Tina Nedergaard (V), 2010-04-15:
Lad mig begynde med at slå fast, at jeg er enig med forslagsstillerne i, at ligestilling er en helt grundlæggende værdi i det danske samfund og derfor også i folkeskolen.
Folkeskolens værdigrundlag kommer klart til udtryk i folkeskolens formålsparagraf.
Den slår bl.a. fast, at skolens virke skal være præget af åndsfrihed, ligeværd og demokrati.
Dette princip skal være styrende for skolens aktiviteter, og der kan derfor ikke iværksættes diskriminerende foranstaltninger eller andet, der er i strid med formålsparagraffen.
Men jeg er ikke overbevist om, at den bedste måde at sikre, at ligestilling også bliver en realitet i praksis, er, at Folketinget i detaljer regulerer, hvordan man skal tilrettelægge hverdagen på den enkelte skole, f.eks. ved at forbyde den ene eller den anden type undervisning eller møder.
Vi har på folkeskoleområdet tradition for, at man i den enkelte kommune og på den enkelte skole har stor frihed til at finde de løsninger, der passer bedst til de udfordringer, man lokalt står over for, og det er en tradition, vi bør holde fast ved.
Beslutninger om, hvordan man på den enkelte skole vil gribe opgaven an med at føre folkeskolens formål ud i livet, bør efter regeringens opfattelse træffes på skolen.
Det bør de af den simple grund, at det er der, man på baggrund af lærernes og ledernes faglige viden og deres kendskab til lokale forhold har de bedste forudsætninger for at træffe de beslutninger.
F.eks. kan det give god mening at dele børnene op efter køn i dele af undervisningen i idræt, naturfag eller seksualundervisning.
Det gælder f.eks. beslutninger om, hvilke arrangementer skolen skal forestå, og hvem målgruppen for det enkelte arrangement skal være.
Det følger dog af folkeskoleloven, at alle forældre skal have adgang til arrangementer, hvor forældrene underrettes om skolens syn på elevernes udbytte af undervisningen, f.eks. skole-hjem-samtaler og forældremøder.
Forældresamarbejdet er meget vigtigt, for forældrene kan være et stort aktiv for deres barns skolegang.
Men undersøgelser viser, at de fleste skoler har problemer med at få samarbejdet med de tosprogede forældre til at fungere så godt, som det burde.
Det kan bl.a. skyldes, at forældrene kommer fra lande, hvor man ikke har den samme tradition for skole-hjem-samarbejde, og derfor har svært ved at se formålet, eller at de føler sig utrygge ved et skolesystem, de ikke kender så godt.
Mange skoler arbejder hårdt og målbevidst på at håndtere den udfordring, og der er behov for, at ledelsen på den enkelte skole har plads til at kunne tage utraditionelle initiativer i indsatsen for at få samarbejdet til at fungere, men at dette jo alene bør kunne ske netop ud fra et hensyn til, at skolen og samarbejdet skal kunne fungere.
Ligesom når det gælder holddannelse i undervisningen i øvrigt, mener jeg altså heller ikke her, at vi i Folketinget skal blande os i den lokale beslutning om, hvordan man laver inddelinger, og det er som følge deraf heller ikke min opfattelse, at vi skal ændre folkeskoleforliget på dette område.
Regeringen kan ikke støtte forslaget, om end regeringen sagtens kan følge de overvejelser, der ligger bag.
Men som det også var tilfældet ved det foregående beslutningsforslag fra Socialdemokraterne, som vi har behandlet, er det generelt regeringens vurdering, at når det kommer til de grundlæggende ting i folkeskolen om, hvordan man udøver dens formål, så er der en række beslutninger, der ligger bedst lokalt.