runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-11-16:
Tak for ordet, og tak for spørgsmålet.
Det er vigtigt, at den enkelte borger i videst mulige omfang medvirker til forsørgelsen i egen alderdom.
Jeg har ingen bekymringer med hensyn til, at befolkningen ikke også i fremtiden i deres erhvervsaktive år vil foretage opsparing med henblik på at forsørge sig selv livet ud.
Det danske pensionsbeskatningssystem understøtter nemlig et højt niveau for pensionsopsparing gennem bl.a. skattebegunstigelser.
Det er imidlertid også vigtigt, at skattebegunstigelsen målrettes forsørgelse gennem hele alderdommen.
den samme begrundelse om at favorisere livsvarig alderspension, så borgerne i størst mulig grad blev selvforsørgende gennem hele alderdommen, der var årsagen til, at det gældende loft på 100.000 kr. for indbetaling til ratepension og ophørende alderspension blev indført af den tidligere regering som en del af forårspakke 2.0.
Regeringens forslag i finansloven for 2012 om at nedsætte loftet for fradragsberettigede indbetalinger til ratepension og ophørende alderspension fra 100.000 kr. til 55.000 kr. skal derfor ses i det lys.
Mette Bock (LA), 2011-11-16:
Finder ministeren det rimeligt, at virksomheder risikerer at lukke, inden deres sager er afgjort, eftersom Landsskatteretten ikke kan give opsættende virkning for SKAT's krav om sikkerhedsstillelse for skyldig moms, mens sagerne kører?
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-11-16:
Tak for ordet og tak for spørgsmålet.
En virksomhed, der ønsker at klage over et momskrav, kan i forbindelse med klagen ansøge SKAT om henstand.
En anmodning om henstand bliver som altovervejende regel imødekommet.
Virksomheder, der er uenige i momskravet, men dog er villige til at betale kravet, hvis det stadfæstes i klagesagen, skal selvfølgelig have en reel mulighed for at få kravet prøvet.
Henstanden betyder, at SKAT ikke kan inddrive momskravet i henstandsperioden, der typisk løber, indtil klagen er afgjort.
Hvis en henstand vurderes at indebære en risiko for, at momskravet ikke kan inddrives, når henstanden ophører, kan henstanden dog gøres betinget af en sikkerhedsstillelse.
Denne afgørelse om sikkerhedsstillelse kan selvstændigt påklages til Landsskatteretten, og det er korrekt, at en sådan klage ikke har opsættende virkning for pligten til at stille den sikkerhed, som henstanden er betinget af.
Hvis en sådan klage skulle have opsættende virkning, ville en virksomhed kunne spekulere i at søge henstand med det ene formål at vinde tid, så virksomhedens værdier kunne fjernes til skade for SKATs inddrivelsesinteresser.
Jeg finder derfor, at henstandsreglen er fornuftig, idet den varetager hensynet til de mange virksomheder, der måske er uenige i et momskrav, men dog er indstillet på at betale kravet, hvis det findes berettiget, og samtidig giver mulighed for at varetage SKATs inddrivelsesinteresser over for bl.a. virksomheder uden vilje til at betale momskravet, hvis kravet findes berettiget.
Mette Bock (LA), 2011-11-16:
Ikke desto mindre har vi jo i pressen igennem ikke mindst det seneste halve års tid kunnet læse om adskillige virksomheder, som har måttet lukke, mens deres sag kører, og inden der overhovedet er nogen viden om, hvordan udfaldet af disse sager er.
Når man hertil lægger, at det også er sådan, at de omkostninger, der er forbundet med at køre disse sager, pålægges virksomhederne, uanset om de vinder eller taber sagen, så synes jeg ærlig talt man stiller dansk erhvervsliv og ikke mindst de små og mellemstore virksomheder i en rigtig dårlig situation.
Påtænker ministeren at gøre noget ved det?
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-11-16:
Regeringen har ingen planer om regelændringer på det her område, og jeg vil blot henvise til mit tidligere svar om, at jeg synes, at der er en rigtig balance mellem virksomhedernes interesser og SKATs inddrivelsesinteresser i det nuværende regelsæt.
