Karsten Lauritzen (V), 2012-05-29:
For 3½ år siden blev hun gennemtævet og kastet ud af vinduet af en voldelig ekskæreste.
Derfor spørger hun, om voldsofre får en chance til.
I Venstre stiller vi os naturligvis på ofrenes side.
Vi har også tidligere været med til at give ofre for grove forbrydelser bedre vilkår og udtrykt os positivt over for tanken om at oprette en offerfond.
Derfor ser vi positivt på det nuværende forslag om oprettelse af en sådan fond og også på de øvrige elementer i forslaget.
Sidste år var Venstre med til at vedtage et lovforslag, der gav voldsofrene bedre vilkår.
Lovændringen indebar en ordning for ofre for sædelighedsforbrydelser og vold, trusler eller anden personfarlig kriminalitet.
Med lovændringen kan de nu efter anmodning blive underrettet, første gang gerningsmanden får uledsaget udgang, og når gerningsmanden løslades eller eventuelt undviger.
Dermed kan vi afhjælpe den psykiske belastning, som det for nogle ofre kan være at leve i uvished om, hvornår gerningsmanden atter er på fri fod.
Vi har dog noteret os, at der i forhold til den her del er nogle implementeringsproblemer i Kriminalforsorgen, som vi håber Kriminalforsorgen hurtigst muligt får styr på, så loven rent faktisk også gælder ude i virkeligheden og bliver håndhævet på den måde.
Lovændringen indebar desuden også en lempelse i reglerne for at søge om erstatning fra Erstatningsnævnet.
Lempelsen bestod i, at fristen for politianmeldelse forlænges fra de nuværende 24 timer til 72 timer, efter at forbrydelsen er sket.
Denne frist skal sædvanligvis overholdes, for at offeret kan søge om erstatning.
Herudover blev reglerne på området gjort mere gennemsigtige for ofrene.
Det skete ved udtrykkeligt i offererstatningsloven at anføre, at forældelsesfristen for at få erstatning fra staten først regnes fra det tidspunkt, hvor straffesagen er afsluttet.
Så justitsministerens påstand om, at VK-regeringen intet gjorde i 10 år, er ikke korrekt.
I Venstre bifalder vi som sagt tanken om en offerfond.
Således har vi også stor sympati for ideen om at lade gerningsmænd være med til at betale for psykologbistand til ofrene, en betaling, der vil ske gennem afgiften til fonden.
Der udestår imidlertid en række spørgsmål, som vi ser frem til at få afklaret i den videre behandling af forslaget, nemlig hvorvidt den foreslåede hurtigere sagsbehandling kræver finansiering, hvorvidt det er forbundet med udgifter at udbetale acontobeløb til voldsofre, før deres erstatningssag er afgjort.
Endvidere forholder forslaget sig ikke til den eventuelle difference, der måtte være mellem fondens indtægter og udgifter under opstart af fonden.
Man må derudover forvente, at en del af dem, der pålægges at betale afgiften, enten ikke kan eller vil betale.
Men hvem skal i så fald holde fonden skadesløs?
Endelig udestår spørgsmålet om afgiftens størrelse samt hvorledes fonden skal prioritere sine midler, samt hvilke grupper af gerningsmænd der skal pålægges at betale afgift til fonden.
Derfor er vi som sagt positive over for den. Nogle vil se det som en afgift på kriminalitet.
Vi er generelt modstandere af flere afgifter, men i dette tilfælde vil vi ikke have noget problem med at pålægge folk en ekstra udgift.
De har trods alt selv valgt, om de vil have den eller ej, i og med at de har begået kriminalitet, som de burde have ladet være med at begå.
Hensynet til offeret må altid stå over hensynet til den kriminelle.
Vi finder det fuldt rimeligt, at kriminelle tvinges til at bidrage til at sikre en fornuftig balance mellem disse hensyn.
Det kan man bl.a. gøre ved at gennemføre den offerfond, som ligger i forslaget her.
Vi står noget undrende over for, at justitsministeren ikke er glad for, at beslutningsforslaget her fremsættes, det må jeg sige.
I Venstre har vi tænkt os, hvis det her forslag skulle komme til afstemning, at stemme for, og vi håber da, at de, der sidder i regering nu, også vil stemme for beslutningsforslaget.
Vi forstår slet ikke, hvorfor justitsministeren ikke siger til Det Konservative Folkeparti, Dansk Folkeparti og Venstre, som her erklærer sig positive, at det her indgår i de videre forhandlinger, der skal være om at forbedre vilkårene for ofre, og at man vil tage de her elementer med.
Det må vi undre os over, men tilsyneladende må vi notere os, at justitsministeren er lidt skuffet over, at ministeren måske ikke var først med et forslag om, hvordan man skal sikre en bedre balance, men at oppositionen i det her tilfælde er kommet ministeren lidt i forkøbet.