Ida Auken (RV), 2016-03-03:
Det tror jeg jeg har været helt ærlig om i hele min tid, og vi havde bl.a. en lang diskussion om Kærgård Plantage i min tid.
Vi diskuterede faktisk ikke Cheminova, mens jeg sad, og det er ikke for at friholde mig fra ansvar, for det var da en af de ting, jeg gerne ville have løst i de 2 ½ år, jeg sad som minister.
Nu var det så i 1950'erne, forureningen skete, så måske er der også tilgivelse for en synder som mig, som ikke fik løst sagen.
Jeg synes bare, det vigtige er at snakke om, hvad vi kan gøre nu, og som radikal ved jeg godt, at jeg efter et regeringsskifte – forhåbentlig snart – kan risikere at skulle sidde og betale regningen.
Og det er selvfølgelig derfor, vi prøver at gå i dialog med de tidligere ejere, så man ikke bare fra statens side skal ud og finde 125 mio. kr. til at betale regningen med, men i stedet for prøver at se, om man ikke kan få fordelt den mere ud.
Jeg synes faktisk, det er flot af regionen at gå ud og sige, at de er klar til at tage halvdelen af det her.
Det synes jeg må være at kigge hinanden i øjnene og sige, at det er statens ansvar, ikke mindst i lyset af salget og de vejrforhold, der faktisk kan blive en trussel ved at skabe en ekstraordinær hændelse.
Det er jo en gammel sag, vi diskuterer, og det er også en sag, som jeg er helt overbevist om at alle tager alvorligt.
Jordforureningsområdet er svært, fordi man et eller andet sted har en umiddelbar følelse af, at vi selvfølgelig skal rydde op i jordforurening over det hele.
Man må bare sige, at de forureninger, der ligger i Danmark, ville koste os op mod 15 mia. kr. at rydde op, og mange af dem ville det være miljømæssigt uklogt at rydde op, fordi man ville bruge meget mere energi og i det hele taget ikke ville kunne lave et samlet miljøregnskab, der sagde, at det sådan set var godt for miljøet at rydde op.
Så det handler om at prioritere på jordforureningsområdet.
Det synes jeg ikke der skal herske nogen tvivl om.
Det er også rigtigt, at vi bruger 400 mio. kr. om året på jordforureningsområdet, og det er ganske mange penge.
Vi har også lagt det ud til regionerne, og vi støtter også, at det er dem, der skal prioritere.
Når vi så kigger på den her sag med Cheminova og Høfde 42, synes jeg, at der er to forhold, som gør, at den her sag stikker ud som en helt ekstraordinær sag – nej, tre forhold, vil jeg sige.
Det ene er selvfølgelig omfanget.
Det er altså uden sammenligning den største forureningssag blandt de forureningssager, vi kender i Danmark.
For det andet er der den risiko, der er med de nye vejrtilstande, det, at det kan blive gravet ud.
Det synes jeg vi skal have blik for.
Og hvis katastrofen, gud forbyde det, skulle ramme, synes jeg, at vi som Folketing skal have diskuteret det her ordentligt igennem.
Det tredje forhold, og det er ikke mindst lige så vigtigt for mig som radikal, er, at det er en skamplet, der ligger på vores kyst i Danmark.
Det er ikke i orden, at der ligger en kæmpestor forurening, som staten har givet tilladelse til og endda været med til at skabe.
Det skiller altså den her sag ud fra de andre, vi kender.
Jeg kan godt forstå, at nogle siger: Lad os tage det i 2019, når vi er klar.
Det, som har fået mig til at gå ind og sige, at jeg synes, at staten har et ekstraordinært ansvar, er, at vi så det her store salg i 2015.
Der blev tjent danske mange penge.
Det er altså en lille smule oprørende, at der i det forløb ikke kunne findes midler til at hjælpe regionen med at rydde op.
Og jeg vil sige, at selv om vi sad med regeringsmagten på det tidspunkt, synes jeg, der er en grund til, at vi alle sammen kigger hinanden i øjnene nu og siger: Staten har altså en del af ansvaret her.
Vi må også kunne gå tilbage og tage diskussionen en gang til med de tidligere ejere og se, om der er nogle ting i lovgivningen, der står i vejen for, at de kan leve op til ansvar, at de også skal betale en del af regningen.
Så fra radikal side vil vi gerne, og det har vi også haft diskuteret i forhold til tidligere finanslove, forsøge at finde pengene allerede fra 2017 og frem til at dække op mod halvdelen af det her, og vi håber så, at vi kan gøre statens regning mindre ved også at inddrage de tidligere ejere, hvis det kan lade sig gøre.
Så vi synes egentlig, det ville være fint, hvis regeringen ville tage sagen op en gang til og prøve at se, om ikke vi kan finde sammen om at løfte det ansvar, som jeg egentlig synes vi alle sammen står med, også selv om det er en gammel sag.
Vi har jo på en måde alle sammen pådraget os en del af ansvaret – også mig, der selv har siddet som minister.
I min tid var det meget Kærgård Plantage, vi snakkede om, og der blev givet en ekstraordinær bevilling til Kærgård Plantage.