runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Ørum Jørgensen (KF), 2009-11-06:
Nu er det måske også lidt autopilot, vil jeg gerne sige til hr. Høgni Hoydal, for vi har en regering, som har det som princip, at det, man siger, også er noget, man kan gennemføre.
Det har vi været rigtig gode til i mange år, og jeg mener også, at det skal gøre sig gældende her.
Jeg mener, at hvis vi sender det signal fra Folketinget, lægger vi et pres på den danske regering for at få den til at gennemføre et eller andet, som vi ikke i dag med sikkerhed kan sige er muligt.
Det synes jeg altså er væsentligt.
Og derfor mener jeg ikke, at det vil være konstruktivt i hele den proces, vi ser lige nu frem mod klimatopmødet, at lægge det pres, for hvorfor skulle vi ikke alle være interesserede i, at ambitiøse mål for f.eks. Færøerne bliver synliggjort internationalt?
Selvfølgelig, det er da i alles interesse.
Høgni Hoydal (T), 2009-11-06:
Tak for det.
Jeg er meget enig med hr. Per Ørum Jørgensen i hans analyser, men jeg forstår ikke konklusionerne.
Hr. Per Ørum Jørgensen nævnte, at det var en vanskelighed, der gjorde, at der var forskellige udgangspunkter for Færøerne og Grønland.
Det synes jeg ikke er en vanskelighed; det er en naturlighed.
Selvfølgelig har Færøerne og Grønland hver deres behov og udgangspunkter for at indgå en aftale, og det er også derfor, vi ønsker, at de selvfølgelig skal kunne indgå hver sin aftale, og at det skal fremgå synligt af en global aftale.
Det vil også løse problemet for Danmark.
Det er det første.
Det andet er, at nu siger De Konservatives ordfører, at man ikke kan beslutte det her, fordi det ikke er sikkert, at det kan gennemføres.
Den er ikke længere end som så, og det burde man kunne støtte.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2009-11-06:
Jamen det fremgår jo af det forslag til vedtagelse, der er fremsat, at vi ønsker, der skal være tempo over det her.
Jeg mener, der sådan set ikke er nogen tvivl om, hvad jeg har sagt her, nemlig at det ønsker vi der skal være, og at det bedste scenario ville være, hvis det rent faktisk kunne lykkes inden COP15.
Men i denne sammenhæng vil jeg altså forholde mig til det, ministeren siger, og ikke til, hvad de enkelte partiers ordførere siger, for det er trods alt ministeren, der sidder ved forhandlingsbordet.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2009-11-06:
Jamen altså, hvis det i praksis er muligt.
Færøerne var jo også synlig i Kyoto, desværre med modsat fortegn, fordi man stod uden for den aftale.
Men der var Danmark så også specifikt nævnt.
Men det er en meget vanskelig diskussion at tage nu, før man ved præcis, om det er EU, der bliver nævnt, om det er Danmark, der bliver nævnt, og hvilke muligheder der så vil være i forhold til de internationale forhandlinger.
Per Clausen (EL), 2009-11-06:
Nu bliver det jo spændende at høre, når det forslag til vedtagelse, fru Anne Grete Holmsgaard er medforslagsstiller på, bliver vedtaget, om ministeren da tillægger den tolkning af forslaget, som fru Anne Grete Holmsgaard er kommet med, den betydning, at det er den, der gælder, eller om det er den tolkning, der er kommet fra nogle partier, som er både tættere på ministeren og stadig større end SF.
Men jeg har forstået det sådan, at fru Anne Grete Holmsgaard er helt uenig med f.eks. Venstre og Dansk Folkeparti, når de siger, at aftalen skal laves efter topmødet, og at fru Anne Grete Holmsgaard mener, at den skal laves inden, hvis det overhovedet er muligt.
Høgni Hoydal (T), 2009-11-06:
Helt enig.
Og jeg ser ikke nogen modsætning mellem det og forslaget til vedtagelse.
Jeg synes for at sige det ligeud, at det er vigtigt at få det her pres på nu, for vi har kun 5 uger, og jeg synes, der er gået for lang tid, før man har fået taget fat om kerneproblemet.
Derfor vil jeg spørge De Konservatives ordfører: Uagtet at man ikke støtter et direkte forslag til vedtagelse om det her, så støtter man altså ønsket om, at Færøerne og Grønland bliver nævnt i aftalen, altså synligt og selvstændigt, og at Færøerne og Grønland har hver deres klimamål?
