Jan Petersen (S), 2006-12-13:
Den danske økonomi er stærk.
Det er ikke nogen nyhed.
Skulle det være en nyhed, ville vi skulle tilbage til slutningen af 1990'erne.
De seneste års kraftige vækst i økonomien har skabt bedre beskæftigelsesmuligheder og faldende ledighed.
Vi har massive overskud på statens finanser i disse år, og statens gæld afvikles langt hurtigere, end vi havde forventet.
Den enkelte dansker oplever da også stigende købekraft, stigende realløn, og det medfører sammen med en relativt lav rente, at det private forbrug øges ganske væsentligt.
I juni indgik vi en aftale om den langsigtede udvikling i dele af dansk økonomi med højere pensionsalder bl.a., i takt med at vi lever længere.
Dermed har vi taget et afgørende skridt mod at sikre, at dansk økonomi også i de kommende år vil være stærk og solid.
Den del af samfundets udvikling er vi glade for.
Men det er også forklaringen på, at vi er uforstående over for regeringens passivitet på andre væsentlige områder.
Vi er i en situation, hvor vi har utrolig mange muligheder, og historisk set har vi få restriktioner eller bundne opgaver.
Jeg vil sige, at i de år, jeg har været folketingsmedlem, har jeg ikke oplevet, at vi har haft færre økonomiske begrænsninger eller nødvendige opgaver foran os, end vi har nu.
Vores anke mod dette års finanslov er heller ikke så meget, hvad man gør.
Jo, selvfølgelig er der forslag, vi er imod, det debatterede vi i sidste uge.
Navnlig er vi imod det fortsatte tyveri af lejernes penge, og der er selvfølgelig også andre forslag, vi er imod.
Men vores hovedanke er, hvad man ikke gør, de problemer, regeringen forsømmer at forholde sig til, det, der ikke fremgår af regeringens finanslov.
Jo, der er to hovedindvendinger.
For det første holdes velfærden i stramme økonomiske tøjler, fordi man har en målsætning om at spare op til skattelettelser.
Sådan behøver det ikke at være.
For det andet har regeringen ikke blik for, at vi ikke alle får glæde af fremgangen i samfundet.
Ja, faktisk – og det er jo næsten endnu værre – stiger fattigdommen for udvalgte grupper, ikke bare på grund af samfundsudviklingen, men direkte fordi flertallet vælger at fastholde en politik, hvor ydelserne til de dårligt stillede nedsættes under overskriften: Det skal kunne betale sig at arbejde.
Det er vi jo sådan set ikke uenige om: at det skal kunne betale sig at arbejde.
Det er en målsætning, der er relevant.
Men hvad hjælper det over for mennesker, som ikke magter et arbejde, eller som ikke har adgang til at få de kvalifikationer, et arbejde kræver i et moderne samfund.
Så det her, at det skal kunne betale sig at arbejde, medfører blot stigende fattigdom blandt dem, der har sværest ved at finde et selvstændigt fundament i samfundet.
Det kan vi ikke byde de udsatte borgere i Danmark.
Vi har så i det her efterår oplevet, hvordan mange af kommunerne landet over har været tvunget ud i besparelser på grund af en kombination af kommunalreform, udligningsreform og en stram økonomisk styring.
Vi har set eksempel efter eksempel på, hvordan kommuner har været tvunget til at skære ned, og vi vil i det nye år mærke virkningerne deraf.
Mange borgere, der er afhængige af de offentlige ydelser har været ganske uforstående over for, hvad der sker med vores fælles velfærd.
De forstår ikke, at kvaliteten i børnepasningen falder, når vi selv bliver rigere, og de forstår ikke, at hjemmehjælpen til de ældre beskæres, når vi selv oplever økonomisk fremgang.
BUPL har jo vist, at næsten halvdelen af kommunerne samlet afsætter færre penge til børneog ungdomsområdet i 2007, og Ældresagen har vist, at 20 pct. af kommunerne er tvunget til at skære ned i den personlige pleje, og at 24 pct. af kommunerne skærer i den praktiske bistand i 2007.
I de seneste dage har vi set, at nedskæringerne ikke kun drejer sig om ydelserne.
Kommunerne ser også ud til fortsat at være tvunget til at øge brugerbetalingen for at få enderne til at mødes i budgetterne.
Øget brugerbetaling er resultatet, til trods for at regeringen i 2006 stærkt provokeret af socialdemokratiske ønsker har nedsat forældrebetalingen i vuggestuer og dagpleje.
De foreløbige meldinger om de kommunale budgetter tyder på, at problemerne ser ud til at være voldsomme i skolefritidsordningerne.
Her er der intet loft over, hvor meget forældrene skal betale.
I efteråret fremhævede indenrigsministeren flere gange Esbjerg som en mønsterkommune.
Tydeligt er det, at ministeren har haft travlt med andre ting, nemlig ventelistegarantier, og ikke har haft tid til at finde ud af, hvad der rent faktisk foregår i mønsterkommunen Esbjerg, for så ville han vide, at mønsterkommunen hæver forældrebetalingen for SFO til næsten 100 pct. af udgifterne.
Og Esbjerg Kommune er langt fra den eneste.
Mange forældre med børn i skolefritidsordning vil opleve massive prisstigninger næste år.
Men her stopper det, der sker i kommunerne, ikke.
