runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Frahm (SF), 2008-02-22:
Jeg vil bare spørge ordføreren, om han vil stille de samme skrappe krav om kommunalt selvstyre, når kvalitetsreformen skal foldes ud i praksis.
Igen vil jeg da sige tak for debatten, også tak for mange positive ord sådan set fra alle sider af salen, vil jeg sige.
Det eneste, der mangler, er jo bare viljen til at få overført det til virkelighedens verden; den mangler desværre, men jeg kan høre, at der er flere, der mener, at man kan hjælpe noget på det gennem kvalitetsreformen.
Den er blevet nævnt, og finanslovforhandlingerne er også blevet nævnt.
Og ligesom til det forslag, vi behandlede før, vil jeg sige, at det for SF er ligegyldigt, om det her bliver gennemført på den ene måde eller på den anden måde, om det bliver det på grund af vores beslutningsforslag, eller om det sker gennem nogle fornuftige - måske oven i købet uventet fornuftige - ting i finansloven eller på anden vis, bare vi får løftet det her område, for vi har et kæmpestort problem.
Vi har så stort et problem, at vi jo ikke engang tør lade arbejdsmiljøloven gælde for vores skoleelever, fordi vi godt ved, at vi ikke kan leve op til den.
Vi kan ikke leve op til de standarder, man kræver for voksne.
Vi ved godt, at der er et problem.
Vi ved godt, at der er skolebørn, der holder sig hele dagen og ikke tør anvende skolens toiletter; vi ved godt, at der er udslidte materialer; vi ved godt, at der er lokaler, der, hvis vi undersøgte dem, ville vise sig at være direkte sundhedsskadelige, og som vi lader vores børn opholde sig i.
Vi ved også godt, at der er rigtig mange fine eksempler.
Når de ikke er omtalt i forslaget, er det, fordi vi jo ikke snakker om alle de steder, hvor det går godt.
Hver kommune har selvfølgelig haft råd til at prioritere nogle enkelte skoler en gang imellem, men vi ønsker altså at garantere, at alle vores skoleelever ikke kun i de kommuner, som finder pengene, og ikke kun på de enkelte skoler, der er heldige nok til at få dem - i det her land kan få nogle ordentlige forhold at arbejde under.
Derfor håber vi selvfølgelig, selv om det ikke ser ud, som om der umiddelbart er flertal for vores forslag, at en del af det vil blive omsat i virkelighedens verden, fordi det fortjener vores skolebørn, og det fortjener vores lærere sådan set også.
Det bliver jo så en interessant måde, vi skal snakke sammen på.
Altså, det må ikke hedde gratis skolemad, fordi det er skattefinansieret og obligatorisk.
Så kommer jeg til at tænke på: Det er undervisningen jo også.
Så i stedet for at sige, at vi har en gratis folkeskole i det her land, skal vi sige, at vi har en skattefinansieret obligatorisk undervisning.
Vi har heller ikke gratis sygesikring.
Vi har en skattefinansieret obligatorisk sygesikring og en skattefinansieret obligatorisk folkepension.
I mine ører klinger det her meget, meget underligt, men mon ikke det er, fordi ordføreren glemmer at være opmærksom på, hvad det er for en vinkel, vi ser det fra.
Vi er optaget af den enkelte skoleelevs vel, og er det ikke rigtigt, at det, vi gør her, er, at vi sikrer den enkelte elev et gratis måltid mad hver dag?
Bertel Haarder (V), 2008-02-22:
Forslagsstillerne vil have gratis, sund og økologisk mad i skolen, begrundet i at dårlige madvaner nedsætter indlæringen og skaber sundhedsproblemer, mens gratis, sund mad giver mindre uro i klasserne, mindre stress blandt lærerne og en forbedring af indlæringstiden hos eleverne.
Det er jo ikke helt forkert, bortset fra at mad jo altså ikke bliver sundere af at være gratis - og i øvrigt findes der ikke noget, der hedder en gratis frokost.
Det eksisterer ikke, der er nogen, der skal betale det.
Men regeringen deler ønsket om, at alle børn i dagtilbud og på skoler så vidt muligt kan få et sundt måltid mad midt på dagen.
Det er vigtigt for børnenes helbred og også for deres indlæring.
