runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Jelved (RV), 2013-01-31:
Det har vi jo begge to
tidligere tilkendegivet at vi er indforstået med, men debatten fortsætter jo, ved at hr. Alex Ahrendtsen går på talerstolen og igen fremfører nogle spørgsmål, som jeg vel at mærke er i stand til at svare på her, fordi de ikke er af teknisk, men politisk karakter.
Men vi fortsætter i udvalget.
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Over en million danskere har en psykisk diagnose og er dermed mennesker, som kan have eller kan have haft brug for i en periode at få en pause i tid og sted.
Når jeg har indkaldt til forespørgselsdebat i dag, er det, fordi jeg gerne vil have en diskussion om, hvorvidt vi rent faktisk giver patienter med psykisk sygdom de bedst mulige betingelser for at komme sig.
På forsiden af Dagens Medicin kunne vi den 11. januar 2013 læse om en patient fra Region Syddanmark, som har ligget bæltefikseret i 49 døgn, ligesom vi i samme udgave kunne læse en opgørelse over de langvarige tvangsfikseringer, som viser, at antallet af fikseringer er steget markant under den røde regering.
Vi har brug for en diskussion af, hvorledes vi sikrer alle disse mennesker en optimal og fagligt velbegrundet, men mest af alt ordentlig behandling.
Tvang og fiksering er det mest grænseoverskridende indgreb eller overgreb, som man kan udsætte mennesker for, og derfor bør man altid sigte mod det mindst indgribende, når man vælger behandlingsmetoder.
Fra 2005 til 2010 faldt antallet af bæltefikseringer af en varighed på over 2 døgn fra 668 til 557 eller ca. 20 pct.
Når tendensen går den forkerte vej, som Dagens Medicin skitserer, bør det give anledning til dybe panderynker og øjeblikkelig handling.
Jeg har derfor valgt at indkalde til forespørgselsdebat og få alle partier på banen og give samtlige ordførere muligheden for at komme med løsningsmodeller.
Der har gennem årene været en diskussion om, hvorvidt tvangsfiksering er det rigtige tiltag, særlig set i lyset af, at man andre steder i verden bruger såkaldte stillerum eller non-stimuli-rum.
På de hjemlige breddegrader har jeg kunnet konstatere, at sundhedsministeren er positiv over for disse rum, mens SF's ordfører er både rystet og chokeret over, at man overhovedet kan foreslå sådan en løsning i dansk psykiatri og egentlig har givet udtryk for, hvad der igennem en årrække har været traditionel rød politik.
Jeg ser derfor frem til en afklaring af, hvad regeringens holdning egentlig er i dag.
Altså, nu ved jeg ikke, hvad det er for et spil, fru Özlem Sara Cekic synes hun er en del af.
Jeg har faktisk indkaldt til den her forespørgselsdebat i dag for netop at få diskussionen om, hvad vi kan gøre for at komme de her patienter, som jo på alle mulige måder er havnet i en dybt ulykkelig situation, i møde.
Og jeg synes sådan set heller ikke, jeg har hørt andet, end at vi alle sammen er her i dag, fordi vi er interesserede i at finde ud af, hvordan vi sammen kan nedbringe anvendelsen af tvang.
Så er det selvfølgelig rigtig træls, at jeg har syntes, at jeg var nødt til at indkalde til den her forespørgselsdebat på baggrund af nogle stigninger, som er sket i 2012.
Jeg vil medgive, at det er rigtig, rigtig ærgerligt.
Så vil jeg sige, fuldstændig som jeg sagde tidligere til Enhedslistens ordfører, at det for os i Venstre er rigtig, rigtig vigtigt, at der er en ligeværdig dialog mellem patient og personale, og det er den, man bør tage udgangspunkt i, når man sammen finder ud af, hvad der skal ske.
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-01-31:
Jamen der er jo ikke en ligeværdig dialog i en magtsituation.
Der er en borger, som er syg og har brug for hjælp, og spørgsmålet er, hvordan tilgangen til borgeren skal være i den situation.
Altså, vi har faktisk i § 71-udvalget på tværs af rigtig mange partier – og jeg vil gerne rose de partier, der var med – prøvet i fællesskab at sige: Nu sætter vi alle partipolitiske interesser til side, fordi vi er bekymrede for den udvikling, psykiatrien har taget, og for den kultur, der desværre eksisterer i nogle afdelinger.
