runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Nanna Westerby (SF), 2010-04-28:
Det var vist det, man kalder et rigtig ministersvar, et politikersvar eller i hvert fald et ikke så klart svar.
Problemerne er der jo allerede i dag.
Ministeren har jo selv sagt, at de nuværende regler om kapacitetsfastsættelse næppe er langtidsholdbare.
Rektorerne efterlyser, at de får nogle lidt klarere signaler.
Nu har de fået mulighed for, at et gymnasium selv kan kapacitetsudvide, for op til 50 mio. kr. kan man bare selv bygge til.
Rektorerne melder selv ind, at der i stigende grad er problemer med, at nogle rektorer sorterer elever og selv bestemmer, hvilke elever de vil have ind.
De tager alle de gode elever og dem med de høje snit ind på deres skoler og overlader resten til de andre gymnasier.
Så vi får mere og mere A- og B-skoler.
Så problemerne er der jo allerede i dag, og det siger rektorerne også.
Vil ministeren være med til at gøre noget ved de her problemer?
Vil ministeren komme med en klar tilkendegivelse af, at det her altså ikke bare skal være en total liberalistisk markedsmodel, men at der skal være lidt mere styr på, hvor i landet vi har uddannelsesudbud, så hele Danmark er sikret, og så vi sikrer, at hele Danmark hænger sammen?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Selv om budskabet er leveret meget charmerende, vil jeg sige, at jeg selvfølgelig fastholder retten til at svare, nøjagtig som det passer mig på de spørgsmål, der bliver stillet mig i Folketingssalen.
Det kan man så lide eller ej.
Der er jo ikke et ja/nejsvar på alle spørgsmål i denne sag, for så var det sådan set ret enkelt.
Det, jeg helt grundlæggende kan sige, er, at jeg ikke fører en konkurspolitik i forhold til uddannelsesinstitutionerne i det danske samfund.
Målet er faktisk, at vores uddannelsesinstitutioner ikke bare skal overleve, men også udvikle sig positivt og konstruktivt.
Jeg har tre hovedhensyn med den uddannelsespolitik, jeg gerne vil stå for, når det gælder institutionsdækning, herunder gymnasierne.
Det ene er, at vi når 95-procents-målsætningen og 50-procents-målsætningen om, at halvdelen skal have en videregående uddannelse, hvilket jo forudsætter, at vi har mange, der får en ungdomsuddannelse.
Det andet er, at jeg gerne vil tage et vidtstrakt hensyn til elevernes ønsker, for jeg har det sådan, at man godt kan slæbe soen til truget, men at det ikke får den til at drikke, hvis den ikke bryder sig om det.
Derfor er der jo altså et vidtgående hensyn til det enkelte menneske i det danske samfund, også til unge mennesker, der siger, at de har et særligt behov og meget, meget gerne vil et bestemt sted hen at studere, læse eller gå i gymnasiet.
Så det er også et hensyn.
Det tredje hensyn, jeg har – og som jeg vil sige er et fuldstændig sagligt hensyn, selv om nogle måtte mene, at det er usagligt, at det ikke er fagligt, og at det ikke er forskningsbaseret vigtigt – er, at vi skal have et Danmark i balance, og det skal være en balance også inden for den enkelte region og endda inden for den enkelte kommune.
Det nytter ikke noget, at vi ikke har uddannelsesinstitutioner at tilbyde de elever, de børn, unge og voksne, som bor i tyndtbefolkede områder.
Jeg kommer selv fra et af dem.
Der er de tre hovedhensyn, og jeg vil derfor heller ikke kunne imødekomme de seks rektorer.
Jeg håber, brevet er afsendt, for jeg har i hvert fald forberedt et svar til de seks rektorer.
Christine Antorini (S), 2010-04-28:
Jeg vil gerne takke for ministerens svar, for hos Socialdemokraterne anser vi det for helt afgørende, når man gennemfører større reformer – og man må vitterlig sige, at diskussionen om nationale test har kørt højlydt og længe – uanset hvilken reform det er, at man nu, hvor de er gået i luften officielt, og hvis der er kritik af det faglige indhold, så med det samme tager fat i den kritik i forligskredsen; men altså, bl.a. fordi det har kørt så længe, og fordi der har været så meget koks omkring it-delen, er vi ekstremt opmærksomme.
