runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-04-22:
Det er ganske rigtigt, som ministeren siger, at vi her i Folketinget har vedtaget en lov, der gør, at kommunerne har bedre mulighed for at sætte nogle ting i værk.
I forbindelse med det er der afsat 12,5 mio. kr. fra statens side til at gå ind og være medfinansierende på det her.
Det, som vi foreslår fra Socialdemokratiets side, er, at man i stedet for kun at bruge 12,5 mio. kr. lægger 25 mio. kr. oveni, så man på den måde kan gøre en bedre indsats, netop fordi der står de mange huse derudeomkring og kommunerne - det ved vi - har begrænsede midler til at foretage opkøb og nedrivning osv. Vi har så i dagspressen kunnet læse, at hr. Erling Bonnesen fra Venstre har udtalt, at han mener, at det er på tide, at der bliver sat nogle flere penge af til det her område, og han har så nævnt et tocifret millionbeløb, som svarer meget godt til det, som vi fra Socialdemokratiets side har foreslået.
Mener ministeren ikke, at det var på tide, at vi satte noget mere i gang?
Karen Ellemann (V), 2009-04-22:
Jamen som nævnt før er det jo alle kommuner, som kan få andel i de her penge, som også kan anvendes til dårlige boliger.
Så det er altså kommunernes opgave at prioritere den indsats.
Ensidigt at fokusere kun på en lille del, der ligger uden for et byskilt, ser jeg som en snæver fokusering på et stort område, som handler om byfornyelse, og som handler om kommunernes midler til at håndtere den udfordring, der er der.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-04-22:
Jamen nu snakker vi ligesom om hver vores, i hvert fald fra hver vores verdenshjørne, for når jeg står ude på landet og kigger på en bolig, der er faldefærdig og klar til nedrivning, er de 224 mio. kr., som ministeren taler om, jo ikke penge, som jeg kan få andel i.
De kan jo kun bruges inden for et byskilt, og jeg vil sige, at de her 6.000 boliger for en stor del ligger uden for byskiltene i Danmark, og der er ikke nogen midler til dem.
Der findes ikke de her midler.
Ministerens forgænger var ude med det samme budskab allerede her i starten af april måned, nemlig at man havde 225 mio. kr. - det er nogenlunde det samme - som man kunne bruge, og hvis ikke jeg er helt tosset, og det vil jeg nødig have skyld for, vil jeg sige, at det jo er forfejlet at tro, at de her penge kan anvendes uden for byskiltene i Danmark.
Det her problem handler om de boliger, der ligger ude på landet, hvor der er faldende bosætning, og hvor folk har problemer med, at deres naboers huse forfalder.
O.k., så er vi jo ved at være fremme ved sagens kerne her.
De 224 mio. kr. kan bruges inden for byskilte i bymæssige bebyggelser til bydelsrenoveringer osv., og det er jo fint.
12,5 mio. kr. er der sat af til at renovere og nedrive og hjælpe med kondemnering af bygninger på landet, hvor man har problemet med de faldefærdige huse, som kommunerne ikke har mulighed for at gå ind og gøre noget ved.
Det er jo det, der bliver efterspurgt, ikke bare af Socialdemokraterne, men også af hr. Erling Bonnesen, som er Venstremand og i øvrigt, tror jeg, ordfører på det kommunale område.
Mener ministeren ikke, at det er på tide, at vi tager fat i den del, altså glemmer de 224 mio. kr. og så fokuserer lidt mere på den del, der ligger uden for byskiltene i Danmark?
Karen Ellemann (V), 2009-04-22:
Lad mig lige slå fast, at der altså på finansloven for 2009 er afsat i alt 297,5 mio. kr. til byfornyelse, hvoraf de 224,5 mio. kr. kan anvendes til bygningsfornyelse, dvs. både istandsættelse og nedrivning af boliger.
Midlerne fordeles til kommunerne efter en objektiv fordelingsnøgle, som afspejler den enkelte kommunes relative andel af byfornyelsesbehovet.
Men det er ikke alle kommuner, som ønsker at modtage byfornyelsesmidler, og det er heller ikke alle kommuner, som udnytter de midler, kommunerne får stillet til rådighed.
For ligesom at sikre, at hele byfornyelsesrammen alligevel bliver brugt hvert år, får andre kommuner, som ønsker at anvende flere midler, så mulighed for at overtage de her ubrugte midler.
