runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Skipper (EL), 2016-02-11:
Det er jo ikke helt korrekt.
Det er jo ikke myndighedspersonen, der pågriber.
Ud over at det formentlig er politiet, vi taler om i det her tilfælde, så det er ikke myndighedspersonen, der beslutter, hvad der er et anerkendelsesværdigt formål, mere end at det er en politibetjent, der på stående fod skal skønne, om du er kørt over for rødt, eller om der stadig væk var gult, og dermed skal trække sagen videre.
I sidste ende er det jo ikke myndighedspersonen, der definerer, hvad der er et anerkendelsesværdigt formål.
Det er domstolene.
Så ja, det er et subjektivt begreb, som vi skal definere meget, meget klart i bemærkningerne, men det er jo ikke begrebet som sådan eller skønnets eksistens som sådan – det finder vi jo alle mulige steder i vores lovgivning.
Emrah Tuncer (RV), 2016-02-11:
For lige at svare på det sidste først vil jeg sige, at det er fuldstændig rigtigt, men det er jo trods alt den myndighedsperson, der så pågriber den enkelte borger i at have en kniv, som skal vurdere, om det er et anerkendelsesværdigt formål, så der opstår en sag ud af det.
Det synes jeg det gør, fordi noget, jeg kan synes er anerkendelsesværdigt, kan det være, at fru Pernille Skipper ikke synes er anerkendelsesværdigt.
Derfor synes jeg, at man, når man laver et lovforslag og også skal vedtage et lovforslag, skal være ret skarp i sine formuleringer, så man ikke er i tvivl om, hvad der er anerkendelsesværdigt, og hvad der ikke er anerkendelsesværdigt.
Pernille Skipper (EL), 2016-02-11:
Tak for det.
Som jeg også selv sagde under min ordførertale, synes jeg stadig væk, at der er nogle gråzoner i forhold til definitionen af begrebet anerkendelsesværdigt formål, men må ordføreren ikke medgive mig, at eftersom begrebets indførelse skete i 2012 – jeg mindes, at ordførerens eget parti sad i regering – er vi faktisk kommet ud af nogle af de problemer, der har været med det?
Siden lovgivningen i 2012 har vi vel fået ryddet op i de meget, meget grove tilfælde, hvor folk, som helt tydeligt bare kørte forbi købmanden på vej til noget, det var berettiget at have en kniv medbragt til, er blevet dømt.
Sådan er det jo ikke rigtig længere.
Er det ikke også korrekt, nummer to spørgsmål, at det ikke er myndighedspersoner, der foretager det her skøn, men domstolene, der foretager skønnet?
Det må vel alt andet lige være noget andet – det gør de jo hele tiden.
Emrah Tuncer (RV), 2016-02-11:
Tak for det.
Vi skal selvfølgelig have en knivlov, som gør borgere mere trygge, men vi skal også have en knivlov, som er nem at forstå og nem at håndhæve.
Ved nærlæsning af lovforslaget og ikke mindst de bemærkninger, der uddyber de ønskede ændringer i forslaget, står det klart, at lovforslaget i sin nuværende udformning rummer nogle gråzoner og oplæg til subjektive vurderinger fra myndighedspersoner, der skal administrere loven, således at lovforslaget vil gøre det næsten umuligt for den almindelige dansker at vide, hvilken måde man kan undgå at bryde loven på.
Vi kan støtte op om hovedelementerne i lovforslaget, men er bekymret for formuleringer som anerkendelsesværdigt formål, idet man i praksis overlader at vurdere, om det er et anerkendelsesværdigt formål, til den enkelte myndighedspersons vurdering.
Så som udgangspunkt bakker vi op om intentionerne, vi bakker op om at skærpe straffen.
Med de ord vil jeg egentlig bare sige, at vi bakker op om det, men glæder os til at få besvaret nogle af de spørgsmål, som både fru Trine Bramsen og fru Pernille Skipper har stillet i forhold til netop den her formulering om anerkendelsesværdigt formål, så det bliver lidt skarpere i formuleringerne.
Josephine Fock (ALT), 2016-02-11:
Tak for det.
Formålet med lovforslaget er at forenkle og præcisere lovgivningen om knive og blankvåben, og samtidig ønsker regeringen at øge trygheden i befolkningen og forebygge alvorlig voldskriminalitet.
