Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2013-10-31:
Jeg vil gerne fortælle historien om Kenneth Iversen fra Aarhus.
I 2003 arbejdede Kenneth som maskinarbejder hos Johnson Controls, som er en fabrik i Aarhus, hvor de laver køleanlæg til skibe.
Kenneth blev forbrændt på en tredjedel af kroppen og fik varige men.
Han forsøgte at få det til at hænge sammen, men det kunne han ikke.
Efter noget tid måtte han se i øjnene, at konsekvenserne af den her ulykke var for omfattende, og i 2004 var han nødt til at sige op.
På kommunen sagde de til Kenneth, at han kunne søge førtidspension, og de sagde, at den vil han nok få, fordi hans arbejdsulykke havde været så voldsom.
Han kunne altså være ret sikker på, at han ville få en førtidspension.
Men det ville Kenneth ikke.
Kenneth ville ikke have pension.
Han ville gerne kunne gå på arbejde; han ville gerne kunne tjene sine egne penge og betale sin skat.
Derfor fik han lov til at komme på revalidering og modtage revalideringsydelse, fordi han tog en uddannelse som maskiningeniør på Ingeniørhøjskolen i Aarhus.
Undervejs i løbet af uddannelsen – fra 2005 til 2012 – holdt han kontakt til sin gamle arbejdsplads.
Han kom i praktik der, og da han var færdig med at uddanne sig i 2012, blev maskiningeniør Iversen ansat på den samme virksomhed, som maskinarbejder Iversen var blevet forbrændt på i 2003.
Historien om Kenneth Iversen er i virkeligheden et stjerneeksempel på vellykket revalidering.
Kenneths historie burde være en rigtig solstrålehistorie, fordi Kenneth er et af de mennesker, som på trods af en meget, meget svær situation har kæmpet.
Han har i modgang kæmpet for at blive selvforsørgende til gavn for det danske samfund frem for at ende på førtidspension.
Men historien om Kenneth Iversen er ikke endt som en solstrålehistorie.
Den er ikke endt lykkeligt.
Hverken de hjælpsomme mennesker i Aarhus Kommune eller Kenneth selv kunne vide, at Kenneth i 2010 ville møde vietnameseren Yen Ngoc, at de ville forelske sig og gifte sig, at Yen i 2011 ville komme til Aarhus med sin datter for at bo sammen med Kenneth, eller at Kenneth og Yen i februar 2013 ville blive forældre til en lille dreng, der hedder Kevin.
En af de rettigheder, som man mister, når man modtager en revalideringsydelse, er retten til familiesammenføring.
Siden Kenneth Iversen søgte familiesammenføring til sin familie i september 2011, har familien modtaget afslag på afslag.
Baggrunden er, at Kenneth inden for de sidste 3 år har modtaget hjælp efter lov om aktiv socialpolitik.
Den revalideringsydelse, Kenneth modtog under sin uddannelse til ingeniør, var knyttet til en uddannelse efter den lov, og det er den, der betyder, at man i stedet for at belønne og støtte Kenneth, som gjorde en ekstraordinær indsats og kæmpede sig tilbage på arbejdsmarkedet, nu straffer ham, hans kone og deres børn og fortæller dem: I må ikke bo sammen her i Danmark.
Og det gælder også, selv om Kenneth for længst er færdig med at modtage den her revalideringsydelse og nu arbejder og forsørger sig selv som ingeniør.
I dag bor Kenneth Iversen sammen med sin familie i den lille by Heidenheim i et hjørne af Tyskland, der ligger så langt væk fra Aarhus, som man næsten kan komme, og takket være en enestående velvilje fra Kenneths arbejdsgiver har han i en kortere periode fået lov til at passe sit arbejde i Aarhus via internettet.
Den danske udlændingelov er desværre så stram, at mange mennesker må bruge EU's regler om arbejdskraftens fri bevægelighed for at sikre sig retten til et familieliv her i Danmark.
For usikkerheden og afslagene har ført til, at Yen Ngoc, Kenneths kone, tre gange har været indlagt på psykiatrisk hospital.
