Martin Lidegaard (RV), 2014-01-17:
Jeg har været glad for den.
Det har jeg været af mange grunde.
Lad mig starte med at sige, at jeg kan konstatere, at den del af regeringens klimapolitik, som handler om Europa og EU, er noget, samtlige partier i det her Folketing – så vidt jeg kan lytte mig til – er enige om.
Vi forfølger selvfølgelig den mest ambitiøse energi- og klimapolitik, vi kan få i EU.
Det gør vi af mange grunde; ikke alene fordi det kan gøre en forskel i verden, som flere ordførere har været inde på, men også fordi Danmark, hvis EU bliver ambitiøs, får endnu større glæde af at have været frontrunner, at have været førende på det her.
Danske virksomheder får solgt flere produkter inden for vedvarende energi og energieffektivitet, og derfor skal vi selvfølgelig gøre det.
Jeg kan fortælle hr. Per Clausen – som jeg tror det var, der spurgte – at foreløbig har den danske position som reaktion på den grønbog, der kom fra EU i marts måned, jo været, at vi hilste den velkommen; det vil sige, at vi både hilste de 40 pct.s CO2-mål, som er den første sådan indikation, som Kommissionen har givet, og et VE-mål på 30 pct. velkommen.
Vi har ikke fastlagt en formel position endnu.
Dertil afventer vi Kommissionens udspil, der også indeholder en række beregninger, som faktisk skulle komme allerede i næste uge, og det vil vi vende tilbage til Folketinget om.
Men man kan være helt sikker på, at vi arbejder, vi knokler, for at få tre bindende mål, og vi knokler for et godt ambitionsniveau.
Jeg tog personligt initiativ til at samle syv – eller otte
lande tror jeg vi kom op på – umiddelbart før jul for at skrive til de ansvarlige kommissærer om, at vi skulle have et VE-mål, og gerne på et højt niveau.
På den nationale, hjemlige bane er der faktisk også enighed om en lang række virkemidler.
Der er blevet nævnt energieffektivitet, der er blevet nævnt synergieffekter, og der er blevet nævnt hensynet til konkurrenceevnen, som også går igen i alle de indlæg, der har været.
Og så er der nogle ting, der skiller.
Lad mig prøve at svare på nogle af de spørgsmål og kommentarer, der har været fra de forskellige partier.
Enhedslisten nævnte bl.a. biomasse.
Hvad nu, hvis det slet ikke holder med det her biomasse?
Vi har jo igangsat en analyse – og den er færdig snart – som handler om: Hvad for noget biomasse er egentlig bæredygtigt?
Hvad kan vi gøre for at sikre, at den biomasse, vi anvender i Danmark, er i orden og giver de CO2-reduktioner, som vi har forventet?
Jeg er enig i, at det er en vigtig dagsorden.
Vi skal være sikre på, at det, vi gør, rent faktisk fører til de CO2-reduktioner og de bæredygtige energimål, som vi har.
Venstre er så bekymret for, at Danmark går foran, og her er der, må jeg sige, virkelig noget, der skiller.
For jeg kan ikke høre, hvad det egentlig er, Venstre mener.
På den ene side siger man: Jo, vi skal gå foran; det er vigtigt.
Man anerkender, at det er derfor, vi i øjeblikket er nummer et land i verden på energiområdet.
Det er derfor, vi eksporterer, og det er derfor, 100.000 private danske arbejdspladser – ikke mindst i Jylland – i øjeblikket beskæftiger sig med cleantech.
Det er 10 pct. af dansk eksport.
Det er, fordi vi er gået foran; det anerkender man.
Men på den anden side siger Venstre: Nu skal det være slut med det.
Nu er det kun EU, der skal gå foran.
Danmark skal ikke.
Hvordan kan man på den ene side anerkende, at årtiers politik på energiområdet, hvor vi er gået foran, har skabt resultater, har fået arbejdspladser og har fået anerkendelse i hele verden for det, har været supergodt, og så på den anden side sige, at det skal stoppe nu; at nu er det kun EU, der skal gå foran?
Og jeg synes, man skylder os et helt præcist svar på: Synes Venstre, vi skal gå foran på de områder, eller synes man ikke, vi skal gå foran?
Hr. Mikkel Dencker er så i det, man kunne kalde spøgelsesmanerhjørnet.
Han prøver at dynge alle mulige forslag op på bordet, som regeringen åbenbart skulle være fortaler for, og han lokker for Enhedslisten og appellerer til, om de dog ikke vil kræve det gennemført, sådan at man kan få de her mareridtsagtige scenarier for, hvad der kan komme ud af regeringens klimapolitik.
Jeg bliver nødt til – desværre – at være ghostbuster her og skyde spøgelserne lidt ned.
Vi har jo meldt fuldstændig klart ud fra regeringens side, at den klimapolitik, vi står for, er en klimapolitik, hvor hensynet til erhvervslivet går hånd i hånd med hensynet til klimaet.
