runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Troels Christensen (V), 2010-03-16:
Lovforslaget her handler om, at vi skal have digitaliseret administrationen af erhvervsrettet voksen- og efteruddannelse.
Det er vigtigt at præcisere, at hovedformålet med loven alene er, at vi skal etablere de retslige rammer for digital ansøgning om godtgørelse og tilskud til befordring.
Det handler altså ikke om betingelser for at opnå ydelser og om disses størrelser.
Det er slet ikke det, loven handler om.
Så er det egentlig også et lovforslag, som har udgangspunkt i, at vi skal have udmøntet en aftale, som er indgået mellem alle Folketingets partier på nær Enhedslisten.
Det var i forbindelse med finansieringen af en ny politiaftale, hvor det er planen, at vi fra uddannelsesverdenen skal bidrage fra administrationssiden hertil med omkring 140 årsværk.
Det er i hvert fald det, der er lagt ind i rammeaftalerne.
Dette lovforslag er ligesom anden fase.
Den første fase af den her gennemførelse, implementering af den her aftale klarede vi inden jul, og det var det, der handlede om selve det at melde sig til og melde sig fra.
Det er der nu retslige rammer for på dette område.
Og her drejer det sig så altså om, at vi skal have digitaliseret kommunikationen i forbindelse med udbetaling af godtgørelse til arbejdsgiveren og befordringsudgifter til dem, der efter- og videreuddanner sig.
Men jeg tror også, det er vigtigt, at vi bruger den tid og får de erfaringer, for vi har jo set i forbindelse med digitale ordninger, at det godt kan være noget, der på papiret kan se ret enkelt ud, men ude i virkelighedens verden er der så en række knaster, der skal klares først.
Så i praksis sker det jo altså med, som jeg siger, at vi samler det hele i en hovedlov.
Og det bliver altså obligatorisk for arbejdsgiveren at skulle kommunikere digitalt.
Når det hele er indfaset, skulle det jo gerne blive både enklere og billigere for de involverede parter.
Og jeg har i hvert fald med tilfredshed noteret mig, at ministeriet har igangsat en række aktiviteter, der gerne skulle afhjælpe de her begyndervanskeligheder, dels ved hjemmesider, dels ved vejledningsmaterialer, dels ved dialog og informationsmøder, dels – sidst, men ikke mindst – en egentlig supportlinje.
Nye arbejdsgange skal der til.
Nye måder at tilrettelægge arbejdet på bliver hverdag i virksomhederne, og det bliver hverdag i VEU-administrationerne.
Held og lykke med dette vigtige arbejde.
Venstre støtter forslaget.
Karsten Hønge (SF), 2010-03-16:
SF er positive over for lovforslaget.
Vi er selvfølgelig positive over for, at man i enhver sammenhæng kan forsøge at hente effektiviseringsgevinster, men man må jo også sige, at vi allerede nu har nogle erfaringer på det her område, nemlig med at digitalisere inden for VEU, og de erfaringer er ikke ubetinget gode.
Den undersøgelse blev jo stærkt udskældt, der blev sat mange spørgsmålstegn ved den, og flere organisationer kaldte den direkte for et bestillingsarbejde fra Finansministeriet, som mente, at man kunne hente nogle vældige effektiviseringsgevinster.
Nu viser det sig faktisk, at kritikerne havde ret.
Effektiviseringerne skal realiseres nu, men det har bare ikke vist sig, at man faktisk har sparet pengene.
Undervisningsministeren er allerede i gang med at snuppe pengene fra skolerne, men skolerne har endnu ikke kunnet se, at de har sparet dem.
Nu er det nogle af de samme bekymringer, vi har i forhold til potentialet i det her forslag.
SF mener altså, at vi først skal snuppe pengene fra skolerne, når der faktisk har vist sig reelle besparelser i den virkelige verden.
Der er mange steder i den offentlige sektor, som vi rigtig gerne ville afbureaukratisere og effektivisere, men det nytter altså ikke noget, hvis man sidder inde bag lukkede døre i Finansministeriet og laver alle mulige effektiviseringsplaner og det så viser sig, når man prøver at realisere dem ude i den virkelige verden, at de ikke holder stik.
Det er på tide, at regeringen laver et realitetstjek og snakker med de her skoler, som man har bedt om at effektivisere, for det, som skolerne melder ind, er, at de ikke henter de påståede besparelser gennem administrationseffektiviseringer.
