Claus Hjort Frederiksen (V), 2011-12-19:
Jeg vil først og fremmest takke fru Özlem Cekic for det arbejde, hun har udført i den her sag, for det er jo nu for første gang lykkedes nogen at tvinge venstrefløjen til seriøst at beskæftige sig med, hvad det vil sige at være fattig.
Der kan vi jo ikke komme med tak nok til fru Cekic for den utrolig uegennyttige indsats, hun har gjort i denne sag.
Vi har jo nu fået at vide, at der er forskellige grader af fattigdom.
Der er rigtig fattigdom, så er der Carina-fattigdom, og så er der anden fattigdom.
Og det er utrolig nyttigt at få en diskussion om de her ting.
Den tidligere regering indførte jo loft over kontanthjælp, gennemførte 225-timers-reglen osv. i erkendelse af, at det for mange mennesker ikke kan betale sig at arbejde.
Det vil sige, at de har mindre ud af at gå på arbejde, og det sætter det jo i et meget skarpt relief i forhold til de hundredtusindvis af mennesker, som arbejder på de overenskomstmæssige mindstebetalingssatser.
Det er jo det, der er det interessante i den her diskussion.
Når man arbejder på overenskomsternes mindstelønsatser, skal det så være mindre attraktivt end at modtage kontanthjælp?
Derfor er det for mig at se en meget, meget vigtig debat, vi har her, for hvad er det for nogle budskaber, vi sender til det danske samfund, om, at det skal kunne betale sig at stå tidligt op om morgenen, passe sit arbejde omhyggeligt, når man så kan se, at der er andre mennesker, der får mere ud af det?
Det er jo inde ved kernen af forståelsen af velfærdssamfundet, for det er jo inde ved kernen af, at vi i det her samfund accepterer, at vi hjælper dem, der har hjælp behov.
Det er jo meningen med det her velfærdssamfund, som vi har.
Og derfor har vi meget, meget høje skatter i det her samfund.
Men når vi kommer ind til fru Cekics debat, rokker den jo ved fundamentet for accepten af velfærdssamfundet.
Og det, der er det uhyggelige i den her sag, er jo, at det lige pludselig går op for rigtig mange mennesker, hvad det er, der er problemet.
Den nuværende beskæftigelsesminister turnerer jo rundt med, at hun har fundet løsningen på de her problemer, for skattereformen vil gøre det meget, meget attraktivt at løse lige præcis det her problem.
Men endnu mere interessant er det jo, at beskæftigelsesministeren har fundet løsningen på rådighedsreglerne og på spørgsmålet om at sikre, at folk står til rådighed.
Derfor er det nærliggende at sige til regeringen: Burde det så ikke gennemføres i omvendt rækkefølge, så vi først ser på skattereformproblematikken og på, hvordan man løser det her med rådighedsreglerne?
For når vi har set et klart svar på det spørgsmål, er der måske ikke noget problem tilbage.
Vi, der har beskæftiget os med beskæftigelsespolitikkens mysterier i mange år, ved jo, at det er et uhyre vanskeligt område, vi arbejder på, og derfor mangler vi jo helt klart nogle overbevisende svar fra regeringen.
Ministeren siger, at hun skal sikre, at rådighedssystemet fungerer effektivt.
Det forstår jeg på den måde, at hvis man bliver tilbudt et job, men ikke tager det, mister man kontanthjælpen.
Så havde vi forleden dag et samråd i Beskæftigelsesudvalget, hvor en anden af ministerens hjertesager blev drøftet, nemlig hvad vi gør ved de 25-30-årige, som jo er overrepræsenteret i ledighedskøen.
Derfor trænger vi jo til et helt klart og tydeligt svar på, hvad ministeren vil gøre for at få de mennesker, ud af kontanthjælpssystemet som putter sig i det, fordi det ikke kan betale sig at gå på arbejde?
Derfor vil jeg da give ministeren det råd, at hun skal starte nogle drøftelser – og det håber jeg da at hun har – med formanden for Socialrådgiverforeningen, Betinna Post, så ministeren og Betinna Post i fællesskab kan finde ud af, hvordan man lige sikrer, at de her rådighedsregler bliver overholdt.
Det tror jeg vil være et af kerneomdrejningspunkterne i denne sag.