Hans Christian Schmidt (V), 2010-11-25:
Først vil jeg sige tak for debatten og så sige, at jeg sådan set er blevet overrasket.
Jeg havde jo et langt stykke tid den opfattelse, at det her formentlig var noget, som Folketinget kunne stå sammen om.
Da jeg hørte de første indlæg, blev jeg selvfølgelig allerede bragt i tvivl om det, men jeg vil sige, at det sidste indlæg her jo gjorde det helt klart.
Altså, tænk, at man fra Folketingets talerstol er i stand til at stå og sende et så klart signal til borgere, der føler sig ramt – nogle ældre mennesker, jeg har modtaget breve fra, skriver, at de er nødt til at flytte derfra, hvor de bor – tænk, at man med så ulidelig lethed næsten kan stå og nedgøre folks synspunkter og problemer, som jeg hørte Enhedslisten gjorde til sidst.
Ikke at det overrasker mig, at det parti gør det, men alligevel troede jeg, at man var gået fra det.
Jeg forstår jo godt, hvad det er, man morer sig over, men alligevel vil jeg sige: Skal man ikke en gang imellem, når man bruger landets fornemste talerstol, tænke over, at der er menneskeskæbner bag ved det her?
Jeg synes godt, vi kan være uenige, men jeg synes ikke, man behøver at anvende den tone.
Men det er jo ligegyldigt.
Det skal de folk, der sidder og følger det her, jo selv vurdere.
Jeg var bare overrasket.
Særlig var jeg overrasket over tonen i det sidste, for jeg synes, det var unødvendigt.
Men sådan skal vi hver for sig selv have lov til at komme med vores synspunkter.
Det er jo nok noget overraskende, men det kan jeg forstå.
For de partier, som klart har tilkendegivet, at de vil støtte det, er Det Konservative Folkeparti, Dansk Folkeparti og Venstre, og da jeg jo er gammel matematiklærer, kan jeg godt lægge tal sammen, så jeg kan godt finde ud af, hvor mange vi er.
Derfor bliver det selvfølgelig interessant, om det er sådan – og det vil jeg afsøge – at der er et flertal.
Men det har overrasket mig meget, at vi er i den situation, særlig fordi jeg, da jeg kiggede på det her lovforslag, slet ikke havde fantasi til at forestille mig, at vi kunne blive uenige om substansen.
At der kunne være nogle ting deri, som vi skulle diskutere, er kun normalt, men at vi var uenige om selve substansen, overrasker mig.
For regeringen har jo med det her lovforslag om private veje ønsket at opnå to ting: for det første at få en lov, som er lettere at forstå for borgerne og lettere at administrere for kommunerne, for det andet at skabe en klarere og bedre retsstilling for de private grundejere på en række konkrete punkter.
Det er rigtigt, hvad nogle har sagt, nemlig at den gældende lov om private fællesveje trådte i kraft i 1973, og det er jo ikke så overraskende, at man da godt kan give en lov, der er 37 år gammel, et serviceeftersyn.
Det er set før.
Det er på en række punkter heller ikke længere en tidssvarende lov, og det skal vi selvfølgelig have lavet om på.
Den nye lov, som der er fremsat forslag om, er mere moderne og vil være lettere at sætte sig ind i for alle parter, og det styrker også retssikkerheden.
Samtidig vil loven blive nemmere at administrere for kommunerne, som derved kan spare tid i sagsbehandlingen.
Den nye lov vil videreføre den gældende ret der, hvor den fungerer.
På en række punkter har det dog været et mål for os i regeringen at præcisere og styrke grundejernes retsstilling.
Et centralt punkt i den forbindelse er reglerne vedrørende kommunernes nedklassificering af offentlige veje.
Her har vi i regeringen ønsket at gøre op med, at kommunen overdrager nedslidte veje til grundejerne, som kommunen efterfølgende kan kræve istandsat på grundejernes regning.
Det overrasker mig, at vi er så uenige om det i Folketinget.
Jeg diskuterer med det her lovforslag jo overhovedet ikke spørgsmålet om, hvorvidt man kan nedklassificere.
Nej, det er måden, man gør det på, det er måden, man opfører sig over for hinanden på, jeg er så overrasket over.
Det fremgår jo allerede af den lov, der i dag, at når man overdrager veje, skal de overdrages i god og forsvarlig stand.
