Annette Vilhelmsen (SF), 2012-06-07:
Det er helt afgørende, at vi har et sundhedsvæsen med fri og lige adgang for alle borgere, uanset om man er født med en funktionsnedsættelse eller ej.
Det er en af grundstenene i det danske velfærdssamfund, og som ministeren også nævner, er det desuden en del af de forpligtelser, vi har ifølge handicapkonventionens artikel 25, hvori der står, at personer med handicap har ret til at nyde den højest opnåelige sundhedstilstand uden diskrimination på grund af handicap, og at personer med handicap har ret til det samme udbud af sundhedsydelser af samme kvalitet, som gives til andre.
Derfor er det bekymrende, når udviklingshæmmede borgere oplever, at de behandles anderledes end andre borgere.
Socialt Udviklingscenter og Kræftens Bekæmpelse gennemførte for 2 år siden en undersøgelse, og den viste desværre, at udviklingshæmmede ofte får diagnosticeret deres kræftsygdom meget sent, og at de ofte ikke får den støtte, som de har behov for ved indlæggelsen.
Og vi ved desuden, at der har været problemer i forhold til medicinopfølgning, også for gruppen af mennesker med udviklingshæmning.
Det er ikke acceptabelt, når mennesker med udviklingshæmning ikke får den behandling, de har brug for, og handicapkonventionen siger, at der er og kan være behov for at tage særlige hensyn i behandlingen af patienter med handicap.
Men hvis der tages individuelle hensyn, skal det naturligvis være sundhedsfagligt begrundet.
Der skal aldrig kunne frasorteres i patienter i det danske sundhedsvæsen på baggrund af et handicap.
Samtidig skal vi også anerkende, at det her område skal følges tæt, fordi der også er en række dilemmaer, som opstår i det her felt.
Hvis vi skal undgå, at flere borgere med udviklingshæmning kommer til at opleve sig sat til side i sundhedssystemet, så mener jeg, at det er vigtigt at fastholde og sikre enkeltpatienters og deres familiers ret til at klage til Patientombuddet, hvis de føler sig udsat for forskelsbehandling. Jeg mener også, at det er helt afgørende, at vi bliver endnu bedre til at involvere mennesker med udviklingshæmning i deres egen sundhed og heri også involverer familie og pårørende og støttepersoner.
Borgerens perspektiv må aldrig glemmes, og vi skal hele tiden huske på, at det er sundhedssystemet, der har det største ansvar for at tilpasse sin kommunikation, så man sikrer patienterne den støtte og behandling, som de reelt har brug for – både når det gælder den behandlende og den forebyggende og sundhedsfremmende indsats.
I den forbindelse har det bestemt også været relevant at se på, hvorvidt det faglige personale har de fornødne kompetencer til f.eks. at kunne kommunikere ordentligt med udviklingshæmmede patienter.
Derfor er jeg glad for, at regeringen allerede i dag gør meget for at sikre mere lighed i sundhedssystemet, også i forhold til mennesker med forskellige handicap.
Bl.a. er jeg sikker på, at ministeriets sociale serviceeftersyn af sundhedssektoren vil være med til at belyse, præcis hvor det er hensigtsmæssigt at sætte ind.
Samtidig er regeringen meget opmærksom på de særlige udfordringer med hensyn til botilbud for udviklingshæmmede, f.eks. vedrørende medicinhåndtering, sygdomsopsporing, forebyggelse og adgang til fysisk træning.
På baggrund af det står vi i SF fuldt ud bag den tekst, som er udformet.