De har fungeret et par måneder, så alle de, der er ude og sige, om det kommer til at virke eller ikke virke, herunder os som forligskreds, kan ikke vide det, før det har kørt noget tid.
Men jeg vil gerne spørge ministeren, hvis der kommer et ønske om at kigge på nogle af de faglige ting – det kan være noget i læsetesten, det kan være i geografitesten, hvor der er nogle fagfolk, der siger, at her er der nogle problemer, det måler noget forkert, eller det ligger på et forkert niveau, eller man kan ikke gøre det på den måde, fordi det bare bliver sådan et gætteafkrydsningsskema – om ministeren vil tage initiativ til, at vi drøfter det i forligskredsen med henblik på eventuelle ændringer.
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg synes, at det er et af de bedste eksempler på, at vi har brug for den specialeplanlægning, som vi har aftalt.
Jeg synes, at spørgeren beskriver det både på en menneskelig og også anden vis rigtig måde.
Der skal være et tilstrækkeligt patientgrundlag.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-28:
Man kan jo ikke vide alt, vi er lægfolk herinde.
Hvad angår nogle af de specialer, som man måske ikke lige falder over i det daglige – man hører for det meste om kræft- og hjertesygdomme osv. – er der måske ikke så mange, der tænker på inkontinente kvinder.
Det er til stor gene for de kvinder, som lider af det, og det er et tabuemne.
Problemet, som jeg også synes vi ser, er netop, at der, når de laver de slyngeoperationer, hvor man opsætter en slynge, har været for store problemer med de forskellige slynger, man sætter op.
Der har været inficerbare slynger, som man satte op, og de samlede mere på bakterier, end de samlede på noget andet.
Der var slynger, der frastødte vævet, og der var slynger, som var blevet afprøvet på otte får, lige inden de kom i handelen.
Mener ministeren, at der er nok grundlag for, at man kan lade så mange læger lave operationer med slynger, der er så lidt godkendt?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Det ville være helt uholdbart, hvis jeg svarede ja eller nej til det spørgsmål.
Det, jeg kan svare, er, at Sundhedsstyrelsen netop er i gang med at vurdere spørgsmålet om slyngeoperation af kvinder med inkontinens.
Om det skal være en hovedfunktion eller en specialiseret funktion, skal bero på en faglig vurdering i Sundhedsstyrelsen, og den vil jeg ikke blande mig i.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-28:
For at få en slynge godkendt i Danmark skal der bare CE-mærkning til for at få den markedsført.
Området bliver reguleret af EU-direktiver, og selv om de lige er blevet revideret, er proceduren den samme.
Hvad er ministerens holdning til det her?
Vil ministeren eventuelt arbejde for, at direktiverne strammes?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg bliver svar skyldig.
Det kan jeg ikke tage stilling til på indeværende tidspunkt, og slet ikke her i spørgetiden, hvor jeg ikke har haft mulighed for at forberede mig til det.
Christine Antorini (S), 2010-04-28:
Tak for det.
Det, som jeg er lidt optaget af, er den undersøgelse, som Politiken har lavet blandt en række skoleledere, om de nationale test.
Og det er jo sådan forskellige typer af skepsis, man hører fra skolelederne.
Det, som undervisningsministeren svarer til, at der er så relativt mange skoleledere, der er skeptiske over for de nationale test, er, at hun bare konstaterer, at et bredt flertal i Folketinget står bag de nationale test.
Det er korrekt, vi er jo i Socialdemokratiet en del af folkeskoleforligskredsen.
I bedste fald kan man sige, at ja, det skal man jo selvfølgelig, når de er der, men der er ikke nogen tvivl om, at når vi snakker om et stort udviklingsprojekt, som de nationale test jo er, må man sige, at de vitterlig har haft en lang og svær start.
De skulle have været i gang for 3 år siden, og så har der været en masse bøvl med it-delen og med at få hele spørgepanelet på plads og få det pædagogiske indhold på plads, og det er først for nylig, at de nationale test officielt er gået i luften.
Jeg vil gerne spørge undervisningsministeren, om den holdning, der her gives udtryk for, nemlig at de er der, og at de bliver ved med at være der, skal tages til et udtryk for, at når der så kommer en faglig diskussion – og det gør der forhåbentlig – om indholdet af testene og om, hvorvidt det pædagogiske redskab er godt nok, betyder det, at der bare ikke er noget at gøre ved det, og hvis der er noget kritik, vil man ikke kigge på det?
