Peter Skaarup (DF), 2013-04-23:
Jeg vil sige tak til i hvert fald Venstre for en positiv tilgang til det her beslutningsforslag.
Men jeg må jo så også konstatere, at hvis man kigger på de andre partiers ordførertaler, ses det, at det her forslag ikke er noget, vi ser ud til at få flertal for, om end det ville være ekstremt positivt, hvis det var, at regeringen i hvert fald undlod at gennemføre det, som man har tænkt sig, nemlig at slette fingeraftryk fra sigtede i Danmark efter 10 år.
Det havde været fornuftigt, hvis man undlod det.
Vi vil selvfølgelig under udvalgsbehandlingen prøve at arbejde videre med det her beslutningsforslag og se, om vi kan få regeringen i tale på nogle stræk.
Men efter det, der er sagt i dag, ser det umiddelbart svært ud.
Og man kan i virkeligheden undre sig over det, for den regering, vi har nu, er jo egentlig på alle måder kommet skidt fra start, og nu på andet år har regeringen store problemer – både med troværdigheden og også med vælgeropbakningen.
Det tror jeg ikke man går for langt ved at sige.
Regeringen har en svag politik på retsområdet efter Dansk Folkepartis opfattelse, og med til det hører åbenbart også, at man nu vil handicappe politiets mulighed for at opklare kriminalitet ved at sætte politikredse i gang med at slette gamle fingeraftryk på manuel vis, har jeg forstået.
Og under alle omstændigheder er det noget, der koster penge, og det er noget, der koster ressourcer, og det er noget, der koster dyr efterforskningstid, fordi man så vel på anden vis skal til at prøve at se, om man kan rekonstruere gamle spor eller beviser, når man nu ikke har fingeraftrykkene længere.
Jeg har nævnt den såkaldte amagermandsag nogle gange under debatten.
Sagen var jo, at der var en person, der var mistænkt for mordet på en ældre dame, men som desværre dengang klarede frisag.
Amagermanden var kun sigtet, men blev aldrig anklaget for mordet.
Men tænk, hvis man havde slettet beviserne fra dengang, så han senere var sluppet for at blive dømt for det mord også.
Det havde gjaldt dna-materialet, og det kunne også have gjaldt fingeraftryksmateriale.
Det giver også sig selv, at man ved at slette fingeraftryk fra sigtede efter 10 år på et eller andet tidspunkt med matematisk sikkerhed vil have hjulpet flere kriminelle til at slippe for straf.
Og hvad er så nytten, hvad er begrundelsen for det?
Man kan sige, at den var der , hvis der var en meget tydelig begrundelse, som regeringen kunne stille sig op med her i Folketinget og sige: Det er ekstremt vigtigt af hensyn til det og det, at vi gør det her.
Men det er svært at få øje på den tydelige begrundelse, og jeg synes, det er meget godt karakteriseret ved, at den tilgang til det, man har fra henholdsvis Socialdemokraterne og SF, er meget forskellig i de ordførertaler, der er leveret i dag.
Man har ikke et samlet svar på, hvad det er, der er nytten ved at slette vigtige efterforskningsmaterialer.
Vi har heller ikke fået at vide med nogle konkrete eksempler, om der er nogen sigtede i dansk retshistorie, som har lidt under, at deres fingeraftryk skulle være blevet gemt i en lidt længere periode, end de måske havde regnet med, og selvfølgelig er der ikke det.
Der er ikke nogen, der har særligt fokus på, at der – fordi man har været sigtet i en sag for lang tid siden – ligger et fingeraftryk eller for så vidt et dna-spor, hvis det var det, i politiets arkiver, alene af den grund, at man, i hvert fald hvis man er uskyldig, selvfølgelig aldrig kommer i en situation, hvor man kan blive sigtet for ny kriminalitet.
Så det er svært at få øje på nogle begrundelser og nogle eksempler, der kunne konkretisere, hvorfor det er, regeringen føler sig så sikker på, at det, som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol sagde i 2008, stadig væk skulle være gældende her i 2013, hvor det jo først er, at regeringen er gået i gang med at implementere det, man åbenbart stadig væk mener var beskeden fra menneskerettighedsdomstolen i 2008.
