Bjarne Corydon (S), 2012-09-06:
Mange tak for det, og tak til partiernes ordførere for en, synes jeg, interessant debat.
Imidlertid er det jo sådan med debatterne her i Folketinget, at til trods for ordførernes dygtighed, så fjerner debatterne sig nogle gange en smule fra virkeligheden og begiver sig ind i sådan et politisk parrallelunivers, der måske ligger et stykke vej fra realiteterne, i hvert fald på visse punkter.
Derfor skal jeg netop starte med realiteterne og nogle ord om den økonomiske situation, vi står i, og det finanslovforslag, vi i dag konkret diskuterer.
Først om den økonomiske situation: Den er uden tvivl ganske alvorlig.
Den udvikling, vi har set de seneste måneder og år, står i en meget stærk kontrast til den vurdering, som landets tidligere statsminister, hr. Lars Løkke Rasmussen, gjorde gældende på sit pressemøde den 3. maj 2011, hvor det blev konkluderet, at Danmark var kommet igennem krisen, og at vi havde lagt krisen bag os. Den vurdering var grundlæggende helt forkert og måske endnu værre: grundlæggende udtryk for en mangel på forståelse for selve krisens karakter.
For krisen ligger desværre ikke bag os.
Tværtimod står vi nu i den ganske alvorlige situation, at den krise, der startede i 2008, fortsat raser, og antallet af arbejdsløse i Europa har ikke været højere de seneste 17 år.
Økonomien i USA er fortsat skrøbelig, og selv den kinesiske økonomi viser krisetegn.
Den slags nøgletal og begivenheder skaber usikkerhed, og det gælder også i Danmark.
Så meget desto mere påhviler det os som ansvarlige politikere i et lille land med en åben, eksportorienteret økonomi og et stærkt fællesskab, at vi samarbejder, at vi sikrer tillid til dansk økonomi, og at vi gør alt, hvad vi kan, for at vi går op imod udviklingen ved at investere i nye arbejdspladser både på kort og på lang sigt.
Det er på den baggrund, vi i dag debatterer, det er på den baggrund, vi inden længe forhandler, og det er på den baggrund, at regeringen har fremlagt et ansvarligt og progressivt finanslovforslag.
Det, forslaget viser, og det, vi demonstrerer i praksis med de mange sider, finanslovforslaget udgør, er, at man med den rigtige økonomiske politik kan skabe stabilitet og række ud efter ny økonomisk fremgang selv i en krisetid.
Finanslovforslaget bygger på nogle meget klare værdier.
Det er værdier om, at alle skal bidrage, om at alle skal have reelt lige muligheder, om at vi skal drage omsorg for de mest udsatte i samfundet, om at uddannelse og forskning er den vigtigste vej til nye fremskridt, og om at Danmark skal gå forrest på miljø- og klimaområdet.
Det er også et forslag, der bygger på en klar og realistisk erkendelse af, at vi lever midt i en krisetid.
Det er en krise, som skaber utryghed og ændrer den verden, vi lever i.
Det er der ikke nogen nemme løsninger på, men med forslaget skubber regeringen Danmark fremad i en tid, hvor stort set alle andre lande omkring os står stille.
Det indebærer, at dem, der kan, skal være villige til at yde lidt mere.
Det indebærer, at alle må acceptere, at der skal prioriteres lidt skarpere, og det indebærer, at vi skal løfte i flok.
Men samlet set tager regeringen ansvar for en realistisk og ambitiøs økonomisk politik og for et forslag til finansloven for 2013, som kan blive et markant skridt på vej mod et stærkere Danmark.
Lad mig bare kort erindre om hovedtrækkene i det forslag.
De kan opsummeres i 6 punkter:
Med forslaget ønsker regeringen for det første at holde hånden under beskæftigelsen.
Vi har på intet tidspunkt undervurderet dybden og rækkevidden af den globale økonomiske krise, der har raset siden 2008.
Den globale økonomi er, som jeg har beskrevet, skrøbelig, og der er fortsat behov for, at vi understøtter vækst og beskæftigelse.
Når vi fremlægger finanslovforslaget giver det os en god lejlighed til at sammenligne vores økonomiske politik med udviklingen i resten af Europa.
Den sammenligning viser meget klart, at kun Danmark og ganske få andre lande i hele OECD-området har haft vilje til og mulighed for at lempe finanspolitikken i 2012.
Stort set alle andre lande har ført en meget stram finanspolitik.
