Jens Joel (S), 2012-12-13:
Tak for det.
Man kan godt en gang imellem have Dansk Folkeparti mistænkt for at ønske sig tilbage til Morten Korchs Danmark.
Men DF's nostalgibegreb retter sig i dag mod noget helt andet.
Med dagens forslag ønsker DF sig tilbage til dengang, da de selv svingede taktstokken herinde, og da der var mærkbar fattigdom og større skel ude i vores samfund.
Socialdemokraternes grundlæggende holdning er, at fattigdom er uretfærdig og udansk og uforenelig med det moderne solidariske og demokratiske samfund, som vi ønsker.
Nu har Dansk Folkeparti så foreslået at genindføre selvsamme ydelse.
Der er tale om ekstremt lave satser.
De betyder, at en familie med to børn skal leve for 340 kr. om dagen til tøj og mad osv. og et par uden børn skal leve for 155 kr. om dagen.
Det fortjener ingen ros.
Jeg har lyst til at understrege, at det niveau eller mangel på niveau, vi her taler om, intet har at gøre med den sagnomspundne Carinadiskussion.
Livet på starthjælp var noget andet.
Særlig gik det ud over børnene.
En undersøgelse fra 2010 viste, at 41 pct. af familierne på starthjælp eller introduktionsydelse undlod at købe tøj eller fodtøj til deres børn, og 28 pct. havde ikke råd til at fejre børnenes fødselsdag.
Det er ikke vores begreb om et godt liv i en moderne velfærdsstat.
Det er sådan set også derfor, at vi har fastsat kontanthjælpen på et andet niveau end det, vi i dag diskuterer.
Socialdemokraterne og regeringen bekæmper fattigdommen.
Det betyder faktisk noget derude i virkeligheden.
Rigtig mange familier kan bedre holde skindet på næsen nu, og for første gang i mange år har vi knækket kurven og kan se, at færre familier bliver sat på gaden, sat ud af deres lejlighed.
Udsættelser er altid en barsk omgang, men ikke mindst for børnene, og en opvækst hos skiftende venner, hos familie, på forskellige skoler er en hård belastning, især for de mindste.
Baggrunden for, at den tidligere regering og Dansk Folkeparti indførte fattigdomsydelserne, var en tro på, at hvis man bare tog penge fra folk, skulle de nok komme i arbejde.
Så er vi jo nødt til at spørge: Virkede det så?
Tja, sammenlignet med kontanthjælpen kom lidt flere flygtninge på fattigdomsydelser i arbejde, men de resterende blev fastholdt i dyb fattigdom.
Med andre ord var beskæftigelseseffekten beskeden, men de menneskelige konsekvenser var meget store.
Dertil kommer, at der jo altså ikke er noget, der tyder på, at fattigdomsydelserne vil have nogen gavnlig effekt på beskæftigelsen i en krisesituation, hvor der ingen job er at få.
Alt det her og vores modstand mod at genindføre starthjælpen betyder selvfølgelig ikke, at Socialdemokraterne ikke arbejder for at gøre det attraktivt at komme i arbejde, men det kan bare sagtens gøres uden at skabe skel og alvorlig fattigdom for dem, som ikke kan finde et arbejde.
Men vi har gjort noget andet: Vi har øget beskæftigelsesfradraget i skattereformen, vi har indført jobbonus til kontanthjælpsmodtagerne, og samlet set betyder regeringens initiativer og skattereformen, når den er indfaset, at over 22.000 flere danskere vil have en mærkbar økonomisk gevinst ved at tage arbejde.
Det er godt og helt nødvendigt og et udtryk for, at hos os følges ret og pligt ad.
Selvfølgelig skal det kunne svare sig at arbejde, men når man ikke kan få et arbejde, skal man selvfølgelig også have en anstændig understøttelse.
Sandheden er, at fattigdomsydelserne ikke alene bare skabte gammeldags fattigdom, som et af de radikale medlemmer også har nævnt tidligere i debatten.
Og derfor ønsker Socialdemokraterne ikke på nogen måde at bidrage til at fremme dette beslutningsforslag.