Benedikte Kiær (KF), 2012-04-20:
Tak for en god debat, som drejer sig om et meget væsentligt område.
Det er en fundamental frihedsrettighed, som vi her har til debat i dag.
Vi har hørt, at nogle har sagt, at det her jo ikke er så væsentligt, for det drejer sig om meget få personer.
Vi har hørt fra Socialdemokraterne, at vi jo ikke rigtig kan vide, om 20 eller 50 er nok til at kunne vurdere, om det er almenvellet eller ej.
Og vi har hørt fra SF, at man ikke laver særlovgivning.
Men jeg må blot referere til, at det her drejer sig om en fundamental frihedsrettighed.
Det drejer sig om § 73 i grundloven, som jeg faktisk mener er rimelig relevant og ikke blot kan viftes til side ved at sige, at man ikke laver særlovgivning.
Grundlovens § 73 er altså den paragraf, der fastslår, at den private ejendomsret er ukrænkelig: »Ingen kan tilpligtes at afstå sin ejendom, uden hvor almenvellet kræver det. Det kan kun ske ifølge lov og mod fuldstændig erstatning.«
Desværre sker det ikke altid sådan.
Danske kommuner har ifølge planloven adgang til at foretage ekspropriationer med baggrund i almenvellet, men balancen og definitionen på almenvellet er nogle gange helt skæv.
Og vi har desværre rigtig mange eksempler på det.
Det kunne man have fundet ud af, uden at borgerne skulle trækkes igennem langstrakte sagsforløb.
Og der er borgere, som har følt sig direkte chikaneret af kommunen, der ikke har villet acceptere den erstatning, de egentlig havde krav på, og i flere tilfælde var det faktisk sådan, at erstatningen var fastsat af taksationskommissionen og overtaksationskommissionen.
Der er også et eksempel på en kommune, der ville ekspropriere en mands jord til fordel for en privat efterskoles sportshal.
Der kan her sættes alvorligt spørgsmålstegn ved, om kommunen eksproprierer på den mindst indgribende måde.
Som ejeren af jorden så rigtigt udtaler: Kommunen skal ikke bare tænke på en privat skoles ønsker om at udvide, kommunen skal tænke på hele samfundet, man må ikke genere unødigt eller tage mere, end hvad man har brug for.
Hvad angår, at man ikke må genere unødigt eller tage mere, end hvad man har brug for, vil jeg sige, at jeg ved, at det desværre er et område, hvor vi nu taler for døve øren til regeringen og regeringspartierne, og det synes jeg er rigtig, rigtig ærgerligt.
For ekspropriation er et yderst intensivt og et yderst krænkende indgreb, særlig i de tilfælde, hvor der bliver eksproprieret fast ejendom, der fungerer som et hjem for en familie.
Ud over at vi så her har at gøre med en bolig, der er en økonomisk værdi for borgerne, er det også for mange det sted, som er familiens base.
Det er det sted, der giver tryghed; det er derfra, familiens verden går.
Børnene går i den lokale skole, man kender sine naboer og kigger efter hinanden og har haft en naiv tro på, at her kunne man blive boende, indtil den dag man selv besluttede, at man nu gerne ville videre.
Så når et hjem bliver eksproprieret, er det derfor et voldsomt indgreb i den private ejendomsret, men også i privatsfæren, hvor affektionsværdien og trygheden ikke altid kan erstattes fuldt ud.
Ved ekspropriation til fordel for f.eks. offentlig infrastruktur er det offentlige formål ikke svært at få øje på.
Anderledes kan det være, når f.eks. en kommunalbestyrelse eksproprierer privat ejendom for at realisere en lokalplan, hvor man ønsker at bygge et idrætsanlæg eller et storcenter eller at tilgodese en festival og derved særlig begunstiger bestemte private aktører.
Her kan man faktisk godt sætte spørgsmålstegn ved, om det opfylder betingelserne for almenvellet, altså om f.eks. private skydebaner – vi så eksemplet fra Skagen – eller golfbaner eller private børnehaver, som ministeren selv fremhæver, egentlig er almenvellet.
Jeg hæfter mig egentlig ved det her med private børnehaver, for jeg havde ellers forstået, at SF ikke brød sig om private børnehaver.
I den efterhånden noget berømte sag fra Roskilde Kommune er der også nogle af de her spørgsmål, som opstår, når man oplever nogle argumenter, som at manden jo alligevel ikke brugte sin grund.
Så kan jeg godt forstå, at man som enkelt lodsejer føler, at både kommunen og Roskilde Festivalen er efter en, fordi begge har en klar interesse i, at han overgiver jorden til Roskilde Festivalen og kommunen.
I dag er det kommunalbestyrelserne, som vurderer, hvorvidt en ekspropriation følger grundlovens bestemmelser.
Ministeren tror blindt på, at kommunernes skøn sagtens kan efterkomme det fuldt ud i alle tilfælde, og Socialdemokraterne har som sagt argumenteret for, at vi herinde fra Christiansborg jo ikke kan vurdere, om 20 arbejdspladser eller 60 arbejdspladser tilgodeser almenvellet eller ej, og det skulle derfor være et argument for at ekspropriere.
