Lars Barfoed (KF), 2011-10-06:
Vi har jo iagttaget oppositionsarbejdet gennem 10 år og har lært en del af det, og det vil vi naturligvis benytte os af.
Tak for det.
Som opposition vil vi i Det Konservative Folkeparti arbejde konstruktivt for at sikre konservativ indflydelse og konservative kerneværdier, og så vil vi måle den nye regering på, om den styrker borgernes og familiernes frihed eller den gør det modsatte.
Det må ikke blive dyrere eller vanskeligere at være dansker.
Desværre ser det ud til, at regeringen snarere vil gøre livet dyrere og mere besværligt for borgerne.
Vi vil også holde regeringen fast på at værne om den personlige frihed, så danskerne ikke kommer til at betale mere i skatter og afgifter og belastes af unødige regler.
Jeg har noteret mig med tilfredshed, at regeringen vil sænke skatten på arbejde markant, men desværre ser det ud til, at der samlet set bliver tale om en stigning i skattetrykket.
Vi Konservative mener, at der er brug for mere ansvar til borgerne og mindre til staten.
Desværre lægges der op til at øge det offentliges forpligtelser og dermed øge den offentlige sektor på bekostning af den private sektor, og det på trods af, at det jo netop er indtjeningen i landets private virksomheder, der betaler for vores velfærd og velstand.
Det vil Det Konservative Folkeparti arbejde for, ikke mindst i forhold til iværksættere og små og mellemstore virksomheder, men regeringen har ikke nogen konkrete bud på det, der for alvor kan styrke vores konkurrenceevne.
Skattetrykket skal stige, og alle tanker om bedre afskrivningsregler er tilsyneladende droppet.
Hensynet til de fælles nationale værdier og de forpligtende fællesskaber er af afgørende betydning for Det Konservative Folkeparti.
Derfor opfordrer vi til kulturpolitiske initiativer, der kan styrke vores kulturarv, men der er ikke i regeringsgrundlaget noget, der antyder, at regeringen er optaget af en kulturpolitik, der understøtter de værdier, der samler os som danskere.
Så var det jo med stor spænding, man åbnede og læste regeringskataloget efter de langvarige drøftelser ude i det berømte tårn.
Nu skulle vi se resultatet af de mange dages møder og drøftelser derude.
Og indrømmet: Der står mange ord; det gør der.
Der er skrevet mange sider, og meget af det, der står, er for så vidt smukt og rigtigt, og der er fornuftige målsætninger, som stort set ingen mennesker kan være uenig i, men man bliver ikke meget klogere på regeringens politik ved at læse det.
For den afslører man ikke.
Den er ligesom væsentlige dele af det, vi har set under valgkampen, stadig væk – for store deles vedkommende i hvert fald – et mysterium.
De få gode konkrete forslag, der er, er jo stort set forslag, som man har overtaget fra den hidtidige regerings arbejde, ikke mindst den økonomiske politik med de reformer, som blev aftalt i foråret, og som to af de tre regeringspartier var imod før valget.
Og jeg tror, hvis man fjerner alle almindelighederne og de smukke målsætninger, som ikke er understøttet af nogen anvisning på, hvordan målene skal nås, og trækker de helt konkrete forslag frem, ja, så er det faktisk et meget kortfattet regeringsgrundlag.
Men jeg må sige, at jeg blev glad over at læse på side 9, og her citerer jeg: »Udgangspunktet for regeringen er VK-regeringens økonomiske politik i bredeste forstand, herunder genopretningsaftalen og forårets aftaler herunder tilbagetrækningsreformen.«
Sådan!
Det kunne jeg godt lide at læse, det synes jeg er godt.
Men så er det jo altså også en ren tilståelseserklæring i forhold til det, vi har måttet høre på gennem de sidste 10 år fra den daværende oppositions side; man skulle faktisk næsten ikke tro, at det er de samme politikere, som nu sidder i regeringen.
Men sådan er det.
Når man tænker på den voldsomme kritik, som socialdemokrater og SF'ere har rettet mod VK-regeringens økonomiske politik bare gennem det seneste år netop som følge af først genopretningsaftalen og derefter tilbagetrækningsreformen med begrænsninger i efterlønnen, så er det et markant kursskifte, der er tale om; nogle vil nok kalde det et vælgerbedrag og spørge: Hvor er de 12 minutter og alt det andet, som vi hørte om under valgkampen?
Det er pist væk nu.
Så vil jeg godt skynde mig at understrege, for at man ikke skal tage fejl, at det jo ikke er sådan, at jeg savner de elementer.
Tværtimod.
Jeg er som konservativ tilfreds med, at de er ude.