Det kommer sikkert heller ikke i den her situation til at vise sig, at de mål, som regeringen har sat, bliver nået.
Jeg vil igen understrege, at det da er et vigtigt formål, også for SF, at man søger de her effektiviseringer, men besparelser må føres ud i livet, i takt med at man på skolerne faktisk kan konstatere en reel besparelse i forlængelse af effektiviseringerne.
Det kan ikke nytte, at man starter med at barbere en mand, der ikke har skæg.
Rasmus Jarlov (KF), 2010-03-16:
Det Konservative Folkeparti støtter ligesom de øvrige partier forslaget.
I en tid, hvor Danmarks finansielle situation er sådan, at det er særlig vigtigt at forstå ideen om, at det faktisk kan lykkes at få mere uden at bruge flere penge, er det her et godt eksempel på det, altså en effektivisering.
I det her tilfælde er det ny teknologi, som gør livet lidt lettere og billigere.
Vi tror på, og det virker logisk ud fra tankegangen om, at når vi digitaliserer, kan der spares nogle ret store millionbeløb, og det kan alle forhåbentlig glæde sig over.
Vi har i Det Konservative Folkeparti særlig lagt mærke til, at industrien bakker op om forslaget.
Det betyder, at ikke bare er forslaget godt for samfundet, det bliver også betragtet som en fordel for virksomhederne, og så mangler vi sådan set bare, at det også er godt for borgerne.
Det er der heldigvis heller ingen tvivl om, for forslaget her betyder, at virksomhederne overtager noget papirarbejde fra borgerne.
De ansøgninger, som borgerne selv tidligere har skullet ordne, vil virksomhederne nu ordne for dem, når de skal søge om tilskud.
Så alt i alt virker det, som om der er bred opbakning, og at alle er glade for det her forslag, og derfor er Det Konservative Folkeparti også glad og støtter forslaget, og jeg skal ikke trække det længere ud end det.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-03-16:
I Enhedslisten støtter vi selvfølgelig varmt ideen om at bruge it til at effektivisere arbejdsgangen i det offentlige, og derfor støtter vi også den her anden fase i digitaliseringen af administrationen af voksen- og efteruddannelsesområdet, ligesom vi bakkede op om første fase.
Men jeg må endnu en gang slå fast, at vi finder det uklogt, at man vælger at overføre de penge, man sparer på uddannelsesområdet, til politiet.
Jeg mener ikke, at et ønske om flere betjente på gaderne skal finansieres af de danske uddannelser.
I den krise, vi står i, er der et større behov end nogen sinde for at tage opkvalificeringen alvorligt, tage efteruddannelsen alvorligt, og derfor bør enhver effektiviseringsbesparelse blive inden for området og gå til at hæve kvaliteten af efteruddannelsestilbuddene.
Hvis ikke det er tilfældet, er der jo ikke tale om en effektivisering.
Så er der bare tale om nedskæringer.
Derfor må jeg endnu en gang opfordre til, at man lytter til organisationerne på området og reviderer takstreduktionerne, hvis den forventede effektiviseringsgevinst viser sig ikke at kunne udmøntes.
Som hr. Carsten Hansen fra Socialdemokraterne helt rigtigt sagde, skal pengene selvfølgelig ikke tages, før man rent faktisk ved, at de kan spares.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-03-16:
Det gør vi selvfølgelig meget gerne.
Det, der undrer lidt, er jo, at man tager det psykiatriske klagenævn og lægger det ind under patientombuddet og siger, at det kan fortsætte som hidtil, men under den hat, der hedder patientombuddet, mens det med tænderne fortsat kommer til at ligge uden for.
Jeg vil bare gerne have ministerens tilkendegivelse af, at hvis borgere henvender sig med klager over tandlæger til patientombuddet, har patientombuddet ansvaret for at viderebringe den klage til den rette instans og selvfølgelig i den rigtige region.
For det er jo et mere decentralt system, man har på tandlægeområdet, end man har på patientklageområdet.
Bertel Haarder (V), 2010-03-16:
Man har betalt dyrt for en behandling, man synes ikke, at den er god nok, og man kræver penge tilbagebetalt, eller man kræver en ny behandling osv.
Der kan man så gå til domstolene.
Det har ofte en anden karakter end de andre klager, hvor der jo som regel ikke er penge imellem patienterne og sundhedsvæsenet.
