Bertel Haarder (V), 2014-10-24:
Tak til ministrene for redegørelserne.
Vi ordførere er nødt til at behandle dem summarisk, for tiden er knap, og derfor vil jeg holde mig til det politiske, til den retning, der er i dem, eller som der bør være.
Vi reformerer det nordiske samarbejde, og vi sparer 10 pct. af budgettet i løbet af 3-4 år.
Dermed gør vi det nordiske samarbejde slankere, men der er intet i vejen for, at det samtidig bliver stærkere.
Vi skal ikke måle effekten af det nordiske samarbejde på bevillingernes størrelse eller på institutionernes mængde og initiativernes antal.
Det, vi skal måle det på, er, at borgerne skal opleve Norden, de nordiske lande, som et fælles hjemland, et fælles afsæt, hvad enten det drejer sig om forretningsfolk, studerende, eller folk, der bare gerne vil arbejde i et andet land.
De skal opleve, at det er meget lettere at komme til et nordisk land, end det er at komme til et andet land, og derfor har vi nedsat dette grænsehindringsråd med en fra hver regering og en fra Nordisk Råd, og det er tilfældigvis mig selv. Vi er gået i gang, men det er sejt, og det kræver altså meget stor opmærksomhed fra regeringernes side, hvis vi overhovedet skal kunne følge med, fordi der jo hele tiden opstår nye grænsehindringer, f.eks. når der implementeres EU-lovgivning, og f.eks. når selvstyrende områder vedtager deres egne lovgivninger og glemmer, at de dermed måske kommer til at skabe grænsehindringer i forhold til ikke bare Danmark, men også de andre nordiske lande.
Borgerne skal opleve, at det er meget lettere at arbejde og samarbejde i de andre nordiske lande, end det er andre steder i Europa.
Derudover skal Norden have den vægt, den indflydelse i verden og på vores egne anliggender, som vores styrke berettiger til.
Jeg tror, der er brug for, at vi generelt i Norden bekæmper småstatsmentaliteten.
Sammen er vi jo ikke små.
Sammen har vi et bruttonationalprodukt, som kan måle sig med Ruslands.
Vi har sammen en handelsflåde, som vel er den største i verden.
Vi har mig bekendt tilsammen den største udviklingshjælp i verden, og på det punkt får vi en indflydelse, fordi vi faktisk har lært at samarbejde i Verdensbanken, men kunne vi dog ikke bruge den samme model i mange andre fora.
Jeg er overbevist om, at det mest fredsbevarende, vi kan gøre i Nordatlanten og i Arktis, er, at vi selv står for overvågningen og bevogtningen, at der ikke på nogen måde opstår et tomrum, som kan friste dem, som åbenbart har følt sig fristet af den stockholmske skærgård og andre muligheder for at prøve sig frem.
Det vigtigste, vi kan gøre, er, at vi selv tager vare på det nordatlantiske og arktiske område.
Det er vigtigt, at vi i Østersøsammenhæng bevarer dialogen med vore østlige naboer.
Hvor ligger balancen?
Vi har aflyst møder med Statsdumaen, men vi har bevaret, fastholdt, møder med regionale politikere.
Det vil også finde sted i næste uge, endda et forlænget møde med regionale politikere.
For modellen er, at vi på den ene side vil vise styrke og også kritisere og afvise ethvert forsøg fra russisk side på at krænke os eller vore nabolande, men på den anden side vil vi gerne bevare dialogen og bevare de fora, hvor vi kan få dialog.
Jeg skal blankt indrømme, at for 3 år siden, da jeg igen begyndte at engagere mig stærkt i det nordiske samarbejde, havde jeg en tanke om, at man måske kunne lave en slags Stoltenbergrapport om forenkling af alle de fora, som man også som folketingsmedlem bliver sendt rundt i, og som vi næsten ikke kan overkomme.
Men nu må jeg jo erkende, at der altså kan være et forum, som måske har været halvdødt i nogle år, som pludselig bliver relevant, så jeg tror, vi bliver nødt til at bevare disse muligheder for dialog.
Så vil jeg til slut fortælle om en morsom samtale i aftes, hvor jeg havde en dame til bords ved en lejlighed, hvor Folketingets formand også var til stede.
Hun sagde: Hvorfor er alt, der har med det nordiske at gøre, så kedeligt?
Og hvorfor sker der ingenting, som vi hører om?
Her er svaret jo for det første, at vi opererer med et konsensusprincip, som gør, at der er meget få konflikter i det nordiske samarbejde, og så kommer der ikke noget i avisen om det, der er ikke nogen offentlige kampe, som skal kæmpes.
Det er jo på en vis måde, fordi det går så godt, men det er ikke godt for den offentlige opmærksomhed, og derfor vil jeg godt sige igen, at jeg synes, at konsensusprincippet er et problem.
Jeg ville ønske, at man i nordisk sammenhæng ligesom i NORDEFCO, det nordiske forsvarssamarbejde, kunne handle på den måde, at hvis der er nogle lande, som gerne vil samarbejde, kan der godt være andre lande, som afstår, og så må vi jo finde en måde, hvorpå disse også slipper for at betale.
Det må kunne lade sig gøre at få et sådant praktisk, pragmatisk nordisk samarbejde.
Jeg vil påstå, at det nordiske samarbejde oplever en renæssance i øjeblikket.
Det startede efter ophøret af den kolde krig, hvor vi pludselig kunne tale både udenrigs- og forsvarspolitik og gjorde det.
Det er blevet en fast tradition ved Nordisk Råds session, at Nordisk Råds Præsidium mødes med udenrigsministrene – det var utænkeligt tidligere.
Der er et stadig tættere nordisk forsvarssamarbejde inden for NORDEFCO.
Vi har fælles aktionsudgangspunkter i Afrika og mange andre steder.
Drejebogen for det har jo været Stoltenbergrapporten med de 13 punkter, og han var her i huset i maj måned og var glad for alt, hvad der var sket, men på et punkt var han voldsomt kritisk, og det vil jeg sige til udenrigsministeren: Han var slet ikke tilfreds med ambassadesamarbejdet.
Det syntes kan kunne blive til meget, meget mere, og han begreb ikke, at et nordisk land, når man nedlægger en ambassade, hvad vi jo ofte gør, ikke finder den løsning, at en anden nordisk ambassade kan klare de danske forretninger.
Selvfølgelig kan ambassadøren kun være ambassadør på Danmarks vegne, hvis det er et område, hvor vi er enige, men på det punkt burde vi jo også kunne være praktiske.
Nu har vi så fået en ny Stoltenbergrapport, nemlig på sundhedsområdet.
Det er den fremtidsvision, som jeg også vil takke ministeren for nordisk samarbejde for, og jeg vil takke ministeren for så hurtigt at acceptere generalsekretærens forslag om en Stoltenbergrapport, der så blev en Bo Könberg-rapport.
Det bliver et stort tema, der har med patientrettigheder at gøre, og det er også noget med, at vi i de nordiske lande har så velordnede sundhedssystemer, at vi er oplagte til kliniske forsøg.
Det underbetoner Bo Könberg, men jeg vil godt sige til ministeren, at vi skal have med, at Norden bliver meget attraktivt for kliniske forsøg.
Nu ser jeg, at formanden rejser sig, og det er, fordi vi kun har 10 minutter, men jeg glæder mig meget til en debat om denne nye Stoltenbergrapport skrevet af en tidligere svensk sundhedsminister, Bo Könberg.