Karen Hækkerup (S), 2014-03-28:
Tak for det, hr. formand.
Beslutningsforslag nr. B 36, fremsat af Dansk Folkeparti, pålægger regeringen at ændre udlændingereglerne, så varigheden af tidsbegrænsede opholdstilladelser i forbindelse med asyl og humanitært ophold begrænses til 1 år.
Den foreslåede ændring vil indebære, at personer, som meddeles tidsbegrænset ophold efter reglerne om asyl eller humanitært ophold, hvert år skal ansøge om at få forlænget deres opholdstilladelse, og at myndighederne så skal gennemgå sagen på ny og vurdere, om grundlaget for opholdstilladelsen fortsat er til stede.
Både asylreglerne og reglerne om humanitært ophold er baseret på et princip om, at vi er forpligtet til at hjælpe mennesker, som aktuelt befinder sig i en særlig udsat situation, f.eks. fordi de er forfulgt i deres hjemland eller ikke har adgang til livsvigtig medicin, hvis de bliver sendt hjem.
Derfor meddeles ophold i Danmark efter reglerne om asyl og humanitært ophold som udgangspunkt tidsbegrænset.
Lad mig også slå fast, at det selvfølgelig er myndighedernes opgave at sikre, at der sker en inddragelse af opholdstilladelsen, hvis grundlaget for det tidsbegrænsede ophold ikke længere er til stede.
Når regeringen ikke kan støtte forslaget, er der imidlertid flere grunde til det.
Den væsentligste grund er, at forslaget ikke ses at ville medføre nogen reel merværdi, men alene medfører mere bureaukrati og betydelig flere udgifter.
Lad mig i den forbindelse understrege, at vi allerede i dag har regler, der gør det muligt efter en konkret vurdering at tilpasse varigheden af tidsbegrænsede opholdstilladelser.
Det gælder både i sager om asyl og om humanitært ophold.
I asylsager meddeles almindeligvis en tidsbegrænset opholdstilladelse på 5 år, men perioden kan begrænses til 2 år, hvis der er en formodning om, at betingelserne for asyl ikke vil være til stede i hele perioden.
Det har Udlændingestyrelsen netop besluttet at gøre i forhold til asylansøgere fra visse dele af Somalia på baggrund af en factfindingrapport, som viste en mærkbar forbedring af forholdene i Somalia.
En humanitær opholdstilladelse gives i første omgang for højst 2 år, og ligesom ved asyltilladelser kan perioden begrænses yderligere.
Det vil typisk ske, hvis der er tale om sygdom, som må forventes at ændre sig markant inden for kort tid.
Derfor sker der også allerede i dag en tilpasning af varigheden af tidsbegrænsede opholdstilladelser, hvis konkrete omstændigheder giver anledning til det.
Det er også vigtigt at holde sig for øje, at en tidsbegrænset opholdstilladelse altid kan inddrages, hvis det viser sig, at grundlaget for tilladelsen ikke længere er til stede, og det gælder uanset varigheden af opholdstilladelsen.
Når man læser beslutningsforslaget, ser det ud til at bygge på en forudsætning om, at det kun er ved fornyelse af tidsbegrænsede opholdstilladelser, at myndighederne kan tage stilling til spørgsmålet om inddragelse, men sådan fungerer systemet ikke.
Det er med andre ord ikke nødvendigt, at sagen ligger på Udlændingestyrelsens bord med henblik på fornyelse, for at der kan ske en inddragelse af en tidsbegrænset opholdstilladelse.
Har forholdene, der i sin tid begrundede opholdstilladelsen, ændret sig på en afgørende måde, kan og skal den tidsbegrænsede opholdstilladelse inddrages uanset varigheden af opholdstilladelsen, og uanset om sagen ligger til fornyet vurdering hos myndighederne.
I den forbindelse er det vigtigt også at være opmærksom på, hvad det er for forhold, der typisk vil kunne begrunde, at der sker en inddragelse af tidsbegrænsede opholdstilladelser i sager om asyl og humanitært ophold.
