runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2007-05-15:
Jo, men nu er det jo ikke præsident Bush, hr. Morten Helveg Petersen diskuterer med i salen nu, det er faktisk med min ringhed.
Vores beslutningsforslag nævnte, at masseødelæggelsesvåben var blevet brugt.
Det nævnte så alle de resolutioner, han havde siddet overhørig, herunder resolutionen fra december 2002, hvor man sagde, at nu fik han sin sidste chance.
Det har jeg sagt i Folketingssalen mange gange, og jeg gentager det igen: Sidste chance betyder sidste chance.
Saddam Hussein satsede på, at det ikke var sidste chance, sådan som det jo aldrig havde været over for ham før.
Der er det altså min vurdering, men det kan historiebøgerne jo begynde at beskæftige sig med i de næste hundrede år: Hvad nu, hvis man havde nu sagt, at det alligevel ikke er den sidste chance, det er nok den næstsidste eller måske den tredjesidste, eller måske ses vi igen om et år, som hr. Ole Vagn Christensen var inde på?
Jamen det kunne man ikke.
Så ville regionen være af den opfattelse, at han nok havde masseødelæggelsesvåben.
Det ville jo ikke være afklaret.
Inspektørerne var nok blevet smidt ud i mellemtiden, for man kan ikke holde hærene på standby, og man kan ikke kæmpe om sommeren, og så var hans strategi lykkedes.
Det vil sige, at sidste chance var sidste chance, og det var i marts 2003, og det stod vi ved.
Vi var ikke i Sikkerhedsrådet, men vi mener, at hvis Sikkerhedsrådet var veget bort fra det, havde Saddam Hussein igen vundet over verden.
Morten Helveg Petersen (RV), 2007-05-15:
Men pointen her er jo netop, at FN’s våbeninspektører bad om mere tid.
Men det virker, som om det er gået hen over hovedet på den danske regering.
Men kan ikke sige, at Danmark er gået i krig på sit helt eget og separate grundlag.
Det, der står tilbage, er, at Danmark sammen med Bush, sammen med amerikanerne valgte at sige nej til, at våbeninspektørerne kunne få mere tid til netop at bekræfte eller afkræfte, om der var masseødelæggelsesvåben.
Derfor de stærke ord til udenrigsministeren.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-15:
Jamen de falder meget kraftigt tilbage på hr. Morten Helveg Petersens stakkels far.
For i 1998, hvor han brugte de argumenter, jeg har læst op, var der ikke nogen Sikkerhedsrådsresolution.
Der var der ikke nogen ny beslutning.
Der var heller ikke enighed i EU.
Sverige og Finland og Belgien, så vidt jeg husker, var imod hr. Niels Helveg Petersen, hvorimod England støttede, ligesom England også havde samme opfattelse i 2003 som Danmark.
Men forskellen er bare, at jeg støttede SR-regeringens forslag i 1998, hvorimod Det Radikale Venstre løb fra den samme argumentation, da der så var skiftet regering.
Det er bare det, jeg understreger her i dag, og det er derfor, jeg ikke kan acceptere ordvalget.
Så mener jeg heller ikke, at fordi amerikanerne har sagt Al-Qaeda, skulle vi også have sagt Al-Qaeda.
Vi sagde ikke Al-Qaeda.
Fordi Blair sagde Niger og det der yellow powder, skulle vi også have sagt det.
Vi sagde præcis ikke Niger og gult pudder.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Da sagde udenrigsministeren: Den irakiske økonomi vil vokse med ca. 17 pct. i 2006.
Ups, må jeg sige til udenrigsministeren, det blev vist så kun til 3 pct.
Hr. Troels Lund Poulsen sagde det samme: Iraks vækst i bruttonationalproduktet er steget i det seneste år og vil vokse alene med 17 pct.
Men det, jeg så egentlig vil spørge om, og det er mit spørgsmål, er: Forsvarets Efterretningstjeneste siger, at der er borgerkrig i Irak.
Er der det?
Lars Barfoed (KF), 2007-05-15:
Det siger jo sig selv, at den militære indsats naturligvis skal gå på bekæmpelse af alle grupper, som måtte forstyrre freden og sikkerheden for civilbefolkningen.
Alle voldelige grupper er jo en trussel mod civilsamfundet og en trussel mod at få skabt ordnede forhold i Afghanistan.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-15:
Jeg skal citere Per Stig Møller fra den 18. marts 2003, og det er mit svar på spørgsmålet: Hvad nu, hvis alle lande siger: Vi giver mere tid?
