Steen Gade (SF), 2008-01-15:
Den første er, at vi nu er midtvejs i perioden for FN's indtil nu mest konkrete og dermed mest ambitiøse mål for verdens udvikling til et bedre sted at bo for menneskene - mål om at halvere antallet af mennesker, der lever for under 1 dollar om dagen, i perioden til 2015; at alle børn i verden skal kunne gå i skole; at gøre en særlig indsats for piger; at nedbringe børnedødeligheden med to tredjedele; at nedbringe antallet af kvinder, der dør i forbindelse med graviditet og fødsel, med tre fjerdedele; at øge ulandsbistanden; at nedbringe antallet af malariatilfælde; at bekæmpe hiv/aids; at fremme en bæredygtig udvikling m.m.
Så har vi modtaget FN's evaluering og Ban Ki-Moons advarsel om, at det ikke lykkes i de fattigste lande, især syd for Sahara, på trods af succeser andre steder i verden; det sker kun, medmindre der sker mere, end vi ser nu.
Den anden grund har jeg her i hånden.
Seks politiske ungdomsorganisationer leverede sidste år et udspil til en større og bedre dansk ulandspolitik.
Det er det.
Det er den alvorlige baggrund fra FN, og så er det den optimistiske melding fra rigtig mange ungdomspolitiske partier på tværs af de skel, vi normalt har her, om, at vi nu for alvor skal gøre noget mere på ulandsbistandsområdet, at vi tager debatten i dag, og jeg ser frem til at høre ministerens svar.
Først tak til ministeren.
Der blev da plads til ros til de unge menneskers mål om at nå op på 1 pct. af bruttonationalindkomsten i bistand og i øvrigt en lang række ting, som vil gøre, at vi får en betydelig bedre ulandsbistand end den, vi har i dag.
Det kom til sidst, men det kom.
Tallene er rimelig tydelige - en nedgang fra 1,25 milliarder til 980 millioner, der lever for under 1 dollar om dagen, hvis vi går helt tilbage til tal fra 1981.
Det er selvfølgelig helt dramatisk, at vi er oppe på, at omkring 1 milliard mennesker lever for under 1 dollar om dagen, men historien viser altså også, specielt i Sydøstasien, at det kan lade sig gøre at forbedre forholdene.
Det kan altså lade sig gøre, og det er først og fremmest politiske beslutninger, der skal til, for at det lader sig gøre.
Vi kan se, at især lande i Afrika syd for Sahara og andre fattige lande - vi skal ikke glemme dem i andre regioner - står i stampe, og i den sammenhæng skal vi altså også være opmærksomme på, at ikke alle verdens fattige bor i Afrika.
Omkring en tredjedel af de mest ekstremt fattige bor faktisk i Sydasien, herunder Indien, så det er ikke kun i området syd for Sahara.
Det er en alarmerende rapport, synes jeg.
Vi ved altså, at målene kan nås, og vi ved faktisk også i dag i hele verden, hvordan de skal nås.
Det er nødvendigt med gode handelsbetingelser, og det er nødvendigt at kæmpe hårdt i EU for at få afviklet EU’s landbrugspolitik og for at få nedbrudt EU’s handelsmure og på den måde tage ulandenes parti i de andre forhandlinger, der foregår.
Men det er også vigtigt, at vi i Danmark kigger på vores egen bistand, at vi øger den markant og fejer for egen dør for derved at forbedre muligheden for at presse på, både i EU og i øvrigt internationalt.
Ministeren nævnte sårbare stater.
I SF mener vi, at vi skal gøre meget mere for sårbare stater, også mere end det, som jeg hørte lå i ministerens tale.
Det er mere risikabelt, for det kan godt være, at pengene oftere bliver spildt, men vi har været tryghedsnarkomaner i ulandspolitikken i årene indtil nu.
Vi skal turde noget mere, fordi vi vil have, at de fattigste skal hjælpes mest, og det er det ene, jeg godt vil sige her i dag.
Såvel den danske bistand som den internationale bistand har været nedadgående de sidste 2 år, og det er jo trist, når nu verden har besluttet det modsatte.
Det er jo bl.a., fordi den steg kraftigt i nogle år, da landene gjorde brug af gældslettelse og kaldte det ulandsbistand.
I Danmark betød det jo, at vi flyttede midlerne fra en post til en anden hos vores daværende finansminister, som så kunne sige, at han havde regnskabet i orden, men de penge blev altså ikke givet til de fattige lande.
Vi vil have en renset bistand.
Så vil vi også øge bistanden på klimaområdet, men midlerne hertil skal ikke tages fra bistanden til de fattige.
Danmark lovede på Bali i december måned - jeg var der selv - at det skulle være additionelt, som det hedder internationalt.
Det betyder, at det er oveni ulandsbistanden, og nu skal jeg spørge ministeren og regeringspartiernes ordførere
: Er klimabistanden oveni ulandsbistanden, eller er den en del af ulandsbistanden?
Det er jo ret vigtigt, for
det er altså ikke ret mange uger siden, Danmark tilsluttede sig, at den skal være oveni den bistand, vi i øvrigt giver.
Så vil jeg sige, at jeg er meget begejstret for det oplæg, der er kommet fra de unge mennesker.
De siger 1 pct. i ulandsbistand, og hvis der havde været et andet flertal i Folketinget, ville vi i dag være sikre på, at vi havde en målsætning om, at vi skal nå op på 1 pct. af bruttonationalindkomsten i denne valgperiode.
Det er jo en forskel, der er til at tage og føle på, for ministeren siger bare, at den skal øges over en årrække, og debatten i dag kommer jo bl.a. til at vise, om der er realiteter i det, eller der ikke er det.
Jeg er sikker på, at mange af regeringspartiernes medlemmer er ret enige i meget af det det, jeg har sagt her, man får de lov?
Det må vi jo kigge på, når dagen er til ende.
Jeg skal konkludere ved at fremsætte følgende forslag til vedtagelse på vegne af SF, Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at FN's 2015-mål kun kan nås gennem en betydelig stærkere indsats end den planlagte.
Fokus skal være på de fattigste udviklingslande med hovedvægt på Afrika syd for Sahara herunder sårbare stater.
Det kræver - sammen med en lang række andre initiativer - øget bistand.
Derfor tager Folketinget positivt imod engagement og de konkrete udspil fra seks danske ungdomsorganisationer om en større og bedre bistand.