runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mikkel Dencker (DF), 2010-02-02:
Enhedslisten foreslår med beslutningsforslaget B 96 her, at der skal indføres en form for Tobinskat, som vi har allerede her i løbet af debatten har fået fastslået at det er, på finansielle transaktioner, og at det vel at mærke skal være en international skat.
Jeg hæftede mig allerede tidligere i debatten ved, at hr. Frank Aaen, bakket op af hr. Jesper Petersen, var inde på, at der var tale om en skat på kun en femtedel af en promille, dvs. en femtusindedel af transaktionens størrelse.
Den lille sats bagatelliserede hr. Frank Aaen og hr. Jesper Petersen ved at sige, at det da ikke ville have nogen særlig indflydelse på, hvor meget der ville blive handlet og i hvor stort omfang.
Jeg er egentlig meget enig i, at en så lav sats nok ikke vil have den store effekt på antallet af transaktioner og størrelsen af dem.
Derfor må man også ud fra det, hr. Frank Aaen allerede har sagt, konkludere, at formålet egentlig ikke er at dæmme op for eller forhindre en række spekulative transaktioner, for når skatten er så lav, som den er, vil det ikke have nogen effekt, og transaktionerne vil finde sted af alligevel, og formålet må så bare være at få et provenu.
Det var i hvert fald det, jeg sad og konkluderede dernede.
Jeg tror, at hvis man skal have noget, der virker, skal satsen være langt højere – og det er måske også i virkeligheden det, hr. Frank Aaen har hede drømme om – måske ½ pct. eller 1 pct. og altså en hel del mere end den femtedel promille, som man foreslår her.
Men jeg må altså skuffe hr. Frank Aaen med, at det er Dansk Folkeparti på ingen måde tilhænger af, for når man først når op i den størrelsesorden, hvor det virkelig begynder at have indflydelse på økonomien, så begynder man også at bremse for stort set alle andre transaktioner, og dermed bliver det jo en skat på selve den økonomiske aktivitet, og det er i hvert fald ikke en medicin, der skal bruges, når man står i en økonomisk krise, som vi gør nu.
Vi mener med andre ord, at forslaget her er den forkerte dosering af den forkerte medicin.
Den sidste ting, jeg vil slå ned på i beslutningsforslaget her, som jeg mener gør det helt ugennemførligt, er, at der skal være tale om en international skat, og det må jo så forudsætte, at alle lande i verden skal tilslutte sig, at skatten indføres.
For hvis man kun indfører den i nogle lande eller i mange, men ikke alle lande, så vil det alt andet lige betyde, at alle, for hvem det kan lade sig gøre, vil søge at flytte deres transaktioner til de lande, hvor skatten ikke er indført.
Alene af den grund tror jeg slet ikke, det har nogen gang på jord.
Det er fuldstændig urealistisk at gennemføre den idé, som Enhedslisten kommer med her.
Vi kender jo allerede problematikken med, at lande, som vi ellers betragter som ganske civiliserede, optræder som skattely for folk, der ønsker at lave suspekte transaktioner, og derfor er det ret urealistisk at tro, at man kan få alle lande til at tilslutte sig indførelsen af en skat, som den, der foreslås her.
Med de ord skal jeg sige, at Dansk Folkeparti siger nej til beslutningsforslaget.
Kristian Jensen (V), 2010-02-02:
Det er sådan, at spillesteder lukker og spillesteder åbner, afhængigt af hvordan kundeunderlaget er.
Selv om jeg er enig i, at der lukker rytmiske spillesteder, har jeg også lagt mærke til, at der rundtom i landet er nye spillesteder, der åbner, fordi nogle tør satse på det.
Det er jeg glad for.
Spørgsmålet er, om det er vores egne regler i Danmark, eller om det er EU’s regler, der bremser for det.
Det er korrekt, at rytmiske spillesteder og rytmisk musik er nævnt direkte i den danske momslov, men det er jo ud fra en betragtning om, hvad det er, vi kan ændre på for at undgå en konflikt med EU's momsregler.
Vi kan se på den åbningsskrivelse, den begrundede udtalelse, vi har fået i sidste uge, at Europa-Kommissionen fastholder anklagerne på samtlige punkter.
Der er ikke noget af det, der har været i dialogen mellem Skatteministeriet og Kommissionen fra åbningsskrivelsen og frem til den 28. januar, der har fået Kommissionen til at fjerne et eneste af sine anklagepunkter.
