Per Stig Møller (KF), 2007-01-16:
Vi deler ikke hr. Morten Messerschmidts bekymring, for der er ikke tale om, at der bliver fri bevægelighed for arbejdskraften.
Det foregår under ordnede forhold, hvor det er afhængigt af, hvad det danske arbejdsmarked efterspørger.
Så det giver altså ikke nogen fri bevægelighed for arbejdskraften, og der kommer heller ikke fri ind- og udrejse.
Derfor kan vi gøre debatten kort og sige, at det, som hr. Morten Messerschmidt bygger på – det er jo en ærlig sag at tage fejl – altså ikke eksisterer i det samarbejde.
Men jeg vil godt benytte anledningen derudover til at forklare lidt om samarbejdet, og det giver det jo en udmærket anledning til.
Euro-Middelhavs-partnerskabet er EU’s forum for samarbejde med EU’s nabolande syd og øst for Middelhavet.
Gennem vores engagement i Euro-Middelhavs-partnerskabet arbejder vi for at fremme reformprocesser, der er igangsat af aktører i regionen.
Euromed-partnerskabet har altså været en succes.
Vi har her en mekanisme for et særdeles omfattende samarbejde med otte arabiske lande, Tyrkiet og Israel.
Specielt Israels deltagelse gør dette samarbejde så meget desto mere interessant, idet Euro-Middelhavs-partnerskabet er det eneste forum, foruden FN naturligvis, hvor Israel og de arabiske lande mødes på ministerniveau.
Samarbejdet bygger på Barcelonadeklarationen fra 1995, som blev bekræftet af stats- og regeringscheferne på et topmøde i Barcelona i november 2005.
Det politiske og sikkerhedsmæssige område udgør det første af fire hovedområder i Middelhavspartnerskabet.
Inden for rammerne af Euromed-samarbejdet drøftes konflikten mellem Israel og de arabiske lande.
I 1995 havde Israel visse formelle kontakter med sine naboer, men i dag er dette forum unikt.
Parterne har mulighed for at fremføre deres synspunkter, klager og krav.
Det har imidlertid aldrig været hensigten, at Mellemøstkonflikten skulle løses inden for rammerne af Middelhavspartnerskabet.
Derimod har partnerskabet til formål at skabe en generel forbedring af forholdene mellem alle de lande, som deltager i partnerskabet.
Det andet hovedområde i Euromed-samarbejdet er etableringen af et område for fælles økonomisk udvikling, og det er jo det, hr. Morten Messerschmidt givetvis interesserer sig for.
Der er tale om et bredspektret samarbejde, der bl.a. omfatter fremme af økonomiske og administrative reformprocesser i Euromed-landene, forbedring af investerings- og erhvervsklimaet, udvikling af integrerede transport-, energi- og telekommunikationsnetværk og tilnærmelse af Euromed-landenes lovgivninger til EU’s standarder.
Jeg vil fremhæve den politiske målsætning om et frihandelsområde i 2010 som en god målsætning, der tjener vore nabolande i Middelhavet såvel som vore egne økonomiske interesser, men jeg vil godt gøre det klart, at det næppe nås i 2010.
Ud fra en sikkerhedspolitisk såvel som en udviklingspolitisk synsvinkel er der god grund til at støtte øget frihandel som middel til økonomisk fremgang og politisk stabilitet i dette vigtige nærområde for Europa, og jeg er også sikker på, at Dansk Folkeparti er enig i, at det af hensyn til at undgå illegal indvandring er meget vigtigt med økonomisk fremgang og politisk stabilitet i dette område.
Det bidrager vi altså til gennem samarbejdet.
Arbejdet med at realisere frihandelsmålsætningen er bredspektret.
Siden Barcelonaprocessens etablering i 1995 har samarbejdet mellem EU-landene og partnerlandene medført gode resultater.
Jeg vil særlig fremhæve liberaliseringen af handel med industrivarer, som indebærer toldfri adgang til hinandens markeder.
Ud over toldophævelsen har samarbejdet medført betydelige fremskridt gennem afskaffelse af de såkaldt kvantitative restriktioner, som jo er særlig vigtige på tekstilområdet.