Mette Bock (LA), 2011-11-16:
Betyder det så, at jeg kan konstatere, at ministeren, på trods af vi har viden om, at adskillige virksomheder har måttet lukke, fordi de har skullet leve under de her regler, anser hensynet til SKAT for at vægte tungere end virksomhedernes mulighed for at overleve?
Det kan undre mig en lille smule, især fordi den nye regering jo har lagt vældig stor vægt på, at vi også skal skabe vækst i det danske samfund.
Ellen Trane Nørby (V), 2011-11-16:
Når 2,5 millioner danskere på grund af ændrede fradragsregler får forringet deres pensionsvilkår som følge af regeringens forslag om at overflytte knap 1,9 mia. kr. fra pensionsområdet til statskassen, er ministeren så ikke bekymret for, at danskerne mister incitamentet til at spare op til deres alderdom?
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-11-16:
Igen, tak for spørgsmålet.
Det er vigtigt for mig at understrege, at ældre medborgere, som ikke har dankort og ikke har netbank, stadig vil kunne frigøre sig fra medhæftelsen ved at betale store regninger på over 10.000 kr. i banken, altså via pengeinstituttet, i stedet for at betale dem kontant.
For spørgeren har ret i, at det jo er meget at forlange, at vi alle sammen skal gå og overveje, om det firma, vi nu engang handler med, er troværdigt osv. Derfor er regeringens forslag faktisk, at vi kan frigøre os fra en medhæftelse ved at sørge for elektronisk betaling.
Og hvis man ikke har dankort, kan det foregå via et pengeinstitut.
På den måde synes jeg sådan set at også ældre medborgere bliver tilgodeset i regeringens forslag.
For det, der er sagen, er, at kontant betaling er årsagen til, at vi har problemer med at bekæmpe sort arbejde.
Som nævnt mener jeg og regeringen, at de nuværende regler har den rigtige balance mellem hensynet til virksomhedernes interesser og SKATs inddrivelsesinteresser.
Og naturligvis vil regeringen løbende evaluere og holde opsyn med, om regler virker efter hensigten, men på spørgsmålet om, hvorvidt regeringen har nogen aktuelle planer om at lave ændringer, så er svaret nej.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-11-17:
Det medvirker vi gerne til at diskutere, og jeg må også sige, at fru Marianne Jelved jo appellerer til det allerbedste ønske, der er i mit hjerte, om at være med i en demokratisk tradition, det er der ingen tvivl om.
Det, der måske generer eller provokerer, er jo, at man har pyntet sig med lånte fjer, eller hvad vi skal kalde det.
Man har lidt sådan gået og har skullet vise, at man var den bedre, altså: Når vi overtager magten, sørger vi for, at mindretallet kan blive beskyttet.
Det gik S og R til valg på allerede i 2007.
Ved regeringsforhandlingerne i 2007 gik den radikale partileder og den nuværende uddannelsesminister ind til Anders Fogh Rasmussen og bad om, at lige præcis det her skulle han tage med, og den radikale partileder har holdt den ene tale efter anden, hvor man har talt om det her.
Og hvis man går ind og ser i Berlingskes kandidatdatabase, kan man se, at økonomi- og indenrigsministerens begrundelse for, at hun var folketingskandidat, faktisk var, at man skulle gøre det her.
Det var en af de få begrundelser, der var for det, og det er derfor, jeg tror, at debatten bliver så hård, nemlig fordi man ligesom har villet sige, at man var lidt bedre end de andre, men når det kom til stykket, ville man bare gøre, som man plejede.
Per Clausen (EL), 2011-11-17:
Jeg vil godt spørge fru Marianne Jelved, om hun ikke er enig med mig i, at i virkeligheden så fører den debat, vi har i dag, os længere væk fra at få nogle fornuftige arbejdsformer i Folketinget og en fornuftig beskyttelse af mindretallets interesser, og om man måske ikke kunne have undgået den debat, hvis regeringen og regeringspartierne havde gjort det klart, at de faktisk stadig væk støttede det, de gik ind for, og ville gå i forhandlinger med Folketingets øvrige partier for at komme igennem med den her mindretalsbeskyttelse, og så måtte man i øvrigt se, hvor langt man kunne komme, i stedet for at man har været medvirkende til at skabe det indtryk, at hr. Kristian Jensen skulle have mulighed for at nedlægge veto.