Der var Venstre desværre heller ikke med.
Men der er brug for mere end ord.
Når vi taler om handling og spørger, hvad Venstre tænker om forhåndstilkendegivelser, så er svaret, at der skal være ligeværdighed, og det er vi alle sammen enige om, men spørgsmålet er hvordan.
Hvordan skal vi komme videre?
Jeg tror, at ordføreren er fuldstændig enig med mig i, at den måde, det foregår på nu, desværre ikke fungerer.
Det skal laves om, og derfor er jeg også interesseret i at høre hvordan, så vi i fællesskab kan gøre noget ved det.
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Jeg er sådan set fuldstændig enig med SF's sundhedsordfører i, at der er noget, der ikke fungerer, for ellers ville tallene for brugen af tvang jo ikke te sig, som de gør.
Så ville de jo være faldet i stedet for at være steget.
Så vil jeg da også gerne sige til SF's ordfører, at jeg bestemt har bemærket den kronik – i øvrigt en meget udskældt kronik – som en del af § 71-udvalget lancerede, og så kan man jo have sine gisninger om, hvem der var med, og af hvilke grunde man så eventuelt ikke var med.
Men nu, hvor ordføreren selv bringer kronikken på banen, vil jeg sige, at jeg bestemt har noteret mig den.
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Tak for det, og tak til ordføreren.
Jeg har gentagne gange hørt ordføreren bemærke, at den røde regeringen prioriterer psykiatrien højt, og jeg har hørt masser af løfter om, hvad der skal ske i psykiatrien.
Jeg har også gentagne gange hørt om regeringens psykiatriudvalg.
Jeg har et spørgsmål til den her handlingsplan, der skal laves i den forbindelse: Kunne ordføreren ikke lige bekræfte, at det er en handlingsplan, der skal sættes i værk inden for den eksisterende økonomiske ramme?
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-01-31:
Jeg synes faktisk, at det er en enormt kedelig måde, debatten foregår på, når vi snakker om sindslidende.
Indtil videre har vi hørt: Hvad gjorde rød blok, og hvad gjorde blå blok?
Vi har hørt: Er det tal rigtigt, eller er det andet tal rigtigt?
Er vores forslag til vedtagelse bedre end jeres forslag til vedtagelse?
Men det her handler om mennesker.
For mig er det sådan set lidt ligegyldigt, hvor højt eller lavt tallet er – det handler om, at der er nogle mennesker, som bliver udsat for en magtanvendelse, og vi må da alle sammen på kryds og tværs af partierne have en fælles interesse i at gøre noget ved det.
Det er også derfor, det i den grad ærgrer mig, at vi ikke kunne blive enige om et fælles forslag til vedtagelse.
Altså, det er ikke, fordi vi ikke har gjort forsøget; oppositionspartierne havde et ønske om, at måltallene skulle indgå, og vi foreslog, at det kunne foregå i regi af det psykiatriudvalg, der består af eksperter, borgere, organisationer, ngo'er, som kunne sætte sig sammen og finde ud af det, og så kunne de komme med et udspil.
Men lad det nu ligge – det er åbenbart en del af spillet her på Christiansborg.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge til det samme, som ordføreren for Enhedslisten tog op, nemlig om det ikke kunne være interessant at kigge på forhåndstilkendegivelser, altså kigge på, hvad der opleves som mindst indgribende for patienten?
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Jeg vil bare gerne være helt sikker på det.
Derfor var det da helt befriende at høre den socialdemokratiske ordfører konstatere, at der rent faktisk ikke kommer flere penge til psykiatrien, at der til den handlingsplan, som man i øvrigt har pustet op, og som vi jo foreløbig kun har set som en syltekrukke, ikke er sat en krone mere af, og at man faktisk ikke har forestillet sig at løfte psykiatrien.
Så tak til ordføreren.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2013-01-31:
Jamen jeg glæder mig over, at Venstres ordfører er så fantastisk god til at lægge ord, som jeg faktisk ikke har sagt, i min mund.
Jeg har sagt, at vi prioriterer psykiatrien rigtig højt.