Man har fået ophævelse af ikketoldmæssige hindringer samt større gennemsigtighed og forudsigelighed i den måde, hvorpå vore partnerlande anvender og gennemfører de handelspolitiske instrumenter.
Skuer vi fremad, indgår også den gradvise liberalisering af landbrug og tjenesteydelser samt etablering og oprettelsen af en twist and twistbilæggelsesmekanisme som vigtige målsætninger for Euromed-samarbejdet om frihandel.
Kommissionen fik i november 2005 mandat til at påbegynde disse forhandlinger, men hr. Morten Messerschmidt bedes bemærke: fik mandat til.
Det vil sige, at det ikke er, som hr. Morten Messerschmidt siger, at Kommissionen bare kan gøre, hvad den vil.
Den skal faktisk have et politisk mandat, og det får den af ministerkredsen.
På landbrugsområdet er status, at vi afventer Kommissionens nærmere redegørelse for, hvordan forhandlingerne skal munde ud i en liberalisering af landbrugsprodukter og forarbejdede landbrugsprodukter, med undtagelse af en række følsomme produkter og fiskeriprodukter.
Lad mig i øvrigt i denne sammenhæng slå fast, også for at undgå en misforståelse senere i debatten, at EU siden den 24. december 2005 ikke har ydet eksportstøtte ved eksport af levende kvæg beregnet til slagtning i modtagerlandet.
Der ydes nu alene eksportstøtte ved eksport af racerene avlskøer, som er højst 3 måneder gamle, samt forskellige typer oksekød.
For så vidt angår tjenesteydelser, der jo også er en af de ting, som hr. Morten Messerschmidt interesserer sig for, og med god grund naturligvis, kan jeg oplyse, at forhandlingerne ikke er indledt, og det vides ikke, hvornår en aftale kan forventes at være på plads.
Tjenesteydelser leveres i vidt omfang, uden at dette indebærer, at tjenesteyderen skal udføre arbejdet i modtagerlandet.
Men i en række tilfælde vil tjenesteyderens ophold i modtagerlandet være en nødvendig del af ydelsen, således også i den kommende Euromed-aftale.
Men det betyder jo ikke, at der derved er fri indvandring.
Det betyder, at en dansk virksomhed, hvis den har brug for en arbejdskraft, der har noget at tilbyde, og som bor i et af Euromed-landene, altså dem, vi har aftale med, kan indgå en aftale med vedkommende.
Hvis han kun kan udføre opgaven ved at være i Danmark, så er det i vores egen interesse, at han kommer til Danmark.
Det giver ikke dermed nogen familiemæssige rettigheder, og det giver ikke nogen sociale rettigheder for den arbejdstager, som kommer ind og arbejder med en dansk virksomhed.
Så det er altså ikke en åben port.
Det er i dansk erhvervslivs og danske arbejdsmarkedsvilkårs interesse.
For god ordens skyld vil jeg gerne slå fast, at det altså ikke er en indvandring, vi her taler om.
Det drejer sig i hovedsagen om højt kvalificerede specialister, der i deres egenskab af tjenesteydelsesydere og i henhold til erhvervslivets behov vil kunne få tidsbegrænset indrejse- og arbejdstilladelse med henblik på at levere deres tjenesteydelser.
Der er altså tale om ordnede forhold, aftalte forhold, og de pågældende får som sagt ikke adgang til eksempelvis sociale ydelser eller familiesammenføring.
Samarbejdet om migration er et andet væsentligt element i Euromed-samarbejdet, som der samtidig med Barcelonaerklæringen i 1995 blev vedtaget et arbejdsprogram for.
Der samarbejdes allerede om migrationsstyring og kapacitetsopbygning af Euromed-landenes udlændingemyndigheder.
Det er et samarbejde, der både finansieres af EU og af nationale midler, og hvor vi også fra dansk side er aktive.
Under EU’s grænseagentur, Frontex, arbejdes der også for at sikre et tættere samarbejde med landene i Nordafrika for at forebygge menneskelige tragedier til søs.
I øjeblikket er der eksempelvis diskussioner om samarbejde med Libyen og Marokko.
I november 2007 skal der efter planen afholdes en Euromed-ministerkonference om migration.