Jeg tror ikke, der findes nogen politiske områder, hvor det er klogt at lade hr. Kristian Jensen få indtryk af, at han har vetoret.
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Nej, for det er jo ikke den måde, vi arbejder på i Folketinget.
Hver gang jeg har været med til at lave om på Folketingets forretningsorden, er det endt med, at partierne har bøjet sig mod hinanden og har fundet kompromiserne.
Der har ikke været nogen partier, der har lænet sig tilbage og har sagt: Vi vil ikke være med.
Man accepterer, at opgaven er den, at alle partier, der er repræsenteret i Folketinget, finder hinanden i et kompromis.
Og det er den tradition, jeg også gerne vil have overført til andre og nye områder.
Jeg synes godt, det må kunne give stof til eftertanke, om det ikke er bedre, at Folketinget indretter sine arbejdsmetoder i et fællesskab, som alle partier kan støtte.
Så må vi finde de metoder, der gør, at vi alle sammen kan acceptere det.
Det er den vej, vi må gå, ellers får vi ikke et godt arbejdsmiljø i Folketinget, så får vi noget kiv og nag, som er ubehageligt, når det er et arbejde, som vi faktisk skal foretage.
Det her handler om vores grundlæggende arbejdsvilkår i Folketinget.
Nu synes jeg, der kommer det, som jeg vil kalde falske lodder, i vægtskålen.
Skulle man ikke holde økonomi- og indenrigsministeren fast på det, som hun har sagt i en valgkamp som folketingsmedlem fru Margrethe Vestager?
Hvad er der kommet ud af det?
Der har siddet nogle mennesker og forhandlet et regeringsgrundlag i temmelig mange dage, og der er rigtig mange kompromiser, der i den sammenhæng er blevet indgået.
Når man sidder og samarbejder på den måde, fra forskellige vinkler, kan man godt pludselig opdage, at der var en tanke, som man ikke havde tænkt færdig, og at man bør sikre sig, at der er et flertal bestående af alle partier i Folketinget, der står bag den type beslutninger, som vedrører Folketingets arbejdsmåde.
Derfor sagde jeg også i mit første indlæg her i dag, at jeg syntes, at regeringen havde rakt en hånd frem ved at påtage sig at starte en dialog med partierne.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-11-17:
Nu var det jo sådan set hverken hr. Per Clausen eller hr. Kristian Jensen, der opfandt vetoretten, det var jo fru Marianne Jelved, der sagde, at det var alle partier, der skulle stå bag.
Vi har i Liberal Alliance noteret os, at det var alle partier, der skulle stå bag – alle partier.
Så behøver vi sådan set ikke diskutere det her meget mere.
Men det betyder ikke, at vi ikke vil gå ind sagligt og seriøst og finde ud af, hvordan vi kan kontrollere regeringen.
Men jeg synes, at ordføreren er nødt til at svare klart på, om det, der blev sagt fra ordførerens side, var sådan, som vi nu er tre forskellige partier der har opfattet det, nemlig at hvert evige eneste af Folketingets partier er udstyret med en vetoret i forhold til det her spørgsmål.
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Det kan godt være.
Men derfor kunne man jo alligevel godt forestille sig, at de, der modtager regeringsgrundlaget enten som opposition eller som regeringsparti, læser det, der er hensigten her, og holder regeringen fast på det.
Så lad regeringen tage den dialog og lad os se, hvad regeringen kan føre det frem til.
I virkeligheden er vetoret noget, der er ret udemokratisk, fordi man med en vetoret ikke behøver at gøre sig umage med at finde et kompromis og finde noget, der kan samle, for man kan bare sætte sig tilbage med korslagte arme og sige: Nej, jeg vil ikke.
Så derfor kommer jeg igen med en appel om, at man går frisk og frejdig frem som partier i Folketinget, der gerne vil støtte, at Folketinget har en særlig god kontrol med den til enhver tid siddende regering.
Og så finder vi en måde at gøre det på.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-17:
Det er derfor, vi har fremsat lovforslaget og prøver at få det gennemført.
Men jeg vil sige til fru Marianne Jelved, at jeg da synes, at spørgsmålet er relevant, for
hvis man har det synspunkt, at det i et velfungerende demokrati, i et parlamentarisk system, bør være sådan, at et stort mindretal kan få noget undersøgt, hvis de mener, at det er nødvendigt, så kunne det jo godt være ens holdning.