Lovforslaget foreslår at indføre en ny knivlov, som på den ene side lemper reglerne for brug af knive til fornuftige og dagligdags formål, og på den anden side skærper kursen mod knive i bl.a. nattelivet og kriminelle miljøer.
Forslaget lægger endvidere op til, at princippet om, at knive kun må medbringes på offentlige steder m.v., når der er et anerkendelsesværdigt formål, udvides til at omfatte alle knive og blankvåben.
Alternativet støtter forslagets intentioner, hvad angår en generel forenkling af lovgivningen.
Alternativet er i det hele taget altid tilhænger af en mere gennemskuelig lovgivning.
Alternativet er også positivt stemt i forhold til lempelse af reglerne for brug af knive til fornuftige dagligdags formål, herunder også princippet om, at knive kun må medbringes på offentlige steder m.v., når der er et anerkendelsesværdigt formål, og at det udvides til at omfatte alle knive og blankvåben.
Jeg tilslutter mig så de bemærkninger, der har været heroppefra, i forhold til hvad et konkret anerkendelsesværdigt formål er, og jeg synes også, at bemærkningerne er blevet rigtig gode, men det er for mig også rigtig vigtigt, at dem, der så konkret skal udmønte lovgivningen, bliver vejledt i alle de her gode eksempler, som er nævnt.
Lovforslaget lægger så imidlertid også op til en kraftig strafforøgelse.
Det foreslås, at straffen i tilfælde, hvor en person, der tidligere er blevet idømt fængselsstraf for en nærmere bestemt række voldsovertrædelser, bærer kniv under skærpende omstændigheder, hæves fra de nuværende 7 dage til 40 dages fængsel i førstegangstilfælde.
Dette ønskes gennemført, da regeringen bl.a. vurderer, at det kan have en præventiv effekt.
Det stiller vi i Alternativet os nok tvivlende over for.
Vi står tvivlende over for, om det at øge straffene overhovedet har en præventiv effekt.
Hertil kommer, at Den Danske Dommerforening finder, at den foreslåede strafskærpelse for de omtalte personer bør overvejes, herunder om en så kraftig strafskærpelse er velbegrundet i alle tilfælde.
Men vi ser dog lovforslaget som et vigtigt skridt i den rigtige retning for forenkling af loven og afkriminalisering af helt almindelige mennesker, og derfor vil Alternativet også se frem til den videre udvalgsbehandling og er positivt stemt over for forslaget.
Lea Wermelin (S), 2016-02-11:
Tak for det.
Fra socialdemokratisk side vil vi rigtig gerne kvittere for det her beslutningsforslag, og vi vil også gerne diskutere den folkelige forankring og det folkelige ejerskab i forhold til havvindmøller, og hvordan man bedst sikrer det.
Det mener vi er vigtigt at prioritere, når den vedvarende energi udbygges for fælles skattekroner.
Derfor er vi sådan set også meget åbne over for at se på, om det kan gøres endnu bedre end i dag, hvor vi udbyder 20 pct. af ejerandelene til lokale borgere. Samtidig virker det faktisk på os, som om den nuværende udbudsmodel har været relativt succesfuld.
Den har givet mere rimelige priser, og vi deler nok ikke helt det sortsyn, som Liberal Alliance har, i forhold til at der ikke er nogen konkurrence.
Vi har jo også hørt fra talerstolen, at der f.eks. på Kriegers Flak havde været syv tilbud.
Men vi vil som sagt gerne være med til at kigge på det her med den folkelige forankring.
Det er sådan set en intention, vi deler.
Samtidig lytter vi også, når regeringen og ministeren i dag siger, at den foreslåede model i det her beslutningsforslag giver anledning til nogle bekymringer og til større risici.
Vi vil gerne holde fast i, at der er sikkerhed for, at man får den lavest mulige pris, samtidig med at vindmølleparkerne bliver realiseret, og at vi undgår, at regningen f.eks. ender hos skatteborgerne.
Vi er derfor heller ikke overbevist om, at man med forslaget i dag har fundet de vises sten, så vores tilgang er at gå til udvalgsarbejdet med en mission om at få udboret nogle af de her uklarheder, der er, og få debatteret mulighederne for mere folkeligt ejerskab.
For det vil vi sådan set rigtig gerne være med til.
Den her debat giver jo sådan set også anledning til, at vi snart kommer i gang med den politiske debat om planerne for den grønne omstilling efter 2020.
