Jørgen S. Lundsgaard (KF), 2010-12-14:
Jeg vil også sige tak for forespørgslen.
Der blev i juni udmeldt et fælles klimascenario, som viser, at Danmark i 2050 har mindst 1 grad varmere vintre, 3 uger længere somre og 6 pct. mere regn.
Bortset fra regnvandet lyder det egentlig ikke ret slemt, og vi har lige haft den koldeste november i mands minde.
Men regnen ventes at blive i form af storm og skybrud, og ifølge FN's klimapanel forudses havet i de danske farvande gradvis at ville stige med mellem 15 og 75 cm imod slutningen af dette århundrede.
Og i ekstreme stormflodssituationer forventes en øgning af den maksimale vandstand ved vestkysten at blive på mellem 45 cm og 1 m.
Det skal vi selvfølgelig gardere os imod.
Det gjorde regeringen også i 2008 med sin klimatilpasningsstrategi.
For når vi bygger, er det med en horisont på 50-100 år, det vil sige, at det, vi bygger i dag, vil kunne blive udsat for konsekvenserne af klimaforandringerne, således som det forudses af klimaforskere.
Det er kommunerne, der planlægger byggeriet og en stor del af infrastrukturen.
Det er derfor vigtigt, at kommunerne tilpasser sig kommende forhold, både i forhold til de eksisterende og de fremtidige byggerier, og får de værktøjer, både med hensyn til viden og lovgivning, som er nødvendige.
Det er det, klimatilpasningstrategien fra 2008 giver, og det er godt i gang.
Med en samlet kystlinje på cirka 7.400 km i Danmark vil en del af bebyggelsen blive berørt af vandstandsstigninger, men også bebyggelse i lavereliggende områder tæt på åer og andre indre vandløb vil blive berørt.
Disse skal sikres ved dige- og slusebyggeri eller ved restaurering af vandløb, f.eks. i form af genslyngning m.v., samt naturgenoprettelser af vandløbsnære vådområder.
På den måde kan der skabes forsinkelses- og oversvømmelsesmuligheder ved høje vandstande.
Henved 43 pct. af Danmarks befolkning er bosiddende i denne kystnærhedszone.
Her er der ligeledes en stor del af vores industri og øvrige erhverv placeret, såvel offentligt som privat.
Langt hovedparten af Danmarks mere end 213.000 sommerhuse og tre fjerdedele af alle campingpladser er ligeledes placeret inden for denne kystnærhedszone.
At sikre det eksisterende byggeri og de eksisterende tekniske installationer i forhold til stigninger i vandstanden vil i de fleste tilfælde være i form af diger eller anden kystsikring, men i Danmark er det den enkelte lodsejer, der har ansvaret for vedligeholdelse af diger og eventuelt byggeri af nye diger. I praksis er det almindeligt, at grundejerne har sluttet sig sammen i digelaug, som i fællesskab står for digebyggeri og vedligeholdelse.
De små øsamfund har simpelt hen ikke længere det nødvendige mandskab og den nødvendige økonomi.
Det gælder såvel for eksisterende bebyggede arealer som for arealer udlagt til brug for fremtidige byzoner, sommerhusområder, arealer til ferie og fritid.
Denne registrering og vurdering af risikozoner skal gennemføres som en implementering af et EU-oversvømmelsesdirektiv.
Det er udmærket, for dermed bliver en revision af plangrundlaget nødvendigt af hensyn til den langsigtede samfundsudvikling, vi har.
Som værktøj har Kort- og Matrikelstyrelsen under Miljøministeriet udført en ny digital danmarkshøjdemodel.
Med højdemodellen er det muligt at hæve vandstanden visuelt og få et billede af de arealer, som potentielt vil være i en risikozone.
Denne bliver til stor gavn for de kommunale myndigheder, men også for den enkelte borger, som kan anvende den til at finde faren for sin egen kære udvalgte adresse.
Det fremgår af klimatilpasningsstrategien, at kommunerne er omdrejningspunktet for den udførende del, men staten har fået ansvaret for at stille viden og værktøjer til rådighed, og Folketinget skal løbende sikre den nødvendige lovgivning.
Det er en god arbejdsdeling, som sikrer, at hver gør, hvad de er bedst til.
I særdeleshed er det betryggende, at det lokale selvstyre er sat til at løse opgaverne lokalt, for forholdene er forskellige overalt i landet og derfor også løsningerne.
Og den, der har skoen på, ved, hvor den klemmer.
Men det skal selvfølgelig koordineres.
Man skal bruge hinandens erfaringer.
Til det formål har regeringen oprettet et koordinationsforum med store forpligtelser til et fælles samarbejde mellem ni ministerier, Danske Regioner og Kommunernes Landsforening på tværs af sektorer og myndigheder.
Det er vist nytænkning.
Danmark er et af verdens første lande med en klimatilpasningsstrategi.
Det giver gode muligheder for at udnytte den, ikke blot til gavn for vores infrastruktur og samfundsudvikling, men også til at skabe en helt ny vækstindustri.
Lad os støtte den.
Regeringens klimatilpasningsstrategi er kun 2 år gammel.
Den ser foreløbig lovende ud, men den skal have tid til at virke, og den må ikke blive en sovepude.
Vi skal løbende tilpasse og justere den.
Men regeringens og kommunernes tilpasningstjek af sektorlovgivningen fra maj i år konkluderer, at de lovgivningsmæssige rammer foreløbig er til stede.
Så den er foreløbig god nok.
Jeg vil også sige tak for forespørgslen.
