, at vi gerne havde set, at der var mange flere, der tog imod tilbuddet.
Og der er vi så af den opfattelse, at det skal vi forsøge at medvirke til på andre måder end lige præcis at gøre den her rådgivning obligatorisk.
Så hvis det er det, spørgeren efterspørger, er vi indstillet på at hjælpe med at få antallet af dem, der søger den her hjælp, betragteligt op, især hvad angår de helt unge.
Per Ørum Jørgensen (KD), 2011-02-01:
Jeg bliver så nødt til at bede SF's ordfører om at uddybe det, man siger, om, at man så vil finde andre måder at gøre det på end at gøre det obligatorisk, netop fordi de 8 pct., der modtager den vejledning, der er mulig, faktisk ikke er ret mange.
Hvad tænker ordføreren mere specifikt på?
Karl H. Bornhøft (SF), 2011-02-01:
Vi tænker i høj grad på at lade den her diskussion indgå i debatterne om og i skolen, vi tænker i høj grad på, at der skal være en højere grad af mulighed for at få hjælp til prævention, især hvad angår de unge.
Der er faktisk masser af elementer, som man godt kan tage fat på, hvis det er det, man ønsker.
Det vil vi meget gerne medvirke til.
Vivi Kier (KF), 2011-02-01:
Det er altid en stor og svær beslutning at vælge en abort frem for at fuldføre en graviditet.
Derfor er det meget vigtigt, at man som gravid ikke står helt alene med en beslutning om at afbryde et svangerskab.
Dernæst er det også den praktiserende læge, som skal udfylde papirerne forud for en eventuel henvisning til en abort.
Derfor har den praktiserende læge både den oplagte mulighed for og også en forpligtelse til at tage en snak med den gravide kvinde.
Det er jo korrekt, at samtale fremmer forståelsen, og jeg må sige, at jeg opfatter det møde med den praktiserende læge som en samtale, hvor kvinden skal oplyses om muligheder for hjælp og støtte og om de risici, som altid er forbundet med et kirurgisk indgreb, uanset hvad det måtte være for et.
Og der er kun en – og jeg gentager: en – person, der kan træffe den endelige beslutning om afbrydelse af en graviditet, og det er den gravide selv.
For mig er det rigtig, rigtig vigtigt, at den gravide aldrig nogen sinde må blive presset til enten den ene eller den anden beslutning.
For mig er den praktiserende læge den vigtigste person i forhold til en samtale med den gravide.
Min påstand underbygges af den kortlægning, der var i 2005, som viste, at meget få kvinder har benyttet sig af et alternativt tilbud om rådgivning og vejledning, og at et flertal af alle kvinderne i den her kortlægning fandt, at den praktiserende læge også var en relevant person at drøfte sin beslutning med.
Jeg mener som mange andre ordførere, at vores fokus skal rettes mod, at vi får hindret, at så mange bliver uønsket gravide – det er der, vi skal sætte vores kræfter ind med oplysning, information.
Det er det, der skal være vores førsteprioritet, og det har vi jo forsøgt at støtte via satspuljen, men det kan vi givetvis gøre endnu bedre.
Jeg er enig i og så også gerne, at aborttallet var lavere.
På baggrund af disse tilkendegivelser kan vi fra konservativ side ikke støtte et forslag, som tvinger den gravide til at modtage en samtale.