Erling Bonnesen (V), 2009-01-29:
Det danske samfund er et velfærdssamfund.
Hvis man har sociale problemer, skal man være glad for, at man bor i Danmark.
Konjunkturerne vil historisk set
selvfølgelig altid køre op og ned, og den internationale finanskrise blæser nu også ind over Danmark, og det påvirker naturligvis samfundsudviklingen og skaber udfordringer for os alle.
Også i tider som disse er det godt, at man har gode sociale velfærdsordninger.
Regeringen står bag gode ordninger, der både hjælper borgere i arbejde og dem, der i en periode står uden for arbejdsmarkedet.
Arbejdsløshedsunderstøttelsen, kontanthjælpen og sygedagpengene ligger alle på et godt niveau - de svageste ledige bliver givet en chance.
Samtidig gør regeringen en indsats for at forbedre jobcentrene, bl.a. bliver organisationen på beskæftigelsesområdet i finansloven for 2009 justeret og fremtidssikret, ved at jobcentrene bliver samlet i enstrengede systemer.
Den bedste måde at bekæmpe ulighed på er ved at give muligheder og hjælpe mennesker i arbejde og styrke integrationen.
På finansloven for 2009 har vi derfor sørget for 100 mio. kr. til integration af svage grupper på arbejdsmarkedet, og siden 2001 er 43.000 flere med ikkevestlig indvandrerbaggrund kommet i beskæftigelse.
Mere end dobbelt så mange indvandrere og efterkommere af indvandrere er i gang med en videregående uddannelse, og uddannelsesprocenten er faktisk højere for efterkommere end for danskere.
Samtidig er andelen af unge indvandrere på kontanthjælp mere end halveret.
I 2001 var 28 ud af 100 unge med ikkevestlig indvandrerbaggrund på kontanthjælp - i 2007 var det faldet til at være 11 ud af 100.
Danmark er et af de lande i verden med den mindste ulighed.
Overførselsindkomsterne reguleres i Danmark med udgangspunkt i lønudviklingen - den danske ordning er mere favorabel end i langt de fleste andre lande.
Overførselsmodtagere får del i den velstandsstigning, der skabes af dem på arbejdsmarkedet.
Systemet med satsregulering og puljebeløb indebærer, at gruppen af overførselsmodtagere opnår en udvikling i ydelserne nogenlunde på linje med udviklingen i den gennemsnitlige udbetalte årsløn for de beskæftigede lønmodtagere.
Nogle gange betyder reguleringen af overførselsindkomsterne, at nogle af de beskæftigede rent faktisk får en lidt mindre stigning end overførselsmodtagerne.
F.eks. steg lønnen for rengøringsassistenterne i 2001-2004 med 4,8 pct., mens overførselsindkomsterne i samme periode tilsvarende voksede med 9,1 pct.
Således er der på finansloven for 2009 afsat 256 mio. kr. til udsatte grupper, og samtidig bliver der gjort en indsats over for de ældre, både ved at forhøje ældrechecken til godt 10.000 kr. og ved at gøre det mere økonomisk attraktivt for ældre at arbejde blot nogle timer om ugen.
Og sådan kunne man blive ved med at opregne en lang række ting.
Det er vigtigt, at man ikke maler et forvrænget verdensbillede, f.eks. er det forkert at betegne studerende som fattige.
Studerende, selvstændige og hjemmeboende unge har ofte en lav indkomst, men er ikke nødvendigvis fattige.
Efter 1 år er cirka halvdelen af dem ude af gruppen igen, og efter 2 år er to tredjedele af dem ude af gruppen igen.
Samtidig med at de er i gruppen af selvstændige, kan de også typisk have svingende indkomster.
I Venstre vil vi have gode sociale ydelser, når der er behov for det, men samtidig skal det kunne betale sig at arbejde, og det har vi selvfølgelig forventninger om, at man gør en indsats for.
Derfor afviser Venstre beslutningsforslaget.