Maja Panduro (S), 2012-11-28:
Der er bred forvirring i salen.
Det var ikke kun hos Venstres ordfører, vil jeg lige forsvare hende med.
Jeg har for så vidt også to taler, men jeg holder dem gerne i forlængelse af hinanden, for jeg synes da også, at der er gode fælles overskrifter i de to forslag.
Bl.a. har Red Barnet jo kaldt denne finanslov for en børnevenlig finanslov, og det er jeg rigtig, rigtig enig i.
Det er jeg bl.a., fordi jeg synes, at VKO på mange måder førte en noget interessant politik over for børnefamilierne og ikke mindst over for børnene.
I Danmark har vi jo ellers indrettet os sådan, at vi holder hånden økonomisk under de børn, som kun har en forælder, børn, hvor faderskabet ikke kan fastslås, eller børn, hvor det kun er den ene af forældrene, som lever.
De har ret til et særligt børnetilskud.
Det er altså børn, som er afskåret fra at kunne modtage bidrag til forsørgelse fra begge forældre.
Indtil 2009 var det sådan, at også de enlige kvinder, som havde fået barn ved kunstig befrugtning, var omfattet af reglerne for et særligt børnetilskud, som er på knap 15.000 kr. om året inklusive tillæg.
Og det var, synes jeg, måske et af de mere slående eksempler på, at det jo ikke var barnets tarv, der var omdrejningspunktet for den børnepolitik, som man førte.
Og det synes jeg jo ikke udtrykker en speciel omsorg for barnets bedste.
Samtidig var det også noget socialt skævt, fordi det jo i realiteten betød, at de mere velstillede enlige kvinder havde en større mulighed for at træffe valg om at blive mor alene end en kvinde, som havde en lav indkomst.
Jeg er rigtig tilfreds med som ordfører her i dag at kunne sætte en streg under, at det igen skal være barnets bedste, som er omdrejningspunktet for, hvornår vi giver det særlige børnetilskud.
Jeg er også rigtig tilfreds med, at vi er konsekvente og i samme ombæring får fjernet den forskelsbehandling, der var i forhold til de ca. 800 børn af eneadoptanter, som vi har i Danmark, således at det bliver alle børn, der kun har en forælder, som fremover modtager det særlige børnetilskud.
Mimi Jakobsen, som er generalsekretær for Red Barnet, havde her i forrige uge et debatindlæg med overskriften »Danmark har fået en børnevenlig finanslov«, og det har hun nemlig helt ret i.
At det er børnenes finanslov, kommer også til at kunne mærkes hos de flygtningebørn, hvis familier fremover bliver undtaget fra det optjeningsprincip, der ellers er i børne- og ungeydelsen.
Og det samme gælder, når bopælsperioder i Grønland og på Færøerne bliver sidestillet med, at man har bopæl i Danmark.
Der var ellers en noget uhensigtsmæssig og må man vel også formode utilsigtet konsekvens af optjeningsprincippet, for sådan plejer vi vel ikke at agere inden for rigsfællesskabet i forhold til vores ydelser.
Så Socialdemokraterne kan altså i meget høj grad anbefale lovforslag nr. L 84.
Det kan vi også med L 85, og det kan vi, fordi det jo ikke er særlig sjovt at have ondt både i økonomien og i tænderne.
Og derfor er jeg så glad for at kunne stå her som ordfører også for det her forslag, som indfører en ny ret til tilskud til de mennesker, som får de lave sociale ydelser, ydelser svarende til kontanthjælpsniveau, efter lov om aktiv socialpolitik, så man kan få hjælp til sine udgifter til tandplejen.
Det bliver en ret, som gælder alle former for tandpleje, både den forebyggende og tandbehandlingen.
Dem, som får gavn af det her forslag, er jo nogle af dem, som har det største behov, og som vi er mange som i meget lang tid har ønsket at kunne hjælpe.
Det er kontanthjælpsmodtagere, det er modtagere af ressourceforløbsydelsen og af andre ydelser, som er på kontanthjælpsniveau, dvs. f.eks. ledighedsydelsen.
Men det kan altså være en investering, som kan betyde, at man ikke siden hen skal døje rigtig meget både økonomisk og på helbredsfronten med de tandproblemer, som man så ikke fik behandlet i tide, dengang man var ung.
Derfor er jeg også så glad for, at vi får lavet det sådan nu, at unge under 25 år får fuld dækning for beløb, som er over 600 kr. årligt.
Hvis man er 25 år eller derover og på de laveste ydelser, vil man få et tilskud på 65 pct. af den egenbetaling, som ligger ud over 800 kr. om året.
