Tom Behnke (KF), 2013-02-21:
Tak for det, formand.
Der er ingen tvivl om, at knivoverfald er et problem.
Knivoverfald er et problem, fordi det skaber utryghed, det skaber usikkerhed.
Man ved ikke, hvis man går en tur i byen, om man kunne blive udsat for et knivoverfald.
Man ved ikke, når man sender sine børn i byen, om de kommer helskindede hjem igen, for man bliver utryg, når der er overfald og knive er involveret.
Man bliver også utryg, når man hører, at flere og flere har ulovlige knive med sig, når de går i byen, for så er det kun et spørgsmål om tid, før kniven også bliver brugt til et ulovligt formål.
Det skaber en enorm utryghed.
Derudover er det selvfølgelig også et kæmpe problem for ofrene og for de pårørende til ofrene, når man bliver overfaldet med kniv, ikke mindst når det sker i nattelivet.
Men jeg tror sådan set, at dem, der er blevet overfaldet, er ligeglade med, om det er sket i nattelivet eller alle mulige andre steder – det er lige slemt.
Derfor havde vi en udfordring, mens vi havde en borgerlig regering, for der så vi jo en stigning.
Og hvad gjorde man så?
Ja, den borgerlige regering greb ind og sørgede for at lave nogle lovstramninger.
Vi skærpede straffene; vi gav politiet mulighed for at oprette visitationszoner, så man hurtigt kunne få pillet knivene fra de kriminelle elementer; vi gik ind og lavede en bandepakke, hvor vi målrettet kørte mod dem, der i særdeleshed var et problem.
Og hvad var resultatet af de lovinitiativer?
Ja, det var jo, at antallet raslede ned.
Jeg har godt hørt både ministeren og ordførerne fra regeringspartierne komme med statistikker, der starter fra 2009.
Så kommer vendingen i 2009.
Det var vel egentlig der, vi havde det laveste tal.
Hvad er det, der sker i 2009?
2009 hører vi bl.a. den daværende socialdemokratiske retsordfører, fru Karen Hækkerup, være ude at tordne imod knivloven.
Det var helt forfærdelig.
Medierne skrev rigtig meget om det.
Det blev pustet op, og jeg har endda hørt historier om folk, der ikke turde købe en kniv nede hos isenkræmmeren, fordi de var bange for at tage den med hjem.
For hvad nu, hvis de blev pågrebet af politiet på vejen hjem?
Så skulle de 7 dage i fængsel.
Men det var den stemning, der blev skabt, nemlig at det var en fuldstændig vanvittig knivlov og altså stramning af våbenloven, man havde foretaget.
Man bebudede samtidig, at der nu ville ske ændringer.
Fru Karen Hækkerup havde endda den holdning, at hun ikke ønskede at afvente Højesterets afgørelse i to konkrete, principielle sager – det var der ingen grund til.
Vi kunne lige så godt bare rulle lovstramningerne tilbage med det samme.
Der var ingen grund til at vente på at finde ud af, hvad retspraksis var her i landet.
Det signal sig selv betød jo, at antallet begyndte at stige igen.
Ikke meget – statistisk set var det faktisk ikke ret meget fra 2009 til 2010 – men der, hvor der virkelig kom en stigning, var i det øjeblik, den nuværende regering lavede en lovændring.
Det skyldtes ikke så meget selve lovændringen, for jeg tror ikke, at nogle af de her kriminelle elementer sidder og læser paragrafferne i våbenloven – det tror jeg ikke på – men hvad var det, de reagerede på?
De reagerede på de overskrifter, vi som politikere skabte i medierne.
Det var det, der blev reageret på.
Signalet var entydigt.
For nu havde man jo, mens man sad i opposition – Socialdemokratiet og andre – givet det indtryk, at når man fik magten, så ville man rulle denne her onde, onde knivlov tilbage.
Det er jo det signal, som er blevet opfattet bredt ud i befolkningen.
Og hvad ser vi så?
Det er det sagsforløb, der har været.
Og der synes jeg bare, at man da godt lige kunne stoppe op et øjeblik, dvæle et sekund ved tanken om, hvor stor betydning det har, hvad vi politikere går og siger.
Hvor stor betydning har de signaler, vi sender herfra, og de overskrifter, vi skaber i medierne?
Det mener jeg det er.
Hvis vi kunne blive enige om den udfordring – det tror jeg ikke – så kunne vi også blive enige om, hvordan vi finder løsningerne på det problem, vi ser i øjeblikket, nemlig at antallet af knivoverfald stiger og stiger og stiger.
Vi burde herinde stå skulder ved skulder og fordømme enhver form for overfald med kniv, enhver form for besiddelse af ulovlig kniv – det burde vi stå skulder ved skulder og gøre.
Vi kunne sagtens understrege det ved at lave nogle stramninger af våbenloven, ingen problemer i det.
Men det er vigtigt, at vi står sammen og siger, at vi ikke vil finde os i det, men det kniber det med i øjeblikket.