Det er man altså med på?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2009-11-06:
Nej, det er det ikke.
Man kan sige, det ville være meget enkelt, hvis det var sådan, at både Færøerne og Grønland allerede havde hver deres separate klimamål, men det er faktisk ikke tilfældet.
Jeg ved, hvor kort tid der er til COP15-topmødet – det starter jo om 30 dage – så derfor er det, jeg gør, at sige på SF's vegne, at hvis vi kan nå det, hvad jeg virkelig håber vi kan, skal vi gøre det.
Der er både Grønland og Danmark, og jeg har det sådan, at det er vigtigt for mig, at det her bliver en succes for Grønland.
Det kan måske være, at man skal bruge lidt længere tid, og det er derfor, jeg også har sagt undervejs, at hvis man ikke kan nå frem til et tal, kan det være, man kan få nedfældet principperne og intentionerne, og jeg mener, det også ville være et fremskridt, hvis man kunne nå det.
Per Clausen (EL), 2009-11-06:
Jeg synes, det var et godt og spændende indlæg, fru Anne Grete Holmsgaard holdt, og jeg forstår, at fru Anne Grete Holmsgaard deler vores opfattelse af, at det ville være rigtig godt, hvis man har en aftale mellem Danmark, Færøerne og Grønland inden topmødet.
Men jeg forstår bare ikke helt, hvorfor fru Anne Grete Holmsgaard så er medforslagsstiller på et forslag, der går ud på det modsatte.
De øvrige, der står bag det forslag, mener jo ikke, der skal laves nogen aftale før efter topmødet, så er det ikke lidt underligt at være medforslagsstiller på et forslag, hvor der står det modsatte af det, man selv siger man går ind for?
Hvis man er lidt i tvivl, kan man jo konstatere ved at lytte til, hvad ens medforslagsstillere siger, at det helt sikkert går ud på det modsatte.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2009-11-06:
Jeg vil så blot gentage, at jeg virkelig mener, man skal være kreativ på området her og tænke over, om der findes nogle muligheder for at gøre det, og hvilke af dem der så vil være de bedste.
Jeg ser frem til at høre ministerens svar på, hvad hun ser af muligheder, og det kan måske danne grundlag for, at vi tænker videre over, om der også er andre veje, vi kan gå.
Meta Fuglsang (SF), 2009-11-10:
Ministeren sagde, at der i denne regerings tid er sket et vældigt løft på området demens, og de eksempler, som ministeren nævner, er kvalitetsreformen og spørgsmål i forbindelse med finansloven for 2010, og det vil sige, at det er noget, som, så vidt jeg ved, faktisk slet ikke er færdigforhandlet endnu.
Så det er måske nogle lidt luftige ting vedrørende demens, der bliver nævnt, synes jeg.
Jeg vil gerne bede ministeren uddybe, hvad det er for nogle løft, der er sket på demensområdet.
Her tænker jeg på, at ministeren jo her omtaler ældreområdet meget, men demens er jo desværre ikke kun forbundet med ældreområdet, der er også yngre demente.
Så hvad er det for nogle ting, der faktisk er sket, og hvad er ministerens visioner for at få sådan en handlingsplan?
Hvad er det, ministeren ser som muligheder for det her?
Umiddelbart lyder det på ministeren, som om at regeringen gør det hele rigtig godt, og at den bare kan fortsætte, men hvad er så ministerens visioner så for en handlingsplan?
Jeg bliver nok nødt til så at spørge igen.
Det, ministeren svarer på nu, handler jo netop om det, der hører til den sociale del, altså plejedelen og omsorgsdelen, og der er ikke i det svar, jeg nu får fra ministeren, en inddragelse af det, som udgør hele sundhedsdelen, dvs. forskning, forebyggelse, diagnosticering og arbejdet med organisering af hele det her område.
Derfor vil jeg gerne spørge igen: Hvad er ministerens visioner for det her arbejde?
Det skal jo være tværfagligt, så hvad er det, vi gerne vil med det?
Karen Ellemann (V), 2009-11-10:
Det synes jeg også jeg har svaret meget, meget klart på.
Det, der er afgørende for regeringen i sådan en handlingsplan er jo netop, at vi sikrer os helheden i indsatsen.
Der har jeg også helt klart i min tale redegjort for, at en stor del af indsatsen jo netop er sundhedsrelateret i forhold til diagnosticering, forskning osv.