Der er lige blevet nedsat en forebyggelseskommission, som skal analysere området og fremsætte forslag til en forebyggende indsats på sundhedsområdet, og vi vil i regeringen omsætte forebyggelseskommissionens anbefalinger til en national handlingsplan med klare mål for indsatsen til beskyttelse af børns helbred i forhold til bl.a. kost.
Regeringen mener, at det i første omgang må være forældrenes ansvar at sørge for, at børnene får sund og nærende mad.
Det kan være gennem madpakken, eller det kan være gennem betaling til sund mad på skolen.
Regeringen har under Fødevarestyrelsen igangsat projektet »Alt om Kost«, som består af en hjemmeside og et rejsehold, der tager ud i kommuner, i dagtilbud og på skoler og giver gratis rådgivning i, hvordan man kan formulere en mad- og bevægelsespolitik eller etablere en egentlig madordning.
En evaluering af rejseholdets besøg på skoler og institutioner i 2006 har vist, at rejseholdet har haft succes med at støtte og inspirere aktører på institutionerne i processen med at få formuleret mad- og måltidspolitikker og/eller etablere madordninger med henblik på at skabe sunde rammer for børns mad- og måltidsvaner.
Regeringen har endvidere iværksat et landsdækkende skolemadsprojekt med det formål at afprøve og udvikle forskellige typer af madordninger.
I Fødevareministeriets regi kører der i øjeblikket et landsdækkende pilotprojekt for afprøvning og udvikling af forskellige former for forældrebetalte skolemadsordninger i danske skoler.
Formålet er at udbrede forældrebetalte, sunde skolemadsordninger og dermed bidrage til at fremme sunde kostvaner.
Tilskud til skolemadsordningerne har været betinget af, at skolerne har skullet have en mad- og måltidspolitik, som indeholder en målsætning om at etablere en sund skolemadsordning, at madordningen bliver ernæringsrigtig og sund, og at fokus på sundhed integreres i skolens hverdag og undervisning.
Som en del af projektet er der afsat 6 mio. kr. til at undersøge skolemadens betydning for børns trivsel, sundhed og udvikling.
Vi kender nemlig ikke helt præcis betydningen i dag.
Vi har også et regeringsudvalg om sagen ledet af velfærdsministeren og mig selv, og jeg kan garantere for, at vi vender tilbage til sagen.
Karen Ellemann (V), 2008-02-22:
Forslagsstillerne vil pålægge regeringen at sikre midler til gratis skolemad, men man kan spørge sig selv, hvorfor det er nødvendigt at sikre midler, når maden nu er gratis.
Derfor ville det klæde forslagsstillerne at kalde tingene ved deres rette navn: nemlig skattefinansieret obligatorisk skolemad.
I Venstre hylder vi nærdemokratiet, borgernes frie valg og det personlige ansvar.
Vi tør derfor også godt stå ved, at det er forældrenes ansvar, at deres børn får mad - og det er vel helt naturligt.
Men skolemadsordninger er en god idé, beslutningen skal bare træffes lokalt og ikke trækkes ned over hovedet på børn, forældre og skoler.
Det er vigtigt, at vi værner om familiens frihed til selv at vælge, så grønsagssuppen og kartoffelgratinen på skolen indimellem også kan skiftes ud med en rundtenom med makrel i tomat og en portion råkost fra aftensmaden i går.
Det ville da være glædeligt, hvis vi også har mulighed for at vælge en skolemadsordning, om ikke andet så bare en gang imellem.
Og lad mig lige gøre opmærksom på, at der allerede på to tredjedele af alle folkeskoler er gang i skolemadsordninger, der kan erstatte madpakken, så noget tyder altså på, at nærdemokrati, frit valg og ansvar sagtens kan gå hånd i hånd.
Regeringen har afsat 22 mio. kr. til et pilotprojekt, der netop er startet,
hvor 12.500 elever i 2 måneder får ikke gratis, men skattefinansieret skolemad, plus de yderligere 6 mio. kr., der er afsat til at undersøge skolemadsordningernes betydning for børnenes trivsel, sundhed og indlæring.
Samtidig vil vi med erfaringerne fra det her projekt også blive klogere på de mange forskellige måder, hvorpå skolemadsordninger kan strikkes sammen.
Det var heller ikke gratis, men skattefinansieret.
Evalueringen af det her projekt kommer til marts, og det er Venstres opfattelse, at vi gør klogt i at afvente erfaringerne fra alle de igangsatte projekter, inden man pålægger regeringen at indføre obligatorisk skolemad og skattestigninger for ca. 3 mia. kr.
