runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Joel (S), 2013-01-17:
Det er korrekt, at vi lige nu har en EU-henstilling, som den tidligere statsminister, hr. Lars Løkke Rasmussen, og det daværende flertal i Folketinget påførte os, fordi de ikke havde styr på finanserne.
Og det rydder vi op efter, ligesom vi rydder op efter en hel del andre ting, som er sket her.
Når vi så diskuterer skattepolitik, synes jeg bare godt, vi kan gå en lille smule længere ned i det og sige: O.k., det lyder jo farligt, når man spørger, om EU skal diskutere skattepolitikken.
Det skal stadig væk være i Danmark, man bestemmer, hvor højt et skattetryk vi har, og hvordan vi indretter det.
Men der er jo alligevel i en international verden noget fornuft i f.eks. at gøre det, som man har gjort i EU, altså at harmonisere skattebasen; at finde ud af, hvad det overhovedet er, der skal beskattes, og hvad det er, der kan trækkes fra rundtomkring.
For hvis vi ikke gør det, vil de multinationale selskaber jo bare kunne shoppe rundt i de lande.
Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Når jeg siger, at jeg er bekymret for en fælles skattepolitik, skyldes det selvfølgelig ikke, at jeg har opgivet ønsket om at lave en finansskat, tværtimod.
Det, som bekymrer mig, er, at vi endnu en gang vil få den laveste fællesnævner på skatteområdet, og at vi vil blive forhindret i at lave eksempelvis en formueskat, en millionærskat – nogle af de gode elementer, som S og SF gik til valg på, men som man et eller andet sted i regeringen hindrer bliver lavet nu.
Dem skulle vi gerne i fremtiden kunne lave, uden at EU hindrer os i det.
Det er selvfølgelig min anke.
Men jeg forstår ikke, hvorfor ordføreren kan være så positiv over for lige præcis finanspagten.
Altså, vi lovede vælgerne at lave offentlige investeringer for at skabe arbejdspladser.
Folk er jo skuffede i dag over, at vi ikke har skabt arbejdspladser.
Og grunden til det – det kan jeg jo høre på regeringen – er en EU-henstilling og de krav, som der stilles til os i finanspagten.
Er det ikke lige præcis på tide, at vi bryder med den her nedskæringspolitik?
Burde det ikke være den danske regerings fremmeste ønske at bryde med europolitikken og EU-traktaternes krav om nedskæringer, så vi kunne komme ud af krisen, og så vi kunne få skabt arbejdspladser?
Jens Joel (S), 2013-01-17:
Jeg noterer mig det nye standpunkt fra Enhedslisten, at man vil stoppe den fælles skattepolitik.
Og det går vel også på finansskatten, som jeg tidligere har hørt at man var fortaler for.
Men jeg synes ikke, at EU skal bestemme alt, og jeg synes, der er nogle ting i de forslag, som er kommet fra EU's formand, Van Rompuy, som er meget vidtgående.
Eksempelvis synes jeg faktisk, det er et meget sundt princip, vi har med finanspagten, at de beslutninger, der handler om at sørge for, at vi ikke bruger flere penge, end vi har, det der med at holde styr på budgettet, er nogle beslutninger, der træffes i Folketinget.
Det er faktisk et sundt princip, og det var det, man havde i finanspagten.
Man sagde: Nu skal det ikke længere være sådan, at man sidder i Bruxelles og siger en masse, og at man så går hjem, og så er man ikke ansvarlig over for nogen af de aftaler, man har lavet.
Og man sagde: Nu skal vi sikre, at i alle parlamenterne er det sådan, at der ikke er nogen, der bruger flere penge, end de har.
Det er en ansvarliggørelse af de nationale parlamenter, det er en ansvarliggørelse af Folketinget.
Jeg synes faktisk, det er fint, at vi her beslutter, at der er styr på finanserne.
Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Tak for det.
Den socialdemokratiske ordfører sagde, at der var nogle forslag, vi skulle stoppe nede i Bruxelles.
Hvad er det for nogle forslag?
Er det nogle af de ting, som jeg tidligere har bekymret mig om, altså en fælles skattepolitik, en fælles arbejdsmarkedspolitik, de her bindende kontrakter i forbindelse med vores økonomiske politik?
Er det det, som vi skal stoppe?
