Ole Sohn (SF), 2010-12-15:
Jeg har det sådan, at man altid skal indlede med at være høflig, og derfor vil jeg gerne kvittere over for finansministeren for, at vi ved dette års finanslovforhandlinger blev inviteret til et sættemøde omkring finanslovforhandlingerne.
Det er vi selvfølgelig meget glade for.
Måske er vi mindre glade for, at det ikke blev til så meget mere.
Dog er der to forlig, jeg godt vil fremhæve at vi har deltaget i.
Ud over satspuljeforliget vil jeg godt kvittere for forhandlingerne omkring politiet, som den her gang blev underlagt en helt anden form for økonomistyring.
Det medvirker vi gerne til, for det er jo lidt forunderligt at se, at to af de steder, hvor det offentlige, altså regeringen, har svært ved at styre økonomien, faktisk er der, hvor man har det direkte driftsansvar, og det er Justitsministeriet og forsvaret.
Når det er sagt, er der så også en anerkendelse af statsministeren, som i forbindelse med Vækstforums arbejde – jeg tror, at det er godt et år, de har arbejdet – så fremkom med ti udfordringer til, hvad Danmark skulle gøre for at komme forbi krisen og komme på benene igen.
De ti udfordringer er sådan set desværre en konstatering af, at det lige nøjagtig på de ti områder er gået den forkerte vej igennem de sidste 9 år.
Vi har lige fået en PISA-undersøgelse, som viser, at de elever, der forlader folkeskolen nu, som startede, da den her regering kom til, ikke er for gode til at læse og regne; at der er for mange, der forlader folkeskolen uden de nødvendige kompetencer til at kunne gennemføre en ungdomsuddannelse; at vi har en erhvervspolitik, hvor man ikke tør satse og prioritere.
Så man kan i al sin enkelthed sige, at der, hvor den tidligere statsminister ved indgangen til dette årti nævnte, at det var tid til forandringer, der skulle laves nye veje og nye mål, har det sådan skårtet lidt på resultaterne, både under den forrige og den nuværende statsminister.
Vi har også i dag haft en debat om det offentlige forbrug, som jeg synes har været yderst interessant, og som vidner lidt om, at vi ikke tør tage debatten om det, der er det egentlige, det reelle.
For at undgå at få nogen spørgsmål om, hvad jeg føler om det offentlige forbrug, så vil jeg gerne sige, at jeg godt vil erkende, når man går historien igennem, hvis det er sådan noget, man skal ud i – og det ikke er noget, jeg føler, det er noget, jeg ved – at siden Madsen-Mygdal, Stauning, Baunsgaard og frem til den nuværende statsminister er det offentlige forbrug steget.
Hvis man lige vil have det gentaget: Siden Madsen-Mygdal, Stauning og Baunsgaard og til den nuværende statsminister er det offentlige forbrug steget.
Det er sådan set et udtryk for, at der har været en vækst i samfundet, skulle vi ikke være glade over det?
Altså, hvorfor gøre det til et problem, at vi er blevet et rigere samfund?
Det er da første gang, at man har haft en debat en hel formiddag om, at det er en ulykke, at samfundet er blevet rigere.
Det, der er mere interessant, er at diskutere, hvordan man så bruger de penge.
Er det sådan, at man kan gå ud i folkeskolen og sige, at den almene undervisning igennem de sidste 9 år er blevet styrket eller er blevet forringet?
Er der blevet flere skoler, der nedsætter antallet af timer, eller er det gået den modsatte vej?
Jamen der er virkeligheden jo – det tror jeg ikke der er nogen der indtil videre har benægtet – at almenundervisningen er blevet svækket.
Det er også derfor, at resultaterne viser, at det er gået tilbage under den her regering.
Det er rigtigt, at der bliver brugt flere penge, og hvorfor gør der det?
Jo, det gør der det, fordi der er flere elever, der får specialundervisning.