Når man vælger at lave en national handlingsplan og nedsætter en tværministeriel arbejdsgruppe, så kommer der jo lige præcis de faglige øjne på fra alle sider, fra helheden.
Så det ville jeg ikke være så bekymret over fra spørgerens side.
De skibe, der allerede er sat i søen, og som jeg også lige kort berørte i min tale til at starte med, handler bl.a. om efteruddannelse af plejepersonale.
Og når vi ser på målgruppen og statistikkerne i forhold til antallet af demente, er det da vigtigt, at vi også holder fast i, at man har de fagligt kvalificerede mennesker til at drage den nødvendige pleje og omsorg for de her mennesker, der bliver ramt af demens.
Så handler det om nedbringelse af magtanvendelse netop gennem socialpædagogiske metoder og i det hele taget en forbedring af boligindretningen.
Det synes jeg jo heller ikke entydigt kun taler for ældre demente, hvis fru Meta Fuglsang hentyder til, at der også er en målgruppe, som er under 60 år, eller hvor det måtte være grænsen går dér.
For mig handler det om, at vi også fremadrettet fastholder en sammenhængende indsats på både social- og sundhedsområdet, altså, at vi sikrer sammenhængen i indsatsen.
Jamen jeg konstaterer sådan set blot, at der nu i forbindelse med de igangværende forhandlinger om finansloven for 2010 bliver set på området og på, hvordan den fremadrettede indsats kan tage sig ud.
Og det er jo lige præcis med udgangspunkt i de tidligere initiativer, for en række af de projekter, som netop er sat i gang med midler fra tidligere finanslove, er jo løbet helt frem til 2009, og derfor er det da også vigtigt, at vi fremadrettet ser på det.
Så er der kommet det her forslag, som vi sådan set bakker op om, og det er det, jeg står her og tilkendegiver på den samlede regerings vegne.
Lone Dybkjær (RV), 2009-11-10:
Regeringen har selvfølgelig lov til at have forskellige holdninger på forskellige tidspunkter.
Jeg henviser bare til, at jeg har spurgt til det her, altså om regeringen ville lave en handlingsplan på det her område, fordi jeg syntes, at det var en nemmere procedure end at fremsætte et forslag til folketingsbeslutning, og der har jeg klart fået det svar, at det mener regeringen ikke der er baggrund for.
Men jeg skal da ikke være ked af, at regeringen skifter holdning.
Jeg vil bare gøre opmærksom på, at der her altså er tale om, at en smule koordination i regeringen måske ville have været hensigtsmæssig.
Karen Ellemann (V), 2009-11-10:
Jeg står her med et forslag fra Dansk Folkeparti om, at der skal nedsættes netop en tværfaglig arbejdsgruppe, som skal udarbejde en national handlingsplan.
Det er altså regeringen, der bakker op om det her forslag om at nedsætte en arbejdsgruppe.
Lone Dybkjær (RV), 2009-11-10:
Jeg forstår, at facit er, at vi får en national handlingsplan på det her område.
Jeg håber, at ministeren har snakket med sin kollega sundhedsministeren, som i et svar til mig på spørgsmål nr. 2 i Sundhedsudvalget klart har meddelt, at regeringen ikke finder, at der er behov for en national handlingsplan for demens.
Det vil altså sige, at regeringen har skiftet standpunkt på det her område.
Det vil jeg bare gerne have bekræftet.
Karen Ellemann (V), 2009-11-10:
Når der skal tages initiativer til at lave en national handlingsplan på et område, synes jeg, at det er meget, meget vigtigt, at vi husker helheden på det område.
Ved at låse sig fast, som jeg måske lidt hører fru Lise von Seelen efterlyse at man skal gøre – altså låse sig fast på, at vi her isoleret set taler om en sygdom – så vil jeg mene, at vi går den forkerte vej ved blot at låse det fast som udelukkende et sygdomstilfælde.
Og der er jeg da også glad for at spørgeren anerkender, at der er behov for helheden i lige præcis en fremadrettet handlingsplan om at imødekomme de udfordringer, vi jo heldigvis også enige om ligger der.
Lise von Seelen (S), 2009-11-10:
Jeg er helt med på, at hvis det her skal lykkes, er der flere parter, der skal være aktive i sagen.
Jeg vil godt holde fast i, at det er rigtig afgørende, at man lægger sagen det rigtige sted i udgangspunktet, og når ministeren siger, at det lige så godt kunne være hos sundhedsministeren, så mener jeg faktisk ikke, at jeg har udtrykt mig godt nok.
