Bent Bøgsted (DF), 2010-04-06:
Det er jo ikke en ny diskussion, vi skal have vedrørende efterlønnen, og nu kommer man så fra Liberal Alliances side med det.
Vi har jo tidligere hørt fra flere andre kanter, at der skulle ske noget med efterlønnen – der skulle laves reformer, den skulle afskaffes – og på den måde er der blevet skabt en stor utryghed ude blandt arbejderne, som alt efter hvilken alder man har, når man begynder at snakke om det, spørger: Kan man regne med, at der er noget efterløn, når man engang er 62 år?
Det er også medvirkende til, at der er mange, der vælger at sige, at de ikke vil betale til efterløn, for der er nok nogle utroværdige politikere, der har sørget for at få den afskaffet, inden de kommer på efterløn, og på den måde skaber man utryghed.
Dansk Folkeparti har selvfølgelig her ved det sidste velfærdsforlig været med til at ændre på efterlønnen – det var efter moden overvejelse – og vi kom frem til at hæve efterlønsgrænsen til 62 år og pensionsalderen til 67 år.
Det var fornuftigt ud fra den situation, der var, altså at vi har en længere levetid og derfor også skal være længere tid på arbejdsmarkedet.
Vi har også set, at det har medført et stort fald i tilgangen af dem, der går på efterløn.
Så dermed har det jo også haft en konsekvens og en virkning.
Vi ved også, at der, hvis arbejdsgiverne ellers siger til lønmodtagerne, at de gerne vil beholde dem, fordi de er noget værd for virksomheden, så er rigtig mange, der vælger at blive på arbejdsmarkedet frem for at gå på efterløn, men i de her tider, som vi har nu, hvor der har været krise, er det svært for lønmodtagerne at skulle stå der og snakke med deres arbejdsgiver om det, når de ved, at mange virksomheder afskediger.
For hvem skal man så afskedige?
Skal man afskedige de unge?
Skal man afskedige dem, der er sådan midtvejs, eller skal man afskedige seniorerne?
Det har skabt en stor utryghed, og derfor er der selvfølgelig også nogle, der vælger at gå på efterløn af den grund, for så har de trods alt en vis sikkerhed.
Men det, man altså skal hen til for virkelig at gøre noget her, er, at arbejdsgiverne aktivt skal ud og sige til lønmodtagerne, at de gerne vil beholde dem så lang tid som muligt, og at de helst så, at de lod være med at gå på efterløn, fordi de kan bruge deres arbejdskraft.
Så ville der være rigtig mange, der ville vælge at blive på arbejdsmarkedet frem for at gå på efterløn.
Men det ser Liberal Alliance så stort på og siger: Vi skal sikre det fremtidige arbejdsmarked, vi skal sikre det i forhold til demografien, og derfor skal vi afskaffe efterlønnen, og det skal helst være så hurtigt som muligt.
Og det er der, hvor Dansk Folkeparti er helt uenige med Liberal Alliance.
Vi står inde for de ændringer, der er lavet i velfærdsforliget, og i Dansk Folkeparti har vi ikke intentioner om, at vi skal ud at røre ved efterlønnen, sådan som Liberal Alliance gerne vil.
Så de ændringer, der er kommet, er kommet for at blive, og derfor kan Dansk Folkeparti ikke se nogen grund til, at vi skulle støtte det beslutningsforslag, som Liberal Alliance har fremsat her.
Men vi ved selvfølgelig også godt, at der kun er et år til et valg, og det er jo sandsynligvis nok også en del af valgkampen for Liberal Alliance.
Så ved jeg også godt, at Liberal Alliance lige om lidt vil sige, at der er så og så mange procent af Dansk Folkepartis vælgere, der går ind for at afskaffe efterlønnen, men jeg vil altså med garanti sige, at de af vores vælgere, der ikke selv er en del af efterlønnen, og som ikke betaler til efterlønnen, og som siger, at de ikke har behov for efterløn, nok med stor sandsynlighed vil sige: Hvorfor skal den være der, for vi har ikke behov for den.
Sådan er det.
Men de, der er nedslidte og ikke kan klare sig på arbejdsmarkedet, er i hvert fald meget glade for, at der er noget, der hedder efterløn.
Så Dansk Folkeparti kan ikke støtte beslutningsforslaget.