Liselott Blixt (DF), 2011-05-19:
Jeg vil starte med at takke alle ordførerne, og jeg bed mærke i den sidste bemærkning om at være med til at opmuntre ministeren til at se på området.
Det er jeg i hvert fald meget glad for at vi kommer til at gøre i en beretning.
Hvorfor ønsker Dansk Folkeparti nu en national handlingsplan for inkontinens?
Alle har jo lydt positive, og som sagt takker jeg for det, men at være positiv er ikke altid nok, for vi er nødt til at sætte det på dagsordenen, og det er der mange grunde til.
Der er ca. 500.000 danskere, som lider af inkontinens, og det er en af de sygdomme, som man ikke taler om.
Det er en tabusygdom, som man ikke nævner, og som man sjældent gør noget ved, selv om man ved, at for manges vedkommende kan deres problem afhjælpes.
For børn gælder det, at de ikke kan være sociale som andre, må blive hjemme fra lejrskole og bliver mobbet, hvis de andre finder ud af det.
Unge kvinder, som i en travl hverdag udsætter toiletbesøget og derved får en stressblære, går til læge, og for de flestes vedkommende får de at vide, at de bare skal gå hjem og lave nogle knibeøvelser, og kvinder, som efter en fødsel pludselig ikke kan grine, hoste eller løfte, uden at de skal skifte bukser bagefter, eller dem, der efter en svær fødsel må ty til en operation.
Inkontinens hos mænd er imidlertid også meget almindeligt, mere almindeligt, end man tror.
Det er dog ikke så hyppigt som hos kvinder.
Mænd i alle aldre kan blive berørt, men det kan også afhjælpes.
Jeg vil blot sige, at det ikke er noget, der sket nu og her, fordi man har sparet eller noget andet eller lagt noget om.
Alle de her mennesker ville få bedre livskvalitet, hvis de fik en bedre vejledning i deres problem.
En anden grund til, at vi fremsætter forslaget, er det samfundsøkonomiske.
Økonomisk er der også en hel del at vinde.
En professor i Italien har for nylig udført omfattende analyser af inkontinensområdet og har fundet ud af, at totalomkostningerne til inkontinenspleje hos kvinder modsvarer totaludgiften til brystkræft.
Det koster samfundet 2 mia. kr. om året.
Så ud over at få afhjulpet mange af borgernes personlige problemer – sygdommen kan få folk til at droppe al social kontakt – vil der være en stor økonomisk gevinst ved at få forebygget sygdommen, tilmed er det ret nemt at handle på netop det her område.
Bækkenbundsøvelser er afgørende og burde indføres i en undervisning på skoleskemaet.
Det ville have en positiv effekt, og det er jo mange gange det, vi taler om, når vi taler om forebyggelse, dog er det her meget sjældent nævnt.
Forebyggelse, når problemet er opstået, vil oftest kræve hjælp fra en af vores mange specialuddannede kontinenssygeplejersker, og derfor skal det være lettere at komme i kontakt med en kontinenssygeplejerske, end det er i dag.
I Næstved har man en inkontinensklinik.
Sådan en mener jeg at man bør tage udgangspunkt i at få etableret i alle regioner.
Her er der fysioterapeuter og kontinenssygeplejersker, som kan vejlede og afhjælpe problemet.
Der er også her lavet en rapport, der viser, at man meget let kan hjælpe folk med inkontinens.
Klinikken har åben konsultation en dag om ugen, og ellers er det praktiserende læge, sygehuslæge eller primær sygeplejerske, som henviser til klinikken.
Når man kommer der, har man i gennemsnit tre konsultationer, hvor mange bliver hjulpet.
Samtidig underviser de også kommunens plejehjem i det her med, at man måske laver det om til toiletbesøg i stedet for bare lægge en ble på.
Derved opnår man et godt og tværfagligt samarbejde, for en effektiv indsats kræver, at samarbejdet mellem de sundhedsprofessionelle på tværs af sektorer fungerer optimalt, og at de efteruddannes løbende, hvilke en klinik også kan være med til.