Som tilfældet har været med EU-Afrika-ministermøder om migration og udvikling i november 2006 i Tripoli og ministermøder om migration og udvikling med fokus på Vestafrika i juli 2006 i Rabat, forventer jeg, at også ministerkonferencen i 2007 yderligere vil bringe bl.a. forholdet mellem migration og udvikling på dagsordenen i Euromed-samarbejdet.
Som opfølgning på EU’s samlede migrationsstrategi vedtaget af Det Europæiske Råd i december 2005 er der på Det Europæiske Råds seneste møde i december 2006 opnået enighed om, at man i EU vil overveje, hvordan muligheder for lovlig migration kan indarbejdes i EU’s eksterne politiker for at udvikle et balanceret partnerskab med tredjelandene.
Det er jo det, der drøftes i rådet for justits- og indenrigsministre i dag i Bruxelles.
Hverken Det Europæiske Råds konklusioner eller Euromed-samarbejdet indebærer således nogen forpligtelse, der ændrer på det for Danmark fundamentale punkt om, at arbejdskraftindvandring skal være baseret på arbejdsmarkedets behov, og at det er Danmark selv, der fastlægger antallet af indvandrere, der gives opholds- og arbejdstilladelse.
Så hr. Morten Messerschmidt kan sagtens stemme for det: Vi bestemmer selv.
Det tredje hovedområde for samarbejdet er, at vi gennem Euromed-partnerskabet har etableret en platform for fremme af værdier, som EU og partnerlandene er enige om.
Gennem det interkulturelle samarbejde, som bl.a. finder sted inden for rammerne af Anna Lindh Foundation, kan vi fra dansk side kæmpe imod racisme, fremmedhad og antisemitisme.
Saglige og hæderlige oplysninger om hinandens kulturer udgør samtidig et vigtigt element i kampen mod terrorisme og ekstremisme.
EU har indgået associeringsaftaler med samtlige partnerlande.
Aftalerne danner rammerne om forhandling om liberalisering af handel med varer, tjenesteydelser og kapital.
Men aftalerne fastslår samtidig, at samarbejdet baseres på respekt for demokrati og grundlæggende menneskerettigheder.
EU har indgået aftaler med samtlige partnerlande.
Aftalerne med Tunesien, Marokko, Israel, Jordan, Egypten, Algeriet og Det Palæstinensiske Selvstyre er trådt i kraft.
Forhandlingerne med Syrien er afsluttet, men aftalen er endnu ikke undertegnet på grund af den politiske situation, og derfor udgør aftalen et incitament til Syrien om at ændre sin politik i regionen for at kunne få aftalen underskrevet.
Samarbejdet mellem disse lande udfolder sig altså dels gennem Euromed-partnerskabet, som er et multilateralt forum, dels gennem EU’s bistandsprogram for middelhavspartnerlandene, det såkaldte MEDA, som siden årsskiftet er blevet til den europæiske naboskabspolitik, og som i fremtiden kommer til at danne rammen om de bilaterale landes specifikke aktiviteter.
Hvad er der så sket i partnerskabet siden december 2003?
Den vigtigste begivenhed i den mellemliggende periode var stats- og regeringschefernes vedtagelse på topmødet i 2005 af et ambitiøst 5-årigt samarbejdsprogram samt vedtagelsen af en adfærdskodeks for bekæmpelse af terrorisme.
Denne kodeks er landene nu i gang med at implementere.
Terrorisme er således ved at udvikle sig til det fjerde samarbejdsområde – og det kan vi jo alle være interesserede i – og det er blevet meget stærkt bekræftet på udenrigsministermødet i november 2006, som jeg er sikker på at hr. Morten Messerschmidt også har læst om i papiret fra det udenrigsministermøde i Finland.
Med hensyn til menneskerettigheder, demokrati, ligestilling og styrkelse af civilsamfundene er der i årenes løb blevet holdt en række møder på såvel embedsmandsniveau som på politisk niveau.
Der har været en række møder for civilsamfundene og en konference om styrkelse af kvinders stilling i samfundet.
Derudover har der været en række andre møder bl.a. om uddannelse og forskning.
På migrationsområdet har der været holdt ekspertmøder, og der planlægges et ministermøde i 2007.
Euro-Middelhavs-partnerskabet er således værdifuldt for EU, det er værdifuldt for partnerlandene, for Nordafrika og for Danmark.