runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Adelsteen (DF), 2012-05-22:
Tak for det.
Jeg tror også, at jeg vil indlede med at sige, at jeg ingen grafer har med; det syntes jeg trods alt ikke var nødvendigt.
Jeg vil godt sige, at det her forslag bakker vi fuldt op om i Dansk Folkeparti.
Når det så er sagt, vil jeg også godt sige, at man jo kan bruge nogle alternativer.
Jeg synes i forbindelse med en blank afvisning af det her forslag, at der, hvilket jeg også bl.a. hører Venstres ordfører sige, måske er nogle alternativer, nogle måder, man kan håndtere det her forslag på.
Det synes jeg måske kunne være en ganske glimrende måde at arbejde videre med forslaget på i stedet for bare blot at afvise det, for der er altså nogle problemer i det her med dispensationsreglerne.
Vi bryder os ikke om i Dansk Folkeparti, at det for det første er en minister, der helt solo tager en beslutning om, om der skal gives en dispensation.
Det må, synes jeg, skulle omkring et udvalg og måske en høring.
I hvert fald skal beslutningen tages nede i Folketingssalen, sådan at der har været en debat, sådan at der har været åbenhed om, hvor det er, der bliver givet dispensationer, og det ikke er nogen, der sådan lige popper op tilfældigvis, når man hører om det.
Jeg vil også godt sige, at der kan være steder, hvor det giver mening at give dispensation.
Det synes jeg trods alt vi har hørt nogle eksempler på i dag.
Men der er altså også steder, hvor det bestemt ikke i Dansk Folkepartis øjne giver mening at give dispensation.
Her tænker jeg specielt på de ordninger, der har været på henholdsvis Københavns Universitet og Aarhus Universitet.
For os at se i Dansk Folkeparti
er en bonusordning for at ansætte kvindelige forskere lige så diskriminerende som kvindekvoter, det er såre simpelt.
Altså, det er en positiv særbehandling af kvinderne, og så er det en diskrimination af mændene.
Det er også en ordning, som jeg sidestiller med kvoter, netop at man faktisk sår tvivl om kvindernes kompetencer, og det er såre simpelt: Det bryder jeg mig ikke om, og det bryder vi os ikke om i Dansk Folkeparti.
Jeg synes, at ministeren skulle være mere åben over for, at vi måske kan se på det her i udvalgsbehandlingen og tilrette forslaget.
Man hænger sig meget i, at forslaget går på de offentlige virksomheder.
Det er ikke noget, jeg har været specielt opmærksom på, da jeg læste det, men som jeg også sagde, vil jeg da gerne gøre det generelt, hvis det er det store problem, for selvfølgelig skal der ikke være nogen, der kan få dispensation, og andre, der ikke kan, for alene ved det har vi så ikke ligebehandling, så selvfølgelig skal det være ens.
Men jeg mener altså, at forslaget er godt i sin grundsubstans, og at man selvfølgelig kan arbejde videre på, at det her også bliver det rigtige, og at det bliver den rigtige måde, sådan nogle ting bliver behandlet på i Folketinget.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2012-05-22:
Ja – og en graf, det er jo overhovedet ikke for meget forlangt at bede mig fremvise det her.
For det første tror jeg ikke, at der er nogen blandt regeringspartierne, som ønsker at indføre tvungen barsel; det ville da være frygteligt at tvinge mennesker til at skulle være sammen med deres børn.
For det andet er det, der er tale om, fordelingen af barseldagpengene.
Hvordan et forældrepar så ønsker at fordele barselperioden, eller om de tager mere eller mindre, er jo op til dem.
Det, der sådan set er blevet varslet i regeringsgrundlaget, er, hvordan barseldagpengene skal fordeles.
Hvordan det kommer til at give sig udtryk på professoraterne, må jeg simpelt hen være ordføreren svar skyldig på.
Mai Henriksen (KF), 2012-05-22:
Så hvis regeringen vælger at lave tvungen barsel til mænd, altså øremærket barsel til mænd, hvornår vil man så kunne se, at antallet af kvinder, som får professorater, stiger?
Jeg skal bare have et årstal, det vil være fint nok.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2012-05-22:
Tak for det meget, meget relevante spørgsmål.