Hvis vi ser på asylreglerne først, er asyl en beskyttelse, vi giver flygtninge, der risikerer forfølgelse eller overgreb i deres hjemland.
Det er altså som udgangspunkt forholdene i udlændingens hjemland, der er afgørende for opholdstilladelsen, og det vil derfor som udgangspunkt også være ændringer i forholdene i hjemlandet, som kan føre til, at grundlaget for asyl ikke længere er til stede.
Indfører man derfor en ordning som den foreslåede, hvor grundlaget for alle asyltilladelser skal vurderes årligt, vil asylmyndighederne derfor hvert år og med udgangspunkt i hver enkelt asylsag skulle foretage en vurdering af, om forholdene i hjemlandet har ændret sig i en sådan grad, at der er grundlag for, herunder efter flygtningekonventionens regler, at inddrage opholdstilladelsen som flygtning.
Men sagen er jo den, at asylmyndighederne i forvejen følger udviklingen i de relevante hjemlande og derfor kan iværksætte inddragelse, hvis det viser sig relevant, fordi der sker en afgørende ændring af forholdene i det pågældende land.
Systemet er allerede i dag indrettet på en sådan måde, at asylmyndighederne er forpligtet til at undersøge, om der er grundlag for at inddrage en tidsbegrænset opholdstilladelse, hvis og når myndighederne bliver opmærksomme på forhold, der kan tyde på, at opholdsgrundlaget for en udlænding med konventions- eller beskyttelsesstatus er urigtigt eller ikke længere er til stede.
Oplysninger om forholdene i hjemlandet er noget, som asylmyndighederne i forvejen følger meget tæt.
Det er oplysninger, som er afgørende for bl.a. behandlingen af sager på asylområdet.
Noget andet er så, at erfaringerne viser, at det desværre kun relativt sjældent forekommer, at der sker så væsentlige varige og positive udviklinger i de lande, som flygtninge med opholdstilladelse i Danmark typisk kommer fra.
Ser vi f.eks. på steder som Afghanistan, Iran og Somalia, er der jo tale om lande, som har været præget af krig og uroligheder i mange år.
Vender vi os mod de humanitære opholdstilladelser, er det Justitsministeriets erfaring, at de sygdomme, som efter praksis kan begrunde humanitær opholdstilladelse, ofte er kroniske uden udsigt til bedring.
Behandlingsmulighederne i asylansøgernes hjemlande ændrer sig normalt heller ikke grundlæggende inden for et enkelt år.
Her vil det altså heller ikke gøre nogen reel forskel, at sagerne på ny skal vurderes årligt.
Samlet set er der altså ikke noget, der peger i retning af, at den foreslåede ordning vil føre til, at der vil blive inddraget flere opholdstilladelser.
Derimod er det åbenlyst, at ordningen, som også påpeget af forslagsstillerne, vil være forbundet med betydelige merudgifter og i øvrigt betydeligt bureaukrati.
Udlændingestyrelsens foreløbige beregninger peger på, at det årligt vil koste et betydeligt millionbeløb, hvis en sådan ordning skulle indføres.
Lad mig derfor opsummere: Der er allerede mulighed for at tilpasse varigheden af tidsbegrænsede opholdstilladelser efter reglerne om asyl og humanitært ophold.
Inddragelse af opholdstilladelser kan ske, uanset om sagen ligger til fornyelse eller ej.
Asylmyndighederne overvåger forholdene i hjemlandene løbende, og sker der afgørende ændringer, vil myndighederne vurdere, om der er grundlag for inddragelse.
Den foreslåede ændring vil næppe tilføre nogen reel merværdi, men derimod medføre mere bureaukrati og betydelige merudgifter.
Endelig kan det tilføjes, at man med forslaget risikerer at få skabt unødvendig usikkerhed hos de mennesker, som hvert år ville skulle søge deres opholdsgrundlag forlænget.