Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-06-02:
Det har været en lidt mærkelig debat, vi har haft her i dag.
Det siges, at regningen er samlet op.
Det siges, at hvis bare man arbejder 12 minutter mere om dagen, kan vi få »En Fair Løsning«.
Men ingen af delene passer jo rigtigt, og det ved vi også godt.
Det ved regeringen godt, det ved oppositionen godt, og det ved vælgerne også godt.
Jo, vi har fået en genopretningspakke, og den anerkender vi lukker et hul på 24 mia. kr.
Vi er også glade for, at en del af den genopretningspakke er en dagpengereform, som vi i Liberal Alliance længe har ønsket os.
Vi kan konstatere, at der ikke var nogen partier her i Tinget, der ville støtte vores forslag om samme den 6. maj i år, da vi senest stemte om det, men vi er ikke dem, der er sure over, at andre får æren for vores forslag.
Men når man lukker hullet på 24 mia. kr., lukker man næsten halvdelen ved skattestigninger, og det er vi ikke særlig begejstrede for i Liberal Alliance.
Vi mangler også at se nogle klare vækstinitiativer, og det er ærgerligt.
Mere ærgerligt er det så, at vi har en opposition af Socialdemokraterne og SF, som tror, at det hele bare kan løse sig ved et par smarte slides og nogle busreklamer og outdoor reklamer.
Bare det var så let, bare det var så vel.
Lad os i stedet for tage udgangspunkt i fakta: Faktum er, at OECD spår, at Danmark får en af de laveste vækstrater i den vestlige verden i de kommende 15 år.
Faktum er, at vi i Danmark har en offentlig sektor, som er eksploderet i størrelse, både når det gælder forbrugte kroner, og når det gælder antallet af ansatte.
Faktum er, at lønningerne i Danmark stiger mere, end de gør i de lande, vi skal konkurrere med.
Og faktum er, at vi lige så langsomt glider ned ad listen over verdens rigeste lande, og det vil blive ved, hvis vi fortsætter, som vi gør nu.
Det burde ikke være svært at se, at noget må gøres.
Der må tages fat, vi skal komme i gang.
Det kræver bare, at vi har politisk vilje, og at vi har politisk mod.
Venstres politiske ordfører, hr. Peter Christensen, sagde, at han gerne ville være den lille dreng fra H.C. Andersens eventyr »Kejserens nye klæder«, der siger om den nøgne kejser: Han har jo ingenting på.
Jeg tror, hr. Peter Christensen så sig selv lidt i rollen i forhold til S og SF, men jeg må bare sige, at når vi har hørt debatten her i dag, må vi konstatere, at Liberal Alliance er de små drenge fra »Kejserens nye klæder«.
Det er os, der siger, at ingenting sker.
Det er os, der siger, at det ikke er, som vi alle sammen herinde lader som om det er.
Derfor kommer vi med konkrete forslag.
Vi stiller forslag om lavere skat, og det gælder både for virksomhederne og for danskerne.
Det vil give Danmark en bedre konkurrenceevne.
Det vil blive mere attraktivt at starte ny virksomhed.
Det vil blive mere attraktivt for udenlandske virksomheder at placere afdelinger i Danmark.
Det vil blive mere attraktivt for højtuddannet arbejdskraft fra hele verden at komme og bidrage på mere fast basis til det danske samfund.
Men det er ikke nok at sætte skatten ned.
Vi er også nødt til at bryde med nogle af tabuerne i dansk politik, tre styk: Vi må have efterlønnen væk, vi må have markant mere udlicitering, og vi må have en mere effektiv offentlig sektor.
Lad os starte med efterlønnen.
Efterlønnen er jo det helt store dyr i åbenbaringen i dansk politik, og efterlønnen er i virkeligheden også det, som både regeringens genopretningsplan og oppositionens såkaldte fair løsning handler om.
Det er så de unge, der må betale.
Det er uddannelsesinstitutionerne, der må betale.
Det er børnefamilierne, der må betale.
Det er tåbeligt og uden perspektiv.
Børnefamilierne og de unge kan få lov til at gå på arbejde 12 minutter mere og få hugget deres skattelettelse, mens efterlønsmodtagerne kan hygge sig ved middelhavskysten, mens de får penge for at lave ingenting, på trods af at de er i den arbejdsdygtige alder.
Lad os dog afskaffe den efterløn.
Det andet punkt handler om øget udlicitering og konkurrenceudsættelse.