Det Radikale Venstre har endda formuleret det som et princip, og jeg ved, at det er ret afgørende, når Det Radikale Venstre formulerer noget som et princip.
Så kunne man jo under alle omstændigheder godt have den holdning, at det ikke nødvendigvis er afhængigt af, om der er et lovgrundlag, der sikrer de 40 pct. retten.
Man kunne jo sagtens have det synspunkt, at et stort mindretal skal kunne få undersøgt noget, og at Det Radikale Venstre derfor, uanset om der er et lovgrundlag, altid vil tilkendegive, at hvis der er mindst 40 pct., der ønsker at få undersøgt en eller anden sag, vil Det Radikale Venstre altid lægge sine stemmer til, at det skal kunne lade sig gøre, fordi det er en del af Det Radikale Venstres opfattelse af et velfungerende demokrati, at sådan et stort mindretal bør kunne manifestere sig og få sin vilje igennem.
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Jeg er helt enig med hr. Per Clausen i, at der er forskel på, om et flertal vedtager noget, der er til skade for et mindretal, eller noget, der er til fordel for et mindretal.
Det er selvfølgelig fuldstændig rigtigt.
Hvis vi begynder at tale om, at et lille flertal kan majorisere et stort mindretal ved den måde, forretningsorden for Folketinget indrettes på, får vi virkelig et dårligt arbejdsklima i Folketinget.
Ud fra den tankegang og det princip appellerer jeg om, at Venstre og Konservative ændrer deres meget fastlåste holdning på det her område og prøver at være lidt mere åbne.
Det kan godt være, at det ikke skal være 40 pct., som er det, vi tænker på her, men at man på nogle andre måder kunne skabe bedre muligheder for Folketinget til at udføre den kontrolvirksomhed i forhold til regeringen, som folketingsarbejdet også består i.
Per Clausen (EL), 2011-11-17:
Jeg er faktisk enig med fru Marianne Jelved, når hun for det første fastholder retten til at skifte standpunkt – det er en god ting at holde fast i, tror jeg – og for det andet, når fru Marianne Jelved siger, at det bør være sådan, at de beslutninger, der træffes om, hvordan arbejdet i Folketinget foregår, som regel sker i enighed.
Jeg har da også nogle gange kunnet opleve, at selv om Enhedslisten har stået alene med modviljen mod forandringer, det kan nemlig også godt ske, så er vi faktisk blevet respekteret.
Det synes jeg er rigtig godt.
Men nu er den her sag jo ikke et spørgsmål om, at et flertal skal kunne majorisere et mindretal til skade for mindretallet, den er et spørgsmål om, hvorvidt man også skal opretholde det synspunkt, man har, når man er i mindretal, nemlig at mindretallet skal have mulighed for at kræve en sådan undersøgelse, når man kommer i flertal.
Spørgsmålet er, om flertallet ikke godt kan give, om jeg så må sige, begunstigelser til mindretallet, selv om mindretallet i sin mangel på forståelse for, hvordan mindretalsdemokrati bør være indrettet, ikke rigtig har lyst til at tage imod det.
Der er altså forskel på, om man regerer, om jeg så må sige, hen over hovedet og til skade for et mindretal, eller om man giver mindretallet nogle flere rettigheder.
Er fru Marianne Jelved ikke enig i, at i det her tilfælde kunne man måske godt have en anden tilgang til det end at kræve enighed?
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Jeg er faktisk meget uenig.
For hvor står det, at det skal være 40 pct., hvis der ikke er en lov om det?
Så kan det lige så godt være 38 pct. eller 27 pct.
Hvad er så et stort mindretal?
27 pct. er da også et stort mindretal.
Jeg mener helt klart, at der skal være et lovgrundlag for den type beslutninger.
Det var også derfor, de tidligere oppositionspartier i sin tid fremsatte et lovforslag, og det var derfor, vi fik en lov om undersøgelseskommissioner i 1999 efter et grundigt forarbejde, og alle partier var med til at fremsætte det lovforslag.
Det er noget af det meget centrale grundlag for Folketingets arbejde og for det, Folketinget har som en af sine væsentlige opgaver, nemlig at føre kontrol med den til enhver tid siddende regering.