Det har han haft masser af, 12 år og 4 måneder, men det har ikke hjulpet.
Blix siger, at han ikke har fået den hjælp, han skulle have.
Så går alle hjem.
Amerikanerne siger også: Nåh ja, vi går også hjem.
Så sidder Saddam Hussein tilbage med sine masseødelæggelsesvåben.
Det var den opfattelse, der var.
Det var også derfor, man sendte folk ind for at undersøge det.
Så med hensyn til spørgsmålet om mere tid har jeg jo svaret på det.
Det var det også i 1998, da han smed våbeninspektørerne ud.
Så kom dette pres fra den danske regering, og de fik lov at komme ind.
Da så presset faldt bort – for vi kom jo ikke i krig i 1998 – blev våbeninspektørerne smidt ud igen, eller deres arbejdsbetingelser blev så vanskelige, at de måtte opgive.
Det spil havde han jo kørt hele tiden, og det var det, der formentlig ville ske igen.
Det ville så betyde, at hele regionen igen ville sidde med uvisheden om, hvorvidt han havde masseødelæggelsesvåben.
Hvorfor afslørede han ikke, at han ikke havde dem?
Fordi det havde afsløret ham som en papirtiger, og så havde han fået uro med shiitter og kurdere i sit eget land eller måske med regionerne omkring, f.eks. iranerne.
Derfor kunne han ikke afsløre det.
Men det betyder så også, at de andre, når det ikke blev afsløret, stadig væk ville tro, at han havde dem, og så ville han have været en fare for den regionale sikkerhed, sådan som Sikkerhedsrådet advarede om at han var.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-05-15:
De der udtalelser om, at så krigsliderlig er man alligevel ikke, indeholder da trods alt en indrømmelse.
Men når udenrigsministeren trækker alle de der andre mennesker frem, som har snakket om masseødelæggelsesvåben, vil jeg spørge, om det ikke var, fordi Bush og Blair havde solgt det så godt til verden.
Hvis vi kigger på de udtalelser, som også forskellige ministre kom med på det tidspunkt, om, hvordan det hele sådan set accelererede, indgik disse ord så ikke i pressemeddelelser og presseudtalelser fra udenrigsministeren og måske også fra statsministeren, eller vil udenrigsministeren afkræfte, at disse ting foregik i regeringen?
Per Stig Møller (KF), 2007-05-15:
Jeg kan bekræfte, at vi ikke var gået i krig uden USA.
Vi var ikke gået ind alene.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-05-15:
Jeg har også tilladt mig at bruge ordet løgn.
Jeg synes, at vores udenrigsminister argumenterer vældig flot, altså med handlingerne fra 1998 til 2003.
Men det bortforklarer jo ikke, at den strid, der er imellem dem, der vedtog at gå i krig, og så dem, der var imod at gå i krig, består i, at man ville give våbeninspektørerne lidt mere tid, og at våbeninspektørerne havde bedt om det.
Og så er der jo sådan ligesom det der flor af omsvøb, eller hvad man nu skal kalde det, omkring den danske udtalelse om, hvorfor vi gik ind i krigen.
Jeg vil gerne stille udenrigsministeren det der spørgsmål, som mange stiller os andre: Var vi gået i krig, hvis ikke USA havde sagt, at de ville i krig på grund af masseødelæggelsesvåben og Al-Qaeda-forbindelser?
Lars Barfoed (KF), 2007-05-15:
Jeg er jo ikke Irakekspert eller analytiker.
Jeg er bare en borger, som er placeret i det her Folketing for at træffe beslutninger af politisk karakter baseret på de vurderinger, som eksperter og analytikere og andre kommer med.
Jeg er i hvert fald slet ikke klogere end den irakiske regering.
Og det er den irakiske regering selv, der vurderer, at landets egne sikkerhedsstyrker nu vil væ re i stand til at løse de opgaver, som vi øjeblikket løser i det sydlige Irak.
Vi har hele tiden sagt: Vi er ikke en dag længere i Irak, end den nuværende demokratiske regering ønsker.
Den har sagt: Nu er vi selv i stand til at løse opgaven.
Så trækker vi os tilbage og bidrager med civil genopbygning, også i overensstemmelse med den irakiske regerings ønsker.
Jeg må henholde mig til den irakiske regerings egen vurdering.
Den henholder jeg mig til.