Det vil jeg meget gerne spørge ordføreren om.
Jens Joel (S), 2013-01-17:
Nu blev jeg lidt forvirret her til sidst af spørgeren.
Jeg fornemmer ligesom, at det er det, der ligger i spørgsmålet, nemlig: Kan vi tillade, at flere og flere beslutninger træffes i EU?
Ja, det kommer jo sandelig an på, hvad det er for nogle områder, og hvad det er for nogle beslutninger, som vi lægger ned til EU.
Men som udgangspunkt vil der formodentlig være flere og flere ting, som vi i verden af i dag bliver nødt til at samarbejde om i EU.
Det er jo rigtigt, at det også er blevet mere og mere vigtigt at samarbejde om den økonomiske politik, fordi vi har oplevet med den økonomiske krise, vi lige har været igennem, at de problemer, der er skabt i andre lande, smitter af på os.
Og vi har oplevet, at den finanssektor, som faktisk startede den her krise og skubbede os alle sammen ud over den finansielle afgrund og i øvrigt har betydet, at rigtig mange af vores venner og kollegaer og familie er blevet arbejdsløse, kan vi ikke regulere alene.
Så ja, der er flere og flere ting, som vi er nødt til at gøre sammen, og det har Socialdemokraterne ingen problemer med at diskutere, ej heller at se i øjnene.
Per Clausen (EL), 2013-01-17:
Altså, jeg har ikke nogen planer om at foreslå, at den danske regering ikke skal deltage i EU's ministerrådsmøder.
Jeg vil bare gerne finde ud af, hvad der er regeringens politik, og hvad der er Socialdemokraternes politik.
Er politikken den, at man vil undgå en udvikling, hvor stadig flere beslutninger træffes i EU, og undgå en udvikling, hvor Europa-Parlamentet kommer til at udøve den demokratiske kontrol og de nationale parlamenters placering svækkes?
Hvis det er sådan, at man ikke kan undgå det, så vil man ikke være med, og er det det, det betyder, at man vil være så tæt på som muligt, nemlig at hvis det udvikler sig i en retning, hvor man ikke ønsker at være med, så vil man ikke være med?
Eller er det sådan, at regeringen gør, hvad den kan, og at uanset resultatet vil man være så tæt på som overhovedet muligt – det vil sige, at man vil underordne sig EU-beslutninger om den økonomiske politik på alle de områder, hvor man mener det er muligt, lige præcis så langt, som man kan gå uden at skulle spørge befolkningen?
Jens Joel (S), 2013-01-17:
Vi har sagt ganske klart, at vi ikke på nuværende tidspunkt ønsker at stemme om euroforbeholdet, og det er jo bl.a. udtryk for, at der lige nu bliver diskuteret ret heftigt, og at vi ikke helt ved, hvor vi ender.
Derfor har vi en klar interesse i at påvirke de regler undervejs, og hvis vi, som jeg kan være fuldstændig enig med hr. Per Clausen i, skal prøve at stoppe nogle af de meget vidtgående forslag, som har været på bordet i Bruxelles, også selv om de endnu ikke er konkretiseret, men bare er løse tanker på papir, så er vi selvfølgelig nødt til at sætte os ned ved bordet og prøve at modgå de her ting.
Det er sådan set den strategi, regeringen forfølger, og det er den strategi, vi fra Socialdemokratiets side forfølger, nemlig at diskutere med de andre EU-lande for at prøve at trække det her i den retning, som vi helst vil, og som bedst tjener danske interesser.
Men det er også klart, at hvis vi valgte at lade være med at tage til Bruxelles, valgte at lade være med at diskutere det, så ville det, de andre besluttede, jo stadig væk få stor indflydelse på os.
Det kan jo være svært at gisne om, hvad de franske bevæggrunde har været, men jeg tror da, at en af grundene til det er, at vi har et ret dygtigt, veluddannet og meget effektivt forsvar, så franskmændene har tænkt: De kan bidrage i den her sammenhæng.
Og jeg er nødt til at sige, at sådan ville det faktisk også være, hvis vi ikke havde forsvarsforbeholdet.
Så ville vi også skulle diskutere, om vi skulle være med i en aktion.