Det paradoksale, men også glædelig budskab er, at inkontinens ofte relativt let kan forebygges.
I mange tilfælde handler det ganske enkelt om at forstå og lytte til kroppens signaler, bl.a. bare det at gå på toilettet, når der er behov for det, og så skal de fysiske rammer være i orden.
Det kan være forskellige skoler eller institutioner, f.eks. børn, der måske ikke har toiletter nok på skolerne, eller andre ting, man skal ud at se på.
Et nyt studie udført af COWI af inkontinensplejen i Københavns Kommune konkluderer, at ved at benytte kvalitetsprodukter og uddanne plejepersonalet i optimeret pleje kan man bedre økonomien, og det kan gå hånd i hånd med mere tilfredse borgere og et bedre arbejdsmiljø for medarbejderne.
Borgernes tilfredshed øges markant, samtidig med at inkontinensplejen kan spare op imod 10.000 kr. pr. borger på årsbasis.
Det bliver rigtig, rigtig mange penge, hvis vi tager hele landet.
Forslaget pålægger regeringen at udarbejde en national handlingsplan for at sikre, at inkontinenspatienter får en bedre og mere ensartet behandling.
Ministeren var inde på, at det også var det, man arbejdede på, men så vidt jeg kan forstå, har man gjort det i mange år; og tålmodighed har aldrig ligget til mig.
Generelt mener jeg, at inkontinensindsatsen skal styrkes, når det gælder forebyggelse, udredning og behandling.
Målet skulle gerne være at reducere antallet af borgere med inkontinens med mindst 20 pct. over de kommende 5 år.
Herudover skal alle borgere have lige adgang til information, vejledning og behandling uafhængigt af alder og bopæl. Mens fedme, kræft og rygning er kommet øverst på dagsordenen i sundhedssektoren, og det gælder også forebyggelsen, er der stadig ingen fokus på inkontinens.
Undersøgelserne viser, at det halter med forebyggelse og behandling, og som sagt koster det utrolig mange penge.
Ufrivillig vandladning medfører ringere livskvalitet for de ramte; det viser undersøgelser foretaget af Kontinensforeningen.
Her fortæller personer med inkontinens, hvordan de ikke tør henvende sig til egen læge, til trods for at sygdommen går ud over både arbejds- og fritidsliv.
Det kunne være, det var nemmere at gå ind i en inkontinensklinik, hvor man vidste, hvad det drejede sig om, og hvor alle kom for det samme, i stedet for at gå til en praktiserende læge.
En evaluering foretaget at Sundhedsstyrelsen påviste for nylig, at behandlingen af kvinder med inkontinens halter gevaldigt.
Praktiserende læger følger ikke de faglige retningslinjer, og 19 pct. af kvinderne bliver ikke undersøgt for inkontinens, når de henvender sig hos lægen.
Og ser man på salget af medicin mod inkontinens, kan man se, at det er eksploderet; fra 2001 til 2005 steg antallet af personer, der brugte medicin.
Sundhedsstyrelsen kalder det i rapporten utilfredsstillende, at Dansk Selskab for Almen Medicins kliniske vejledning ikke følges i praksis, for det øger arbejdspresset på hospitalerne unødvendigt, når patienterne ikke er fuldt udredt, inden de bliver henvist.
Styrelsen henviser til en norsk undersøgelse, som har vist, at 70 pct. af kvinder med urininkontinens kan udredes og behandles med relativt få ressourcer hos de praktiserende læger.
Så man kan sige, at der ligger mange undersøgelser, der allerede nu viser, at ved at lave en lille indsats, der ikke er omkostningstung, kan vi spare penge og samtidig give patienterne øget livskvalitet.
Det giver lidt at tænke over, at man har lavet en undersøgelse, der viser, at hver tredje inkontinent ikke taler med nogen om deres problem.
Seks ud af ti taler ikke engang med deres læge om det.
Jeg glæder mig til, at vi får forslaget i Sundhedsudvalget, og at vi kan lave en fælles beretning, der kan opmuntre ministeren til at tage problemet alvorligt.