Per Kaalund (S), 2007-05-15:
Jamen så kan jeg måske benytte lejligheden til at gentage mit spørgsmål om lejrflytningen, ikke sandt, og så måske lige tilføje, at omkring intervention også uden FN-mandat vedkender vi os, at det kan være nødvendigt i givne situationer, til eksempel typisk når der er tale om en humanitær katastrofe.
Men vi mener absolut ikke, den er gangbar i Iraksagen.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-15:
Må jeg til det første om sikkerhedssituationen og Sikkerhedsrådet i marts sige: Det ved vi jo ikke, der blev jo ikke stemt.
Den sidste resolution var derimod fra december 2002, og da blev der stemt 15-0, Syrien inklusive, for en resolution, som gav den sidste chance.
Der kom ikke nogen yderligere resolution, og derfor er grundlaget stærkere end det, man lavede i 1998, hvor man ikke havde en sådan sidste chance-resolution.
Må jeg minde om, at Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre gik i krig i Kosovo i 1999 fuldstændig uden et FN-mandat.
Vi støttede det, jeg anklager dem ikke – jeg er bare lidt træt af den her dobbeltmoral.
Jeg har altid sagt, at jeg synes, at det var fint, at Vietnam gik ind i Cambodja og stoppede Pol Pots myrderier.
Men det var jo ulovligt.
Skulle vi så smide Vietnam ud igen og sætte Pol Pot ind igen?
Af og til er man jo i den situation, at man er nødt til at handle.
Og jeg ved da også, at Socialdemokratiet er indstillet på at handle i Darfur, hvis det er nødvendigt – også uden om en sikkerhedsrådsresolution.
Så jeg synes ikke, man skal gøre det her til en bibel, men vi mener altså stadig væk, at mandatet var stærkere end i 2003.
Per Kaalund (S), 2007-05-15:
Med hensyn til diskussionen om masseødelæggelsesvåben, og hvem der har haft dette ord i deres mund, og med hvilken vægt de har udtalt, om de var der, eller troede, de var der, eller regnede med osv., vil jeg egentlig gerne i tilslutning til det stille et spørgsmål.
Det helt afgørende er jo, at der i marts måned 2003, hvor man går i krig, måske var 4 ud af 15 medlemmer i FN’s Sikkerhedsråd, der ville have accepteret det.
Har det slet ikke gjort indtryk, heller ikke sådan efterfølgende gennem tiden, at der var så massiv en modstand i FN’s Sikkerhedsråd mod, at man gik i krig på det grundlag, som udenrigsministeren refererer?
Det var den ene ting.
Den anden ting er, at det i omgangen her siges, at omlægningen, som det nu kaldes, hjemtagningen af styrkerne, har været forberedt længe.
»Forberedt længe« er selvfølgelig et vidt begreb, men jeg mener, at meddelelsen fra regeringen om, at man ville hjem, vel kom engang i marts måned i år, og hvis så overvejelserne har foregået længe, må det i hvert fald have været i nogle måneder før marts 2007.
Er det ikke sådan, at man flyttede lejr dernede i slutningen af 2006, hvor man rykkede fra Camp Eden over til den nye, meget store lejr?
Havde det ikke været meget mere fornuftigt, hvis man dengang havde så kraftige overvejelser derom, at man så havde trukket styrkerne hjem på daværende tidspunkt, så man var sluppet for at flytte lejr?
Per Stig Møller (KF), 2007-05-15:
Jo, men det er klart, at hr. Rune Lund jo aldrig kommer i den situation at skulle lave de overvejelser, for hr. Rune Lund stemmer aldrig nogen sinde for at gå ind for noget som helst, som FN opfordrer til.
For hr. Rune Lund må ikke glemme, at FN har opfordret til det her.
De danske soldater, der er til stede i Irak på landjorden,
er der alle sammen efter en opfordring fra FN, der kom i juni, så vidt jeg husker, 2003.
Men hr. Rune Lund kommer jo aldrig for skade at opfylde FN’s opfordringer.
Jeg ved, at hr. Rune Lund fremsætter et beslutningsforslag om, at koalitionen skal hjem og FN-tropperne skal hjem.
FN er inde, i og med at FN’s Sikkerhedsråd har mandateret koalitionen til at være der.
Derfor kan man slet ikke forestille sig, at man pludselig skifter den ud med nogle FNtropper.
Hvor skulle de komme fra?
Jeg synes ikke, det går godt nok.
Det siger da sig selv.
Jeg synes da også, det ser dystert ud.
