Erling Bonnesen (V), 2009-02-06:
Vi skal i dag behandle et beslutningsforslag, hvor oppositionen vil pålægge regeringen at fjerne en lang række af de tiltag, som vi har gennemført på beskæftigelsesområdet.
I Venstre har vi det mål, at flest mulige personer skal gå fra passiv forsørgelse til aktiv beskæftigelse, for det første for at sikre fremgang og velfærd, for det andet, fordi det at arbejde sammen med andre mennesker er den bedste integration, og for det tredje, fordi det er en mulighed for alle uanset etnisk herkomst at møde andre mennesker og føle, at de udretter noget i det daglige.
I Venstre har vi desuden den holdning, at vi skal hjælpe mennesker, der af forskellige årsager ikke har et arbejde.
Vi skal ikke betale til personer, som kan arbejde, men som ikke ønsker at arbejde.
For selv om vi gerne så, at alle havde et arbejde, er der personer, som af en eller anden årsag hellere vil være hjemmegående, selv om de kan arbejde, og det er for så vidt helt i orden, det er deres eget valg.
De skal bare ikke være hjemmegående på det offentliges regning.
300-timers-reglen, starthjælpen og loftet over kontanthjælpen er sammen med en styrket integrationsindsats samt en øget beskæftigelsesindsats alle skridt på vejen mod en positiv udvikling i samfundet.
Det er alle sammen faktorer, der har fået mennesker, som ellers har siddet fast i arbejdsløshed, ud på arbejdsmarkedet, og det gælder både for etniske danskere og personer med indvandrerbaggrund.
I sin tale nævner ministeren også eksempler på, at regeringens initiativer virker, og der er mange flere.
Faktum er nemlig, at det nu kan betale sig at tage et arbejde, også selv om det er til mindsteløn.
Før regeringen lavede disse tiltag, som man nu kan høre at nogle ønsker afskaffet, var situationen nemlig den, at man skulle have en meget høj løn, førend det kunne betale sig ikke at modtage kontanthjælp.
Det betyder, at man ude i kommunerne oplever, at mennesker får en kontant tilskyndelse til at komme ud på arbejdsmarkedet.
Vi husker alle tallene fra SR-regeringens tid, hvor vi oplevede en stigende polarisering på arbejdsmarkedet med mennesker, der år ud og år ind sad fast på kontanthjælp, eller indvandrerkvinder, der meget gerne ville arbejde, men som af kulturelle årsager ikke havde de nødvendige argumenter over for familien eller ægtemanden.
Det er en udvikling, der i den grad er blevet vendt, efter at VK-regeringen kom til, bakket op af et flertal i Folketinget.
I forbindelse med dette beslutningsforslag benytter forslagsstillerne sig af et hyppigt brugt retorisk trick, da forslagsstillerne tager to tal og forsøger at etablere en sammenhæng imellem dem, også selv om denne sammenhæng ikke eksisterer i virkeligheden.
At folk bliver sat ud af deres lejlighed, skyldes ifølge forslagsstillerne regeringens politik her på området, men forslagsstillerne glemmer at se på, hvad tallene i virkelighedens verden viser.
Det betyder dog ikke, at vi i Venstre mener, at problemerne blot skal ignoreres, men vi tillader os at påpege, at man skal være varsom med at sammenligne æbler og bananer i en stor pærevælling, for det handler om at få mindsket afstanden fra ledighed til arbejde.
I Venstre mener vi, at regeringens politik på beskæftigelsesområdet har været en succes.
Flere er kommet i arbejde, integrationen er blevet styrket.
Dette beslutningsforslag minder derimod desværre endnu en gang om, at oppositionen gang på gang udviser en manglende evne til at se realistisk på de udfordringer, vi står over for.
Venstre afviser derfor beslutningsforslaget.