Hun har forsøgt at begå selvmord, fordi hun håbede på, at datteren, som er 11 år i dag, ville få lov at blive hos Kenneth i Danmark, hvis hun selv var død.
Datteren Anh Tu forlod i 2011 sin skole i Vietnam for at rejse til Danmark.
Hun nåede at gå i skole i Aarhus i halvandet år.
Nu er hun rejst til Tyskland, hvor hun ikke er startet i skole endnu.
Når hun kommer i tysk skole, skal hun lære endnu et nyt sprog, og hvis det går, som familien håber, nemlig at de i 2014 kan vende tilbage til Aarhus efter EU-reglerne, skal hun igen i dansk skole.
Man taler meget om, at det kan være svært for indvandrerbørn at integrere sig i det danske samfund.
Det kan være svært at lære dansk.
Man må jo spørge sig selv: Hvad tror man at de oplevelser, som de danske familiesammenføringsregler har udsat den her 11-årige pige for, kommer til at tyde for hendes integration og hendes muligheder for at lære dansk og blive en del af det danske samfund?
Oven i alt det her har det lille nyfødte barn, Kevin, i 5 af sine knap 9 måneder været alvorligt syg af lungebetændelse med tilstødende alvorlige komplikationer.
Han er så også blevet rykket fra sin behandling på hospitalet her i Danmark.
Sammenholdt med store menneskelige problemer betyder det måske mindre, at familiens økonomi selvfølgelig ligger fuldstændig i ruiner.
Det skyldes flytteomkostninger, dobbelt husleje og andre udgifter, som alene er påført familien af udlændingelovens regel om, at man ikke kan blive familiesammenført, hvis man inden for de sidste 3 år har modtaget revalideringsydelse.
Der er desværre ingen tvivl om, at reglerne er fulgt til punkt og prikke.
Der er ikke noget galt i den afgørelse, som er truffet og prøvet ved både Justitsministeriet og Udlændingenævnet.
De dygtige jurister i Udlændingestyrelsen og Justitsministeriet og Udlændingenævnet har utvivlsomt ret i, at afslagene til Kenneth og hans familie er fuldstændig i overensstemmelse med lovgivningen.
Det er ikke sagsbehandlingen, den er gal med.
Det er loven, der er uretfærdig.
Det er loven, der ikke giver mening.
Er det her er en enkeltsag?
Det har flere sagt.
Ja, det er en enkeltsag, men der er mange enkeltsager, for det er ikke kun Kenneth, der får afslag, fordi han har modtaget revalideringsydelse inden for de sidste 3 år.
Alle, der har modtaget revalideringsydelse inden for de sidste 3 år, f.eks. for at tage sig en uddannelse eller omskole sig, hvis man har været ramt af en arbejdsulykke eller en anden sygdom, får afslag på at få lov til at bo med deres udenlandske mand eller kone her i Danmark.
Så som sagt: Ja, Kennethsagen er en enkeltsag.
Dem er der mange af.
Der er ikke en forkert sagsbehandling her.
Der er en forkert lovgivning her.
Ministeren sagde i sin tale, at regeringen går ind for en robust og retfærdig udlændingepolitik.
Jeg kunne ikke få ministeren til at svare på, om det, der er sket i Kenneth og hans kones sag og deres børns sag – der er mange som Kenneth – er et udtryk for retfærdig udlændingepolitik.
Jeg synes ikke, at det, der foregår, er retfærdig udlændingepolitik.
Jeg synes sådan set, det er lidt pinligt, at regeringen nægter at forholde sig til den her sag; nægter at stå ved, at den lovgivning, regeringen forsvarer, den lovgivning, regeringen mener er robust og retfærdig, medfører, at Kenneth, der blev ramt af en arbejdsulykke, sagde nej til førtidspension, tog en uddannelse som maskiningeniør, mødte en vietnamesisk kvinde og fik børn med hende, nu får afslag på familiesammenføring og må flytte til Tyskland.
Jeg synes da, det er lidt pinligt, at regeringen ikke åbent kan sige, at det mener regeringen åbenbart er det, der bliver kaldt en robust og retfærdig udlændingepolitik.
Jeg synes, at det her er helt ude i skoven.