runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Frahm (SF), 2007-02-27:
Det er jo nogle virkelig interessante principper, der bliver foreslået her i straffeloven og i høj grad en nyskabelse.
Det her med, at man skal være straffri, hvis påstanden er sand, eller hvis man tror, den er sand, eller hvis man er blevet provokeret til den, vil jeg prøve at udvikle lidt.
For det første vil jeg spørge forslagsstilleren, om man kan få bare et eksempel på folk, der er blevet dømt for at sige sandheden.
Nu taler vi ikke om, hvad hr. Søren Krarup eller jeg render rundt og føler er sandt.
Nu taler vi om sådan objektiv sandhed.
Er der nogen, der er blevet dømt efter racismeparagraffen for at tale objektivt sandt?
For det andet
, hvis man nu går og føler, at det er sandt, eller at man har sådan en begrundet fornemmelse af, at det burde være sandt, kan man forestille sig, hvis det bliver overført på andre dele af straffeloven, at følgende sker: Jamen jeg troede helt sikker, hr. dommer, at jeg måtte køre 130 km/t. her, helt sikkert.
Jeg har al mulig grund til at tro det.
Eller: Jamen jeg troede, at det var i orden at gøre sådan og sådan.
Jeg vidste ikke, at der var en lov, der forbød det her.
Jeg troede, det var o.k. og i sin orden.
Den type principper vil jo virkelig være en nyskabelse.
Det vil virkelig ændre vores måde at dømme straffesager på, og det vil ændre hele det danske retssystem voldsomt.
Eller hustrumishandling: Hun fortjente det der.
Så derfor siger SF: Nej, nej og atter nej til det her forslag.
Med hensyn til den her historie med Poul Dam og Aksel Larsen, der i sin tid har givet forslagsstilleren opbakning, er det meget muligt, men de fik i hvert fald ikke opbakning i SF's folketingsgruppe.
Og hr. Søren Krarup kan muligvis også huske, at SF's folketingsgruppe vendte sig imod det, og at der ikke blev flertal for det fra SF's side.
Så vi vil absolut stemme imod det her forslag.
Og jeg skal også hilse fra Det Radikale Venstres ordfører og sige, at det gør de også.
Tom Behnke (KF), 2007-02-27:
Når ordføreren for forslagsstillerne tidligere stillede et meget klart spørgsmål, tillod jeg mig den frihed at give et ganske klart svar.
Det plejer ofte at være efterspurgt i den politiske debat, altså om man som politiker da ikke kan svare klart og tydeligt ja eller nej, er man enig, eller er man ikke enig.
Jeg var ikke enig, og det var det, jeg gav udtryk for.
Der var sådan set ingen grund til at bruge et helt minut på at forklare, at et nej er et nej.
Men i forhold til det, som man her bevæger sig ind på, skal vi huske på, at det er fuldt ud tilladt og lovligt at give udtryk for sine holdninger og bestemte opfattelse.
Det er der intet til hinder for.
Man må bare ikke være truende, forhånende eller nedværdigende i sin måde at gøre det på.
Og med denne bestemmelse in mente har debatten jo – også på udlændingeområdet, som jeg kan forstå forslagsstillerne kredser omkring – bølget frem og tilbage, og alle har kunnet sige, hvad deres mening var, men det har ikke været tilladt at være truende, forhånende eller nedværdigende, og det er vi tilfredse med at det ikke er.
Søren Krarup (DF), 2007-02-27:
Det er unægtelig en udførlig og dybsindig debat, må jeg sige.
Jeg har her forsøgt at begrunde, hvad det hele drejer sig om, og så får jeg bare at vide, at det er nej.
En mand som redaktør Jens Jessen på Flensborg Avis sad 4 år i preussisk fængsel, og han ville med en lovgivning som den her simpelt hen være blevet sat fra sin bestilling som redaktør.
Han ville være blevet frataget ordet, for han forhånede, han var sarkastisk, han var kritisk, han tillod sig at behandle preusserne som dem, han ikke viste respekt.
Og det er jo på den måde, § 266 b virker, og derfor er og bliver det en underlig – jeg vil ikke sige højrøvet, for sådan taler man ikke i Folketinget – form for hykleri, at man nu sætter sig på den høje hest og fortæller, at naturligvis må man ikke forhåne, naturligvis må man ikke true, naturligvis må man ikke tale med de danske ord, man plejer at bruge, når man udtaler sig om andre.
Det er grotesk, og jeg synes altså også, at det er meningsløst.