Det, der bare er med det nu, er, at der også er nogle aktioner, som EU laver, og det er til forskel fra Maliaktionen, som ikke er en EU-indsats.
Der er også aktioner, som vi ikke kan være med i.
Altså, Norge, som står uden for EU, er faktisk med i nogle af de aktioner, som handler om at bekæmpe pirateri ud for Afrika, hvor Danmark ikke kan være med – vi har så nogle andre aktioner dernede, men vi kan ikke være med sammen med EU.
Det skræmmebillede, som man ofte hører, altså at hvis vi ikke havde forsvarsforbeholdet, så kunne vi blive tvunget i krig af de andre, er jo for at sige det mildt på kant med sandheden.
Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Så Venstre mener, det er godt med de her bindende kontrakter, altså det, at man binder sig til at føre en fast økonomisk politik.
Sådan forstår jeg ordførerens svar: at Danmark i fremtiden skal binde sig til Europa-Kommissionen, i forhold til hvad det er for en politik, der må blive ført i Folketingssalen.
Det synes jeg er rigtig trist.
Men hvorfor vil ordføreren ikke forholde sig til, om vi skal have en fælles skatte- og arbejdsmarkedspolitik?
Jeg går ud fra, at ordføreren har læst Van Rompuys papir, altså EU-præsidentens papir, og der står det jo lige præcis.
Altså, man kan selvfølgelig godt foregive, at det er noget, der slet ikke eksisterer, men det står jo i papiret.
Hvad vil man foreslå over for de andre europositive partier at Danmark skal sige i den sammenhæng?
Per Clausen (EL), 2013-01-17:
Det kan være, at det er, fordi den skulle laves sammen med Liberal Alliance – hvad ved jeg.
For det, hr. Kristian Thulesen Dahl siger nu, er, at det indre marked, der stadig væk skal være i fokus i EU, gennemgår vi område for område og undersøger, om der er behov for at give mulighed for, at nationerne på trods af reglerne i det indre marked kan lave selvstændig national beskyttelse.
Det er jo det, hr. Kristian Thulesen Dahl siger.
Jeg vil bare sige, at det jo bliver svært at kombinere med et synspunkt om, at Danmark skal have mulighed for at sælge alle varer og nyde godt af det indre marked fuldstændig uhæmmet, hvis vi ønsker selv, og det er jeg enig med hr. Kristian Thulesen Dahl i, at begrænse det indre marked.
Men jeg kan altså konkludere, at hr. Kristian Thulesen Dahl mener, at vel skal det indre marked være kernen i det fremtidige samarbejde, men det skal begrænses på alle de områder, vi synes det er relevant.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-01-17:
Det er det afgørende for os.
Det tjener vi penge på, og det skal vi selvfølgelig sikre at de kan.
Men vi mener, at det indre marked gennem årene er blevet brugt som påskud til at regulere stadig mere – stadig mere, hvor danskernes, altså vores, regler bliver trådt under fode.
Der håber vi da først og fremmest hvis det anerkendes, at vi nu skal have en proces, ligesom man har det i England, hvor man område for område diskuterer, hvad det er, man ønsker at være medlem af, og hvor det er, man ønsker at genvinde national suverænitet, hvis der igangsættes sådan en proces, vil vi jo få lige præcis en indholdsmæssig diskussion om de enkelte områder, som også hr. Per Clausen her nævner.
Det vil gøre, at man vil få dage, hvor man kun diskuterer det og finder ud af, hvad der er i dansk interesse der, og hvad det skal ende med, og hvad der så skal lægges ind i den pakke, som vi håber kan komme til folkeafstemning til sidst.
Det ville jo være en måde at prøve at demokratisere det her på, en måde at sikre, at folk kan engagere sig med nytte, i stedet for linjen, der bare hedder: Vi skal alle sammen være med i det hele til sidst; det er kun et spørgsmål om hastigheden, hvormed vi når derhen.
Per Clausen (EL), 2013-01-17:
Det betyder bl.a., at nationerne skal have større selvbestemmelse og kan forhindre arbejdskraftens fri bevægelighed.
Men hvad så med de andre problemstillinger, som jeg jo har rejst gentagne gange sammen med andre medlemmer af Dansk Folkeparti?
