Per Clausen (EL), 2010-12-09:
Jeg skal takke for den lange række i hovedsagen positive indlæg, der har været i debatten, og så skal jeg også sige, at man jo skal være klar over, når man deltager i sådan en debat, at den debat, vi har om antibiotikaresistente gmo'er og dermed også om Amflorakartoflen, jo bygger på det arbejde, som Folketingets Fødevareudvalg gennemførte tilbage i 2007-2008.
Vi ønskede altså ikke gmo'er med en sådan markør ind i Danmark under nogen form.
Det har efterfølgende været svært, meget svært, at føre ud i livet, fordi der har været vanskeligheder med EU-retten og måske også med regeringens tolkning af EU-retten i det anliggende.
Men det gode og glædelige og positive i dag er, synes jeg, at hvor vi faktisk havde en meget stor og meget lang debat om det her spørgsmål i 2007 og 2008, er der i dag enighed om, at de beslutninger, vi traf dengang, er dem, vi skal arbejde ud fra, og det synes jeg er rigtig godt.
Vi kunne godt, og det kunne vi sikkert også bruge meget tid på i udvalgsarbejdet, diskutere, om den danske regerings tolkning af EU-retten er rigtig.
Hvis den danske regerings tolkning af EU-retten er rigtig, har det jo den konsekvens, at Østrig soleklart optræder i strid med EU-retten, og at en lang række EU-lande, f.eks. Tyskland, i forhold til spørgsmålet om MON810 optræder i strid med EU-retten og altså ikke har nogen saglige begrundelser og ingen miljømæssige eller sundhedsmæssige begrundelser for deres forbud.
Det mener jeg ikke man kan sige, bl.a. på grund af den meget klare uenighed, der jo viste sig i 2007 og 2008 mellem på den ene side EFSA, der dengang var nogenlunde enig, og så EMEA, altså de eksperter, vi har på medicinområdet.
Jeg vil bare sige, at når vi får at vide, at der ikke findes nogen uenighed og ingen kritik i Danmark, hvor alle de, der beskæftiger sig med det her forskningsmæssigt, er enige med EFSA, så er det, fordi man fra regeringens side forsømmer at inddrage den ekspertise, der på europæisk plan findes i EMEA, og som selvfølgelig også findes i Danmark.
Den forsømmer man at inddrage.
Den inddrog Fødevareudvalget tilbage i 2007 og 2008, bl.a. i forbindelse med en høring, vi holdt, og da viste det sig, at præcis den samme uenighed, som eksisterede på europæisk plan mellem forskellige organer, som arbejder med forskellige videnskabelige spørgsmål, der begge har betydning i forhold til det her, også kunne genfindes i Danmark.
Så efter min opfattelse og efter forslagsstillernes opfattelse ville det slet ikke være umuligt at gennemføre et forbud og sige, at man havde argumenter for, at det også holdt sig inden for EU-retten.
Så kan hr. René Christensen have ret i, at det ikke bekymrer mig stort, om det gør det eller ikke gør det, men jeg har da lært, at hvis man skal have flertal for tingene i det her Folketing, skal man i udgangspunktet i hvert fald sandsynliggøre, at man befinder sig inden for EU-rettens rammer.
Så er det klart, at på de områder, hvor der bliver så soleklar modsætning mellem den danske befolknings ønsker og det, man vedtager i EU og i de retssystemer, man har i EU, bør man naturligvis gøre oprør mod det, og så må vi jo så håbe på, at vi også kan få et flertal i den slags situationer.
Men erfaringen er vel, at det i hvert fald er nemmere at få flertal, hvis man kan sandsynliggøre, at det ligger inden for EU-retten.
Det mener jeg sådan set, også ud fra de svar, vi har fået på spørgsmål osv., at de ikke med nogen form for dokumentation siger at det ikke gør.
Så efter vores opfattelse kunne man altså godt gennemføre et sådant forbud, og det ville i hvert fald – det er jeg ret sikker på – ikke føre til, at EU ville tage nogle retslige skridt mod os.
Jeg bemærkede godt, at ministeren meget omhyggeligt læste op, hvad det var, Europa-Kommissionen havde svaret, hvor vi i beslutningsforslaget har skrevet, hvad de mente.
Man kan jo altid sige, at det er meget modigt og dristigt at tolke, hvad Kommissionen mener.
Men hvis man på den anden side ikke tolker og forsøger at forstå EU-direktiver, og hvad der bliver skrevet i EU, og oversætte det sådan lidt til dansk en gang imellem, så bliver det næsten umuligt at begribe det og meget svært at forklare til andre.
Så jeg tror, at det alligevel er en rigtig tolkning, vi har af det.
Spørgsmålet er så imidlertid, om det er det rette tidspunkt at føre en lang og grundig strid med regeringen og regeringspartierne om, hvad der er den rette tolkning af EU-retten for så at få vedtaget et beslutningsforslag her i Folketinget, for jeg opfatter det på den måde, at der er et klart flertal for at vedtage det beslutningsforslag, som det ligger, hvorefter vi jo har erfaring for, at regeringen så efterfølgende vil trænere processen ved at sige, at de ikke kan lovliggøre det her forbud, fordi det vil stride mod EU-retten, og så vil vi ende med en gang i foråret at have en forespørgselsdebat hernede i Folketingssalen, hvor ministeren vil blive kritiseret for ikke at have fulgt Folketingets flertalsbeslutning.