Men jeg synes lige, vi skal få bekræftet ved den tekniske gennemgang, om jeg har ret i denne formodning.
Jonas Dahl (SF), 2010-03-16:
Noget af det, der springer i øjnene i forbindelse med lovforslaget, er også, at man lige så stille udfaser lægmandsrepræsentationen, således at det i helt overvejende grad bliver læger og jurister, der i givet fald kommer til at afgøre klager.
Finder ministeren det hensigtsmæssigt, at man på den måde fjerner patientorganisationer og andre interesseorganisationer, som faktisk også har en faglig ekspertise, fra hele klagesystemet, eller hvordan ser ministeren på den problemstilling?
Bertel Haarder (V), 2010-03-16:
Man kan argumentere for, at patientorganisationerne skal have sæde i nævnene, men det bedste er altså, hvis der er en sådan tillid til den uvildige sagkundskab, at man forlader sig på, hvad de pågældende finder frem til.
Hvis man indretter det som en form for partsankenævn, risikerer man, at deltagerne føler, at de hver især skal varetage en rolle, sådan at de, der føler, at de repræsenterer patienterne, føler, at de skal argumentere for patienternes sag i alle tilfælde, og de øvrige risikerer måske derved at komme til at forsvare systemet mere, end de ellers ville gøre.
Så man kan argumentere for og imod, og det synes jeg vi skal gøre, når vi mødes.
Jonas Dahl (SF), 2010-03-16:
Så vil jeg gerne spørge videre til en anden del, som jeg også nævnte under min ordførertale.
Det undrer, at regeringen vælger at fremsætte en ændring i patientklagesystemet – som langt hen ad vejen er ganske fornuftig, det har vi også tilkendegivet i dag – men ikke vælger at kigge på hele erstatningsdelen.
Tidligere har de to problemstillinger, patienterstatningen og patientklagenævnet, fulgt hinanden rent lovgivningsmæssigt.
Er der nogen begrundelse for, at regeringen vælger at se bort fra en ændring i erstatningssystemet?
Den kunne jo bl.a. have betydet, at privathospitalerne ville begynde at bidrage til erstatningssystemet.
Eller er det måske en bevæggrund, der gør, at man ikke har fremsat det som en del af lovforslaget?
Bertel Haarder (V), 2010-03-16:
Hvis jeg så igen skal bygge på formodninger, vil jeg sige, at jeg vil tro, at hele erstatningssiden er, om ikke sprængfarlig, så i hvert fald et meget vanskeligt område at gå igennem.
Der er jo ingen, der ønsker amerikanske tilstande, og det behøver man heller ikke at få, selv om man tager erstatningssiden op.
Jeg tror, at det er klogt at holde tingene adskilt, specielt da vi er så tæt på at være enige om dette her.
Så lad os få det på plads, og så kan vi jo samtidig starte en diskussion om erstatninger, som jeg kan forsikre om er en stor og omfattende sag.
Preben Rudiengaard (V), 2010-03-16:
Nu sidder der måske en række borgere i det her land og ser fjernsyn herfra, og jeg vil sige med hensyn til det her tandlægehalløj – så der ikke opstår nogen misforståelser – at det jo er klart, at hvis en tandlæge har sat en forkert krone på, kan patienten få noget erstatning, for sådan er tandklagesystemet.
Men kan ministeren ikke her for åben skærm og for åbent tæppe herindefra bekræfte, at en tandlæge er en autoriseret person, og at hvis en tandlæge ikke lever op til kriterierne i det her, så er det klart, at så kan man komme efter vedkommende i henhold til Sundhedsstyrelsens regelsæt og tage vedkommendes autorisation?
Så der er altså ikke frit slag for tandlæger på det her område.
Det tror jeg er meget vigtigt, og det vil jeg bare gerne bede om en bekræftelse af fra ministerens side.
Bertel Haarder (V), 2010-03-16:
Når regeringen foreslår tandklagesystemet videreført, er det, fordi det system, som det er i dag, faktisk indebærer nogle fordele for patienterne.
Det giver patienterne mulighed for at få nedsat honoraret eller få dækket udgifterne til en omgørelse af tandarbejdet, og den mulighed findes jo af mange grunde ikke i det almindelige patientklagesystem.
Patienterne er dermed fri for at anlægge sag om mangelansvar mod tandlægen ved domstolene.
Tandklagesystemet har desuden kortere sagsbehandlingstider, end Patientklagenævnet har i dag.