Så det er sådan set ikke mit nye lovforslag, vi diskuterer nu.
Nu diskuterer vi i højere grad, om man i grunden skal overholde den lov, der gælder i dag.
Det er jeg altså meget overrasket over, for det synes jeg da kun er en ordentlig måde at behandle hinanden på.
Det er jo ikke sådan, det er foregået.
Jo, sådan er det foregået nogle steder, og andre steder anderledes.
Det synes jeg bare vi skulle prøve at tage højde for.
Jeg vil bare minde om, at her kommer vi i en situation, hvor nogle mennesker får en udgift, hvor nogle mennesker skal samle sig i en grundejerforening, eller hvordan de nu vil organisere sig, for at gøre sig klar til at overtage de her udgifter.
Jeg kan slet ikke forstå, at man synes, at 4 år kan være lang tid.
Jeg kender da masser af mennesker, som vil sige, at de skal have sparet op til det her, så de har en fond at tage fra, når de nu for eftertiden skal asfaltere, vedligeholde, rengøre, feje og stå for snerydning.
Det vil de gerne have lov at organisere sig med henblik på og også samle penge sammen til.
Det er da kun en ordentlig måde at behandle hinanden på, synes jeg, at give sig selv og andre den tid, der skal til, for at man så er klar.
Og jeg fratager jo ikke kommunerne deres ret til at nedklassificere veje, jeg siger blot, at det skal foregå på en måde, så også de, der skal have dem, kan føle, at det er en ordentlig måde, det foregår på.
Og der vil jeg bare sige, at jeg altså virkelig håber, at vi kan blive enige om det – ellers vil det overraske mig.
Så skal kommunerne samtidig via en tilstandsrapport dokumentere, at vejen er i god og forsvarlig stand, når de overdrager ansvaret for vejens vedligeholdelse til de private grundejere.
Det er da overraskende, at det skulle være noget, vi kunne blive uenige om, altså at man, når man overdrager noget til andre og gerne vil have andre til at betale de udgifter, man selv har skullet afholde, så laver det på en ordentlig måde, hvor man siger: Nu får vi en rapport, der siger, at tingene er i orden, og hermed overdrager vi den til jer.
Så får grundejerne mulighed for at klage over vurderingen, hvad de jo ikke har i dag.
Og jeg har svært ved at se, at vi skulle gøre noget forkert ved at sige til grundejerne: Nu får I en mulighed for at klage over vurderingen af vejens stand.
Og derfor får de nu muligheden for at kunne klage til Vejdirektoratet, og så sender vi de ypperste og dygtigste folk, vi har, ud for at vurdere det – ikke for at vurdere, om man må nedklassificere den til privat fællesvej, men for at afgøre, om det er sket på et ordentligt grundlag, sådan som det står i loven.
Jeg synes, det er den rigtige måde at gøre det på.
Og hvis ikke Vejdirektoratet er enige i tilstandsrapportens konklusion, kan de få en uafhængig vurdering af vejens stand.
Jeg forsøger at sige her, at jeg jo er positivt indstillet over for ethvert initiativ, der kan styrke grundejernes retsstilling, og jeg vil derfor også under udvalgsbehandlingen være åben over for forslag, der indebærer forbedringer for borgerne.
Der er blevet stillet mange forskellige spørgsmål, bl.a. om jeg vil være med til at tage en teknisk gennemgang.
Helt klart.
Jeg er også blevet spurgt, om jeg vil være med til at se på spørgsmål, der har stor betydning for de enkelte partier.
Helt klart.
Men jeg er bare nødt til at sige med hensyn til den diskussion, vi har for øjeblikket, hvor det jo er fremgået af pressen, at nogle kommuner har nedklassificeret deres offentlige veje til private fællesveje udelukkende af hensyn til økonomien i kommunen, at det har vi allerede fra Transportministeriets side påtalt over for de enkelte kommuner.
Det er ikke sådan, at man efter den gældende ret i dag kan lave en nedklassificering, som først og fremmest er begrundet i økonomi – den skal først og fremmest være begrundet i trafikale hensyn; det er det, der er tanken i det.
Og der har vi så været nødt til at sige, at det gør vi så, og i det nye lovforslag præciserer vi det udgangspunkt i lovforslagets § 1. Jeg må da sige, at jeg selvfølgelig er ked af, at vi ikke i højere grad i debatten her har diskuteret det, lovforslaget handler om, men derimod talt om kommunalreformen, om skoler, om privatisering af sygehuse og overbetaling og sådan noget.