Jeg synes, det er vigtigt at se på, hvorfor vi står her i dag og har den her ophedede debat.
Det er jo, fordi den her regering, selv når krisen kradser, prioriterer at skrive psykiatrien ind i sit regeringsgrundlag, prioriterer at finde 200 mio. kr. i en økonomiaftale til at udvide kapaciteten for, prioriterer at sætte et udvalg i gang med at arbejde på at lave en langsigtet plan, der over de kommende år kan være med til at løfte psykiatrien på en lang række parametre.
Vi afventer stadig væk udvalgets input til, hvad det skal være, og hvor vi præcis skal løfte.
Nu skal vi altså til at diskutere det her på en mere struktureret og systematisk måde.
Sophie Løhde (V), 2013-01-31:
Jeg tror, man går op i, hvad der samlet set er af penge til psykiatrien.
Og der er jo ikke kommet flere penge til psykiatrien under den her regering.
Det står jo i øvrigt i grel modsætning til, at Socialdemokraterne og SF lovede at tilføre psykiatrien, jeg tror, det var 1 mia. kr. årligt.
Så måske man også skulle huske at se indad, i forhold til hvad det er, man har lovet og har stillet i udsigt, og hvad det så er, man efterfølgende får leveret.
I forbindelse med ordførerens indlæg vil jeg gerne spørge om det her med, at det var vigtigt, når alle muligheder er opbrugt, så at se på alternativerne.
Hermed må jeg også gå ud fra, at ordføreren dermed ligger på linje med ministeren, i forhold til at det i den her sammenhæng, også med hensyn til udenlandske erfaringer, kan give anledning til at overveje, om det kunne være fornuftigt at se på, om de her nonstimulirum for nogle patienter kunne være et alternativ til bæltefikseringer, afhængigt af hvad det også er, man som patient opfatter som værende det mindst indgribende.
Er ordføreren enig i det og dermed på linje med sundhedsministeren?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2013-01-31:
Jeg er fuldstændig på linje med sundhedsministeren i den her sag.
Vores mål er at nedbringe brugen af tvang i den danske psykiatri, og sideløbende med det vil vi gerne diskutere, hvilke alternativer der kan være, så borgeren hele tiden kan opleve den mindst indgribende form for tvang, når tvang er den allerallersidste mulighed.
Så jeg er fuldstændig på linje med sundhedsministeren i det spørgsmål.
Sophie Løhde (V), 2013-01-31:
Det er jeg glad for at høre, men det, der bare undrer mig, er, at da der var gang i debatten for et par år siden under den tidligere konservative sundhedsminister, fik han at vide, at han var fuldstændig ude i skoven, når han bragte det her svære spørgsmål på banen og sagde: Er det her noget, vi skal overveje?
Det er også derfor, jeg er interesseret i at høre, hvad der er sket, siden verdensopfattelsen er blevet ændret i forhold til det, som man tidligere beskyldte en borgerlig sundhedsminister for.
Man sagde, at det var fuldstændig forfærdeligt og udelukket, at det kunne komme på tale.
Men nu siger man, at det er en god idé at overveje.
Det er jo fint, hvis vi kan nærme os hinanden i forhold til nogle overvejelser, men hvad er det, der har gjort, at man har måttet indrømme eller erkende, at det, man sagde dengang, ikke længere gælder, at det måske ikke var så fornuftigt igen, og at det faktisk godt kunne være, at det gav god mening at prøve at overveje noget andet og dermed også stille sig selv nogle spørgsmål.
Når man f.eks. i England siden, jeg tror, det er 1956 har forbudt bæltefikseringer og har anvendt nonstimulirum, hvad er det så for nogle erfaringer, man har gjort sig der i modsætning til Danmark, der som et af de eneste lande har bæltefiksering, og som på det område har oplevet en stigning gennem det sidste år?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2013-01-31:
Vi har ikke ændret holdning i Socialdemokratiet.
Det har vi faktisk ikke, for vi har hele tiden sagt, at målet først og fremmest er mindre brug af tvang, og der bliver man bl.a. nødt til at kigge på kultur, og man bliver nødt til at kigge på, hvilke alternativer mennesker har til at komme i en situation, hvor der udøves tvang.