Vi beskæftiger os jo lidt med det i vores regeringsgrundlag, hvor vi går ind og kigger på den betalte barselorlov, altså går ind og ser på en øremærkning af barselorloven, så der ikke kun bliver øremærket til det ene køn, men også til det andet køn for at sikre en mere ligelig fordeling af barselorloven.
Mai Henriksen (KF), 2012-05-22:
Det, som er meget interessant, er, at når forskerne ansøger et professorat, gør de det på baggrund af deres cv, altså antal publikationer, antal artikler, som de har lavet.
Nogle gange betyder eksempelvis en længere barsel for kvinder end for mænd, at kvinderne ikke har lige så mange referencer på deres cv, de når ikke at skrive så mange artikler og få lige så mange publikationer som mændene.
Dermed har mændene flere, og dermed er mændene mere kvalificerere end kvinderne til de her professorater.
Hvordan angriber man sådan en problemstilling? vil jeg spørge hr. Rasmus Horn Langhoff.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2012-05-22:
Det kan jeg ikke tage stilling til her på stående fod, men det må vi tage efterfølgende.
Fatma Øktem (V), 2012-05-22:
Jeg har et enkelt og meget kort spørgsmål til ordføreren.
Ordføreren var inde på, at Socialdemokratiet stemmer imod det her forslag, og man synes, at der skal være mulighed for dispensation, hvilket jeg er enig i i særlige tilfælde.
Det, jeg ikke kan høre i ordførerens tale, er, om ordføreren er enig med mig i, at udvalgene skal høres i dispensationssager.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2012-05-22:
Til det første vil jeg blot lige sige, at nej, jeg går ikke ind for diskrimination.
Jeg går ind for netop positive særforanstaltninger som den her dispensationsmulighed giver mulighed for, og det er ikke diskrimination.
Det står også helt tydeligt i loven: Det må ikke ske på bekostning af kvalifikationer.
Så det kan jeg helt og aldeles afvise, for vi går selvfølgelig i Det Radikale Venstre ikke ind for diskrimination, hverken af kvinder eller mænd, og det er derfor, vi går ind for positive særforanstaltninger.
Til det andet vil jeg sige, at jeg ikke synes, det er Folketingets udvalgs opgave at sagsbehandle enkeltsager på universiteter, det synes jeg ikke giver særlig god mening.
Jeg må sige, at det er min umiddelbare opfattelse, men vi kan jo diskutere det i udvalget.
Fatma Øktem (V), 2012-05-22:
Nu var spørgsmålet ikke, om vi skulle gå ind og diskutere enkeltsager, spørgsmålet var, om de udvalg inden for de forskellige områder skulle blive hørt i dispensationssagerne.
Når der bliver søgt om en dispensation, er det ministeren, der ene og alene skal tage beslutningen, eller skal vi lukke op, så udvalgene også bliver hørt?
Det var sådan set det, der var spørgsmålet.
Mai Henriksen (KF), 2012-05-22:
Når ordføreren nu er så bekymret for de her tabermænd – det kan vi for så vidt godt kalde dem, jeg ved ikke, om jeg nødvendigvis ville bruge det ord – er ordføreren så ikke bekymret for ordførerens egen politik og for ordførerens eget parti?
Ordføreren kommer jo fra et parti, som gerne vil lave kvoter.
Nu er man heldigvis gået væk fra det her med 40 pct. kvinder i ledelsen af børsnoterede selskaber, hvor man ellers ville tvangsopløse selskaberne.
Heldigvis er man gået væk fra det.
Man er endt med en mere moderat form, hvor der skal laves måltal.
Vi taler måske 10-15 år ude i fremtiden.
Kunne det så måske ikke være lige nu, at det kunne gå op for ordføreren, at den kvotepolitik, som SF bl.a. har stået i spidsen for, er en fuldstændig forfejlet måde at føre ligestillingspolitik på?
Özlem Sara Cekic (SF), 2012-05-22:
Det kan jeg da være dybt bekymret for, men løsningen er jo ikke at sige, at fordi vi får nogle tabermænd, skal vi også sørge for, at kvinderne bliver tabere og fastholde dem i den rolle.
Mai Henriksen (KF), 2012-05-22:
Det er jo, fordi jeg lige pludselig blev så nervøs, fordi ordføreren sagde, at der findes rigtig meget diskrimination.
Når mænd i forbindelse med en stillingsbesættelse foretrækker andre mænd, så kalder man det gerne Rip, Rap og Rup-effekten.