I virkeligheden er det bare om at komme i gang, der er milliarder at samle op ude i kommunerne.
Vi hører i disse dage danske kommunalpolitikere klynke og pibe i pressen, men i stedet for at klynke og pibe i medierne burde de komme i gang med at passe deres arbejde.
Og et godt sted var at komme i gang med udlicitering og konkurrenceudsættelse.
Det tredje punkt handler om en mere effektiv offentlig sektor.
Det kræver færre offentligt ansatte, og her tænker jeg ikke på 8.000.
Jeg tænker på 30.000, 35.000 eller 40.000 færre offentligt ansatte.
Det kræver, at man får et mindre bureaukrati, og at vi rydder op i regeljunglen.
Men 30.000-40.000 færre offentligt ansatte er faktisk ikke så slemt.
Det er ikke nogen ultraliberal drøm.
Det er faktisk bare en drøm om at komme ned på det antal offentligt ansatte, der var, dengang socialdemokraten Poul Nyrup Rasmussen var statsminister – så slemt var det vel heller ikke.
Hvis vi sætter skatten ned, hvis vi fjerner efterlønnen, hvis vi udliciterer noget mere, hvis vi sætter antallet af offentligt ansatte ned på Nyrupniveau, kan vi få vækst, den vækst, der skaber velstand, og den velstand, der er grundlaget for velfærden.
Ingen vækst, ingen velstand – så simpelt er det.
Hvad har vi så hørt i dag?
Jo, vi har hørt én stor konkurrence om, hvem der kan levere det højeste skattetryk.
Regeringen og Dansk Folkeparti har ladet det stige med 10-11 mia. kr., men det er ikke nok for S og SF, for slet ikke at tale om Enhedslisten, som jeg slet ikke kan gætte mig til hvor højt et skattetryk vil ønske.
Jeg har den konservative politiske ordfører fru Henriette Kjærs ord for, at de højere skatter med genopretningspakken koster arbejdspladser.
Jeg har Venstres politiske ordfører hr. Peter Christensens ord for, at de højere skatter med genopretningspakken koster arbejdspladser.
Ja, jeg har endda statsministerens ord for, at de højere skatter med genopretningspakken koster arbejdspladser.
For hvad er det, der er sket?
Man har lavet en skattereform, hvor man lægger afgift på afgift på afgift på danskerne.
114 er et tal, der har været nævnt, 150 fik vi at vide i et andet svar.
Regeringen ved det åbenbart ikke helt præcis selv, men over 100 er det i hvert fald.
Et forsigtigt gæt er, at genopretningspakkens skattedel koster 10.000 danske arbejdspladser.
Men så har jeg fået forklaret af både Venstre og De Konservative, at det ligesom er for at skabe balance i tingene.
Jeg ved ikke helt, om den balance er mellem alle de arbejdspladser, dagpengereformen skabte, og at man så tager dem igen ved at lave skattedelen, skattestigningen.
Jeg synes i hvert fald, det er en mærkelig balance.
Det svarer lidt til, at hvis man går hen til en god ven og giver et kram, er man nødt til at stikke vedkommende en flad for ligesom at få balance i oplevelsen.
Der skal både være noget skidt og noget godt, og det er også det, der er tilfældet med genopretningspakken.
Fordi vi i Folketinget har en eller anden sær idé om, at vi skal regulere og forbyde og påbyde, lave nye regler.
1.340 love og bekendtgørelser kom der sidste år.
I år har vi i Folketinget brugt tid på at diskutere utrolig mange mærkelige ting, og tro mig: Når man er ordfører for et lille parti, opdager man, hvor mange mærkelige ting vi diskuterer i det her Folketing, alt fra burkaer til solarier over dyresex, og hvad ved jeg.
Den, der kommer for sent, bliver straffet af historien.
Det sagde Mikhail Gorbatjov til Erich Honecker kort tid før Murens fald.
Det her handler ikke om SF, men det handler om, at vi skulle se på fundamentet.
Lad os dog komme i gang med de reformer, lad os dog få gang i væksten.
Det er forskningen, der taber.
Lad os komme i gang med arbejdet.
Lad os få øget vækst.
Lad os få en mere effektiv offentlig sektor.
Lad os få lavere skat.
Lad os få mere personlig frihed.
Den konservative ordfører fru Henriette Kjær sagde, at De Konservative er trukket i arbejdstøjet.
Men hvis det er sandt, så lad os dog gå ned i maskinrummet og gå i gang med arbejdet, så Danmark igen kan blive en vindernation.