Lars-Emil Johansen (SIU), 2009-04-16:
Også Grønland byder den nye statsminister velkommen, og vi nærer særlige forhåbninger til den nye statsminister - ikke så meget på grund af statsministerens valg af politiske partnere som på grund af hans valg af privat partner.
Vi er overbeviste om, at det tegner godt for det fremtidige samarbejde.
Det samme er vi på grund af den korte, men helt klare udmelding i statsministerens redegørelse, som omhandlede Grønland, nemlig: »Vi skal have vedtaget lovgivningen om Grønlands selvstyre.«
Hermed fortsætter den politik, som statsministerens forgænger fastlagde med nedsættelsen af en selvstyrekommission og med sit klare krav om, at fremtidens grundlag for forholdet mellem Grønland og Danmark skulle hvile på folkeretten.
At begge parter også i den sammenhæng får både dynamik og tryghed retur, er der ingen tvivl om.
Fællesskabet mellem vore to nationer skal bestå, men det skal udvikles på baggrund af frivillighed og fælles forståelse - forståelse for hinandens forskelligheder, såvel kulturelt som samfundsmæssigt, og forståelse for, at Grønland nu uafviseligt er på vej mod selvstændighed, mod en selvstændig nations dannelse.
Statsministeren nævnte senere i sin tale regeringens ønske om at styrke det internationale samfund, først og fremmest FN.
Det bringer mig til at opfordre statsministeren til hurtigst muligt efter selvstyrelovens endelige vedtagelse at sørge for, at Grønland formelt bliver optaget i FN's system som et selvstændigt folk i henhold til folkeretten.
Det er en sag, der skal finde sted i selve FN's øverste regi, på regeringsplan og gerne sammen med det nye udenrigsansvarlige medlem af det kommende grønlandske landsstyre.
Statsministerens helt store tema er, hvordan Danmark skal komme bedst gennem den nuværende økonomiske krise.
Vore økonomier er i dag så integrerede, at de heller ikke kan skilles ad i den foreliggende situation.
Ligesom Danmark nu skal tage finanskrisen som en udfordring, forholder Grønland sig også til dette globale fænomen, for også vi i Grønland mærker nu krisen.
Det gør, at vi må grave dybere ned i de ressourcer, vi allerede har, og være innovative på en ansvarlig måde.
En af formerne for dette er, at vi udvider brugen af vandkraft og anden alternativ forureningsfri energi så meget som muligt.
Men samtidig er det klart, at hvis vi skal udvikle vores økonomiske muligheder til fremtidige erhvervsmæssige realiteter, er vi simpelt hen nødt til at skaffe rum til et øget CO2-udslip i en overgangsperiode.
Det gælder specielt de nye muligheder, som er den positive side af de ellers negative klimaændringer, der rammer os hårdere end snart sagt alle andre.
Olie- og gasudvinding, mineralindustri, brug af nye fiskearter, aluminiumsproduktion og lignende vandkraftbaserede industriformer vil udgøre fremtidens krisesikring i Grønland.
Klima og erhverv hænger sammen.
Vi har brug for, at dette bliver taget med i den kommende klimaaftale som en del af hele Danmarks politik.
Klimaudfordringen lægger op til et fortsat fællesskab - ikke kun mellem Grønland og Danmark, men globalt.
Der er brug for en fælles forståelse for de enkelte nationers særlige behov og særlige forhold.
Grønland har ikke fået tildelt nogen stor rolle i forbindelse med det kommende FN-klimatopmøde, som afholdes i København til december, men det er på tide, at Danmark ser Grønland som en ligeværdig medspiller også på klimaområdet, uanset at vi klart har forskellige tilgangsvinkler og behov, der må imødekommes inden for den fælles ramme, som riget nu engang stadig udgør.
Hvad angår udenrigs- og sikkerhedspolitik, udgør riget også en fælles ramme, hvor de løbende forhandlinger og de endelige beslutninger ligger i regeringens hænder.
I den sammenhæng hæftede jeg mig ved, at statsministeren understregede, at »Danmarks sikkerhed varetages bedst gennem europæisk og transatlantisk samarbejde ...«.
Det er jeg enig i, men jeg synes, at det er værd at understrege, at Danmarks pris for dette samarbejde gennem mange år i høj grad har været betalt ved hjælp af Grønland og vel fortsat bliver det.
Danmarks position i NATO har alle dage været afhængig af det såkaldte grønlandske kort, som også har sparet Danmark for milliarder i NATO-udgifter.
Men af endnu større værdi har Thulebasen været for Danmarks forhold til USA og den militære tryghed og har dermed været et værn for Danmark helt frem til missilskjoldet.
Tilbage står befolkningen i Thuleområdet og betaler prisen sammen med de danske arbejdere, der var så uheldige at være på basen i januar 1968, da denne sikkerhedspolitik gik galt på den værst tænkelige måde, atomart og radioaktivt.
Det er mit håb og min forventning, at den nye regering vil hjælpe med at få alle aspekter og ikke mindst alle følgevirkninger af den amerikanske brug af Thulebasen gennem tiderne kortlagt fuldstændig.
Jeg skal samtidig sætte mit håb til, at den forsvarsaftale, regeringen nu forhandler, ikke sænker sikkerheden, søredningstjenesten og fiskeriinspektionen omkring Grønland.
Lad mig også kort kommentere på statsministerens meget klare udmelding om Danmarks forhold til EU.
Statsministeren sagde: »Det europæiske samarbejde er i det hele taget den helt afgørende ramme for varetagelsen af danske interesser i verden omkring os.
Det er jo store ord at lytte til, når man kommer fra den del af det danske rige, hvor der fanges sæler og hvaler ud fra helt samme behov for at høste af sine mulige ressourcer, som når man i EU slagter fængslede køer eller skyder sine vildsvin.
Vi udfører en helt igennem bæredygtig udnyttelse af vore naturgivne ressourcer i havet, men møder igen og igen et EU, der forsøger at kriminalisere vores erhverv, både i forhold til offentligheden og i forhold til verdensmarkedet.
EU er naturligvis fortsat en afgørende ramme for varetagelsen af danske interesser i verden omkring os.
Det er bare en helt igennem negativ ramme for andre i riget end dem, der har marker og skove, og desuden er den sagligt forkert, både hvad angår sæler og hvaler, bæredygtighed, frihandel og liberal politik i det hele taget.
Jeg håber derfor også, at den nye regering vil fastholde den tidligere regerings faste krav om ret til bæredygtig udnyttelse af alle levende ressourcer overalt i verden på trods af EU’s pinlige forsøg på at føre moralpolitik for alle de dyrearter og dyreområder, hvor EU ikke selv har noget i klemme.
Men lad mig slutte positivt, for selvstyreloven er stadig den mest progressive og lovende brobygning mellem Grønland og Danmark, der nogen sinde er sket, og det er en bro, som Statsministeriet er en af de absolut hovedansvarlige ingeniører for.
Det er derfor godt, at den nye statsminister straks starter med at slå fast, at den lov skal gennemføres nu.
Så i Siumut ser vi faktisk trygt frem til et samarbejde med statsministeren og hans regering, både i forhold til den kommende grønlandske selvstyreregering og i forhold til arbejdet her i Folketinget.