Lars-Emil Johansen (SIU), 2010-06-02:
I sidste ende kan det jo blive ganske usikkert, hvem der sælger hvem.
Udviklingen i det arktiske område i disse år er af helt afgørende betydning, ikke blot for Grønland, men for hele klodens fremtid.
Det er en udvikling, der massivt vil komme til at påvirke forsyningen af jordens fremtidige energibehov, afviklingen af klodens fremtidige transportbehov og dækningen af den globale industris fremtidige råvarebehov.
Det er de tre væsentligste drivkræfter bag al anden forretningsmæssig og sikkerhedspolitisk aktivitet mellem klodens stater.
Alt dette skyldes de nu uundgåelige klimaændringer, det skyldes polernes smeltende is.
I Arktis taler vi ikke længere om, hvorvidt klimaet er ved at ændre sig, men om, hvor hurtigt det vil gå, og hvordan vi tilpasser os den nye verden.
Det samme gør de andre stater, hvis grænser støder op til Det Arktiske Ocean, og som derfor også selv mærker de direkte følgevirkninger af isens bortgang på godt og på ondt.
Der er hos disse stater en fuldstændig klarhed over, hvilke enorme potentialer for udvikling og forandring dette medfører, og hvilke sikkerhedspolitiske og handelspolitiske konsekvenser det uundgåeligt vil have.
Derfor mødes disse stater, kaldet Arctic 5, nu på højeste plan for at sikre, at hele denne nye udvikling kan ske i en ramme, der er baseret på internationale regler, retfærdige fordelinger af ressourcerne og demokratisk dialog.
For Grønland gælder det hele vores fremtid.
Det er nemlig den proces, der skal sikre de fortsatte vækstbetingelser i Arktis.
Så længe Grønlands udenrigspolitik endnu varetages af den danske regering, er vi desværre afhængige af, om regeringen og dens ansvarlige ministre hernede faktisk fatter omfanget af den arktiske udvikling og dens betydning for os.
Det synes desværre ikke helt at være tilfældet med den nuværende regering.
Derfor vil jeg benytte lejligheden til at henvise til de muligheder, der er indbygget i den nye selvstyrelov for at overdrage forhandlinger om de arktiske forhold med vores arktiske naboer til os selv – »under betegnelsen Kongeriget Danmark, for så vidt angår Grønland« – som der står i loven. Den til enhver tid siddende danske regering har det i sin fulde magt at uddelegere sådanne forhandlinger til den grønlandske regering, og den grønlandske regering kan næppe tænkes at ville prioritere disse møder forkert.
Så mit budskab er ganske enkelt: Hvis regeringen ikke vil varetage vores interesser i den arktiske udvikling på det niveau, som det kræver, så overlad det til os selv.
Man kan ikke både kræve retten over vores udenrigspolitik og samtidig undlade at varetage vore udenrigspolitiske interesser.
Ved det sidste møde i det såkaldte Arctic 5 i Canada lykkedes det efter en stålsat grønlandsk indsats at sikre formanden for Naalakkersuisut en plads ved forhandlingsbordet ved siden af Danmark.
Men det ville dog være mere naturligt i forhold til den udvikling, som selvstyret står for, og i forhold til emnet, om det fremover ganske enkelt var selvstyrets repræsentant selv, der sad i forhandlerstolen, gerne stadig ved siden af Danmark, men i hovedrollen og med de rette prioriteringer.
Hvis de perspektiver, der tegner sig for Arktis inden for såvel minedrift som olie- og gasforekomster, er rigtige, kan vejen til økonomisk uafhængighed for Grønland være langt kortere, end vi tror, og det ville være et gode for os alle sammen.
Jo hurtigere vi kan komme ud af bloktilskudsøkonomien, des bedre.
Derfor må vores bestræbelser på at udskifte bloktilskuddet fra Danmark ikke få lov til at hvile et eneste øjeblik.
Selvstyreordningen må aldrig blive en økonomisk eller politisk sovepude.
