runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jeppe Bruus (S), 2016-01-19:
Tak for det.
Jeg vil da også gerne anerkende, at jeg har et ganske udmærket samarbejde med ordføreren i Skatteudvalget.
Det er dejligt, det er jo sådan set det, der er hele ideen med demokratiet, men det samarbejde skal så også udmønte sig i noget.
Og nu har vi så testet skatteministeren på det her forslag i adskillige samråd og ved spørgsmål osv., og skatteministeren – jeg vil ikke sige hårdt presset – erkender ligesom, at den her ordning ikke giver synderlig mange job, og at man bruger over 1 mia. kr. på den her ordning, som man nu ønsker at forny, men at man sådan set gør det, fordi det er et valgløfte.
Der hjælper DF så regeringen med at indfri det valgløfte.
DF's stemmer er jo her afgørende for, om det kan blive til noget.
Når DF vælger at gøre det, hjælpe med en ordning, som skatteministeren erkender ikke giver synderlig mange job, en ordning, som giver mest mening i en lavkonjunktur, så er det jo penge, man bruger, som man i virkeligheden kunne have brugt på noget andet.
Det kunne f.eks. være at undgå de negative konsekvenser, der er af omprioriteringsbidraget, altså penge væk fra kommunal velfærd, huslejenedsættelser osv.
Og så er jeg nødt til spørge ordføreren: Altså, hvad er det, der gør, at DF her ønsker at give den håndsrækning til en ordning, som sådan set ikke skaber synderlig meget i en højkonjunktor?
Dennis Flydtkjær (DF), 2016-01-19:
Som sagt kan man ikke sætte det så simpelt op.
Du kan ikke bare pege på én ting i et hjørne af finansloven og sige, at det lige præcis er der, man finder finansieringen.
Så simpelt er det altså ikke, når man laver finanslovsaftaler.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2016-01-19:
Det brede samarbejde kan jo være godt.
Vi har bl.a. haft et bredt samarbejde med Dansk Folkeparti for at forhindre gensplejsede majs i at blive dyrket i Danmark.
Her har vi så noget, hvor det brede samarbejde koster 400 mio. kr.
Jeg synes, man godt kan tillade sig at være lidt kritisk, når man laver forlig og de bliver indgået hurtigt.
Jeg vil godt spørge ordføreren, om han er bekendt med, at ordningen indtil nu mest har været til gavn for boligejere nord for København, altså i et område, hvor folk er temmelig godt bemidlede.
Er ordføreren bekendt med, at det mest har været bygningsrenoveringer, som alligevel ville blive gennemført, og at boligejerne har opnået et tilskud, som de sådan set ikke havde brug for?
Dennis Flydtkjær (DF), 2016-01-19:
Først vil jeg sige, at jeg ikke helt forstår præmissen om, at det skulle være skidt, at man roser de andre aftaleparter for at have haft et godt forløb.
Jeg har indtrykket af, at man rundtomkring i befolkningen og også her i Folketinget gerne vil have, at vi har et bredere samarbejde.
Så jeg undrer mig lidt over kommentaren om, at man roser sine aftaleparter.
Det synes jeg er god opførsel og pli, når man nu har haft et godt forhandlingsforløb.
Jeg er godt bekendt med, at der er nogle i Nordsjælland, der også har brugt det, men det her er altså en ordning, der har gjaldt i hele landet.
Jeg kommer selv fra det midt- og vestjyske, og der ved jeg at rigtig mange også har benyttet ordningen, og der er rigtig mange, der er glade for ordningen.
Det gælder ikke mindst de små håndværksmestre, som er rundtomkring i det ganske land.
De har haft rigtig meget gavn af det her, for det har været med til at holde hånden under beskæftigelsen.
Så det med at prøve at tegne et billede af, at det alene er folk i Nordsjælland, der har haft gavn af det her, synes jeg lidt bliver et forkert billede at tegne.
Det er altså en ordning, der har gjaldt hele landet igennem en del år efterhånden, og jeg har indtryk af, at man ret bredt er godt tilfreds med at have haft den her mulighed.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2016-01-19:
Jeg synes, det er helt i orden at rose dem, man laver aftaler med, og jeg vil da gerne rose Dansk Folkeparti for at have været med til at forhindre, at vi fik gensplejset majs i Danmark.