Det er spørgsmål om det, at man ikke kan forbyde de hormonforstyrrende stoffer i Danmark, fordi det indre marked forhindrer det, og at man ikke kan træffe beslutning om dyrevelfærd, der rækker ud over det, der ligger i EU, fordi det strider mod det indre marked.
Hvor mange områder synes Dansk Folkeparti at vi i virkeligheden skal rulle det indre marked tilbage på, og hvad bliver der så tilbage?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-01-17:
Grundlæggende mener vi, at Danmark skal være en aktiv deltager i det indre marked; vi mener, at Danmark skal være en aktiv deltager i miljøsamarbejdet for at løse grænseoverskridende miljøproblemer; vi mener, at Danmark skal være en aktiv deltager med hensyn til f.eks. forbrugerbeskyttelse.
Men vi mener, at det indre marked har været brugt til at gøre det muligt for EU at bestemme stadig mere over stadig flere områder.
Altså, det indre marked er jo ikke bare det indre marked og så punktum.
Det indre marked er jo det, man lægger ind i det indre marked.
Da vi eksempelvis fik det retlige forbehold, fik vi jo at vide, at det betød, at vi så kunne føre vores egen selvstændige udlændingepolitik.
Da vi så i 2008 fik Metockdommen, som jo har været diskuteret rigtig meget, fandt man ud af, at EU-Domstolen undergraver det, vi troede at vi egentlig havde ret til selv at bestemme, så vi ikke længere selv kan bestemme.
Det, det for os drejer sig om er: punkt 1, at få igangsat en proces, hvor man respekterer, at vi skal have et Europa, hvor landenes medlemskab af EU bygger meget mere på folkelig opbakning, på det, befolkningerne vil; punkt 2, så må den proces jo betyde, at vi tager en åben diskussion om, hvad det så skal indeholde; punkt 3, så må det meget gerne ende med en folkeafstemning.
Og der kan alle jo byde ind med de forskellige ting, de ønsker, og tage de problemstillinger op, de ønsker.
Jeg er fuldstændig enig med hensyn til problemerne med løndumping, og det er en af de ting, vi ønsker at få mere national suverænitet til at bekæmpe.
Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Jeg synes, det kunne være rigtig godt at få sådan en debat, men jeg er bare i tvivl om, hvor Dansk Folkeparti vil hen.
Altså, hvis man bryder med det indre marked, som jeg kan høre at Dansk Folkeparti vil, er det jo en markant forandring, som f.eks. ikke ligger i det forslag, som Dansk Folkeparti fremlægger her; der siger man, at vi skal være en del af det indre marked.
Ordføreren ved jo også, at de andre lande vil reagere meget skarpt, hvis vi med udgangspunkt i en eller anden lille præmis siger, at vi ikke vil være med i det indre marked.
Så hvad vil Dansk Folkeparti?
Vil man gerne være med i det indre marked, eller vil man bryde med det indre marked, fordi det undergraver faglige rettigheder og danske overenskomster, som det er i dag?
Jeg synes ikke, det står særlig klart, hvad Dansk Folkeparti egentlig vil, og hvis det er det samme, som de konservative i England vil, bliver forholdene på danske byggepladser jo markant ringere, og det ville være rigtig trist, når vi i forvejen ser, at løn- og arbejdsvilkårene er under pres.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-01-17:
Altså, en af de ting, jeg hørte at der blev talt om i den britiske debat så sent som i går, var problemet med den fri bevægelighed for arbejdstagere, i det omfang at det medfører social løndumping, altså i det omfang at det medfører løntrykkeri. Vi har tidligere her i Folketinget fremført synspunktet om, at man som land i EU bør have ret til at suspendere den fri bevægelighed for arbejdskraft, når det er fra lande med et markant lavere lønniveau end det danske, fordi det medfører en meget stor risiko for løndumping i Danmark.
Vi ser også, at det, mange af de østeuropæiske arbejdere, der er i Danmark, i virkeligheden rent praktisk gør over for mange danske arbejdere, er, at de presser lønningerne nedad, hvis ikke de direkte er medvirkende til, at danskere mister job.
Der mener vi da at vi bør have nogle bedre muligheder for at regulere selv.
Men det, der er vores første formål her, er jo, at få igangsat den proces, som man også i England har respekteret at man skal have.