Det har selvfølgelig for et oppositionsparti en særlig charme at komme i den situation, hvor man kan påvise, at regeringen i et vigtigt samfundsmæssigt anliggende ignorerer, hvad et flertal i Folketinget vedtager.
Men det, der er kernen i beslutningsforslaget, er jo ikke det, der står med tykt om forbud mod dyrkning af Amflorakartoflen i Danmark, nej, det er det, der står nedenunder, nemlig at Folketinget pålægger regeringen at sikre, at den genmodificerede kartoffel Amflora, som indeholder antibiotikaresistente genmarkører, ikke bliver dyrket i Danmark i 2011.
Det er kernen.
Det er det, vi gerne vil have vedtaget, det er det, vil gerne have at Folketinget klart tilkendegiver.
Det ville selvfølgelig være dejligt, hvis ministeren også kunne præcisere sine tidligere indlæg i debatten i den retning, at hun sådan set også synes, at det ville være fornuftigt.
Når jeg vælger at sige det på den måde, at jeg synes, at det, Folketinget skal gøre, er, at Folketinget skal sige, at vi forventer og pålægger regeringen at sikre det, så er det, fordi jeg ikke synes, at vi i Folketinget og i folketingsudvalgene skal bevæge os ind i juridiske tolkninger af, hvordan man kan opfatte de løfter, BASF giver os eller ikke giver os.
Det er klart, at ministeren udtrykte sig forsigtigt i formuleringen af, hvilke løfter de ville give os.
Vi ville gerne have nogle mere bastante løfter, men et eller andet sted tror jeg sådan set også, at det er bedst, hvis det er regeringen, der, om jeg så må sige, afklarer det i forhold til BASF.
Men det, der jo er en ulempe i det store spil, er måske en fordel her, for så vidt jeg har forstået – og det skal vi selvfølgelig også lige have afklaret i udvalgsarbejdet – er det sådan, at det ikke ville være lovligt at udsætte kartofler i Danmark, hvis man ikke har fået tilladelsen fra BASF til at gøre det.
Og hvis det er sådan, er den vej, som handler om at sikre sig, at de altså afgiver et klart løfte om, at det er sådan, det forholder sig, jo altså en vej, man kan gå.
Så pointen i det her er, at jeg sådan set forestiller mig, at vi på baggrund af den debat, der har været i Folketingssalen i dag, relativt enkelt og hurtigt kan blive enige om – og jeg opfatter, at der nok også kunne blive enighed både med Konservative og Venstre om det her spørgsmål – at sige, at Folketinget pålægger regeringen at sikre, at Amflorakartoflen ikke dyrkes i Danmark i 2011, og så lover ministeren, at det vil man gøre.
Så tror jeg sådan set, at vi kan løse den her sag i enighed, og det ville jeg da betragte som en rigtig, rigtig dejlig ting.
Det kan så være, at vi kan klare det med at nøjes med at lave en beretning i Fødevareudvalget, hvis ministeren er tilpas fremkommelig.
Hvis hun ikke er tilpas fremkommelig, skal vi om ikke andet så for min mavefornemmelses skyld jo have det vedtaget i Folketingssalen.
Men jeg vil bare sige, at jeg tror, vi kan lande den her sag meget fornuftigt.
Det betyder jo så, at når vi nu skal i gang – og vi skal vist allerede her i eftermiddag i gang med at forhandle om, hvordan vi skal forholde os til gmo'er i fremtiden i Danmark og dyrkningen af gmo'er i fremtiden i Danmark, der er vi vist ikke blevet helt enige endnu – så kan vi i hvert fald gøre det, uden at vi hele tiden løber en risiko for, at der lige pludselig står en gmo-plante i Danmark, som vi under alle omstændigheder ville være enige om at afvise, hvis vi kunne have muligheden.
Det synes jeg jo er vigtigt.
Og det er derfor, vi har bragt forslaget frem her i dag, nemlig fordi vi ville være fuldstændig sikre på, at vi ikke førte nogle forhandlinger og havde nogle drøftelser i Folketinget om, hvordan vi ville håndtere det, når EU giver os nogle muligheder for selv at bestemme, mens gmo-planter, som vi helt klart er imod, i mellemtiden blev plantet i Danmark.
Jeg er sikker på, at vi i hvert fald i den her sag kan få en fornuftig landing på et vigtigt spørgsmål.
Jeg er enig med hr. Erling Bonnesen i, at vi nok får løst det her juridisk i løbet af forhåbentlig nogle måneder, men det, der er afgørende her i dag, er jo at få en klar tilkendegivelse af, at ministeren er indstillet på at sige, at hun vil sikre, at Amflorakartoflen ikke bliver dyrket i Danmark i 2011.
Hun har været tæt på at sige det, men pointen er, at det jo er vigtigt at få sagt fuldstændig præcist.
Er hr. Erling Bonnesen ikke enig med mig i det?