Det betyder altså igen, at vi målretter hjælpen til tandbehandling til dem, som har mest ondt i tænderne og dermed de højeste udgifter til tandpleje, og som så samtidig tilhører den gruppe, som har de største økonomiske udfordringer og er økonomisk vanskeligst stillet.
Det at blive sat ud af sin bolig er en meget voldsom social begivenhed.
Det er en begivenhed, der risikerer at føre til hjemløshed, føre til massive sociale problemer i mange år fremover, og det er noget, som vi selvfølgelig bør gøre alt, hvad der overhovedet står i vores magt, for at forebygge.
Det har jo været sådan, at vi i de seneste 10 år hvert eneste år har set en stigning i antallet af lejere, der er blevet sat ud af deres bolig, også i de år, hvor det jo gik ufattelig godt.
Vi kunne købe hele verden, købe udekøkkener og velværebadeværelser, og arbejdsløsheden var historisk lav.
Det gik faktisk rigtig godt i Danmark, men selv i de år fortsatte antallet af mennesker, der skulle opleve, at kongens foged bankede på døren og man blev sat ud af sit hjem, med at stige.
Og samtidig med det voksende antal hørte vi skiftende ministre sige, at det selvfølgelig var uacceptabelt, og der var også en, der mente, at nu var kurven knækket, men problemet blev altså ved med at vokse i omfang.
Først nu her i september måned kom tallene for første halvdel af 2012, som viste, at kurven nu faktisk var knækket, for første gang i 10 år.
Jeg turde dårlig tro på det, da de kom – først fik vi dem for København, og siden kom de så for hele landet –
for selv om vi jo i denne regering er meget optaget af det her problem, er vi også klar over, at det er et meget, meget stort arbejde at få vendt den kurve.
Så selv jeg, som betragter mig selv som optimist, turde dårlig håbe på, at det skulle kunne lykkes allerede.
Nu gælder det om at holde fast.
Vi har allerede taget flere initiativer for at få bremset udsættelse af lejere.
Bl.a. har vi jo afskaffet starthjælpen, introduktionsydelsen, timereglerne og kontanthjælpsloftet, og vi har i fællesskab med satspuljepartierne sat massivt af til, at vi kan lave gældsrådgivning og gøre en særlig indsats i de udsatte boligområder i det hele taget.
Men det skal altså ikke stoppe der, for nu kan vi med lovforslaget her give et nyt redskab til kommunerne, et redskab, som kommunerne har efterspurgt igennem længere tid, og som de har bedt os om de ikke nok måtte få, nemlig at de midlertidigt har mulighed for at gå ind og hjælpe med huslejebetalingen for børnefamilier osv., hvis det kan forebygge en udsættelse.
Det er stadig væk op til kommunerne selv at vurdere, hvornår det giver mening, men forudsætningen er, at det skal være en midlertidig hjælp, indtil der bliver fundet en mere holdbar løsning for familien. Kommunerne har meldt, at de har manglet den her mulighed for at kunne give en midlertidig økonomisk hjælp, og derfor er vi i Socialdemokratiet rigtig, rigtig glade for muligheden for at indføre det her nye redskab, som vi tror kan bidrage yderligere til at få begrænset antallet af udsættelser.
Og hver eneste gang vi kan forhindre en udsættelse, er det jo simpelt hen så vigtigt.
Jeg synes faktisk ikke, vi kan vente med at gøre noget på det her område, og vi ved jo faktisk allerede en del om, hvad der virker.
Det ved vi fra kommunerne, som er meget optaget af det her, vi ved det fra boligselskaberne, som vi jo heldigvis arbejder rigtig tæt sammen med, og vi ved det jo også fra noget af det arbejde, som bl.a. SFI har lavet allerede.
Det er ikke ensbetydende med, at vi ikke skal bruge det arbejde, som er på vej, det ser jeg også meget frem til, men vi bliver nødt til at sætte ind med alt, hvad vi har.
Som jeg sagde i min tale, er hver eneste udsættelse, vi kan forhindre, hvert eneste barn, der ikke skal opleve at blive sat ud med mor i hånden af kongens foged, vigtig socialpolitik.
Som jeg også sagde i min tale, tør jeg ikke række armene helt i vejret endnu, både fordi hver eneste udsættelse er en for meget, og fordi tallene selvfølgelig kan vende, for vi er også i en rigtig, rigtig vanskelig situation for landet, så det er jeg meget opmærksom på.
Men jeg vil dog sige, at når tallet fra første halvår i 2012 i forhold til første halvår i 2011 er faldet med over 20 pct. svarende til over 400 færre udsættelser, så er det for mig meget signifikant.
Er det nok?
Nej, overhovedet ikke, men det er ganske betydende.
Det er også det, som bl.a. boligforeningerne fortæller os, og de siger jo, at det er, fordi de forskellige ting, vi har gjort, begynder at virke nu.