Bertel Haarder (V), 2008-02-22:
I regeringen er vi i øjeblikket i en kreativ fase, hvor vi byder alle mulige gode ideer velkommen, og jeg var selv på en skoleturne, hvor jeg f.eks. på Strandgårdsskolen i Ishøj fik havregrød sammen med eleverne i det første spisefrikvarter, aldeles udmærket havregrød.
Det koster, så vidt jeg kunne forstå, ikke engang 5 kr. pr. elev at sikre, at de kan få havregrød, hvis ikke de har fået god morgenmad derhjemme.
Der er masser af forskellige måder, hvorpå man kan sikre, at eleverne får den mad, de har brug for.
Og vi er i en kreativ fase, og regeringen synes altså ikke, at vi skal bruge gratisprincippet, for så kommer vi ikke langt nok, men der er så meget andet, vi kan gøre.
Pernille Frahm (SF), 2008-02-22:
Når vi vil bruge pengene på gratis skolemad, er det jo netop, fordi vi kender de der børn, der ikke får en femmer med og ikke får en tier med.
Så det er en af grundene.
Den anden grund er, at når vi laver den prioritering her, er det jo, fordi vi synes, det er et vigtigt område.
Og det kommer jo sammen med en serie af andre ting, vi synes er væsentlige at prioritere på skolens område.
Det udelukker jo ikke, at vi også kunne tage andre ting op.
Jeg er sikker på, at hvis ministeren kunne komme i tanker om noget, der er endnu vigtigere, end at børnene får et sundt måltid mad hver dag, vil han da også foreslå det, og så vil han da sikkert også sørge for, at der følger penge med.
Bertel Haarder (V), 2008-02-22:
Regeringens mål er, som det er blevet sagt af flere efter hinanden følgende sundhedsministre, at børn skal have et sundt måltid mad i skolen, og det skal ske ved, at langt de fleste forældre påtager sig et ansvar for det, enten ved at give børnene en sund madpakke med eller at sørge for, at børnene selv smører sig en, eller ved at give dem penge med, så de kan købe i skolens kantine.
Det er endnu ikke sådan, at man alle steder kan købe et sundt måltid mad, og det er regeringens mål, at det skal være muligt alle steder.
Det, som er den vigtigste uenighed mellem SF og regeringen, er spørgsmålet om, hvorvidt det er nødvendigt, at det bliver gratis.
Hvis vi nemlig giver gratis skolemad, er vi jo igen inde på at prioritere inden for skolens område på en måde, som måske ikke er den optimale.
Det kunne jo være, at de penge, som SF vil bruge på skolemad, kunne bruges bedre på noget andet.
Pernille Frahm (SF), 2008-02-22:
Jeg takker for ministerens redegørelse for de ting, der er sat i gang, men der kommer ikke mad på bordet af det.
Til gengæld koster det penge.
Jeg tager det op, fordi jeg sådan set er enig i ministerens udtalelser om, at der ikke findes noget gratis måltid mad.
Men når man nu kan bruge en masse penge på mad, uden at der direkte kommer noget ernæring ud af det til skolebørnene, kunne man måske forestille sig, at man i stedet for at sætte endnu et projekt i gang, hvor ministeren smører madpakker hvad jeg er sikker på han er god til - så brugte dem til at give børnene noget sund mad.
For er ministeren ikke enig i, at det godt kan være, at maden ikke bliver sundere af, at den bliver betalt, men at den da bliver mere tilgængelig?
Bertel Haarder (V), 2008-02-22:
Jeg håber ikke, at fru Antorini Christini har noget imod, at regeringen har afsat 6 mio. kr. til at undersøge skolemadens betydning for børns trivsel, sundhed og udvikling.
For det ved vi faktisk strengt taget ikke noget præcist om.
Derfor synes jeg ikke, man skal bagatellisere de 6 mio. kr. Vi prøver faktisk at undersøge sagen for at få dokumentation for, at der er en effekt både for børnenes sundhed og for deres indlæring.
Så vil jeg takke formanden, hr. Mølge Adam Heller, for hans gode ledelse af dette møde.
Christine Antorini (S), 2008-02-22:
Nu bliver jeg slået helt ud af det i forhold til mit spørgsmål.
