Jesper Petersen (S), 2013-09-10:
Da hr. Peter Christensen for 5 år siden, i 2008, stod heroppe og fremlagde VK-regeringens finanslov, sparede han ikke på de flotte metaforer: »De sidste mange år har det gode skib »Kongeriget Danmark« været på ret kurs«, erklærede han, og fortsatte: »Vi sejler i smult vande.«
Det var i september 2008.
6 dage senere krakkede Lehman Brothers.
Danmark var ikke på ret kurs, men på vej direkte ud i en voldsom storm.
Smult vande blev til oprørt hav.
Siden dengang har finanslov efter finanslov stået i krisens tegn, og vi er ikke fri af udfordringerne endnu.
Men i år er det alligevel, som om noget er anderledes.
Det er sen sensommer, men det pibler frem med små forårstegn i økonomien.
Rundtomkring i Danmark begynder familier at overveje, om der måske alligevel er råd til at flytte i et nyt hus eller til at få renoveret det gamle.
Mange har holdt lidt ekstra på pengene, og det forstår jeg godt.
Men jeg tror, danskerne nu begynder at føle en grundlæggende tryghed ved, at dansk økonomi igen har fast grund under fødderne.
Der er et stemningsskifte i gang i Danmark, og de seneste tal tyder på, at den borgerlige hån er blevet gjort til skamme.
Det er den største kvartalsvise stigning i 5 år, og hvis jeg nu var Venstres formand, ville jeg jo for længst have erklæret krisen for overstået, som det er sket flere gange.
Det var bl.a. i 2011, hvor vi i Danmark havde, og jeg citerer: lagt krisen bag os.
Men nu er jeg ikke hr. Lars Løkke Rasmussen, og jeg kan se rundtomkring i Danmark, at nok er troen på fremtiden blevet større, men krisen kan stadig mærkes.
Derfor fortsætter vi med den her finanslov det arbejde, vi har været i gang med siden 2011.
Vores finanspolitik har, siden vi kom til, bestået af tre elementer.
For det første har vi arbejdet for at genskabe tilliden til dansk økonomi: udlandets tillid, erhvervslivets tillid og ikke mindst helt almindelige danskeres tillid.
Vores økonomiske ansvarlighed giver lave renter og dermed tusindvis af ekstra arbejdspladser og frem for alt en grundlæggende tryghed omkring dansk økonomi.
For det andet gør vi, hvad vi kan, for at skabe nye, gode danske arbejdspladser.
I 2014 fortsætter vi den politik og øger de offentlige investeringer til i alt 44 mia. kr. For det tredje giver vores økonomiske politik rum til målrettede forbedringer af vores velfærdssamfund, netop fordi vi ikke er hoppet med på Venstres nulvækstplan.
Vi prioriterer at løfte sundhedsvæsenet, og vi finansierer det historisk store optag på de videregående uddannelser, ligesom vi prioriterer indsatsen mod social dumping og bekæmpelse af bandekriminalitet for bare at nævne nogle få eksempler.
Vi har med vores plan råd til at ansætte 2.000 flere offentligt ansatte alene næste år.
Over for det står Venstres udspil, og hvis man ikke vidste bedre, skulle man tro, det var et valgkampsoplæg.
Det udstikker en retning, nemlig den, at enhver krone, der kan findes, skal bruges på skattelettelser.
Men der gives ingen svar på de mange spørgsmål til Venstres politik, der har hobet sig op.
Det er vel også derfor, at et klart flertal af vælgerne, inklusive Venstres egne, har efterlyst, at Venstre fremlægger en plan for, hvordan man frem til 2020 vil finansiere den ene skattelettelse efter den anden og de øgede krav til vores velfærdssamfund inden for en nulvækstramme.
Venstre har jo fået lektier for af vælgerne op til denne debat – blækregning vel at mærke – men de har afleveret en fristil.
Man tænker på et tal, når man skal forsøge at finde besparelser, og man undgår behændigt at komme ind på, hvordan de mange skattelettelser skal fordeles.
Men det skyldes måske, at man endnu ikke har fået spurgt olielobbyen, hvordan de ser på den sag.
Men værst af alt nægter Venstre konsekvent at anerkende det faktum, at nulvækst vil betyde færre offentligt ansatte år efter år.