Hvis vi ser på de høringsbilag, der er til sagen, kan vi se, at det jo er kommet frem, at Arbejderbevægelsens Erhvervsråd har været inde at analysere på, hvad man har fået ud af ordningen indtil nu, og hvem der har haft gavn af den.
De er kommet frem til, at dem, der har opnået fradrag, altså er de 10 pct. rigeste i det danske samfund, som har opnået 30 pct. af det samlede beløb.
Jeg synes, at man bør kunne forholde sig kritisk til, at der her er tale om en skæv ordning.
Dennis Flydtkjær (DF), 2016-01-19:
Det er lidt spøjst, at det kommer fra Enhedslisten, som jo selv går ind for en ren afgiftsfritagelse på elbiler, hvor vi også har fået tal frem om, at hvis man skulle fortsætte med den afgiftsfritagelse, ville det være den øverste indkomstdecil, det gjaldt – de 10 pct. rigeste ville få hele gevinsten.
Og man fandt ud af, at hvis man skulle fortsætte med ordningen, ville det koste 1,1 mia. kr., hvoraf de 900 mio. kr. ville gå til de 10 pct. rigeste.
Det var der fra Enhedslistens side åbenbart ikke problemer med.
Jeg synes egentlig, det er sjovt, at man er meget efter det, når det er andre partier, der laver nogle aftaler, men når man selv skal være med i en aftale, er det måske ikke det store problem.
Jeg vil bare slå fast, at det her er en ordning, der har været gældende for hele landet.
Alle har haft lige muligheder, så om man har boet i Skagen eller i Helsingør, har man haft mulighed for tidligere at få 15.000 kr. i fradrag og nu 12.000 kr. i håndværkerfradrag og 6.000 kr. i servicefradrag.
Merete Riisager (LA), 2016-01-19:
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad det helt konkret er for nogle positive effekter ved den grønne boligjobordning, som gør, at Dansk Folkeparti har følt sig kaldet til at deltage i den her aftale.
For ser man på beskæftigelseseffekten, kan man se, at den jo er ret begrænset, og der er andre måder at lette skatten for borgerne på, som ville have en langt større effekt på beskæftigelsen.
Ser vi på den personlige frihed, altså det, at man selv har flere penge tilbage, man kan bruge, som man vil, så kan vi se, at der også er steder, hvor man kunne lette beskatningen, og hvor det ville have langt større effekt for borgerne.
Så hvad er det præcis for nogle positive effekter for borgerne, som Dansk Folkeparti har tænkt er så attraktive, at man må være med her?
Dennis Flydtkjær (DF), 2016-01-19:
Det er rigtigt, at man godt kunne have valgt at bruge pengene på at sænke skatten et andet sted.
Men man skal jo være klar over, at det her er en pulje, der kører i 2 år.
Jeg kan huske, at Liberal Alliance tidligere har været ude at sige, at man måske i stedet for skulle hæve beskæftigelsesfradraget.
Men det ville også være svært at håndtere at sige til folk, at det så vil være sådan i 2 år, og så falder det igen.
Der er jo forskel på noget, der er varigt finansieret, og så noget, der er puljefinansieret.
Det her er noget, der løber i 2 år, og så bortfalder det igen.
Det er rigtigt, at man godt kunne finde andre ting, som ville have en større effekt.
Men det er også svært at måle effekten af f.eks. bredbånd, som jo er noget, der sikrer, at vi får en bedre infrastruktur, og som måske gør, at folk i højere grad bliver boende i landdistrikterne, fordi de bedre kan arbejde hjemmefra.
Kommunerne kan bedre lave velfærdsteknologi, og hjemmehjælpen kan måske lave nogle bedre løsninger, så man måske digitalt kan lave noget gentoptræning hjemmefra.
Så der er der nogle gavnlige ting i forhold til infrastruktur, som ikke nødvendigvis kan måles på beskæftigelse eller andre ting, men som trods alt er gavnlige for vores samfund.
Og en af de ting, vi har prioriteret i den her ordning, er det med at få nogle bedre digitale muligheder ved at få en bedre infrastruktur.
Merete Riisager (LA), 2016-01-19:
Jeg frafalder.