Eller er der i det, som ministeren ikke siger noget om, åbnet for, at vi følger det løbende, og at vi herunder også kan justere på indholdsdelen, sådan at det rent faktisk bliver det bedst mulige pædagogiske redskab?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Jeg er glad for spørgsmålet.
Jeg kan også godt se, at det virker lidt hårdt, når det sådan bliver læst op, men det er jo et faktum, at Folketinget har besluttet, at der skal være nationale test.
Det må man så også forholde sig til ude på skolerne.
Det betyder så, at man også skal bruge dem konstruktivt.
Jeg er lidt overrasket over, at man bruger så meget energi på at tale dem væk og ned og ud
, når situationen er den, at vi jo i folkeskoleforligskredsen i sin tid var helt enige om, at det er et nyttigt værktøj til fordel for eleverne, lærerne, lederne og forældrene, og når situationen også er den, at hvis ikke man kører så stærkt en kampagne imod dem, vil det overordnede billede også givetvis være, at forældrene er trygge ved, at der er en national standard for, hvordan man tester børnene, så man kan se, om der er den nødvendige progression, sådan som hensigten med testene var.
Men jeg er jo ikke dumstædig.
Og det betyder jo også, at hvis situationen er den, at det undervejs, når der kommer evalueringer af testene, viser sig, at der på indholdssiden er problemer, og at de ikke lever op til det formål, der var, netop at de skulle være adaptive og belyse barnets mulighed for at leve op til de mål, der er sat, for læring i folkeskolen, så må vi kigge på det.
Men jeg har selvfølgelig interesseret mig meget for sagen, siden jeg blev udnævnt, og situationen er tilsyneladende den, at der ikke er noget problem på indholdssiden.
Der foreligger ikke klager eller henvendelser i Skolestyrelsen – jeg kan ikke afvise, at der kan ligge en eller to.
Men jeg har spurgt til, om situationen er den, at der er problemer på indholdssiden, og det er ikke indtrykket.
Det er klart, at jeg hele tiden er i kontakt med den styrelse, der er ansvarlig for gennemførelsen af testen, for at sikre, at det så heller ikke opstår.
Jeg har været meget, meget ærgerlig over, at det for det første tog så lang tid med implementeringen, og at vi for det andet, da vi så kom i gang med dem, fik problemer.
Så det tekniske skulle nu for det første være nogenlunde på plads – jeg kan ikke stille nogen garantier – for det andet mener jeg, at man skal bruge dem konstruktivt, og for det tredje, hvis der er problemer på indholdssiden, hvilket der ikke er noget, der tyder på, så tager vi det op i en drøftelse i folkeskoleforligskredsen.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-28:
For mig at se så det i artiklen ud, som om der var mange, der var enige om, at man skulle rykke de her specialer sammen, så man netop have nogle specialeafdelinger, men at det var noget, som regionerne ikke ville være med til.
I en ph.d.-afhandling kunne man se, at en opgørelse viste, at 33 afdelinger havde udført 14 pct. af operationerne.
Det var 50 operationer over 3 år pr. afdeling.
Det er noget mindre, end hvad man går ud og siger at der skal være i specialer.
Jeg tror, at enhver kan tænke sig til, hvordan det er at være kvinde og ikke kan holde på vandet.
Det er nok ikke det mest rare for en kvinde.
Når de udfører den operation så få gange på nogle sygehuse, mener jeg jo, at man også herfra må gå ud og melde ud, hvad man vil med de operationer.
Nick Hækkerup (S), 2010-04-28:
Ministeren havde ikke lejlighed til at være til stede, da vi førstebehandlede lovforslaget om børnefamilieydelsen, men kunne ministeren så ikke overbringe det glade budskab til Venstres ordfører i sagen, hr. Lars Christian Lilleholt, som i forbindelse med sagens behandling her i salen hårdnakket stod på det synspunkt, at der med lovforslaget ikke bliver rørt ved ungeydelsen, hvilket var begrundelsen for, at det ikke var i strid med skattestoppet?
Men det er jo netop kernen i lovforslaget, at her åbnes der for at røre ved ungeydelsen, for at kommunerne kan tage den fra ressourcesvage familier.
