Per Clausen (EL), 2011-02-01:
Man kan for så vidt godt sige, at vi her beskæftiger os med et lidt usædvanligt område, når vi snakker om dyrevelfærd, og når vi snakker om udviklingen under den nuværende regering.
Det er ikke, fordi antibiotikaforbruget er steget systematisk siden 2001 og frem til i hvert fald 2010.
Det er jo det sædvanlige, nemlig at de problemer, der har været på dyrevelfærdsområdet og på miljø- og naturområdet, er blevet forstærket under den nuværende regering, og det gør sig også gældende i forhold til antibiotikaforbruget.
Men det usædvanlige er, at der tilsyneladende kan findes en forbedring, og det gav også anledning til, at jeg synes, at man godt på det område selvfølgelig skal rose ministeren.
Om man også skal rose den nuværende regering for, at forbedringen kommer så sent, at den formentlig først vil materialisere sig rigtig i statistikkerne under en ny regering og under en ny minister fra et andet parti, kan man selvfølgelig filosofere over.
Det giver da i hvert fald muligvis en god start for en ny minister.
Men realiteten her er jo, at selv om vi nu ser en tilsyneladende forbedring på området, altså en reduktion af antibiotikaforbruget, så er det jo stadig sådan, at hvis man taler med mennesker, som arbejder inden for den form for medicin, der bruges til behandling af mennesker, så fastholder de faktisk, at vi stadig væk har et alt, alt for stort antibiotikapres i den dyreproduktion, der foregår i Danmark, og at risikoen for, at det breder sig til mennesker i form af resistens, er alt for stor.
Vi har da også i de senere år set en række konkrete eksempler på, at en sådan udvikling er på vej.
Det synes jeg sådan set under alle omstændigheder er bekymrende, og det er selvfølgelig set i lyset af det, at man skal forholde sig til, om de forslag, som kommer fra regeringens side, er tilstrækkelige, eller om der er brug for yderligere tiltag.
Jeg må indrømme, at jeg måske synes, at reduktionen af antibiotikaforbruget går noget langsomt i forhold til den mangeårige konstante vækst, vi har haft, og at der derfor godt kunne være brug for at tage nogle øvrige initiativer i anvendelse.
Jeg forstod på Dansk Folkepartis ordfører, at han mente, at en af baggrundene for at fremsætte det her forslag kunne være en tanke om, at man skulle få landbruget nedlagt.
Jeg er nødt til i al stilfærdighed at sige, at når landbruget nu befinder sig i en meget, meget vanskelig økonomisk situation og udsættes for hård kritik på grund af sin miljømæssige adfærd og på grund af belastningen af naturen, så synes det jo ikke at være en politik, som f.eks. Enhedslisten har ansvaret for, men en politik, som Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti har ansvaret for.
Så man kan ligesom ikke blive ved med at klage over, at andre har ansvaret, efter at man har siddet tæt på magten i 10 år.
Det synes jeg i hvert fald er det rene pjat.
Derfor synes jeg måske, at det var en underlig argumentation at komme med.
Hvis man kigger på de enkelte forslag her, så tror jeg faktisk ikke rigtig, at der selv i Landbrug & Fødevarer kan findes folk, der vil hævde, at det sådan ville bringe landbruget ud på tiggerstadiet.
Det, som vi jo har sagt i det her beslutningsforslag, er tre ting, og jeg synes faktisk, at det er tre rigtig, rigtig fornuftige ting.
For det første siger vi, at vi skal reducere flokmedicineringen.
Flokmedicinering er i udgangspunktet dybt problematisk, fordi den fører til, at raske dyr behandles med medicin.
Det er ikke fornuftigt.
Det er ikke hensigtsmæssigt.
Men det er rigtigt, at der kan være tilfælde, hvor man kan sige, at flokmedicinering alligevel er den måske eneste effektive metode, man kan bruge.
Men det ville da i hvert fald være fornuftigt at se på at begrænse mulighederne for det, altså reducere omfanget.
For det andet er der det, der handler om at forbedre dyresundheden.
Det er nok et af de områder, hvor det har knebet rigtig, rigtig meget i de seneste mange år.
Den effektivisering af produktionen, som vi har set, den tendens til større brug, har i hvert fald formentlig også været med til at skabe nogle livsbetingelser for dyrene, som gør, at behovet for at bruge medicin i form af antibiotika har været voksende.
Derfor er det klart, at det er det, man skal ind at se på.
Det er jo i virkeligheden også det, man gør, når man tager fat i den forholdsvis lille del af landmændene, som har et forbrug af antibiotika, som er dobbelt så stort som gennemsnittet.
Man går lige præcis også ind og ser på: Jamen hvad er det i den måde, som landbruget drives på, som er forkert?
Og der synes vi måske nok i Enhedslisten, at man skulle begynde at se mere generelt på, om der ikke var behov for nogle klare forbedringer i dyrevelfærden.
Jeg tror sådan set, at det er den slags grundlæggende forbedringer af dyrenes vilkår, som også kan medvirke til at reducere antibiotikaforbruget.
Så det er en anden væsentlig ting i vores forslag.
For det tredje er det sådan set et forsøg på at sige, at det måske er en lille smule for uambitiøst, at man kun går efter de 10 pct. værste – og måske lidt færre i virkeligheden – når det handler om antibiotikaforbruget.
Måske skulle man gå efter en større gruppe.
Det synes jeg sådan set også er et meget fornuftigt forslag.
Så vi mener i virkeligheden, at vi her fremsætter et meget, meget beskedent forslag, som dog under alle omstændigheder vil føre til store forbedringer.