Line Barfod (EL), 2011-01-13:
I Enhedslisten synes vi, at offentlighed er en meget, meget væsentlig del af et demokrati.
Vi synes, at det, vi burde arbejde for, er at få styrket vores demokrati, få styrket offentligheden.
Danmark er i forvejen, når man sammenligner med demokratiske lande, et land, der har en meget lukket tradition.
Der er meget mindre offentlighed på mange områder i Danmark end i flere andre lande, og vi har jo jævnligt oplevet den absurde situation, at forskere og andre har kunnet få indblik i væsentlige dokumenter omkring Danmarks fortid ved at spørge i USA i stedet for i Danmark, og der har kunnet få adgang til det.
Så jeg mener i den grad, at der er behov for at se på, hvordan vi styrker offentligheden og offentlighedens adgang i Danmark.
Jeg er også helt enig i, at der er sket en udvikling i samfundet over de sidste mange år, som nødvendiggør, at vi får revideret loven om offentlighed.
Det, at flere og flere offentlige opgaver bliver udført af private selskaber, er alene nok til, at det er nødvendigt at ændre offentlighedsloven.
Jeg synes jo så, at man skal gøre det ved at udvide adgangen til offentlighed, og jeg er bekymret for de gummibestemmelser, der er sat ind, som kan resultere i, at der bliver mindre offentlighed.
Jeg synes, det er afgørende, at vi får sikret, at de ændringer, vi laver, alle sammen betyder mere offentlighed, at vi får sikret, at det faktisk er muligt at få indsigt i, hvad det egentlig er, der foregår.
Lovforslaget vil også lovfæste en række af de principper, som allerede er gældende, som flere ordførere har været inde på, så en del af de forbedringer, man opremser, som skulle være de store forbedringer med den her lov, er nogle, der allerede er gældende i praksis, men som man nu får lovfæstet, og det er selvfølgelig fint at få dem lovfæstet, så borgerne har mulighed for at slå op i loven og se, hvad det egentlig er, man har ret til offentlighed og aktindsigt omkring.
Vi synes selvfølgelig også, det er fint, at man går videre med postlister, men vi forstår ikke, hvorfor det er nødvendigt med endnu et forsøg.
Det er jo ikke noget nyt.
Det er altså noget, man har kørt forsøg med i årevis, så hvorfor får vi ikke bare gennemført de postlister, som jo er væsentlige.
Hvis man gerne vil vide, hvad det er for nogle dokumenter, man skal have aktindsigt i, så er det jo vigtigt at kunne se postlisterne om, hvad det egentlig er for nogle dokumenter, der overhovedet eksisterer.
Derfor synes vi, at det er noget af det, vi også skal kigge på, og om vi ikke bare skal få det gennemført.
Så er der spørgsmålet om indskrænkningerne.
Det store spørgsmål, jeg stadig står tilbage med, er, hvorfor det er nødvendigt.
De forklaringer, vi får, er, at det er udviklingen, ændringerne i samfundet, ændringerne i forvaltningsstrukturen, der gør det, men jeg har stadig ikke fået de helt konkrete eksempler på, hvad det konkret er for nogle dokumenter, som er nødvendige at undtage fra offentligheden.
Hvor er det, der kan opstå situationer, der forhindrer, at man får lavet de gode udspil, man vil?
Der bliver sagt, at det kan være faglige vurderinger, som man får tilsendt, og som man så vælger ikke at følge.
Ja, så må man jo ud og forklare, hvorfor man ikke følger dem.
Jeg har svært ved at se, at det skulle give problemer med at sikre, at vi får en ordentlig lovgivning, at man kan risikere, at det bliver offentligt, at der har været en faglig indstilling, som man ikke har fulgt.
Vi mangler at få nogle konkrete eksempler på, hvor det er, det betyder, at man så ikke vælger det, man politisk ønsker, og det, man mener er bedst, fordi man er bange for, at der kommer noget offentligt frem, der skulle vise, at der havde været fagfolk, der pegede på noget andet.
Det synes jeg at vi har brug for at få diskuteret grundigt igennem. Som jeg har sagt under de korte bemærkninger, synes jeg jo, det har været lidt mærkeligt, at vi har haft en kommission, der skulle se på, hvordan vi får mere offentlighed, som selv har arbejdet fuldstændig lukket.
Jeg mener, der er behov for, at vi får en god offentlig debat.
Det har jo vist sig nu, hvor der kommer den offentlige debat,
at nogle af de, der også har siddet i kommissionen, faktisk har en lang række spørgsmål og kommentarer og måske alligevel ikke bakker så meget op om det, der er kommet.
Bl.a. har vi jo fået en henvendelse fra Danske Mediers Forum, der rejser en lang række spørgsmål til det lovforslag, der nu ligger, selv om de selv har siddet i kommissionen.
Det mener jeg at der er et stort behov for at vi får diskuteret nærmere igennem.
Jeg mener, der er et behov for, at vi får en høring, hvor de mange interessenter kan få mulighed for at komme.
