Line Barfod (EL), 2009-11-04:
Jeg mener, det er afgørende i et demokrati, at vi ikke bare har, men også bruger vores ytringsfrihed og vores demonstrationsfrihed.
Det har alle her jo bekendt sig til, så på læbebekendelserne er der ingen forskel.
Spørgsmålet er, om man så mener det alvorligt og også vil være med til at sikre det.
Så er der den anden ting, som jeg også mener er afgørende i et demokrati, og det er, at befolkningen har tillid, at befolkningen har tillid til, at retssystemet fungerer, har tillid til, at politiet behandler folk ordentligt.
Vi har med knivloven oplevet, at rigtig mange mennesker mister tilliden.
Jeg skal bare i forhold til den debat, der er i dag, minde om, at knivloven jo ikke lavede nogen ny kriminalisering af knive, men knivloven indførte en minimumsstraf på 7 dage, som rigtig, rigtig mange mennesker, der aldrig nogen sinde kunne finde på at bruge en kniv imod et andet menneske, oplever som dybt uretfærdigt, altså at de pludselig skal straffes, som om de var nogle, der kunne finde på at bruge en kniv mod andre mennesker.
Vi risikerer altså at få en voldsom afstandtagen fra retssystemet og politiet, en voldsom radikalisering af samfundet, når man på den måde går ud og pludselig gør helt almindelige, fredelige mennesker til forbrydere og slår dem sammen med nogle, der kaster med sten, når man på den måde går ud og siger, at alle, der deltager i fredelige demonstrationer eller er i nærheden af fredelige demonstrationer, kan risikere at få en lang varetægtsfængsling og i nogle tilfælde 40 dages fængsel, hvis ikke de flytter sig hurtigt nok, når politiet beder om det, eller hvis de bliver fanget i nogle af de knibtangsmanøvrer, som vi har set i forbindelse med forskellige masseanholdelser.
Det er det, folk oplever lige nu, altså at det er den retstilstand, der er ved at blive indført.
Jeg mener, det er afgørende, at regeringen tænker sig grundigt om og tænker over, hvad det er, den går ud og siger til befolkningen man kan risikere, hvad det er, helt almindelige mennesker kan risikere at opleve, hvad det er, man siger der skal være tilfældet.
Jeg synes, det er rigtig vigtigt at lægge mærke til Fængselsforbundets høringssvar, og derfor vil jeg lige læse deres afslutning op: Afslutningsvis skal Fængselsforbundet udtrykke en bekymring, i forhold til at der med lovforslaget sker en kriminalisering af almindelige lovlydige borgere, hvilket Fængselsforbundet anser for en uheldig udvikling, også i relation til den bedst mulige udnyttelse af Kriminalforsorgens ressourcer.
Lovforslaget indeholder endvidere en betydelig skærpelse af straffen på visse områder – en skærpelse, der ikke synes at være proportional med de begåede forbrydelser.
Det er ikke det, vi er uddannet til.
Det synes jeg regeringen bør lægge sig meget på sinde og lytte til.
Når Fængselsforbundet kommer ind med så alvorlig en advarsel, er der altså grund til at tage det alvorligt.
Der er rigtig meget grund til at se på, hvad det er, man risikerer kommer til at ske, hvad det er for en radikalisering, man risikerer at være medvirkende til, når man på den måde vil til at lave masseanholdelser af mange mennesker.
Så vil jeg bare omkring de fagligt aktive sige: At vi har den danske model, har hidtil været noget, man har holdt meget stærkt fast i, altså at fagbevægelsen har muligheden for at tage forskellige kampskridt i forhold til at få sikret ordentlige løn- og arbejdsvilkår.
En af de muligheder, man har, er, at man går ud og laver fysiske blokader, det er, at man stiller sig op foran en arbejdsplads, hvor der er nogle arbejdere, der bliver groft udnyttet, sådan at de, der er på vej til eller fra, får en klar melding om, at der altså her foregår blokaderamt arbejde. Vi har på det seneste oplevet tilfælde, hvor man går ud og foretager præventive anholdelser.
Det risikerer vi bliver stærkt forøget med det, der bliver gennemført her, og derfor er det også noget af det, jeg meget håber på regeringen vil sikre med gennemførelsen af det her foreslår, altså at man ikke vil kunne bruge det i de faglige konflikter.
Det håber jeg virkelig vi kan komme igennem med.
Jeg ser meget frem til den høring, vi skal have, og de mange svar, der må komme fra Justitsministeriet, på al den megen kritik, der er rejst, bl.a. også fra Institut for Menneskerettigheder, af de domme, der er blevet henvist til – også af den dom, som instituttet ikke har med, men som jeg og andre stiller spørgsmål til, og som er kommet her i september.
Det er i forbindelse med en sag fra Ungarn, hvor 150 havde samlet sig helt spontant til en ikke anmeldt demonstration mod en reception, statsministeren holdt, og hvor politiet bad demonstranterne om at flytte sig til et andet sted i nærheden og senere opløste den.
Menneskerettighedsdomstolen siger meget klart, at man altså har ret til at forsamle sig, man har ret til at protestere, og politiet har ikke ret til at opløse en sådan demonstration.
Jeg mener, det er afgørende for et demokrati, at vi sikrer, at man heller ikke i Danmark begynder at påstå, at politiet skal forhindre folk i at give udtryk for deres meninger – det gælder også ved larmedemonstrationer.