Vi skal jo ikke skrive et facit; vi anerkender jo, at når vi ønsker, at det her skal hvile på en bred folkelig opbakning, så handler det mest af alt om, at man er villig til at igangsætte en proces, hvor man respekterer, at vi i Danmark nu for alvor får en indholdsmæssig debat om, hvad vi skal være en del af.
Og hvad den proces så ender med, er jo et åbent spørgsmål.
Der vil vi selvfølgelig blande os alt, hvad vi kan, ligesom jeg ved at andre vil, og så må den jo ende der, hvor den skal ende, forhåbentlig også med folkeafstemning, hvor danskerne kan tage stilling til resultatet.
Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Det er jo rigtig godt at have den her debat i Folketingssalen i dag, og det er meget tiltrængt.
Det er godt at få vendt, hvad vi mener om EU.
Det er noget, som jeg synes tit er meget svært at få frem.
Så jeg vil benytte lejligheden til at spørge Dansk Folkeparti, hvad det egentlig er for et samarbejde, Dansk Folkeparti gerne vil have.
I England er der jo to linjer, ligesom der egentlig også er i Danmark – der er en social kritik, der går på, at EU og det indre marked undergraver faglige og sociale rettigheder, og så er der en konservativ kritik, der går på, at EU bestemmer for meget, at det er for socialt, at det er noget skidt at tage hensyn til arbejdstagerrettighederne, men man vil gerne have et indre marked.
Det, jeg hører Dansk Folkeparti sige i dag, er jo, at man også gerne vil have et indre marked.
Betyder det så, at der ikke er problemer med social dumping?
Skal vi ikke gøre noget ved det?
Altså, hvad vil Dansk Folkeparti gøre for at bekæmpe de problemer, som Danmark står over for i dag lige præcis på grund af det indre marked?
Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Tak, formand.
Venstre er jo i den heldige position at være en del af euroklubben, og det betyder så, at man får lov at være med i det, der lyder til at skulle blive en EU-politisk aftale eller et memorandum om fremtidens danske EU-politik.
Det kan jeg høre at fru Lykke Friis byder op til dans omkring, og det er også sket tidligere.
Det spændende er jo så: Hvad vil Venstre gerne have?
Jeg kan høre på Venstre, at Venstre gerne vil have, at de nationale parlamenter skal bestemme mere.
Til gengæld foreslår han jo, at der skal være bindende kontrakter mellem landene og Europa-Kommissionen om den økonomiske politik.
Det er det, som kommer til at blive diskuteret i fremtiden.
Han foreslår også, at der skal være en fælles arbejdsmarkeds- og skattepolitik.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre: Når Venstre sammen med de andre europositive partier vil drøfte, hvordan Danmark skal placere sig i fremtiden, er det så noget, man planlægger at sige ja til, altså at der skal være en fælles skatte- og arbejdsmarkedspolitik; at Folketinget skal binde sig til at føre en økonomisk politik, som vælgerne ikke kan ændre fra valg til valg, altså fordi man har bundet sig juridisk til Europa-Kommissionen?
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Altså, jeg ser det egentlig snarere på den måde, at de regler, som de andre lande nu kommer på, sådan set er regler, som vi har fulgt herhjemme i mange år.
Og jeg kan simpelt hen ikke se, hvad vi som Danmark skulle have imod, at de regler om, at man skal sætte tæring efter næring, nu går hen og bliver de fælles spilleregler, fordi det jo for os også er så essentielt for at komme ud af krisen, at den gældskrise, vi har i Europa, bliver løst.
Ja, det vil da kræve, at vi kommer til at koordinere mere på kryds og på tværs, og det vil også kræve, at vi for at komme ud af krisen – og det går jeg så sandelig ud fra at vi er enige om – bliver nødt til at færdiggøre EU's indre marked, som vi har talt om i så mange år, at vi bliver nødt til at lave de der også markante frihandelsaftaler mellem EU og andre dele af verden.
Der har vi altså en anden holdning.
Merete Riisager (LA), 2013-01-17:
Det er da en mærkværdig konklusion, for lige præcis det, at vi er så udfordret, vil jeg da sige netop betyder, at vi skal beholde alle kort på hånden for at kunne navigere i forhold til det; at vi i Danmark skal kunne indrette vores finanspolitik, vores økonomiske politik og vores konkurrencepolitik i forhold til den virkelighed, der er, i stedet for at indskrive os i et dysfunktionelt samarbejde.