Jesper Kiel (EL), 2016-01-19:
Jeg vil bare gerne høre, om ordføreren ikke vil anerkende, at når man bruger 400 mio. kr., er pengene også kommet et eller andet sted fra i finansloven.
Ordføreren har så ikke villet anerkende, at man har taget dem fra de ældres boligsikring, men har man så taget dem fra de nedskæringer, man har lavet på uddannelsesområdet, eller har man taget dem fra de familier på kontanthjælp, der nu mister 230 mio. kr., eller har man taget dem fra ulandsbistanden, eller har man taget dem fra de 500 mio. kr., som kommunerne mistede ved kommuneaftalen til velfærd ude i kommunerne?
Dennis Flydtkjær (DF), 2016-01-19:
Jeg kan godt forstå interessen for det spørgsmål, men det er jo pænt umuligt direkte at sætte en finger på det og sige, at det er der, man finder en finansiering.
Det kan man godt argumentere for at man i større grad burde gøre i Folketinget, for det er mere sammenligneligt.
Men når man finder noget i en finanslov, kommer pengene jo ind på mange forskellige ting via skatter og afgifter.
Vi bruger pengene på rigtig mange forskellige ting.
Man effektiviserer også på nogle områder.
Derfor kan man ikke sådan entydigt pege på, at det lige præcis er det eller det sted, man finder pengene.
Men jeg kan i hvert fald godt slå fast, at det ikke er på ældreområdet, som en tidligere spørger ellers forsøgte at tegne et billede af, for der kommer netop 1 mia. kr. mere.
Jesper Kiel (EL), 2016-01-19:
Så må jeg jo så konkludere, at det må være fra uddannelsesområdet og fra den øvrige velfærd til børnene ude i kommunerne, man har taget pengene.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Altså, jeg anerkender fuldt ud, at man skal spille på mange tangenter, og det mener jeg også vi gør, men man kan jo godt spille på mange tangenter, uden at det behøver at være SF's melodi.
Der er jo ingen af os, der ligesom har patent på, hvordan de konkrete toner skal slås an, og hvor højt de skal slås an.
Vi forsøger at håndtere den situation, Danmark er i, ud fra tre dimensioner.
Den ene handler om at holde antallet under kontrol.
Den anden handler om den umiddelbare måde, vi håndterer opgaven på i den første fase, altså hvor dyrt og omkostningstungt det er.
Den tredje handler om at gøre folk selvhjulpne, selvforsørgende.
Det er de tre dimensioner, vi opererer med.
Til den første, der handler om at holde antallet under kontrol, hører det selvfølgelig med, at Danmark er med i front med hensyn til nærområdeindsatsen, og det er vi.
Vi er blandt de lande, der gør mest omkring Syrien.
Det var vi sidste år, og det vil vi også være i år.
Når det er sagt, skal vi også vide, at tingene er mere komplicerede end som så, for jeg tror helt aktuelt, at en tredjedel af de flygtninge, der kommer i dag, kommer fra Syrien.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2016-01-19:
Jeg synes, det klinger en smule hult, når statsministeren igen og igen er ude at sige, at vi skal bruge flere kræfter i nærområderne, altså at vi skal øge bidraget til nærområderne, og så nu siger, at vi ikke bare kan blive ved med at sende flere penge til nærområderne.
Pointen er, at hvis vi skal løse den her udfordring, skal der spilles på mange tangenter.
En ting, vi kan gøre, er at løse udfordringerne i nærområderne.
Det kan vi ikke gøre alene i Danmark.
Det er vi nødt til at gøre sammen med resten af EU, og det er vi nødt til at gøre sammen med FN.
Men der spiller Danmark en rolle – når vi halverer vores bidrag til UNICEF, børnenes FN; når vi halverer vores bidrag til UN Women, kvindernes FN, altså dem, der føder i lejrene, så de oplever, at der ikke på samme måde kan blive taget vare om dem; eller når vi for den sags skyld halverer vores bidrag til UNDP, der netop er med til at sørge for rent drikkevand.
Der stiller jeg jo bare det simple spørgsmål: Når nu et flertal i Folketinget har besluttet det, altså har sagt meget klart til regeringen, at vi ønsker, at det beløb, der svarer fra 0,7 pct. til 0,8 pct. – det var der flertal for i Folketinget – skulle sendes til World Food Programme netop for at sørge for, at vi fik færre flygtninge, hvorfor lyttede statsministeren så ikke til det?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Men, altså
, alternativet var jo at give indrømmelser til Socialdemokratiet.