Jeg er opmærksom på, at tandklagesystemet også har nogle svage sider, at patienterne ikke er repræsenteret i det nuværende system, og at klagemuligheden måske ikke er tilstrækkelig kendt.
Men jeg vil godt opfordre til, at man nøje overvejer, om man ikke ved at fjerne det særlige tandklagesystem kommer til at miste en smidighed i håndteringen af disse klager.
Så det synes jeg vi skal drøfte ved den tekniske gennemgang.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-03-16:
Jeg er selvfølgelig glad for, at ministeren tilkendegiver, at vi får en teknisk gennemgang og også en mulighed for at drøfte nogle af spørgsmålene.
Kan ministeren overhovedet se nogen fordele ud over de historiske, ved at det at klage over en tandlæge fortsat ligger uden for et samlet patientklagesystems område?
Altså, hvis man vil klage over psykiatrisk behandling eller almindelig behandling eller læger, er det patientombuddet, men hvis det er tænder, skal man ind at søge på diverse regionshjemmesider og alle mulige steder for overhovedet at finde ud af, hvor det er, man skal klage henne.
Det lugter jo ikke særlig meget af et enstrenget system og indgang til klagesystemet.
Kan ministeren overhovedet se nogen fordele, ved at tænderne fortsat har den her særstilling inden for patientklagesystemet?
Vivi Kier (KF), 2010-03-16:
Dermed sagt, at mange ikke klager over en bestemt person, men over et forløb, som kunne have været langt bedre.
Jeg er helt enig med de patienter og foreninger, der har udtrykt ønske om øget læring af de fejl, der begås i vores sundhedssystem.
Der er flere elementer, men fælles for dem alle er, at de sætter patienten i fokus med lettere klageadgang, med bedre klagemuligheder, med en hurtigere sagsbehandling og ikke mindst en øget læring.
Lokal dialog er et af værktøjerne i det nye patientklagesystem, jeg forventer mig meget af.
En lokal dialog kan løsne op for mange frustrationer og især også, hvis sundhedspersonalet er indstillet på at give en undskyldning.
Som andre før mig har sagt, er der rigtig mange elementer: Disciplinærnævn, Patientombud, lokal dialog, øget læring osv.
Fra konservativ side kan vi tilslutte os forslaget, men vi kan også tilslutte os hr. Preben Rudiengaards forslag om en teknisk gennemgang af det her meget komplekse lovforslag
og ikke mindst set i lyset af de talere, der har været oppe indtil nu
Vi kan høre, at der er mange spørgsmål, at der er mange ting, man har brug for at få præciseret, så en teknisk gennemgang hilser vi også velkommen.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-16:
Altså, først vil jeg sige, at jeg bestemt ikke har beklaget mig over, at jeg ikke var indkaldt til et eller andet møde – bl.a. fordi jeg synes, lovforslaget er så teknisk besværligt, at jeg ikke ved, om sådan nogle formøder, hvor man skulle tage stilling til et eller andet, ville være særlig hensigtsmæssige.
Jeg hører også til dem, der mener, at det er meget udmærket, at man behandler tingene i Folketingssalen.
Men jeg undrer mig en lille smule over, at hr. Per Clausen sådan uden videre sagde, at der var så stærke forbedringer, at han helt sikkert – sådan tolkede jeg det – ville ende med at stemme ja.
Altså, det er så indviklet, at en patient jo ikke kan finde ud af det, og mit spørgsmål er: Hvis ikke man som patient kan finde ud af det, er det så entydigt meget bedre end det, vi har i dag?
Per Clausen (EL), 2010-03-16:
Altså, i den udstrækning jeg har været i stand til at gennemskue indholdet af lovforslaget, indeholder det forbedringer.
Men indimellem ender man jo med at have lidt indviklet lovgivning, men alligevel en fælles forståelse af, hvordan det skal formidles videre, der gør, at det trods alt kan blive en fordel for patienterne.
Jeg synes, det meget stærke fokus, der er på dialogelementet, og det meget stærke fokus, der er på, at systemerne skal lære af fejl, frem for sådan en ensidig fokusering på at finde fejlen hos den enkelte ansatte i sundhedssystemet, er ting, som er så gode, at jeg har svært ved at forestille mig, at det skulle ende med, at jeg skulle stemme nej til det her.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-16:
Jamen det er jeg da som udgangspunkt enig i.