Er der f.eks. mulighed for at komme væk?
Har man uddannet personalet godt nok til at håndtere at undgå tvang osv.?
Jeg henholder mig f.eks. til den artikel, hvor vores psykiatriordfører, fru Karen J. Klint, i sin tid udtalte, at man i England holder patienterne fast, når de er til fare for sig selv, for bæltefiksering er slet ikke tilladt, og er de til fare for andre, ryger de ind og raser ud i det, som fru Karen J. Klint fra Socialdemokraterne helst vil kalde et nulstimulirum, og så kommer der et citat: Jeg bryder mig ikke om udtrykket gummicelle, for det vækker minder om den gamle sorte psykiatri, og den skal vi ikke tilbage til.
Men jeg er åben over for et rum med en anvendelse som den, vi så i England.
Det eneste møbel i rummet var en briks, som patienten kunne hvile sig på.
Så det er fuldstændig korrekt, at vi havde en meget, meget stor diskussion dengang, for det, vi oplevede, var jo, at man havde en sundhedsminister, der også på et tidspunkt blev statsminister, som stod og sagde, at man ikke ville lukke flere senge i psykiatrien.
Men så blev der lukket flere senge i psykiatrien.
Så diskussionen om alternativer til tvang, samtidig med at vi så mulighederne for helt at undgå tvang blive forringet dag for dag, var rigtig, rigtig svær at gå på to ben i.
Derfor har Venstres ordfører måske oplevet debatten anderledes.
Vi lever jo ikke i en verden, hvor der falder manna ned fra himlen.
Så selvfølgelig er det sådan, at når man sætter sig ned og kigger på, hvordan psykiatrien skal forbedres, skal man netop pege på, hvordan investeringer og nye måder at gøre tingene på kan forbedre psykiatrien i de kommende år.
Det kan godt være, at vi har sagt, at det skal være inden for de økonomiske rammer, men dermed har vi jo ikke sagt, at vi i de kommende år ikke vil være med til at løfte psykiatrien lige præcis de steder, der peges på at der er behov for det.
Men vi bliver nødt til først at få et bud på, hvor det er henne, så vi netop kan lave en ordentlig indsats.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2013-01-31:
Jeg synes jo, at det er et godt initiativ at tage den her forespørgsel, men så synes jeg også, at man skal være seriøs og lægge tingene ordentligt frem.
At stå og sige, at der er sket en kraftig stigning under den røde regering, synes jeg måske er en anelse plat, særlig når vi dykker ned i de historier, der har været om det, og kan se, hvis vi endelig skal gå helt ned på det niveau, at den største stigning, der er sket, er sket i en region, der er ledet af Venstres Carl Holst.
Så kan vi jo blive ved på det niveau i stedet for at diskutere, hvordan vi kommer videre.
De sidste 10 år har vi jo været vidne til en psykiatri, der har været under meget markant pres.
Der er kommet flere og flere patienter, midlerne er slet ikke tilført i et omfang, så det matcher antallet af patienter og tiltag, og ventelisterne har været rigtig lange.
Jeg vil egentlig godt høre Venstre: Dengang man selv sad i regering og man havde ansvaret og havde en sundhedsminister, hvorfor udarbejdede man aldrig en storstilet analyse af, hvor problemerne egentlig var og f.eks. nedsatte en grundig arbejdsgruppe, der kunne se på, hvordan man kunne forbedre psykiatrien, særlig inden for nedbringelse af tvang?
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Vi har fra Venstres side igangsat en lang række initiativer under den tidligere VK-regering sammen med de øvrige regeringspartier, bl.a. det nationale kvalitetsprojekt, som jeg sagde her i min ordførertale.
Så vil jeg sige til den socialdemokratiske ordfører: At kalde debatten her for plat synes jeg sådan set må stå for ordførerens egen regning, og det siger jo i virkeligheden noget om, hvor vanskeligt det er for en socialdemokrat at forholde sig til de fakta, som der ligger, nemlig at tallene for tvangsfikseringer, de lange tvangsfikseringer, er steget.
Jeg synes faktisk, at det ville klæde ordføreren at forholde sig seriøst til det i stedet for at stå og betegne det, at vi andre overhovedet tør nævne det, som plat.