Jeg har jo her beskrevet de alternative scenarier, som kan være på vej, og som kan ske.
Men hvis man kan se det dårlige, der kan ske, har man altså også en forpligtelse til at forhindre det og gøre, hvad man kan for at forhindre det, i modsætning til hr. Rune Lund, der sætter sig ned og ikke vil handle overhovedet.
Det er jo klart.
Med de rene hænder risikerer man jo ikke noget som helst, hvis man overhovedet ikke rører noget med dem.
Men der er jo her tale om, at de alternative scenarier i Irak er af en sådan art, at den omlægning, vi foreslår, skal være med til at hjælpe det demokratiske Irak til at overleve, og det kan vi kun håbe på.
Jeg har tillid til, at de får skabt den nødvendige forsoning og bredde, som gør, de kan tage opgøret med militserne og ekstremisterne.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Så lad mig stille et andet spørgsmål i forlængelse af det: Var den situation, vi nu ser i Irak, det, som udenrigsministeren havde ventet eller håbet på?
Var det det, der skulle ske?
Eller var det noget andet, man havde i tankerne?
Hvordan synes udenrigsministeren egentlig det går i Irak?
Jeg synes ærlig talt, at det har været en katastrofal krig, som har kostet 655.000 irakere livet, og som har ført landet ud i et fuldstændigt kaos og opløsning.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-15:
Først om tallene: Det er klart, at det var et estimat, en vurdering, jeg nævnte der i januar 2006, af, hvad der ville ske det år.
Det skete så ikke.
Men når jeg tog det her frem, var det, fordi hr. Rune Lund var så venlig at citere fra nogle steder fra teksten.
Så sagde jeg, at der altså også er andre steder, man kunne citere fra i teksten.
Det var såmænd bare derfor.
Jeg er jo ikke profet.
Min profeti var altså ikke rigtig; estimatet var forkert.
Men der er altså et nyt estimat, og der var altså fremgang.
Borgerkrig?
Jeg synes, det er ret uinteressant.
Der er sekterisk vold.
Der er ekstreme shiitter og ekstreme sunnier.
Der er fuldstændig urimelig vold.
Der er fuldstændig umenneskelige angreb på civile mennesker, der står i kø, på politiaspiranter, der står i kø, på politifolk, der kører hjem.
Det er alt sammen for at få samfundet til at bryde sammen.
Der er Al-Qaeda, som spiller ind for at holde gryden i kog, hvor de kan komme af sted med det.
Så for mig er det egentlig ikke så vigtigt, om hr. Rune Lund vil kalde det borgerkrig.
For mig er det afgørende at sige, at der er væbnede konflikter, der er uro og vold, der er fuldstændig uacceptabel, og derfor må vi på bedste måde hjælpe dem, og den bedste måde er nok den, vi leverer nu.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-05-15:
Jeg mener, hvis det var regimeskiftet, der var målet, hvis det var, fordi Saddam Hussein havde masseødelæggelsesvåben, så kunne man måske diskutere det, men problemet er jo så, at regeringen laver sin helt egen hjemmestrikkede argumentation, som ingen andre i denne verden er kommet igennem med i deres respektive lande.
Tony Blair forsøgte, det ved jeg godt.
Bush forsøgte det, men det lykkedes ikke, for den er så absurd, at det skriger til himlen.
Det er jo kun her i Danmark, at det er lykkedes regeringen at komme igennem med den hjemmestrikkede argumentation.
For det holder jo ingen steder, at det skal have så grusomme konsekvenser, at man ikke overholder en FN-resolution.
Der er intet forhold imellem, hvad der er brøden, og hvad der er konsekvenserne.
Jens Hald Madsen (V), 2007-05-15:
Jeg er helt overbevist om, at vi alle sammen her i Folketingssalen kun ønsker det bedste for vores danske soldater og ønsker at give dem de bedste muligheder, værktøjer og redskaber og rammer, så de kan udføre det arbejde, som den danske regering og et flertal i Folketinget har bedt dem om at gøre.
Derfor vil jeg ikke indgå i en diskussion om loyalitet.
Man kan have forskellige politiske overbevisninger, men jeg er ikke i tvivl om, at vi alle sammen uanset partifarve, og uanset hvilken overbevisning vi har, bakker op om vores danske soldater.
Så vil jeg sige, at det ikke er, fordi jeg vil nedgøre de lande på EPU-konferencen og deres forståelse af Irak.
