Stine Brix (EL), 2013-06-03:
Jeg bor selv i København.
Fra min bopæl er der omkring 50 m til den nærmeste læge og 100 m til den næste.
Men jeg er opstillet og valgt til Folketinget i Nordjylland.
Nu har Socialdemokraternes ordfører allerede været inde på Nordjylland tidligere i debatten.
Det er sådan, at i Nordjylland er betingelserne ganske, ganske anderledes, i hvert fald hvis man bor uden for Aalborg eller nogle af de andre større byer, for så kan der desværre være rigtig, rigtig langt til den nærmeste praktiserende læge.
Region Nordjylland er nemlig det område i landet, hvor lægemanglen er størst.
Kort før jul sidste år så jeg en opgørelse, der viste, at der på det tidspunkt manglede 47 læger i det nordjyske.
Det betyder, at nogle af de læger, der i dag arbejder i Nordjylland, har flere end 3.000 patienter tilknyttet.
Og det siger sig selv, at det kan være rigtig svært at levere en ordentlig kvalitet, når man er læge for så mange patienter.
I Danmark har vi heldigvis ret til gratis lægehjælp.
Men uden for byerne og også i de socialt belastede bydele i nogle af de større byer er det vanskeligt at rekruttere læger.
Derfor er det selvfølgelig en fuldstændig central opgave at sikre, at alle danskere får adgang til en praktiserende læge, som har tid til at levere et godt stykke arbejde, når man kommer ind ad døren.
Det formål bakker vi fra Enhedslistens side fuldt op om.
Til gengæld er vi ikke enige i, at problemet skal løses med udbud og nye private aktører i sundhedsvæsenet.
Løsningen bør i stedet være, at man bruger regioner eller alternativt kommuner til at drive lægeklinikker under mere stabile vilkår, end de har haft mulighed for indtil i dag.
Det ville dog være en klar forbedring af lovforslaget, hvis regeringen lyttede til Dansk Sygeplejeråd, Danske Patienter og Kræftens Bekæmpelse, som alle skriver i deres høringssvar, at regionerne ikke bør forpligtes til at gennemføre udbud, men at de i stedet selv kan vælge, om de vil drive dem selv eller udbyde dem.
Man kan også sige, at det ville være at fastholde status quo.
Et andet hovedformål med lovforslaget er at sikre en bedre sammenhæng for patienterne, når de har brug for vores sundhedsvæsen, ikke mindst for de patienter, som har en kronisk sygdom.
Det er en meget, meget stor udfordring, når vi har et sundhedsvæsen med så mange forskellige aktører: regioner, som driver sygehuse, kommuner, som står for forebyggelse, pleje og genoptræning og så de praktiserende læger, som har ansvaret for medicin og behandling i dagligdagen.
Jeg synes derfor, at det er rigtig positivt, at lovforslaget nu lægger op til at integrere almen praksis fuldt i sundhedsloven og sikre mere koordination med det nye praksisplanudvalg.
Vi bakker op om, at alle parter – kommuner, regioner og almenpraktiserende læger – nu bliver repræsenteret i det her nye praksisplanudvalg.
Det betyder, som flere før jeg har sagt, at lægerne mister deres vetoret i spørgsmålet om, hvor nye praksisser skal placeres.
Lægerne sidder med om bordet og sidder med, når diskussioner og beslutninger skal træffes, både når det gælder sikring af fremtidens lægedækning, og også når det gælder beslutning om, hvilke opgaver almen praksis skal løse i samspil med sygehuse, plejehjem og sundhedshuse.
Der har fra flere sider været rejst en bekymring om, hvorvidt det ville ødelægge det fortrolige rum mellem patient og læge, hvis andre fik adgang til data om patienten.
Jeg synes derfor, at det er helt centralt, at det understreges i loven, at data ikke må kunne føres tilbage til en given person.
Det er også vigtigt at understrege, at de data, som regionerne i fremtiden skal have adgang til, er oplysninger, som lægerne allerede registrerer i dag.
Det er vigtigt for os, at der ikke er tale om en masse nye dokumentationsopgaver, som tager tid fra patienterne.
Til gengæld er jeg betænkelig ved at bruge data til kontrol af den enkelte læge.
Det er helt centralt, at vi kan stole på de data, der kommer ud af almen praksis, så de netop kan bruges til at sikre sammenhæng i patientforløbene.
Her vil jeg gerne i udvalgsarbejdet spørge ind til, hvordan de her data konkret skal bruges.
Ikke mindst er vi bekymrede for, hvis det bruges til kontrol af den enkelte læge, at det går ud over kvaliteten af de data, som produceres.
Det er intentioner om at sikre alle danskere adgang til en praktiserende læge og om at sikre et mere sammenhængende sundhedsvæsen.
Jeg tror også, at det er de to formål, der gør, at så mange patientforeninger er positive over for lovforslaget.
Jeg mener ikke, at der er behov for mere privat sundhed.
Jeg mener tværtimod, at der er behov for mere offentlig sundhed.
Derfor vil vi i udvalgsarbejdet ud over det her spørgsmål om data især interessere os for reglerne vedrørende udbud af almen praksis, og jeg tror også, at jeg allerede nu kan varsle, at der kommer et ændringsforslag fra vores side til denne del af lovforslaget.
Så har jeg lyst til at tilføje en enkelt ting til sidst: Jeg synes ikke, at det billede, der bliver tegnet af lægerne i medierne, altid er helt rimeligt.
Det er mit indtryk, at langt, langt de fleste læger knokler, arbejder samvittighedsfuldt, loyalt og engageret for at sikre patienterne den bedst mulige behandling.
Jeg håber, at de vil blive ved med det.
Jeg tror, at både vi og især deres patienter har brug for dem, så jeg håber, vi kommer ud på den anden side af lovforslaget med en stærkere almen praksis, end vi har i dag.