Derfor er jeg, samtidig med at vi har en trussel om en retssag hængende foran os, bekymret for at skulle udvide momsfritagelsesbegrebet en gang til.
Derfor er jeg bekymret for forslaget her, og derfor afviser regeringen det.
Klaus Hækkerup (S), 2010-02-02:
Beslutningsforslaget siger jo, at Folketinget pålægger regeringen internationalt at arbejde for indførelsen af en skat på finansielle transaktioner.
Det er det, der står.
Det er ikke mit beslutningsforslag, husk det, men det er det, der står i forslaget.
Vi ved jo alle sammen godt, hvad Dansk Folkepartis holdning er til CO2-udledningen,
og derfor synes jeg bare, det er logisk nok, at man så siger, at man ikke vil være med til at skabe en finansieringskilde, der skal bevirke en varig reduktion.
Så jeg anerkender sådan set, at der er logik i det, Dansk Folkeparti gør.
Det forstår jeg da ikke at Dansk Folkepartis ordfører er så utilfreds med; det er jo ikke så tit, det sker.
Men det, jeg godt vil tilbage til, er argumentationen om, at ikke alle lande er med.
Mikkel Dencker (DF), 2010-02-02:
Nej, vi har ikke tænkt os at overveje det en gang mere.
Jeg kan sige, at vi allerede har overvejet sagen, og vi er nået frem til den konklusion, at en så lille sats, som Enhedslisten opererer med i deres forslag her, vil have en fuldstændig marginal effekt også på de spekulative transaktioner, som hr. Aaen prøver at ramme med forslaget.
Derfor tror vi ikke på, at det vil have den ønskede effekt.
Derfor er der overhovedet ingen grund til at indføre det.
Min konklusion var egentlig bare, at det, hr. Aaen var inde på, eller det, der var det virkelig formål med at indføre den her form for skat, var at skaffe et provenu til et andet formål.
Rasmus Jarlov (KF), 2010-02-02:
Nu er det jo sådan, at den almindelige valutahandel, den, som ordføreren kalder for den gavnlige valutahandel, som bruges til at handle varer på tværs af grænser, jo altså er afhængig af, at vi har nogle likvide valutamarkeder, hvor man kan komme af med sin valuta igen uden at tabe en hel masse penge på det.
Det er altså sådan, at hvis vi ikke havde de her dag til dag-handler af valuta, ville vi ikke have et likvidt valutamarked, og det ville betyde, at det ville være meget mere uattraktivt at investere og købe en anden valuta, og at varehandel dermed ville blive meget mere vanskelig.
Har ordføreren forstået sammenhængen mellem, at der skal være et likvidt valutamarked og den varehandel, som foregår?
Kristian Jensen (V), 2010-02-02:
Nu har jeg i de 5 år, jeg har været skatteminister, gentagne gange haft fornøjelsen af at blande mig i kulturdebatten i forbindelse med de forbedringer af de udøvende kunstneres økonomiske vilkår, som regeringen har gennemført.
Jeg havde i fredags fornøjelsen af at åbne Art Herning, kunstudstillingen, hvor jeg i hvert fald kunne opleve, at der blandt kunstnerne var en stor tilfredshed med de økonomiske tiltag, som regeringen har gennemført netop for de udøvende kunstnere.
Fru Frahms spørgsmål går på, om ikke man kunne sige, at de rytmiske spillesteder alene er en kulturel fødekæde, og at de ikke har noget at gøre med konkurrence med private spillesteder.
Jeg tror, det er både-og, i hvert fald med det kendskab, jeg har til de spillesteder, der bliver støttet af staten.
Derfor er jeg enig i, at det er meget vigtigt, at vi kulturpolitisk skaber grundlag for et vækstlag på den rytmiske musikscene.
Så skal vi også huske på, at det vækstlag faktisk også kommer, ved at der er nogle, der tør udbyde deres eget spillested som en scene, hvor nogle fra vækstlaget kan komme frem.
Så vi skal finde en balance mellem vækstlaget og den erhvervsmæssigt ligelige konkurrence.
Hr. Mogens Jensen forsøger sådan set her at få en diskussion om, hvorvidt man i en situation, hvor der ligger en meget, meget stor sten på vejen, som man ikke kan komme forbi, og der bag den ligger en lille sten, ville køre videre, hvis den lille sten var væk.