Jeg bemærkede jo så også, at ministeren talte noget om muligheden af at kunne tilpasse udbudsmodellen, så det er også noget, som vi vil tage med i udvalgsarbejdet.
Jeg har lovet at hilse fra SF, som desværre ikke kunne være her i dag, og sige, at de heller ikke støtter det her beslutningsforslag.
Henrik Dahl (LA), 2016-02-11:
Fru Trine Bramsen indledte sin ordførertale med at foretage et historisk tilbageblik.
Det er ikke noget, hun og jeg har planlagt i forvejen, men det har jeg altså også planlagt at gøre, og det må man så rent stilmæssigt beklage.
Lennart Edelberg var min lærer i biologi i gymnasiet.
Desuden var han med på Henning Haslund-Christensens ekspeditioner til Afghanistan i 1940'erne og 1950'erne.
Jeg har tit drøftet Afghanistan med Lennart Edelberg, og det var et meget fredeligt og idyllisk land dengang – det kan være lidt svært at forstå – og det gjorde et meget dybt indtryk på ham.
På grund af de ting, han havde oplevet i Afghanistan, gik Lennart Edelberg altid med en ret stor afghansk kniv i sit bælte.
Den bar han, når han underviste, når han holdt opsyn ved skolefester, og når han ordnede praktiske gøremål som at gå i Kvickly i Ribe – kniven fulgte altid med ham.
Nu er Afghanistan et meget, meget andet land, og holdningen til at bære en ret stor afghansk kniv som en del af sin almindelige påklædning er også en anden.
Så der er altså en ny virkelighed, vi på mange måder skal vænne os til.
L 107 gør jo det, at den forenkler en hel masse regler, og det vil jeg i parentes bemærket sige helt generelt er meget positivt, altså med den her gennemskrivning og forenkling af regler, men det er en meget stor fordel for fredelige medborgere.
Vi undgår forhåbentlig fremover de her kedelige sager, hvor retskafne borgere som følge af ukendskab til reglerne bliver straffet.
Til gengæld skal vi så også alle sammen vænne os til, at der er nogle arenaer, hvor man simpelt hen ikke må medbringe en kniv.
Det er nattelivet, det er restaurationer, det er sportsbegivenheder.
Så de her forandrede tider, som vi lever i, gør altså, at vi skal til at leve på en anden måde.
Det har vi også skullet vænne os til i forhold til f.eks. flyrejser, og nu er det så også kommet til det her med at gå med en kniv.
Hvis man skal ud om aftenen, må man lægge sin kniv fra sig, og man kan ikke gå rundt med den her afghanske kniv i bæltet, selv om man har en nok så god grund til det.
Så loven stiller krav til alle, den kræver, at alle tænker sig godt om i forhold til at bære kniv, men til gengæld indfrier den et meget sundt princip om, at der er nogle arenaer, hvor knive simpelt hen ikke har noget at gøre.
Det er nemt at finde ud af, det er nemt at forklare.
Så vi glæder os til den videre lovbehandling og støtter lovforslag nr. L 107.
Pernille Skipper (EL), 2016-02-11:
Det her lovforslag handler, som flere har sagt, om at få en helt ny knivlov samlet ét sted, og det skal først og fremmest sikre en bedre gennemskuelighed.
Det tror jeg er fuldstændig korrekt.
Så er der også en ophævelse af det generelle forbud mod besiddelse af nogle bestemte former for knive, og det har grund i et af de problemer, der har ført til nogle domme den seneste tid, altså at der er nogle bestemte former for knive, som er forbudt, men alligevel kan blive brugt til nogle anerkendelsesværdige formål, som man kalder det, dvs. jagt, fiskeri, spejderture – alle de der ting, som giver god grund til, at man render rundt med en kniv.
Nogle af de mennesker er blevet ramt, selv om tanken var en anden.
Det var den knivlov, som betød, at helt almindelige mennesker, der var på vej på fisketur og lige smuttede en tur forbi bageren på vejen, ville blive ramt.
Det blev ændret tilbage i 2012, og det var rigtig godt.
Jeg tror, den her lovgivning kommer til at præcisere det endnu mere, og at den kommer til at sørge for, at de problemer, der så var med den lovgivning, også bliver elimineret.
Jeg vil så også sige, at når jeg læser lovforslaget og de tilhørende høringssvar, mangler vi måske stadig væk en klar definition af et anerkendelsesværdigt formål.