Vi har jo især hørt fra mange af de journalister, som er nogle af dem, der virkelig bruger aktindsigten, som har været med til at sikre nogle af de store afsløringer i de store skandalesager gennem de sidste mange år, og som bl.a. har lavet bogen om ministerbetjening, hvor de gennemgår nogle af de dokumenter i de store skandalesager, og de siger, at de dokumenter ville der efter deres vurdering ikke være aktindsigt i, hvis dette lovforslag blev vedtaget.
Som den socialdemokratiske ordfører rigtigt påpeger: Hvis ikke vi tager højde for det, får vi altså et stort problem med at sikre embedsmændenes og de offentligt ansattes ytringsfrihed, for det, der foregår i dag, er jo, at når der er offentligt ansatte, som bliver bekendt med, at der er et problem et sted, er der mange af dem, der ikke har lyst til at stå frem, fordi de godt ved, at det kan betyde, at de risikerer at blive fyret eller blive pålagt andre sanktioner.
Så kan de i dag ringe til en journalist og sige: Måske skulle du søge aktindsigt i de og de dokumenter.
Hvis de ikke længere kan det, kan det være, der er nogle sager, som vi ikke får kendskab til, men som offentligheden burde få kendskab til, fordi der er problemer.
Og det giver altså nogle situationer, som vi ikke ønsker at have i et demokrati.
Vi ønsker faktisk, at offentligt ansatte skal kunne blande sig; vi ønsker, at offentligt ansatte skal kunne komme med den viden, de har; vi ønsker, det skal blive afsløret, hvis der foregår skandalesager; vi ønsker, det bliver afsløret, hvis der foregår en ulovlig forvaltning; vi ønsker, det bliver afsløret, hvis der er nogle ting, der bliver holdt skjult for offentligheden, ting, som skulle være offentligt tilgængelige, og som skulle indgå i den offentlige debat.
Derfor er det afgørende, at vi får den her debat om, hvordan vi får lavet en formulering af paragrafferne, som sikrer, at vi får den offentlighed, som sikrer, at vi får den aktindsigt.
Alle er enige om, at man skal have nogle muligheder for politiske drøftelser, uden at der er en mikrofon i lokalet under de drøftelser, men betyder det, at man ikke kan have aktindsigt i dokumenter?
Jeg har deltaget i masser af politiske forhandlinger mellem folketingspolitikere og ministre, og jeg har aldrig nogen sinde hørt, at man har sagt: Det her kan vi nok ikke skrive noget til jer om, for så vil der være aktindsigt, og vi har ikke lyst til, at det kommer offentligt frem.
Det problem er jeg aldrig blevet præsenteret for, og derfor undrer det mig, at man nu pludselig kommer og siger, at det er et problem i praksis, og at vi derfor bliver nødt til at ændre loven.
Hvis man virkelig mener, det er et problem, må man i hvert fald komme og sige, hvad det så er for en type dokumenter, man mener er et problem.
Hvad er det for dokumenter man ikke tør sende til folketingspolitikere eller mellem styrelser og ministerier eller mellem ministerier, fordi man er bange for, at offentligheden får adgang til dem?
Og hvad betyder det konkret for den politiske proces?
Det mener jeg er afgørende at vi får frem, for at vi kan få lavet loven, så den kommer til at passe til det, vi ønsker.
Hvis der faktisk er et bredt politisk ønske om, at vi skal have mere offentlighed, mere aktindsigtsadgang, end vi har i dag, jamen så må vi jo få formuleret paragrafferne, så det er det, vi faktisk får sikret, og derfor er det afgørende, at vi får ordentlig tid til grundige drøftelser og får det ordentligt belyst.
Så vil jeg bare lige til allersidst nævne, at lovforslaget jo også rummer, at man vil udvide forbuddet mod aktindsigt i kalendere til også at omfatte kommuner og borgmestre, og jeg vil sige, at jeg stadig ikke har forstået, hvorfor en kalender skal være undtaget fra aktindsigt.
Enhedslisten var jo også klart imod, da man fjernede aktindsigten i ministerkalendere, fordi vi absolut ikke kan se, hvorfor de skal være undtaget fra aktindsigt, og det kan vi altså heller ikke i forhold til borgmestres kalendere.
Vi synes, det er meget fornuftigt, at borgerne har en mulighed for at se, hvad det egentlig er, tiden bliver brugt på, har en mulighed for at se, hvad det er for nogle arrangementer, borgmestre deltager i osv.
Og selvfølgelig kan man undtage private aftaler.
Der er ingen grund til, at man skal undtage hele kalenderen fra aktindsigt, fordi der måske indimellem kan være en sygehusaftale eller andet, som man ikke ønsker der skal være aktindsigt i.
Det kan man i forvejen undtage.
Så vi har meget svært ved at se begrundelsen for de indskrænkninger af aktindsigten, der ligger i lovforslaget, men er selvfølgelig meget positive over for de forbedringer, der ligger, og håber vi får en konstruktiv proces i det videre forløb.