Det er dyrt.
Men der er bare ikke nogen, heller ikke i den her regering, der overhovedet har gjort sig nogen overvejelser om, hvordan man får nedbragt antallet af børn, der skal specielundervises, hvordan man får forebygget, hvordan man får bunden, almenundervisningen gjort bedre, så færre har brug for specialundervisning.
Det er jo en af de måder, man kan spare penge på.
Derfor er det jo korrekt, at der er sparet på folkeskolens almenundervisning.
Sådan kan man tage andre områder.
Det er klart, at når man skal bruge flere penge til arbejdsløshedsdagpenge eller overførselsindkomster, til førtidspension, må pengene gå fra et andet sted.
Det har regeringen jo også erkendt.
Derfor prioriterer de på den måde, at de skærer ned i uddannelserne.
Den lader flere erhvervsskoler have lærerfri undervisning, og de har lavet en genopretningsplan med Dansk Folkeparti, som nu viser, at der skal spares 1 mia. kr. på uddannelserne, næste år stigende til 4 mia. kr. frem til 2013.
Det er jo en prioritering.
Når det offentlige forbrug stiger på områder, hvor vi gerne skulle have den modsatte udvikling, og man ikke gør noget ved det, så må man jo skære ned andre steder.
Derfor vil jeg sige, at det, der er behov for, er jo, at vi tager fat på de fire store udfordringer, samfundet har.
Det er, at vi skal have øget den private beskæftigelse.
Det sidste, jeg vil nævne, er netop behovet for en aktiv erhvervspolitik.
Hvad er de mest grundlæggende rammebetingelser, erhvervslivet kan kræve og berettiget også kan forvente at vi som Folketing organiserer for dem?
Det er en bedre folkeskole, en bedre ungdomsuddannelse, en bedre videregående uddannelse og mere styr på forskningen.
Jo, det er jo her, fundamentet for fremtidens vækst og beskæftigelse ligger og dermed også fremtidens eksport og fremtidens indtægter, som kan gøre, at vi kan udvikle den offentlige sektor.
Så kan man godt spørge sig selv: Når vi nu bruger 250 mia. kr. om året til indkøb af produkter og tjenesteydelser i den offentlige sektor, hvorfor er det så, at vi ikke bruger dem lidt mere intelligent?
Enhver virksomhed, som råder over så store midler, ville da bruge dem til at udvikle nye produkter og dermed skabe nye private arbejdspladser, som kan skabe nye eksporteventyr.
Men hvad gør den her regering?
Den siger: Vi satser på hyldevaren, der skal ikke udvikles noget.
Det er en helt gal udvikling, og det er derfor, at der skal laves en ny offentlig indkøbspolitik.
I stedet for bare at sige til landbruget, at det da også er synd for dem, at de ikke tjener penge, og så give dem skattelettelser, skattelettelser og atter skattelettelser, hvorfor så ikke sige, at man vil sørge for, at man kan finde nogle opgaver, hvor der kan tjenes penge, altså udvikle biomassen til biogas og til bioætanol og skabe nye, private job, som igen kan give grundlag for, at private virksomheder kan skabe nye eksportmuligheder.
Altså, man skal have et samspil mellem det offentlige og det private.
Det er simpelt hen kun fantasien, der hæmmer vores mulighed for at finde løsningerne.
Til sidst vil jeg sige, at hvis vi nu tænker os bare lidt ud i fremtiden, ved vi alle, uanset hvilket parti vi kommer fra,
at de udfordringer, som samfundet står over for, er langt større og langt mere dybtgående end den debat, der har udspundet sig i Folketingssalen i dag, vidner om.
Vi ved jo godt, at der skal laves markante strukturreformer i samfundet, hvis vi skal kunne skabe fundamentet for at skabe balance i dansk økonomi, når vi kommer på den anden side af 2015.
Det vidner måske lidt om, at der også er behov for luftforandring.