Det ser jeg som et udtryk for, at rammen er ganske passende, måske nærmest for stor.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-04-24:
Da SF's ordfører, hr. Steen Gade, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende.
SF er enige i, at arbejdstagerrettigheder, herunder de centrale ILO-konventioner, bør indgå i såvel WTO-aftaler som bilaterale handelsaftaler. SF ønsker derfor, at Danmark presser på for og arbejder for, at arbejdstagerrettigheder indgår i EU's position i WTO og i EU's bilaterale handelsaftaler.
En blandt flere muligheder for at lade arbejdstagerrettigheder indgå er, at aftalerne indgås mellem lande eller blokke af lande, hvor alle lande har ratificeret de centrale ILO-konventioner.
Men herudover findes der også mange andre måder at indarbejde arbejdstagerrettigheder på, herunder bedre og vigtigere arbejdstagerrettigheder end dem, der indgår i de centrale ILO-konventioner.
Vi er åbne over for en videre diskussion, men umiddelbart kan vi ikke støtte Enhedslistens forslag.
Lone Dybkjær (RV), 2009-04-24:
Tak til fru Helle Sjelle, fordi jeg måtte få lov til hoppe ind foran hende i ordførerrækken - jeg er lidt tidsklemt - og tak til formanden, fordi det kunne lade sig gøre.
Sådan set kan jeg gøre det ret kort, fordi jeg i virkeligheden i meget høj grad kan henvise til SF's oplæste ordførertale, men vil dog lidt principielt sige, at efter vores opfattelse, Det Radikale Venstres opfattelse, skal EU i samarbejde med andre lande, hvad enten det er på den ene eller anden eller tredje måde, faktisk være en drivende kraft i forhold til bæredygtig udvikling - det er os, der har overskuddet til at være det - og det gælder selvfølgelig også arbejdstagerrettigheder.
Det er jo hele tiden en balancegang.
Hvor langt skal man gå ind for at presse nogle aftaler igennem?
Og hvordan kan man sikre en ordentlig dialog?
Men jeg vil egentlig foreslå, også i lyset af det, Socialdemokratiet sagde, at vi fik en lille smule mere styr på det her arbejde.
Måske kan også EPA-aftalerne tages med på Europaudvalgets kommende møder, fordi de aftaler flyder lidt, og fordi vi får ikke det samlede overblik, som vi jo på godt og ondt, kan man sige, faktisk har, når det drejer sig om de mere konkrete europæiske spørgsmål, hvor vi giver mandater.
Tak, hr. formand.
Frank Aaen (EL), 2009-04-24:
Mage til hykleri skal man lede meget lang tid efter.
Vi skal ikke komme og stille krav, siger ordføreren.
Altså, hovedparten af de her aftaler indeholder krav om, at de skal åbne op for vores store virksomheders adgang til deres markeder.
Et hovedkrav er f.eks., at de skal liberalisere deres finansielle sektor og lade de banker, der nu er krakket i vores del af verden, få lov til at købe banker op i udviklingslandene.
Det er benhårde krav, der holdes på, for det er vores virksomheders ønske.
Når man så siger, at der skal være arbejdstagerrettigheder, kommer Det Konservative Folkeparti og siger: Jamen der skal vi ikke stille krav, der skal vi bare snakke om det.
Så med hensyn til virksomhederne må vi godt stille krav, når det gælder vores virksomheders ret til at komme ind på deres markeder, må vi godt stille krav, men når vi siger, at arbejdstagerne skal have rettigheder, må vi ikke stille krav; så skal vi bare snakke om det.
Det er hykleri.
Helle Sjelle (KF), 2009-04-24:
Nu er tingene meget sjældent så sort-hvide, som hr. Frank Aaen prøver på at gøre dem til lige nu.
Der handler det måske om, at der i så fald slet ikke bliver nogen aftale, i det øjeblik man kører den benhårde linje, mens vi siger, at vi synes, det så er bedre at have en dialog og måske forklare og fortælle, at vi synes, at det er en rigtig, rigtig god idé, hvis vi også får taget de her ting med.
Men hvis det ikke helt kan lade sig gøre på vores måde, er det gode spørgsmål jo: Skal vi så bare sige nej, eller skal vi lave en aftale?
