Maja Panduro (S), 2010-02-05:
Forslaget her er jo endnu et i rækken af vores forsøg på at hjælpe regeringen med at rette op på den haltende retspolitik, som regeringen fører sammen med Dansk Folkeparti.
Regeringen og Dansk Folkeparti er optaget af straf, straf og straf.
Vi er optaget af straf, der virker, og af at tage fat om problemets rod i stedet for at symptombehandle.
I andre nordiske lande er man foran på det her område, hvor vi i Danmark med den borgerlige regering i spidsen halter voldsomt bagefter.
Selv i Spanien har man gennemført reformer, i øvrigt med en mandlig premierminister i spidsen, som har erklæret sig som feminist, og Zapetero og hans regering har formået at tage initiativer for voldsramte kvinder og familier, fordi man har forstået, hvor alvorligt et samfundsproblem vold i familien er.
Når far slår, handler det nemlig ikke kun om vold mellem to mennesker og nogle blå mærker.
Den fysiske vold er tit den, som vi kan forholde os til, men den er sjældent den værste.
Den værste vold er frygten for ham, frygten for, hvornår han gør det igen, og hvor langt han går næste gang.
Den værste vold er det mentale fængsel, som du bliver sat i, når han gennem slag og flere slag smadrer ikke bare din krop, men også din verden og din tro på dig selv.
De fysiske slag heler igen og giver måske ar.
Men de ar, som man får på sjælen, er dem, som det er allersværest at leve et liv med bagefter.
Det gælder også for de børn, som vokser op i voldsramte familier.
Det har man også forstået i Frankrig, hvor den i øvrigt borgerlige franske regering sætter fokus på vold i hjemmet, og hvor man nu også vil indføre, at psykisk vold også kan straffes.
I Folketinget vil Socialdemokraterne arbejde hårdt for, at vi får taget initiativer, hvor der ikke kun bliver sat fokus på den, der bliver slået, men også på den, der slår.
Vi vil have, at volden i hjemmene stopper, og at den stopper nu.
Men der er også et gammelt ordsprog, der siger, at den, der slår, tit er det største offer.
I hvert fald er det den, der slår, vi må ind at arbejde med, hvis vi vil have nogen effekt her, hvis vi vil have, at det stopper.
Vi kan ikke stilsigende se til, at en mand banker sin kone igen og igen, vi kan ikke stilsigende se til, at en mand måske endda banker den ene kone efter den anden, og vi kan slet ikke stilsigende se til, at børn skal vokse op med vold i familien og selv få øget risiko for en dag at havne i et voldeligt forhold, for det ved vi jo altså følger med.
Det er på tide, at vi også handler i Danmark.
Det er på tide, at vi hjælper både kvinden, manden og børnene ud af volden.
Derfor er vi med til at fremsætte det her forslag om forsøg med behandlingsdomme til voldelige partnere.
Vi tror ikke på, at manden holder op med at slå, fordi man smider ham bag tremmer og låser ham inde.
Der skal meget mere til.
Tit har manden ellers et velfungerende liv, og hvis vi kan give ham de redskaber, der skal til for at få ham til at stoppe med at slå og starte med at give de næste generationer en bedre chance, siger vi ja tak.
Vi mangler redskaber på det her område, redskaber, som kan løse problemerne i stedet for bare at behandle symptomerne.
Derfor støtter vi naturligvis forslaget her.