Line Barfod (EL), 2011-05-02:
Jeg vil gerne takke for debatten og især takke ordførerne for Socialdemokraterne, SF og De Radikale, som mener, at den problemstilling, vi peger på med forslaget, er relevant, og som er indstillet på, at det er noget, vi skal arbejde videre med i Retsudvalget for at få afklaret nærmere, hvad vi kan gøre.
Jeg skal lige sige til fru Lone Dybkjær, at jeg er ked af, hvis ordet frihedsråd giver forkerte associationer, for det er ikke meningen.
Jeg tror måske også det kan være et spørgsmål om, hvor mange år der er gået siden anden verdenskrig, i forhold til hvornår man kan bruge ordet med en ny betydning.
Så vil jeg sige både til ministeren og til et par af de borgerlige ordførere, at jeg simpelt hen ikke forstår deres holdning om – det kan være, jeg har misforstået det, der er blevet sagt – at det ikke er noget problem, hvis en meget stor del af befolkningen har den holdning, at det ikke er noget problem, at frihedsrettighederne indskrænkes voldsomt.
For hvis det er tilfældet, har vi da et problem med at forsvare frihedsrettighederne.
Jeg mener faktisk, det er et meget stort demokratisk problem, hvis ikke man mener, at vi fra Folketingets side har en opgave i at sikre, at der i befolkningen er stor opbakning til frihedsrettighederne.
Det gælder også den frihedsrettighed, der handler om, at man har ret til et privatliv, den frihedsrettighed, der handler om, at man har ret til at færdes – og i dag er det jo så både fysisk og i cyberspace – uden at alt, hvad man foretager sig, bliver overvåget og registreret.
Det er en væsentlig del af privatlivets fred, som er en meget afgørende frihedsrettighed, og jeg mener, vi har en forpligtelse til at finde ud af, hvordan vi sørger for, at befolkningen bliver ved med at bakke op om den frihedsrettighed.
For hvis ikke vi gør det, risikerer vi jo at ende med et overvågningssamfund.
Der er blevet talt meget om filmen »De andres liv«, der skildrer overvågningssamfundet i det tidligere DDR.
Jeg tror, det er vigtigt, at man får set sådan nogle film; jeg tror, det er vigtigt, at man får det diskuteret i befolkningen, at vores børn og unge lærer frihedsrettighederne at kende – men ikke som en kanon, de skal lære udenad, som om det var salmevers, og hvor de så til en prøve, eksamen eller andet skal kunne remse op, hvilke frihedsrettigheder der er.
De skal lære frihedsrettighederne at kende, så de forstår, hvorfor de er vigtige, og ønsker at forsvare dem.
For hvis ikke man forstår, hvorfor det er vigtigt at forsvare frihedsrettighederne, så forsvarer man dem jo ikke, når de kommer under pres, og så risikerer vi, at de forsvinder.
Derfor mener jeg, det er afgørende, at vi påtager os den opgave at sikre, at også de kommende generationer forstår – ikke bare kan dem udenad, men virkelig forstår – hvorfor frihedsrettighederne er så vigtige, så vi kan sikre, at de også vil være der i fremtiden.
Som andre har påpeget, har vi jo igennem de sidste mange år haft store diskussioner om overvågning, bl.a. i forbindelse med terrorpakker osv.
For nogle år siden blev der under en af de høringer, vi havde – det var så ikke om terrorpakken, men om noget andet – sagt noget, der gjorde stort indtryk på mig.
Når man ser på, hvor lidt privatliv vi har tilbage i Danmark i dag, kan man konstatere, at der næsten ikke er noget tilbage af den frihedsrettighed, fordi der, som mange af ordførerne var inde på, er så meget elektronisk overvågning i dag.
Her tænker jeg ikke kun på den videoovervågning, der er, når man bevæger sig udenfor, men også på, at man, hvis man har adgang til en persons cpr-nummer i Danmark, kan få adgang til stort set alle oplysninger om vedkommende.
Man kan få alt at vide om, hvem de er, hvilke sygdomme de har, deres børn og hvilke sygdomme de har, man kan få oplysning om, hvilke bøger de har lånt på biblioteket, hvad de køber hver dag i Brugsen osv.
Alt det er jo hæftet op på ens cpr-nummer.
Det mener jeg vi bliver nødt til at forholde os til.
Det gælder både med hensyn til at få en debat i befolkningen om, hvorvidt man ønsker at have så lidt privatliv, og med hensyn til at vi som lovgivere – hvis vi faktisk mener, at det er et problem, at der er så meget overvågning og registrering og så lidt privatliv – så får igangsat en debat om, hvad vi gør ved det.
Jeg har foreslået, at det skulle være et frihedsråd, der igangsatte det, men når der nu ikke er flertal for det, synes jeg også, det er fint, hvis vi i Retsudvalget tager en drøftelse af, om vi kunne gøre det på andre måder, om vi kunne give andre den opgave at få gang i den diskussion.
Det vil også være fint, som andre har været inde på, at få afklaret, hvilke af de opgaver, som vi har foreslået skal løses, der ligger i nogle af beskrivelserne fra Institut for Menneskerettigheder, Datatilsynet og andre.
Så kan vi se på, om vi skal give dem nogle flere opgaver, hvis vi ønsker at få løftet de her ting, som vi har peget på i forslaget.
Så jeg håber meget, at vi faktisk kan få en ordentlig debat i Retsudvalget, og at vi kommer i gang med en debat om, hvorvidt vi virkelig ønsker, at der er så lidt privatliv tilbage, som det er tilfældet i Danmark i dag, eller om vi faktisk mener, at det er en vigtig frihedsrettighed at forsvare.
Det håber jeg at vi får en god debat om i Retsudvalget.
Selv tak, vil jeg sige til hr. Kim Andersen, og tak for oplysningen om Det Konservative Folkeparti.
Det får hr. Tom Behnke jo så lejlighed til at uddybe nærmere, når vi diskuterer videre om forslaget.