Det er jo det dilemma, man står i, og vi mener altså, at det i størstedelen af de her tilfælde vil være bedst, hvis man kan opnå nogle aftaler med ulandene, der også er til gavn og glæde for de mennesker, der lever i de lande.
Jeg tror, at det her grundlæggende handler om, at Enhedslisten og vi Konservative ser meget forskelligt på de her ting.
Vi går ind for dialog, samarbejde og incitamenter i arbejdet for at fremme sociale standarder globalt, som udenrigsministeren også påpegede.
Jeg kan så forstå, at det ikke lige er den linje, som Enhedslisten står for, men det gør vi Konservative altså.
Gitte Lillelund Bech (V), 2009-04-24:
Da Venstres færøordfører, fru Sophie Løhde, ikke kan være til stede, har jeg lovet at fremføre hendes ordførertale: Vi skal i dag behandle et lovforslag, hvormed vi gennemfører en række konsekvensændringer af lov for Færøerne om rettens pleje samt visse andre love.
Baggrunden for dette lovforslag er som bekendt et ønske fra det færøske landsstyre om at opdatere den del af retsplejeloven, som er nødvendig for at kunne sætte andre love i kraft.
Jeg skal ikke gå i detaljer med alle ændringer, da det godt kunne trække ud, men jeg synes, at det er glædeligt, at en række regler om f.eks. advokatvirksomhed og psykiatriloven kommer til at stemme overens med dansk lov. Som eksempelvis politimesteren på Færøerne påpeger, kunne man selvfølgelig godt have ønsket sig en mere generel ajourføring af den færøske retsplejelov, men vi har fuld forståelse for, at tidsrammen er snæver, og at en sådan ajourføring vil kræve mange ressourcer for begge parter.
I Venstre er vi derfor generelt meget positive over for dette lovforslag, og jeg kan derfor meddele, at Venstre støtter lovforslaget og ser frem til den videre behandling i Udvalget vedrørende Færøske Forhold.
Frank Aaen (EL), 2009-04-24:
Jamen årsagen til, at der ikke er indgået ret mange af de her aftaler, er jo den enkle, at udviklingslandene ikke synes, at de er til deres fordel.
For mange af de krav, som EU stiller med, stilles for at sikre adgang for økonomisk stærke europæiske virksomheder til deres markeder, herunder krav om liberalisering af den finansielle sektor - som man må håbe de aldrig går med til, for så kommer de jo endnu mere med i den næste finansielle krise - og herunder krav om, at f.eks. det offentlige skal sætte alle indkøb i udbud, så europæiske virksomheder kan vinde ordrerne.
Det er de krav, vi står med, og det er derfor, man ikke er kommet ret langt endnu med aftalerne.
Der står man benhårdt fast fra EU's side.
Men når det gælder arbejdstageres rettigheder, forlader man kravene fra GSP+-aftalerne om rettigheder og siger, at det bare er noget, vi snakker om.
Per Stig Møller (KF), 2009-04-24:
Nu er det jo en del af Andinforhandlingerne, som altså er med gruppen af lande derude, som jeg nævnte før.
Der synes jeg da, at Enhedslisten skulle være meget, meget glad for, at EU går ind og forhandler med Andinlandene, altså Colombia, Ecuador og Peru.
Ikke mindst Colombia har Enhedslisten jo meget kritik af.
Colombia har også meget, meget vanskelige forhold med drug barons, altså narkobaroner.
De har haft meget store problemer med oprørsgrupper - det ved vi jo alt om - brutale terrorgrupper.
Derfor er det da meget, meget vigtigt, at vi sørger for, at Colombia på den ene side får en økonomisk udvikling, som betyder, at man får stoppet grobunden for terrorismen ude i landdistrikterne, og på den anden side får øget arbejdstagerrettighederne og forbedret vilkårene for arbejderne.
Hr. Frank Aaen skulle da ærlig talt
være glad for, at vi arbejder på begge spor.
Og det synes jeg også at vi skal.
Nogle af kravene er jo så, at man får forbedret vilkårene, og det er en af vores muligheder.
EU's soft power, bløde magt, er jo præcis igennem handelsaftalerne, som vi jo også forhandler her i Folketinget.