Jeg mener, at det her er et spørgsmål om en hjernelidelse, og det er meget, meget vigtigt, at vi bliver klogere på den hjernelidelse, og derfor er det også vigtigt, at udspringet er i den lægefaglige del.
Så er det rigtigt, at de har brug for både gode boliger og en social indsats.
De har brug for træning og genoptræning.
Men vil ministeren ikke være med til at sikre, at vi får det her forankret rigtigt fra starten, så vi ikke kommer til at lave en fodfejl, som kommer til at plage os senere hen?
Tina Petersen (DF), 2009-11-10:
Jeg vil starte med at sige tak til ministeren for hendes oplæg og hendes tale.
Dernæst er det jo med en vis undren og med et lille smil på, at jeg nu kan se og konstatere, at man begynder at stille spørgsmål til det her med det tværfaglige.
Jeg er ikke medlem af Sundhedsudvalget, og med den forkærlighed, jeg lige netop har for det område her, har jeg valgt at stille forslaget til denne minister, hvad der for mig egentlig er fuldstændig ligegyldigt, for det, det drejer sig om, er at få den her nationale, meget tværfaglige handlingsplan, som berører sundhedsområdet, socialområdet, justitsområdet, uddannelsesområdet, boligområdet, alle områderne.
Det mener jeg.
Og jeg håber da også, at socialministeren vil hjælpe, så det lykkes at få den her tværfaglige gruppe.
Men det kan ministeren jo svare på.
Karen Ellemann (V), 2009-11-10:
[Lydudfald]
… lige så vel som jeg kunne stå og tale for det her område.
For det, der er meget væsentligt, er, at vi netop, som jeg også sagde i min tale, sikrer helheden i indsatsen, at vi sikrer, at der tages udgangspunkt i den pågældende borger, som dels kan være påvirket af sin sygdom, dels af alt det omkringliggende, herunder lige præcis den socialpædagogiske indsats i forhold til rammerne for det liv, den pågældende demensramte lever, og i høj grad også, hvad de pårørende til den demente har af muligheder.
Så jeg synes sådan set, at det er meget, meget vigtigt, at vi holder fast i, at det er en helhedsorienteret indsats, og dermed er det jo altså både sundhedsministeren og socialministeren, der skal tage et ansvar her.
Lise von Seelen (S), 2009-11-10:
Det er fuldstændig rigtigt, hvad ministeren siger, at der bliver flere ældre, og at de flere ældre også lever længere, så derfor bliver der også flere mennesker, der kommer til at lide af demens.
Ministeren siger i sin indledning og hæfter sig mange gange ved, at det er en sygdom, vi taler om.
Det glæder mig, at vi jo så er enige om, at det er en sygdom i hjernen, og at det er meget afgørende, at den rigtige diagnosticering finder sted, for at man kan finde den rigtige behandling til den enkelte person.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om ministeren ikke undrer sig over, at det ikke er sundhedsministeren, der står på talerstolen.
For at vi kan nå det rigtige resultat, er det vigtigt, at sådan et område er forankret det rigtige sted, og når demens har en udbredelse, der gør, at vi godt kan kalde den for en folkesygdom, hvordan kan det så være, at det ikke er sundhedsministeren, sagen er blevet oversendt til?
Vivi Kier (KF), 2009-11-10:
Som fru Lise von Seelen sagde, er jeg jo også en tværfaglig ordfører.
Jeg er både sundhedsordfører og socialordfører, så det er jo rigtig dejligt.
Jeg hæftede mig også ved, at ministeren sagde et tværministerielt arbejde, og det synes jeg er rigtig, rigtig fint.
Jeg hæftede mig ved alle de her ting med udredning, diagnose og medicin, men jeg synes også, at den anden del af det er lige så vigtig, og det er hele området vedrørende de pårørende.
Den del må vi heller ikke glemme.
Hvad er det, man kan gøre, for at det måske faktisk er nemmere også at beholde den demente hjemme og såmænd ikke altid alle mulige andre ting?
Så det tværministerielle hæftede jeg mig ved, og jeg synes, det er fint, at der er en arbejdsgruppe, der kigger på det.
Lise von Seelen (S), 2009-11-10:
Jeg noterede med både glæde og tilfredshed, at ordføreren gjorde meget ud af det afsnit i ordførertalen, der handlede om både udredning og diagnosticering.
Og jeg kan ikke andet end ved at lytte til ordførertalen høre, at det røber sig, at ordføreren også er medlem af Sundhedsudvalget og kender de problematikker netop fra Sundhedsudvalget.
