Line Barfod (EL), 2008-05-22:
Jeg vil gerne takke for debatten.
Jeg er fuldstændig klar over, som flere ordførere har været inde på, at vi jo har diskuteret det her mange gange før, men sådan er det jo med mange emner.
Tit skal der diskuteres mange gange, før man kommer igennem med sine forslag, men ofte rykker debatten også noget.
Jeg synes, det er væsentligt at få diskuteret dels ulighedstemaet, som også har været inde i debatten her, som fru Marianne Jelved var inde på, og som vi også har været inde på tidligere under debatten.
Så er det klart, at der er mange andre ting, der også har stor betydning for den ulighed, der er i Danmark i dag.
Der er ingen tvivl om, at de store nedskæringer, der er gennemført på kontanthjælpen, har en afgørende betydning for de mennesker, der er kastet ud i fattigdom i dag - og især at børn lever i fattigdom i dag, kan jeg slet ikke forstå hvordan man kan acceptere.
Men det har også betydning, at man har valgt at lægge et økonomisk jerngreb om kommunerne, så de har været nødt til at hæve prisen på mad og på andre ydelser.
Det har betydning, at priserne på den kollektive trafik er steget så meget osv. Men det fører jo også tilbage til, at nogle af dem, som har allersværest ved at klare de prisstigninger, der er kommet en række steder, er dem med de laveste indkomster, som altså derfor har brug for en ordentlig regulering.
Så er jeg selvfølgelig enig i, at det er politisk bestemt, hvilken regulering man vælger.
Vi har også fået lavet beregninger på, hvad udviklingen ville have været, hvis man havde valgt også at lave lønudviklingen med, hvad der kommer af pensioner og de andre elementer, der spiller ind i forhold til lønudviklingen, når man sidder og forhandler.
Så ville det være endnu større beløb, som satserne skulle være reguleret med.
Men i første omgang har vi altså valgt at fokusere på de 0,3 pct., som politikerne hvert år vælger at man skal sakke agterud med i forhold til den almindelige lønudvikling, altså at den del af den almindelige lønudvikling får man ikke, hvis man er pensionist, kontanthjælpsmodtager, dagpengemodtager osv., og det mener vi er et problem.
Vi kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor det er dem med de laveste indkomster, der skal finansiere de sociale tiltag.
Vi forstår ikke, hvorfor det ikke er dem med de bredeste skuldre, der skal bære byrderne.
Nu kunne jeg forstå på fru Vivi Kier, men det går jeg ud fra er en fortalelse, at alle bare skal ud på arbejdsmarkedet.
Jeg går ud fra, at fru Vivi Kier ikke mener, at folkepensionister, førtidspensionister eller sygedagpengemodtagere bare skal ud på arbejdsmarkedet og der komme til at tjene flere penge.
Jeg går ud fra, at det ikke var dem, der var tale om.
Der er også en række af de mennesker, der er på kontanthjælp, starthjælp osv., som heller ikke er i stand til arbejde, som er fysisk eller psykisk syge og derfor ikke kan arbejde.
Vi har allerede flere gange været nødt til at gå ind og se på problemet omkring ungeydelse, fordi der er nogle af dem, der er på den særlig lave kontanthjælp for unge, som ikke er i stand til arbejde.
Men man mener altså alligevel, at de skal klare sig for så få penge, at mange af dem i dag simpelt hen ikke har råd til at købe ordentlig mad og derfor bliver mere syge.
Med de stærkt stigende fødevarepriser, vi ser i øjeblikket, er der behov for, at vi ikke bare går ind og ser på at lave en ordentlig regulering i forhold til satspuljen, men går ind og giver en ekstraordinær regulering, for at man simpelt hen har råd til at købe den helt basale mad.
Det burde der være råd til i så rigt et land som Danmark, hvor der er råd til at dele enorme skattelettelser ud til dem, der har allermest.
Så har der været talt om også, hvordan det er, pengene bliver fordelt, og hvad de bliver fordelt til.
Det er blevet oplyst, at man vil se på de private ansøgninger og processen for det.
Det er selvfølgelig meget fint at diskutere, afhængigt af, hvad det kommer til at betyde.
Hvis det kommer til at betyde som på andre områder, at man fremover skal til at have et konsulentfirma til at udforme sin ansøgning, før man kan regne med at få nogle penge, er det et stort problem.