Frode Sørensen (S), 2007-02-27:
Da den socialdemokratiske ordfører, fru Karen Hækkerup, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre Socialdemokratiets synspunkter.
Ytringsfriheden er en af grundpillerne i ethvert velfungerende demokrati.
Retten til fri meningsudveksling, til at give udtryk for sine meninger i skrift og tale er helt fundamental, og her i Danmark er den jo sikret i grundloven.
Ytringsfriheden skal udøves med den fornødne respekt for det enkelt individ, så det er beskyttet mod grove krænkelser.
En af disse er § 266 b, den såkaldte racismeparagraf, der er til for at beskytte grupper af mennesker imod trusler, forhånelser eller nedværdigelse på grund af deres race, hudfarve, nationalitet, tro eller seksualitet.
I 2002 fremlagde Dansk Folkeparti et forslag om totalt at afskaffe § 266 b.
Dengang var det kun Dansk Folkeparti selv, der stemte for forslaget, og nu forsøger man sig igen – denne gang med en tilføjelse til racismeparagraffen, der skal gøre en, måske kan man sige ellers racistisk ytring straffri, »såfremt den er sand eller fremsætteren havde rimelig grund til at anse den som dækkende for de faktiske forhold eller var provokeret til at fremsætte den«.
Dansk Folkeparti vil altså indføre en række muligheder for at slippe for straf, herunder hvis en ytring, der efter de nugældende regler ville kunne straffes for at være racistisk, er sand.
Men hvordan kan en ytring være sand, hvis en gruppe mennesker nedværdiges eller forhånes på grund af deres race eller hudfarve?
Og der kan jeg da støtte fru Birthe Rønn Hornbech i, at vi da gerne ser nogle eksempler på det her, men det kan jo klares i udvalgsarbejdet.
Det kræver vel, at man abonnerer på forestillingen om, at mennesker med en bestemt hudfarve generelt er bedre end mennesker med en anden hudfarve – en forestilling, de fleste heldigvis for længst er gået fra.
Det er vi i hvert fald i Socialdemokratiet.
Dansk Folkeparti argumenterer for forslaget med, at § 266 b er en ophævelse af åndelig frihed, herunder især ytringsfriheden.
Som sagt: Ytringsfriheden er utrolig vigtig i et demokratisk samfund.
En af dens helt store styrker er, at den giver mindretallene mulighed for at tale magthaverne imod, så alle grupper i samfundet komme til orde.
På den måde undgår man totalitære tilstande, hvor ytringsfriheden begrænser sig til det herskende politiske styres ret til at undertrykke mindretallet.
I den forbindelse er det da glædeligt, at Dansk Folkeparti er så opsatte på at tage hensyn til minoriteterne i Danmark.
Alligevel kan Socialdemokratiet ikke støtte lovforslaget.
Vi mener ikke, at racismeparagraffen er en trussel mod ytringsfriheden.
Vi synes, at vi endog har en meget fri debat i Danmark, som ikke kan siges at være præget af, at nogle ikke tør sige deres mening.
Sagen er jo den, at § 266 b ikke kriminaliserer meninger og holdninger, men blot sætter grænsen for måden, som de ytres på.
Derudover beskytter den bestemte grupper af mennesker, der er særlig udsatte, og som har en risiko for, at de kan trues, nedværdiges eller forhånes – en beskyttelse, som vi mener er væsentlig, og som vi derfor synes vi skal holde fast ved.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2007-02-27:
Men jeg vil sige, at jeg sådan set havde håbet, at man havde hørt efter, hvad jeg sagde.
For faktisk viste jeg den imødekommenhed at sige, at det jo var rart at få nogle eksempler.
Det var derfor, jeg troede hr. Messerschmidt tog ordet.
Men det er nok, fordi man ikke overhovedet har tænkt over det.
Lovforslaget er jo også utrolig tyndt og består mest at blanke sider.
Men hvis man vil i udvalget, så har man stadig væk chancen.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-27:
Jeg takker for politijuristens kortfattede, men sikkert velmente belæring.
Og så vil jeg bare spørge igen.
Jeg er fuldstændig bekendt med, hvordan processen i straffesager fungerer.
Jeg har faktisk selv være subjekt i en straffesag efter den pågældende paragraf, og derfor tror jeg, jeg har et udmærket kendskab til, hvordan det fungerer.