Det er sådan set lige meget, for den store sten ligger der stadig væk, og den store sten på den her vej er altså, at hvis vi, havde jeg nær sagt, igen forsøger at udvide fortolkningen af momsfritagelse, stiller vi os endnu dårligere i den situation, som vi risikerer at blive bragt i, nemlig at der kommer en sag ved EU-Domstolen om, hvorvidt vi har overfortolket mulighederne for at give momsfrihed ifølge EU's direktiver.
Og det ville være skadeligt, for så risikerer vi at skulle spole tilbage på nogle af de momsfritagelser, som er indarbejdet i forhold til danske foreninger, almennyttige institutioner og andet.
Derfor synes jeg, det er væsentligt, at vi bevæger os på den sikre side for ikke at risikere et større tab.
Mogens Jensen (S), 2010-02-02:
Jeg er meget enig i, at man selvfølgelig er nødt til at tage et hensyn til dem, der forsøger at lave – og også gør det med succes – musikvirksomhed på kommercielle vilkår.
Det er jo netop også derfor, at vi i forslaget her siger, at dem, der kan få støtte, er dem, der i forvejen får offentlig støtte, og det vil jo sige dem, der i forvejen udsætter de kommercielle for en eller anden form for unfair konkurrence, kan vi kalde det; de har i hvert fald nogle konkurrencefordele.
Det synes jeg jo godt at man kan forsvare.
Er ministeren ikke enig i det, når det i forvejen er defineret til at være en meget begrænset gruppe af spillesteder, der kan få støtte, altså som i forvejen får offentlig kulturstøtte, fordi man mener, det er vigtigt for kunsten og den kulturelle udfoldelse i Danmark?
Det er da en fornuftig måde at afgrænse det på, sådan at der ikke kommer unødig konkurrenceforvridning.
Pernille Frahm (SF), 2010-02-02:
Lige nu lukker der jo spillesteder, og spillesteder er truet af lukning.
Hvis vi bare følger skatteministerens tanke om den fri konkurrence, kan vi jo se frem til en ødemark på det her område i løbet af nogle år.
Men jeg vil gerne vende tilbage til det sjette momsdirektiv, EU’s momsdirektiv.
Er det ikke rigtigt, at det ikke specielt er kulturområdet, EU har i tankerne, at det er nogle andre områder, som EU går efter i sine skrivelser til Danmark, og at det er os selv, der har defineret, hvad det er, der er omfattet af momsdirektivet, og hvad der ikke er omfattet af momsdirektivet?
Og er det ikke rigtigt, at man så faktisk godt selv kunne lave den ændring fra dansk side uden at komme i karambolage med de ting, som EU har kritiseret os for?
Kristian Jensen (V), 2010-02-02:
Det er klart, at hvis ikke der var EU-mæssige blokeringer, kunne man kigge på det mere frit.
Jeg skal dog lige minde om, at man også skal huske, at der ved siden af de af Statens Kunstråd støttede spillesteder findes en lang række private spillesteder, hvor en sådan ekstra støtte jo gør deres mulighed for at drive deres spillested på privatøkonomisk basis noget sværere.
Jeg synes, at vi skal have respekt for, at der også er en lang række, der kæmper for at få et almindeligt rytmisk spillested til at fungere som en helt almindelig forretning.
Og vi ville skade dem, hvis vi bare sagde, at havde man først én gang fået støtte, kunne alting lade sig gøre.
Men det vigtigste i den her sag er, at der rent faktisk ligger en meget stram definering af, hvad vi kan give en momsfritagelse, og at vi allerede i dag er på kanten af en EU-retssag om, hvorvidt vi er gået for langt.
Mogens Jensen (S), 2010-02-02:
Nu kommer skatteministeren og jeg jo af og til på det samme spillested, så jeg er glad for, at skatteministeren, som jeg hører det, også giver udtryk for, at det egentlig burde være muligt for spillestederne at få tilskud fra festivaler, men at der er nogle EU-regler, som gør, at det ikke er muligt, selv om jeg må sige – og jeg har ikke været bekendt med den EU-regulering – at det umiddelbart virker mærkeligt, at man kan give til almennyttige formål, også kulturformål, som det fremgår af reglerne, men så ikke kan give penge til rytmiske spillesteder.
Det virker mærkeligt.
Vil skatteministeren ikke give mig ret i det?