Det gør vi gennem alle vores spørgeinstitutioner fra samråd til § 20-spørgsmål osv.
Ja, man skal også kunne lave undersøgelser, og det vil vi gerne arbejde for, men vi vil gerne have, at det støttes af et solidt, bredt flertal bestående af alle partier i Folketinget.
Faktisk mener jeg, at der bør være et lovgrundlag.
Vi lavede også i 1999 et lovgrundlag for, hvordan vi kunne nedsætte undersøgelseskommissioner, hvilke kriterier der skulle opfyldes, hvilke regelsæt der skulle være osv.
Jeg mener helt klart, at der skal være et lovgrundlag for det.
Jeg vil advare imod andet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-17:
Så kan vi jo efterfølgende lege en gætteleg om, hvad det er, fru Marianne Jelved tænker, men nok om det.
Det Radikale Venstre og Dansk Folkeparti har jo så bevæget sig i den her sag, men i hver sin retning.
Altså, Det Radikale Venstre er gået fra at have den holdning, at mindretalsbeskyttelsen skulle gennemføres, og man ville have gennemført det, hvis der havde været flertal for det tilbage i 2006, uanset hvor stort flertallet havde været.
Konsekvensen af, at man fremsætter et lovforslag og det bliver vedtaget, er jo, at så er det gældende lov.
Nu mener man, at det vil man først være med til, hvis alle er enige om det.
Vi var imod i 2006.
Det var en direkte udløber af en bestemt, konkret politisk diskussion, og det var nok også en del af det, der prægede vores holdning på det tidspunkt.
Men vi har nu erkendt, at det faktisk kan være ganske fornuftigt at lave sådan en mindretalsbeskyttelse, sådan som det blev formuleret i fru Marianne Jelveds forslag fra 2006.
Hvis man altså mener det her med, at et stort mindretal skal kunne gennemtvinge en undersøgelse, er det så egentlig ikke fuldstændig ligegyldigt, om der er et lovgrundlag for det?
Hvis der er et flertal på mindst 40 pct., der tilkendegiver, at man ønsker et undersøgelse, skulle man så ikke mene, at flertallet til enhver tid egentlig burde sige: Det er i orden, for det er en del af vores selvforståelse, med hensyn til hvad et mindretal skal kunne?
Kristian Jensen (V), 2011-11-17:
Jeg synes, det er en lidt enestående debat, vi har.
Det første, der gør den enestående, er, at andre partier diskuterer, i hvilket omfang Venstre har vetoret.
Det andet, der gør den enestående, er sådan set, at fru Marianne Jelved nok er den eneste politiker, som mener, at det, at man har lovet noget før valget og så gør det modsatte efter valget, ikke berettiger til, at vi skal snakke om løftebrud.
Jeg kan godt forstå, at der alle de steder, hvor man ikke har flertal, kan være en idé i det, fordi man må være kompromissøgende, og at det i forbindelse med alle de steder, hvor Det Radikale Venstre har blokeret for S og SF's politik, godt kan være lidt ubehageligt for en regeringspartner, at man kalder det et løftebrud, det kan jeg også godt forstå.
Men her har man en situation, hvor man har et flertal på forhånd – et flertal for et lovforslag, man selv har fremsat tidligere, og så vil man ikke gennemføre det.
Jeg lagde mærke til, at der blev givet udtryk for en smule ærlighed, så jeg skal bare forstå, hvornår det gik op for fru Marianne Jelved, at hun havde skiftet holdning, og at det nu var vigtigt, at Venstre var med i flertallet, inden man ville vedtage en sådan ændring af loven.
Holger K. Nielsen (SF), 2011-11-17:
Jamen jeg kunne sådan set nøjes med at sige, at jeg er fuldstændig enig med den radikale ordfører.
Fru Marianne Jelved sagde mange kloge ting, som jeg synes dækker hele den her problemstilling meget godt.
Der er tale om et hensyn omkring den parlamentariske kontrol mellem Folketinget og regeringen, der er tale om en diskussion af, hvordan man kan sikre en bedre kontrol, og hvordan man kan sikre, at mindretallet også får bedre mulighed for at kunne kontrollere regeringen.
