Christian Juhl (EL), 2013-05-23:
Det er altid interessant, når man efterhånden lærer hinandens argumenter at kende, når vi diskuterer de her ting.
Jeg sidder og tænker på, hvorfor vi hver gang skal have at vide, at der er østarbejdere i Danmark, fordi danskerne ikke gider tage arbejdet.
Det er jo forkert.
Nu har vi lige snakket om supplerende dagpenge.
Har de, der siger de ting, tænkt på, at østarbejderne netop tager de job, som danskerne bliver forhindret i at tage, fordi man har et stift system med nogle dårlige supplerende dagpenge?
Det er jo en af grundene til, at vi netop med vores egne systemer blokerer for, at det kan være fleksibelt, og det er derfor, det kan undre, at folk, der ellers synes, at vi skulle have færre østarbejdere og flere danskere på arbejdspladserne, ikke engang vil være med til at indrette systemet, så det er fleksibelt, og så det fremmer, at alle også tager de små job, der måtte være rundt i hjørnerne.
Det har jeg tit tænkt over, men jeg mødes af en mur fra Socialdemokraterne og ud til Liberal Alliance, når vi skal snakke om de her ting, og jeg synes, det er ærgerligt.
Nå, men det var jo det her forslag, vi skulle snakke om.
Da den 2-årige dagpengeperiode blev vedtaget i 2010, forsikrede Venstres beskæftigelsesminister, at kun 2.000-4.000 mennesker ville falde ud af dagpengesystemet som følge af halveringen – 2.000-4000 mennesker.
Jeg tror, at hr. Hans Andersen kan huske tallet, ellers vil jeg gerne erindre ham om det.
Da Enhedslisten og den ny regering indgik finanslovsaftalen for 2012, var det helt åbenbart, at Komiske Ingers tal var fri fantasi, fuldstændig fri fantasi.
Derfor forlængede vi midlertidigt dagpengeperioden med ½ år.
I efteråret 2012 vurderede regeringen selv, at 7.000-12.000 var udfaldstruede.
Igen afviste regeringen permanente løsninger, selv om tallet var væsentlig højere, endda mange gange højere.
For som finansministeren udtrykte det: Akutjobordningens 12.500 jobopslag er en hel og dækkende løsning.
Det har senere vist sig, at blot 14 pct. af akutjobbene er blevet besat af langtidsledige – 14 pct.
Det er godt for de 14 pct., men det er da ikke særlig ambitiøst, når man havde regnet med, at 100 pct. af de langtidsledige skulle have et job.
Det var endnu en Komisk Ali-udtalelse, der skulle medføre, at regeringen kun lod sig presse til endnu en lappeløsning, den midlertidige uddannelsesordning.
Allerede da den trådte i kraft pr. 1. januar 2013, var regeringen klar over, at dens skøn på 7.000-12.000 udfald var helt i skoven.
Allerede inden året var 2 uger gammelt, kom opjusteringen.
Nu var tallet 17.000-23.000.
Der er langt fra 2.000-4.000 og op til 17.000-23.000.
I stedet for at se realiteterne i øjnene med udsigten til, at 30.000 mennesker i løbet af i år vil falde ud af dagpengesystemet, fremlagde regeringen så i sidste uge et forslag til endnu en lappeløsning – forlængelsen af uddannelsesordningen med ½ år og så en arbejdsmarkedsydelse.
Vi beklager ikke, at vi sammen med regeringen har forhandlet denne redningspakke på plads, men vi beklager i høj grad, at regeringen er dumstædig og nægter at indgå i permanente løsninger allerede nu.
Der er ingen grund til at lave syltekrukker på det her område.
Arbejdsmarkedets parter kender løsningen.
Hvorfor i alverden skal vi gå en omvej for at komme til forhandling om det her spørgsmål?
Det ligger på den flade hånd, hvordan man kan løse det.
Jeg vil gætte på, at det kunne klares i løbet af efteråret.
Derfor fremsætter vi det her forslag om at rulle dagpengeperioden tilbage til 4 år.
Det kan være, at forhandlinger med arbejdsmarkedets parter vil give et andet resultat – 3 år eller 5 år, eller hvad ved jeg.
Men det her er vores bud, for det her har vi prøvet, og vi kender resultatet.
Principielt har Enhedslisten den holdning, at mennesker skal have ret – og der må hr. Joachim B. Olsen godt lytte efter, for det er jo sikkert lige til hans lomme – til dagpenge, så længe samfundet ikke kan tilbyde dem et job, og så længe de tager de job, der er ledige, og i øvrigt følger de regler, der er.
Det er vores grundlæggende holdning, og den står vi fast på.
Det har vi dog set ikke nyder fremme i det her Folketing.
Derfor er vores forslag, at dagpengeperioden ligesom forslaget om supplerende dagpenge føres tilbage til den ordning, der eksisterede, inden den borgerlige regering støttet af Dansk Folkeparti og De Radikale indledte deres kamp mod de arbejdsløse i stedet for at bekæmpe arbejdsløsheden.
Når Dansk Folkeparti igen og igen vender tilbage til, hvad de synes Enhedslisten skulle have nået for længst, synes jeg, det ligner en situation, hvor Dansk Folkeparti, Venstre og Konservative stak ild i et hus.
Vi er nu kommet til, og vi prøver at slukke ilden, så godt vi kan, og det forekommer en smule besynderligt at skulle blive skældt ud ude fra sidelinjen af brandstifterne for ikke at gøre det hurtigt og ordentligt nok, uden at de selv gider at flytte bare én spand vand.
Jeg synes, det er mærkeligt.
Vi kan ikke holde røven oppe på Dansk Folkeparti, bare fordi de har lavet noget skidt i fortiden.
Arbejdsløshedsstrukturen fra 2010 og frem til i dag har afsløret, at en dagpengeperiode på 2 år ikke modsvarer arbejdsmarkedets behov.
Det har vist sig, at arbejdsløse på store dele af arbejdsmarkedet, til trods for at de konstant er jobsøgende, deltager i alle aktiveringstilbud og i øvrigt opfylder alle de krav, de stilles over for, falder ud af dagpengesystemet og ikke er i stand til at optjene ny dagpengeret.
De arbejdsløse står til rådighed for arbejdsmarkedet, men arbejdsmarkedet står ikke til rådighed for dem.