Det, der er min pointe i det, jeg vil sige, er, at de fleste mennesker jo godt ved, hvad det er, der skal til, for at vi får et sundt måltid mad.
Det ved vi jo også i forhold til, når børn er i skolen.
Derfor handler det om, hvordan vi kan lave rammerne og faciliteterne, så de rent faktisk får det.
Der er faktisk erfaringer.
Hvis vi kigger på Sverige og på Finland, er det jo en del af den skolemodel, de har, at børnene midt på dagen får et ordentligt måltid mad.
Og man ved faktisk også, at det har betydning for, at børnene lærer og tænker bedre.
Det har selvfølgelig også en social profil i forhold til børn, der ikke får et ordentligt måltid mad, men som måske får stukket nogle penge i hånden og så går over til bageren i frikvarteret og køber noget rigtig usundt.
Så det er jo ikke et ukendt land.
Jeg vil gerne spørge ministeren, når han er så positivt indstillet i forhold til sund mad,
om ministeren har ladet sig inspirere af de madordninger, der er i vores nordiske broderlande.
Det, der jo er dilemmaet, er, at det er dyrt.
Så er det ikke der, det gør ondt, altså i forhold til at det koster penge, hvis man skal lave madordninger?
Bertel Haarder (V), 2008-02-22:
Jeg forstår overhovedet ikke den tone.
Og undskyld mig, men jeg vil sige, at det vist ikke er første gang, at en minister, når der bliver fremsat et beslutningsforslag, kommer med en redegørelse for, hvad der foregår på feltet.
Det er det, jeg har gjort.
Vi arbejder på sagen - det fremgik af det, jeg sagde.
Men jeg kan godt føje til, at jeg selv har vundet en madpakkekonkurrence udskrevet af rugbrødsbranchens fællesråd.
Jeg var i konkurrence med Master Fatman og fodboldtvillingerne og Søs Fenger, tror jeg det var, og vandt faktisk madpakkekonkurrencen, fordi jeg nemlig havde forstand på, at man skal adskille tingene i madpakker, så pitabrød og ostestang og gulerod osv. ikke rodes sammen som i de hæslige madpakker, vi selv fik som børn.
Så sig ikke, at jeg ikke ved noget om sund mad i skolen, jeg var bare for beskeden til at sige det i første omgang.
Christine Antorini (S), 2008-02-22:
Igen vil jeg sige, at det jo også er svært, når man sådan sidder i sin stol og lytter på, hvad undervisningsministeren siger til dette beslutningsforslag, for der er jo en masse velvilje: Ih, hvor er det bare godt, hvis der kommer nogle sunde madordninger, og det er vigtigt for børnenes trivsel, og vi har også et problem med for kraftige børn, og her kommer jeg.
Men det duer jo altså ikke, det er jo ikke det, vi er sat til som politikere.
Jeg hørte ministeren remse en række initiativer op.
Det, der jo er sagens kerne omkring netop mad, er, at det, der er sket, er, at regeringen har forringet mulighederne for ordentlige madordninger i daginstitutionerne, for at starte dér.
Den kostpulje, der var under den tidligere regering, er blevet erstattet af et rejsehold, så der er fem personer, der kan rejse rundt og give gode råd om sund mad - jeg kan godt hjælpe med de gode råd, hvis det er; det synes jeg ikke man behøver et rejsehold til.
Ministeren sagde, at der kommer en forebyggelseskommission.
Det er fint nok, at der er afsat 6 mio. kr. til at undersøge skolemadens betydning for trivsel, men altså, undskyld mig, vi ved jo alle sammen godt, hvad et sundt og ordentligt måltid mad midt på dagen betyder.
F.eks. har vi, der er ordførere, lige fået sandwich inde ved siden af Folketingssalen, fordi vi har siddet her hele vejen hen over frokost; vi kan simpelt hen ikke tænke ordentligt, hvis vi ikke får et ordentligt måltid mad - jeg er lidt i tvivl om, hvorvidt ministeren nåede at komme ud og få en sandwich.
Men man ved jo, at det betyder noget; mad gør, at man rent faktisk kan arbejde, og det betyder noget for børn.
Derfor vil jeg spørge ministeren: Har ministeren andet end en undersøgelseskommission og et lille rejsehold, nemlig nogle helt konkrete forslag til, hvordan man styrker, at der rent faktisk bare bliver etableret faciliteter til ordentlige madordninger i skolerne?
Det er i orden, jeg forstod det.