Det, jeg blot forsøger at illustrere, er, at der er så forfærdelig mange dagsordener omkring Irakspørgsmålet, og dem skal man adskille fra hinanden.
Derfor kunne jeg engang imellem godt ønske mig, at vi havde en lidt mere nuanceret debat her i Folketingssalen og ikke bare stillede det op i sort og hvidt, hvor alt er dårligt.
Jeg kunne godt ønske mig, at der var en accept af, at det er en svær proces, at det tager lang tid at gennemgå en proces fra et diktatur med kommandoøkonomi over til et demokrati med markedsøkonomi, at der er en masse grupperinger, som før havde nogle magtbeføjelser, som de kæmper for at fastholde, og at det vil give nogle uroligheder.
Den accept synes jeg man burde vise i den her debat.
Jens Christian Lund (S), 2007-05-15:
Jeg vil gerne starte med at rose ordføreren for i hvert fald i indledningen at være meget realistisk med hensyn til, hvordan konsekvensen er i Irak.
Det synes jeg er anerkendelsesværdigt.
Men jeg vil godt prøve at spørge ordføreren, hvordan ordføreren egentlig vurderer, at de sikkerhedsstyrker og de politistyrker, som regeringen siger er veluddannede, kommer til at virke i den tid, der kommer fremover?
Det vil jeg gerne have ordførerens ærlige vurdering af.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Det er rigtigt, at Saddam Hussein slog mange kurdere ihjel, det gjorde han bl.a. også, dengang han var USA’s og det borgerlige Danmarks ven i kampen mod præstestyret i Iran.
Men man må også ligesom spørge, og det vil jeg spørge hr. Lars Barfoed om: Er situationen i Irak bedre i dag, end den var under Saddam Hussein?
655.000 døde irakiske civile, borgerkrig, total opløsning,
er det et godt resultat, man har fået ud af 4 års krigsførelse?
Så glemmer hr. Hans Kristian Skibby også lige punkt nummer 13 og punkt nummer 16 i Forsvarets Efterretningstjenestes »Situations- og trusselsvurdering for Irak«, som handler om, hvordan det ser ud i det sydlige Irak, en situation, som også er præget af opløsning, sekterisk vold og likvideringer på samme måde, som det er tilfældet andre steder i Irak.
Forskellen er, at mens risikoen for styrkerne er meget høj i det centrale Irak, er den – i gåseøjne – bare høj i Basraområdet.
Så det glemte hr. Hans Kristian Skibby vist.
Men det, jeg spurgte om, var egentlig, om hr. Hans Kristian Skibby var stolt af den krig, som han og Dansk Folkeparti har været med til at starte, en krig, der har smadret et land fuldstæn digt, og som har bragt det i total opløsning og kostet mindst 655.000 civile irakere livet.
Var det det hele værd, vil jeg spørge hr. Hans Kristian Skibby?
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-05-15:
Jeg er i hvert fald enig med mig selv i, at der ikke er noget nyt i de spørgsmål, som hr. Rune Lund stiller og også har stillet i forbindelse med de andre Irakdebatter, vi har haft her i Folketinget, nemlig spørgsmålet om den ulovlige krig.
Hvor mange demokratiske krige findes der?
Hvor mange krige findes der, hvor der ikke har været ofre?
Jeg synes, at svaret taler for sig selv.
Så nævner hr. Rune Lund i sit spørgsmål nogle uddrag fra Forsvarets Efterretningstjenestes trusselsvurdering af situationen i Irak.
Der synes jeg måske også, at hr. Rune Lund skulle have nævnt punkt 4 i den redegørelse, som vi har fået, der jo klart beskriver, at mange af de konflikter, der pågår, ikke skyldes amerikansk, dansk eller for den sags skyld britisk tilstedeværelse, men skyldes konflikter mellem shiaer og sunnier, og de skyldes, at kurderne også kæmper for deres.
Der er store geografiske problemstillinger, og der er folk, som kæmper imod olielov osv., og der er folk, som kæmper imod, at der skal være demokrati, og som hellere ser et islamisk styre.
Det er faktisk ikke en ny situation.
Det er faktisk en situation i området, som har været der igennem flere århundreder, og det burde hr. Rune Lund også være opmærksom på.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Er man i Dansk Folkeparti stolt af, at man har været med i den her ulovlige krig, som nu, 4 år efter den startede, har resulteret i et land, som er i total opløsning, et land, som ifølge Forsvarets Efterretningstjeneste er et land i borgerkrig?