Hvis jeg sådan skal starte lidt bagvendt, kan jeg jo ikke andet end at synes, at det er en lille smule løjerligt, at den socialdemokratiske ordfører har så travlt med her, om Venstre vil lave en langsigtet plan.
Vi har jo netop i vores forslag til vedtagelse, som jeg lige har læst højt for et øjeblik siden, appelleret til, at man senest med udgangen af 2013 skal fremlægge en handlingsplan, som fastsætter måltal for nedbringelsen af tvang og tvangsfikseringer.
Det, der sådan set er lidt sjovt, er, at de røde partier jo har afvist at være med i det forslag til vedtagelse.
Så jeg synes faktisk, at det er lidt sjovt, at en socialdemokratisk ordfører bringer det på banen her.
Når det så er sagt, vil jeg da godt sige, at vi under den tidligere VK-regering jo har igangsat en lang række initiativer, bl.a. har vi styrket den ambulante behandling i psykiatrien.
Vi har med satspuljeforliget for 2011 været med til at afsætte 140 mio. kr. til flere sengepladser i psykiatrien, og sådan kunne jeg sådan set blive ved med at remse op, hvad der har været af initiativer på netop psykiatriområdet.
Karen J. Klint (S), 2013-01-31:
Tak for det.
Jeg vil godt tilbage til fakta, og så vil jeg også tilbage til kulturen, men lad os tage fakta først.
Ordføreren siger i sin tale, at det er vigtigt med fakta, og at der er sket en markant stigning, og så kunne jeg godt tænke mig at høre de tal, ordføreren lægger til grund for, at der er tale om en markant stigning.
For så vidt jeg kan se ud af de statistikker, jeg kan finde, har der fra 2011 til 2012 været en stigning på 15 borgere, der har været fikseret ud over 3 døgn.
Jeg er jo enig i, at vi ikke skal have lange fikseringer, men talmæssigt er stigningen altså kun på 15, mens antallet af indlagte patienter er steget med 808.
Så er det, jeg godt vil spørge ordføreren: Er 15 patienter en markant stigning i forhold til 808?
Hvilke tal er det, ordføreren lægger til grund for, at det er en markant stigning?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2013-01-31:
Jeg tror, at ordføreren fuldstændig misforstår mig.
Jeg kalder ikke debatten for plat.
Jeg kalder det for plat af ordføreren at sige, at det her er et spørgsmål om en rød regering, og at antallet af tvangsfikseringer stiger.
Vi står med en psykiatri, der de sidste 10 år har været under massivt pres, og som vi i mange år i Socialdemokratiet har kæmpet for at vi skulle have en 10-årig handlingsplan for, således at vi kunne komme ud af det morads, at vi kunne få klarhed over, hvor vi skulle sætte ind, ligesom man gjorde det i Norge.
Jeg synes da, at den her debat er meget, meget velkommen, fordi den lige præcis sætter spørgsmålstegn ved, hvordan vi kan behandle flere og flere mennesker – og så gudskelov for det nu se et foreløbigt tal for, at på trods af at vi behandler flere og flere, sker der faktisk et fald i tvangsfikseringer pr. person.
Men ordføreren har jo ret i, at der så er nogle, der har oplevet en længere tids bæltefiksering, og det skal vi jo sætte ind over for.
Men hvor er visionerne fra Venstre til, hvad vi skal gøre ved det?
De har jo ikke været der de sidste 10 år.
For vi har ikke kunnet se meget af det de sidste 10 år.
Stine Brix (EL), 2013-01-31:
Så vil jeg gerne igen spørge til, hvad Venstre mener om ideen med en psykiatrisk forhåndserklæring.
Nu nåede jeg ikke at putte så mange ord på før, fordi uret tikkede, men ideen er jo, at man som patient kan få lov til at udtrykke sig om, hvordan man gerne vil behandles, når det er, man f.eks. får en psykose; at man kan sige fra, i forhold til hvorvidt man vil fikseres; eller at man kan sige fra i forhold til tvangsmedicin.
I øvrigt kan jeg sige, at i Tyskland har man f.eks. givet den en juridisk gyldig status, sådan at de ønsker, der kommer fra patienten, skal respekteres.