Bertel Haarder (V), 2008-02-22:
Omvendt.
Frank Aaen (EL), 2008-02-22:
Sådan har jeg nu også forstået forslaget i relation til det, fru Marianne Jelved lige var oppe og sige, og vi har slet ikke noget problem med at finde 600 mio. kr., som jeg synes skal bevilges.
Skolerne har i virkeligheden brug for endnu flere penge.
Man kunne måske også på en dag som i dag tage en debat om, hvorvidt det med lektier overhovedet virker, for der har været synspunkter fremme om, at man skal diskutere, hvor meget lektier virker.
Der er også andre vigtige diskussioner om, hvordan man skal tilrettelægge skolen ud over den normale skoletid, og de diskussioner kunne man også godt tage ind.
Men så længe man nu har lektier i folkeskolen, og det notorisk er sådan, at nogle har svært ved at klare deres lektier og få den hjælp, de har brug for til at lave lektier, så går vi selvfølgelig ind for at støtte det her forslag.
Henrik Rasmussen (KF), 2008-02-22:
Jeg vil sige tak for det gode spørgsmål.
Jeg tror, at vi alle sammen synes, det er en god idé at have lektiehjælp, men der, hvor vandene nok skiller, er, når vi begynder at komme ind på overenskomster.
Nu ved jeg godt, at jeg skal begynde at passe på og træde vande, men der, hvor den store forskel måske i virkeligheden er på os, er, om det nødvendigvis skal være en lærer, der går ind og yder lektiehjælpen, eller om man rent faktisk kan få nogle bedsteforældre eller forældre, som også har lyst til at komme ind og medvirke aktivt i en skole og være en del af en lektiehjælpsordning, til at yde den.
Der tror jeg måske ikke at vi er helt enige endnu.
Jeg tror nok, at vi er enige om, at vi egentlig gerne vil fremme lektiehjælpen, men så tror jeg, at vi kommer ind på de overenskomstmæssige ting.
Marianne Jelved (RV), 2008-02-22:
Jo, og jeg vil gerne vide, hvor den automat er, hvor jeg kan gå hen og trække svaret på, hvad penge nok er.
For der er jo aldrig penge nok.
Nu behandler vi altså en række beslutningsforslag i dag, som runder de 20 mia. kr.
Det er rigtig, rigtig mange penge, og jeg er altså født ud af en gammel husmandsslægt og er med i husmandspartiet Det Radikale Venstre, som har meget svært ved bare sådan at række millioner og milliarder hen over disken.
Så jeg synes, det er fair nok at diskutere, om der er ressourcer nok, men det er ikke det grundlag, vi diskuterer på i dag.
I øvrigt må jeg jo bare sige til borgerne i det her land, at hvis de er utilfredse med det flertal, der er nu, må de skaffe sig et andet flertal - og det vil jeg appellere til at de gør.
Karen Hækkerup (S), 2008-02-22:
Så fik vi da i hvert fald justitsministeren op i det røde felt.
Jeg synes egentlig, at ministeren skulle køle lidt ned og forholde sig til de ting, som jeg fremførte.
Ministeren står nu her og siger, at det er et kæmpemæssigt problem i det danske samfund med tvangsægteskaber.
Hvordan pokker kan ministeren så forsvare, at man har haft den holdning hidtil, at det jo allerede er forbudt, så man vil ikke gøre mere ved det - vel vidende at der ikke er én eneste, der er blevet dømt for at have tvunget andre til at indgå ægteskab?
Ministeren står og siger, at det er et kæmpeproblem, og ikke én er blevet dømt.
Det er da en falliterklæring af den anden verden.
Jeg har været utrolig glad for de forskellige kommentarer, der har været fra andre, som har kommenteret på, at man gerne vil se på og brede det her ud, når vi skal til at lave udvalgsbehandlingen.
Det håber jeg da også at ministeren vil, for jeg mener rent faktisk, at høringssvarene kommer med rigtig mange gode bud på, hvorhenne der er knaster og problemer i forhold til det lovforslag, som ministeren lægger frem.
Det er ikke nok bare at kritisere mig sønder og sammen for at ville noget mere.
Jeg står faktisk bare og refererer, hvad der står i høringssvarene, og de siger, at der er nogle problemer, som lovforslaget ikke har taget højde for.