Altså, vi sparede f.eks. et milliardbeløb på vores udviklingsbistand, som vi flyttede over på sundhedsområdet.
Og nu står der en socialdemokratisk leder her og siger: Det var en fejl, lad os da sende pengene ud af landet frem for at bruge dem herhjemme.
Der må vi jo så prioritere, i forhold til hvordan vi bedst kommer igennem med vores politik.
Og den finanslovsaftale, vi har lavet, er en rigtig, rigtig balanceret finanslovsaftale, som skaber håb om vækst; som gør, at der kommer grobund for at skabe private arbejdspladser; som gør, at nogle af de ekstra afgifter, som fru Mette Frederiksens regering lagde på produktionsvirksomheder ude i Danmark, bl.a. en femdobling af NOx-afgiften, blev rullet tilbage; og som i øvrigt gør, at vi kunne øge vores indsats på sundhedsområdet – og ja, som har gjort, at vi har kunnet lave en aftale i kommunerne, hvor de får 325 mio. kr. ekstra til integrationsopgaven her i dette år.
Jeg synes, at man skal lade være med sådan at forsimple politik.
Jeg anerkender fuldt ud, at det her udfordrer Danmark, men man er også nødt til at forstå, at der ikke findes sådan en kasse med ekstra penge, der bare kan trækkes op.
Og det er jo derfor, at vi har brug for at få en dialog, dels med kommunerne om, hvordan vi får en mere effektiv integration, dels med arbejdsmarkedets parter om, hvordan vi gør de her mennesker selvforsørgende.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2016-01-19:
Tak for det, og tak til statsministeren for indledningen til spørgetimen.
Der er jo ingen tvivl om, at vi kan se, hvad de vigtigste spørgsmål at tage sig af er, når vi kigger på det politiske landskab, for det er flygtninge- og migrantsituationen, og det er det på alle leder og kanter.
Det udfordrer vores samfundsstruktur, og det udfordrer vores velfærdssamfund.
Vi har fået en opgørelse over, hvad de umiddelbart målelige ting som ydelser til flygtninge, indkvartering osv. frem til 2020 koster, og vi taler om beløb på op imod 48 mia. kr.
Det er ganske, ganske voldsomt.
Samtidig udfordrer det selvfølgelig hele vores sammenhængskraft, vores evne til som samfund at føle fællesskab.
Det kan vi også se ud fra de diskussioner, der er om de lokale udfordringer – f.eks. om, at asylansøgere går på diskotek, eller om, hvad der sker – hvor mange danskere begynder at føle sig mere og mere utrygge.
Så kører der samtidig en diskussion om, hvem der så skal betale regningen.
Skal staten, eller skal kommunerne?
Jeg vil sige, at vi godt forstår, kommunerne reagerer.
De står selvfølgelig i nogle af de praktiske udfordringer først for som dem, der yder velfærd til borgerne og skal have tingene til at hænge sammen.
Men samtidig må vi understrege, at uanset om det er kommunekassen eller statskassen, der betaler, er det de samme danskere, de samme skatteydere, der skal hoste op med pengene, og derfor er det langt mere interessant for os at diskutere, hvordan den samlede regning bliver mindre.
Det er i det lys, jeg vil spørge statsministeren om, hvordan det kan være, han stadig væk tror, det kan lade sig gøre at køre integrationsvejen og få så mange mennesker, der kommer på så kort tid, integreret i det danske samfund.
Er det ikke på tide at erkende, at det kan man ikke, fordi antallet har betydning for, om integrationen kan lykkes, og at vi derfor bliver nødt til at hjælpe på en måde, så det er midlertidigt, og så folk reelt kommer tilbage til deres nærområder og gerne til deres hjemland, når muligheden er for det? På baggrund af DREAM-modellen har Rockwool Fonden tidligere lavet en opgørelse, der viser, at ikkevestlig indvandring til Danmark belastede de offentlige kasser med 16,6 mia. kr.
Statsministeren var selv inde på de samme ting i sin åbningstale tilbage i oktober – integrationen har slået fejl.