Men det er ikke troværdigt at føre valgkamp på en politik, som man så løber fra, så snart valget er afgjort.
Og der er mange andre eksempler.
Hr. Ole Sohn sagde under valgkampen, at det er en kæmpe hån mod de 100.000 danskere, der bliver ramt af efterlønsforringelser, at foreslå nye skattelettelser til de rigeste.
Jeg gad vide, hvad der har ændret sig siden den udtalelse for hr. Ole Sohns vedkommende.
Men nu kan vi så glædeligt konstatere, at SF vil have markante skattelettelser, og det forstår jeg også gælder for millionærerne.
Jeg går ud fra, at den nyudnævnte udenrigsminister nu vil lave om på de mange løfter, som SF stillede op under valgkampen; jeg blev underholdt om flere af dem under de debatter, jeg havde med udenrigsministeren under valgkampen.
Nu er vi Konservative, som nogle her i salen måske har bemærket, ganske interesserede i at få sænket skatterne her i landet, og vi har gang på gang fremhævet den sammenhæng, at lavere skatter øger arbejdsudbuddet, men hidtil har vi jo hverken kunnet overbevise Socialdemokratiet eller Socialistisk Folkeparti om det.
Og derfor er det ganske interessant, at den sammenhæng pludselig bliver fremhævet i regeringsgrundlaget, hvor man kan læse, at der skal gennemføres en – og her citerer jeg igen: »... skattereform, der markant sænker skatten på arbejde, så arbejdsudbuddet øges med ca. 7.000 personer frem mod 2020 og de offentlige finanser dermed varigt styrkes med 3 mia. kr. gennem øget beskæftigelse – ud over virkningen af de initiativer, der er vedtaget i Forårspakke 2.0.«
Væk er al snak om ufinansierede skattelettelser til bankdirektørerne.
Nu er det pludselig rigtig godt med skattelettelser, og nu er der lige pludselig de effekter af skattelettelser, at de giver øget arbejdsudbud og de giver et større provenu, altså dynamiske effekter af skattelettelser.
Det er interessant, og jeg gentager: Regeringsgrundlaget er en ren tilståelseserklæring.
Der kunne nævnes flere andre eksempler på påstande, der er fremført under valgkampen eller før valgkampen, og som nu pludselig ikke længere kan tilregnes Socialdemokratiet og SF.
Det er sådan, som jeg også sagde før, at man jo ikke rigtig afslører sin konkrete politik, men der er alligevel enkelte punkter, hvor det skinner igennem, hvilken slags samfund der er under udvikling under en rød regering.
Og det synes jeg er bekymrende, for det er tilsyneladende et samfund, der vil begrænse borgernes frihed og tage ansvar fra den enkelte.
Lad mig give et par eksempler.
Det er jo ikke mindst noget, som er en håndsrækning til de mange travle familier, samtidig med at det øger aktiviteten i håndværks- og serviceerhvervene og begrænser sort arbejde.
Det vil regeringen nu sløjfe.
Regeringen vil også begrænse borgernes frihed til at bevæge sig rundt i hovedstadsområdet og pålægge mange familier regninger på mellem 10.000 og 20.000 kr. om året, hvis de har brug for at køre i bil ind og ud af København hver dag.
Regeringen vil indføre helhedsskoler, ikke bare i de områder, som den tidligere regering havde foreslået, og hvor der kan være et særligt behov, men helt generelt.
Det er en alvorlig begrænsning i børnenes og familiernes frihed til selv at tilrettelægge hverdagen med plads til selvvalgte fritidsaktiviteter og familieliv.
Regeringen vil også øremærke op til 3 måneder af den betalte barselorlov til manden.
Det er et voldsomt indgreb i familiernes ret til selv at bestemme.
Det er udtryk for, at regeringspartierne mener, at de ved bedre end familierne selv, hvordan de skal indrette deres liv, og det betyder mindre frihed og mere statsligt formynderi over for borgerne.
Lad mig derfor til sidst sige, så det ikke er til at misforstå: Hvis regeringen vil et bredt samarbejde i Folketinget, hen over midten, så må regeringen skifte kurs i værdipolitikken, væk fra en mere statslig styring og hen imod større frihed og mere ansvar til borgerne.
Og så må regeringen forstå, at en større offentlig sektor og et stigende skattetryk er det modsatte af det, vort samfund har brug for, det, vores virksomheder brug for, og det, vores økonomi har brug for.
Regeringen må med andre ord forstå, at hvis man hele tiden vil stille Enhedslisten tilfreds, kan man ikke samtidig regne med, at Det Konservative Folkeparti bagefter vil bidrage til at betale regningen.