Der blev i juni udmeldt et fælles klimascenario, som viser, at Danmark i 2050 har mindst 1 grad varmere vintre, 3 uger længere somre og 6 pct. mere regn.
Bortset fra regnvandet lyder det egentlig ikke ret slemt, og vi har lige haft den koldeste november i mands minde.
Men regnen ventes at blive i form af storm og skybrud, og ifølge FN's klimapanel forudses havet i de danske farvande gradvis at ville stige med mellem 15 og 75 cm imod slutningen af dette århundrede.
Og i ekstreme stormflodssituationer forventes en øgning af den maksimale vandstand ved vestkysten at blive på mellem 45 cm og 1 m.
Det skal vi selvfølgelig gardere os imod.
Det gjorde regeringen også i 2008 med sin klimatilpasningsstrategi.
For når vi bygger, er det med en horisont på 50-100 år, det vil sige, at det, vi bygger i dag, vil kunne blive udsat for konsekvenserne af klimaforandringerne, således som det forudses af klimaforskere.
Det er derfor vigtigt, at kommunerne tilpasser sig kommende forhold, både i forhold til de eksisterende og de fremtidige byggerier, og får de værktøjer, både med hensyn til viden og lovgivning, som er nødvendige.
Det er det, klimatilpasningstrategien fra 2008 giver, og det er godt i gang.
Det viser Energistyrelsens kommuneundersøgelse fra maj i år.
Med en samlet kystlinje på cirka 7.400 km i Danmark vil en del af bebyggelsen blive berørt af vandstandsstigninger, men også bebyggelse i lavereliggende områder tæt på åer og andre indre vandløb vil blive berørt.
Disse skal sikres ved dige- og slusebyggeri eller ved restaurering af vandløb, f.eks. i form af genslyngning m.v., samt naturgenoprettelser af vandløbsnære vådområder.
Henved 43 pct. af Danmarks befolkning er bosiddende i denne kystnærhedszone.
Her er der ligeledes en stor del af vores industri og øvrige erhverv placeret, såvel offentligt som privat.
Langt hovedparten af Danmarks mere end 213.000 sommerhuse og tre fjerdedele af alle campingpladser er ligeledes placeret inden for denne kystnærhedszone.
At sikre det eksisterende byggeri og de eksisterende tekniske installationer i forhold til stigninger i vandstanden vil i de fleste tilfælde være i form af diger eller anden kystsikring, men i Danmark er det den enkelte lodsejer, der har ansvaret for vedligeholdelse af diger og eventuelt byggeri af nye diger.
I praksis er det almindeligt, at grundejerne har sluttet sig sammen i digelaug, som i fællesskab står for digebyggeri og vedligeholdelse.
Denne model har dog efter vores mening overlevet sig selv og bør gentænkes.
De små øsamfund har simpelt hen ikke længere det nødvendige mandskab og den nødvendige økonomi.
De første opgaver for kommunerne er at få overblik over, hvilke arealer der ligger i en potentiel risikozone.
Det gælder såvel for eksisterende bebyggede arealer som for arealer udlagt til brug for fremtidige byzoner, sommerhusområder, arealer til ferie og fritid.
Denne registrering og vurdering af risikozoner skal gennemføres som en implementering af et EU-oversvømmelsesdirektiv.
Det er udmærket, for dermed bliver en revision af plangrundlaget nødvendigt af hensyn til den langsigtede samfundsudvikling, vi har.
Som værktøj har Kort- og Matrikelstyrelsen under Miljøministeriet udført en ny digital danmarkshøjdemodel.
Med højdemodellen er det muligt at hæve vandstanden visuelt og få et billede af de arealer, som potentielt vil være i en risikozone.
Denne bliver til stor gavn for de kommunale myndigheder, men også for den enkelte borger, som kan anvende den til at finde faren for sin egen kære udvalgte adresse.
Det fremgår af klimatilpasningsstrategien, at kommunerne er omdrejningspunktet for den udførende del, men staten har fået ansvaret for at stille viden og værktøjer til rådighed, og Folketinget skal løbende sikre den nødvendige lovgivning.
Det er en god arbejdsdeling, som sikrer, at hver gør, hvad de er bedst til.
I særdeleshed er det betryggende, at det lokale selvstyre er sat til at løse opgaverne lokalt, for forholdene er forskellige overalt i landet og derfor også løsningerne.
Og den, der har skoen på, ved, hvor den klemmer.
Men det skal selvfølgelig koordineres.
Til det formål har regeringen oprettet et koordinationsforum med store forpligtelser til et fælles samarbejde mellem ni ministerier, Danske Regioner og Kommunernes Landsforening på tværs af sektorer og myndigheder.
Det er vist nytænkning.
Men vi får også hårdt brug for samarbejde mellem dansk forskning, udvikling, industri, lovgivning – og penge, f.eks. som de nu tildeles fra globaliseringspuljen etc.
Danmark er et af verdens første lande med en klimatilpasningsstrategi.
Det giver gode muligheder for at udnytte den, ikke blot til gavn for vores infrastruktur og samfundsudvikling, men også til at skabe en helt ny vækstindustri.
Lad os støtte den.
Regeringens klimatilpasningsstrategi er kun 2 år gammel.
Den ser foreløbig lovende ud, men den skal have tid til at virke, og den må ikke blive en sovepude.
Vi skal løbende tilpasse og justere den.
Men regeringens og kommunernes tilpasningstjek af sektorlovgivningen fra maj i år konkluderer, at de lovgivningsmæssige rammer foreløbig er til stede.
Så den er foreløbig god nok.