Karen Hækkerup (S), 2011-01-13:
Med hensyn til kodesprog tænkte jeg på, om Venstres retsordfører kan oplyse Folketinget om, hvad det betyder, når man i regeringssammenhæng og blandt Folketingsmedlemmer taler om e-ordet, og om ordføreren også kunne fortælle mig, om der findes andre af den slags kodesprog, som bare ikke er kommet til offentlighedens kendskab endnu.
Til dem, der måske ikke ved det, kan jeg oplyse, at e-ordet er det kodesprog, som man har brugt i regeringspartierne for ordet efterløn, når man har siddet og diskuteret, om den skulle fjernes, og hvordan man skulle planlægge, at man skulle lancere det.
Nu vil jeg vende tilbage til lovforslaget.
Vi behandler her offentlighedsloven.
Men der er også nogle begrænsninger, og det er jo selvfølgelig begrænsningerne, som er vigtige og dem, der bekymrer, for det andet er vi vel enige om kun er godt.
Det, at vi skal have en offentlighedslov, handler jo om, at vi sidder nogle stykker herinde, Folketinget og ministre, som er toppen af det parlamentariske system, og som har ekstremt stor indflydelse på, hvad det er for nogle beslutninger, der bliver truffet.
Når vi sidder på det folkelige mandat, som vi gør, og udfylder de tillidsposter, som vi er blevet betroet, så skal der være mulighed for, at der kan udøves kontrol med det arbejde, vi laver. For vi må jo være ærlige og sige, at der, bare når man kigger på de sidste par år, har været mange sager, hvor man må sige at borgerne ikke har fået indfriet den tillid, de har vist deres politikere. Der er blevet fusket og lusket, og derfor er det også ærgerligt, at det her lovforslag i virkeligheden kommer lige oven på de mange skandalesager, der har rullet i pressen.
For det giver ikke den bedste tillid til stoffet, når man skal læse indenad i nogle af de her sætninger for at finde ud af, hvad det er for nogle begrænsninger, og hvad det er for nogle udvidelser, der i virkeligheden lægges op til.
Jeg tror, at vi nu er oppe på 54 spørgsmål, og der er kun ganske få af dem, der er besvaret.
Derfor må jeg på vegne af Socialdemokraterne i dag meddele, at vi selvfølgelig afventer vores stillingtagen, til svarene er kommet.
Men når det er sagt, vil jeg sige, at vi ligesom Venstres ordfører går ind i det her ud fra en positiv indgangsvinkel.
Vi vil gerne mødes.
Vi vil gerne, at vi i Folketinget finder hinanden, og at vi får skabt det rum, vi har snakket om, til de mange tekniske gennemgange og til andre møder – det rum, hvor man på en mere moderne måde kan sørge for, at politikudvikling sker, men hvor man samtidig ikke indskrænker pressens mulighed, sådan at eventuelle skandalesager ikke kan afsløres.
Det er § 24, som handler om ministerbetjening, § 27, som er politikerparagraffen, og § 29, som handler om de faglige vurderinger i deres endelige form.
De her paragraffer hænger sammen, og går man ind og kigger på, hvad det er for nogle undtagelser, der gør sig gældende i de forskellige paragraffer, vedrørende, hvornår der er mulighed for at få aktindsigt, så hænger det sammen, som hvis man tager to hænder og folder dem.
Det hele er kædet ind i hinanden.
Jeg synes, at vi har haft nogle gode drøftelser indtil videre, og noget af det, vi i hvert fald er kommet frem til, som jeg tror vi alle sammen er enige om, er, at tiden jo er en anden i dag, end den var, da man i sin tid lavede den seneste revidering af offentlighedsloven.
I gamle dage var der et ministerium, og hvis man havde en idé, som man ville have udviklet, så mødtes man måske på gangen eller man gik ind til hinanden på kontorerne.
Sådan ser virkeligheden ikke ud i dag.
I dag har mail erstattet den mundtlige kontakt.
Vi sidder måske ikke længere lige ved siden af dem, vi skal snakke sammen med.
Måske sidder folk i en anden bygning, og derfor skal der være en postgang.
Man har ikke den samme kontakt.
Hvis der i dag har været en postgang, altså hvis et dokument har været sendt fra det ene ministerium til en styrelse eller den anden vej rundt, så er der mulighed for aktindsigt.
Det er der, selv om det i virkeligheden måske i sin intention stadig væk var et meget internt fagligt anliggende.