Det er det, vi har set på en lang række andre områder, nemlig at man går ind og ændrer på mulighederne for at sende ansøgninger og især mulighederne for at få dem bevilget, så kun de, der er i stand til at komme med alle de rigtige ord og udtryk, og som har betalt et konsulentfirma meget dyrt, kan regne med at få deres ansøgning imødekommet.
Der er også problemet med, at en række af de tiltag, der i dag bliver finansieret over satspuljen, bliver finansieret for nogle få år, selv om alle ved, at det er projekter, der desværre bliver ved med at være behov for.
For at tage et af de seneste er indsatsen mod menneskehandel jo ikke noget, som vi kan regne med kun er nødvendig i nogle få år, desværre.
Det er nok noget, som det kommer til at tage en del år at udrydde.
Og derfor er det højst besynderligt, at man har valgt, at menneskehandel skal finansieres over satspuljen.
Dels forstår jeg simpelt hen ikke, at det er førtidspensionister og hjemløse og andre, der skal betale indsatsen mod menneskehandel, og ikke os alle sammen, der skal betale.
Dels er det også et kæmpe problem, når man så har en finansiering, der forsvinder.
Vi oplevede det sidste efterår, hvor de et af de steder, der skulle tage sig af ofrene, var nødt til at gå ud og opsige deres lejemål og fyre deres ansatte, fordi de ikke vidste, om projektet fortsatte.
Det er ikke en værdig måde at behandle nogle af de mennesker i det her samfund, der har allermest behov for hjælp, på, men det er den måde, det fungerer på i øjeblikket med satspuljeprojektet.
Derfor handler vores forslag ikke kun om, at vi vil have, at man skal have en ordentlig regulering af satserne, og at man skal holde op med at tage de 0,3 pct.
Det handler også om, at vi skal fordele pengene på en anden måde.
Vi skal selvfølgelig sætte dem af på finansloven, men vi skal også ind og skelne imellem, hvad en fast indsats er, som vi kan regne med at der desværre vil være brug for i mange år fremover, og som derfor skal have en fast bevilling på finansloven, og hvad der ikke er.
Så skal vi derudover have nogle puljer til, at man kan afprøve nogle projekter, men ved en afprøvning, hvor der bliver stillet nogle rimelige krav og lagt en ordentlig plan, som man kan leve op til, i forhold til hvilken evaluering der skal være, at sætte penge af til evalueringen, og sørge for, at det sker på et tidspunkt, så man kan nå at skaffe midler til at fortsætte projektet, hvis der bliver behov for det, frem for som det er i dag, hvor vi ser, at der er ganske gode resultater med mange projekter, men når satspuljebevillingen udløber, bliver der sagt af flertallet herinde, at så må kommunerne tage over, men uden at kommunerne har nogen penge til at gøre det med.
Så der er en lang række problemer i den måde, som pengene kommer ud på i dag.
Så kan jeg ikke lade være med at sige om Dansk Folkepartis holdning, at i forhold til, hvordan der tidligere er givet udtryk for Dansk Folkepartis holdning til satspuljen, må jeg indrømme, at jeg synes, det går den forkerte vej.
Tidligere har Dansk Folkeparti sagt, at man var med i satspuljen, indtil der viste sig et flertal for at afskaffe den.
Men det, jeg kunne forstå nu på Dansk Folkepartis ordfører, var, at man er med i satspuljen, lige indtil alle partierne i forligskredsen er enige om, at man fremover skal have en fuld regulering og holde op med at tage penge fra pensionister og kontanthjælpsmodtagere og andre.
Det er at løbe endnu mere fra sine valgløfter, end man gjorde ved at gå med ind i satspuljen, og det undrer mig - det er måske svært at sige - men jeg synes i hvert fald, at det er bemærkelsesværdigt, at Dansk Folkeparti har bøjet sig endnu engang for regeringen på det her punkt. Vi vil fortsætte med at stille forslag på det her område, og vi håber, at det på et tidspunkt vil lykkes at få overbevist tilstrækkelig mange herinde om, at vi ikke kan blive ved med at lade de mennesker, der er afhængige af overførselsindkomster, sakke bagud, at vi ikke også på det her punkt skal lade uligheden vokse og vokse, og også at få overbevist et flertal herinde om, at det er nødvendigt at få en anden form for finansiering af socialpolitikken og en mere værdig måde at lave sociale projekter på.