runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Møller (V), 2010-02-09:
Jamen jeg har meget sympati for ordningen.
Jeg synes bare, at en enkelt kommune, der kører den her ordning med succes, jo sådan set ikke er bevis på, at systemet som sådan kan fungere lige så godt i andre kommuner.
Det er jo tit et spørgsmål om, at der er nogle meget engagerede medarbejdere, nogle folk, som virkelig er ildsjæle på området – en tradition for, at man klarer tingene på en bestemt måde.
Derfor er en enkelt kommune ikke sådan noget sandhedsvidne for, at den her model i virkeligheden er den rigtige.
Der kan være så mange andre ting, der spiller ind.
Det er det, jeg mener med det.
Der vil jeg synes at det ville være meget rart at have nogle flere, der havde søgt den dispensation og fået dispensationen, så man kunne se, at det virkede lige så godt i andre kommuner.
Men det er der tilsyneladende ikke den store interesse for.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-09:
Helt ærligt, vil jeg sige til hr. Flemming Møller, tror jeg ikke, at man kender til det.
Det er altså rimelig bureaukratisk at skulle lave sådan en dispensationsansøgning.
Det var derfor, vi syntes, at det var enklere at ændre det til en »kan«-bestemmelse.
Det kan man bare gøre, hvis man har lyst til det.
Det er sådan set det.
I det øjeblik, man skal i gang med dispensationen, er det jo ikke sådan, at man bare skriver, at man gerne vil have en dispensation sådan og sådan.
Normalt skal man jo udfylde jeg ved ikke hvor mange blanketter.
Men hvis vi kan lave det meget enkelt, ved at kommunerne søger dispensation, kan det være, det er den vej, vi skal gå.
Det kan også være, at vi skal tage en samtale med KL om, hvad de siger til det.
Jeg er så i øvrigt enig i, at fordi én kommune gør det på deres måde, behøver det ikke at være godt i andre kommuner.
Nej, men det kunne jo godt være, at hvis man udbredte kendskabet til det, kunne det inspirere andre kommuner.
Nu skal man jo huske, at med kommunalreformen er det forebyggende arbejde jo lagt i kommunerne.
Det vil sige, at resultatet af de dårlige tænder jo også kommer i kommunerne, og derfor kan det være, at kommunerne har en anden interesse i det i dag.
Flemming Møller (V), 2010-02-09:
Jeg kan ikke bedømme, hvor besværligt det er at søge dispensation, men det burde være muligt for en kommune at overkomme at lave en sådan dispensationsansøgning, hvis der var en interesse for at gøre det her.
Når jeg siger det på den måde, er det, fordi der i forslaget bliver talt om en »kan«-bestemmelse, og det kan man altså godt, det kræver bare denne dispensation, og derfor havde jeg gerne set et lidt større engagement og lidt flere erfaringer fra de kommuner, der havde søgt og fået dispensationen.
Lone Møller (S), 2010-02-09:
Det er korrekt, at man kan spørge sig selv, hvorfor der ikke er andre kommuner, der har søgt.
Det er jeg heller ikke sikker på der ikke har været igennem tiderne, men det kan vi jo i hvert fald få undersøgt.
Men det behøver vel ikke ligesom være årsagen til, at vi ikke kan støtte forslaget.
For hvis vi ser på resultaterne, kan vi jo se, at resultaterne er bedre.
Det, der har været målet, har jo været at få den meget tunge gruppe til at gå regelmæssigt til tandbehandling.
Og hvis vi kigger på de resultater, der har været i henholdsvis Herlev og Ballerup, ser vi, at andelen af målgruppen, der går regelmæssigt til tandlæge, er steget fra 33 pct. til 67 pct.
Det vil sige, at det virker.
Faktisk har vi lige fået en opgørelse fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd så sent som fra december, der siger, at mindre velstillede går væsentlig mindre til tandlæge, end andre personer gør.
Faktisk har fire ud af ti mindre velstillede slet ikke været til tandlæge i løbet af de seneste 3 år.
Samtidig er tilfældet for bedre stillede i samfundet, at blot to ud af ti ikke har været til tandlæge.
Der er altså en forskel på 40 pct. på de fattige og de mindrebemidlede i det her samfund og de mere velstillede.
Tallene taler jo for sig selv.
Derfor må man da sige, at der kan være kommuner, der kunne ønske at uddanne noget personale og lave noget opsøgende arbejde.
Jeg ved godt, at der er nogle tandordninger.