Erfaringerne fra de sidste 3 år med nærmest nulvækst siger det samme.
Og Det Konservative Folkeparti viser det jo klart og tydeligt i deres nye 2020-plan.
Jeg er ikke begejstret for indholdet i De Konservatives plan – langtfra.
Men de fortjener ros for i det mindste at komme med en: øget brugerbetaling, færre offentligt ansatte, større forskel på rig og fattig.
De Konservative tør stå ved de negative konsekvenser af deres politik.
Jeg vil kalde dem det ærlige borgerlige parti.
Det er da egentlig tankevækkende, at Folketingets mindste parti kan finde ud af at udarbejde en 2020-plan, mens Folketingets største parti, Venstre, vel planlægger at præsentere deres 2020-plan engang i september 2019.
Måske skyldes Venstres regneblokering, at partiet forsøger at holde sandheden skjult for danskerne og også skjult for Dansk Folkeparti, som jo omtaler forslag, der ligger meget langt fra Venstres nulvækst.
Strategien i blå blok er tydeligvis at holde deres splittelse skjult for danskerne.
Således kunne man for nylig læse om en middag for en lille eksklusiv herregruppe i Nyhavn.
Det var de fire borgerlige partiledere, der mødtes hjemme hos Venstres leder, og stemningen var efter sigende i top.
Jeg håber, de alle fire hyggede sig, disse Nyhavns glade gutter, men jeg vil alligevel benytte lejligheden til at lufte min bekymring for aftenens konsekvenser for det ene medlem af det lystige selskab, hr. Kristian Thulesen Dahl.
Jeg er alvorligt bange for, at Dansk Folkepartis leder er kommet ud i noget snavs.
Man kan dårligt tro andet, når man hører, hvad hr. Thulesen Dahl ellers er rejsende i af tanker om vækstprocenterne i den offentlige sektor.
Måske blev det lige festligt nok, og måske er hr. Thulesen Dahl ud på de lyse timer blevet overtalt til at sætte sin signatur på et dokument, som han ikke helt kunne overskue rækkevidden af.
Den slags hænder jo i Nyhavn.
Kort efter middagen kom de fire borgerlige oppositionspartier jo som bekendt med en fælles kronik, en slags fælles finanslovsudspil, hvor man var blevet enige som så mange ting som – og hold nu fast – at fremrykke 900 mio. kr. i skattelettelser.
Ja, der stod ikke mere, i hvert fald ikke noget med relevans for finansloven.
Alligevel kan man undre sig over, hvorfor Dansk Folkeparti skrev under på det krav.
Dansk Folkeparti ville jo have en vækst på 0,8 pct. frem til 2020, men det viser sig, at Dansk Folkeparti, når man for første gang skal sætte pen til papir sammen med resten af oppositionen, vælger skattelettelserne frem for en bedre offentlig sektor, altså sammen med resten af herreklubben fra Nyhavn.
Jeg synes, at konturerne af et eventuelt fremtidigt borgerligt samarbejde står klare nu.
Venstre får da sin nulvækst og dermed fyringerne i den offentlige sektor, De Konservative får deres skæve skattelettelser, og Dansk Folkeparti får sin grænsebom.
Med andre ord bliver der ca. 33.000 færre SOSU-assistenter, sygeplejersker, folkeskolelærere og pædagoger og andre offentligt ansatte, mens der til gengæld kommer 98 ekstra toldere ved grænsen.
Nu er banen kridtet op til finanslovsforhandlingerne, og vi vil som regering ikke gå på kompromis med den grundlæggende kurs, ikke lade os rykke væk fra den balance, vi har opnået, hvor der er tryghed for, at regeringen har styr på økonomien, hvor bedre tider venter forude, og hvor vi stadig vil have råd til en ordentlig velfærd fremover.
Jeg har godt lagt mærke til, at man i pressen fra de forskellige partiers side gerne vil give indtryk af stor forhandlingsvilje.
Det vil vi teste ægtheden af hos alle partier ved forhandlingsbordet, og jeg håber på et godt forløb og en god debat frem mod en finanslov, der styrker trygheden for familierne og sikrer fremgang for det gode skib »Kongeriget Danmark«.