Per Clausen (EL), 2010-04-06:
Vi er måske nogle, der skal være glade for, at det er taletidsreglerne og ikke skiftende formænds følelser, der afgør, hvor lang tid vi får mulighed for at tale.
I hvert fald er det nok bedst, at det er sådan.
Det var en debat, som Enhedslisten havde taget initiativ til, og vores hensigt var at få en bredere debat om ulighed i sundhed.
Jeg vil sige, at en bredere debat ikke stiller regeringen og den politik, regeringen fører, i et mere gunstigt lys end den lidt mere snævre fokusering, vi har haft i dag.
For hvis man fører en politik, der konsekvent skaber mere ulighed og mere fattigdom i vores samfund, så skaber man også mere ulighed i sundhed.
Det fremgik sådan set også meget godt af den debat, hvor det vel var mest karakteristisk, at Venstre syntes, at det var meget mere interessant at diskutere Socialdemokraterne og SF's skatteudspil »Fair Forandring« end at diskutere ulighed i sundhed, og dermed kom det også frem, at det, der er kernen i Venstres synspunkt, er, at tanken om at beskatte folk med høje indkomster lidt hårdere, end de bliver beskattet i dag – selv i den meget, meget ufuldstændige udgave, der kommer til udtryk i Socialdemokraterne og SF's »Fair Forandring« – er Venstre direkte modbydelig, hvorimod ideen om at give skattestøtte til en forsikringsordning, som entydigt er til størst gavn for de velstillede i vores samfund, synes Venstre er rigtig god.
Hvis vi så tager den diskussion, som vi meget har haft i dag, nemlig spørgsmålet om sundhedsforsikringer, kan man jo have sin tilgang til den diskussion på mange måder.
Man kan stille spørgsmålet: Hvem er det nu, der har de her sundhedsforsikringer?
Uanset hvem der laver undersøgelsen, når man frem til det interessante resultat, at jo højere indkomst folk har, jo mere sandsynligt er det, at folk har en sundhedsforsikring.
Og ikke overraskende i den sammenhæng er det meget lidt sandsynligt, at kvinder har sundhedsforsikringer, som er skattefinansierede, hvorimod det er mere sandsynligt, at mænd har det.
I forhold til sundhedssystemet har man et system, som udelukker de arbejdsløse, som udelukker kontanthjælpsmodtagerne, ja, som udelukker alle, som ikke er på arbejdsmarkedet.
Det er jo også meningen.
Det har man sådan set aldrig lagt skjul på, men pointen er bare, at så er det svært for mig at forstå, at et system, som altså entydigt er til fordel for dem med de høje indkomster, ikke skulle være med til at skabe større ulighed i sundhedssystemet.
Så kan man spørge: Jamen betyder det overhovedet noget?
Så må man jo se på, hvad pengene bruges til, og det ved vi ikke så meget om, for der er en forbløffende forskel på de oplysninger, der kommer fra forsikringsselskaberne, om, hvad de bruger deres penge på, og så de oplysninger, vi er i besiddelse af fra f.eks. privathospitalerne, om, hvilke indtægter de har.
Men det, vi ved, er, at i hvert fald en af de ting, de bruges til, er at gennemføre nogle udredninger og undersøgelser af mennesker, som mener at have en lidelse, som gør, at de bør få en operation.
Det, vi ved, er, at de undersøgelser gennemføres hurtigere, hvis man har den her sundhedsforsikring, end hvis man ikke har den.
Den gennemføres i øvrigt ofte af de læger på de private sygehuse, som efterfølgende skal gennemføre operationerne.
Derfor er det måske ikke overraskende, at man også taler om, at de ikke alene får svaret på, om de skal have en operation hurtigere; de får måske også lidt oftere, end man gjorde tidligere, det svar, at en operation og en hurtig operation er den eneste løsning.
Så måske er sundhedsforsikringer på det område ikke bare med til at skabe større ulighed.
Det offentlige sundhedsvæsen påføres faktisk også flere udgifter, fordi man hurtigere siger, at folk har brug for en operation, som jo, som ordførere her i dag ganske rigtigt har sagt, ganske ofte finansieres inden for det offentlige sundhedsvæsen.
Så det er en skadelig ordning, som skaber større ulighed.
Sådan en ordning burde jo ikke være svær at slippe af med, og jeg har også forstået, at det går ganske let efter næste valg.