Manu Sareen (RV), 2013-04-02:
»Den evangelisk-lutherske kirke er den danske folkekirke og understøttes som sådan af staten«.
Det er den overordnede beskrivelse af forholdet mellem stat og kirke, som alle kender fra grundlovens § 4.
Regeringen ønsker at fastholde den nære forbindelse mellem staten og folkekirken, som grundlovens § 4 udtrykker.
Vi mener, at den nære forbindelse mellem staten og folkekirken er et gode.
Forbindelsen er et gode for de næsten 80 pct. af danskerne, som er medlemmer af folkekirken, forbindelsen er et gode for folkekirken som sådan, og den er et gode for staten og det politiske liv i Danmark.
Den nære forbindelse er et gode for den enkelte almindelige dansker, for den har bidraget og bidrager fortsat til at fastholde folkekirken som en bred og rummelig kirke.
Folkekirken er bred og rummelig i den forstand, at den er til stede overalt i Danmark, og samtidig er der i folkekirken plads til mange forskellige holdninger.
Derfor er der plads i folkekirken til alle døbte danskere, som ønsker at være med i den, uden at de bliver stillet over for nærmere krav til styrken af deres tro eller til omfanget af deres deltagelse i det kirkelige liv.
Den nære forbindelse er et gode for folkekirken som sådan, for forbindelsen har bidraget og bidrager fortsat til, at folkekirken kan holde sammen som én fælles kirke i stedet for at blive splittet op i flere kirker.
Hvis folkekirken splittes op i flere kirker, kan de let komme til at optræde i en meget usund og usympatisk konkurrence med hinanden, og det kan være skadeligt for det, der er kirkens kerneopgave, nemlig at forkynde og være en kirke for flest muligt danskere.
Den nære forbindelse er også et gode for staten og det politiske liv, for folkekirkens bredde og rummelighed betyder, at folkekirken hverken kan eller vil spille en samlet rolle i forhold til den politiske og samfundsmæssige udvikling.
Så er det et gode både for den enkelte dansker, for folkekirken som sådan og for staten, at folkekirken også i dag kan stå som et nationalt samlingspunkt, der tilbyder et nærvær og et indhold, og det er både i hverdagen, og når stort set hele nationen er sammen om glæde eller sorg.
Folkekirken kan være det samlingspunkt i kraft af den betydning, som kristendommen har haft og stadig har for den danske kultur og det danske samfundsliv.
Folkekirken kan også være et sådant nationalt samlingspunkt, fordi et meget stort flertal af folket er medlemmer af den.
Af disse grunde ønsker regeringen altså at fastholde den nære forbindelse mellem staten og folkekirken.
Samtidig ønsker regeringen imidlertid, at der skal laves et grundigt eftersyn af den måde, som folkekirken styres på.
Det fastslog regeringen ved sin tiltræden i regeringsgrundlaget »Et Danmark, der står sammen«: »Grundloven tildeler den danske folkekirke en særstilling.
Regeringen ønsker inden for folkekirkens grundlovssikrede særstilling at indrette en mere tidssvarende og klar styringsstruktur for den danske folkekirke, jf. også grundlovens § 66 »Folkekirkens forfatning ordnes ved lov«.«
Derfor tilkendegav regeringen også, at vi ville nedsætte et udvalg til at komme med forslag til en mere sammenhængende og moderne styringsstruktur for folkekirken med en klar ansvarsfordeling for folkekirkens økonomi og indholdsmæssige forhold.
Dette udvalg blev som bekendt nedsat i september sidste år.
Før udvalget blev nedsat, blev der holdt en konference, hvor en meget bred kreds af kirkefolk og politikere deltog.
På den konference var der en meget bred konsensus om, at tiden er inde til, at der bliver arbejdet med en modernisering af folkekirkens styre.
Før udvalget blev nedsat, havde jeg drøftelser med mange forskellige enkeltpersoner og grupperinger i folkekirken, som tilkendegav den samme holdning.
