Anne-Marie Meldgaard (S), 2007-04-10:
Det er efterhånden svært at åbne en avis uden at finde en artikel eller et debatindlæg med ligestilling som tema.
Men der er noget, som er knap så fantastisk, og det er, at vi i 2007 stadig har så mange problemer med ligestilling, at det er nødvendigt for mennesker at føle sig diskrimineret eller stødt på grund af deres køn, etnicitet eller seksualitet.
De mange debattører appellerer til os politikere om, at vi skal hjælpe med at løse problemerne og skabe ligestilling.
Og her har regeringen svigtet sit ansvar, for samtidig med, at der i befolkningen er en livlig debat og et stort ønske om øget ligestilling, har løsningerne og resultaterne ladet vente på sig.
Jeg læste forleden et debatindlæg, hvor ligestillingsministerens politik blev beskrevet som hattedamepolitik, og jeg kan sådan set godt forstå forfatterens frustration.
Regeringsinitiativerne består næsten udelukkende af kampagner og pjecer i en uendelighed, hvilket referencerne i redegørelsen også bekræfter.
Hvis den gode vilje kunne skabe ligestilling, havde vi allerede opnået det for længst.
Der skal skrappere midler til, hvis vi skal ændre de kulturer, som fastholder den manglende ligestilling i Danmark.
På et område som barsel viser de nyeste tilgængelige undersøgelser, at mænds andel af barselorloven er faldet.
Ligestillingsministeren holder fast i, at det må folk da selv om.
Hendes løsning er en cd med »Elefantens Vuggevise« og endnu en pjece.
Jeg tror altså ikke på, at man kan ændre kulturen i hjemmet og på arbejdspladsen med en børnesang.
Hos Socialdemokraterne har vi længe ønsket at hjælpe denne kulturændring på vej.
Vi kan se, at man i flere af de andre nordiske lande har haft stor succes med at øremærke en del af barslen til fædre.
Det har vist sig, at kulturen på arbejdspladsen har ændret sig, og at de fædre, som tager barsel, får en meget større tilknytning til deres barn.
Der er endda undersøgelser, der viser, at hvis faren tager barsel, mindskes risikoen for skilsmisse.
Vi har derfor svært ved at forstå, hvorfor ministeren ikke er positivt stemt over for vores forslag om at øremærke en tredjedel af barslen til fædre.
Jeg synes faktisk, det er på tide, at mænd også kræver ligestilling i hjemmet.
Også med hensyn til ligeløn venter regeringen på, at appelsinen falder ned i turbanen, i stedet for selv at gå ud og plukke den.
Regeringens bedste initiativ må siges at være ligelønsstatistikken, men ak, end ikke den er indrettet, så den kan gøre en egentlig forskel.
De store lønforskelle mellem mænd og kvinder er stadig et stort ligestillingsproblem i Danmark.
Lønforskellen mellem kvinder og mænd er på mellem 8 og 17 pct. i det offentlige, og 13-19 pct. i det private
Det er i sig selv et grundliggende ligestillingsproblem, men det har samtidig også betydning for, hvordan familierne træffer deres valg om f.eks. fordelingen af barsel.
Det er ofte sådan, at den ægtefælle, der tjener mindst, også er den, der tager mest barselorlov.
Derfor er arbejdet for ligeløn også afgørende for familie- og arbejdslivbalancen.
Samtidig er det vigtigt for vores motivation og arbejdsglæde på jobbet, at den tid, vi lægger i arbejdet, også bliver anerkendt som lige meget værd.
Socialdemokraterne vil fortsætte kampen for ligeløn.
Vi ønsker en lov om kønsopdelte lønstatistikker, så de bliver udbredt til alle, sådan at det ikke blot er 15 pct. af det private arbejdsmarked, som er omfattet.
Samtidig ønsker vi at stille krav om lovpligtige ligestillingsregnskaber og handlingsplaner, som bl.a. skal indeholde målsætninger om ligestilling på ledelsesposter og bekæmpelse af kønsopdeling i virksomhederne.
