Morten Østergaard (RV), 2009-05-12:
Jeg synes, at det er vigtigt, at man ikke i behandlingssystemet bidrager til at foregøgle folk, at der er en behandling, som så måske ikke findes, at folk får falske forhåbninger, at folk - hvad man også hører en gang imellem - bliver til fals for mennesker, der udsteder løfter om det ene eller det andet, uden at det kan leveres.
Det synes jeg man skal være ekstremt opmærksom på, og det tror jeg sådan set også at man er rundtomkring.
Men det her forslag handler jo sådan set om noget andet.
For hvis man prøver at sætte sig ind i den situation, folk vil stå i, hvis de er i den gruppe, som er berørt af det her forslag, er det altså folk, der har en livstruende lidelse, og som behandlingssystemet i Danmark har givet op over for, og som i øvrigt er berettiget til deres sygedagpenge.
Kan man fortænke de mennesker i at ønske at søge det, hvis de har hørt om, at man i et land uden for EU har et eller andet, der måske kunne få dem til at få det bedre, måske lære at mestre deres sygdom, måske forlænge deres liv, at der er behandling af den ene eller den anden eller den tredje karakter?
Kan man fortænke de mennesker i at søge det, eller kan man fortænke dem i at prøve at skabe en situation for sig selv, hvor deres sidste tid bliver den bedst mulige?
Jeg kan i hvert fald ikke fortænke dem i det, og jeg synes, det er besynderligt, at man der siger: Nej, det skal være i Danmark eller i hvert fald i EU, for at du kan få dine sygedagpenge.
Altså, vi taler om mennesker, som sådan set har fået at vide, at nu kan behandlingssystemet ikke gøre mere for dem, deres liv er ifølge sundhedsvæsenet ved at ebbe ud, og så vil man lægge den type begrænsninger på dem.
For hvad ville der ske ved det?
Jeg forestiller mig ikke, at det er en hel masse mennesker, det drejer sig.
Så hvad ville der ske, hvis man gav dem de her muligheder?
Ja, så ville nogle personer, som ellers var blevet hjemme for at blive ved med at have en eller anden form for forsørgelse, rejse ud, men det ville jo ikke være folk, som stod til rådighed for arbejdsmarkedet eller var i behandlingssystemet i forvejen.
Vi er, som jeg var inde på i et spørgsmål til hr. Bent Bøgsted,
jo nu i gang med at kigge på indsatsen helt generelt for folk, der har lang tids sygefravær, og hvor der netop er den kommunale opfølgning, fordi meget tyder på, at den indsats, der gøres uden for behandlingssystemet, har enorm betydning for, hvordan folk lærer at leve med deres sygdom eller kommer sig igen.
Og der synes jeg man må sige, at hvis man har tro på den løsning, bør man også have så meget tillid til kommunen, at de sammen med borgeren kan finde ud af, hvad der er det rigtige at gøre, hvis det er den situation, at behandlingssystemet har givet op.
Der vil jeg gerne sige til hr. Erling Bonnesen, Venstres ordfører i den her sag, at det da er en besynderlig form for frit valg, som Venstre står for.
Hvis der er en offentlig behandling i Danmark, har man frit valg til at søge en privat behandling.
Men hvis man er i en situation, hvor det offentlige ikke kan tilbyde en behandling, og man så vil tage et andet sted hen i verden for at få en eller anden form for behandling, så vil Venstre have, at man ikke skal have lov til at få sygedagpenge.
Det er en meget, meget besynderlig måde at give befolkningen frit valg på under dække af at være et liberalt parti.
Jeg synes, at det må være vanskeligt som liberal ikke at støtte et sådant forslag.
Jeg kommer jo fra et socialliberalt parti, og vi har i hvert fald ikke nogen kvababbelse ved at sige, at vi synes, at det er et godt forslag, så længe der er tale om livstruende sygdom, at behandlingsmulighederne er udtømte, og at man i øvrigt er berettiget til sygedagpenge.
Så har vi jo et forlig om sygefravær i almindelighed og indsatsen for de langtidssyge, og der vil jeg da også sige, at hvis ikke forslaget kan finde flertal, som det ligger her i Folketinget, må vi jo tage det op ad den vej, for jeg synes, at det er en alvorlig problemstilling, måske ikke en, der berører en hel masse mennesker, men en, som i sagens natur har rigtig stor betydning for dem, den berører, og derfor vil vi forfølge sagen nærmere.
Jeg tænker bare, at hvis jeg stod i den situation, uanset hvilken livstruende sygdom jeg havde, at sundhedsvæsenet havde sagt, at de ikke kunne gøre mere for mig, og jeg i øvrigt havde gjort alt, hvad min kommune havde bedt mig om, for selv at hjælpe til i processen osv., ville jeg gøre hvad som helst.
Jeg mener ikke, at man skal opildne folk til at bruge kvaksalvere, men jeg tror personligt, at jeg ville gøre hvad som helst.
Derfor forstår jeg bare ikke, at der kan være nogen som helst reservation over for at sige, at for den type personer skal vi ikke lige stryge deres forsørgelsesgrundlag, hvis de gør det eneste menneskeligt rigtige, nemlig prøve at finde et sted, hvor man vil forsøge at hjælpe dem ud af deres lidelse.