Tom Behnke (KF), 2013-10-31:
Naturligvis skal det være sådan, at man viser både evnen og viljen til at være selvforsørgende.
Det er klart.
Jeg har ikke hørt nogen, der har talt imod, at det er et rimeligt krav at stille.
Spørgsmålet er jo så bare: Hvornår viser man evnen og viljen til at være selvforsørgende?
Og det er jo så det, beslutningsforslaget her går ud på.
Spørgsmålet er jo, om den, der faktisk yder en indsats, skal belønnes eller skæres over samme kam som andre og i virkeligheden straffes for det, man har gjort.
Skal der være forskel på, om man yder en indsats, eller om man efter en arbejdsulykke eller et færdselsuheld kaster sig hjem på sofaen, havde jeg nær sagt.
Det er ikke for, at der ikke kan være mange grunde til det, mit billede skal forstås på den måde, at man ligesom giver op og siger: Nå, men det kan også være lige meget, så er jeg på passiv forsørgelse, jeg er på førtidspension resten af mit liv.
I forhold til den persongruppe gives der ikke noget afslag, hvorimod der gives afslag til den, der siger: Nej, jeg vil videre med mit liv, jeg vil gøre en forskel, jeg vil tage noget mere uddannelse og komme ud på arbejdsmarkedet, jeg vil være selvforsørgende, jeg vil ikke på førtidspension, jeg vil ikke på passiv offentlig forsørgelse.
For den person sker der med den her lov rent faktisk det, at vedkommende bliver straffet.
Det kolliderer med det konservative grundsynspunkt om, at den, der yder en indsats, skal belønnes for det, og ikke straffes.
Og derfor er vi i udgangspunktet positive over for beslutningsforslaget fra Enhedslisten.
Det er ikke så meget på grund af den konkrete sag; den kan vi faktisk ikke gøre noget som helst ved.
Men af hensyn til alle andre lignende sager i fremtiden synes vi faktisk, at Enhedslisten har fat i noget af det rigtige her.
For dem, der yder en indsats, dem, der vil gøre en forskel i deres eget liv, dem, der rent faktisk kæmper for at komme tilbage på arbejdsmarkedet og kommer det, skal da belønnes og ikke straffes, hvis ellers revalideringsydelsen bliver brugt rigtigt til det, der er formålet med den ydelse.
Og det er jo, at folk kan komme tilbage på arbejdsmarkedet og igen være selvforsørgende.
Man kan ikke bare sige, at det hele skal være enten sort eller hvidt – ja, sådan er det lidt i dag, men det vil det jo ikke være.
Det vil vi i hvert fald fastholde fra konservativ side.
Selvfølgelig skal man det.
Det er jo det krav, vi alle sammen er enige om, og derfor skal det selvfølgelig fastholdes.
Og det mener jeg ikke at beslutningsforslaget for så vidt ændrer på.
Men spørgsmålet er jo så – og det er også noget af det, debatten har åbnet op for i dag og kastet lidt lys over – om revalideringsydelsen bruges rigtigt.
Kan den misbruges?
Og har revalideringsydelsen rent faktisk den ønskede effekt?
Der kunne jeg forstå, at ministeren refererede til noget analysearbejde foretaget af analyseinstituttet CABI, og det bliver jo interessant at få det ind over.
Det kan vi jo spørge til under udvalgsbehandlingen af beslutningsforslaget, og der kan vi få noget mere dokumentation for det her.
Det synes jeg vil være rigtig interessant.
Jeg er så også nødt til at sige til forslagsstillerne, Enhedslisten, at sådan som beslutningsforslaget ligger lige nu, har vi lidt svært ved at stemme for forslaget.
Men det er mest, fordi man, når man kigger ned i den allerallersidste linje i beslutningsforslaget, kan se, at der står: ... med den begrundelse, at de modtager revalideringsydelse.
Altså, jeg vil nok sige
, at hvis man stadig væk er i en situation, hvor man modtager revalideringsydelse, kan det være noget vanskeligt at vurdere, om revalideringsydelsen rent faktisk har ført til, at man har fået en fast tilknytning til arbejdsmarkedet.
Det bliver nok lidt svært at forholde sig til i den situation.
Men hvis vi havde en formulering, der hed: ... at de har modtaget revalideringsydelse – så ville vi for så vidt kunne støtte beslutningsforslaget, som det foreligger.
Men det, der egentlig står tilbage, er jo et ønske fra Enhedslistens side om, at man prøver at finde en fornuftig løsning på det her, og det ønske støtter vi fra konservativ side.
For de mennesker, der rent faktisk yder en indsats efter at være kommet til skade, enten på arbejdsmarkedet ved en arbejdsulykke eller ved et færdselsuheld eller ved sygdom eller lignende, men som hanker op i sig selv og siger: Jeg vil gøre en forskel, jeg vil ikke på passiv forsørgelse resten af mit liv, jeg vil ud på arbejdsmarkedet, jeg vil være selvforsørgende – de mennesker bør vi belønne og ikke straffe.