I Danmark fører vi derimod en politik, der skaffer arbejdspladser, og som samlet set sikrer 21.000 nye arbejdspladser i 2013.
Konkret kommer jobvirkningen af regeringens kickstart og i forlængelse af den en meget lang række initiativer, som følger af forårets energiaftale, investeringsvinduet, økonomiaftalerne med kommuner og regioner, boligaftalen m.v.
Det er investeringer, der er vigtige for Danmarks fremtid, og de skal samlet ses som en markant udvidelse af vores oprindelige kickstart fra finansloven for 2012. For det andet har vi med finanslovforslaget erkendt en særlig forpligtelse til at bekæmpe ungdomsarbejdsløshed.
Derfor foreslår vi en markant indsats for at bane vejen for de unge, der står uden for arbejdsmarkedet.
De unges kvalifikationer skal forbedres, de skal have værdifuld erhvervserfaring, så det bliver nemmere at finde et job efterfølgende.
Det er en pakke, der bl.a. skal hjælpe unge under uddannelse til at få et ordentligt fodfæste i uddannelsessystemet og give flere unge mulighed for at oparbejde konkret erhvervserfaring.
For det tredje ønsker vi også at give ledige et særligt uddannelsesløft, så f.eks. ufaglærte ledige kan blive faglærte eller foretage et sporskifte i deres arbejdsliv.
Derfor fremlægger regeringen i efteråret 2012 en plan for et uddannelsesløft af ledige og en målrettet job- og uddannelsesindsats for de dagpengemodtagere, der er i risiko for at miste retten til dagpenge.
For det fjerde satser regeringen markant på uddannelse og forskning.
Uddannelse er en hovedprioritet for regeringens økonomiske politik som sådan.
Ideen om at gøre næste generation til den dygtigste nogen sinde er vores vigtigste nøgle til en fremtid med økonomisk fremgang.
Det gælder altså i forhold til målet om at skabe vækst og beskæftigelse, og det gælder også i forhold til vores mål om et stærkt fællesskab med lige muligheder.
Her er det positivt, at der aldrig før er blevet optaget så mange på ungdomsuddannelserne eller de videregående uddannelser.
Det betyder, at indfrielsen af vores ambitiøse uddannelsesmålsætninger er rykket et stort skridt nærmere.
Vi vil samtidig styrke erhvervsuddannelserne gennem en grundlæggende og langsigtet løsning på praktikpladsområdet og øget kvalitet på erhvervsuddannelserne.
Forskning er en investering i fremtiden, og det er en vigtig kilde til fornyelse og værdiskabelse.
Også der ønsker regeringen et højt investeringsniveau.
Det er en central forudsætning for, at vi også i fremtiden har en konkurrencedygtig økonomi og kan skabe gode arbejdspladser herhjemme.
Pengene går bl.a. til stærke universiteter.
Det giver bedre muligheder for langtidsplanlægning og gode vilkår for grundforskning og udbud af uddannelser på et højt internationalt niveau.
For det femte ønsker vi at prioritere en bedre omsorg for de mest udsatte grupper.
Vi vil bl.a. som et første skridt i en socialreform styrke tilsynet med sociale tilbud, og herudover vil regeringen med sit forslag til udmøntningen af satspuljen bl.a. rette fokus mod sundhed for udsatte grupper.
Det gør vi af hensyn til miljø og bæredygtighed, men også for at sende Danmark helt i front på nye globale vækstmarkeder for grønne løsninger.
Med den politik, regeringen fører med det finanslovforslag, vi behandler her i dag, formår regeringen at balancere mellem et stærkt fokus på jobskabelse og en meget ansvarlig økonomisk politik.
Vi forventer, at forslaget vil sikre, at der er balance på den strukturelle saldo i 2013, og at vi dermed lever op til EU's henstilling om forbedring af de offentlige finanser.
Der er høj international tillid til dansk økonomi.
Kreditbureauerne giver os flotte karakterer, og renten er meget lav til gavn for os alle.
Balancen mellem de hensyn, jeg har beskrevet, er grundlæggende vigtig for regeringen.
Omvendt er det nemt at løse alle langsigtede økonomiske problemer på papiret, hvis man svækker fællesskabet og tror på, at markedskræfterne af sig selv styrker Danmark tilstrækkeligt på den korte bane.
Regeringen vil ingen af delene.
Vi tager ansvar for, at tingene hænger sammen.
Det viser vores finanslovforslag.
Med det udgangspunkt ser jeg frem til forhandlingerne om finansloven i den kommende tid og indbyder naturligvis alle partierne til at deltage konstruktivt i forhandlingerne.