Gitte Lillelund Bech (V), 2009-04-24:
Da Venstres ordfører, hr. Michael Aastrup Jensen, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre hans ordførertale:
I Venstre kan vi naturligvis kun bifalde målsætningen om bæredygtig global vækst, men vi er samtidig bevidste om, at denne målsætning ikke opfyldes fra den ene dag til den anden, hvor gerne vi end ville.
Det er Venstres opfattelse, at vi i spørgsmålet om forbedrede vilkår for arbejdstagerne i den tredje verden ikke kommer særlig langt ved at slå beslutningstagerne oven i hovedet.
Tværtimod - det eneste, vi ville opnå, var at blive kaldt for imperialister, eller at myndighederne i de pågældende lande ville foretage alle mulige fiksfakserier for at skjule de værste krænkelser af menneskerettighederne.
I Venstre finder vi, at vi når længst med åbenhed, så der er syn for sagen med hensyn til, hvad der foregår i samarbejdslandene, og så vi igennem dialog får landene bevæget i den rigtige retning.
Venstre har fuld tillid til, at EU i de bilaterale forhandlinger med de mere problematiske lande gør sit for at få dem til at forpligte sig på at leve op til retningslinjerne for bæredygtighed, herunder at sikre arbejdstagernes rettigheder.
Det er jo heller ikke tilfældet, at EU blot lader stå til og ser igennem fingre med, hvad der sker i de udviklingslande, som vi samarbejder med.
Her tænkes specielt på GSP-ordningen, som både Burma og Hviderusland ganske fortjent blev udelukket fra på grund af deres manglende respekt for menneskerettighederne.
Men stok og gulerod gør det som bekendt ikke alene, og derfor er dialogen vores væsentligste redskab, når det kommer til at udbrede de rettigheder, vi nyder godt af her i Danmark, til resten af verden - en udvikling, der går hånd i hånd med økonomisk vækst.
Derfor er det også vores helt klare forventning, at i takt med at de pågældende lande oplever en øget velstand, ja, så vil vi også se forbedringer på andre områder.
Derfor må denne proces aldrig blive et spørgsmål om alt eller intet, sådan som Enhedslisten lægger op til.
Og derfor kan Venstre ikke tilslutte sig nærværende forslag.
Frank Aaen (EL), 2009-04-24:
Jeg har respekt for, hvis fru Gitte Lillelund Bech siger, at ordføreren ikke er forberedt på at svare på spørgsmål - det er helt i orden - men jeg vil alligevel ud fra det, der er sagt, sige, at man fremhæver, at det var godt at have en sanktionsmulighed over for Hviderusland og Burma.
Hvorfor er det så ikke godt at have sanktionsmuligheder i nye aftaler, f.eks. med Sydkorea, Filippinerne eller Colombia, som overtræder menneskerettighederne, forfølger fagligt aktive?
Vi siger bare, at der skal være den mulighed for ultimativt at kunne sige: Jamen så ophæver vi aftalen, for I overholder den ikke.
Gitte Lillelund Bech (V), 2009-04-24:
Jeg noterer mig, at hr. Frank Aaen her fremfører synspunkter på Enhedslistens vegne, men som sagt har jeg læst ordførertalen op for Venstres EU-ordfører, hr. Michael Aastrup Jensen, og derfor kan jeg ikke svare på de detaljer, som faktisk var i det spørgsmål, som hr. Frank Aaen stillede.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-04-24:
Jo, men der er jo stadig væk tale om bilaterale aftaler, hvor begge parter skal leve op til kriterierne.
Altså, man kan sige, at de sådan set hviler på den almindelige folkeret.
Så hvis den ene part ikke efterlever de betingelser, der er sat i en aftale, behøver det sådan set ikke være eksplicit formuleret i aftalen, at sanktionen er, at den pågældende aftale så ophæves.
For det er en forpligtelse fra begge parters side, og hvis den ene part ikke leverer, behøver den anden heller ikke.
Så derfor vil jeg igen sige, at det her altså er et slagsmål om ord.
Og jeg tror, at vi alle sammen er enige om, at vi selvfølgelig skal arbejde både i EU og på nationalt plan for at udbrede ILO's grundlæggende arbejdstagerrettigheder.
Også jeg vil gerne understrege, at frihandel er et meget væsentligt parameter.
Det er grundlaget for al vækst, at man kan handle frit sammen og få specialiseret sit produktionsapparat, sådan at der netop skabes de mest gunstige vilkår.