Jeg vil bare gerne spørge: Når nu fru Birthe Rønn Hornbech argumenterer med, at et sandhedsbevis, som vi kender det i øvrigt fra injuriebestemmelsen i § 269, altså muligheden for at føre sandhedsbevis, ikke skal ind i § 266 b, er det ikke besynderligt så at bygge den argumentation på, at det ikke kan lade sig gøre?
I al beskedenhed måtte jeg måske spørge: Hvor i alverden ved fru Birthe Rønn Hornbech det fra?
Er fru Birthe Rønn Hornbech i stand til sådan i al evighed fremefter at kunne gennemskue alle de argumenter, som anklagemyndigheden måtte kunne frembringe, og dermed også de modsynspunkter, som måtte kunne føres?
Sagen er jo, at i dag vil et sandhedsbevis overhovedet ikke kunne føre til frifindelse eller straflempelse, for der er ikke hjemmel til det.
Og det er, hvad det nye stk. 2 sådan set vil indføre.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2007-02-27:
Nu levner taletiden ikke mulighed for, at en politijurist efter 36 år bruger Folketingets tid på at gennemgå straffeloven.
Men jeg kan da kort sige, at dette jo er en bestemmelse, hvor anklagemyndigheden rejser tiltale, og hvor det er anklagemyndigheden, der skal føre beviserne.
Er beviserne ikke til stede, og der er rimelig tvivl, skal der ske frifindelse.
Sådan er det.
Christian H. Hansen (DF), 2007-02-27:
Jeg tror, at hvis man vælger høringsprincippet, skal vi have en ordentlig høring af en vis kaliber, så vi kan få afdækket det her, for vi trænger til at få det fuldstændig afdækket, især over for dem, som ikke føler, at der er dokumentation nok på nuværende tidspunkt.
Er det sådan jeg skal forstå det, ja eller nej?
Lene Espersen (KF), 2007-02-27:
Jeg vil sige til hr. Kristen Touborg, at det for det første altså på ingen som helst måde klart fremgår af det her beslutningsforslag, at det ikke vedrører politianmeldelser.
Punkt 2: Det er et utrolig løst, bredt formuleret forslag, og vi har altså her at gøre med helt centrale elementer i et retssamfund, så jeg mener, at forudsætningen måtte være – og der synes jeg sådan set ikke, at Folketinget skal slippe så nemt – at der altså bliver lavet et grundigt stykke arbejde, og man så siger, at det præcis er på de her områder, at det ud fra almenvellets interesse kan være fornuftigt, at man går ind og giver hjemmel til at lave offentliggørelse.
Men det er lidt for nemt at komme rendende og sige, at alt, hvad der på den ene eller anden måde har noget med dyrevelfærd at gøre, bare skal ud og offentliggøres på nettet.
Jeg synes, at man skal gøre sig mere umage med så at sige, som jeg også sagde i min tidligere besvarelse, at netop den regel og den måde, man har lavet det på, for så vidt angår gødskningsregnskaber, jo viser, at det godt kan lade sig gøre inden for nogle områder, og der skal vi så bare gøre os umage med at lave en ordning, der ikke retssikkerhedsmæssigt er betænkeligheder ved.
Per Clausen (EL), 2007-02-27:
Det er bare en enkelt bemærkning, som hr. Frode Sørensen kom med, og som jeg godt vil have afklaret.
Er det sådan, at Socialdemokraterne er villige til at støtte forbud mod distribution af billeder af handlinger, man ikke har tænkt sig at forbyde?
Så synes jeg måske, at vi er kommet en lille smule langt ud.
Christian H. Hansen (DF), 2007-02-27:
Jeg tror bestemt, at det er rigtigt, at Socialdemokratiet før 1998, hvor jeg kom i Folketinget, har arbejdet med den slags sager.
Jeg kan så bare ikke forstå, hvorfor jeg står her en tirsdag aften kl. 19.15 og behandler det her forslag, for Socialdemokraterne kunne jo bare have fået det gennemført, da de havde magten.
Så så meget har Socialdemokratiet alligevel ikke arbejdet med det.
Men lad nu det ligge.
Forslaget her, sagde jeg som udgangspunkt, er et udmærket forslag, som kan sendes i en arbejdsgruppe og få udfyldt de mangler og fejl, som jeg kan forstå ordføreren faktisk anerkender, at der er.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-02-27:
Jeg er glad for, vi har på det rene nu, at med hensyn til dyrevelfærden går jeg ud fra de udtalelser, som hr. Christian H. Hansen er kommet med tidligere, nemlig at det her forslag til forveksling ligner et, som han har fremsat.