Jeg synes, det er vigtigt, at man går efter systemfejlene; jeg tror i meget høj grad, de ligger der.
Men man skal jo også være sikker på, at man får et system, der kan afdække de her systemfejl, og det er det, jeg synes man skal forske lidt mere i eller undersøge lidt nærmere – om det rent faktisk er sådan.
Dialogen må bare ikke blive en måde at snyde udenom på.
Per Clausen (EL), 2010-03-16:
Det kan jo selvfølgelig godt være, at jeg er kommet til at lyde alt for positiv, utaktisk positiv, men jeg synes jo på den anden side, at hr. Preben Rudiengaards måde at lægge op til debatten på var så åben, at jeg gerne ville sende det klare signal, at det er min klare forventning, at Enhedslisten kan ende med at stemme for lovforslaget.
Jeg vil sige, at vi skal blive noget uvenligt behandlet i den videre proces – i hvert fald meget mere uvenligt behandlet, end hr. Preben Rudiengaard har lagt op til – hvis det skal ende så galt, at vi ikke gør det.
Men man kan selvfølgelig aldrig udelukke det.
Vi har jo ikke hørt ministeren endnu.
Bertel Haarder (V), 2010-03-16:
Det, der er hensigten med forslaget, er at sikre patienterne flere klagemuligheder både over forløbet og over konkrete sundhedspersoners handlinger eller mangel på handling.
Der kan altså også klages over det frie valg, manglende kontaktperson, manglende betaling for sygehusbehandling i udlandet osv. Patienterne får én klageindgang, og alle klager vil kunne indgives til patientombuddet.
Men fordelene ved dialogen bør opveje eventuelle ulemper.
Jeg vil godt lægge vægt på det, som især hr. Preben Rudiengaard talte om, nemlig at man kan lære af patientklager, at der altså er et læringselement i det.
Det kan ikke undgås, at der begås fejl og opstår misforståelser, og at patienter føler sig fejlorienteret, men så gælder det jo om, at man lærer af det.
Det nye klagesystem skulle gøre det lettere, at de, der har begået eventuelle fejl, lærer af det.
Det er jo især det, der er formålet med dialogmodellen.
Patientombuddets sekretariat kommer også til at betjene de øvrige nævn, disciplinærnævnet og Det Psykiatriske Ankenævn m.v., og derudover oprettes, som det fremgår, også et særligt tandklagesystem.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt patientombuddet skal kunne tage sager op af egen drift, vil jeg henvise til, at Sundhedsstyrelsen allerede som tilsynsmyndighed på sundhedsområdet af egen drift kan tage sager op.
Hvis Sundhedsstyrelsen via pressen bliver opmærksom på forhold, der ser betænkelige ud, kan den undersøge forholdene og tage de nødvendige initiativer.
Så det er altså ikke sådan, at de mest urimelige ting kan cirkulere i den offentlige debat, uden at der er nogen, der har ansvaret for at tage dem op.
Det ansvar har Sundhedsstyrelsen.
Der er flere, der har været inde på spørgsmålet om bisiddere.
Patienter har altid ret til at lade sig bistå ved kontakt med myndigheden.
Det følger af almindelige principper for offentlig forvaltning.
Patienten kan selv vælge, hvem der skal bistå vedkommende.
Det gælder også ved patientens dialog med regionen.
Det står også i bemærkningerne.
Derfor mener jeg ikke, at der er behov for særlige regler om professionel bistand ved dialogen, som patienten i øvrigt selv afgør om han eller hun vil deltage i.
Det følger af den almindelige vejledningspligt.
Derfor mener jeg ikke, at det er nødvendigt at tydeliggøre det i lovforslaget.
Men det er måske en af de ting, som vi kan drøfte under den tekniske gennemgang.
Regeringens forestilling er, at dialogmodellen først afprøves i regionerne, som med patientkontorernes erfaringer har gode forudsætninger for at få modellen til at virke i praksis.
Hvis ordningen viser sig at have den ønskede effekt, vil det være naturligt at udbrede den til også at gælde for klager vedrørende den kommunale sundhedssektor.
Jeg vil til slut gentage, at jeg synes, det er en god idé, også for min skyld, at vi får en grundig teknisk gennemgang, hvor vi kan gøre det mundtligt og sidde ved det samme bord.