Jeg ved, at man f.eks. i Ballerup faktisk havde en del yngre psykisk syge, som havde gået på nogle af skolerne, inden de kom ud i en psykisk sygdom, og de er meget svære at få til omsorgstandpleje, skal jeg hilse og sige.
For nogle af dem er simpelt hen så skrækslagne.
Her havde man altså en vis tryghed ved at være på de skoler, hvor man havde gået, og derved kunne der holdes fast i dem.
Så på den måde kan man sige, at det her jo er endnu et skridt i den rigtige retning til at få ophævet den ulighed.
Det kan godt være, at der er rigtig mange ordninger.
Men det er ikke længere siden end her onsdag den 27. januar, at jeg læste en artikel i Jyllands-Posten om en ung mand, der har været på kontanthjælp og ude i misbrug og nu faktisk er på vej ud i livet.
Han håbede på, at han sådan ligesom kunne få noget hjælp.
For når man er misbruger og er langt ude, går det hårdt ud over tænderne.
Og kommunens melding var, at det ville man ikke ofre på en fortand.
Den kunne man trække ud.
Det kunne godt være, at man, hvis det havde været et kommunalt system, måske havde kigget på det lidt mere helhedsorienteret.
Så det er ikke så nemt i dag, som man giver udtryk for, altså at der er rigtig, rigtig mange ordninger, folk kan søge.
Det er meget, meget svært for masser af grupper at få tilskud til tandbehandling, og hvis de får det, er det som regel den billigste overhovedet.
Og hvorfor skal vi da have et samfund, hvor vi ikke sikrer, at det også bliver den bedste, sådan at der ikke er så stor forskel?
Vi kunne jo også i udvalget tage ud at besøge Herlev og Ballerup, så vi med egne øjne kunne se, hvad man gør der.
Det hjælper nogle gange.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-09:
I Dansk Folkeparti ser vi det også som et problem, at mange over 18 år undgår tandlægen og dermed får en del problemer med deres tænder.
Derfor har jeg også for lang tid siden afleveret et projekt til ministeren, som jeg bad om at få undersøgt, så jeg kunne få at vide, hvad sådan et projekt ville koste, og om jeg kunne få en aftale med ministeren.
Der er dog lidt forskel på målgruppen samt tilgangen.
Jeg kan forstå, at dette forslag handler om, at alle over 18 år med socialt dårlig baggrund kan få hjælp, samt at det bliver i henhold til gældende lov om tilskud til tandpleje.
Jeg mener bestemt, at vi må få dette forslag gennemgået for at se, hvordan det opsøgende arbejde kunne foregå, samt om det er muligt for de samme ressourcer.
Det projekt, som jeg gerne ville have afprøvet, var anderledes på den måde, at den kommunale tandlæge, når personerne fyldte 18 år, kunne tilbyde de unge, som ville være i en risikogruppe for at falde fra, en fortsat ydelser hos vedkommende.
Tandplejens forslag, der lød på tandpleje fra 18 til 25 år, havde baggrund i forskellige problemområder.
På landsplan er det registreret, at ca. 20 pct. af de unge holder op med at gå regelmæssigt til tandlæge, efter de har forladt den kommunale tandpleje.
Årsagerne er mange.
Der er mange ting, de skal tage stilling til, og der er mange ting, de selv skal klare.
De unge, der enten har en socialt svag baggrund eller er angst for at gå til tandlæge, vil i særlig grad ikke kunne klare at skifte tandlæge i systemet.
Resultatet er desværre ofte et ophobet behandlingsbehov og endnu større udgifter til tandbehandling.
Samtidig viser undersøgelser, at jo lavere sociale lag, de unge kommer fra, jo flere huller har de.
Dermed forstærkes uligheden i sundhed for denne gruppe.
Målet skulle være at fastholde flere af de svageste unge 18-25-årige i regelmæssig tandpleje og dermed forbedre deres sundhed og livskvalitet.
Den kommunale tandpleje har særlige erfaringer med opsøgende virksomhed og behandle de svageste og angste børn og unge og fastholde dem i et behandlingsforløb.
Målet var, at når de unge var nået en mere moden alder op til 25 år, ville de være i stand til at overgå til en almindelig privat praksis og der fortsætte deres regelmæssige tandpleje resten af deres liv.
Med alle disse tandforslag, som er kommet frem, mener jeg, at det er nødvendigt med en bredere debat samt en gennemgang, som jeg også tidligere har sagt, i Sundhedsudvalget.