Det er ærgerligt, at man synes, det er i orden, og at man synes, at den vurdering af det her skøn er helt fin, og at det er helt fint, at det her skøn sker tilfældigt, alt efter hvad det er for en kommune, det drejer sig om.
Det er nok også derfor, vi oplever alle de her sager, hvor borgerne er kommet alvorligt i klemme.
Enten fordi ekspropriation egentlig ikke var lovlig, eller fordi kommunen trækker en sag i langdrag og bliver ved med det, indtil borgeren til sidst er helt mørbanket og kaster håndklædet i ringen.
Det er altså heller ikke i orden, at virksomheder, private aktører, kan gå til kommunen, hvis der er uenighed med en lodsejer om prisen for en ejendom eller et stykke jord, altså, at virksomheder går til kommunen og beder dem om at bruge planlovens ekspropriationsværktøj.
Konsekvensen af det her værktøj er, at virksomheder nemlig kan shoppe mellem kommunerne og lokke med de her arbejdspladser.
Og Socialdemokraterne siger, at det kan være 20 eller 60, men at de jo ikke kan vurdere, om det er til gavn for almenvellet eller ej.
Dermed er jo ikke sagt, at vi ikke synes, det er i orden, at man har ekspropriationssager.
Dermed er ikke sagt, at vi ikke synes, det er vigtigt, at man ude i den enkelte kommune har fokus på at tiltrække arbejdspladser, og at man sørger for vækst og udvikling i den enkelte kommune.
Det, vi blot fremhæver med det her beslutningsforslag, er, at det er vigtigt, at det sker i overensstemmelse med grundlovens § 73.
Det er vigtigt, at det sker med respekt for borgernes retssikkerhed.
Det er baggrunden for, at vi kommer med det her beslutningsforslag, og det er også, synes jeg, væsentligt, at vi så får en debat om, hvad ejendomsretten egentlig betyder for os som folketingsmedlemmer, og hvad det egentlig betyder, i forhold til hvordan vi kan efterleve den rundtom i landet.
Vi har fremhævet flere gange, at formålet med vores forslag er at stille borgerne langt bedre, for det er på ingen måde fair, at borgerne selv skal til lommerne og betale dyrt, hvis der er uenighed med kommunen.
For husk, kommunen har modsat borgeren rigtig mange ressourcer, når det gælder juridiske medarbejdere, men også når det gælder økonomi.
Så kommunen står væsentlig stærkere end borgerne.
Derfor mener vi ikke, at borgerne selv skal stå med udgifterne for at få efterprøvet lovligheden af ekspropriationsbeslutningen, eller hvorvidt erstatningsstørrelsen er den rigtige.
Jeg kan nærmest forstå af ministerens tale, at der spørges til, om der overhovedet er nogen eksempler på, at borgerne ikke får det i erstatning, de egentlig er berettiget til.
Desværre er der flere eksempler på, at borgerne ikke bliver behandlet ordentligt, når det gælder erstatning.
Eller: også når det gælder erstatning.
Der er en aktuel sag fra Randers Kommune.
Vi ved, at den 27. oktober 2008 besluttede Randers Kommune, at seks familiers ejendomme skulle eksproprieres, og de ville udbetale samlet godt 28 mio. kr. til de seks familier.
Så de gik jo både til taksationsmyndighederne og overtaksationskommissionen, som fastsatte, at den samlede erstatning faktisk skulle ligge omkring 41 mio. kr., hvilket i gennemsnit er 2 mio. kr. mere pr. familie, i forhold til det kommunen ville give.
Men i stedet for at betale ved kasse et, har Randers Kommune indbragt sagen for domstolene og har dermed sagt, at det bare må afvente en endelig afgørelse fra domstolene.
Og de seks familier venter stadig væk, og de kan nok komme til at vente lang tid endnu.
Det er ikke i orden.
En anden sag er fra Hillerød Kommune, Ullerød, hvor kommunen har eksproprieret 13 grundejeres ejendomme.
Fem klagede over erstatningens størrelse.
Efter lang tid fik de berørte borgere ret ved domstolen, og erstatningen blev næsten fordoblet.
De føler, at de er blevet trådt på.
De er blevet moset ned.
Det er ikke i orden, at de behandler borgerne på den måde.
Den private ejendomsret er forankret i grundloven.
Det er grundloven, der definerer, at det er ukrænkeligt.
Og grundloven er altså udgangspunktet for vores love.
Jeg synes derfor, det er meget, meget ærgerligt, at regeringen og regeringspartierne bare blankt afviser det her beslutningsforslag, som ellers både vil styrke retssikkerheden for borgerne og styrke den private ejendomsret. Jeg vil så kvittere over for Enhedslisten for, at de har tilkendegivet, at de gerne vil se på nogle af elementerne i det her beslutningsforslag, og det vil jeg se frem til i den kommende udvalgsbehandling.