Troels Lund Poulsen (V), 2010-04-28:
Jamen jeg tror jo ikke, at jeg kan svare meget mere klart på det spørgsmål om, hvorvidt det her er i strid med skattestoppet eller ej, for justeringer i børnefamilieydelsen er således ikke underlagt regeringens skattestop.
Det har jeg sagt nu et hav af gange.
Det er også blevet svaret i Folketinget, både under den daværende skatteminister, Svend Erik Hovmand, og under den tidligere skatteminister, hr. Kristian Jensen.
Så det kan jo ikke komme som nogen overraskelse, og derfor er det også en åben dør, hr. Nick Hækkerup løber ind, fordi hr. Nick Hækkerup kender svaret: at det ikke er i strid med skattestoppet.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-28:
Det ville have været rart, hvis det var sådan, at ministeren også havde svaret på nogle af mine spørgsmål.
Hvis man placerer folk i arresten, fordi de har brudt med den bande, de er en del af, har de en elendig afsoning.
Vi har flere gange foreslået, at man ser på Østjylland og laver en afdeling med fem, seks eller ti mennesker, som kan afsone i et lukket fængsel, hvor de ikke får tæv eller bliver slået ihjel af de andre indsatte, fordi de har brudt med deres oprindelige bande.
Lars Barfoed (KF), 2010-04-28:
For det første er der, som jeg sagde før, altså stadig væk tale om forbrydere, som, uanset om de samarbejder, skal straffes, det skal de under alle omstændigheder.
Vi er enige om, at vi har et problem med kapaciteten i vores fængsler.
Der er jo begrænset taletid her, men der var det, jeg forklarede før, at vi prioriterer sikkerheden og trygheden først, og derfor må de afsondres et sted, hvor de ikke kan blive truet af dem, som de har fortalt om.
For det andet er jeg enig i, at de i en vis udstrækning sidder nogle steder, hvor forholdene kunne være bedre, når man sammenligner med de forhold, andre afsoner under.
Jeg skal gøre opmærksom på, at det jo ikke er så mange mennesker, vi taler om.
Af dem er det måske under 10 personer, der har været inden for rockerkriminalitet og har fortalt noget om andre rockere, så den gruppe, vi taler om, er på under 10 personer, som jeg husker det.
De andre har nogle helt andre problemer.
Så det er altså 10 mennesker eller deromkring, måske under 10.
Derfor er det ikke så let bare at finde et sted, hvor der er alle de faciliteter, som der kan være i et stort fængsel, for det kræver ligesom en vis kapacitet at skabe de samme faciliteter til dem, som man har på de store steder.
Kriminalforsorgen arbejder på det og finder forhåbentlig en løsning hen over sommeren, så vi kan tilbyde nogle bedre vilkår, for jeg er enig i, at der er en problemstilling dér, vi skal have løst.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-28:
Er ministeren enig i, at man gennem de seneste 9 år, hvor regeringen har fokuseret udelukkende på længere og hårdere straffe, har glemt at se på, hvilke tiltag, der reelt virker i forhold til at nedbringe kriminaliteten og dermed få færre ofre?
Lars Barfoed (KF), 2010-04-28:
Jeg håber, at fru Anne Baastrup bemærker, at når jeg lytter til fru Anne Baastrup, som skælder mig ud over, at jeg ikke får svaret ordentligt på spørgsmålet, får jeg til gengæld skæld ud af formanden, fordi jeg overskrider taletiden.
Jeg prøver at balancere, men jeg må jo trods alt lytte mest til formanden.
Men nu til spørgsmålet.
Nej, jeg er ikke enig i, at det er sådan, at vi har glemt at se på, hvilke tiltag der reelt virker.
Jeg mener også, at jeg har markeret synspunktet meget klart i debatten: Vi skal styrke og udvikle de præventive foranstaltninger meget i de kommende år.
Men når vi skal se på, hvor de største gevinster ligger i de kommende år, tror jeg, at de ligger i at styrke de præventive sider for at forebygge.
Vi har gennemført masser af forebyggende tiltag fra regeringens side, masser.
Så det har hele tiden været en balance, hvor vi både gør noget forebyggende og gør noget, når det gælder effektiv politiindsats og højere strafferammer.
Sådan vil det også være fortsat.
Men vi vil, og jeg vil som justitsminister, have meget øje på de forebyggende foranstaltninger i den kommende tid.
