Mette Frederiksen (S), 2008-05-29:
Når man sidder som ordfører i Folketinget og skal planlægge, hvad man skal svare i sådan en forespørgselsdebat, så sidder man jo og tænker, at ministeren nok har tænkt sig at give et rigtig godt svar på den her forespørgsel, og derfor kan man godt planlægge at starte sin replik eller sin ordførertale med at takke ministeren for de mange gode betragtninger.
Sådan havde jeg faktisk også tænkt forløbet i dag, men det kan jeg ikke gennemføre.
Og når jeg ikke kan gennemføre det, er det, fordi velfærdsministeren jo på lange stræk fortæller om vigtigheden af, at der er et lige samfund, men når ministeren glæder sig over, at ligheden har det godt i Danmark, og at uligheden nærmest er ikkeeksisterende, og at der bliver ført en offensiv og progressiv politik, så glæder ministeren sig over et Danmark, der ikke er mere.
Det var muligvis en rigtig karakteristik på et tidligere tidspunkt, men det, vi oplever lige nu i Danmark, er næsten det modsatte.
Ulighed i et samfund kan stige af to årsager.
Enten fordi at de, der i forvejen har, får mere - det var meget det, der skete i 1990’erne, ikke mindst, fordi det lykkedes at flytte rigtig mange danskere fra arbejdsløshedsrækkerne ind på arbejdsmarkedet.
Men ulighed kan også stige af en anden årsag.
Fordi at de, der i forvejen har lidt, får endnu mindre.
Og når uligheden stiger af sidstnævnte årsag, er det udtryk for en regering, der sammen med Dansk Folkeparti fører den forkerte politik.
Vi står i en situation, hvor vi mangler boliger især omkring de store byer.
Vi kan se, at de ghettotendenser, vi tidligere talte om, nu har bundfældet sig så meget, at vi kan tale om reelle ghettoer.
Vi står i en situation, hvor en stor del af vores almene boligmasse kræver renovering og fornyelse, hvis den skal kunne opretholde et godt og fornuftigt kvalitetsniveau for de mennesker, der bor der.
Har regeringen valgt at svare på de udfordringer?
Nej, regeringen har valgt at lade være med at bygge flere boliger, og regeringen har valgt at tage pengene væk fra lejerne, altså tage penge fra Landsbyggefonden og flytte dem ind i det store samfundsregnskab.
Har regeringen valgt og har regeringen bevidst arbejdet for at flytte de sidste af vores kontanthjælpsmodtagere væk fra kontanthjælpen ind på arbejdsmarkedet?
Nej, det har regeringen ikke.
Regeringen har været heldig, fordi vi har haft højkonjunktur i Danmark og det selvfølgelig og heldigvis har medført, at nogle af dem, der stadig stod uden for arbejdsmarkedet, er kommet derind.
Men samtidig stiger antallet af danskere på langvarig kontanthjælp.
Og svaret til store dele af den her gruppe har bare været at nedsætte deres ydelser.
Mange husker sikkert, da statsministeren sagde: Vi vil gerne gøre bistandsklienten til bankdirektør.
Jeg tror ikke, at det er lykkedes for den her regering at flytte en eneste bistandsklient, som nu hedder kontanthjælpsmodtager, op til at være bankdirektør.
Men jeg vil også gerne sige, at en af de store ideologiske forskelle i dansk politik lige præcis er det her.
Har man et så lavt ambitionsniveau, som den her regering, at det eneste, det handler om er at føre lidt symbolsk socialpolitik og så sørge for at skabe nogle enkelte mønsterbrydere, der kan klare sig på trods, eller er man så ambitiøs som os, når vi siger: Nej, opgaven er ikke at skabe nogle få mønsterbrydere, opgaven er at bryde mønsteret?
Det er den systematiske ulighed, der er problemet for Danmark.
Det er systematikken i, at jo kortere uddannelse, jo dårligere helbred har du.
Det er systematikken i, at hvis du vokser op i et belastet boligområde, så er sandsynligheden for, at du undervejs får tilført dig masser af knubs og møder mange forhindringer, meget større, end hvis du vokser op i et velfungerende boligområde.
Det er systematikken i uligheden, der er den afgørende, og det er den, der ikke klæder vores samfund.
Derfor er der behov for handling.
Jeg skal derfor på vegne af partierne SF, Det Radikale Venstre, Enhedslisten og Socialdemokratiet fremsætte følgende forslag til vedtagelse:
Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til i næste folketingssamling at fremlægge en samlet plan til at imødegå den stigende ulighed i Danmark, der bl.a. skal indeholde initiativer rettet mod økonomisk dårligtstillede pensionister og børnefamilier, ulighed i sundhed og uddannelse, boligområdet samt udsatte børn og unge.«