Vivi Kier (KF), 2010-02-09:
Da vi for mange timer siden behandlede den allerførste forespørgsel i dag, der handlede om ulighed i sundhed, overvejede jeg faktisk, om vi skulle bruge Herlev Kommune som et eksempel på en kommune, som har prøvet at løse nogle problemstillinger og nogle udfordringer med succes.
Man kan sige, at det her beslutningsforslag, som Det Radikale Venstre har fremsat, jo tager udgangspunkt i Herlev Kommune og deres rigtig, rigtig fine resultater.
Jeg kender Herlev Kommunes projekt meget indgående og synes også, at det, de har gjort, er rigtig, rigtig positivt.
Jeg må så også sige, at det et eller andet sted kan undre, når Herlev Kommune på 18. år har en dispensation, og det fungerer så godt, at der så tilsyneladende ikke er andre kommuner, der har fulgt eksemplet.
Jeg ved, at det kan være svært at dele viden kommunerne imellem, og en gang imellem vil man gerne selv opfinde den dybe tallerken.
Men det kan jo godt undre en, at de ikke har gjort det, for den borgerrettede forebyggelse ligger jo i kommunerne.
Jeg ved faktisk, at kommunerne har taget den nye forebyggelsesopgave til sig, og jeg formoder, at man, hvor man mødes, også til sociale topmøder, diskuterer det her emne.
Så jeg synes jo også, det kunne være interessant at vide, hvorfor der ikke er nogen af de øvrige af landets kommuner, som har søgt om dispensation på det her område.
Så vil jeg sige, at det kan lyde rigtig besnærende, når De Radikale i deres forslag siger, at man blot ønsker, at det her skal være en »kan«-mulighed for alle kommuner.
Det synes jeg lyder rigtig spændende, men jeg må sige, at vi også er nødt til at være realistiske.
Og jeg lytter altså til det, sundhedsministeren har sagt, nemlig at hvis vi gjorde det her lovbestemt som en »kan«-bestemmelse, kunne det udløse et DUT-krav fra kommunerne, og vi ved godt, at et DUT-krav er rigtig, rigtig dyrt.
Det kommer næppe bag på nogen, at jeg som konservativ er et økonomisk ansvarligt partimedlem, og vi skal være sikre på, at der er finansiering bag.
Det vil jeg være villig til, at vi undersøger, og også, at vi eventuelt finder ud af, om det vil udløse et DUT-krav.
Men som forslaget ligger her, siger vi nej.
Vi synes, vi mangler nogle yderligere oplysninger, og jeg skal hilse og sige fra Liberal Alliance, at som forslaget ligger, kan de heller ikke støtte det.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-09:
I betragtning af det fremskredne tidspunkt skal jeg på forhånd love, at det ikke bliver et langt indlæg, også fordi jeg har mest grund til at takke ordførerne for den positive holdning, de har haft.
Så vil jeg sige, at jeg synes, at hr. Per Clausen sådan set ridsede problemstillingen meget godt op.
Jeg undrer mig over de beløb, der er kommet fra ministerens side, også set i lyset af, hvordan man i øvrigt diskuterer med KL, men det kan vi jo finde frem til.
Jeg synes, det har været en meget nyttig afklaring, og jeg tror, at noget af det første, man skal spørge om, sådan set er, hvordan Herlev Kommune har oplevet det at få deres dispensationsansøgninger fornyet: Var det bare noget, der gik glat igennem, eller har det været rimelig besværligt?
Det vil undre mig meget, hvis det er sådan, men man skal jo stadig håbe på, at man kan blive forundret også i disse sager.
Så jeg synes, det har været en rigtig nyttig debat, fordi jeg synes, vi har nogle meget konkrete ting, som vi kan gå videre med.
Vi kan prøve at høre hos KL, hvad de vil sige til en »kan«-bestemmelse, og det kan godt være, at de så pludselig kommer op med, at det koster 5 mia. kr. – og så må vi jo tage den derfra – eller måske også 0,5 mia. kr.; det kan også være, at de siger: Næh, det er sådan set o.k. Og vi kan høre, hvordan det er med dispensationsansøgninger, ministeren har jo været meget positiv over for det med dispensationsansøgninger, og jeg går ud fra, at det i regeringens almindelige afbureaukratiseringstankegang må være sådan ret nemt at spørge, om man må få lov til at gøre sådan og sådan, som man nu gør i Herlev Kommune, og vi kan jo også finde ud af, hvor mange der har søgt.
Så tak for debatten; jeg vil undlade at trække den i langdrag, selv om nogle af portene til Folketinget allerede er lukket, så vi skal have fat i vagtpersonalet.