Jeg er med på, at det kan være meget, meget svært, og jeg synes, det kan være en god idé, som ministeriet har gjort det, at skrive meget klart, at der er nogle situationer, hvor man som udgangspunkt aldrig kan sige, der er et anerkendelsesværdigt formål – demonstrationer, fodboldarrangementer, alle de der ting – og det er sådan set meget klart, og står meget tydeligt frem, tror jeg, når man læser bemærkningerne.
Der er så samtidig også nogle dagligdags ting, der som udgangspunkt er et anerkendelsesværdigt formål, altså en fisketur, en spejdertur, alle de der ting.
Så er der en gråzone, vil jeg sige, som jeg i hvert fald ikke er blevet klogere på, når jeg læser bemærkningerne den her gang.
Hvad nu, hvis man altid har en lille kniv i lommen, fordi man – det er Advokatrådet, der har fundet eksemplet frem – godt kan lide at cykle gennem skoven og nogle gange vil gå på svampejagt, men ikke altid har planlagt det, eller hvis man har en kniv liggende i bilen?
For det kunne jo være, at man havde behov for den til et praktisk gøremål, som man dog ikke har planlagt.
Jeg skal selvfølgelig nok prøve på at give så konkrete eksempler som muligt, så vi kan få så klart et svar som muligt til de mange mennesker, som måske har et multiværktøj eller noget liggende i deres bil til daglig.
Men som udgangspunkt støtter Enhedslisten forslaget.
Vi synes, det lyder til at blive en forenkling, men vi har også nogle spørgsmål, som vi tror måske kan gøre det endnu bedre.
Britt Bager (V), 2016-02-11:
I dag førstebehandler vi lovforslaget om knive og blankvåben.
Det er et lovforslag, der har til formål at forenkle og præcisere lovgivningen om knive.
Desuden er formålet med forslaget at forebygge alle former for kriminalitet, der indebærer brugen af kniv.
Allerede inden sommerens folketingsvalg bebudede Venstre et opgør med den omstridte knivlov, der helt tydeligt ikke fungerer efter hensigten.
Derfor er det glædeligt, at regeringen nu gør noget ved lovgivningen på området.
Som de tidligere ordførere allerede har nævnt, indeholder lovforslaget flere hovedelementer.
Enhåndsbetjente foldeknive er ikke længere forbudte at besidde uden tilladelse fra politiet, begrebet anerkendelsesværdigt formål udvides, og der sættes fremover endnu hårdere ind over for personer, der tidligere er dømt for vold, og som bærer kniv på steder, hvor der er risiko for at voldelige situationer eller sammenstød opstår.
Sidst, men ikke mindst, indføres der et totalforbud mod knive i f.eks. nattelivet.
Når man gennemgår lovforslagets hovedelementer, er det tydeligt, at lovforslaget vil være til gavn for almindelige mennesker, der har en god grund til at bære kniv.
Det kan eksempelvis være jægere, fiskere eller spejdere.
Samtidig sender regeringen et klart signal om, at vold og overfald, i dette tilfælde med kniv, er helt og aldeles uacceptabelt.
Det her er et rigtig fint forslag, som Venstre naturligvis støtter.
May-Britt Kattrup (LA), 2016-02-11:
Tak for det.
Liberal Alliance støtter lovforslaget.
Vi ser på ingen måde brugen af rusmidler som noget harmløst.
Imidlertid findes der en gruppe stofafhængige injektionsbrugere, og denne gruppe hører til samfundets svageste borgere, og de har brug for hjælp.
Stofindtagelsesrummene har stor værdi for både brugerne og det omkringliggende samfund.
For brugerne betyder det mindre dødelighed og færre sygdomme, bl.a. fordi der i disse rum kan udleveres rene kanyler, og man derved undgår brug af inficerede kanyler.
Det betyder færre indlæggelser, mere tryghed og endda lidt positive sociale oplevelser, når de møder et smilende personale, som taler med dem.
Og for det omkringliggende samfund er der f.eks. mindre risiko for brugte og inficerede kanyler i trappeopgange.
Hidtil har det været sådan, at de stofmisbrugere, som ikke kan injicere, altså sprøjte, sig selv, fordi de har så mange abstinenser og ryster så meget, at de ikke er i stand til at finde eller ramme en brugbar vene, ikke har kunnet få hjælp.