Og her er der da ingen tvivl om at også arbejdstagerrettigheder spiller en ganske væsentlig rolle.
Jeg vil starte med at sige, at netop handelspolitik faktisk er et anliggende, hvor jeg og Dansk Folkeparti ser at det giver god mening at lade EU bestemme.
Når det kommer til et sådant område, er det klart, at man står stærkere udadtil, hvis man i fællesskab kan fremme sin dagsorden.
Spørgsmålet er så, hvordan man gør det bedst muligt.
Jeg vil sige, at jeg og Dansk Folkeparti i vidt omfang deler de overvejelser, som udenrigsministeren er kommet med, med hensyn til forskellen mellem at vende ryggen fuldstændig til nogle lande og at prøve at presse de grundlæggende tanker i ILO's mest væsentlige konventioner eller kernekonventioner igennem.
Der føler vi os mere på linje med, hvad udenrigsministeren har fremført.
Frank Aaen (EL), 2009-04-24:
Jeg har først en enkelt kommentar.
At det her skulle betyde at vende ryggen til, tror jeg overhovedet ikke at man kan finde noget belæg for i forslaget.
Og argumentationen imod at have en sanktionsmulighed forstår jeg faktisk ikke.
For det, der ligger i forslaget her, er, at det skal være en absolut betingelse, at det, hvis et land konsekvent overtræder menneskerettighederne og konsekvent overtræder arbejdstageres rettigheder, i sidste ende, ikke i første ende, skal føre til, at handelsaftalen med det pågældende land kan ophæves.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-04-24:
Nej, men det er jo sådan set også det, som man har gjort i forhold til den såkaldte GSP+-ordning, ikke?
Og det er det, der f.eks. sker over for Belarus.
Det er jo fuldstændig naturligt.
Så jeg tror i virkeligheden, at det her måske beror på en definition af absolutismen, så at sige.
Altså, hvor meget skal der til, før man er nået derhen, hvor man må sige, at der absolut ingenting er at komme efter?
I virkeligheden tror jeg, at vi alle sammen stræber efter det samme.
Selvfølgelig ville det være idealt, hvis man i hele verden accepterede og anerkendte ILO's grundlæggende konventioner.
Det er det eneste anstændige for en fornuftig måde at have arbejdsmarkedet til at fungere på, og jeg fornemmer altså, at der er ganske små gnidninger mellem det, Enhedslisten foreslår, og det, som vi andre mener.
Frank Aaen (EL), 2009-04-24:
Nej, de er nu ikke sådan helt små.
Jeg tror, at vi er enige i målsætningen.
I hvert fald synes jeg, at det, hr. Morten Messerschmidt siger, er i den rigtige retning.
Men problemet er jo, at nogle af de lande, der i dag er GSP+-aftaler med - aftaler, som alle roser, fordi de indebar muligheden for sanktioner, hvis et land konsekvent overtrådte menneskerettighederne - nu får en ny aftale, som præcis sanktionsmuligheden er taget ud af.
Det er det, vi ikke kan forstå, altså hvorfor nogle af de lande, der i går og i dag er problematiske, og over for hvem der skal være en sanktionsmulighed, hvis de bliver ved, fremover skal have en aftale uden sanktionsmulighed.
Det er da frygtelig ulogisk.
Kim Mortensen (S), 2009-04-24:
Socialdemokratiets sædvanlige ordfører på området, hr. Orla Hav, er sygemeldt fra Folketinget og har derfor ikke mulighed for at være her til debatten, så jeg har lovet at tilkendegive Socialdemokratiets synspunkt i denne sag.
Jeg vil starte med at sige, at Socialdemokratiet ikke umiddelbart kan støtte forslaget, men vi synes, at det er et både godt og sympatisk forslag, Enhedslisten har fremsat, og en meget relevant problemstilling.
Vi er derfor meget enige med Enhedslisten i, at EU har en central opgave i at sikre, at internationale konventioner og arbejdstagerrettigheder overholdes.
Derfor er vi også enige i, at de såkaldte GSP+-aftaler, som dette forslag indeholder, bør indeholde krav om, at ILO-konventionerne overholdes, præcis som vi kræver det, når der er tale om europæiske partnerskabsaftaler i øvrigt.