Så altså, hvis der skulle være nogen som helst linje i det, som regeringen foretager sig i retspolitikken, så burde man også kunne tillade sig at sætte spørgsmålstegn ved, om der ikke er sket en ny udvikling, der kunne betyde, at man kunne ændre signaler på det her område.
Som sagt har jeg svært ved at forstå, at det skulle kunne genere nogen, at der er tale om en registrering af et fingeraftryk i et register, som egentlig kun benyttes til at eftersøge potentielle kriminelle.
For det er jo ikke sådan, som også hr. Tom Behnke var inde på i sin tale heroppefra, at et fingeraftryksregister indebærer noget som helst andet, end at man kan sammenligne fingeraftryk.
Det er jo ikke sådan, at et fingeraftryk kan bruges i sundhedsmæssig henseende eller medføre nogen af de store katastrofer, som nogle gerne vil sige at Dna-registeret kunne medføre.
Der er i virkeligheden ikke tale om, at det kan bruges til andet end bare at finde en person ud fra et fingeraftryk, og det burde jo ikke være noget problem, at det kunne lade sig gøre – tværtimod, synes vi i Dansk Folkeparti.
Det er helt givet, set med vores øjne, at det her sammen med sletningen af dna-profilerne vil kunne betyde, at flere kriminelle vil kunne undslippe deres straf i fremtiden og undgå at blive dømt for kriminalitet, hvis et folketingsflertal ikke vil stoppe det, som Justitsministeriet og justitsministeren er i gang med.
I Dansk Folkeparti er vi egentlig ikke i tvivl om, at det kunne være en rigtig stor fordel – når vi nu er ved snakken om registre – hvis alle danskere og indvandrere var i Dna-registeret, for på den måde ville myndighederne til enhver tid kunne finde dem, der måtte forbryde sig mod loven, hvis de efterlader sig et dna-spor i forbindelse med en kriminel handling.
Det skal i den sammenhæng selvfølgelig pointeres, at det i høj grad også vil komme eventuelle anklagede til gode, hvis man havde et sådant register.
Den anklagede vil jo kunne frikende sig selv ved at stå i registeret, fordi man på den måde vil kunne udelukke vedkommende fra at have begået den pågældende kriminalitet, hvis man har vedkommendes dna; det vil være en nem måde at gøre det på.
Jeg tør ikke tænke på, hvis Danmark havde været i den situation, som Boston har været i i den forgangne uge.
De viste sig senere at fortsætte deres terror; de dræbte en betjent og sårede en anden og skabte panik i et døgns tid, inden politiet omsider kom på sporet af disse to terrorister med tjetjensk baggrund.
Tænk, hvis Bostons politi havde haft dna til rådighed, fingeraftryk til rådighed, ved at alle var registreret i et sådant register – så ville man stille og roligt kunne have gået ind i de to terroristers lejligheder en nat, mens de sov, og så ville man kunne have sparet Boston og hele verden for et mareridtsagtigt døgn.
Så der er gode grunde til, at vi følger med tiden og ser på, hvor vi kan spare både samfundet og politiet for mange ærgrelser, meget postyr og mange ressourcer ved at lave registre, der efter vores opfattelse ikke vil krænke nogen som helst.
I øjeblikket er dansk politi under et historisk hårdt pres på grund af den stadig eskalerende bandekrig, som ser ud til at være en permanent ting, også selv om der gøres meget store bestræbelser på at undgå den.
Man kan ikke være i tvivl om, at netop den banderelaterede kriminalitet er kendetegnet ved meget få vidner og mange kriminelle overgreb, som oftest kun opklares ved hjælp af tekniske beviser og meget grundig efterforskning fra politiets side.
Nu skal de så indsamle flere beviser, bruge mere tid på efterforskning og mindre tid på opklaring af eksempelvis bandekriminalitet, når et folketingsflertal accepterer sletning i fingeraftryksregisteret.
Dette er for os i Dansk Folkeparti bekymrende, unødvendigt og ødelæggende for effektiviteten hos politiet i en tid, hvor den kriminalitet, der ofte er vidneløs, stiger, og imens kan banderne og den organiserede kriminelle brug af forrående metoder fortsætte, fordi vi gør tingene sværere fra Folketingets side.
Vores opgave burde i virkeligheden være at gøre tingene nemmere for politiet i deres meget, meget ressourcekrævende arbejde.