Men da disse mennesker under alle omstændigheder vil forsøge at sprøjte sig i armen, er det en stor glæde at se, at dette forslag lægger op til, at en anden person kan hjælpe, i stedet for at misbrugeren bliver afvist og er henvist til gader eller trappeopgange.
Det er også meget positivt, at det kom med i forslaget, at sundhedspersoner må assistere.
Dog er det ærgerligt, at sundhedspersoner ansat i stofindtagelsesrummene ikke kan få mulighed for at assistere med selve indsprøjtningen, når dette måtte være påkrævet.
Den mulighed havde Liberal Alliance gerne set var med, da det kunne være med til at mindske risikoen for dødsfald og sygdom yderligere.
Men som sagt støtter Liberal Alliance forslaget.
Jane Heitmann (V), 2016-02-11:
En af de bekymringer, som vi havde tilbage i 2012, var det skisma, der er mellem det at have stoffer på sig og det at skulle gå ind i et stofindtagelsesrum.
Men evalueringen peger jo på, at det samarbejde, der har været mellem politi, stofindtagelsesrum og lokalområder, ifølge evalueringen ikke har givet anledning til de store konflikter, og det glæder jeg mig faktisk over.
Stine Brix (EL), 2016-02-11:
Det svar betragter jeg som et ja til, at Venstre nu støtter ideen om stofindtagelsesrum, og det synes jeg er overordentlig positivt, for jeg er helt enig med ordføreren i, at det, der må være det centrale, jo er den effekt, som man kan se af evalueringen at det har.
For mig at se gør det i hvert fald, at vi nu har et meget bredt flertal i Folketinget, som bakker op om de stofindtagelsesrum, vi har, og dermed også et meget stærkt fundament for, at de kan fortsætte.
Så det synes jeg er glædeligt.
Jane Heitmann (V), 2016-02-11:
Som jeg nævnte i min ordførertale, foreligger der en evaluering fra maj 2015, som peger på en række positive aspekter ved netop stofindtagelsesrum.
Vi har aldrig været – hvad skal man sige – religiøse i vores tilgang til stofindtagelsesrum.
Vi havde nogle bekymringer, og jeg glæder mig faktisk over at se, at evalueringen er så positiv, som den er.
Stine Brix (EL), 2016-02-11:
Tak for det.
I 2012 stemte Venstre jo som bekendt imod det lovforslag, som gjorde det muligt at få oprettet stofindtagelsesrum.
Så mit spørgsmål er ganske enkelt, om det her lovforslag er et udtryk for, at Venstre også sådan generelt har skiftet holdning til spørgsmålet om stofindtagelsesrum, og om man nu støtter den tanke og den mulighed, der ligger i lovgivningen.
Finn Sørensen (EL), 2016-02-11:
Men det kan den private leverandør da også, hvis den private virksomhed vurderer, at der er en ganske bestemt medarbejder, der skal komme i de og de hjem hele tiden.
Det kan det offentlige også gøre.
Det har jo ikke noget som helst med det frie valg at gøre.
Tværtimod er forholdet jo det, at hvis man flytter ressourcer fra den offentlige sektor til den private, får den offentlige sektor sværere ved at leve op til nogle gode kvalitetskrav.
Det er jo det, som den undersøgelse fra KORA viser, altså at jo større privat andel, jo dyrere bliver det for kommunen.
May-Britt Kattrup (LA), 2016-02-11:
Vil ordføreren benægte, at langt de fleste ældre borgere har oplevet en større tilfredshed med den private pleje end med den offentlige pleje, og at der er mange undersøgelser, der viser, at man er rigtig glad for at have det frie valg af leverandør?
Og hvorfor skulle muligheden for at sige, at det skal være en bestemt person, være sværere ved en privat leverandør, end hvis det var kommunen?
Hvis kommunen kan gå ind og sige, at det skal være en bestemt person, der kommer ud som hjemmeplejer – det har jeg nu heller aldrig oplevet – hvorfor skulle en privat leverandør så ikke kunne det?
Finn Sørensen (EL), 2016-02-11:
Jeg tror faktisk, at hvis kommunerne lader være med at flytte deres ressourcer ud til private virksomheder, så er der en større mulighed for, at kommunerne kan komme til at levere en mere tilfredsstillende hjemmehjælp.
For jeg hører ikke til dem, der påstår, at det offentlige altid er det bedste og er ukritisabelt i forhold til hjemmehjælp.