Forleden læste jeg nogle artikler i en god avis, hvor der stod, at der på ungdomsuddannelserne begynder at være et stort skel mellem byerne og yderområderne, hvor man får betragteligt lavere karakterer end i byerne, og at det i særlig høj grad gør sig gældende for drengene.
Kan ordføreren ikke være bekymret for, at vi på lang sigt – vi taler ikke næste år eller næste år igen, men på lang sigt – kan komme til at skabe en ny underklasse af mænd, som bor i yderområderne i Udkantsdanmark og ikke får en ungdomsuddannelse, mens kvinderne rykker ind til byerne og tager en videregående uddannelse?
Dermed risikerer vi at få skabt et parallelsamfund, hvor vi mister drengene – altså dem, der bliver til mænd – så vi ikke længere taler om en Rip, Rap og Rup-effekt, men om en kommende Kylle, Pylle og Rylle-effekt.
Özlem Sara Cekic (SF), 2012-05-22:
Jeg kan godt forstå, at ordføreren siger, at man nogle gange savner at se, hvad det helt konkret drejer sig om.
Tit foregår diskrimination også usynligt.
Der er nogle barrierer, som gør, at man ikke får de samme muligheder.
Hvis man bare ser på, hvordan der rekrutteres til ledelsesposter, ser man, at der rekrutteres nogle, der ligner en selv, det vil sige heteroseksuelle hvide mænd over 50 år.
Det ved vi.
Sådan er det.
Jeg kan også godt forstå, at folk rekrutterer, som de gør, for de er trygge ved det, de kender.
Derfor har de ikke tillid til, at de kan give slip og tro på, at kvinder kan lige så meget som mænd.
Den usynlige barriere eksisterer.
Derfor synes jeg, når man lokalt anerkender, at den usynlige barriere er der, og lokalt prøver at finde en løsning for at bekæmpe den usynlige barriere, at de skal have lov til det.
Pia Adelsteen (DF), 2012-05-22:
Hvor er mulighederne forskellige?
Hvad er det, der gør, at man mener, at der skal laves positiv særbehandling af kvinden?
Det skal der, fordi man mener, hun bliver diskrimineret.
Det må jeg gå ud fra man mener, hvis man synes, det er det rigtige.
Så hvor er forskellen, når man søger en stilling?
Özlem Sara Cekic (SF), 2012-05-22:
Det er jo et stort ord, og vi kunne nærmest holde en høring om det.
Men jeg ser faktisk på ordet ligestilling lidt mere utraditionelt, end de fleste gør.
Jeg synes ikke, det kun handler om køn.
Det handler også om alle mulige andre ting.
Det handler også om etnicitet, seksualitet.
For mig handler ligestilling rigtig meget om at kunne få de samme muligheder, blive ligestillet, så man får de samme muligheder.
Vi har så på området en lovgivning, der gør, at man sikrer, at folk bliver ligestillet og ikke forskelsbehandlet.
Men om mulighederne altid er der er vi så uenige om.
Der mener vi jo på venstrefløjen at kvinder møder rigtig, rigtig meget diskrimination.
Selv om de er rigtig dygtige, selv om de uddanner sig, selv om de har det rigtige cv, bliver de stadig væk fravalgt, fordi de er kvinder.
Den strukturelle diskrimination skal vi gøre hvad vi kan for at forebygge.
Jeg mener, man skal huske på, når man giver dispensation, at det ikke kun er til kvinder.
Man kan også give dispensation til mænd.
Derfor mener jeg, det ikke er hensigtsmæssigt, når man med sådan et lovforslag går ind og umuliggør det for lokale at finde lokale løsninger.
Pia Adelsteen (DF), 2012-05-22:
Jeg ved ikke, hvor meget spørgsmål der er i det, men jeg undrede mig lidt over, at ordføreren mener, at man offergør mænd.
Jeg synes, at man latterliggør kvinder.
Jeg siger det sådan lidt sort-hvidt.
Men for mig at se virker det, at man laver de her dispensationsordninger nu netop på universiteterne, ligesom kvoter virker, altså at man siger: Kvinder er her ikke, fordi de kan.
Jeg vil så bare måske stille det spørgsmål til ordføreren, som jeg har stillet til nogle af de tidligere ordførere: Hvad er ligestilling?