Jo, og i virkeligheden er hr. Karsten Nonbo inde på noget af det helt essentielle ved både Dna-registeret og fingeraftryksregisteret, som vi i særlig grad diskuterer her i dag, nemlig at det kan bruges til at frikende uskyldige på et tidligt tidspunkt og derfor jo også sparer politiet for brug af meget omfattende ressourcer, men jo ikke mindst også gør, at den, der måske i landsbysladderen bliver betragtet som den, der har begået kriminaliteten, nemt kan frikendes
Jeg vil sige tak til Folketinget for en seriøs debat om det her beslutningsforslag.
Og selvfølgelig specielt tak til Liberal Alliance og De Konservative og også Venstre for i hvert fald delvis tilslutning til forslaget.
Jeg er da glad for, at hr. Karsten Lauritzen sagde, at hvis man skulle vælge mellem den nuværende retstilstand og så en fuldstændig fjernelse af forældelsesreglen, ville man vælge en fuldstændig fjernelse af forældelsesreglen.
Det synes vi er godt, for det kunne indebære, at man, hvis ikke nu, hvor regeringen ligesom har bundet sig på hænder og fødder til det, den har fremlagt for nylig i Folketinget, så på et senere tidspunkt med et andet flertal i Folketinget kunne fjerne forældelsesfristen fuldstændig.
For det savner jo faktisk enhver logik, at fordi man nu er fyldt, lad os sige 38 år, f.eks. skal have barn for første gang og bliver opmærksom på den forbrydelse, man har været udsat for som barn, og gerne vil anmelde den og føre en sag i forhold til den – man ved selvfølgelig udmærket godt, hvem det er; man har måske også beviser eller kender nogen, der kan skaffe beviser for forbrydelsen – så nægtes man at føre en sag.
Det savner for mig at se helt logik, og jeg synes egentlig, at justitsministeren sagde det meget godt selv: Det er så alvorligt, det er så gruopvækkende, hvad vi har set nogle være udsat for.
Jamen hvorfor så ikke sige, at det stadig væk er så alvorligt, at det er så gruopvækkende, når den pågældende er fyldt f.eks. 38 år, at man skal kunne føre en sag i forhold til den pågældende forbrydelse.
Det virker helt logisk, at der skal være mulighed for det.
Generelt må man sige, at pædofili er overgreb mod børn, hvis seksualitet af gode grunde ikke er udviklet, og som derfor bliver udsat for et meget grimt overgreb.
De forstår det ikke, og det er ofte voksne mennesker i deres familie og omgangskreds, der har udsat dem for sådan nogle overgreb.
Ja, for dem virker det helt uforståeligt, at nogen, de i virkeligheden skulle kunne stole på og regne med og have tillid til, begår meget ødelæggende og krænkende overgreb.
Det er ganske forfærdeligt at tænke på.
Det er også sådan, at ofrene for de her overgreb har en langt større risiko for at begå selvmord, udvikle forskellige adfærdsmæssige problemer og måske selv blive pædofile, hvis de ikke får massiv hjælp resten af livet, som vi også har debatteret det her under behandlingen af det her forslag.
Forbrydelsen er ekstremt ødelæggende for dem, det går ud over; den er ekstremt dyr for samfundet; den er endvidere et udtryk for, at nogle mennesker er skruet sådan sammen, at de har en lyst til at ødelægge andre mennesker ved hjælp af deres seksualitet.
Det er ikke deres mål, men det er i virkeligheden det, der sker, når de går i gang med deres forehavende.
Så hvis man kan stoppe pædofile i tide, kan man også redde mange ofre, måske mange andre ofre end det offer, som anmelder en forbrydelse.
Som sagt: Børn har ikke udviklet deres seksualitet, og derfor har de meget svært ved at sætte ord og begreber på et overgreb, de har været udsat for.
Det er af oplagte grunde meget tabubelagt, hvad der foregår, hvorfor de fleste børn ikke af egen drift anmelder pædofili.
Børn har jo heller ikke samme myndighed eller autoritet som voksne, og derfor kan de ikke bare sådan lige anmelde pædofili selv; de er afhængige af, at der er nogle andre, der hjælper dem til at forstå, hvad de er blevet udsat for, og hvad de er blevet krænket af i forholdet til den her pædofile, der har begået overgrebet.