Jeg tror, at der skal rettes op på mange ting, først og fremmest fordi kommunerne igennem mange år er blevet udsat for nogle voldsomme nedskæringskrav, der f.eks. har medført, at der er forsvundet mindst 5,5 mio. hjemmehjælpstimer fra ældreområdet.
Og det er jo i kraft af de sparekrav, som et flertal i Folketinget har pålagt kommunerne gennem mange år.
Så det er da klart, hvis borgerne oplever, at der er nogle fejl og mangler i den offentlige hjemmepleje.
May-Britt Kattrup (LA), 2016-02-11:
Mener Finn Sørensen, at den ældre borger får et større valg, i forhold til hvem der kan komme i det enkelte hjem, ved at der stoppes for udlicitering af ældreplejen?
Finn Sørensen (EL), 2016-02-11:
Fordi det ikke er det samme.
Der er jo ikke nogen tvangsprivatisering som sådan i friskoleloven – det er der ikke.
Men det er der på det her område, fordi vi har en lovgivning, der pålægger kommunerne, at de skal inddrage private leverandører i leverance af hjemmehjælp.
Der er pokker til forskel – hvis man må bruge sådan et ord her; det er jeg ikke helt sikker på, men nu har jeg brugt det, det slap ud.
Der er da pokker til forskel på det.
Så vil jeg bare lige sige, at vi ikke er enige i, at man skal bruge den pæne betegnelse frit valg om det, der foregår.
Det er jo et pseudovalg, for det, som ministeren tidligere sagde fra talerstolen, er jo ikke rigtigt, altså at hvis man benytter sig af det her frie valg, bestemmer borgeren selv, hvem der kommer i borgerens hjem.
Nej, det gør borgeren ikke.
Det er jo den private leverandør, som borgeren i givet fald har valgt, der bestemmer, hvem der kommer i borgerens hjem.
Så det er et pseudofrit valg.
Når vi taler frit valg, er det et frit valg til leverance af hjemmehjælp, som bedst er udtrykt – nu løber min taletid ud – i den her idé om klippekortet.
Det er et reelt frit valg, som borgeren får, i forhold til hvordan hjemmehjælpen skal leveres.
Det er der overhovedet ikke tale om her.
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2016-02-11:
Tak for det.
Jeg skal ikke gentage de mange gode ting, der er blevet sagt heroppe fra talerstolen, med hensyn til hvad stofindtagelsesrummene har af positive virkninger for både brugerne og det omgivende samfund, men sige, at det er nogle ting, som vi i Alternativet er meget enige i.
Derfor støtter vi også det her lovforslag.
Vi synes, det er rigtig fint, at man fra regeringens side har valgt at gøre det her.
Selv om det er en lille detalje, der bliver justeret på her, så er det en detalje, som faktisk gør en stor forskel for den gruppe af stofbrugere, som har svært ved at injicere sig selv.
Så derfor vil vi gerne takke ministeren for faktisk at tage initiativ til den her lovændring.
Det synes vi er rigtig fint.
Jeg skulle hilse fra SF og sige, at de også støtter lovforslaget.
Jeg vil ikke gå så meget mere ind på den del.
Men jeg har lyst til at kommentere det, som Dansk Folkepartis ordfører nævnte heroppe fra talerstolen.
Sådan som vi ser det, er stofindtagelsesrummene jo udtryk for det, man kan kalde et harm reduction-perspektiv på, at vi har et samfund, hvor bl.a. stofmisbrug er et vilkår.
Det her lovforslag er jo bare endnu et element i et forsøg på at gøre skaderne så få som muligt, når nu vilkåret er, at det her problem faktisk findes.
Det er rigtig svært at tvinge mennesker, der er stofmisbrugere, til at forlade stofmisbruget ved at sige, at vi så ikke vil hjælpe dem på andre områder.
Så jeg kunne rigtig godt tænke mig, at vi tænker det her harm reduction-perspektiv ind på de sociale områder og sundhedsområderne, så vi som samfund godt kan hjælpe borgere, der har det svært, uden at det betyder, at vi ikke også gerne vil hjælpe dem ud af det misbrug, de eventuelt har.
Det var sådan set bare en opfordring til, at vi kunne anlægge sådan et perspektiv på andre områder af vores sundheds- og socialpolitik.
Men som sagt: Alternativet støtter det, og SF støtter det.
Tak for ordet.