Søren Espersen (DF), 2014-01-21:
Den drejer sig om, hvordan man behandler folk i krig, hvordan man behandler folk, men den drejer sig jo ikke om, hvem der juridisk har ret til det område, det handler om.
Det synes jeg er meget væsentligt at sige.
Altså, der ligger nogle tillægsprotokoller til Genèvekonventionen af 1949, som Israel i øvrigt ikke har underskrevet, og som USA heller ikke har underskrevet.
Det virker derfor på mig besynderligt, hvis der skulle ligge en Sikkerhedsrådsafgørelse for det, som USA har godkendt.
Jeg synes bare, at vi skal have orden i begreberne, og det er egentlig det, jeg har tænkt mig at bruge min taletid til.
Hvad er ulovligheden i det, der foregår?
Lad os få orden i de her juridiske begreber, selv om hr. Christian Juhl synes, at det kan være lige meget, fordi det jo ikke er det, det drejer sig om.
For et par måneder siden spurgte jeg faktisk den daværende udenrigsminister, hr. Villy Søvndal, om resolutioner vedtaget i FN's Generalforsamling har status af international lov.
Det afviste hr. Villy Søvndal dengang.
Svaret kom: Resolutioner vedtaget af FN's Generalforsamling er ikke juridisk bindende, men alene udtryk for en politisk tilkendegivelse fra FN's medlemsstater.
Jeg bad om den bekræftelse, fordi der altså også her i Folketinget er den myte, at Israel foretager sig noget ulovligt i sin tilstedeværelse på Vestbredden, altså stridende mod international lov.
For at noget er ulovligt, må det altså stride mod en lov.
Det håber jeg vi alle sammen kan blive enige om, ellers skal vi ikke tale om det her.
Med udenrigsministerens svar bliver det fastslået, at samtlige resolutioner vedtaget af FN's Generalforsamling mod Israel, og det drejer sig om over 300, ingen juridisk gyldighed har. Så kan vi ikke godt undgå det begreb, der hedder ulovlige bosættelser, og så kan vi i hvert fald starte der med at tale med hinanden.
For hvad er det, der juridisk betegnes som værende international lov?
Først og fremmest – det synes jeg er væsentligt – er FN's Generalforsamling ikke en lovgivende forsamling.
Den beskæftiger sig ikke med at lave love.
En international lov bliver til enten ved traktater mellem stater eller ved tradition, eksempelvis er det anerkendt, at den internationale domstol i Haag kan afgøre tvister mellem stater og afsige en dom, som så vil være at regne for international lov.
Ligeledes er det blevet hævdet, at FN's Sikkerhedsråd kan vedtage resolutioner, som har en slags status som international lov.
Det er også acceptabelt, det er blevet en tradition, det er blevet kultur.
I 1947 anbefalede FN's Generalforsamling, at mandatområdet Palæstina skulle deles i to, en jødisk stat og en arabisk, og at Jerusalem skulle lægges under international kommando og beskyttelse.
Det er vigtigt at bemærke, at den anbefaling kun ville have juridisk legitimitet og legalitet, hvis begge parter, jøder og arabere, havde accepteret det.
Dette skete som bekendt ikke.
I stedet kom det til krigen.
Den krig endte i en våbenhvile i 1949 i det, der i dag betegnes som 67-grænserne.
Det var altså en ren militær tilfældighed, at linjerne gik, hvor de gik.
Der er altså intet som helst historisk, traditionsbundet eller geografisk logisk ved disse 1967-grænser eller før 67-grænser.
Israel holder nu altså et stykke land i et område, hvor der endnu ikke er indgået nogen fredsslutning mellem tidligere fjender, og hvor der ikke er fastlagte og anerkendte grænser.
Det er situationen juridisk.
I Genèvekonventionens artikel 49 hedder det, at den besættende magt, som holder et andet land eller dele af et andet land, ikke må deportere eller overføre sin egen befolkning ind i det territorium, som det besætter.
Man kan godt politisk mene, at bosættelserne er forkerte, men det er ikke det samme som at sige, at bosættelserne er ulovlige, for der er ingen international lov – der er ingen international lov – der juridisk forhindrer Israel i at opføre boliger på Vestbredden.
Udenrigsministeriet har fastslået det.
De 300 resolutioner fra FN er juridisk værdiløse, og når det så samtidig forholder sig sådan, at FN's Genèvekonvention, artikel 49, alene drejer sig om forholdet mellem stater, må man konkludere, at Genèvekonventionen bevidst mistolkes, for hverken Vestbredden eller Gaza har altså status af en stat og har aldrig nogen sinde haft det.
De såkaldte besættelser kan altså juridisk ikke betragtes som illegale, hverken i forhold til Genèvekonventionen eller resolution 242.
Noget andet er så, og det er det afgørende, hvad man i verdensopinionen har af politiske opfattelser, og det er sagen, fordi alt dette er politik og kun politik og bør behandles sådan i en politisk diskussion.
Juridisk bliver grænserne mellem Israel og den nye palæstinensiske stat således først international lov, i det øjeblik de to parter er nået til enighed om, hvor grænserne mellem de to lande går, og ikke et sekund før.
En sådan aftale kan først blive til virkelighed i forbindelse med en fredsslutning, og indtil en sådan er realiteten, foretager Israel sig intet juridisk ulovligt.
Det, denne debat derfor må munde ud i, er netop politik.
At der herfra sendes en opfordring til begge parter om, at de fredsforhandlinger, som USA har indledt, nu ender med en fornuftig overenskomst mellem de palæstinensiske arabere og israelere, og det er også Dansk Folkepartis håb.
Når vi ikke stemmer for det forslag til vedtagelse, der ligger, er det, fordi det i vores øjne er alt for specifik.
Man taler om 67-grænser, man taler om Jerusalem som hovedstad for to stater.
Lad være med det, for det nytter ingenting, og det er bare at kaste grus i maskineriet.
Derfor fremsætter vi vores eget forslag til vedtagelse, som jeg med formandens tilladelse vil oplæse:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget udtaler sin anerkendelse af de aktuelle fredsforhandlinger mellem Israel og det Palæstinensiske Selvstyre.
Det er Folketingets håb, at parterne, med USA som mægler, vil kunne nå frem til enighed om en langtrækkende og visionær aftale, som sikrer fred, sikkerhed og økonomisk fremgang for parterne.«