Derfor har vi brug for hurtigst muligt at sikre den bedst mulige samfundsmæssige planlægning og naturbeskyttelse i forhold til de kommende råstofprojekter, ikke for at stoppe dem, men for at fremme dem.
Vi har brug for et beredskab nu, der er effektivt nok til at håndtere enhver form for ulykke, som en udvinding af råstofferne desværre kan medføre.
Vi har brug for endnu bedre sikkerhedskrav til de firmaer, der vil arbejde i vores land.
Vi har brug for de redskaber, der kan sikre, at vort land ikke kun bliver rent og sundt, men samtidig også både frit og rigt.
Et sted, hvor vi burde kunne hente hjælp til denne udvikling, er hos den supermagt, der gennem de sidste næsten 60 år har brugt vores land som base i sin militære strategi.
Aftalen med USA om missilskjoldet på Thulebasen betød for os i Grønland, at vi selv for første gang i historien accepterede en fremmed militærmagt i vores land, en militærmagt, der havde bragt skjulte atomvåben til vores land, tabt atombomber i vores havn, skabt forureninger på isen og i havene omkring os og faktisk gjort os til potentielt angrebsmål gennem hele den kolde krig foruden alt det, vi endnu ikke ved noget om angående USA's baser i vores land.
Derfor forventede vi også, at vi ville få så meget igen fra USA, at vi med ro i sindet kunne forsvare dette drastiske skridt over for den grønlandske befolkning.
Det er ganske enkelt ikke sket.
Af den grønlandske regerings seneste udenrigspolitiske redegørelse fremgår det, at den aftale stort set ikke har givet Grønland andet end et par gode råd, et par telefonnumre i USA og enkelte sponsorerede studieture til bl.a. vores egen indlandsis.
Det er ganske enkelt ikke godt nok.
Siumut har derfor nu rejst krav om, at denne aftale genforhandles, og at udbygningen på Thulebasen af missilskjoldet sættes i bero, indtil der foreligger en ny aftale.
Noget for noget.
En ny aftale kan på helt anderledes vis udvise en ny gensidig respekt for samarbejdet mellem USA og det selvstyrede Grønland, f.eks. gennem en vidtrækkende aftale om amerikansk hjælp til offshoreberedskabet i forbindelse med olie- og gasboringer, som Grønland får brug for fremover.
De smertelige erfaringer, USA i dag gør sig i Den Mexicanske Golf, og som medfører den største medfølelse hos os alle, må kunne bruges til noget godt og stærkt for os alle i fremtiden.
På den måde kan olieulykken dernede trods alt bidrage til en bedre fremtid andre steder.
Det er altid farligt at gå ud på nyis, men i Arktis gælder det, at uden færden på isen er der ingen fangst.
Netop den bevidsthed har tidligere holdt vores folk i live, når klimaet rasede.
Den bedste fremtidsmodel for den målsætning vil være et frit aftalt fællesskab mellem selvstændige folk, en free association, sådan som FN anerkender det.
Men inden vi når så langt, er der stadig en lang række ting, der bestemmes fra denne sal, hvad angår Grønland.
I den sammenhæng vil jeg gerne udtrykke min glæde over det arbejde, der løbende foregår i Grønlandsudvalget herinde, og hvor jeg føler at forståelsen for de grønlandske politiske vilkår og den nye verdensorden under selvstyret har fundet et bredt fodfæste.
Derfor er det også en særlig glæde for mig at kunne rejse med udvalget til Thule i september, hvor vi ved selvsyn kan opleve, hvad militærbasen betyder og har betydet for lokalsamfundet.
Samtidig vil rejsen føre os ned langs kysten, så vi kan få indblik i, hvad de kommende olie- og gasboringer offshore vil medføre.
Det er nyttig viden for vores og Folketingets videre beskæftigelse med grønlandske forhold.
For os i Arktis gælder det gode ord om, at det jo altid er godt at kende sin besøgelsestid.