Det synes jeg ministeren skulle tage at tage alvorligt, for der er rigtig mange unge mænd og kvinder i det her land, der lige nu lever i ægteskaber, de ikke har lyst til at være i, fordi ministeren ikke tidligere har lavet lovgivningsarbejdet godt nok.
Og det er vel sådan set det, der måske i virkeligheden får ministeren til at fare helt op i det røde felt.
Naser Khader (NY), 2008-02-22:
Det, jeg sagde i min ordførertale, er, at der i høringssvarene ikke er tungtvejende argumenter imod ministerens forslag.
Men der er da mange pointer i høringssvarene, som er værd at kigge nærmere på, også i det høringssvar, der kommer fra Landsorganisationen af Kvindekrisecentre.
Så der er faktisk flere pointer i høringssvarene, som jeg synes vi skal tage med i udvalgsarbejdet.
Karen Hækkerup (S), 2008-02-22:
Jeg bed mærke i, at hr. Naser Khader sagde, at der ikke var noget i høringssvarene, som havde givet Ny Alliance overvejelser i forhold til, om det, der blev lagt frem fra ministerens side, ikke var godt nok.
Der vil jeg gerne en gang til henlede opmærksomheden på høringssvaret fra Landsorganisationen af Kvindekrisecentre, som jeg synes har en pointe, som vi bliver nødt til at tage højde for, når vi skal lave den her lov.
Der har Justitsministeriet i sin kommentar til høringssvarene skrevet, at det er meget svært at gå ind og sige, at det skal være forbudt, når det ikke er et rigtigt ægteskab.
Naser Khader (NY), 2008-02-22:
Tvangsægteskab er lig voldtægt.
Derfor skal tvangsægteskaber hindres og forbydes.
De er et indgreb i individets ret og frihed til at vælge og bestemme over eget liv, krop, seksualitet, uddannelse og ægteskab.
Tvangsægteskabet hæmmer også integrationen.
Vi kender tilfælde, hvor en velfungerende ung kvinde med indvandrerbaggrund af familien er blevet tvunget ind i et tvangsægteskab.
Konsekvenserne har i mange tilfælde været tragiske.
Kvinden har måttet afbryde uddannelse og er blevet tvunget til at gå hjemme.
Ægteskabet er kuldsejlet, ofte efter voldelige overgreb fra mandens side, og kvinden er blevet offer.
Der er heldigvis sket en begrænsning af importen af udenlandske ægtefæller til tvangsægteskaber på grund af 24-års-reglen, men nogle undgår denne begrænsning ved f.eks. at bosætte sig i Sverige.
Men hvis et sådant ægteskab er indgået efter ulovlig tvang, er det vel strafbart allerede efter den eksisterende lovgivning.
Det vil jeg godt have belyst under udvalgsarbejdet.
Vi må også se på, hvordan gældende lov er blevet forvaltet, om der på et sikkert grundlag kan siges noget om omfanget af tvangsægteskaber historisk og aktuelt.
Det må være en vanskelig sag at håndhæve en sådan sanktion, men jeg håber, at en skærpelse vil virke præventivt og i hvert fald give de mennesker, som ikke frivilligt ønsker at følge familiens beslutning om valg af ægtefælle, en god begrundelse for at stå fast.
Jeg har læst høringssvarene, og jeg finder ikke, at der er tungtvejende argumenter imod ministerens lovforslag.
Det glæder mig, at Institut for Menneskerettigheder ikke har indvendinger af menneskeretlig karakter mod lovudkastet, der reflekterer behovet for at beskytte mod tvang ved ægteskabsindgåelse.
Derimod kan jeg ikke helt følge Indvandrerrådgivningen, som anfører, at generationskonflikter ikke kan løses med skærpede straffe.
Jamen vi kan da ikke acceptere, at en eller flere generationer af indvandrerefterkommere bare skal affinde sig med denne ulovlige tvang, indtil et generationsproblem er blevet løst.
Der er jo heller ikke bare tale om et generationsproblem, men om et alvorligt integrationsproblem, og hvis et tvangsægteskab kuldsejler, risikerer offeret jo alligevel familiens fordømmelse og udstødelse.
Derfor kan jeg ikke tilslutte mig Indvandrerrådgivningens ræsonnement.
Som jeg har nævnt, er der nogle forhold, jeg gerne vil have belyst i udvalgsarbejdet, men overordnet kan Ny Alliance støtte ministerens lovforslag.