Kristian Jensen (V), 2016-05-03:
Tak for anledningen til at drøfte emnet her, tak for forespørgslen.
Det giver mig mulighed for at sætte fokus på en konflikt, som mange gennem tiden har været stærkt optaget af.
Det gælder de direkte parter, altså Israel og Palæstina, det gælder de to befolkninger, der i årevis har kunnet mærke konsekvenserne af konfliktens indgriben i hverdagen, og det gælder også det internationale samfund, der på trods af et stort engagement og undertiden massivt politisk pres på parterne ikke har kunnet løse den konflikt, som man nærmest kunne kalde for en cirklens kvadratur.
Den aktuelle situation er ikke opmuntrende.
Der har ikke været ført forhandlinger om en fredsløsning mellem Israel og Palæstina siden skibbruddet i foråret 2014 – det af hr. Holger K. Nielsen omtalte forsøg fra John Kerry på at få fremgang i forhandlingerne.
Jeg vil senere omtale to internationale initiativer, der måske kan bidrage til fremdriften.
Først vil jeg oplyse om situationen i Israel og Palæstina.
Den har i det seneste halve år været præget af en alvorlig voldsspiral, der har ført til tab af menneskeliv.
Mønsteret har været angreb foretaget af palæstinenserne mod israelere, ofte med brug af kniv, og reaktionen fra de israelske sikkerhedsstyrker har i de fleste tilfælde ført til, at gerningsmanden er blevet dræbt.
Frem mod slutningen af marts rapporterer FN, at mere end 200 er blevet dræbt.
Heraf er ca. 30 israelere og ca. 200 palæstinensere.
De ulykkelige begivenheder har fundet sted på Vestbredden og i Israel.
EU og regeringen fordømmer terrorangrebene og voldshandlingerne fra alle sider.
Det er vigtigt at understrege, at de palæstinensiske angreb på israelere, der ofte foretages af enkeltindivider, ikke tilskrives det palæstinensiske selvstyre.
Tværtimod fastholder den israelske regering og selvstyret det langvarige sikkerhedssamarbejde på Vestbredden, som i den aktuelle situation har bidraget væsentligt til at undgå yderligere eskalering.
Men der er tale om en uholdbar situation.
I første omgang er det vigtigt, at parterne afholder sig fra enhver handling, der kan forværre situationen ved at opildne eller provokere.
Tværtimod må begge parter i fællesskab bekæmpe enhver farlig omgang med ord.
Samtidig må parterne fordømme angrebene, når de finder sted og nøje overholde principperne om nødvendighed og proportionalitet ved magtanvendelse.
I anden omgang bliver de politiske ledere i Israel og Palæstina nødt til at se fremad.
Voldshandlingerne kan kun stoppes ved at genetablere en politisk horisont.
Dialogen mellem parterne må genoptages, sikkerhedsforanstaltninger alene kan ikke standse voldsspiralen.
De underliggende årsager til konflikten skal imødegås, der skal så at sige tages fat ved nældens rod.
Israel må på deres side sætte en stopper for de ulovlige bosættelser, de underminerer muligheden for en tostatsløsning.
Samtidig må Hamas og andre væbnede grupper i Gaza demilitariseres, så affyringen af raketter mod Israel og dens indbyggere indstilles.
Palæstinenserne må etablere en politisk kultur, der resulterer i ægte og demokratiske valg for alle palæstinensere.
Så er vi så at sige tilbage ved cirklens kvadratur, for i sidste ende udspringer konflikten mellem Israel og Palæstina af manglen på en fredsløsning – fraværet af en tostatsløsning
Hr. Holger K. Nielsen spørger, hvad regeringen vil gøre for at få forhandlinger tilbage på sporet, og jeg vil gerne slå fast, at regeringen faktisk ser meget realistisk på vores muligheder.
Danmark kan ikke alene flytte noget i den her konflikt, så regeringen arbejder derfor først og fremmest igennem EU.
Det betyder på den anden side ikke, at regeringen har lukket ned for et dansk engagement med Israel og Palæstina – nærmest tværtimod – når man tænker på de aktuelle danske kontakter med begge parter.
Udenrigspolitisk Nævn besøgte i marts Israel og Palæstina, statsministeren havde i påsken uformelle møder med premierminister Netanyahu og præsident Abbas, Folketingets formand besøger Israel og Palæstina i juni.
Hertil kommer omfattende kontakt på embedsmandsniveau både i København, i Israel og i Palæstina, og jeg har selv været med til at drøfte spørgsmålet om den mellemøstlige fredsproces adskillige gange, når europæiske udenrigsministre mødes til rådsmøde i Bruxelles og Luxembourg.
Så regeringen har et ganske præcist billede af status.
Jeg nævnte tidligere to internationale initiativer.
Der er for det første
tale om et fransk forslag om en international konference i løbet af 2016, og desuden vil Mellemøstkvartetten udarbejde en rapport om situationen, muligvis med anbefalinger om vejen frem.
Det franske forslag fik en god modtagelse på EU's udenrigsministres rådsmøde i marts måned.
Oplægget går ud på, at der holdes en større international konference med deltagelse af de to parter sent i 2016.
De igangværende franske sonderinger må afklare nærmere om timing, indhold og deltagelse.
Samtidig har Mellemøstkvartetten besluttet at udarbejde en rapport om status for konflikten.
Den kommer formentlig til at indeholde anbefalinger om vejen frem og kan forudses kombineret med det franske konferenceinitiativ.
Regeringen støtter de pågældende initiativer.
Om de så vil føre til en ny og positiv dynamik, kan jeg ikke love i dag.
Uden begge parters reelle opbakning bliver det ikke muligt.
Det har vi set flere gange.
Mistroen mellem de to parter er stor, og den gensidige tillid derfor omvendt meget lille.
Det ved vi fra parterne selv.
Forhandlingerne kan føre til en virkeliggørelse af princippet i FN's delingsplan fra 1947 om to stater, Israel og Palæstina.
Tak for ordet.