Jeg har ikke noget ønske om, vi skal gå ind i en diskussion om, hvem der har rettighederne til det, for lang tid før hr. Christian H. Hansens parti kom i Folketinget, har Socialdemokratiet jo også arbejdet med den her slags sager, så lad det ligge.
Det er ikke det, det handler om.
Det, det handler om, er sådan set: Kan vi være enige om, at vi bevæger os i den her retning, og at det, der ligger i forslaget, er et nyt instrument til en arbejdskasse?
Så skal vi så finde ud af, hvordan den skal indrettes.
Er vi enige om det?
Christian H. Hansen (DF), 2007-02-27:
Tak for spørgsmålet.
Det eneste, jeg sagde, var, at jeg blev fortvivlet over, at den socialdemokratiske ordfører startede med at fortælle om fødevaresikkerhed, når det slet ikke var beskrevet i beslutningsforslaget.
Jeg anerkender da langt, at der står noget om dyrevelfærd.
Det står som det allerførste som overskrift – og så har man altså i hvert fald slet ikke læst forslaget, hvis man ikke ved, at det omhandler dyrevelfærd.
Det anerkender jeg fuldt ud, og det er også derfor, jeg nævnte, at en præcisering af § 29 i dyreværnsloven måske var bedre.
Det var faktisk den socialdemokratiske ordfører, der selv i en dialog med ministeren begyndte at tale om fødevaresikkerhed.
Det er jo, som jeg nævnte, slet ikke beskrevet i forslaget.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-02-27:
Men jeg hørte ikke nogen afvisning af forslaget.
Jeg hørte, at der blev rejst et spørgsmål omkring fødevaresikkerheden, men jeg håber sandelig, at hr. Christian H. Hansen er enig med mig i, at det her handler om dyrevelfærd, og at vi skal gøre noget for dyrevelfærden, som hr. Christian H. Hansen gang på gang har slået sig op på.
Det er nævnt, så vidt jeg kan se, adskillige gange i det her beslutningsforslag, så jeg håber, hr. Christian H. Hansen vil give mig ret i, at selv om man prøver på at sige, at det er tyndt, indeholder det dog det principielle, nemlig hvad vi yderligere kan gøre med den værktøjskasse, vi har.
Christian H. Hansen (DF), 2007-02-27:
Jeg synes da lige, man med de sidste bemærkninger heroppefra også skylder at sige, at den statsminister, der så rev siden ud, ikke var så heldig med sin udtalelse, men det glemte ordføreren at sige.
Jeg må dog anerkende, at forslaget her er meget tyndt.
Jeg synes også, det var lidt fortvivlende, da ordføreren startede med at snakke om fødevaresikkerhed for den enkelte forbruger, for det er der slet ikke beskrevet noget om i beslutningsforslaget,
men det er da anerkendende at vide, at det sådan set er baggrunden for hele beslutningsforslaget.
Jeg synes, at det retssikkerhedsmæssige mangler at blive præciseret på området her.
For Dansk Folkeparti er det væsentligt at slå fast, at hvis man gør sådan noget her – jeg vil godt anerkende, at det kunne være en god idé, at man offentliggør syndere – så bør det i hvert fald først ske, efter der faldet dom.
Det er vi i Dansk Folkeparti modstandere af.
Så er spørgsmålet egentlig også, om forslaget i virkeligheden er for tyndt, om det i virkeligheden er for svagt i forhold til det, man vil opnå.
Det er spørgsmålet, om man i virkeligheden ikke skulle sørge for, at § 29 i dyreværnsloven bliver håndhævet meget mere, end den faktisk bliver i dag, således at de, der overtræder dyreværnsloven, også får en dom, hvor der så bliver gjort brug af § 29, nemlig muligheden for at frakende dem retten til overhovedet at have med dyr at gøre.
Vi synes i Dansk Folkeparti, at det selvfølgelig ville være noget strammere end forslaget her fra Socialdemokratiet, men det kunne faktisk være et af de redskaber, det ville være bedre at gøre brug af.
Jeg synes, det var anerkendende, at vi hørte, at ministeren på et af mine spørgsmål sagde, at ministeren var villig til at nedsætte en arbejdsgruppe og for nu lige at få ministerens nik til, at det også var rigtigt, vil jeg bede ministeren vende sig om og lige give mig et nik til, at det var korrekt opfattet.
Det var det.
Så har vi fået det præciseret.