Er ordføreren enig i, at det ville være en rigtig, rigtig stor fordel, at det ikke alene bliver en tværfaglig arbejdsgruppe, men også en tværministeriel arbejdsgruppe?
Vivi Kier (KF), 2009-11-10:
Sidste år, tror jeg, det var, sendte Danmarks Radio en helt fantastisk serie om familien Sommer.
Serien var fantastisk, fordi der blev vist en familie, som blev ramt af demens hos en af beboerne, nemlig faren i familien.
Her sad vi så, hele familien Danmark, og fik et indblik i en verden, som ikke alle kender til – en verden med glæder, med sorger og med den magtesløshed, som mange pårørende føler i den situation, når de har et familiemedlem, der får demens.
Demens er betegnelsen, som det er sagt rigtig mange gange før, for en svigtende hjernefunktion, og det må betegnes som en kronisk sygdom.
Årsagen til demens kendes meget sjældent, men nogle gange ved man, at demens skyldes alzheimer, som er en sygdom, der ikke kan helbredes, men hvis symptomer alligevel godt kan mildnes med medicin.
Ikke bare i Danmark, men også i resten af verden ser vi en stigning i antallet af mennesker, der lever med en demenssygdom.
Derfor er det vigtigt, at patienter med demens sikres både en hensigtsmæssig udredning og behandling.
Det er vigtigt at blive undersøgt og få stillet den rigtige diagnose, for, som jeg sagde før, kan nogle symptomer ved alzheimer faktisk behandles.
Der foregår heldigvis meget forskning på det her område, og eksperter forudser væsentlige banebrydende fremskridt både inden for forskning og behandling af demenssygdomme i de kommende år.
Igennem de sidste år er der søsat mange forskellige tiltag såsom en redegørelse om demens i 2001, der er blevet etableret et nationalt videncenter for demens i 2007, der er udformet sammenhængende patientforløb og sundhedsaftaler, og sidst, men ikke mindst synes jeg, det er vigtigt at hæfte sig ved, at der i det her år, 2009, foregår et intensivt arbejde i forbindelse med den danske kvalitetsmodel.
Der er udvalgt syv temaer, og et af de syv temaer er området demens.
Det bliver der arbejdet rigtig intensivt på, og der ligger noget materiale klart ved udgangen af det her år.
Når alt det her er nævnt, skal der ikke være nogen tvivl om, at demens er en svær diagnose at leve med både for hver enkelt sygdomsramt og især for de pårørende.
Kan vi gøre det endnu bedre for denne gruppe af borgere og pårørende?
Ja, det er jeg sikker på vi kan.
Spørgsmålet er nok nærmere: Hvordan kan vi gøre det bedre?
Derfor synes vi, det er et godt tiltag, at man nedsætter en tværfaglig arbejdsgruppe, der skal skabe et overblik på hele demensområdet – et overblik, der sammen med arbejdet, som jeg lige nævnte, i den danske kvalitetsmodel, der afsluttes i indeværende år, kan vise, hvor langt vi er, hvad der sker i udlandet, og hvordan vi i det hele taget kan gøre det endnu bedre, end vi gør det i dag.
Demens kommer oftest snigende, og det kan være svært at være pårørende.
Som konservativ er jeg altid indstillet på at se på, om vi kan gøre tingene endnu bedre, og vi kan tilslutte os, at vi arbejder med en tværfaglig gruppe, der ser på hele området demens.
Lise von Seelen (S), 2009-11-10:
Vi er i høj grad optaget af netop at fremme formålet, og derfor er det for os rigtig, rigtig afgørende, at man, når man er patient, får den rigtige diagnose, og at man får opstillet det rigtige behandlingsforløb.
Derfor kan man sige, at man jo ikke kan forestille sig – det kan jeg i hvert fald ikke – at vi kunne have en hjerteplan, der tog sit udgangspunkt i det sociale område, på trods af at der også er rigtig mange spørgsmål omkring, som jeg sagde før, træning og genoptræning.
Så vi er optaget af, at vi får lavet noget, som rammer hele sygdomsforløbet ind, men som anerkender en hjernelidelse som det, det er, en svær sygdom, og hvis vi skal forske i det her område, er det altså også lægerne, neurologerne og psykiaterne, som skal hjælpe os med det, for det er dem, der kan fortælle os noget om, hvad der sker i hjernen i forhold til de indsatser, vi har.
