Niels Helveg Petersen (RV), 2007-05-25:
Lad mig allerførst sige, at man ikke kan anvende udtrykket folkemord om det, der sker i Irak.
Man kan tale om borgerkrig og meget andet, men udtrykket folkemord er ikke dækkende.
Lad mig så i øvrigt sige, at det er lidt misvisende at tale om en undersøgelse af The Lancet.
Den er trykt i The Lancet, men det er altså Johns Hopkins University i USA, der har lavet undersøgelsen, og The Lancet har optrykt den.
The Lancet laver ikke selvstændige undersøgelser, men optrykker undersøgelser.
Jeg synes, det er lidt vigtigt.
Men det er rigtigt, at det ansete tidsskrift låner eller giver sin, skal vi sige, prestige til undersøgelsen og dermed siger: Denne undersøgelse er efter The Lancets opfattelse gennemført efter pålidelige og ordentlige videnskabelige metoder.
Det, der er det interessante ved Johns Hopkins-undersøgelsen, er, at der her forsøges givet et totalbillede af krigens omkostninger, ikke kun omkostningerne med soldater, der omkommer i træfninger eller ved vejsidebomber eller ved selvmordsaktioner, men de totale omkostninger for befolkningen som helhed.
Hvad koster det i menneskeliv for børn, for ældre, for syge, for de svage i samfundet, som er drevet på flugt?
Der er vel 2 millioner internt fordrevne irakere, som lever under usle forhold.
2 millioner irakere har forladt landet, herunder 10.000 læger ifølge de sidste oplysninger.
Hvad koster det befolkningen, at krigen har udviklet sig så katastrofalt?
Det er derfor en interessant opgørelse.
Det er en anden opgørelse end body count, det er klart.
Når Det Radikale Venstre er medforslagsstiller til det her forslag, skyldes det, at folkene bag Johns Hopkins-undersøgelserne selv ønsker en second opinion.
De er jo godt klar over, at det er vanskeligt at gennemføre sådan en undersøgelse, og derfor har de udtrykkeligt bedt om, om ikke Danmark kunne iværksætte en undersøgelse, således at man kunne få et bedre grundlag for at vurdere, hvad krigens reelle omkostninger er.
Det er det, det handler om.
Både udenrigsministeren og fru Gitte Lillelund Bech anvendte skatteydersynspunkter.
Det ville jeg være meget forsigtig med.
De totale omkostninger for Danmark indtil nu er vel omkring 2 mia. kr., og hvis man anlægger skatteyderbetragtninger, skulle vi i hvert fald aldrig have været ind i Irak.
1 mio. kr. for at gennemføre en undersøgelse er i denne sammenhæng ikke noget, man kan være bekendt at tale om.
Vi skal nok finde pengene på finansloven, vil jeg sige til fru Gitte Lillelund Bech, det er ikke noget problem, overhovedet ikke.
Fru Gitte Lillelund Bech brugte så i øvrigt det argument, at det ikke var noget folkekrav.
Nej, men var det et folkekrav fra fru Gitte Lillelund Bechs vælgere, da man skulle bevilge en ekstra særlig bevilling til hr. Bent Jensen til koldkrigsundersøgelsen, eller da hr. Lomborg skulle have store millionbeløb?
Det var måske et folkekrav.
Jeg ved det ikke.
Det var det ikke, hvor jeg færdes.
Men det er en underlig argumentation.
Når man iværksætter videnskabeligt arbejde, er det sjældent på grundlag af noget folkekrav, så er det, fordi man har en politisk opfattelse af, at det er vigtigt at gøre det.
Når jeg interesserer mig for det her, når jeg synes, det er vigtigt at gennemføre en sådan undersøgelse fra dansk side, er det, fordi Irakkrigen kommer til at plage os i årtier.
Resten af min tilværelse vil Irakkrigen blive diskuteret.
Den fejlagtige begrundelse, de falske forhåbninger, de katastrofale følger af Irakkrigen vil komme til at plage os.
Det vil blive en standende debat i vores samfund.
Hvis vi kan bidrage til at belyse noget bedre og mere alsidigt, end det hidtil er gjort, hvad krigens totale omkostninger er, tror jeg, vi gør os selv en tjeneste.
Det har vi brug for, når vi næste gang – og vi kommer jo til at stå over for en situation næste gang – skal vurdere, om vi skal bidrage med tropper i en krigshandling.
Så står vi bedre rustet til at vurdere, om det her er umagen værd.
Er det det, vi skal gøre, eller skal vi ikke?
For at belyse den slags beslutninger er det meget godt også at have vurderinger af, hvad den totale merdødelighed – som er det rigtige udtryk – ved en samlet krigsindsats er.
Når det går rigtig galt, hvor galt går det så?
Det er sådan set det, vi har brug for at få belyst.
Det har betydning ikke bare for at belyse, hvor galt det er gået i Irak, men også for at belyse, hvad det er, vi skal tage i betragtning næste gang, vi træffer en beslutning om, hvorvidt vi skal være med i en militær indsats et andet sted.
Derfor ønsker vi den her undersøgelse, og vi ønsker at skaffe et så godt beslutningsgrundlag også i fremtiden som overhovedet muligt.