Det fører mig til nogle bemærkninger om de enkelte partiers stilling og om de signaler, jeg har noteret mig i debatten her i dag.
Først har jeg en helt grundlæggende betragtning om oppositionen og det alternativ til regeringen og regeringens økonomiske politik, der fremstår på baggrund af dagens debat.
Der er én ting, der samler på tværs af alle holdningsforskelle, og det er det negative, det er kritikken.
Men ser man på det konstruktive, på det, oppositionen selv vil med fremtidens Danmark, ser på den udvikling, der konkret kan forventes, hvis flertallet skulle skifte, så synes jeg, der efter debatten i dag og også efter den debat, der udfolder sig i offentligheden, breder sig en helt grundlæggende usikkerhed.
Der er, så vidt jeg kan høre mig til, kun meget få punkter, der konkret samler de borgerlige partier, når det gælder den økonomiske politik, og dermed ikke noget seriøst, samlet alternativ til det forslag og den økonomiske linje, jeg netop har gennemgået.
Ser jeg nærmere på særlig partiet Venstre, vil jeg gerne kvittere for de positive tilkendegivelser, der har været om regeringens finanslovforslag.
De pæne ord om ansvarlighed er leveret med skæve smil og syrlige bemærkninger, men alligevel: Lidt har også ret.
Der ligger vel det forhold, at selv ikke Venstre kan spinne sig uden om den kendsgerning, at regeringen fører en økonomisk politik, som er meget bredt fagligt anerkendt.
Det er ikke på nogen måde gået, som Venstre i sin skræmmekampagne gjorde gældende før valget.
Tilliden til dansk økonomi er høj, og renten er rekordlav.
De internationale kreditbureauer giver vores økonomiske politik topkarakter.
Det gælder også, når man spørger danske økonomer.
Umiddelbart før sommerferien offentliggjorde Ritzau en rundspørge blandt 39 førende danske økonomer.
80 pct. gav regeringen topkarakter.
Da den samme rundspørge blev lavet om VK-regeringen i 2010, var resultatet, at 40 pct. var tilsvarende positive.
Men også i videre forstand ligger der vel en grundlæggende indrømmelse i det, der er sagt fra Venstres side, og måske snarere eller i videre forstand i det, der ikke er sagt.
Husk lige på Venstres lodrette afvisning af behovet for at holde hånden under vækst og beskæftigelse med en yderligere fremrykning af investeringer, som var unødvendig set fra Venstres synspunkt for blot kort tid siden.
Husk lige på, at havde man fulgt den økonomiske politik, der blev lagt op til fra den tidligere regerings side, fra det tidligere flertals side, ville man trække vækst og beskæftigelse ud af økonomien til næste år.
Vi gør det modsatte, fordi vores analyse af krisen stemmer med realiteterne.
På det punkt har man så som finansminister fornøjelsen af det, der vel bedst kan betegnes som at få en stille indrømmelse fra Venstres side.
Der siges ikke meget om det punkt længere.
Det ser ud, som om Venstre stiltiende accepterer kickstarten og behovet for, at vi støtter vækst og beskæftigelse, også i 2013.
Ser jeg på det forslag, Venstre selv har lagt frem, ser jeg en række konkrete problemer.
Det mest grundlæggende er en markant forskel på de mange kræfter, der er lagt i at beskrive ting, man vil bruge penge på, og de meget få kræfter, der åbenbart er ofret på at beskrive finansieringen, som på alt for mange punkter forekommer luftig, som også regeringspartiernes ordførere har peget på, og dermed samlet set betyder, at forslaget ikke kan betegnes som ansvarligt.
Dernæst vil jeg sige et par ord om og til oppositionens næststørste parti, Dansk Folkeparti.
I ordførertalen fra partiets kommende leder, hr. Kristian Thulesen Dahl, havde man for mit vedkommende fornøjelsen af genkendelsens glæde; de ting, der blev sagt, har jeg hørt mange gange før, og det skal der bestemt ikke lyde nogen kritik af fra min side.
Særlig markant var det gentagne ønske om store mængder kaffe.
Det håber jeg så hr. Kristian Thulesen Dahl har mave til.
Min erfaring ved skatteforhandlingerne var jo, at jeg serverede ganske udmærket og ganske omfattende mængder kaffe for Dansk Folkeparti, som man så på et tidspunkt ikke længere ønskede at få skænket op, og som man via pressen meddelte at man ikke længere var interesseret i at forhandle under udskænkning af.