Derfor er det meget, meget afgørende, at vi får det gjort rigtigt fra starten.
Men vi er glade for, at vi kan få en handleplan.
Tina Petersen (DF), 2009-11-10:
Den socialdemokratiske ordfører kan jo have helt ret i, at man så skal sørge for at få den forankret rigtigt.
Men set med Dansk Folkepartis øjne, er alle områder ret vigtige, lige netop når vi snakker om demens.
Det handler om det sociale, pårørende, påvirkning, bolig, forskning, om, at vi får forsket endnu mere i den her frygtelige sygdom, som berører så mange mennesker og vil komme til at berøre rigtig mange mennesker – hele området er vigtigt.
Og jeg ville sådan ønske, at man måske begyndte at tænke lidt, at det mere handler om at fremme formålet end at kigge på, hvilke ministerier de her ting kommer fra.
Kunne det være en tanke, som Socialdemokratiet begyndte at bakke op om?
Lise von Seelen (S), 2009-11-10:
Som jeg også har tilkendegivet her i min ordførertale, er det vigtigt, at det er tværfagligt, men jeg anser det også for meget vigtigt, at det bliver rigtigt forankret.
Jeg forstår på ordføreren, som jo siger, at det her er en meget vigtig sag, at vi måske kan komme frem til, at vi skal have fremmet sagen bedst muligt, og det tror jeg at vi gør ved en forankring.
Jeg hørte også ordføreren sige for lidt siden, at det er ligegyldigt, hvor det hører til.
Tina Petersen (DF), 2009-11-10:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge den socialdemokratiske ordfører, om jeg skal tolke den måde, vores forslag her bliver fremlagt på af Socialdemokratiet, sådan, at der ikke i forslaget står, at det skal være en tværfaglig arbejdsgruppe, som skal arbejde med at lave den her nationale handlingsplan.
Når jeg hører Socialdemokratiets ordfører tale, lyder det for mig meget, som om der slet ikke er tænkt på det.
Men det står faktisk ganske vel beskrevet i forslaget.
Vil ordføreren give mig ret?
Erling Bonnesen (V), 2009-11-10:
Det, jeg forholder mig til som Venstres ordfører i sagen her, er den sag, som er på bordet.
Der er fremsat et forslag om, at vi skal tage stilling til nedsættelse af en tværfaglig arbejdsgruppe; det støtter vi i Venstre, og det er sådan set holdningen.
Lise von Seelen (S), 2009-11-10:
Jeg hæfter mig ved, at hr. Erling Bonnesen også benævner demens som en sygdom – et synspunkt, jeg jo har tilkendegivet jeg deler.
Vi ved godt, at man, hvis man har en hjertesygdom, også kan have brug for genoptræning, træning og mange andre ting, som ligger i det kommunale system.
Men vi er vel enige om, at udgangspunktet for en sygdom, en lidelse, som kan være meget alvorlig, hører til der, hvor de rigtige diagnoser stilles.
Så vil hr. Erling Bonnesen dele mit synspunkt: at vi skal have det her forankret rigtigt, når vi nu tager fat på det?
Erling Bonnesen (V), 2009-11-10:
Tak for det.
Dansk Folkeparti har fremsat et forslag om, at der nedsættes en tværfaglig arbejdsgruppe, der skal udarbejde forslag til en national handlingsplan om demens.
Det er et meget fornuftigt forslag, og det støtter vi i Venstre.
Jeg noterer også med tilfredshed, at spørgsmålet allerede indgår i de igangværende finanslovforhandlinger, og så er det jo i de bedste hænder.
Demens er en frygtelig sygdom.
Vi drøfter også anvendelse af GPS, og der kommer også nye muligheder med velfærdsteknologi.
Derfor er det godt, at vi nu kan få nedsat en arbejdsgruppe, så vi kan få inddraget de forskellige relevante parter og aspekter.
Det er f.eks. vigtigt, at både de sociale og sundhedsmæssige aspekter koordineres, og vi ser frem til et godt arbejde i arbejdsgruppen.
Venstre støtter forslaget.
Karen Ellemann (V), 2009-11-10:
Jamen det kan jeg da naturligvis svare bekræftende på.
Det glæder mig også, at forslagsstilleren netop siger, at jeg i princippet også kunne have indkaldt sundhedsministeren til præcis det samme, og han ville også have sagt, at det her handler om, at der er en helhed i indsatsen, og at vi netop sikrer det tværfaglige arbejde også fremadrettet.