Jo, for hvis vi vil være et foregangsland i verden, hvis vi fortsat skal være dem, hele verden kigger på, så skal de to ting gå hånd i hånd.
Det er jo ikke nogen kunst at spare CO2, hvis man nedlægger danske arbejdspladser.
Men hvis vi vil bevare økonomisk udvikling og vækst, samtidig med at energiforbruget bliver lavere, samtidig med at CO2-udledningen går ned, så er det, man bliver forbillede.
Så er det, at danske virksomheder får markedsadgang derude.
Så er det, at vi får adgang som regering og som politikere til at påvirke Kinas politik, Sydafrikas politik, Mexicos politik og snart også andre landes politikker.
Jeg kan forsikre om, at regeringen ikke lægger op til nye byrder for erhvervslivet, vi lægger ikke op til nye afgifter for erhvervslivet, vi lægger ikke op til at brandbeskatte nogen som helst.
Og det, der er lidt sjovt ved det her, er jo, at indtil nu er alle de virkemidler, regeringen har vedtaget, enten vedtaget med stemmer fra Dansk Folkeparti eller fra Venstre og Konservative.
Togfonden har vi lavet med Dansk Folkeparti.
Naturfonden har vi lavet i forbindelse med finansloven sammen med flere andre tiltag sammen med Venstre og Konservative.
Det er jo netop eksempler på, at det går hånd i hånd, at det ikke koster nogen penge, at det ikke koster nogen arbejdspladser.
Så kunne vi få lidt færre spøgelser og så måske lidt mere fokus på, at vi faktisk allerede har gennemført en masse politik og en masse løsninger med de selv samme partier, der nu siger, at de ikke tror, det kan lade sig gøre.
Det synes jeg må mane til en lille smule eftertanke.
Hr. Steen Gade nævner noget, som jeg tror jeg lige vil slutte af med.
Så nævner hr. Villum Christensen nogle ting.
Han har også skrevet, at jeg skulle have en masse tæsk i dag.
Han siger bl.a., at EU har dobbelt så høje energiomkostninger end USA, og at det koster arbejdspladser i EU.
Det er jeg enig i.
Men hvorfor har EU højere energiomkostninger?
Det har vi jo først og fremmest – i hvert fald, hvis vi skal tro Det Internationale Energiagentur – fordi vi er afhængige af import af dyr russisk gas.
Derfor er vores gas meget dyrere end USA's skifergas.
Hvad er måden at komme ud af det afhængighedsforhold på?
Ja, det er da at basere europæisk energiproduktion på energieffektivitet og lokale vedvarende energiressourcer, så vi bliver uafhængige af den import.
Så for mig at se er det svaret på problemet og ikke problemet i sig selv.
Til næstsidst vil jeg gerne sige til den konservative ordfører, hr. Mike Legarth, at jeg er utrolig glad for, at De Konservative er trådt i karakter og er gået ind i den her debat.
Det er jeg af mange grunde.
Men det er også af utrolig stor betydning, at der er et borgerligt parti på den anden side, som så gør det.
Det giver en stabilitet i politikken.
Det sender et meget, meget vigtigt signal også til de borgerlige vælgere, som jeg også gerne taler til, om, at der er nogle partier, som vil fortsætte det her og står som garant for det navn, Danmark har på det her område; de arbejdspladser, der er i Danmark på det her område.
Jeg synes, generationskontrakten er flot, og jeg synes, det er en helt rigtig pointe, der bliver nævnt, og som også er erhvervslivets, nemlig at det der med at skelne mellem sorte og grønne jobs ikke rigtig giver mening i en moderne verden.
Og derfor er det lige så vigtigt at få energieffektiviteten og den vedvarende energi ind i de virksomheder som i alle de andre.
Det er ikke et enten-eller, det er et både-og.
Jeg kan hundrede procent skrive under på den tankegang.
Til sidst vil jeg gerne vende mig mod hr. Steen Gade, der jo ved at henvise til den nye rapport, der kommer fra IPCC, minder os om, at lige så vigtigt det er at snakke erhvervspolitik, og lige så vigtigt det er at understrege, at vi går på to ben i den her debat for at vise det gode eksempel for resten af verden, lige så vigtigt er det selvfølgelig også, at vi lige så stille husker på, hvorfor vi er nødt til at gøre noget ved det klima.
Det er jo sådan set – og der er jeg enig med hr. Steen Gade – nok den største politiske udfordring, vores generation af politikere står over for, af den enkelte grund, at hvis vi ikke tager det alvorligt, så kan det enten ikke løses, eller også bliver det rasende dyrt at løse det.
Derfor er det ikke ligegyldigt, hvad vi gør de næste 6 år.
Vi må ikke spilde de næste 6 år, for så bliver det meget sværere og meget dyrt.
Det skylder vi os selv, det skylder vi vores børn, og jeg er glad for, at der er et bredt flertal i Folketinget, der bakker op om det.