Men hvad synes Venstre om en sådan idé til – hvad kan man sige? – at give patienten en større indflydelse eller en større magt, i forhold til hvordan vedkommende bliver behandlet i de situationer, som vi taler om her?
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Hvis jeg lige skal starte med at gribe fat i talmaterialet her, vil jeg sige, at det jo er meget afhængigt af, hvilket år man går ind og kigger på i perioden fra 2001 til 2012.
Hvis man f.eks. går ind og kigger på tallet fra 2004, kan man se, at det er 20,4 pct. for personer, som har været berørt af tvang.
Det vil sige, at det reelt ligger under det tal, som ministeren lige har været inde at kommentere, på 20,5 pct.
Så når Enhedslistens ordfører siger, at tvang generelt er steget, vil jeg sige, at det er nogle meget, meget små marginaler, vi taler om, altså at det er nogle små udsving.
Men det betyder jo ikke, at man ikke skal tage dem alvorligt.
Man skal netop tage det alvorligt, når der sker udsving af en vis størrelse, og det er sådan set også derfor, jeg har indkaldt til forespørgselsdebatten i dag.
Det er lige præcis, fordi jeg synes, det er rigtig vigtigt.
Når vi kan konstatere, at der er en stigning i antallet af tvangsfikseringer eller bæltefikseringer, der flytter sig fra 675 i 2011 til 715 i 2012, så synes jeg faktisk, det er vigtigt, at vi tager det alvorligt, og at vi alle sammen får muligheden for at komme til orde, i forbindelse med hvordan vi kan nedbringe antallet af tvangs- og bæltefikseringer, i forhold til hvad vi har set de tidligere år.
Stine Brix (EL), 2013-01-31:
Der bliver jongleret med mange tal i den her debat, og det kunne egentlig være rart, hvis vi havde de samme tal på papir, men det kan være, vi kan få opklaret det lidt senere i debatten.
Umiddelbart i forhold til ordførerens sidste bemærkning om sammenligningen med for 10 år siden vil jeg sige, at så vidt jeg er orienteret, har der været en generel stigning i udviklingen af tvang over de 10 år.
Så er der et lille fald nu, og det er selvfølgelig positivt, men det ændrer jo ikke ved, at der har været en stigning i udviklingen af tvang over de sidste 10 år.
Jeg vil ikke polemisere yderligere over det, for jeg tror sådan set, vi har en fuldstændig fælles mission og en fælles holdning til, at det skal bringes ned.
Jeg er heller ikke så optaget af, hvorvidt antallet af langvarige fikseringer er i en markant stigning.
Faktum er, at det er et højt tal, og det skal selvfølgelig ned.
Det er jeg sådan set enig med ordføreren i.
Det, jeg godt kunne tænke mig at tage fat i, er det her med, hvordan man kan initiere en kulturændring i psykiatrien.
Et af de forslag, jeg har bidt mærke i, fra nogle af foreningerne var, at man kunne få lov til at lave en psykiatrisk forhåndserklæring, hvor man som patient kunne give udtryk for, hvordan man gerne ville håndteres i de situationer, hvor man er i en særlig krise.
Hvad mener Venstre om sådan en idé?
Karen J. Klint (S), 2013-01-31:
Jamen det, jeg går lidt i rette med, er, at man ikke tager stigningen i antallet af patienter med.
For ét er det faktuelle, altså at tallet er stigende i forhold til selve fikseringsdelen, og det kan vi også godt se, men noget andet er – og det vil vi godt have det sat i forhold til – hvor mange patienter der så har været indlagt, og hvordan de vilkår er, man er indlagt under i dag.
Jeg kan huske, at en tidligere sundhedsminister, hr. Lars Løkke Rasmussen, for nogle år tilbage sagde: Nu er der lukket senge nok i psykiatrien.
Og efter den tid lukkede den borgerlige regering faktisk 200 senge.
Jeg hørte også ordføreren sige for lidt siden, at det handlede om kulturen, altså: Har personalet de rette vilkår?
Det synes jeg ville være en interessant debat, for så kunne Folketinget give opbakning til det psykiatriudvalg, som regeringen har nedsat, så vi fik en mere konstruktiv debat med øjnene rettet mod fokus, i stedet for at vi slår hinanden med partibøgerne.