Må jeg spørge, om det er rigtigt forstået, at hvis der ikke var EU-blokeringer, ville ministeren støtte et forslag af den her karakter?
Pernille Frahm (SF), 2010-02-02:
Først og fremmest velkommen til skatteministeren i kulturdebatten.
Det er altid rigtig sjovt at se en ny minister også på vores område.
Jeg er meget glad for, at skatteministeren lige fik understreget, at det sjette momsdirektiv netop giver undtagelsesmuligheder, når det handler om kultur.
Er vi så ikke også enige om, at det faktisk er momsloven, der, som vi forstår det, definerer, hvad det er for nogle ting, der hører ind under det her kulturbegreb – altså hvad der kan fritages, og hvad der ikke kan fritages?
Der nævner ministeren bl.a. at koncerter ikke kan fritages.
Vi snakker om den fødekæde, der er mellem festivaler, spillesteder, musikskoler, konservatorier, MGK osv., noget, som vi kulturfolk beskæftiger os med til daglig, og som de her spillesteder hører naturligt sammen med.
Vil ministeren ikke give mig ret i, at vi i forvejen, når vi laver kulturpolitik, går ind på nogle områder og siger: Det her er kulturpolitik, det er ikke erhvervspolitik?
Så det har ikke noget at gøre med, hvad der konkurrerer hvem ud.
Jesper Petersen (SF), 2010-02-02:
Jeg synes, at der bliver forsøgt at gøre det her til sådan en eller anden mærkelig, teoretisk økonomisk diskussion.
Altså, jeg kan sige, at det er et forslag, der bliver støttet af Gordon Brown i England, der bliver støttet af Sarkozy i Frankrig, det er udviklet af en nobelpristager, det bliver støttet af andre topøkonomer, det bliver endda støttet af en mand, som ved egen spekulativ kraft har været ved at kunne bringe andre lande i knæ, fordi han siger, at det her simpelt hen ikke må kunne forekomme.
Så selvfølgelig kan sådan et forslag lade sig gøre.
Som jeg nævnte i min ordførertale, er der kun 17 pct. af de 3.200 mia. dollar, der afsættes dagligt, der har at gøre med reel varehandel, reelle investeringer, der har at gøre med realøkonomien.
Resten er ren og skær finansiel spekulation, som kun skaber større risici, og som kun er med til at gøre det sværere for ulandene at klare sig.
Det synes jeg også at De Konservative skulle hjælpe til med at undgå.
Mike Legarth (KF), 2010-02-02:
Tak, hr. formand.
Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte forslaget.
Det kommer sikkert ikke bag på nogen.
Forslaget har jo været bragt til debat mange gange siden 1973, hvor en vis hr. James Tobin, økonom, fremførte det her forslag som en måde at regulere og stabilisere valutamarkederne på.
Og siden har alle, i hvert fald en lang række fagøkonomer, skudt den argumentation ned med seriøse argumenter.
Så i Det Konservative Folkeparti tror vi ikke på, at det her forslag vil få nogen virkning.
Hr. Mikkel Dencker har redegjort for, at han heller ikke ser, at størrelsesordenen vil medføre, at man når den målsætning, der er.
Og den tankegang deler jeg.
Vi deler i øvrigt ikke tankegangen om, at vi skal regulere og begrænse handel med yderligere skatter og afgifter.
Det er vi principielt fuldstændig imod, og vi kan i øvrigt – og det er måske det allervigtigste – ikke forestille os størrelsen af det bureaukrati, det ville være nødvendigt at oprette for at administrere sådan en ordning.
For hvem skal opkræve den, hvor skal den opkræves, og hvem skal kontrollere, at den bliver betalt osv.?
Det ville være et kæmpe menageri, der ville skulle sættes i søen for at adressere den opgave.
Hvis man skulle give nogle eksempler, skulle der altså betales en afgift på en valutaspekulation, som hr. Frank Aaen ville kalde det.
Og her bliver man så straffet med en merafgift, en merskat på det.
Det synes vi er fuldstændig uhensigtsmæssigt og vil være til skade for erhvervslivet, den frie handel og den frie kapitals bevægelighed.
Vi har et eksempel, som måske er det allerbedste.
Men da flyttede den finansielle branche i Sverige til London og andre steder, det betød, at branchen fandt andre veje, og reelt fik man kun et provenu på 50 mio. svenske kroner.