I »Situations- og trusselsvurdering for Irak« står der: Situationen har udviklet sig til borgerkrig, hvor irakerne kæmper om territorium, ressourcer og politisk magt, og landet er præget af opløsning og udbredt kaos.
Er man stolt af det, og er man også stolt af, at krigen indtil videre har kostet minimum 655.000 irakiske liv?
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-05-15:
Nu er der ikke noget nyt i, at vi har en Irakdebat her i Folketinget.
Det eneste nye er måske, at det lader til at være den sidste, i og med at der jo er indgået en aftale for nogle måneder tilbage, hvor vi er i stand til at tage de danske styrker tilbage fra Irak.
Der er selvfølgelig forskellige årsager til det, og jeg synes også, at mange af de forudgående ordførere både har stillet mange spørgsmål og også har fået besvaret mange spørgsmål, som selvfølgelig hænger sammen i en vis sammenhæng.
Fra Dansk Folkepartis side har vi valgt at gå med i det her forlig af flere årsager.
Det er selvfølgelig – det er en af de vigtige forudsætninger – ud fra ønsket om at få de danske styrker trukket tilbage.
Dette er bl.a. på foranledning af de lokale irakiske folkevalgte politikere, som mener, at de selv kan overtage ledelsesopgaver og sikkerhedsopgaver i Basraregionen.
Oven i det er det altså sådan, at vi, i og med at vi tilrettelægger den danske indsatsstyrke anderledes ved bl.a. at forhøje vores antal i Afghanistan og samtidig nedskære antallet i Irak, stadig væk er med i opgavevaretagelsen med at løse både FN- og NATO-forpligtelser, som Danmark er en naturlig del af.
Fra Dansk Folkepartis side synes vi også, det er rart, at vi på den her måde får målrettet flere midler til netop det, som flere har været inde på vi også skal tage hånd om, bl.a. den civile indsats.
Der nævnes bl.a. de internt fordrevne.
Der skønnes jo at være omkring et par millioner internt fordrevne.
Ligeledes er det selvfølgelig også et spørgsmål om at understøtte på den civile side med hensyn til Jordan og Syrien, som har måttet tage imod en del af de landsforviste eller i hvert fald dem, der er flygtet fra irakisk territorium.
Oven i det er det også sådan, at vi i 2008 vil bidrage med yderligere 100 mio. kr. til samme formål.
Men omvendt må man jo sige, at det er de ting, som Danmark er blevet bedt om at stille med, og at det er de ting, der har været et stort flertal i Folketinget for at bidrage med.
Derfor vil vi fra Dansk Folkepartis side selvfølgelig også takke for, at der trods den her situation faktisk nu er skabt et billede, hvor vi har fået Socialdemokraterne og De Radikale med i en fælles aftale.
Det er rigtigt, at der er mange sure ting, vi kan konstatere med hensyn til situationen i Irak, og vi har jo fra flere sider også oplevet diskussionen om trusselsvurderingen osv.
Og ikke at forglemme har vi også været med til at uddanne irakiske sikkerhedsstyrker, omkring 330.000, der står klar til at kunne håndhæve ro og orden nogle af de steder, hvor danske soldater eksempelvis nu trækker sig tilbage.
Derfor har vi fra Dansk Folkepartis side sagt, at det her faktisk er en god løsning, og det er også en løsning, som er taget på baggrund af et irakisk initiativ, nemlig et irakisk politisk ønske om, at vi ikke er nødvendige for at varetage sikkerheden i Basraprovinsen.
Med de ord kan vi fra Dansk Folkepartis side bakke op om det fremsatte beslutningsforslag nr. B 162.
Per Kaalund (S), 2007-05-15:
Ja, det er korrekt.
Vi mener, at vi har haft et klogt standpunkt.
Som vi ser det, har vi i stor stil brugt utrolig mange kræfter på at skulle passe på os selv, hvad jeg synes har været rimeligt, i den sydlige del af Irak, og vi har tilladt os ved forskellige lejligheder at sige, at vi betragter vores tilstedeværelse mere som en del af problemet end en del af løsningen.
Som sagt mener vi, at vi burde have gået andre veje.
Den opfattelse deles af stort set alle EUlande, af alle de vesteuropæiske lande og de nordiske lande.
Det er Danmark, der har gået enegang, og det vil regeringen og partierne bag regeringen ikke forstå.
Det har været en enegang, som jo meget tydeligt har svækket dansk udenrigspolitik, både europæisk og i andre sammenhænge.