Morten Østergaard (RV), 2011-03-17:
Så gik der valgkamp i den, fristes man til at sige.
Det er vel sjældent set i Folketingets historie, at der rejses forespørgsler til oppositionens politik, men, nuvel, man bestemmer jo selv, hvordan man forvalter sin tid og sine mandater.
Jeg er af den opfattelse, at vi er valgt til Folketinget for at løse problemer, gennemføre ny lovgivning dér, hvor der er behov for at erstatte den, der var i forvejen, og deltage i udvalgsarbejde, og hvad man ellers kunne forestille sig.
2020-planen er som bekendt den, der skal fortælle os, hvor stort problemet er med at finansiere den offentlige sektor frem mod 2020, og hvor store udfordringerne er for dansk økonomi.
Så sagde man: Det bliver i hvert fald i slutningen af marts eller i starten af april.
Og i går sagde finansministeren så til Finansudvalget, at det bliver inden for 6 uger, og der er vi jo så fremme ved 1. maj.
Jeg skal ikke kunne sige, om finansministeren er blevet inviteret ud til 1. maj og derfor ønsker at gemme de gode sager i 2020-planen til netop 1. maj, men jeg må bare konstatere, at enten aner regeringen ikke, hvad de økonomiske udfordringer er, eller også er der også gået valgkamp i den på regeringskontorerne, og så holder man væsentlige oplysninger om samfundsøkonomien tilbage i stedet for at lægge dem frem til åben debat.
Det synes jeg er stærkt beklageligt, og det giver anledning til at minde om de ord, som Anders Fogh Rasmussen sagde i 2001, hvor han kritiserede den daværende socialdemokratiske regering for ikke at kunne kende forskel på statsapparatet og partiapparatet, fordi man havde været for længe ved magten.
Når man holder væsentlige oplysninger om samfundsøkonomien tilbage for Folketinget, som man gør ved at holde 2020-planen tilbage, så er det et udtryk for, at man har været så længe ved magten, at man ikke længere mener, at det er en opgave for regeringen at lægge økonomien frem, som man ser den, men i stedet for gå og putte med den i en eller anden form for valgtaktisk øvelse.
Men lad nu det være.
Jeg vil gerne henvise til overvismand Hans Jørgen Whitta-Jacobsen, som har sagt til Danmarks Radio den 7. januar 2011, og jeg citerer: »Det er meget mere relevant at lægge de to planer sammen end at betragte dem som alternativer. Selv en ekstremt vidtgående efterlønsreform er ikke nok, så hvorfor ikke supplere, så langt man nu kan komme, med mere arbejdstid.«
Det er grundlæggende Det Radikale Venstres opfattelse.
I stedet for den skyttegravskrig, vi nu har været vidne til i timevis her i Folketingssalen, så burde man jo smøge ærmerne op, komme i arbejdstøjet og finde en fælles løsning, som kan skabe grundlag for, at vi får en holdbar økonomi i Danmark, en fælles løsning, som både rummer reformer, der gør, at danskerne bliver længere tid på arbejdsmarkedet, og også meget gerne forskellige politiske tiltag, der kan fremme, at man arbejder mere, mens man er på arbejdsmarkedet.
Og hvis det kan ske, som det så ofte gjorde i 1990'erne, da man lavede væsentlige reformer på arbejdsmarkedet i samarbejde med arbejdsmarkedets parter, så vil det være en fantastisk styrke for den situation.
Derfor opfordrer jeg Folketingets partier til at gemme valgkampen, indtil der er trykket på knappen fra statsministerens side, og i stedet forblive i arbejdstøjet, fordi det er monumentale udfordringer, vi står over for.
Når jeg så kigger på, hvad man fra forespørgerne og regeringspartierne samt Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne er blevet enige om at lægge frem til debatten i dag, så må jeg sige, at det er højst, højst overraskende.
Man har til dagens anledning opfundet et nyt begreb, nemlig kortsigtet holdbarhed.
Kortsigtet holdbarhed i dansk økonomi.
Jeg ved ikke, hvor man har fundet begrebet henne, men det er formentlig ikke i de økonomiske lærebøger, som tilsyneladende ikke har tynget forslagsstillerne voldsomt.
Økonomisk holdbarhed er et udtryk for, om der er balance mellem statens indtægter og statens udgifter på lang sigt.
Det er det, der definerer holdbarhed, og det behøver man ikke at tage mine ord for.
Jeg har fundet DREAM-kontoret i Finansministeriet, der arbejder med de her ting – altså Finansministeriets egne folk – og lad mig bare også citere fra deres hjemmeside, hvor de siger: Begrebet finanspolitisk holdbarhed sammenfatter, om den offentlige sektors indtægter og udgifter svarer til hinanden.
En holdbar finanspolitik vil således opfylde, at fremtidige indtægter – givet vedtagne regler for beskatning, offentlige overførsler og forbrug – kan finansiere udgiftstrykket.
Hele den diskussion, vi har, handler om, at vi ikke har holdbarhed, at vi får så store udgifter, at vi, selv om vi havde holdbarhed, ville være nødt til at låne så mange penge, at renteudgifterne var et problem for os.
Så kommer man her i dag og siger, at man har skaffet holdbar offentlig økonomi og så på kort sigt.
Jamen det er så tudetosset, at man må overveje, hvad forslagsstillerne overhovedet mener med det.
Jeg kan fra det Det Radikale Venstres side sige, at vi har fremlagt en genopretningsplan for dansk økonomi, der sikrer, at vi har overskud på de offentlige finanser, fra det øjeblik, planen bliver effektueret, og indtil 2020, i stedet for de underskud, der kendetegner den nuværende økonomi, hvis den fortsætter, som den er lagt frem.
Det er det, vi opfordrer til at man samles om, og så gemmer valgkampen, til valget er udskrevet.