Det er jo rigtigt, som hr. Lars Barfoed sagde før, at der er masser af instrumenter i øjeblikket, men spørgsmålet er, om de er tilstrækkeligt udviklede, og det er derfor, at svaret fra regeringen i forbindelse med de forslag, der ligger her i dag, er, at den godt vil gå i dialog, samtale, med resten af Folketinget om den her sag, og som det så ganske rigtigt blev sagt af fru Marianne Jelved, er der jo en solid tradition for det.
Når det handler om Folketingets arbejdsfacon, når det handler om ændringer af forretningsordenen, og når det handler om andre forhold vedrørende folketingsmedlemmerne, lønforhold, pensionsforhold osv., er der jo en solid tradition for, at vi foretager dem i bred enighed.
Det synes jeg sådan set også der bør være en solid tradition for i en sag som den her.
Så ud fra det kan jeg bare erklære mig enig i det, der er sagt tidligere af både den socialdemokratiske og den radikale ordfører, og håbe på, at vi faktisk får den samtale i gang med resten af Folketinget vedrørende de her spørgsmål.
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Vi ændrer på den måde, som Folketingets partier arbejder på – det bør vi gøre, ligesom når vi ændrer forretningsordenen.
Så vil jeg lige sige til hr. Kristian Jensen, at den der ironiske afstandtagen til, hvad der bliver sagt fra Folketingets talerstol, ikke generer mig, men jeg er ikke sikker på, at folk, der følger det her, synes, det er særlig hensigtsmæssigt.
Det her drejer sig faktisk om temmelig alvorlige ting.
Vi har godt 4 millioner vælgere i Danmark, som udmærket godt kan forstå, at man man må indgå kompromiser.
Det er kun hr. Kristian Jensen, der ikke forstår det.
Kristian Jensen (V), 2011-11-17:
Jeg kan love, at jeg aldrig kommer til at kalde hr. Holger K. Nielsen for Dr. Watson.
Så bare rolig, hvad det angår.
Der blev ikke svaret på mit spørgsmål om, hvem af de to ordførere SF's ordfører var enig med.
Var det Socialdemokratiets ordfører, der ville have et bredt flertal, eller Det Radikale Venstres ordfører, der ville have enighed?
Det synes jeg faktisk er meget relevant.
Det er et faktuelt spørgsmål, jeg gerne vil have opklaret.
Der møder vi gerne op, helt åbne, men det får os da ikke til sådan umiddelbart at ændre holdning.
Vi havde den samme holdning før valget, som vi har efter valget, i modsætning til hr. Holger K. Nielsen, som før valget argumenterede for det stik modsatte af det, hr. Holger K. Nielsen argumenterer for nu.
Jeg synes egentlig ikke, at det er Venstre, der har et forklaringsproblem med hensyn til at skifte holdning, for vi har netop ikke skiftet holdning.
Men tilbage til mit spørgsmål: Var det egentlig Socialdemokratiets ordfører, eller var det den radikale ordfører, hr. Holger K. Nielsen var enig med?
Er det et bredt flertal eller enighed, SF vil gå efter?
Holger K. Nielsen (SF), 2011-11-17:
Det er Folketingets svar på Sherlock Holmes.
Jeg ved det ikke.
Jeg er detektiven Sherlock Holmes svar skyldig.
Det, jeg bare kan se, er, at der i regeringsgrundlaget faktisk er en række formuleringer om, at man godt vil forbedre Folketingets muligheder for at kunne kontrollere regeringen, og med den store interesse, vi har set i dag fra den borgerlige oppositions side, burde da man da være glad for det i stedet for at komme med alle de der sure bemærkninger.
Man er tilsyneladende stadig væk i granatchok over, at regeringsmagten er skiftet.
Det er jo det, der er tilfældet.
Som jeg også sagde i går, burde vi altså have et eller andet omskolingskursus for tidligere ministre.
For det, man oplever, er tilsyneladende forfærdeligt, og så siger man en masse mærkelige ting.
Det er ikke sådan første gang, den slags sker.
Det skete også for Socialdemokraterne i 2001, så det skal såmænd ikke komme an på det.
Man bliver mærkelig, når man ikke længere har regeringsmagten.
Så jeg vil bare sige, at i stedet for at komme med det der noller for at sige det rent ud kunne vi så ikke få en ordentlig diskussion om, hvordan vi i fællesskab kan gøre det her bedre?