Per Clausen (EL), 2010-11-16:
Der skal nok være dem, der undrer sig over, at der stadig kan stilles så mange spørgsmål til det, den her sag drejer sig om, for sagen har jo været behandlet i Folketingets Sundhedsudvalg adskillige gange.
Sagen har overlevet ministerskifter, og det, der jo står tilbage, uanset hvilken indgangsvinkel eller holdning man måtte have til Øfeldt Centret og dem, der står bag det, er, at der stadig er patienter – mennesker med alvorlige handicap – der får en dårligere behandling, end de fik, før man gennemførte kommunalreformen.
Jeg ville ved mange lejligheder bruge lang tid på at tale om, at det sikkert også var hensigten med kommunalreformen, fordi det var et forsøg på at reducere udgifterne.
I dette tilfælde tror jeg imidlertid, det ville være en uberettiget og forkert kritik, fordi jeg sådan set tror, at når det her er gået galt, skyldes det ikke, at det var hensigten med kommunalreformen, men så skyldes det, at en behandlingsmetode faldt ved siden af i systemet, og det endte så med at få ganske alvorlige konsekvenser for mennesker, som der næppe er nogen der har ønsket skulle have en dårligere behandling.
Der kan være en lang række konflikter i det.
Jeg synes bare, at vi nu står i den situation, at vi kan konstatere, at en række mennesker, som har alvorlige handicap, som har alvorlige sygdomme, får en dårligere behandling, end de burde få, og som de kunne få, og som de har fået.
Det synes jeg vi skulle prøve at håndtere.
Så synes jeg selvfølgelig også, at vi skal prøve at håndtere den opgave, som flere har taget på sig i dag –
og jeg er glad for, at ønsket om at skabe bedre vilkår er så udbredt i den her sag, fordi det jo vedrører rigtig, rigtig mange mennesker, som har rigtig, rigtig alvorlige problemer.
Så jeg synes da, vi skulle påtage os den opgave, samtidig med at vi sikrer, at man stadig væk kan bruge Øfeldt Centret på den måde, som man gjorde frem til kommunalreformen, og at vi også sikrer os, at de behandlingsmetoder, der er udviklet der, også kan anvendes andre steder.
Og jeg vil da gerne give tilsagn om, at hvis der er et ønske om ligesom at udfordre Øfeldt Centret på det, der handler om, hvem der forhindrer, at de behandlingsmetoder bruges andre steder – er det myndighederne eller Øfeldt Centret? – vil vi da gerne være med til at udfordre og sige: Jamen så må vi lave autorisationsordninger, så må vi lave ordninger, der sikrer, at vi kan få et sådant behandlingstilbud i resten af landet.
Jeg er jo enig i, at når netop det her på mange områder er et klart bedre behandlingstilbud for nogle bestemte mennesker end dem, der i øvrigt eksisterer, skal vi sørge for, at så mange som muligt kan få glæde af det.
Jeg synes bare, at vi så også, når vi har sagt det, skulle være enige om, at det så ikke kan blive ved med at gå, at vi trækker den her sag i langdrag.
Det er en sag, som er uhyggelig vigtig for nogle mennesker, der i forvejen har rigeligt med problemer.
Derfor synes jeg også, vi burde være i stand til at løfte den udfordring og få den sag bragt i orden, samtidig med at vi sørger for at løse andre problemer.
Skulle det være sådan med hensyn til at finde de 2 mio. kr., eller hvad det nu handler om, som det her kommer til at koste, at det skaber umådelig store vanskeligheder blandt de partier, der står bag finansloven – selv om jeg kunne forstå på hr. Simon Emil Ammitzbøll, der jo ellers også kan bruge mange penge på alt muligt andet, at også Liberal Alliance på det her område ville være hjælpsomme – er jeg sikker på, at vi nok kan finde ud af det.
Jeg tror, at det at løfte opgaven og skaffe 2 mio. kr. endda kan klares inden for Sundhedsministeriets budget, så vi slet ikke behøver at opkræve nye skatter og alt muligt andet grimt.
Jeg tror godt, vi kan løfte den opgave, hvis vi vil, og jeg synes, vi skulle beslutte os til, at det vil vi gerne.