Karen Hækkerup (S), 2014-05-02:
Tak for det.
Også tak for den overvejende positive modtagelse af lovforslaget.
Det lovforslag, som vi behandler, er jo ekstremt stort.
Det er sådan, at vi i Justitsministeriet nærmest omtaler det som en minidomstolsreform, fordi der er så mange forskellige elementer, som er med, og der er arbejdet meget, meget grundigt med det.
For bare at tage sådan noget som, hvor mange udvalg og arbejdsgange der har været i gang, vil jeg nævne, at vi har haft nedsat et udvalg, som hedder Udvalget om bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene; der indgår også en betænkning fra Retsplejerådet; der er Udvalget om varetagelse af skiftesagsbehandlingen; der har været en arbejdsgruppe ved Domstolsstyrelsen, og endelig har vi haft Udvalget om pligtig afgangsalder, for så vidt angår dommere m.v. Og alle har bidraget til den her kæmpe, kæmpe ændring, som alt i alt har den samme overskrift, nemlig at få en mere smidig og fleksibel arbejdsgang ved domstolene.
Det, der bliver lagt frem i dag, er altså et meget grundigt og gennemarbejdet forslag, hvor dommere, advokater, alle dem, som arbejder med det her i praktikken, ude i virkeligheden, har været inde og pege på, hvordan vi kan få det hele til at fungere mere smidigt, så borgerne oplever en bedre retssikkerhed, ved at sagerne bliver behandlet, men så man samtidig sørger for, at nogle af de digitale løsninger, som den her tid, vi er i, også kalder på, også bliver inkorporeret ved domstolene.
Forskellige ordførere har rundet nogle af tingene, men jeg vil gerne lige nævne nogle af hovedelementerne, som indgår i lovforslaget, som jo altså i øvrigt er meget, meget omfattende og indeholder mange forskellige ting.
For det første udmøntes forslagene fra Udvalget om bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene, og det er jo både store og små ændringer, som vedrører alle faser i behandlingen af civile sager, og som hver især kan medvirke til, at behandlingen af sagerne bliver mere smidig, fleksibel og effektiv.
I den forbindelse er der også noget om appelmuligheden, som også flere ordførere har været inde på.
Det udvalgsarbejde, som lagde op til lovforslaget, pegede på, at man kunne hæve appelgrænsen til 50.000 kr.
Det synes jeg, også set i lyset af de høringssvar, der var, var for langt at gå.
Derfor er jeg selv landet på en balance, som jeg synes kunne være okay, og det er at sige, at når tingene ikke har været pris- og lønfremskrevet siden 1990, ville det måske være okay, at vi satte det op til 20.000 kr., men altså ikke til de 50.000 kr., som udvalgene peger på.
Men det er selvfølgelig op til et folketingsflertal, om man kan se sig selv i den løsning.
Jeg synes, det ville være en god ting at sørge for at få sat grænsen op, eftersom den ikke er blevet justeret i rigtig mange år, når vi samtidig sørger for, at andre mennesker, som har beløbsgrænser, som er mindre, stadig får mulighed for at få prøvet deres sager, hvis de går gennem Procesankenævnet, og hvor der også er klageadgang.
Så jeg synes egentlig, at balancen er fundet her.
Det andet element i lovforslaget, jeg gerne vil sige noget om, er det, der kommer fra Retsplejerådet og handler om reglerne om syn og skøn.
Der tror jeg at De Konservatives ordfører fik sagt, hvorfor pokker det nu ikke skulle hedde syns- og skønsmænd.
Men der er altså alene tale om, at man også godt kan være kvinde, når man varetager sådan en stilling, og derfor er der lagt op til en ændring; det handler ikke om noget andet.
Der er her alene tale om at få skabt nogle forskellige forslag, som skal gøre, at det kan gå hurtigere, når man skal have gennemført syn og skøn, så sagsbehandlingstiden i sager om syn og skøn kan blive kortere, end den er i dag.
Det handler om, hvis man ved domstolene, allerede når man sidder og behandler en sag,
Det er altså en effektivisering i den forbindelse, fordi arbejdsprocesserne kan startes op og vi dermed ikke trækker sagerne i langdrag.
For det tredje udmøntes med lovforslaget forslagene fra Udvalget om varetagelse at skiftesagsbehandlingen og forslagene, der er kommet fra den af Domstolsstyrelsen nedsatte arbejdsgruppe, Arbejdsgruppen om effektivisering af byretternes behandling af dødsboskiftesager.
I overensstemmelse med udvalgets forslag lægges der ikke op til, at der skal ske en centralisering eller en regionalisering af skiftesagsbehandlingen.
For det fjerde bliver der indført en hjemmel til, at der kan ske tvangsfuldbyrdelse på grundlag af gældsbreve m.v., som er underskrevet digitalt.
Det foreslås endvidere, at bekendtgørelser af tvangsauktioner over fast ejendom fremover ud over i Statstidende som hovedregel kan ske på internettet.
Og det er jo igen en modernisering, for hvis man som boligkøber er interesseret i at kigge efter en bolig, som er udbudt på tvangsauktion, kan man også lige så godt kigge efter den på nettet, hvor man i øvrigt kigger, når man kigger efter bolig, i stedet for at sidde med en avis.
Det er alene noget, der handler om, at man også her følger med tiden.
