Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-12-11:
Børn under den undervisningspligtige alder modtager i dag tilbud om syv forebyggende helbredsundersøgelser hos deres egen læge: den første, når barnet er 5 uger gammel, og den sidste i 5-års-alderen.
Det er meget vigtige emner at få drøftet allerede fra barnets fødsel, for vi ved, at usunde vaner grundlægges i barndommen.
Undersøgelserne er også et meget værdifuldt screeningsværktøj for lægerne i forhold til at opdage tidlige tegn på en eventuel sygdom.
Lægerne gør rent faktisk somatiske fund hos cirka hvert tredje barn, de undersøger.
Jeg er derfor også glad for, at der blandt småbørnsfamilierne er meget stor tilslutning til de forebyggende børneundersøgelser.
Der er særlig stor tilslutning frem til 1-års-alderen, hvor mere end 90 pct. af forældrene møder frem med børnene.
Men tilslutningen falder desværre til de efterfølgende undersøgelser fra 2- til 5-års-alderen.
Det ærgrer mig, for vi har en god ordning, men det ærgrer mig også, fordi, og det ved vi, der er en social skævhed i, hvem der benytter sig af tilbuddene om forebyggende børneundersøgelser.
Vi ved f.eks., at tilslutningen blandt arbejdsløse og forældre med kort uddannelse eller ingen uddannelse er markant lavere end blandt højtuddannede forældre.
Når vi så samtidig ved, at lavtuddannede har større risiko for livsstilssygdomme, og at der er en risiko for, at forældrenes livsstil gives videre til børnene, er det bekymrende, at de ikke i højere grad gør brug af de undersøgelser, som tilbydes.
Hvis man kommer til børneundersøgelserne, kan man jo i ro og mag med egen læge drøfte f.eks. usund kost, overvægt og eventuelt også få nogle gode råd om, hvilke redskaber man skal bruge til i tide at sætte ind for at vende den bekymrende udvikling, som kan være sat i gang hos barnet.
Der kan være forskellige forklaringer på, hvorfor tilslutningen til de senere børneundersøgelser falder.
Det kan skyldes, at forældrene er ekstra opmærksomme på deres barns velbefindende og trivsel, når barnet er helt nyfødt.
Det kan også skyldes, at der i barnets første leveår er tilknyttet en sundhedsplejerske til familien, som kan minde forældrene om det vigtige i at gå til undersøgelserne.
Der findes gode erfaringer med at øge tilslutningen til undersøgelserne ved at indkalde familierne, og lægerne har faktisk allerede med de gældende regler mulighed for at gøre det, men det sker desværre i alt for begrænset omfang.
Jeg er derfor også positivt indstillet over for at undersøge, hvilke muligheder der måtte være for at gøre de her forældre, der ikke møder op med deres barn til de forebyggende undersøgelser, mere opmærksomme på tilbuddene.
At begynde at indkalde samtlige børn i hele landet til 7-års-undersøgelse, sådan som Det Radikale Venstre vil pålægge regeringen med beslutningsforslaget, vil imidlertid efter min opfattelse ikke være en fornuftig anvendelse af ressourcerne, for en sådan ordning ville betyde, at vi årligt skal sende ca. 450.000 breve ud, og langt størstedelen af de breve vil blive sendt til forældre, der i forvejen møder op af sig selv.
Tilslutningen er jo som nævnt på mere end 90 pct. til de tre undersøgelser, der ligger inden for barnets første år.
Jeg synes derfor, at vi i stedet for bør overveje, hvordan vi målrettet kan gøre de forældre, der ikke møder op af sig selv, opmærksomme på tilbuddene om børneundersøgelserne.
Det synes jeg at der er lidt mere perspektiv i.
Derfor har jeg allerede bedt et udvalg af fagfolk om at se på muligheden for at få et nyt register over vaccinationer, som allerede er under udvikling, udbygget til også at kunne registrere, om børn kommer til de her forebyggende helbredsundersøgelser.
Det register, som jeg her taler om, er det danske vaccinationsregister, som Sundhedsstyrelsen, Statens Serum Institut og Lægemiddelstyrelsen er ved at udvikle for at overvåge tilslutningen til vaccinationsprogrammet.
Det er et register, som vi forventer færdigt i 2011, og som jeg på stående fod husker som et register, vi alle sammen besluttede, da vi indførte HPV-vaccinen.
Der er så måske nogen, der vil spørge om, hvorfor det er en god idé at tænke indkaldelse til børneundersøgelser sammen med et register, som skal overvåge tilslutningen til vaccinationer.
Svaret er, at det er der faktisk flere gode grunde til.
Der gives for det første ved fire af de syv børneundersøgelser vaccinationer.
Det vil sige, at oplysninger om, hvorvidt barnet har modtaget vaccinationer i forbindelse med fire af de syv undersøgelser, allerede indgår i registeret.
Og endelig vil man for det tredje kunne nøjes med at kunne kontakte den heldigvis relativt lille andel, der udebliver, og det vil kunne ske ved anvendelse af den nyeste teknologi, f.eks. kan det ske, ved at der sendes en sms til forældrene.
Men det er også vigtigt for mig at understrege, at det her endnu kun er på tanke- og idéstadiet, og jeg ser derfor frem til at modtage den her foranalyse fra fagfolkene, som skal afdække, hvilke muligheder og perspektiver der er i registeret.
Analysen vil nemlig være et vigtigt input til de videre overvejelser om, hvordan vi fremadrettet sikrer en højere tilslutning til børneundersøgelserne.
Som det må være fremgået, vil regeringen derfor afvise beslutningsforslaget, men regeringen vil som nævnt overveje muligheden for at etablere en indkaldelsesordning.
Nu skal vi passe på ikke at tale os væk fra hinanden, for jeg tror i virkeligheden, at der er ret stor enighed om det formål, som SF forsøger at forfølge med beslutningsforslaget her, og det er fornuftigt.
Når det bliver sagt, at en specifik sygdom skal behandles med specifikke midler, er spørgsmålet, hvad definitionen af specifik er.
Der er jo mange sygdomme som følge af misbrug, og de skader, der kan ske ved brug af doping, kan være leverskader, det kan være lungeskader, og det kan være alle mulige skader på de indre organer.
Men det kan også være psykiske skader, og alle de skader kan gribes af de eksisterende behandlingsmuligheder, både i det somatiske sygehusvæsen, hvis det er nyreskader, leverskader eller skader på andre indre organer, og i det psykiatriske sygehusvæsen, hvis det er psykiske skader, man har udviklet – angst, depression, eller hvad ved jeg.
Jeg er sådan set enig i, at vi skal undgå, at unge kaster sig ud i dopingmisbrug.
Men jeg mener ikke, vi skal lave en selvstændig behandling af noget, som vi allerede har behandlingsmuligheder for.