Jeg håber ikke, at det går sådan, når det gælder finanslovforhandlingerne.
Jeg håber, at maven er i orden – så er der også kaffe på kanden hos os.
Jeg vil imidlertid gerne hæfte mig ved én forholdsvis ny melding, der trods alt kom fra Dansk Folkepartis kommende leder ved debatten i dag.
Den er, at man med rimelighed kan forvente et samlet bud på en alternativ økonomisk politik fra den borgerlige opposition inden næste valg.
Det er, synes jeg, interessant.
For efter den, synes jeg, rimelige konstatering følger der en total uvilje til at bevæge sig længere.
Der følger ikke noget svar på, hvad Dansk Folkeparti vil medvirke til, hvis flertallet skifter.
Som jeg forstår det, støtter Dansk Folkeparti måske et skattestop, men man vil ikke sige hvilket skattestop, og man foreslår samtidig selv at hæve nogle af de skatter, som Venstre, De Konservative og Liberal Alliance vil sænke, f.eks. topskatten.
Det hænger, så vidt jeg kan høre, ikke sammen, og jeg glæder mig til at følge hr. Kristian Thulesen Dahls videre kamp med og mod de andre borgerlige partier om at præsentere et samlet, troværdigt alternativ til regeringens økonomiske politik.
I den sammenhæng har jeg respekt for, at ting tager tid, og det er en respekt, jeg glæder mig til at se gengældt, når jeg møder hr. Kristian Thulesen Dahl her i Folketingssalen om onsdagen for at besvare spørgsmål om regeringens planlægning af det økonomisk-politiske program.
Ét og bare ét meget enkelt spørgsmål kunne jeg godt ønske mig at få besvaret meget snart og gerne under den resterende del af dagens debat.
Det forholder sig sådan, at Venstre kræver et skattestop, som Dansk Folkeparti nok nærmest støtter.
Det betyder, så vidt jeg har forstået, at ingen skat kan sættes op.
Samtidig kræver Venstre og i endnu højere grad de øvrige borgerlige partier, at skatten sættes markant ned.
Faktisk synes jeg, at dagens debat har vist, at det vel nærmest er det eneste virkemiddel, man er i stand til at pege på i forhold til løsningen af Danmarks mange komplekse økonomiske problemer.
Så er spørgsmålet jo bare, hvordan skattelettelserne skal finansieres.
Er Dansk Folkeparti klar til skattelettelser, enten helt ufinansierede eller ved brug af nogle af de finansieringskilder, de øvrige borgerlige partier af og til peger på?
Dernæst har jeg et par bemærkninger til ordførerne fra Det Konservative Folkeparti og Liberal Alliance.
Der har man jo som regel lejlighed til at overvære en fascinerende kappestrid om, hvem der er i stand til at lægge sig længst til højre i den økonomiske politik.
Det gælder også i dag, og den følger jeg – og det tror jeg også gælder resten af Folketinget – med stor interesse.
Jeg skal ikke være i stand til at spå om slutresultatet, men én ting står vel klart, uanset hvem der slutter øverst på podiet i den gule trøje: Det er fuldstændig utvivlsomt, at begge partier stiller sig kritisk over for Venstres finanslovforslag og nærmest formulerer ethvert forslag i lodret modstrid med de meldinger, der kommer fra Dansk Folkeparti.
Det er samlet set ikke et overbevisende alternativ.
Lad mig slutte med et par bemærkninger til Enhedslistens ordfører, som jo præsenterede en række velkendte og markante synspunkter under debatten i dag.
Jeg vil gerne understrege, at der på afgørende punkter er forskel, afgørende forskel, på regeringens og Enhedslistens opfattelse, når det gælder den økonomiske politik og de grundlæggende sammenhænge i den økonomiske politik.
Men det ændrer efter min opfattelse ikke på, at der med et udgangspunkt i vores finanslovforslag, i den balance, der er i vores finanslovforslag, er rum til at forhandle med Enhedslisten om at række ud efter en række af de målsætninger, Enhedslisten lægger særlig stor vægt på.
Der gælder i øvrigt også for Folketingets øvrige partier.
De vil i den kommende tid blive indkaldt til forhandlinger i det håb, at der vil vise sig vilje til, at man søger indflydelse og tager ansvar.
Med det finanslovforslag, vi i dag debatterer, er der skabt et solidt grundlag for, at det kan lade sig gøre.
Og midt i en krisetid vil det være uansvarligt at lade være.