Så får vi gjort det, og det vil være en rigtig god måde at komme videre med det her forslag på.
Det kunne enten være, at vi skal hænge folk ud på internettet, når der er faldet dom – eller hvad arbejdsgruppen i øvrigt peger på – eller det kunne være, at vi i virkeligheden skulle få præciseret over for dommerne i Danmark, at vi skal gøre langt mere brug af § 29 i dyreværnsloven.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-27:
Vi er nødt til at forholde os til det, og det har man altså valgt ikke at forholde sig til i det her beslutningsforslag, og det er derfor, jeg betegner det som meget, meget tyndt.
Jeg tror i hvert fald, at hvis den tidligere retsordfører, hr. Morten Bødskov, læste det her igennem, så ville han gøre, som den tidligere statsminister gjorde med en vis bog.
Han ville have revet en side ud af det her.
Og en side er sådan set nok, for så havde der ikke været mere tilbage, og det havde det nok været bedst tjent med.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-02-27:
Det juridiske og de retsmæssige principper skal være i orden.
Det kan vi hurtigt blive enige om.
Det skal ikke være det, der skiller os med hensyn til beslutningsforslaget.
Det, det handler om, er sådan set, at der til den dyrevelfærd og de bødestørrelser og de kontrolforanstaltninger skal være mulighed for at kunne tilknytte det, at hvis ikke man kan leve op til et sæt etiske spilleregler, så bliver man hængt ud.
Men selvfølgelig skal det retssikkerhedsmæssige være på plads.
Det håber jeg at hr. Karsten Nonbo nu har forstået, så vi kan komme til at snakke om det, der er det konkrete.
Nu kan man jo henføre ting til forskellige kategorier, og jeg forstår, at det, hr. Karsten Nonbo har interesseret sig for, er det juridiske og det retmæssige, og den måde, som han vurderer vores beslutningsforslag på, er simpelt hen ud fra disse principper.
Så må jeg sige, at selv om der bliver sagt, at det er meget lidt, der er i det her forslag, så er der dog noget, hvorimod vi her fik at vide, at regeringen i 2003 gjorde en indsats, men siden har det her spørgsmål været diskuteret i 2005, og det har været diskuteret i 2006.
Nu lægger vi det så op her i 2007, og jeg synes faktisk, at vi i stedet for at blive ved med at mundhugges skulle gøre, som også justitsministeren, har jeg forstået på det der blev sagt, er interesseret i at gøre.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-27:
Jeg må nok sige, at det her beslutningsforslag hviler på et meget, meget, meget løst grundlag.
Man kan vel kort sagt sige, at der står: Hvis der er nogen dyr, der lider, så må vi gøre noget.
Det er stort set alt, hvad der står i det her beslutningsforslag.
Der står ikke ret meget om, hvad det »noget« er med hensyn til at lægge ud på internettet.
Der står flere gange »overtræder reglerne om dyrevelfærd«.
Hvor mange gange er flere gange?
Når man går ind og læser de få bemærkninger, der er til beslutningsforslaget, så står der intet om domme, der står intet om bødevedtagelser, der står udelukkende om anmeldelser.
Man argumenterer med anmeldelser, og anmeldelser kan være anmeldelser med hold i, og det kan også være anmeldelser uden hold i, det kan være decideret chikane eller falsk anklage.
Så jeg går også ud fra, at hvis der skal snakkes videre om det her, så skal det være i forbindelse med domme eller bødevedtagelse.
Jeg havde godt kunnet lide, hvis forslagsstillerne bare var kommet med lidt konkret, for der står sådan set til sidst, at hvis nu vi beslutter det her, så skal der derudover træffes beslutning om, hvor lang tid den enkelte bedrift skal være på listen.
Og endelig skal det helt præcist angives, hvilke overtrædelser der medfører offentliggørelse.
Det er, som om forslagsstillerne overhovedet ikke selv har villet tænke sig om eller villet komme med et forslag til noget, der kunne diskuteres.
Det er da det mindste, man kunne forlange, når man kommer med et beslutningsforslag.
Så jeg synes, det er ualmindelig tyndt.
Så er der så også hele problematikken omkring offentliggørelse på internettet.
Har man en gang været offentliggjort på internettet i de her sager, så er spørgsmålet, hvor længe man ligger der.
Der er måske taget et print, som ligger og flyder et par år efter.
Et er så overtrædelse af reglerne for dyrevelfærd.