Men ofte vil det være sådan, at den pædofile selvfølgelig vil forsøge at forhindre barnet i at anmelde overgrebet og vil forsøge at latterliggøre den påstand, som måtte være kommet, og det i sig selv medfører, at mange pædofile går fri.
Det, der er vigtigt her at forstå, er, at der er mange voksne, der som børn er blevet misbrugt af et familiemedlem eller en ven af familien, som har meget ubehagelige minder om den situation.
Ofte går de så måske i terapi; de prøver at bearbejde det, der er sket, det, de er blevet presset ud i i forbindelse med overgrebet.
Det forekommer også, at det voksne offer, som blev udsat for overgreb i barndommen, når til den konklusion, at nu skal familiehemmeligheden, i anførselstegn, ud, fordi offeret ikke længere kan holde ud at gemme på den og ruge over den.
Det er der jo også lavet fremragende studier af, altså hvor vi har kunnet læse os til, hvordan de ting foregår.
Meget ofte er det sådan, at det berømte bæger flyder over, så det stakkels offer ikke længere kan holde på hemmeligheden.
Så kommer det ud, og så er det jo vigtigt, at der er nogle, der er parate til at tage over, at der fra samfundets side er nogle, der kan lægges af til.
Og det har vi en fælles interesse i at sørge for at der så er.
Med til det hører også, at man skal have mulighed for at anmelde den pågældende sag.
Ja, det har man, men i dag sker det så desværre meget ofte, at man bliver afvist, fordi sagen er forældet.
Sådan vil det også være i fremtiden med regeringens forslag, desværre.
Vi var måske nogle, der troede på, at man ville gøre nok, for at det ikke ville ske, men virkeligheden er, at sådan vil det også være i fremtiden; sådan vil det også være for Lisbeth Zornig Andersen.
Hvis hun havde været i den situation som 44-45-årig, at hun gerne ville anmelde det, hun havde været udsat for, så vil hun også i fremtiden med det, regeringen har lagt frem, blive afvist, fordi hun jo så har en alder, hvor det ikke længere kan køre som en sag.
Det, der er det helt grundlæggende, og det er her, vi i Dansk Folkeparti mener, at vi skal være på offerets side, er, at der kan være tilfælde, hvor nogle af de pædofile, der har misbrugt et offer, et barn, gør det igen.
Så i virkeligheden er det utrolig vigtigt, at det kan lade sig gøre at stoppe pædofile, inden det er for sent, inden der kommer nye overgreb.
Og der giver den nuværende retstilstand og også den fremtidige, hvis regeringen ikke ændrer på det, ikke mulighed for, at man i alle tilfælde kan føre en sag ved domstolene i forhold til pædofile.
Som jeg har nævnt nogle gange, ved vi fra den meget højt respekterede samfundsdebattør og tidligere formand for Børnerådet, Lisbeth Zornig Andersen, at det er noget, der er vigtigt for dem, der har været udsat for overgreb, at forældelsesfristen bliver fjernet.
Hun har sagt i medierne – det var i Nordjyske her sidste år – i forbindelse med den her debat, at forældelsesfristen, og jeg citerer, »er problematisk, fordi nogle først i en moden alder opnår den styrke, der skal til, før man kan se den slags dæmoner i øjnene og indgive en anmeldelse«.
Det er i virkeligheden sagens kerne, også i dag.
Rigtig flot sagt af en, der selv har været udsat for det, vi taler om her i dag.
Det var i øvrigt i den forbindelse, at Socialdemokraternes retsordfører, hr. Ole Hækkerup, i TV-avisen udtalte, at han ville bakke op om en forlængelse af forældelsesfristerne på det her område.
Der kan man sige, at det jo er meget godt, at der måske kommer en lille forlængelse, men det hjælper altså ikke Lisbeth Zornig Andersen – og andre i hendes situation – der har nået en alder, hvor de ikke vil få kunne hjælp, fordi de altså ligger over det antal år, regeringen vil lægge oven i den nuværende forældelsesfrist.
Det er ikke, fordi det er dårligt – vi skal slet ikke i Dansk Folkeparti kritisere det, som regeringen spiller ud med.
Det er da godt, at der sker noget i den retning, men den troværdighed, enhver regering burde have, når den udtaler sig om ting og sager i medierne, kan altså ligge på et meget lille sted.
Der kunne jeg efterlyse overensstemmelse mellem det, man siger, og det, man gør.