Johs. Poulsen (RV), 2010-11-30:
Lad mig starte med at slå fast, at Det Radikale Venstre under ingen omstændigheder kan støtte lovforslaget her, som jo, hvis man skærer al udenomssnak væk, handler om en eneste ting, nemlig at man vil reducere antallet af klager i klagesystemet inden for det grønne område.
Det er altså et gebyr, som betyder – det kan vi også høre på forskellige ordførere – at nu skal man tænke sig rigtig grundigt om, inden man klager.
Vi har ikke den tilgang til det, at man ikke tænker sig rigtig grundigt om, inden man klager, og ikke også har gjort det hidtil.
Faktisk mener vi, at der bliver tænkt rigtig grundigt over tingene, når man laver klagesager, og set med Det Radikale Venstres øjne var det meget mere interessant, hvis vi tog en diskussion om, hvad det egentlig er, der er grundlaget for, at der er et relativt stort antal klager, som betyder, at der er en lang sagsbehandlingstid.
For der er vi sådan set enige med regeringen i, at det jo ikke er et mål i sig selv at have en lang sagsbehandlingstid inden for det her system, og at det, der må være målet, er, at man har et smidigt og godt klagesystem, som er retfærdigt og tilgængeligt.
Jeg bliver bare nødt til at sige, at hvis vi kigger lidt tilbage i den her regerings levetid, kan vi se, at man på et tidspunkt havde en miljøminister, der hed Connie Hedegaard, og hun sagde og lagde op til, at man skulle lave en samlet reform af hele klagesystemet inden for det grønne område.
Det var et synspunkt, som Det Radikale Venstre støttede meget, og vi glædede os til, at vi skulle have den diskussion om, hvordan man kunne få en reform af klagesystemet inden for det grønne område, bl.a. ved sammensætningen af nævnene og ved meget andet.
Desværre er det, der i mellemtiden er sket, at man kun har lavet et par lapperier, og nu er man så forbavset over, at der er et relativt højt antal sager, der ligger ved nævnene, og det forsøger man så at reducere ved at lave en betaling.
Det synes vi i Det Radikale Venstre er den forkerte angrebsmåde.
Det var altså meget bedre, at man tog en grundlæggende diskussion om: Hvad er årsagen til, at vi har den situation, vi har?
Jeg er ikke i tvivl om, at det for en del sagers vedkommende handler om, at man i øjeblikket har lavet afgørelser rundtomkring, specielt inden for husdyrlovens område, som er lavet som hastværk, og derfor er det også blevet lastværk.
Det er altså blevet afgørelser, som ikke har den fornødne kvalitet, og som man derfor forventeligt får klager over.
Og der synes vi i Det Radikale Venstre, at det havde været langt klogere at kigge på, hvad baggrunden er for, at man føler sig presset til at skulle lave meget hurtige afgørelser og måske ikke afgørelser, der derfor er tilstrækkelig grundige.
Man kunne naturligvis også diskutere, om man kunne ændre på lovgivningen, således at man kunne lave en standardiseret lovgivning på flere områder end det rum, der er for skøn i øjeblikket for kommunerne lokalt.
Den diskussion ville også være relevant at tage, og set med mine øjne kunne man sådan set godt gøre det, altså indskrænke det kommunale skøn, hvis man så blot lagde beskyttelsesstandarden lidt højere.
Det ville også nedbringe antallet af sager.
Så efter vores opfattelse burde man gribe den her diskussion helt anderledes an og netop starte den som et ønske om at lave en reform af hele klagesystemet, således at det grundlæggende blev bedre.
Det er også vores opfattelse, at man med hensyn til den sammensætning, der er i de to nævn i dag, som jo er ret forskellige, også kunne overveje, om man alene i kraft af sammensætningen ville kunne opnå hurtigere sagsbehandling og større smidighed.
Man kunne overveje, om der er visse sager, flere sager, som på baggrund af afgørelser, der allerede er truffet, i højere grad kunne træffes som administrative afgørelser eller formandsafgørelser.
Der var en lang række muligheder, man kunne diskutere.
Alligevel har regeringen sammen med Dansk Folkeparti valgt den dårligste løsning overhovedet, nemlig at forsøge at lægge økonomiske hindringer i vejen for, at der fremsendes klager, og vi ved jo, at de allerfleste klager er klager, man har fået medhold i.
Så er det jo rigtigt, som hr. Tage Leegaard siger, at der også er en række klager inden for specielt naturbeskyttelsesområdet, hvor man hos de grønne organisationer ikke nødvendigvis får medhold.
I en retsstat med visse retsprincipper må det jo være sådan, at hvis man har en klar formodning om, at her er der et eller andet, som er overtrådt i forhold til det, der er de gældende regler, så skal man have mulighed for at afprøve sagen på rimelige vilkår.
Derfor synes vi i al fald, at det er en forkert tilgang, når det nærmest gøres op, som om man helt skal lade være med at klage, hvis man ikke på forhånd er nærmest hundrede procent sikker på, at man får ret.
Derfor vil jeg til sidst sige, hvis man nu endelig skulle gå ind på tankegangen om det med økonomisk styring af sagerne, at hvis vi skal have en betaling på henholdsvis 500 kr. og 3.000 kr., kunne man jo vælge at sige, at det er den part, der taber sagen, som betaler det gebyr efterfølgende.
Så fik man faktisk i de allerfleste tilfælde regningen placeret et andet sted end hos de grønne organisationer, og jeg vil da appellere til, at de tre partier, der står bag forslaget, måske tager den overvejelse med ind i billedet, som et lillebitte plaster på den situation, der er i øjeblikket.
Det kunne faktisk være en reel overvejelse værd.