Stine Brix (EL), 2013-10-31:
Tak for det.
Som flere andre har gjort opmærksom på, er det her lovforslag en del af en gennemførelse af direktivet for grænseoverskridende sundhedsydelser, som kommer fra EU.
Andre dele af direktivet er blevet eller bliver gennemført i en række bekendtgørelser.
Det her direktiv er efter vores mening et rigtig godt eksempel på, hvordan EU-Domstolen indimellem laver ny politik, som så bliver til lovgivning i en dansk sammenhæng.
Oprindelig var udgangspunktet jo, at sundhedspolitikken var et fuldstændig nationalt anliggende og ikke et tema for EU, men så skete der det, at en række domme fra EU-Domstolen slog fast, at sundhed skulle betragtes som tjenesteydelser og dermed også være et anliggende for det indre marked.
Set fra vores synspunkt rykker det i hvert fald ved det oprindelige synspunkt, vi har haft i Danmark om, at sundhed ikke er en vare, som man skal kunne betragte som et tema for det indre marked og dermed heller ikke skal reguleres af EU.
Det synspunkt er så af EU-Domstolen, som jo sådan set skulle være en domstolsmyndighed og ikke et politisk organ, blevet forkastet.
Vores hovedbekymring i forhold til det samlede direktiv, og det gælder sådan set også for den del af det lovforslag, der ligger her, er, at ansvaret for sundhedsområdet i nogen grad bliver flyttet væk fra det nationale, fra det enkelte land, og så i højere grad bliver til en del af det indre marked, hvor klassiske markedskræfter jo i en eller anden forstand er grundprincipperne.
Vores bekymring er også, at det kan medføre en øget ulighed i forhold til sundhed, for som det også har været nævnt fra andre ordførere, er der jo en potentiel skævhed her.
Når det handler om at opdage muligheden for at finde en behandling i et andet land end Danmark og også selv lægge ud, inden man får refunderet udgifterne til en sådan behandling, måske også selv betale for transport og ophold, er der naturligt en skævhed i, hvem det er, der dels kan overskue det, dels selv kan lægge ud for det.
Vores bekymring er, at det kan være med til at skubbe til, hvordan vi prioriterer de ressourcer, som vi bruger på sundhed her i Danmark.
På samme måde har det også tidligere været en indvending, at der kan blive en skævhed imellem de enkelte europæiske lande.
Det er klart, at vi fra dansk side, hvor staten finansierer vores sundhedssystem og vi har nogle penge, vi kan tage med, har en relativt god mulighed for at få fat i en sundhedsydelse i et andet EU-land, men mange af vores andre europæiske naboer har ikke samme sundhedssystem, hvor man kan have en pose penge med i ryggen.
Så der vil være en forskel, og der vil være en skævhed i, hvem af borgerne i Europa der reelt kan bruge den her mulighed.
Vi synes, at det er rigtig, rigtig vigtigt, at fokus for sundhedspolitikken er, at de enkelte lande opbygger, udvikler, vedligeholder et sundhedsvæsen, som har fokus på at sikre borgernes muligheder og også en lige og hurtig adgang til gratis sundhedsydelser.
Vi er lidt bekymrede for, at det her er et første skridt i retning af, at man i højere grad tænker på, hvad det er for patientgrupper eller -typer, der er profitable, og hvem det er, vi gerne vil tiltrække til vores land og udbyde en bestemt ydelse til.
Den bekymring gav FOA i øvrigt også udtryk for, dengang direktivet var til høring for første gang for efterhånden en del år siden.
Vi anerkender fuldt ud, at der ligger nogle forbedringer af rettigheder, hvis vi kigger snævert på de danske patienter.
Flere har også nævnt det her med, at man kan tage sit medicintilskud med til andre lande, og det synes vi sådan set er fornuftigt.
Særskilt kunne vi sagtens støtte et lovforslag om det, men vi støtter altså ikke, at EU på den her måde regulerer, hvordan samarbejdet mellem landene skal være,
og heller ikke de første skridt til markedsgørelse af sundhedsområdet, som vi er bekymrede over er en del af det her lovforslag.