Det er her, prisstigningerne kommer.
Det betyder i Helsingør, at et pasningstilbud fra den ene dag til den anden stiger meget voldsomt.
Borgere, der i forvejen betaler en højere skat, kommer til at betale endnu mere.
De må så trøste sig med, at det ikke alene sker i Helsingør, det sker også andre steder.
Nu har jeg fokuseret på skolefritidsordninger, men jeg kunne også have snakket om de andre konsekvenser: betaling for kost og bleer i vuggestuer, højere pris for lejrskoler m.m.
Sandheden er jo også, at mens man i Venstre åbenbart har ført debat om, at man ikke vil have øget brugerbetaling, selv om man i pjecer om kvalitetsreformen nævner det som en mulighed, at brugerbetalingen stiger på bl.a. det her område.
Men det behøver ikke være sådan.
I staten er der også problemer, her oplever vi også den stramme styring af de her udgifter.
Der har været en lang række problemer med vitale statslige opgaver.
Det behøver ikke at være sådan.
De mange fødevareskandaler, der i foråret væltede ud af skabene, havde selvfølgelig en klar sammenhæng med de voldsomme nedskæringer, som regeringen og Dansk Folkeparti har gennemført i Fødevarestyrelsen siden 2001.
Flertallet har et stort ansvar for skandalerne, fordi man har amputeret Fødevarestyrelsen ved at nedlægge 228 årsværk og har foretaget nettobesparelser på over 100 mio. kr.
Nedskæringerne stemmer ikke overens med de stadig flere arbejdsopgaver, som Fødevarestyrelsen skal varetage for at sikre, at vi har en fødevaresikkerhed i Danmark, der er på toppen.
Det sagde vi i foråret.
Regeringen og Dansk Folkeparti gik i aktion og reddede regeringens fødevareminister ved at skyde skandalen til hjørnespark og iværksætte en undersøgelse af fødevarekontrollen.
Nu har vi resultatet.
Nu kan vi se sort på hvidt, at det, vi sagde i foråret, var rigtigt.
Det får selvfølgelig konsekvenser, når man over 6 år sparer så mange penge, og det får konsekvenser for fagligheden.
Det kan ikke komme bag på nogen, hverken statsministeren eller familie- og forbrugerministeren.
Der er nedlagt 228 stillinger, og det har svækket tilsynet.
Rigsrevisionens rapport fortæller tydeligt, at der skulle have været aflagt 10.000 ekstra tilsynsbesøg, for at man kunne leve op til kravene i tilsynsfrekvensvejledningen, som det så indviklet hedder.
Sagen er jo også, at hver eneste sparede krone i Fødevarestyrelsen i virkeligheden har været med til at gøre hverdagen usikker for de danske forbrugere.
For familie- og forbrugerministeren har det åbenbart hele tiden været vigtigere at være loyal over for beslutningen om de her nedskæringer end at tage hensyn til berettigede krav om, at vi i Danmark har sikkerhed for, at vores fødevarer er i orden.
Hvor har vi Dansk Folkeparti?
Holder man i denne sag hånden under regeringen og familieog forbrugerministeren, selv om det har vist sig, at der er svigt inden for så vitalt et område, og at der ikke kan være tillid til, at det foregår ordentligt?
Vi ser det som et eksempel, og vi ser andre eksempler, og det er, så vidt vi kan se, bevidste valg.
Det burde heller ikke være nødvendigt at skære i velfærden i et samfund i vækst.
For vi har råd til at gøre det ordentligt, vi har råd til at give danskerne sikkerhed på de vitale områder, og vi har råd til at give danskerne en velfærd, der kan udvikle sig i takt med, at vores velstand i det hele taget stiger.
Må jeg minde om, at en central del af den her regering og flertallets økonomiske politik er at give skattelettelser.
Man har givet skattelettelser i milliardklasse i sidste valgperiode, og ikke nok med det, man fortsætter linjen i denne valgperiode.
Der gives store skattelettelser til landbruget, og i regeringsgrundlaget er det tydeligt markeret, at der spares op til yderligere skattelettelser.
Det sker på bekostning af velfærden.
Det behøver ikke at være sådan.
Der er en anden vej i Danmark.
Vi kan og bør vælge, at velfærden udvikler sig i takt med vores stigende velfærd.
På den måde kan børnene i daginstitutionerne og skolerne, de unge under ungdomsuddannelserne, de ældre, dem, der er syge, og de svage, der er låst i fattigdom, se frem til bedre forhold.
De skal kunne mærke, at de lever i et land, hvor det går godt, at det også går godt for dem, og at de får del i de gode tider.
Må jeg slutte med at ønske hr. Peter Christensen et godt nytår og en god nytårsfest.
Jeg forstår, at den foretrukne aktivitet nytårsaften i hr. Peter Christensens hjem er at sidde og se tingene i sort-hvid.
Jeg må indrømme, at hr. Morten Helveg Petersen har taget lidt forskud på min nytårshilsen til hr. Peter Christensen, men jeg har ikke copyright på den.
Jeg er enig med hr. Morten Helveg Petersen i, at det vil være ganske venligt af hr. Peter Christensen, at han ikke lader familie- og forbrugerministeren stå i køkkenet.
I givet fald sender jeg afbud, hvis der kommer en invitation.