Det er ikke et princip, jeg normalt hører fra retsordførerne hos Socialdemokraterne, og man må vel sige, at sammenlagt med vold over for børn, voldtægt osv., så var det i hvert fald noget, man kunne forholde sig til, hvis man vidste, hvilke overtrædere der var halvmordere, og hvilke overtrædere der var voldsmænd.
Skulle man også lægge dem ud på nettet?
Er det den vej, man fra Socialdemokraternes side går ud ad?
Lene Espersen (KF), 2007-02-27:
Det er helt korrekt forstået, og jeg mener, at det er helt afgørende, hvis man skal gå den her vej.
Jeg har allerede redegjort for, hvordan persondatalovens regler og det forbud, der er der, er.
Hvis man skal gå ind og skabe hjemmel til at fravige de regler, der ellers gælder i vores samfund, skal det jo være velbegrundet.
Så er regeringen ikke modstandere af det og vil ikke modsætte sig det, så er det faktisk noget, regeringen gerne vil se på med positive briller.
Men som forslaget foreligger lige nu, synes jeg først og fremmest, der er meget store retssikkerhedsmæssige betænkeligheder ved det, men det er altså heller ikke klart nok med hensyn til, hvilke typer dyrevelfærdsmæssige overtrædelser der er.
Og med hensyn til gentagelsestilfælde, hvad er det så for typer af tilfælde, er en grov overtrædelse nok osv.?
Der er en masse detaljer, der ikke er taget stilling til, og det synes jeg egentlig vi skal lade folk, der har forstand på den type overtrædelser, prøve at se nærmere på.
Kristen Touborg (SF), 2007-02-27:
Jeg vil godt sige, at jeg er meget tilhænger af, at vi gør vores arbejde ordentligt, og at vi får lovgivet på en måde, så det er forståeligt, og så vi ikke giver anledning til misforståelser i nogen retning.
Men jeg forstår også ministeren på den måde, at hvis man får styr på de ting, så vil regeringen ikke principielt være imod at gå ind for at fremme dyrevelfærden og benytte det redskab her.
Det er altså forudsat, at der er en ordentlig faglig baggrund for det.
Jeg har nu taget det som en forudsætning, at der i forslaget opereres med, at man enten er dømt eller har fået en bøde.
Det er i hvert fald den forudsætning, jeg står med.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Hvad ville forskellen, ud fra den forudsætning, jeg har bygget ind her, være på, om man bruger det forslag her på dyrevelfærd og så den omstændighed, at man faktisk i øjeblikket gør det med hensyn til gødningsregnskaber – man har formodentlig også nogle andre områder inden for landbrugsområdet, hvor man gør det?
Men hvad ville forskellen være?
Lene Espersen (KF), 2007-02-27:
Jeg vil sige til hr. Christian H. Hansen, at det vil jeg gerne medvirke til at tage initiativ til, for jeg tror, at der er behov for, hvis man skal gå den her vej, at man først får afklaret det retssikkerhedsmæssigt, så der ikke er nogen problemer i det.
Så er der den anden store diskussion, og det er, hvad begrundelsen så er, hvis der skal skabes hjemmel, om det er det dyrevelfærd, eller om det er fødevaresikkerhed, og hvilke typer af sager det typisk vil være, hvor man kan argumentere for, at offentliggørelse vil have en forebyggende effekt på længere sigt.
Så jeg vil sige, at jeg gerne medvirker til – og det er jo noget, der så kan arbejdes videre med under udvalgsbehandlingen – at der bliver nedsat en arbejdsgruppe, som kan se på, hvor det her vil være formålstjenligt, og så vil regeringen se på det med positive briller.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-27:
Man ser også ret voldsomme billeder af børn, der er blevet slået, og ret voldsomme billeder efter overtrædelse af straffeloven, men desuagtet lægger vi altså ikke gerningsmændene ud på nettet.
Vi ser børn, der har fået tæsk, det gør man som kriminalefterforsker, man ser virkelig grove billeder.
Der har vi i hvert fald endnu ikke besluttet os til at lægge gerningsmændene ud på nettet, selv om det også er en grov forbrydelse.
Jeg spørger bare: Er det den vej, man vil gå fra Socialdemokraternes side?
Det plejer, i hvert fald som jeg hører Socialdemokraterne, at være en mærkesag for dem, det plejer virkelig at være noget, som Socialdemokraterne går op i, også retssikkerhed.
Jeg synes, at det smutter gevaldigt i det her beslutningsforslag.