Derfor er der god grund til at se på, hvordan man kan modernisere offentlighedsloven, sådan at vi får skabt det arbejdsrum, hvor politikere har mulighed for at udvikle og lave deres ting.
Her må man spørge: Er det relevant, at der skal kunne søges aktindsigt i et førsteudkast til noget, hvis det aldrig har været ministerens intention, at det var sådan, det skulle være?
Og hvis tingene er blevet rettet til 1.000 gange, er der så mening i, at en minister senere skal stå og forsvare, hvad der i første omgang er blevet lagt op til, hvis man er gået væk fra det, når der i forvejen er mulighed for at få aktindsigt i noget, hvis det har en fagligt endelig form?
Der synes jeg der er nogle ting, der er værd at tale om, med hensyn til hvordan vi finder ud af at få skabt den balance, hvor man både for skabt arbejdsrummet for den politiske proces og samtidig altså også giver pressen mulighed for at få aktindsigt.
Jeg tror ikke, at man skal lade sig forblænde, sådan at man tror, at hvis man indskrænker retten til aktindsigt ved at lave de her ændringer vedrørende ministerbetjening, så vil man eksempelvis kunne få skandalesager til at forsvinde.
Nu tror jeg også, at vi alle sammen er enige om, at intentionen med lovforslaget bestemt ikke er, at det skal være muligt at få skandalesager til at forsvinde.
Men jeg tror også, det er vigtigt at påpege, at de mennesker, der sidder i vores administration, selvfølgelig ikke vil finde sig i, hvis de bliver bedt om at begå lovbrud, eller hvis de ser, at der er noget, der er ravruskende galt.
I virkelighedens verden fungerer det jo i dag sådan, at de selv informerer journalister om, at der her ville være noget, der ville være en god idé at søge aktindsigt i.
Hvis den mulighed forsvinder og man altså ikke længere kan sige, at det er de og de papirer, der skal søges aktindsigt i, fordi de ikke længere ville kunne frigives til aktindsigt, så skabes der jo en ny situation.
Jeg synes, at man skal gøre sig det bevidst i den her sag, at tryk avler modtryk.
Hvis man indskrænker ytringsfriheden for de offentligt ansatte på den måde, som der kan være tale om, synes jeg også, at der er behov for, at vi ser på det forslag, som Enhedslisten tidligere har fremsat, og som den øvrige opposition har tilsluttet sig, nemlig forslaget til, hvad vi kan gøre for at forbedre offentligt ansattes ytringsfrihed.
For der vil være situationer, hvor der vil være medarbejdere, der vil føle sig kaldet til at gå til pressen eller at få ting til at blive lækket, og de medarbejdere skal selvfølgelig beskyttes.
Det kan der ikke være nogen tvivl om.
Derfor synes jeg også, at det i den her sammenhæng er vigtigt at se på, hvordan man beskytter de offentligt ansatte, så de har ret til at ytre sig, ligesom jeg også vil påpege, at den kommende regering har sagt, at den vil give en bredere mandat til at lave undersøgelseskommissioner.
Det vil sige, at vi vil gøre det lettere, at sager kan blive undersøgt, hvis der i Folketinget er enighed om, at der er en sag, der skal undersøges, fordi der er sket noget gedulgt, hvilket vi jo altså har set rigtig mange gange i den her regerings levetid, og hvor vi ikke er kommet igennem med at få sagerne undersøgt, fordi der ikke har været flertal for det.
Derfor hænger de her ting i virkeligheden meget sammen, både når det drejer sig om offentlighed i forvaltningen, og når det drejer sig om, om sager kan blive undersøgt, hvordan Folketinget kan rejse sager, og hvordan pressen kan få mulighed for at få indsigt i de sager, der bliver behandlet.
Så min afsluttende bemærkning skal være, at min indstilling er, at vi håber, at vi finder et bredt forlig, at vi håber, at det vil lykkes os at møde hinanden.
Vi er indstillet på, at det her arbejde må tage den tid, det skal tage – hellere gøre det grundigt end gøre det hurtigt.
Vi har defineret meget tydeligt, hvad det er for et rum, vi taler om, når vi siger, at der skal være et bedre rum for det politiske arbejde.
Men vi har omvendt også sagt, at den demokratiske kontrol og pressens mulighed for indsigt heller ikke skal ødelægges på den bekostning.
Så vi afventer de mange svar på de rigtig mange spørgsmål, der er stillet, og ser frem til de fortsatte forhandlinger og drøftelser og håber på, at det vil lykkes Folketinget at finde hinanden i en bred enighed om en ny og mere moderne offentlighedslov.