Så spørgsmålet er i al sin enkelthed: Hvorfor tror statsministeren på, at integration er vejen frem, når vi kigger fremad i tiden, når ikke det har været svaret, når vi kigger tilbage?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Jeg tror heller ikke, det er hele svaret, men det er en del af svaret.
Først er jeg sådan set
meget glad for den måde, hele problemet bliver trukket op på, og også den sammenhæng, der er i det, for den her debat om, om staten skal betale, om kommunerne skal betale, er jo en lidt underlig debat, for nede bagved er der jo danskerne, og der er kun danskerne til at betale.
Det er ikke sådan, at staten har nogle særlige penge, som man så bare kan tage uden omkostning for danskerne.
Så det er jo en belastning for os alle.
Jeg ville jo elske, hvis der bare var en nem løsning, så man kunne løse det her problem med et fingerknips – det ville være rigtig, rigtig dejligt.
Som jeg ser det, har den her sag tre dimensioner, hvis vi skal håndtere det rigtigt.
Vi skal gøre, hvad vi kan for at holde antallet nede.
Det er derfor, vi har lavet en lang række opstramninger af familiesammenføringsregler og andet, og det har jo også effekt.
Når man sammenligner Danmark med Tyskland og Sverige, kan man jo se, at antallet er fordoblet fra 2014 til 2015 i de lande, og ja, det er steget i Danmark i 2015, men slet ikke på samme niveau.
Det andet handler om håndtering, altså hvordan den umiddelbare opgave, der skal løses ude i kommunerne, håndteres.
Vi har f.eks. et 3-årigt integrationsprogram, og det er meget langmodigt.
Kan det strammes op?
Vi har krav om, hvordan modtagerklasser skal dimensioneres.
Kan det gøres mere fleksibelt, kan vi billiggøre det, og kan vi gøre det mere effektivt?
Så er der et tredje element, hvad enten man nu kan lide det eller ej, der handler om, at uanset de første to ting, så er der folk, der kommer til Danmark, som får flygtningestatus, og som der ikke er udsigt til kan vende hjem inden for en kort tidshorisont, og der er det i vores alle sammens interesse – sådan ser jeg det – at yde et bidrag til at gøre dem selvforsørgende, fremfor at de er beroende på offentlig forsørgelse.
Derfor er det en bunden opgave, at vi skal gøre det bedre i morgen, som vi gjorde dårligt i går, nemlig at få de mennesker ud på det danske arbejdsmarked, så de tjener deres egne penge, fremfor at de skal forsørges kollektivt af de danskere, der var her først.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2016-01-19:
Jeg nåede lige i første runde at nævne, at statsministeren i sin åbningstale jo var inde på nogle af de samme spørgsmål og slog fast – og jeg citerer: »Integrationen er hidtil slået fejl.
Efter 1 år i Danmark er kun en ud af ti flygtninge i arbejde eller under uddannelse.
Det er nedslående.
Det er trist.
Og af alle indvandrere fra ikkevestlige lande er ikke engang halvdelen i arbejde, selv om mange har været her i 10, 20 eller 30 år.
Det er dybt, dybt beklageligt.«
Det var statsministerens ord i oktober.
Det var på baggrund af de tal, der kom.
Nu står vi i 2015 med over 1 million i Europa; vi står med 20.000 i Danmark, 25.000 i år, måske det samme antal, måske flere i 2017, 2018, 2019 – vi ved det ikke.
Dertil kommer familiesammenføringer, så man kan gange tallet med to, tre, fire – det ved vi heller ikke hvad ender med.
Det er i hvert fald bare mange flere, og det er mange flere, end der er kommet historisk.
Hvis det så er en konstatering, at integrationen er slået fejl i forhold til det antal indvandrere, der er kommet tidligere, hvorfor er det så, statsministeren tror på – selv med alle de gode intentioner om at kigge på nogle enkelte redskaber – at integrationen vil kunne lykkes fremover?
Mette Frederiksen (S), 2016-01-19:
For mig lyder det som en statsminister, der går til valg på en straksopbremsning og ikke kan levere den, og når problemerne så begynder at melde sig, er det et anliggende for landets kommuner.
