Jan E. Jørgensen (V), 2013-04-23:
Når man læser bemærkningerne til lovforslaget, kan man se, at der er lagt en hel masse ind, før politiet kan meddele et påbud om at flytte en kamps spilletidspunkt.
F.eks. står der: »Det forudsættes, at der – inden der bliver tale om meddelelse af påbud – finder en dialog sted mellem politiet og den pågældende arrangør mv. med henblik på om muligt at nå til enighed om foranstaltninger til at imødegå den foreliggende risiko.
Som jeg læser det mellem linjerne, er der tale om, at Divisionsforeningen nødtvungent har accepteret, at politiet kan få den her mulighed, og så har man så forsøgt at dæmme op for skadevirkningerne.
Kan justitsministeren fortælle noget nærmere om forhandlingsforløbet, og kan justitsministeren fortælle, om man vil være indstillet på at lade tingene fortsætte med at blive løst ad frivillighedens vej og ikke gribe til lovgivning eller i hvert fald vente med at gribe til lovgivning, til man har set, om det virkelig er nødvendigt?
For det, der lægges op til, er et meget, meget indgribende skridt.
Udsagnet er jo meget sigende.
Fodbold er en fantastisk sport, og for mange er det måske også et spørgsmål om liv og død – i hvert fald i overført betydning.
Men for nogle ganske få får Shankly's citat desværre en ganske anden betydning, for rundtomkring i fodbolddanmark findes nemlig nogle få tåber, som sætter fodboldens liv og levned på spil med hærværk, baneløb, kanonslag, slagsmål og meget mere.
Venstre mener, at vi skal gøre rigtig meget for at undgå at gribe ind i den store fodboldoplevelse, som mange mennesker har, for at få ram på de få.
Men over for de få, altså bøller, hooligans og casuals, og hvad vi nu kalder dem, skal vi slå hårdt ned.
Det er det, der er målet med dette lovforslag – i hvert fald en del af det – og den del af det bakker Venstre selvfølgelig op om.
I Venstre er vi grundlæggende positivt stillede over for flere af tiltagene.
Vi er enige i, at vi skal sætte hårdt ind over for fodboldbøllerne.
Vi skal dog også være opmærksomme på, at antallet af frihedsberøvelser i forbindelse med fodboldkampe var lavt i sæsonen 2011-12.
Der var tale om 266 mod hele 714 i sæsonen 2008-09.
Det skal vi selvfølgelig være glade for, og det viser, at klubberne er blevet bedre til at håndtere uromagerne, ligesom politiets koncept med dialogbetjente lader til at fungere ganske godt.
Det betyder imidlertid ikke, at problemerne er løst.
For det første er vi enige i, at kursen skal skærpes over for personer, der er meddelt karantæne.
Det er sund fornuft, at den nuværende karantænezone udvides fra 500 m til 3.000 m, og selvfølgelig skal en karantæne kunne forlænges som et supplement til en strafferetlig sanktion, hvis karantænen overtrædes.
Vejen fra uacceptabel handling til konsekvens skal være så kort som mulig, og derfor bakker vi også op om denne del af lovforslaget.
Dels vil et sådan indgreb i betænkelig grad minde om ekspropriation, idet klubberne vil miste betydelige indtægter, hvis en kamp spilles kl. 8.30 søndag morgen i stedet for kl. 16.00 om eftermiddagen – vi taler om tv-rettigheder, entreindtægter, salg på stadion osv. – dels vil et sådan indgreb netop ikke begrænse sig til de få ballademagere, men ramme samtlige tilskuere. De tal, som jeg nævnte tidligere, vidner jo netop om, at hooliganproblematikken er faldende, og derfor skal vi ikke bekæmpe problemet ved at skyde gråspurve med kanoner.
Desuden tilsiger al logik og erfaring, at hooliganisme ikke er et resultatet af et kamptidspunkt, men et produkt af en nærmest professionel og koordineret indsats mellem diverse fraktioner.
Stort set alle voldsepisoder foregår uden for stadions fire tribuner – der, hvor politi, kontrollører og overvågningskameraer ikke er – og eksisterer derved uafhængigt af spillet på banen.
På den måde rammer regeringens forslag i højere grad klubbernes pengepung og familiefaren med to børn, end de rammer hooligangrupperingen, som nok skal finde et sted at slås uanset kamptidspunkt.
Af principielle såvel som erfaringsmæssige årsager er vi i Venstre derfor fortsat yderst skeptiske over for dette initiativ, hvilket vi også gav udtryk for, da vi tidligere her i salen behandlede et beslutningsforslag om samme emne.
Når vi går ind i Folketingssalen, kan vi se en del af forordet til Jyske Lov fra 1241, nemlig med lov skal land bygges, men rigtig mange glemmer eftersætningen: »men ville enhver nøjes med sit eget og lade andre nyde samme ret, da behøvede man ikke nogen lov.«
Med andre ord: Klubberne har jo heller ikke nogen interesse i, at deres hold og deres foldboldkampe skal associeres med vold og slagsmål.
Hvorfor kan vi ikke nøjes med frivillige aftaler, hvor politiet forhandler med klubberne om at flytte kamptidspunktet, hvis det er nødvendigt?
Man lægger op til, at det er en forhandling, men den ene part, nemlig politiet, kan tvinge sin holdning igennem, og det har ikke meget med en forhandling at gøre.
Den stemning og det mål skal ikke ødelægges.
De få ballademagere skal ikke have lov til at ødelægge oplevelsen for alle os andre.
Vi skal sætte hårdt mod hårdt mod de få hooligans, men bevare den store oplevelse for de mange fredelige fodboldfans.
Vi synes som sagt, at lovforslaget indeholder mange gode takter, men vi er skeptiske over for, at politiet skal kunne flytte kamptidspunkter.
Derfor vil vi formentlig stille et ændringsforslag.