Hvordan mener ordføreren man kan definere ordet ligestilling?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-05-22:
Det er noget af en retorik.
Det er usmageligt, at Liberal Alliance vil ophæve, at man må diskriminere mænd, når det kommer til at ansætte i stillinger på danske universiteter.
Det er den diskrimination, SF forsvarer, og det synes jeg da bare man skal stå ved i stedet for at prøve at tale udenom.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2012-05-22:
Det er jo i Folketinget, vi har vedtaget lovgivningen, og vi har vedtaget ligebehandlingsloven, og vi har vedtaget loven, der giver mulighed for dispensation, og det er den, vi kan diskutere.
Det synes jeg vi gør netop nu og i udvalgene, altså om hvorvidt vi er interesserede i at ændre eller ej.
Jeg er ikke interesseret i at ændre dispensationsmuligheden, og det er jo faglige indstillinger.
Netop dispensationsmuligheden giver universiteterne, private virksomheder, organisationer mulighed for at lave positive særforanstaltninger inden for nogle meget snævert definerede rammer, hvis de synes, det giver god mening.
Den frihed vil jeg meget gerne overlade til institutioner og organisationer selv, den synes jeg ikke vi skal sidde og detailregulere her i Folketinget.
Özlem Sara Cekic (SF), 2012-05-22:
Jamen altså, jeg er dødtræt i forhold til ligestillingsdebatten af den offergørelse ...
nu rejser formanden sig, så jeg tænker: Gud, har jeg bandet?
Det plejer jeg altid at gøre.
Undskyld, jeg skal lige samle mig.
Jeg vil bare sige, at jeg er træt af den måde, man hele tiden offergør mændene på, ved at man siger, at det simpelt hen er så synd og nu skal man også sørge for, at de ikke bliver diskrimineret.
Altså, de tal, vi ser, er ikke tal, som viser, at det er mændene, der ikke har lige adgang til topposter, til forskerstillinger, til alle mulige andre ting, så den der ekstreme bekymring for, at mænd ikke skal have endnu mere end det, de har, deler jeg simpelt hen ikke.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-05-22:
Det er nærmest det, ordføreren lever af på den ene, den anden og den tredje måde, nemlig at finde ofre i det danske samfund, man kan tale op.
Men fair nok, det er rart, så har vi jo mødt hinanden lidt i dag.
Dødtræt, det tror jeg ordføreren sagde denne gang.
Nogle gange vil det være den mest kvalificerede, andre gange vil det så ikke.
Det bruger man skatteydernes penge på.
Det er diskrimination.
Indrøm, at man ønsker at fremme kvinderne frem for mændene og dermed vil lave diskrimination.
Vi andre ønsker bare, at der skal være lige muligheder for mænd og kvinder.
Özlem Sara Cekic (SF), 2012-05-22:
Nu er Liberal Alliance dybt optaget af borgernes penge.
Tidligere på dagen kunne de ikke stemme for en anden pensionsordning for folketingsmedlemmerne, men nu har man en anden sådan ansvarsfølelse.
Vi ved, at der er barrierer, strukturelle barrierer, der gør, at de her kvinder, som i øvrigt er mindst lige så dygtige som mændene, ikke får de her stillinger.
Og derfor syntes jeg faktisk, det var enormt positivt, da fru Lykke Friis ude på Københavns Universitet lavede de her ordninger, der gjorde, at man i forhold til rekruttering ligestillede kønnene.
Generelt synes jeg, det er meget prisværdigt, når man går ind og laver lokale løsninger, altså at man lokalt kan finde nogle løsninger, der gør, at det bliver bæredygtigt.
Det vil vi gerne blive ved med at støtte.
Så har jeg jo slet ikke hørt hr. Simon Emil Ammitzbøll fortælle, hvorfor der skulle være den forskelsbehandling mellem det private og offentlige.
Hvorfor er det kun den offentlige del, som man gerne vil tage dispensationen fra, mens det private fortsat skal have lov til at dispensere?
Så kom der et forslag, som jeg først troede var en fejl, men jeg kan så forstå, at den frihed, de skal have lokalt til at finde nogle løsninger og kunne fremme ligestilling, er man så alligevel ikke interesseret i.
Eller man er ikke interesseret i den for det offentliges vedkommende, for det private vil man ikke røre, de skal stadig have lov til at bede om dispensation, så de kan fremme ligestilling, men når det handler om det offentlige, kan det ikke lade sig gøre.