Det fremgår også af regeringens arbejdsprogram, at vi ikke mindst skal styrke indsatsen for, at folk, der afsoner straf i fængslerne, kan komme ud af fængslet på en god måde.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-28:
Og det er altså første gang, jeg har set en artikel som den her i Jyllands-Posten, hvor en justitsminister går ud og taler om forebyggelse, og hvor en justitsminister går ud og taler om uddannelse.
Så synes jeg, jeg må have lov til at rose den nuværende justitsminister, i stedet for at ministeren hele tiden skal gemme sig under dette: Uha, nej, jeg går ind for krudt og kugler og mange og lange straffe, ikke?
Nu synes jeg, at ministeren skal tage rosen til sig, og så vil jeg godt spørge: Hvilke konkrete initiativer vil justitsministeren tage i forbindelse med det der med udslusning og uddannelse?
For jeg har armene helt oppe.
Hvad vil ministeren gøre der?
Tænk, hvis vi kunne få disse mennesker til at lære at læse og skrive og regne, hvis vi kunne få dem til at tage en uddannelse, mens de sidder inde, i stedet for at de ligger på bænken og venter på, at de muligvis kan komme i værkstedet.
Lars Barfoed (KF), 2010-04-28:
Jeg tager altså gerne ros fra fru Anne Baastrup til mig.
Jeg har bare sådan en fornemmelse af, at fru Anne Baastrup så at sige har en ræv bag øret hele tiden, så jeg er jo sådan lige lidt på vagt, men jeg tager det bestemt gerne til mig.
Men vi har altså gjort meget på det forebyggende område, selv om fru Anne Baastrup ikke rigtig vil anerkende det.
Bandepakken fra sidste sommer indeholdt en lang række forebyggende tiltag, og politireformen er i virkeligheden også udtryk for en forebyggende indsats, nemlig for, at vi indretter vores politi bedre, så vi også kan forankre den kriminalpræventive indsats i lokalsamfundet bedre end før.
Og så er der indsatsen mod ungdomskriminalitet.
Men med hensyn til hvad vi gør i den kommende tid, vil jeg sige, at vi bl.a. har besluttet at igangsætte en analyse.
Og det skal man altså nogle gange gøre for at blive klog på, hvad det bedste skridt er at tage.
Vi har igangsat en analyse, som drejer sig om, hvordan man bedre kan udsluse folk fra at afsone en straf i et fængsel til at blive integreret i samfundet.
Og der vil jeg ikke mindst pege på at styrke uddannelsesindsatsen og på et bedre samarbejde med kommunerne om f.eks. at finde bolig til folk, om mentorordninger – det er nogle af de ting, jeg tror vi skal se på.
Jeg ville ønske, at livet var så let, som fru Karina Lorentzen Dehnhardt går og tror, men det er det altså ikke.
Ja, det kan man godt, men tænk engang, hvor indgribende en beslutning det er for et ungt menneske at sige farvel til sin familie, sine venner, sin omgangskreds og få en helt ny identitet og bosætte sig i et andet land, måske for altid.
Det er jo ikke sådan, at vi bare kan sætte en masse initiativer i gang og så få en masse til at skifte identitet og bosætte sig i Sverige, og så løser vi problemerne.
Det er en meget tung sag at gennemføre et sådant program, især for et ungt menneske er det en beslutning, som er meget voldsom.
Derfor er det ikke nogen let løsning, og det er sådan, at i få tilfælde kan man gøre det, og det gør vi også.
Det er jo noget, der foregår.
Vi hjælper med den slags løsninger, men det sker i få tilfælde, og det vil aldrig blive i mange tilfælde, forhåbentlig ikke, for det er i virkeligheden en ulykke, at man er nødt til at skifte identitet på så omfattende vis, som der her bliver lagt op til.
Men muligheden er der, og vi benytter os også af den.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2010-04-28:
Jamen jeg er jo enig i, at ungepakken kan gøre noget ved bandetilvæksten om måske 10 år, men vi står altså med nogle ret hårdkogte bandemedlemmer, og det er fakta, at meget, meget få unge under 18 år har involveret sig i banderne.
Det her drejer sig om de lidt ældre bandemedlemmer, som altså er voksne og er rigtig hårdkogte.
Der er brug for nogle initiativer.
