Josephine Fock (ALT), 2015-10-30:
Tak for det.
Først vil jeg sige tak til Enhedslisten for at tage initiativ til den her forespørgsel.
Det er vigtigt, at vi får sat fokus på det, der nu bliver en form for efterbehandling af hele dagpengeaftalen.
Som vi allerede har været vidner til her i dag, har en stor del af debatten handlet om, hvem der skal finansiere hvad og hvordan osv.
Og jeg anerkender selvfølgelig, at den diskussion er rigtig vigtig og meget reel, og jeg kvitterer også hermed for, at vi tager den debat.
I min optik har vi i 15 måneder haft en historisk mulighed for at tage den snak, og tavlen har i princippet været vasket fuldstændig ren, mens vi har afventet kommissionens arbejde.
Men i den periode har visionerne været sat på pause, og derfor ærgrer det mig, at der kun gik rekordhurtige 4 dage, før vi havde en aftale på plads.
Og i de dage hørte jeg ikke aftalepartierne forholde sig til det grundlæggende værdisæt eller det menneskesyn, eller hvad vi skal kalde det, som ligger til grund for hele systemet.
Med det – i gåseøjne – nye dagpengesystem har man i min optik bygget nye tiltag oven på den grundlæggende fejlslutning om, at ledige hverken har ambitioner, lyst eller drivkraft til selv at ville og kunne på eget initiativ.
Det er i mine øjne så forsimplet og så forkert, at det kun kan føre til dårlige politiske beslutninger – og det er derfor, det ærgrer mig meget, at den diskussion aldrig blev taget.
Vi kan f.eks. tage karensdagene.
De er jo forsøgt præsenteret som den helt store nytænkning, men hvis vi holder fast i én ting, bygger den idé på præcis den samme grundpræmis som hidtil, nemlig at de ledige skal presses og stresses, før de gider at gøre noget selv.
Hvis de ikke er kommet i job, er det, fordi de er dovne.
Jeg synes desværre, at dagpengeaftalen endnu en gang har understreget, at mistilliden og mistroen til borgerne er blevet fuldstændig dominerende i den politiske tænkning.
Lad mig fremhæve et citat fra Dagpengekommissionens pressemøde, hvor Jon Kvist præsenterede det adfærdsøkonomiske rationale bag karensdagene: »Du behøver kun at give et lille puf.
Det at tabe noget opleves meget voldsomt for mennesker.«
Hvis man lige et kort øjeblik tænker over den sætning og det rationale, der ligger bag den sætning, betyder det, at hvis det virker, så gør vi det.
Og det, jeg synes er foruroligende her, er, at der ikke blev studset over den tanke, inden man købte hele pakken fra kommissionen.
Et samfund, hvor relationen mellem borger og stat er forbundet med den voldsomme oplevelse af tab som i citatet, vil uden tvivl føre til, at tilliden til os politikere og til systemet forværres.
Det må vi, synes jeg, tage alvorligt.
For mig er det indlysende, at mistillid avler mistillid og i virkeligheden også modtryk.
Stod det til os i Alternativet, havde vi gerne tænkt systemet fuldstændig om og særlig vendt beskæftigelsesindsatsen på hovedet.
Vi har i dag et hamrende dyrt og ineffektivt beskæftigelsessystem.
Jeg foreslår, at man afskaffer al den unødige og ødelæggende kontrol, der bare nedbryder og demotiverer mennesker, og i stedet sætter pengene og de menneskelige ressourcer fri i et system, der bygger på tillid og understøttelse af den enkeltes eget initiativ.
Vi skal have så meget mere tillid, tiltro og velvilje ind i dagpengesystemet.
På beskæftigelsesområdet er der et projekt, som vi følger tæt i Alternativet, og det er et projekt, der kører i Aarhus Kommune.
Her vil de på forsøgsbasis stille 50.000 kr. til rådighed til langtidsledige, som de kan anvende til at rydde forhindringer for arbejde af vejen.
Dermed udvises der tillid til den enkeltes drivkraft, og ejerskabet ligger hos den enkelte.
Det er i virkeligheden meget simpelt.
Som mennesker opbygges og motiveres vi ved at føle ejerskab til det, vi foretager os.
Vi er simpelt hen nødt til at se på, hvad det er for et samfund, vi ønsker i fremtiden, og så opbygge vores lovgivning og systemer på de værdier og menneskesyn, der peger i den retning.
Det har aftalepartierne bag dagpengeforliget i min optik misset en historisk chance for, og det ærgrer mig selvfølgelig.
Afslutningsvis skal jeg lige huske på, at det også er vigtigt at give berettiget ros, når der er mulighed for det.
Og derfor vil jeg også gerne rose kommissionen og aftalepartierne for at have lavet en god og fleksibel optjeningsmodel.
Det skal selvfølgelig kunne svare sig at tage småjobs, mens man er på dagpenge, og den del er bestemt blevet bedre med det nye system, så det vil jeg også gerne kvittere for her.
Tak for ordet.