Det er bare et brandgodt eksempel på, at man ved at give begrænsninger, forhindringer, nye skatter og afgifter ødelægger det, der var tanken, og at det egentlig ikke giver nogen mening på bundlinjen.
Så derfor er der ingen støtte til forslaget fra Det Konservative Folkeparti.
Villum Christensen (LA), 2010-02-02:
Den debat, vi har i dag, om Tobinskatten og holdningerne for og imod, er jo langt fra ny.
Det har vi jo også hørt flere gange her i dag.
Der er både for og imod, men efter vores opfattelse vil en økonomi som den danske imidlertid få langt flest ulemper, først og fremmest fordi vi er en lille og en åben økonomi med egen valuta og derfor vil komme til at betale en forholdsmæssig meget stor andel af denne skat.
Vi medgiver, at det er en enkel skat at have med at gøre, i og med at der er tale om valutatransaktioner, som foregår elektronisk, og det er selvfølgelig også nemt at forklare, at spekulation er noget, man skal til livs.
Men problemerne er selvfølgelig bare, at en sådan beskatning jo meget let kan komme til at berøre selve realøkonomien, som det også er fremgået af debatten.
Hvis man hører til de mennesker, der mener, at ægte frihandel er vigtigt for velstandsudvikling både i ilande og i ulande – og den opfattelse er vi meget tilhængere af, skal jeg hilse at sige – vil det efter vores opfattelse være ren gift at operere med sådanne skatter.
Det er med til at fordyre kurssikring og dermed lysten til at udnytte fordelene ved en globaliseret økonomi og en fornuftig udnyttelse af arbejdsdelingen i verdenssamfundet.
Det er formentlig unødvendigt at påpege, at der vel næppe er nogen økonomiske teorier, hvorom der hersker større konsensus, end teorien om, at vi alle bliver rigere, hvis vi udnytter de komparative fordele og udveksler så mange varer og tjenester som muligt hen over de forskellige valutamarkeder.
Ret beset var det vel også et af de bærende argumenter for vores indmeldelse i EF i sin tid.
Vi mener helt bogstaveligt, at det er en forkert medicin, der foreslås.
Vi har faktisk brug for det modsatte, nemlig initiativer, der fjerner handelsbarrierer.
Vi er også utrolig meget på linje med skatteministerens analyse af årsag og virkning, for det er symptombehandling at gå ind og beskatte på de her områder.
Vi skal meget hellere kigge på de reale forhold i økonomien, som jo er forudsætningen for, at man kan få gevinster ved spekulation.
Endelig kan man vel sige, at hvis det virkelig kommer til et spekulativt pres på en valuta, som kan risikere at devaluere med f.eks. 5 pct. eller noget i den retning, og hvor man rigtig kan score kassen, ja, så vil nogle få promiller i beskatning vel næppe have den store virkning for spekulanterne, og så er der jo ikke rigtig noget formål med det her.
Nej, som det fremgår, har vi rasende svært ved at se visdommen i det her forslag og er enige med regeringspartierne om ikke at støtte forslaget.
Torsten Schack Pedersen (V), 2010-02-02:
Hr. Niels Helveg Petersen gjorde meget klart, at det her jo er et forslag, der har nogle år på bagen; det har været diskuteret i Folketinget i talrige omgange, også før jeg havde æren af at blive valgt til Folketinget.
Jeg skal bare høre, om hr. Niels Helveg Petersen er enig med sin partifælle, den tidligere økonomiminister, Marianne Jelved, som i 1998 sagde følgende: »For så vidt angår en Tobinskat, dvs. en skat eller omsætningsafgift på kortsigtede kapitalbevægelser, er det et klart eksempel på et forslag, som kunne fungere i teorien, men ikke vil fungere i praksis. For det første vil instrumentet ramme alle transaktioner, f.eks. også dem, som følger af almindelig varehandel.
Dermed ville det internationale økonomiske samkvem mindskes, og der ville opstå forvridninger ligesom ved en told.
For det andet vil der opstå frihavne, medmindre instrumentet bliver globalt, hvilket er urealistisk.
For det tredje vil de finansielle markeder meget let kunne udvikle nye instrumenter, som omgår skatten eller afgiften.
Endelig skulle niveauet for afgiften eller skatten være meget højt, hvis det i en krisesituation skulle begrænse kapitalstrømmene nævneværdigt.«
Niels Helveg Petersen (RV), 2010-02-02:
Jeg er aldeles enig med fru Marianne Jelved i, hvad hun sagde dengang.