Jeg må ærligt indrømme, at det mere virker, som om Liberal Alliance ikke er så interesseret i selve debatten, men interesseret i at køre en drilleretorik over for Venstre.
Fru Lykke Friis lavede tidligere den her dispensationsordning, der gjorde, at kvinder blev ligestillet i forhold til at kunne få de her forskerstillinger i forbindelse med Københavns Universitet.
På den måde virker det bare, som om det er der, hvor politik bliver lidt usmageligt, for man er mere optaget af selve spillet end af indholdet.
Hvis man reelt er interesseret i at kunne skabe ligestilling og fremme rekruttering for begge køn og samtidig også er interesseret i at overholde diverse konventioner, der er på området, hvor man giver mulighed for positive særforanstaltninger, så burde man også anerkende det stykke arbejde, der laves lokalt i forhold til selv at finde løsninger.
Så det kommer nok ikke bag på nogen, at vi ikke synes, det her er en særlig god idé, og vi vil ikke støtte det.
Vi ønsker at fremme den på alle mulige forskellige kreative måder, og det vil vi blive ved med at arbejde for.
Gitte Lillelund Bech (V), 2012-05-23:
Nu fik jeg jo ikke svar på mit spørgsmål.
Jeg fik ikke svar på mit spørgsmål om, hvad effekten vil være.
Jeg fik en redegørelse – endnu en gang, for det var også en redegørelse, udenrigsministeren gav til mine to foregående kolleger – der handlede om, at man har gjort det i Storbritannien, men jeg har ikke fået svar på, hvad effekten er.
Forventer udenrigsministeren, at når man i Danmark indfører en mærkningsordning for varer fra bosættelserne, så får vi fluks løst den grænsedragningsstrid, der er, hvis man skal lave en tostatsløsning?
Er det den effekt, man forventer?
Forventer man den effekt, at man ser et fald i salget af varer?
Hvad er det for en effekt, man forventer?
Det vil jeg gerne spørge udenrigsministeren om.
Nu har mine to foregående kolleger jo spurgt ind til mærkningen af varer, som kommer fra de israelske bosættelser.
Jeg har bare et enkelt spørgsmål til udenrigsministeren, og det er: Hvilken effekt forventer udenrigsministeren der vil være af sådan en mærkningsordning?
Villy Søvndal (SF), 2012-05-23:
Vi kender ordningen fra Storbritannien – det er også en frivillig ordning ligesom den, vi foreslår.
Der er erfaringen, at alle butikskæder på nær én er gået ind på den her aftale, og det betyder så, at forbrugerne meget konkret skal forholde sig til, om de vil være med til at lægge det fornødne pres på Israel i retning af at opgive bosættelserne.
Jeg har de bedste håb om, at danskerne, butikskæderne, på linje med Storbritannien vil lave den her mærkning, som er en frivillig mærkning.
Så er det jo forbrugernes opgave at forholde sig til det, og det synes jeg er en meget nænsom måde at gøre det på, og det er den måde, vi fra dansk side har valgt at gøre det på.
Så er det jo klart, at EU også samlet har forholdt sig til, at det ikke er i orden, at man bruger en særligt begunstigende handelsaftale, som er lavet med Israel, til at få varer ind fra ulovlige bosættelser.
Jeg er så glad for, at vi trods alt er nået så langt i den her debat, at hr. Søren Espersen også – kan jeg forstå – er enig i tostatsløsningen.
Det, der så er den afgørende debat, er: Skal en sådan stat også have en chance?
Er der en chance for en levedygtig stat?
Hvis det er rigtigt, at bosættelserne umuliggør det, fordi de gør at, man ikke kan færdes på tværs af dem, så forhindrer man sammenhængen i en palæstinensisk stat.
Det er jo derfor, at ikke alene Danmark, men også EU og verdenssamfundet står, hvor de står i synspunktet på bosættelser.
Jeg har forstået, at hr. Søren Espersen står et helt andet sted.
Så spørger hr. Søren Espersen, om vi så skal mærke varer fra hele verden.
Nej, vi forholder os i øjeblikket meget specifikt til en situation, som vi tror at vi kan påvirke, fordi vi har det særlige forhold mellem Israel og EU med den særligt begunstigende handelsaftale, der gør, at varer fra Israel toldfrit eller næsten toldfrit kommer fra Israel ind i EU.