Som det sidste vil jeg nævne den deltidsordning og tilkaldeordning for dommere, som Udvalget om pligtig afgangsalder er kommet med; det indgår i lovforslaget sammen med enkelte yderligere ændringer vedrørende dommernes forhold.
Og det synes jeg er en rigtig, rigtig fin ordning, hvor man sørger for, at dommere, som ellers har nået den alder, hvor de skal træde tilbage, kan få lov til at fortsætte i en form for deltidsstillinger.
Som det fremgår, er der tale om en bred vifte af forslag inden for domstolsområdet, og jeg vil gerne sige, at jeg er sikker på, at rigtig mange af de her ting samlet set vil løfte sagsbehandlingen ved domstolene, som vil føre til, at både borgere og virksomheder, men også dem, som arbejder ved domstolene, vil synes, at sagerne kan glide bedre, og at retssikkerheden kan imødekommes endnu bedre.
Med de ord vil jeg egentlig gerne takke ordførerne for den positive modtagelse, der har været.
Jeg er glad for at have fået muligheden for at indkalde alle Folketingets ordførere til en teknisk gennemgang, fordi der her er tale om et meget svært og stort område og der er masser af detaljer i det.
Derfor glæder jeg mig selvfølgelig også til at besvare de spørgsmål, der måtte komme, og jeg håber, at vi under udvalgsarbejdet vil få afklaret nogle af de andre ting.
Jeg synes, det ville være godt, hvis der kunne komme et spørgsmål, for så skal jeg nok tage det med i mine overvejelser.
Liberal Alliance sagde, at man som udgangspunkt ikke er tilhænger af at begrænse appelklagemuligheden og sætte beløbet op til 20.000 kr.
Man kunne jo også sætte det op til 17.000 kr., fornemmede jeg lidt der blev sagt, fordi det var der, man ville være, hvis man pris- og lønfremskrev, men så ville man jo omvendt skulle sige: Skal vi så have det her lovforslag på igen til næste år og næste år igen?
Måske kunne man ved at sige 20.000 kr. sørge for, at der så i hvert fald var lidt rum til, at man ikke behøvede at gøre noget ved det.
Men den debat kan man jo også tage under udvalgsarbejdet.
I forhold til tvangsfjernelser var Liberal Alliance i tvivl om det element, der indgår, om at afskære adgangen til at appellere en sag.
Jeg er selv, og var det også som tidligere socialminister, meget, meget optaget af lige præcis den her del af forslaget, og jeg er meget begejstret for den.
Det kan man godt forstå, fordi det for dem handler om deres mulighed for at være sammen med deres barn.
Men nogle gange er der en domstol, som har truffet en beslutning om, at det ikke er sådan, det skal være, og der er det altså også vigtigt for barnet, at der på et tidspunkt kan blive sat et punktum, så man kan komme videre.
Og der er nogle af de her meget, meget langstrakte sagsbehandlingsforløb og sagsbehandlingstider, man oplever, fordi sagerne ankes og ankes, ikke til barnets bedste.
Og jeg er glad for, at man kan se i høringsvarene, at børneorganisationerne deler den holdning, og derfor vil jeg sige, at for mig er det her et forslag, som jeg synes er rigtig, rigtig vigtigt, og jeg er ikke i tvivl om, at det vil være til glæde for de børn, der nogle gange bliver taget som gidsler i nogle meget, meget lange retssager.
Jeg tror, det var det, jeg ville sige om det, og så vil jeg glæde mig til et forhåbentlig godt udvalgsarbejde.
Jeg kan forestille mig, at der kommer mange spørgsmål, og dem skal jeg selvfølgelig sørge for at bestræbe mig på at få besvaret så hurtigt som overhovedet muligt.
Jeg er ked af, at De Konservative var kede af, at lovforslaget først kom på nu.
Jeg synes bare, det var vigtigt at få det sat på nu – i stedet for at udskyde det til næste samling – for nogle af de her sagsbehandlingseffektiviseringer, som domstolene gerne vil i gang med, ville man være meget ulykkelig over at skulle vente på kom på tapetet.
Så derfor valgte jeg altså at sige, at vi behandler det, også selv om det er sidst på samlingen, i stedet for at udskyde det.
Så det er forklaringen på det.
Det er mit håb, at vi kan nå det, men det er selvfølgelig op til Folketinget at tilrettelægge sit arbejde.
Der er en masse ting i det her, som jeg forstår at der stort set ikke er nogen der kaster sig over, men som er ting, man synes virker fuldstændig naturlige og giver god mening.
Så er der nogle få ting, som forskellige partier har rejst som problemstillinger.
Jeg håber da, at man vil kunne nå under udvalgsarbejdet i Folketinget at tage stilling til nogle af de ting, som man hver især synes kan være nogle ømme tæer.
Jeg bidrager også meget gerne med at komme og hjælpe til, svare på spørgsmål og sørge for, at processen kan gå gelinde, men selvfølgelig: Kan vi ende med, at det skal blive udsat?
Ja, det kan vi godt.
Vi skal sørge for, at vi hver især ved, hvad det er, vi gør, inden vi trykker på knapperne, og at vi er enige om det.
Vi kan selvfølgelig ikke være enige alle sammen, men man skal være enig med sin egen gruppe om, hvad man gør.
Men jeg håber meget, at vi kan nå at få forslaget behandlet.