Det er for alvor slut med at bryste sig af førertrøjen på ligestillingsområdet her i Danmark.
I løbet af en årrække er vi sakket bagud i forhold til resten af Norden, og nu overhales vi også af lande som Letland og Litauen.
I Eurostats nyeste rapport, »Et statistisk syn på mænds og kvinders liv i EU«, blev det slået fast, at det er gået grueligt ned ad bakke for Danmark; på nogle områder ligger vi blandt de tre dårligste lande i EU.
Letland og Litauen har henholdsvis 44 pct. og 38 pct. kvinder blandt erhvervsledere og chefer, hvorimod vi her i Danmark har mellem 15 og 20 pct. som mellemledere og kun 4 pct. i topledelser.
Inden for EU har kun Cypern og Malta en lavere andel af kvinder blandt erhvervsledere end Danmark.
Det er et meget kedeligt selskab at befinde sig i.
Vi må altså være mere ambitiøse på egne vegne.
Det er pinligt, at vi ikke er kommet længere efter mange års kamp for ligestilling.
Regeringens såkaldte ligestillingsindsats har været et tilbageskridt for ligestillingen.
Jeg mener, vi skal sætte større fokus på den ringe repræsentation af kvinder i erhvervslivets top og samtidig arbejde målrettet på at sikre en bedre sammenhæng mellem familie- og arbejdsliv.
Vi skal generobre vores position som foregangsland på ligestillingsområdet, og det gør vi ikke med hænderne i skødet og flere pjecer.
Det er dog glædeligt, at der er en gruppe kvinder, der har fået bedre muligheder i løbet af de seneste år.
Mangel på arbejdskraft har for alvor sat gang i initiativer til at få indvandrerkvinder i arbejde, og mange af dem, der er kommet i arbejde, klarer sig faktisk rigtig godt og det på trods af alle de barrierer, de skal overvinde, hvad angår sprogvanskeligheder, diskrimination, køn og kultur.
Selv om det kan være svært at få indvandrerkvinder i arbejde, er det alt om at gøre i forhold til integrationen, og jeg er overbevist om, at når vi integrerer en mand på arbejdsmarkedet, har vi kun integreret én person, men hver gang vi integrerer en kvinde, har vi integreret en hel familie i Danmark.
Samtidig er indvandrerkvinder nogle af de allerdygtigste iværksættere.
Hvad enten de kommer fra Somalia, Tyrkiet, Thailand, Vietnam, Iran eller en række arabiske lande, er kvinder de bedste til at skabe en stor omsætning og store overskud.
Sådanne holdninger er fuldstændig uacceptable og illustrerer et forældet kvindesyn, der ikke hører til i et moderne samfund som Danmark.
At bo i Danmark forpligter; i Danmark har vi ligestilling, og det gælder også på arbejdsmarkedet.
Derfor er det også vigtigt fortsat at udvikle indsatsen for at få flere indvandrerkvinder i arbejde, også selv om konjunkturerne ændrer sig.
Det skal ikke kun være, når vi har brug for dem, men også når de har brug for os.
En anden gruppe kvinder, som også får bedre muligheder fremover, er dem, der handles til prostitution.
Det er nu afgørende for os, at den nye handlingsplan for bekæmpelse af menneskehandel også forbedrer indsatsen over for handel med børn, og at der bliver oprettet en national rapporteur til at overvåge udviklingen på området.
Samtidig er det afgørende, at de gode erfaringer, der er gjort med det opsøgende arbejde i ngo’erne, videreføres, og at man via en udvidelse af politisamarbejdet gør en stor indsats for at fange bagmændene.
Status for dette års redegørelse/perspektivog handlingsplan må være, at der er nok så mange gode målsætninger, men vi har meget svært ved at se, hvordan ministeren vil nå dem.
Socialdemokraterne mener, at ligestilling er en fælles opgave og ikke den enkelte borgers eget ansvar.