Vi er dog af den opfattelse, at det er lige så vigtigt at fastholde sårbare udviklingslande i et forpligtende samarbejde og igennem disse aftaler være med til at udvikle landene, både handelsmæssigt, økonomisk og demokratisk.
Derfor vil jeg gerne her tilbyde, at Socialdemokratiet sammen med Enhedslisten kan være med til måske at kaste lys over tingene og være med til at præge udviklingen i den rigtige retning i Folketingets Europaudvalg, ikke blot som en del af udvalgsarbejdet, men også i forhold til samråd, eksempelvis med udviklingsministeren, i den her sag.
Frank Aaen (EL), 2009-04-24:
Jeg skal også lade være med at komme med yderligere spørgsmål til hr. Kim Mortensen, fordi han ikke er ordfører på området, og bare sige tak for tilsagnet om, at vi kan samarbejde videre om det her vigtige emne.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-04-24:
Det, vi diskuterer her, er det politiske indhold i et beslutningsforslag, som handler om, om man skal give mulighed for prøveløsladelse eller ej.
Det har ikke noget at gøre med tallene overhovedet, så det, fru Karen Hækkerup snakker om, er sådan set noget helt, helt andet.
Det er behandlingen af pædofile og seksualforbrydere i fængslerne.
Det, som forslaget handler om, er et grundlæggende princip, som vil betyde, at man ikke kan give en ordentlig behandling af de seksualforbrydere, vi har i fængslerne, hvis man ikke giver dem incitamentet til at søge en behandling.
Marlene Harpsøe (DF), 2009-04-24:
Ministeren siger, at recidivprocenten ikke er særlig høj; men den er for høj.
Når det gælder seksuelle krænkelser og overgreb på børn, er den altid for høj, hvis den ikke er nul.
Det mener vi i hvert fald helt klart fra Dansk Folkepartis side.
Hvis man kunne få flere af de pædofile til at gå i behandling - og vi synes i Dansk Folkeparti, at det er et rimeligt krav, at man ikke kan blive prøveløsladt, medmindre man går i behandling - er der jo også en chance for, at vedkommende får noget ud af behandlingen og derved undlader i fremtiden at krænke børn.
Er ministeren ikke enig i det?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-04-24:
Mit udgangspunkt er, at én seksualforbrydelse er en for meget.
Jeg har selv personligt engageret mig meget i kampen imod børnesexforbrydelser og brugt mange kræfter på det igennem mange, mange år, for vi skal gøre alt, hvad vi kan fra samfundets side for at stoppe det.
Det, der er udfordringen med beslutningsforslaget her, som jeg har den allerallerstørste sympati for, og som jeg godt vil indrømme at jeg har overvejet meget seriøst, er, at jeg ikke tror, at det er noget fremskridt i forhold til den gældende retstilstand.
For hvis man vælger at sige, at så sidder de bare tiden ud, får man jo ikke lokket dem ind i behandlingen, og så får man ikke et ordentligt forløb, og man får dem ikke ud af den situation, hvor de er så syge, at de begår seksualforbrydelser eksempelvis mod børn.
Så intentionen er fuldstændig den samme, men det system, vi har i dag, har sin baggrund i, at vi rammer langt de fleste, samtidig med at man også får mulighed for at kigge på den enkelte person.
Og man bliver ikke prøveløsladt, hvis man siger nej til behandling.
Så det er udgangspunktet i dag.
Morten Østergaard (RV), 2009-04-24:
Det er fair nok, at ministeren ikke har tallene for behandling lige ved hånden, det synes jeg er en ærlig sag.
Men vi kan jo så diskutere det på et principielt plan.
Og der kan vi vel så blive enige om, at så skal vi nok få opklaret, hvordan det forholder sig ude i den virkelige verden.
Men vi kan vel blive enige om, at der bør være en slags behandlingsgaranti, for nu at bruge et forkætret ord, altså at dømte pædofile, der vil i behandling, kan komme det hurtigst muligt, så vi kan komme det til livs, og så vi kan få den recidivprocent helt, helt ned, hvor den hører hjemme, nemlig så tæt på nul som overhovedet muligt.
Derfor vil jeg bare spørge ministeren: Er ministeren ikke er enig i, at der bør være en slags de facto-behandlingsgaranti, der betyder, at ingen pædofilidømte går forgæves efter behandling?