Inger Støjberg (V), 2010-06-22:
Egentlig ville jeg jo gerne kunne takke for en god behandling af lovforslaget i dag.
Man kan sige, at grundig har den været, men jeg ved ikke, om man kan sige god.
I hvert fald bemærkede jeg, at især i den første halvdel af behandlingen føg det med personangreb på bl.a. hr. Simon Emil Ammitzbøll, og der var en ekstremt – synes jeg – nedladende tone over for bl.a. hr. Christian H. Hansen.
Jeg blev så selv kaldt for en djævel.
Jeg ved ikke, det kan der måske være noget om, det skal jeg jo ikke kunne sige.
Man har nærmest kunnet beskylde folk for, hvad man havde lyst til, og i en nedladende tone.
Jeg må sige, at jeg synes, at det er en skam.
Der er ikke noget at udsætte på brugen af forretningsordenen, for det er jo ikke der, problemet er.
Men når vi kigger på det her lovforslag, kan vi jo se, at det udmønter det andet element af dagpengereformen, nemlig harmoniseringen af beskæftigelseskravet på optjening og genoptjening af ret til dagpenge.
Med forslaget vil kravet til, hvor meget man skal arbejde, ændre sig i forhold til, når man skal bevare sin dagpengeret.
Sammenlagt bliver det jo sådan nu, at det bliver 52 ugers fuldtidsarbejde inden for de seneste 3 år.
Kravet gælder, når man er på vej ind i dagpengesystemet og skal have dagpenge på baggrund af arbejde for første gang.
Det gælder også, når man er i dagpengesystemet og stadig har dagpengeret, men går ind og ud af systemet, fordi man i perioder har arbejde og man i perioder er ledig.
Det gælder så også som det sidste, når man er på vej ud af dagpengesystemet, fordi man har opbrugt sin dagpengeret.
Det er i relation til den sidste situation, altså hvor man har opbrugt sin dagpengeret, at vi ændrer på kravet.
Hvis man har opbrugt sin ret til dagpenge, skal man i dag have haft 26 ugers fuldtidsarbejde, dvs. 6 måneders fuldtidsarbejde, inden for 3 år for at genoptjene den nye dagpengeret.
Det vil sige, at man i dag kan bevare sin dagpengeret ved bare at have haft 2 måneders fuldtidsarbejde i gennemsnit om året.
Fremover skal man have 4 måneders fuldtidsarbejde om året.
Det mener jeg ikke er et urimeligt krav.
Jeg mener også, at der er en balance i det her forslag, og der skal selvfølgelig være balance, fordi vi stadig har en meget høj grad af sikkerhed og tryghed i ordningen, samtidig med at der stilles rimelige krav for, at man kan genoptjene retten til dagpenge.
Jeg er glad for, at vi moderniserer dagpengesystemet og gennemfører en dagpengereform netop nu, fordi det er det helt rigtige tidspunkt at gøre det på.
Ledigheden er ikke steget i et halvt år, men tværtimod faldet lidt, så vi nu har omkring 3.900 færre ledige, end vi havde i november måned 2009.
Samtidig kan vi også se en spirende økonomisk vækst og en svag stigning i beskæftigelsen.
Vi kan se, at der rent faktisk er arbejde at få, også selv om det indimellem kan være vanskeligt, men der er bevægelse på arbejdsmarkedet.
Vi kan bl.a. se, at der i tredje kvartal 2009 var godt 560.000 mennesker, der havde fået et nyt arbejde inden for de seneste år, og det svarer til netop det, som fru Margrethe Vestager tidligere nævnte, at omkring 10.000 mennesker får et nyt job hver uge.
Så ved vi jo alle sammen, at vi så småt skal til at forberede os på, at det danske arbejdsmarked igen inden for en overskuelig fremtid kommer til at mangle arbejdskraft, nemlig når de store årgange trækker sig tilbage fra arbejdsmarkedet og de små årgange skal tage over.
Så vil jeg gerne lige adressere et par af de spørgsmål, der er gået igen under både udvalgsbehandlingen og under den debat, der har været af det her lovforslag, både under førstebehandlingen og andenbehandlingen.
Der er bl.a. blevet spurgt til, hvordan det skal kunne lade sig gøre at genoptjene ret til dagpenge, når kravet forhøjes fra 26 ugers til 52 ugers fuldtidsbeskæftigelse inden for 3 år, ikke mindst når man jo inden for visse områder, f.eks. daginstitutionsområdet og folkeoplysningsområdet, ikke kan få fast arbejde på fuld tid.
Forslaget vil også tilskynde ledige til i lidt højere grad at søge arbejde bredere, end man gør i dag, også rent fagligt, så det både bliver fagligt og geografisk.
Så har vi hele tiden diskussionen – og det er jo en meget rimelig diskussion – om der er arbejde at få, og hvor man får arbejde.
Hvis man kigger på statistikken, kan man se, at det simpelt hen er sådan, at tre-fire ud af ti nyledige bliver selvforsørgende igen efter 3 måneder, og i nogle egne af landet er det faktisk seks ud af ti, der bliver selvforsørgende igen inden for 3 måneder.
Det er sådan, at især i Vestjylland er man meget hurtig til at komme tilbage på arbejdsmarkedet igen.
Men måske skal man så flytte sig lidt ekstra efter arbejde, og man skal måske også nedjustere lidt på sine krav i forhold til drømmejobbet og i høj grad fokusere på i første omgang at få en fod indenfor.
Jeg vil også godt minde om, at det er sådan i dag, at hvis man bliver ledig, bliver man selvfølgelig bakket op af det beskæftigelsessystem, vi har.
Der har aldrig været flere muligheder, end der er i dag, og det betyder, at en ledig i dag har mulighed for at få de tilbud, der skal til, hurtigt og også få nogle gode tilbud.
Jeg synes faktisk, at beskæftigelsesindsatsen er stærk som aldrig før.
Til slut vil jeg gerne takke for debatten trods alt, for vi har selvfølgelig også fået opklaret nogle ting.
Man må sige, at det nok er det mest opklarende i dag, for ellers står der det tilbage, at hverken under første-, anden- eller tredjebehandlingen af det første dagpengeforslag, nemlig det, der handlede om en halvering af dagpengeperioden, eller under første- og nu andenbehandlingen af det her lovforslag har vi på nogen måde kunnet få kastet lys over, hvad planen, den såkaldte »Fair Løsning«, skulle bringe.
Hvis jeg var socialdemokrat eller SF'er, tror jeg da, at jeg da i al beskedenhed ville skynde mig ud og give en undskyldning til de 40.000 mennesker, der stod på Slotspladsen, for man holdt dem jo bare for nar.
Man fik busser til at køre fra Nordjylland og fra Vestjylland og Århus, og jeg ved snart ikke hvor, fordi der nu skulle demonstreres imod dagpengereformen, og ganske få dage efter stod det klart, at man alligevel ikke ville rulle den tilbage.
Det er dog et særsyn i dansk politik.
Men det er klart, at jeg og mange andre har været meget interesserede i at prøve at få boret ud, hvad det så er, man vil.
Det er så ikke lykkedes, og det kan jeg kun beklage.