Marianne Jelved (RV), 2008-02-22:
Jeg vil tillade mig at indlede med en lille historie fra virkelighedens verden, nemlig om Peter fra 3. klasse, der går på fritidshjem.
Det tager ham et kvarter at gå fra skolen og hen til fritidshjemmet.
Næste dag kommer Peter også en time for sent; nu rynker pædagogen panden i lidt længere tid.
Og Peter sukker dybt og trækker på skulderen og siger: Kan jeg da aldrig få fri?
Jeg vil godt bruge den historie til at minde om, at de børn, der lever i supervelfærdssamfundet Danmark, lever i en hverdag, hvor de er omgærdet af professionelle, dygtige voksne, der strukturerer og organiserer deres hverdag meget eftertrykkeligt.
Det er også det, vi taler om, når vi taler skole, og jeg synes endda, at vi går så vidt, at vi er tilbøjelige til - og det er den her debat udtryk for, og det er ikke, fordi jeg vil være uvenner med alle på en gang, men alligevel - at Folketinget tager godt fat om at strukturere og organisere samfundet som sådan.
I Det Radikale Venstre vil vi gøre rigtig, rigtig meget for fortsat at have forventninger til og tage som givet, at kommunerne, som er skoleejerne, påtager sig det ansvar, det er at være skoleejere og have ansvaret for folkeskolernes hverdag og vilkår.
Det er fuldstændig klart, at det er umisforståeligt rigtigt, at skolen skal løse nogle opgaver som f.eks. at lære alle elever at læse, skrive og regne.
Og jeg ville utrolig gerne vide, hvor mange børn, der reelt går ud af folkeskolen uden at kunne læse, skrive og regne.
Nu kan jeg se, at SF bruger de samme formuleringer, som undervisningsministeren har brugt rigtig mange gange.
Et eller andet sted gør det en lille smule ondt inde i hjertekulen på mig, at SF også bruger den retorik.
Det er min opfattelse, at skolerne gør sig ekstremt meget umage med at lære alle børn at læse, skrive og regne, og jeg synes, at vi efterhånden skulle prøve at få lidt hold på, hvad det er, vi taler om, i stedet for at italesætte en folkeskole, som hele tiden udsættes for almindelig nedladende, negativ omtale.
Så vil jeg gerne sige, at jeg er overbevist om, at skolerne er parat til at afsætte de nødvendige midler, der giver elever med forskellige behov den hjælp, som vil være nødvendig.
Vi har rigtig, rigtig store ressourcer til specialundervisning, og hvis man har brug for særlig lektiehjælp, så er et af de tilbud, kommunerne giver, faktisk også lektiehjælp hjemme hos familien.
Så vi vil gerne være med til at støtte op om ideen om lektiehjælp, men vi vil gerne lade det være op til kommunerne at afgøre, hvordan de gør det.
Vi vil anbefale, at man ser skolen som et kulturcenter, hvor forældrene kan komme.
Vi har bl.a. oplevet det i Stockholm, men vi har også oplevet det på danske skoler.
Vi skal have forældrene integreret i skolemiljøet, når vi har brug for, at de skal give en hånd med og lære, hvordan man hjælper sine børn.
Og hvis vi virkelig - virkelig - ville tage fat ved roden af de her problemer, så skulle vi sige til kommunerne: I får 5 år måske 7 år - det kommer lidt an på, hvor flinke I er - til at ændre jeres skoledistrikter, til at placere jeres skoler, vi giver penge til at bygge nye skoler, hvis det er nødvendigt; altså placere skolerne på en sådan måde, at vi får blandede skoledistrikter, forstået på den måde at der både er ressourcestærke og ressourcesvage familier i skolerne.
Det vil give et kæmpe løft til alle skoler, for både forskning og erfaring viser, at det simpelt hen løfter hele niveauet i den enkelte skole, hvis man har de blandede grupper, hvor de ressourcestærke elever kan være rollemodeller på en helt anden effektiv måde, end den velmenende lærer kan - og her står endda en af dem.
Kommunerne har masser af forskellige handlemuligheder til at variere deres løsninger.
Randers Kommune har lavet en børneinstitution, som hedder Børnenes Hus, som ligger i et miljø, hvor der er rigtig mange svage, udsatte familier, og hvor der er en særlig høj normering, og hvor der skabes et tillidsforhold mellem institutionen og familierne, og hvor man, fra børnene er helt små, kan begynde at sætte ting i værk, der gør, at man faktisk løfter børnenes niveau, inden de skal i skole.
Det er sket totalt frivilligt; Randers Kommune har selv fundet på det.
Det er et eksempel, som man kan bruge andre steder i landet.
Så jeg så meget hellere den individuelle, fleksible måde at løse opgaven på, og at ansvaret lægges der, hvor det er.