Enigheden dækker også, hvad jeg har sagt her i dag, som jeg nøje har konfereret med fru Marianne Jelved.
Vi er helt enige om, at der er en sympatisk idé i det her.
Den er svær at praktisere, der er både praktiske og politiske problemer i den, ganske som jeg sagde det i min tale.
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Tak for det.
I udvalgsrapporten om den almene boligsektors fremtid indgår en prognose for det fremtidige behov for alment byggeri på længere sigt.
Prognosen hviler, som alle prognoser gør det, på en lang række forudsætninger, og nogle af disse er i sagens natur usikre.
Prognoser giver derfor alene et pejlemærke for behovet på lang sigt.
Sådan er prognosen præsenteret i udvalgets rapport, og sådan skal den naturligvis også læses.
Når det så er sagt, skal jeg da gerne indrømme, at tilsagnene til det almene nybyggeri har ligget på et lavt niveau de seneste par år.
Mens tilsagnstallenene frem til og med 2006 lå på et relativt højt niveau, blev der i 2007 og 2008 givet meget få tilsagn.
Regeringen har så i modsætning til Socialdemokraterne og i et rigtig godt samarbejde med Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre valgt at gøre noget ved problemet.
I 2009 indgik vi en boligaftale, som indebar en forhøjelse af maksimumsbeløbene i store dele af landet.
Samtidig nedsatte vi startlejen i det almene nybyggeri, ligesom vi lagde grunden til, at det almene byggeri i fremtiden kan leve op til de bedste energimæssige standarder.
Oven i det blev forligspartierne enige om at halvere den kommunale grundkapital til 7 pct. for alle boligtyper i 2010.
For kommunerne betyder det, at de nu kan give tilsagn til dobbelt så mange boliger for samme grundkapital.
Alle forbedringerne blev gennemført imod Socialdemokraternes stemme.
Effekterne – det er jo sådan set vigtigt at have dem med – af de forbedrede rammebetingelser har allerede vist sig.
I 2009 har kommunerne givet tilsagn til knap 4.200 almene boliger.
Thomas Jensen (S), 2010-02-03:
Mener ministeren, at der er bygget tilstrækkelig mange almene boliger siden 2005 til at sikre, at der er boliger nok til det stigende behov, som ministerens eget ministerium selv har fastslået i rapporten »Den almene boligsektors fremtid« fra 2006, hvor det fastslås, at der i gennemsnit skal bygges 6.000 almene boliger om året frem til 2030?
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Det er en imponerende lang talestrøm, hr. Thomas Jensen kommer med – en lang udenomssnak om, hvad regeringen vil gøre.
Jamen jeg har jo svaret klokkeklart vedrørende alle de ting, vi har sørget for at justere i den nye boligaftale, som netop sikrer, at det nu er attraktivt at få bygget almene boliger.
Alle de ting, som vi har lavet i den her boligaftale, er jo lige præcis de redskaber, som gør, at vi har forbedret rammebetingelserne og nu kan se, at antallet af tilsagn er stigende.
Så det er da i høj grad at sætte handling bag ordene og skabe rammerne for det.
De stemmer imod.
Og det er jo lige præcis alle de her ting, som netop medvirker til, at kommunerne nu i 2009 har givet tilsagn til opførelse af 4.200 almene boliger.
Og det skal lige siges, at omkring 3.000 af de her tilsagn er givet i andet halvår af 2009, dvs. netop i tiden efter at initiativerne er trådt i kraft.
Så jeg synes i høj grad, at der handles, og at der også ses resultater.
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Nu er der jo heldigvis rigtig klar lovgivning i forhold til energirigtigt byggeri, og jeg kan med glæde her konstatere, at hr. Thomas Jensen sådan set rækker hånden ud i forhold til de forbedringer, vi nu også skal have i det kommende lovarbejde på boligområdet.
Så jeg opfatter det da som et positivt tilsagn til de forbedringer, vi nu skal til at arbejde med i forbindelse med lejelovgivningen og energirigtigt byggeri, og at det i virkeligheden er noget, som Socialdemokraterne bakker op om.
Så der vil jeg da glæde mig til, at Socialdemokraterne måske kommer med i stedet for blot at stå udenfor og sige, at der ikke sker noget, for der sker i høj grad noget, og det ville være dejligt, om også Socialdemokraterne kunne se alle de positive effekter af de initiativer.