Der har været fagfolk ude at sige, at der er behov for, at de kan skifte identitet.
Der er måske behov for, at man skal kunne flytte helt til Sverige, fordi man ikke kan være nogen steder herhjemme, Danmark er trods alt et lille land.
Det er nogle implikationer, som man hurtigt kunne sætte i gang, synes jeg.
For vi er nødt til at gøre noget ved den her problemstilling.
Ungepakken retter sig simpelt hen ikke mod de hårde.
Lars Barfoed (KF), 2010-04-28:
Jeg er lige ved at sige, at det er et ledende spørgsmål, for jeg tror ikke, at fru Anne Baastrup kunne drømme om, at jeg ville svare ja på det spørgsmål og sige: Ja, det er det, og så synes jeg ikke, der skal gøres mere.
Derfor synes jeg, det er rigtigt, at vi har sat det her forskningsprojekt i gang for at få en bedre viden om, hvad det er, vi kan gøre, og hvordan vi kan bremse tilgangen til banderne.
Jo mere viden, vi har, om, hvorfor de unge kommer ind i banderne, og hvad det er, vi kan sætte ind med for at undgå, at de kommer ind i banderne, og selvfølgelig også måske få dem ud af banderne igen, jo bedre er det.
Så nej, det er ikke det eneste, vi skal gøre, og derfor har vi også igangsat den her ungepakke, som blev igangsat tilbage i efteråret med en række tiltag, bl.a. også fra socialministerens side, og vi har en benhård politiindsats i forhold til banderne.
Alle de tiltag skal selvfølgelig ses i en sammenhæng, men forskningsprojektet synes jeg faktisk er vigtigt for at få en så evidensbaseret indsats som overhovedet muligt.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-28:
Grunden til, at jeg stiller spørgsmålet, er selvfølgelig ikke, at jeg forventer at få et andet svar end det her, men at jeg gerne vil ind i en dialog om, hvad det er, vi gør nu.
Vi har lige fået rapporten om bandekriminalitet, og der kan vi jo se, at der er sket en voldsom stigning fra 944 medlemmer til 1.300 et eller andet, og den stigningstakt, vi kan se inden for det sidste år, er skrækindjagende.
Samtidig har vi jo fra SF's side ved flere lejligheder peget på en exitstrategi og en ordentlig behandling af folk, når de skal afsone.
Og jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at de selvfølgelig skal afsone, når de har begået en kriminel handling, ingen tvivl om det, men fru Karina Lorentzen Dehnhardt har tidligere foreslået, at man tog en afdeling i Østjylland og satte dem ind der, således at de kunne afsone dér og ikke bare sad i arresten og rådnede op, for det er jo det, vi oplever i dag.
Lars Barfoed (KF), 2010-04-28:
Grundlæggende handler det om at få brudt fødekæden til banderne, men det gælder selvfølgelig også om at gøre en indsats i forhold til dem, der er i fængslerne.
Det er jo to forskellige indsatsområder.
Vi skal gøre en indsats i forhold til dem, der er i fængslerne, og som afsoner deres straf, sådan at de kommer ud på den anden side som gode samfundsborgere og får uddannelse, får arbejde og får en bolig; det er en vigtig ting.
Men det bedste er selvfølgelig, hvis vi helt fra starten kan undgå, at de kommer ind i kriminalitet, og det er der jeg synes det er vigtigt, at vi har et forskningsprojekt, der drejer sig om, hvordan vi kan få brudt fødekæden til banderne, eller i hvert fald har det som endemål at få mere viden om, hvordan vi kan gøre det.
Grundlæggende er problemerne med de mange utilpassede unge i meget høj grad forbundet med nogle, vil jeg sige, meget komplekse sociale, psykologiske og også integrationsmæssige problemer, og det er jo nogle af de problemer, vi skal have identificeret bedre, og vi skal se på, hvordan vi kan arbejde aktivt med de problemer, så de unge slet ikke får lyst til at komme ind i banderne.
Det synes jeg i virkeligheden er noget af det allermest vigtige for at begrænse kriminaliteten i det her land.
Men man skal også vide, at begår man kriminalitet, falder hammeren altså tungt, og man skal vide, at vi har et effektivt politi, der benhårdt går efter dem, som udøver kriminalitet.
Det er at akkompagnere det hårde med det bløde.