Charlotte Dyremose (KF), 2015-05-08:
Jeg vil sige, at vi i Det Konservative Folkeparti har fundet det helt nødvendigt at få gjort noget ved Ligebehandlingsnævnet.
Altså, hvis Ligebehandlingsnævnet reelt skal fungere, og hvis de reelle diskriminationssager, der er i det her samfund, skal have plads og rum i Ligebehandlingsnævnet og i den offentlige debat til, at vi tager dem alvorligt, så er det helt afgørende nødvendigt, at de tåbelige sager, som flere andre ordførere også har været inde på, ikke optager vores tid, ikke optager Ligebehandlingsnævnets tid – og de kaster i øvrigt et lys over ligestillingsdebatten, der får det til at virke som sådan noget fuldstændig tåbeligt noget, som der ikke er nogen grund til at tage alvorligt.
For der har været en række sager, der virkelig ikke har været grund til at tage alvorligt, og desværre tager de jo altså fokus fra de sager, som det i den grad er nødvendigt at tage alvorligt, og som det også er nødvendigt at prioritere ressourcerne i f.eks. Ligebehandlingsnævnet til.
Derfor gik vi aktivt ind i forhandlingerne om at få gjort noget ved det her.
Vi kan også godt støtte det forslag, der ligger her, men det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi gerne havde set, at det her så noget anderledes ud.
En måde at afgrænse det her på er jo selvfølgelig det, som der bliver lagt op til i forslaget, med, at man skal have en individuel og aktuel interesse i en sag og ikke bare kan klage over hvad som helst, hvor som helst, når som helst.
Det kan sådan set godt være en udmærket og fornuftig afgrænsning, men det skaber jo den problemstilling, som vi så også har måttet drøfte, nemlig hvad så med de principielle sager?
Hvad med de sager, hvor den krænkede, som reelt er krænket, ikke har modet eller lysten, eller hvad ved jeg, til at klage?
Man ved jo også godt i de her sager, at hvis man klager, så stikker man næsen frem, og det kan være rigtig ubehageligt, og man kan også frygte, at det har konsekvenser f.eks. i omgangskredsen.
Derfor er det vigtigt, at andre også kan klage.
Det er så løst i form af den her løsning med Institut for Menneskerettigheder.
Som tingene ser ud lige nu, og med den politiske aftale og den bredde, der er i kredsen, synes vi sådan set, at det da er en måde at løse det problem på.
Men det er en lappeløsning.
Vi mener sådan set, at det skal være muligt også at få klaget her uden om Institut for Menneskerettigheder, for det, vi reelt gør her, er jo, at vi deponerer vores ret til at være indigneret på andres vegne ét sted.
Vi deponerer vores mulighed for at få løst de her sager, som vi måske åbenlyst kan se diskriminerer vores nabo, vores ven, vores moster, et andet sted, medmindre de vil selv.
Det synes vi faktisk er synd.
Til hele den her diskussion om gebyr, som nogle mener skulle stå i vejen for de her sager; skulle stå i vejen for at få dem løst, vil jeg sige: nej, tværtimod.
Et gebyr vil jo være med til at bane vej for, at det bliver de reelle sager, der bliver taget op.
Det vil give os alle sammen mulighed for at tage sager op, hvis vi mener, at der faktisk er et problem, også selv om vi ikke har den her individuelle og aktuelle interesse i sagen.
I virkeligheden kan det jo tit være meget parallelt med det, som man har i Natur- og Miljøklagenævnet, og derfor er det også relevant at sammenligne der.
For det er jo et spørgsmål om, at noget går ud over vores alle sammens natur og miljø, og at det ikke nødvendigvis kun er os selv, det handler om.
Så det så vi meget gerne.
For vores skyld kunne vi lave alle mulige restriktioner på det her gebyr.
Man kunne sige, at man helt kunne blive fritaget for gebyret, hvis man havde den personlige og individuelle interesse.
For det, der er vigtigt for os, når det handler om gebyret, er, at man lige tænker sig om en ekstra gang, og at man lige gør sig en overvejelse om, om det her nu bare er noget, jeg synes er lidt sjovt og skægt, for det kunne give en skæg historie, eller om det er noget, jeg faktisk orker at investere noget tid og en lille smule besvær i.
For det her med et gebyr er jo ikke bare et spørgsmål om pengene, specielt ikke, hvis man har en god sag, for så får man dem tilbage igen.
Men der er også et spørgsmål om, at det lige kræver lidt at få dem overført, og gider man nu også det, og så kan man ikke – hvis det var på 25 kr. – købe den is.
Så det håber vi at vi på et eller andet tidspunkt kan få samlet flertal for, for vi tror på, at det er helt afgørende, at vi får gjort det.
Vi synes, det er lidt ærgerligt, at vi skulle finde den her lappeløsning.
Så vi håber at kunne finde sådan en løsning.
Jeg synes, det er underligt, at vi så tager en diskussion om brugerbetaling.
Der er ingen, der har foreslået brugerbetaling.
Der er nogle, der har foreslået gebyrer, som man oven i købet får tilbage.
Så jeg håber, at det på et eller andet tidspunkt kommer over den socialdemokratiske ordfører at svare på det her spørgsmål, altså mere om det er en generel politik, man har, eller om det ikke er.
Men for os at se handler det altså om at få plads til de gode sager, de rigtige sager, dem, der er brug for at få behandlet.
Det gør vi i et eller andet omfang med det her forslag.
Derfor støtter vi det.
Men vi håber på et tidspunkt at få flertal til at forbedre det.