Man kan lige så vel drage den fuldstændig modsatte konklusion.
Så igen: Mener ordføreren, at Danmark er for lille til at have en selvstændig finanspolitik?
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Med al respekt for fru Merete Riisager tror jeg nok, at fru Merete Riisager forstod den sportsmetafor, som jeg jo ikke kom på, men som kommissæren kom på, nemlig Olli Rehn.
Det var vist et rimelig klart billede, at man ikke er i stand til at lave et mål, når man sidder på en bænk.
Med hensyn til det konkrete spørgsmål må man jo forholde sig til sådan set alle europæiske landes udfordring p.t.
Jeg nævnte et tal, nemlig at 90 pct. af verdens vækst allerede i 2015 vil blive genereret uden for Europas grænser.
Og det er så, uanset om man er Tyskland, eller man er Danmark.
Merete Riisager (LA), 2013-01-17:
Men nu siger ordføreren, at man kan diskutere, om der overhovedet vil være noget tab for Danmark, hvis vi indtræder i euroen.
Ja, der vil vel være det tab, at vi som nation ikke længere har kontrol over vores finanspolitik.
Morten Løkkegaard, som jo er medlem af Europa-Parlamentet for Venstre, sagde i en debat for nylig, at Danmark er for lille en nation til at have en selvstændig finanspolitik.
Er ordføreren enig i det?
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Han sagde, at det var bedst at være på midtbanen og på den måde så præge spillet frem for at sidde på bænken, for han havde aldrig hørt om nogen, der havde lavet et mål, når man sad på bænken.
Men med hensyn til det specifikke spørgsmål, som hr. Per Clausen stiller, og som jeg faktisk synes er utrolig relevant, nemlig om den demokratiske legitimitet, har vi sagt, at vi ønsker, der skal ske en styrkelse på begge fronter, altså at man ikke bare skal styrke Europa-Parlamentet på de områder, hvor de så kan gå ind og holde Kommissionen i ørerne, men at de nationale parlamenter i høj grad også skal spille en mere aktiv rolle.
Det er noget af det, vi vil arbejde for i den europapolitiske aftale, der skal være, og hvor jeg også håber at vi kan blive enige om et konkret initiativ, så vi også fra dansk side kan spille ind og rent faktisk præge processen frem for kun at acceptere, hvad de andre lande kommer med.
Per Clausen (EL), 2013-01-17:
Jamen, det er jo godt at få det præciseret.
Men er fru Lykke Friis uenig i det, som jo er den indholdsmæssige forudsætning for den proces, der er sat i gang?
Er hun uenig i den præmis, der hedder, at det er der, hvor beslutningerne tages, at kontrollen også skal udøves?
Og da beslutningerne skal tages i EU, er det Europa-Parlamentet, der skal kontrollere.
Spørgsmålet er, om fru Lykke Friis er villig til at gå ind i euroen, selv om prisen, man kommer til at betale, altså bliver, at det danske Folketings opgave bliver at tage sig af det, som er relevant.
For det er jo det, man må tage stilling til, altså om man vil gå den vej, eller man ikke vil.
Og hvis man ikke vil gå den vej, bliver man jo nødt til at diskutere, hvilke alternativer der findes.
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Jeg ved ikke, hvordan hr. Per Clausen kom frem til, at Venstre skulle have ændret holdning til euroen.
Jeg synes, jeg betonede meget klart, måske lidt kækt, at vi ikke var interesseret i Oslobåden, men at det var Femerntunnellen, vi satsede på.
Det var sådan set en anden måde at sige på, at vi jo altså synes, at Danmark skal placere sig så tæt op ad kernen som muligt og på sigt også være medlem af euroen.
Men det er klart nok, at på et tidspunkt, hvor eurokonstruktionen er til diskussion, og hvor den også er til genforhandling, er det da ikke sådan, at vi går ud og siger, at det er noget, man skal tage stilling til her og nu.
Der skal vi jo først se, hvor den her proces lander henne, og også være med til at præge den, så den går i den rigtige retning og vel at mærke ikke fører til, at det er Europa-Parlamentet som sådan, der skal være den eneste demokratiske kontrollant.