Jeg synes, det sender et helt forkert signal til de mennesker, som med rette går op i den her sag, at når vi så skal diskutere det inde i Folketinget, bringer vi alle andre temaer ind end det, som i virkeligheden betyder noget for en lang række danskere.
Og der skal jeg bare sige, at alt, hvad jeg har modtaget af post, og også alt, hvad der er foregået udeomkring, når man ellers har fulgt med i, hvad der er blevet debatteret, vidner om, at det her er et stort problem, særlig for de mennesker, der bliver ramt af det.
Der er enkelte, der har sagt, at man ikke giver kommunerne mulighed for at harmonisere.
Nej, men altså, nu skal jeg jo ikke vælge for en kommune, hvad den kommune skal gøre, jeg skal bare prøve at fastsætte nogle regler, så det foregår på en ordentlig måde.
Men der findes jo også muligheder for at harmonisere ved at sige, at der ingen private fællesveje skal være.
Altså, det er, som om hele debatten kun kan gå én vej, nemlig at nu skal alt være private fællesveje.
Men hvis man gerne vil harmonisere i en kommune, kan man jo sige: Vi har nogle private fællesveje, og så har vi nogle kommunale veje, og da vi gerne vil ligestille vores borgere, tager vi de private fællesveje tilbage, og så bliver de kommunale veje.
Jeg er lidt overrasket over, at vi her taler, som om de private fællesveje er sådan noget fuldstændig afklaret og definerbart noget.
Jeg modtager mails, hvori man fortæller mig, at der ligger institutioner på nogle af de private fællesveje, og jeg vil da tro, at nogle borgere vil have lidt svært ved at forstå, hvorfor det lige er sådan, at man nu har en privat fællesvej, hvor der ligger en kommunal daginstitution.
Og jeg har bare sagt, at jeg jo ikke ved alt det her; jeg bliver jo kun oplyst om noget af det.
Men jeg synes da, det er fint, at vi går ind og siger til hinanden: Så laver vi nogle spilleregler, så alle kan føle sig dækket ind.
Det er også derfor, at der i lovforslaget står, at hvis nogen er i tvivl om, om der på en vej er mere end 50 pct. offentlig trafik, kan man få lov til at få lavet en trafiktælling.
Det synes jeg da også kun er rimeligt, så man kan se, om det er mere end 50 pct., der i grunden udgøres af offentlig trafik.
Jeg synes bare, at det her meget mere handler om, at vi finder nogle ordentlige regler at arbejde med hinanden efter om det.
Altså, jeg har jo ikke – og det vil man heller ikke kunne genfinde i lovforslaget – nogen steder diskuteret, om jeg vil fratage kommunen ret til at nedklassificere veje, overhovedet ikke, det har man stadig væk ret til efter det her lovforslag.
Jeg har bare sagt, at man skal have nogle ordentlige vilkår at gøre det på, så man får en vurdering af vejen, at man skal have en mulighed for at forberede sig på det, og at man også skal have den mulighed, at hvis ikke man er enig i, hvad en kommune, der jo har alle eksperterne, siger med hensyn til en gade eller en vej, ja, så kan man få lov til at klage til Vejdirektoratet, så man dog får en anden oplysning eller afgørelse, som man så kan lægge til grund for den diskussion, man har der.
Jeg havde kunnet forstå det, hvis det havde været et lovforslag, der brød med kommunernes mulighed for at nedklassificere, for det kunne godt have affødt nogle virkelig lange indlæg om kommunernes egenbestemmelse og alt muligt andet.
Men det her gælder om at lave nogle spilleregler, så de, der nu skal have nogle store byrder, også føler, at de bliver behandlet ordentligt, inden det sker, og det synes jeg faktisk vi sammen skulle prøve at se om vi ikke kunne lave.
Så jeg håber, at vi i udvalgsbehandlingen, også gerne ved den tekniske gennemgang, alligevel vil kunne finde hinanden, selv om jeg selvfølgelig er noget bekymret, fordi jeg kan høre, at der er så mange, der er imod det, hvilket jo altså har overrasket mig.
Men jeg håber, at vi alligevel, når vi skal have både anden- og tredjebehandlet det, kan finde en løsning sammen på det, for det synes jeg faktisk det fortjener.