Derved kan vi også spare en hel masse indviklede spørgsmål og svar. Så jeg vil takke for den positive modtagelse og ser frem til dialogen – ikke bare i sundhedsvæsenet, men også i udvalget.
Lars Barfoed (KF), 2010-03-16:
Hovedformålet med det her forslag er jo, som jeg tror det efterhånden er alle bekendt, at sidestille registrerede partnere med ægtefæller i adoptionsmæssig henseende.
Det har så givet anledning til en, synes jeg, livlig og god debat.
Og det vil jeg da i hvert fald gerne sige tak for, det er jo altid godt, at vi har en god debat i Folketinget.
Det, som så er lidt specielt i forbindelse med det indlæg, jeg nu skal holde som repræsentant for regeringen, er, at jeg står i den lidt usædvanlige – jeg tror endda, at jeg tør sige meget usædvanlige – situation, at jeg skal tilkendegive regeringens holdning til lovforslaget, som regeringen selv har fremsat, hvilket jo i sig selv ikke er så mærkeligt; det usædvanlige er, at jeg skal meddele, at det lovforslag, regeringen her har fremsat, vil regeringens medlemmer stemme imod.
Jeg tror ikke, at det overrasker nogen.
Det er ikke så tit, vi gør det, skal jeg hilse at sige.
Jeg husker ikke, at det er sket før, jeg har i hvert fald ikke været med til det.
Men det er altså situationen her.
Som alle ved, er det, fordi der er vedtaget et beslutningsforslag, B 36, der pålagde regeringen at fremsætte et sådant forslag.
Det gør vi naturligvis.
Med fremsættelsen af lovforslaget er der fulgt op fra regeringens side på den opfordring, der lå i beslutningsforslaget, selvfølgelig i respekt for Folketingets flertal.
Men regeringens holdning til det tema, vi diskuterer, er altså uændret.
Vi kan ikke fra regeringens side støtte forslaget.
De regeringsmedlemmer, som også er medlemmer af Folketinget, agter således at stemme imod lovforslaget, og de, som ikke er medlemmer af Folketinget, stemmer slet ikke, så det er så let.
Nu står det helt klart.
Lovforslagets tema har jo været behandlet mange gange her i salen siden 2003, tror jeg, og har været genstand for grundige drøftelser, også i dag har det været tilfældet.
Regeringen har ikke kunnet støtte nogle af de forslag, som har været grundlag for drøftelserne, det gælder også B 36.
Når regeringen ikke har ændret sin holdning til det her spørgsmål, skyldes det jo, at de faktiske forhold, siden vi behandlede beslutningsforslaget, ikke har ændret sig.
Det er fortsat vores opfattelse, at der i hovedsagen vil være tale om en signallovgivning, som ikke får konkret betydning for nogen, hvis forslaget gennemføres.
Allerede af den grund ser vi ingen grund til at gennemføre det her forslag, så regeringen stemmer altså imod lovforslaget.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-03-16:
Det kan spørgeren ikke få mig til at bekræfte.
Men jeg tror, at jeg er nødt til at gå lidt dybere ind i forklaringen til fru Marlene Harpsøe.
Der er heller ikke tale om hverken et tilvalg eller et fravalg, hvis barnet kommer til et heteroseksuelt par, til en enlig mand eller til en enlig kvinde.
Det er fuldstændig det samme.
Der er ikke tale om noget tilvalg.
Der er ikke tale om noget fravalg.
Mogens Jensen (S), 2010-03-16:
Det var da rart at få afklaret, at ordføreren mener, at hvis det er familie, bedste venner eller nogen, som moren har tiltro til, så kan de godt få lov til at adoptere, selv om de er homoseksuelle.
Det synes jeg er fint at få afklaret.
Hvis nu vi tillader homoseksuelle at adoptere, også når det gælder fremmedadoption, og adoptionsorganisationen, altså dem, der sidder og udvælger børnene og de forældrepar, de skal have, mener, at et homoseksuelt par vil skabe de bedste rammer for barnet på grund af deres indkomst, sociale omstændigheder, uddannelse osv., er det så ikke helt rimeligt, at det er det par, der bliver udvalgt?
Hvorfor skal de ikke have muligheden for at vurdere et par, der er af samme køn, sammen med alle andre, hvis det handler om, som ordføreren siger, at barnet bare skal have den bedste familie at vokse op i?
Bertel Haarder (V), 2010-03-16:
Det kan jeg i enhver henseende bekræfte.