Pernille Skipper (EL), 2016-01-22:
Voldtægt er en meget, meget forfærdelig forbrydelse.
Seksuelle krænkelser af børn er også ganske, ganske forfærdelige.
Jeg tror ikke, jeg vil forsøge at sætte ord på uhyrlighederne, man må gennemleve, når man bliver udsat for sådan noget.
Så jeg vil starte med at sige, at Enhedslisten sådan set godt kan støtte tanken om strafskærpelser både for voldtægt og for seksuelle krænkelser af børn.
Jeg må indrømme, at det nok langtfra er det første, vi ville have valgt at gøre for at forhindre de former for kriminalitet, hvis vi kunne vælge på alle hylder blandt de mulige og tiltrængte tiltag.
Som stort set alle høringssvarene påpeger, er der nemlig ikke rigtig noget, der tyder på, at strafskærpelser vil føre til færre overgreb eller i øvrigt gøre det nemmere for ofrene at komme videre.
Så der er nok ærlig talt mere tale om, at man viser muskler med det her lovforslag, end at man egentlig løser noget.
Skal man gøre noget for børn, der har været udsat for seksuelle krænkelser, så burde man f.eks. udbrede forebyggelses- og behandlingsindsatsen meget mere.
Man burde udvide brugen af børnehusene og også overveje at indføre en groomingbestemmelse i straffeloven, som også flere børneorganisationer påpeger.
Skal man gøre noget for ofre for voldtægt, skal man sørge for, at politiet i højere grad tager anmeldelser alvorligt.
Man skal udvide hjælpen, også den økonomiske, til kvinder, der gerne vil forlade voldelige ægtefæller, og så skal man gøre op med de vrangforestillinger, der er, om ofre for voldtægt.
Rigtig mange kvinder tør ikke anmelde voldtægt.
Den seneste offerundersøgelse – mener jeg det var –
fra Justitsministeriet
Andre undersøgelser har sagt endnu færre.
Mange tør bl.a. ikke anmelde det, fordi de er bange for at blive udsat for skam og skyld, altså at det påpeges, at det er deres egen skyld, eller at man måske ikke bliver troet på.
Samtidig eksisterer der altså også i alt, alt for høj grad en myte i dag om, at der skulle være nogle særlig store problemer med falske anmeldelser for voldtægt set i forhold til andre forbrydelser.
Men det er altså ikke virkelighed.
Der er ikke større problemer med falske anmeldelser for voldtægt end med andre forbrydelser.
Men eksistensen af den myte er med til at undskylde og affeje de overgreb, der rent faktisk sker.
Det er ikke kun noget, jeg synes.
Det er også noget, som alle de organisationer, der arbejder med ofre for voldtægt, peger på.
Det er en farlig myte, og den kan få færre til at anmelde af frygten for ikke at blive troet på.
Den kan få endnu flere til ikke at tro på kvinder eller at fordømme kvinder, der fortæller om overgreb.
Det kan være med til at retfærdiggøre mindre overgreb eller udløse manglede alvor i forhold til situationen.
Jeg mener, at regeringen puster til myten, når man så ublu kobler strafskærpelser for voldtægt sammen med strafskærpelser for falske anmeldelser, vel at mærke ikke for falske anmeldelser generelt set, men specifikt for voldtægt og seksualforbrydelser mod børn.
Det er urimeligt, det er skadeligt, for det sender et signal om, at der skulle være et særligt problem med falske anmeldelser i forbindelse med voldtægter.
Derfor bliver jeg nødt til at kalde det ren og skær sexisme, for det er sådan, jeg ser det.
Man kobler mistillid på den her form for forbrydelse, som særlig rammer kvinder, og som ikke bare særlig rammer kvinder, men også rammer kvinder på deres køn og deres selvbestemmelsesret, deres seksualitet.
Det er en form for forbrydelse, som handler mere om magt og undertrykkelse, end det handler om egentlig sex.
Enhedslisten vil gå ind i det her udvalgsarbejde og bede om at få opdelt lovforslaget i to, så vi kan sende et meget, meget klart signal om, at regeringen har taget fejl, når de har koblet de her to ting sammen, og at der altså ikke er tale om et særligt problem med falske anmeldelser for voldtægt.
Snarere er der tværtimod et problem med, at alt for få kvinder har tillid nok til systemet.