Men vi fik dog, kan man sige, den fulde historie i svaret fra statsministeren: Det, at man sænker registreringsafgiften er bare blå interessevaretagelse, fordi det tilsyneladende er vigtigere at holde hånden under hr. Lars Løkke Rasmussen som statsminister, end det er at føre den politik, der er nødvendig.
Vi ved i hele Europa, at hvis vi skal hindre det enorme pres på Europas grænser, skal vi yde en større indsats i nærområderne.
Hertil svarer landets statsminister: Jo, jo, men man må interessevaretage og sænke registreringsafgiften.
Det er dog en mærkværdig vej at gå, og jeg er ikke sikker på, det er den, der er den mest gavnlige for Danmark.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Jeg tror, at tallet er 1,8, altså det, man skal gange med, hvis man ser på de historiske sammenhænge.
Det er rigtigt, at jeg har beskrevet de historiske tal som både bekymrende og triste
: en, der er selvforsørgende efter 1 år, under tre ud af ti efter 3 år, omkring en tredjedel efter 4 år.
Altså, hvad er alternativet, hvis man tænker rigtig efter?
Jeg ved ikke, hvor mange af dem, der kom sidste år, der får asyl.
Der kom 21.000, men de får ikke asyl alle sammen, men, altså, en stor del af dem får asyl.
Er alternativet at hegne dem ind bag pigtråd eller hvad?
Og så sige: Her kan I sidde passivt i 5 år, i 8 år, i 10 år, indtil krigen i Syrien er slut.
Er det det?
Det er ikke et brugbart alternativ i mine øjne.
Jeg er statsminister i den virkelige verden og nødt til at forholde mig til den virkelige verden.
Vi gør, hvad vi kan, og det er ikke let.
Hvis det havde været det, havde vi måske også overladt det til nogle andre.
Vi gør, hvad vi kan, for at prøve at holde antallet under kontrol, billiggøre den måde, opgaven løses på, bl.a. ved nu at diskutere med kommunerne, om ting kan gøres anderledes fremadrettet.
Men tilbage står der altså en restudfordring.
Der er folk, der kommer til; der er folk, der er beskyttet af konventionerne, som har et internationalt retskrav på at være her, og hvor der er udsigt til, at de skal være her i en årrække.
Jeg er nødt til at insistere på, at selv om det er svært, skal vi have gjort de mennesker selvforsørgende.
Hvad er det, der gør mig håbefuld?
Jeg er ikke naiv.
Men det, der gør mig håbefuld, er jo, at der er en stigende erkendelse – det må der også være på arbejdsmarkedet – af, at hvis ikke vi får løst den her opgave, fortrænger det velfærd; så fortrænger det mulighederne for at sætte skatten ned; så fortrænger det mulighederne for, at vi kan få velstand i det her samfund på sigt.
Det er jo det, der giver mig et lille håb om, at vi fremadrettet kan løse den opgave bedre, end vi har gjort historisk.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2016-01-19:
Altså, den undersøgelse, jeg henviste til før, viser, at vestlige indvandrere i Danmark bidrager positivt i forhold til de offentlige finanser; ikkevestlige indvandrere belaster mærkbart.
Statsministeren nævnte selv i sin åbningstale, at ikke engang halvdelen af folkene fra ikkevestlige lande er i arbejde, selv efter at have været i Danmark i 10, 20 og 30 år.
Nu taler vi om, om der kommer 25.000 i 2016.
Det er regeringens egen prognose.
Hvad er alternativet til at tro på, at man kan integrere dem?
Hvis ikke man tror, at man kan integrere dem, ender man jo alligevel det sted, hvor en stor del af de her mennesker vil være på varig offentlig forsørgelse og trække velfærd væk fra danskerne, og så bliver man jo nødt til at overveje en ændring.
Og en ændring kunne jo f.eks. betyde, at man siger til de her mennesker: I får den beskyttelse, I har krav på, men i Danmark får I den kun reelt midlertidigt, ikke med det perspektiv at få livsvarig forsørgelse i det danske samfund.
Det ville betyde, at rigtig mange af de her mennesker, som er migranter og ikke flygtninge, slet ikke vil komme til Danmark.
De er slet ikke interesseret i at få midlertidig beskyttelse; de er interesseret i at få et permanent nyt opholdssted for sig selv og deres familie – hvad man ikke kan fortænke dem i.