Og nedsættelsen af udvalget skete efter grundige drøftelser med alle Folketingets partier om udvalgets kommissorium og sammensætning.
Jeg har ved flere lejligheder takket partiernes kirkeordførere for deres meget konstruktiv deltagelse i de drøftelser, som førte til, at alle partier bakkede op om en nedsættelse af udvalget og om udformningen af udvalgets kommissorium.
Jeg synes også, at det er på sin plads at kvittere og sige tak til partierne for det, når vi nu i dag har en stor og principiel debat om forholdet mellem stat og kirke.
Det er nemlig for mig at se uhyre væsentligt, at der er en bred opbakning både i folkekirken og blandt de politiske partier, når man sætter et arbejde i gang, der måske kan føre til væsentlige ændringer af den måde, som folkekirken styres på
Jeg er fuldt ud klar over, at der blandt de politiske partier er forskellige holdninger til, om der skal ske ændringer i folkekirkens styre, og til, hvordan disse ændringer i givet fald skal være.
Jeg tror også, at der er forskellige holdninger til det blandt de 20 medlemmer i det meget bredt sammensatte udvalg, hvor Hans Gammeltoft Hansen er formand.
Men uagtet uenighederne er jeg altså også rigtig glad for den brede konsensus både kirkeligt og politisk om at sætte udvalgsarbejdet i gang.
Den indledning er den første forudsætning for, at der kan komme noget frugtbart ud af udvalgets arbejde.
Jeg vil også gerne fremhæve et par ting fra udvalgets kommissorium.
Den ene er: »Det er en forudsætning, at udvalget arbejder ud fra den danske folkekirkes tradition for en decentral opbygning på grundlag af de lokale sognemenigheder, rummelighed, frihedslovgivning, mindretalshensyn og demokratiske, valgte organer.« Den anden er, at der er to overordnede temaer for udvalgets arbejde.
Det ene er, hvordan det, man kalder for folkekirkens indre anliggender, skal styres og reguleres.
De indre anliggender er gudstjenesteordning, ritualer m.v., som har med folkekirkens kerne som kristen kirke at gøre.
Det andet tema er det, man kalder folkekirkens fælles økonomi, dvs. fællesfonden og den mere detaljerede styring og anvendelser af statens tilskud til folkekirken.
Udvalget er således ikke et udspil til, at der kan etableres et kirkeligt organ, som kan bestemme alt muligt i forhold til sognemenighederne og menighedsrådene.
Udvalget er heller ikke et udspil til, at der kan etableres et kirkeligt organ, som på folkekirkens vegne kan beslutte eller udtale sig om alt muligt mellem himmel og jord.
Før udvalget blev nedsat, var der bred enighed blandt både kirkefolk og politikere om, at der skal være gode muligheder for en bred debat om udvalgets overvejelser og forslag.
Derfor blev udvalget pålagt at præsentere nogle af de foreløbige resultater af dets overvejelser her i foråret, så de kan blive diskuteret, inden udvalget afslutter sit arbejde med en egentlig betænkning.
Udvalget vil derfor i løbet af få uger aflevere et idéoplæg, og jeg har forstået, at det både indeholder en række principielle overvejelser om folkekirken og forskellige modeller for, hvordan styring i forhold til indre anliggender og fælles økonomi kan tilrettelægges.
Jeg er overbevist om, at der bliver tale om et oplæg, som rummer stof til omfattende eftertanke og debat.
Derfor har jeg også fået udvirket, at fristen for afslutningen af udvalgets arbejde er blevet udskudt fra udgangen af dette år til udgangen af marts næste år.
Det betyder, at der er tid og plads til at diskutere udvalgets foreløbige overvejelser i 6 måneder.
Og jeg håber selvfølgelig også, at mange vil deltage i denne debat.
Tak for ordet.