Og det er klart, at når man så i strid med international ret laver bosættelser, så reagerer EU og Danmark i sagens natur.
Det er den mulighed, vi har for at påvirke.
Vi har heldigvis ikke en særligt begunstigende handelsaftale med et land som Irak.
Gitte Lillelund Bech (V), 2012-05-23:
Jeg må jo så konstatere, at fordi udenrigsministeren ikke selv formår at lægge det pres, der skal til for at få parterne til at sætte sig sammen – fordi kvartetten også har nogle udfordringer – er det nu den danske befolkning, der skal sørge for at lægge pres på Israel for at sikre, at de sætter sig til forhandlingsbordet.
Det må jeg jo bare konstatere.
Mit sidste spørgsmål er: Kan udenrigsministeren bekræfte, at det forslag, som udenrigsministeren er kommet med, går væsentlig videre end det, man har aftalt blandt EU's udenrigsministre?
Villy Søvndal (SF), 2012-05-23:
Jeg formoder, at det får den effekt, at der vil blive købt færre varer, ikke fra Israel, men fra bosættelsesområderne.
Det er sådan set hensigten med manøvren.
Det ene forløb er forhandlinger, der foregår i kvartetten: forhandlinger om grænsedragninger, om Jerusalems fremtid, om tilbagetrækning fra bosættelser osv.
Det andet forløb er at lægge pres på parterne, for de her forhandlinger har jo stået på rigtig længe; der sker ikke rigtig noget, de står stille.
Jeg tror, at forudsætningen for at få noget til at ske er, at lande bidrager og lægger det pres, der er nødvendigt; EU lægger pres, Danmark lægger pres, verden lægger pres.
Det er et nationalt skridt, ligesom den engelske mærkningsordning er et nationalt skridt.
Men jeg er helt sikker på, at EU også med sine beslutninger vil være med til at lægge alt det pres, det kan, for at forhindre bosættelserne.
Jeg tror ikke, at alle er opmærksomme på, hvor ødelæggende netop bosættelserne er, ikke alene for den fredsaftale, som vi alle sammen ønsker, men også for, at man efterfølgende vil være i stand til at etablere en levedygtig palæstinensisk stat.
Når man bruger bosættelserne til at rive områder væk fra hinanden, så der ikke længere er sammenhæng, er risikoen, at hele det store ønske, som jeg også tror fru Gitte Lillelund Bech deler, om at få en palæstinensisk stat side om side med en israelsk stat bliver ødelagt.
Jeg er helt enig i spørgerens udgangspunkt, nemlig at vi har at gøre med et styre, som på mange måder går den forkerte vej i forhold til almindeligt anerkendte demokratiske rettigheder, ikke alene med hensyn til Tymosjenko, men også en række af hendes tidligere ministerkolleger, der er fængslet.
Det er jo ikke en ordentlig måde at lave politik på, og det understregede jeg i øvrigt meget klart, da jeg havde et møde med den ukrainske premierminister den 15. maj i forbindelse med nogle associeringsaftaler.
Vi har sagt til ukrainerne, at så længe de opfører sig, som de gør i demokratisk henseende, er vi ikke i stand til at undertegne nogen associeringsaftale; den er teknisk færdigforhandlet, men den bliver først underskrevet, når de laver mærkbare demokratiske fremskridt.
I sagen om EM i fodbold har vi på linje med det store, store flertal af de europæiske lande valgt at sige: Nu bruger vi perioden fra nu og frem mod EM til at lægge det maksimale pres på styret.
Det har allerede virket, på den måde at Tymosjenko er kommet under lægebehandling – det tror jeg også hr. Peter Skaarup er opmærksom på – af en tysk læge.
Men det er jo ikke nok.
Vi skal have dem tvunget til at optræde ordentligt demokratisk.
Spørgsmålet er, om man gør det bedst ved på nuværende tidspunkt at sige, at vi ikke kommer, som et enkelt land vel har sagt, nemlig Holland, eller gør man det bedst ved at bruge perioden til at lægge pres på og sige, at vi forudsætter demokratiske reformer, og så gør vi regnebrættet op til slut, som er den danske regerings position, og som i øvrigt er positionen hos hovedparten af de europæiske lande.
Det er der, vi står.