Karl H. Bornhøft (SF), 2010-02-09:
Vi er enige i, at der skal gøres mere på tandområdet.
Vi er især enige i, at der i høj grad skal gøres noget for de mennesker, som er hårdt pressede, og som er socialt udstødte, og som har svært ved at håndtere den her problemstilling.
Vi er også helt enige i, at det kan være meget fint med alle de diskussioner, der er rejst om økonomien i dag, og at få den yderligere belyst, især fordi det jo næsten lyder, som om begrundelsen omkring økonomien mere hænger på, at man så kan afvise det, når man ikke rigtig kan få hold på den del af det.
Så lad os da bare få tjekket det noget mere i selve det videre arbejde.
Det er også i den her sammenhæng vigtigt at huske på, hvor godt vores tænder har det, og det gælder alle i det her samfund.
Det er jo vigtigt især i forhold til, hvor sunde vi er og især føler os.
For nogle mennesker er det jo ikke noget stort problem, men for den gruppe, som især det her forslag omhandler, er det faktisk reelt et stort problem.
Og der er, uanset om vi bryder os om det, store problemer med tandsundheden i det her land, og der er store problemer især i forhold til socialt udsatte i den her sammenhæng.
Alle undersøgelser viser jo også, at der er en direkte sammenhæng mellem indkomst og tandlægebesøg, og alle de konkrete oplysninger, vi har på det område, indikerer jo, at jo oftere du aflægger et besøg hos din tandlæge, jo mere fortæller det om, at din indkomst er tilstrækkelig høj til at kunne håndtere lige netop den del af det.
Det hænger jo sammen med, at tandområdet altså historisk er belemret, for at sige det direkte, med meget høj brugerbetaling.
Vi synes også, det er meget fint med den frivillighed, der ligger i det her forslag i forhold til kommunerne, for det er jo i høj grad den frivillighed, der også kan være med til at belyse, hvor langt vi så kan komme på et senere tidspunkt, når vi har set, hvordan det kan behandles i flere forskellige kommuner.
Derfor skal jeg afslutningsvis sige, at vi faktisk synes, at det radikale forslag er et skridt på vejen, og vi vil gerne støtte op omkring det.
Vi vil gerne arbejde videre med forholdene omkring økonomien.
Så skal jeg jo afslutningsvis også lige præcisere, at det her ligesom alt mulig andet er et spørgsmål om, hvordan vi vælger at prioritere.
Jeg har bidt mærke i, at Venstres ordfører har gjort opmærksom på, at alt jo skal være fuldt finansieret, og at de skattelettelser, som vi har fået, og som regeringen har givet, er fuldt finansierede.
Det er også fuldstændig rigtigt.
Vi har nemlig lånt til dem.
Derfor vil jeg bare sige, at det ikke er en model, som vi i SF er til sinds at bruge på netop det her område.
Vi er til sinds at finde en reel og ordentlig finansiering, så vi kan hjælpe de mennesker, der i særlig grad er hårdt ramt på tandområdet, fordi de ganske enkelt ikke har midlerne til det.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-09:
Men så kan det da være, at vi kan finde en anden form.
Det håber jeg meget.
Der er bare en misforståelse, jeg godt lige vil korrigere.
Altså, det er jo altid lidt mere besværligt, hvis man skal ind i nogle dispensationer.
Det har altså ikke været – sådan hører jeg det på vandrørene – bare uden videre, at man fik dispensationer.
Det kan så være tidligere tåbelige regeringer, der ikke har givet det.
Det skal jeg lade være med at gå ind på.
Men lad os bare sige, at sådan hører jeg det.
Så det er jo én diskussion, vi kan tage, og den kan man jo også tage – om jeg så må sige – med KL sådan mere generelt.
Jeg ville bare lige rette en misforståelse.
Den kommunale tandpleje i Herlev laver opsøgende arbejde, men siger til borgerne: I kan gå hos den private eller det kommunale, det koster jer det samme.
Det er bare det opsøgende arbejde, om jeg så må sige, de laver, for, som de siger, tror man lidt anderledes om dem og har tillid til dem på en anden måde, og det arbejde udløser ikke automatisk et opsøgelsesgebyr eller noget i den retning.
Derfor er der jo ingen private tandlæger, der vil gøre det, for de får ikke penge for det.
Men hvis der er en kommunal tandpleje, der vil lave det opsøgende arbejde, er det en god ting, og de vil jo lave det i relation til de børn, de i forvejen har – og deres forældre og alt det der – det hænger jo sammen på den måde.
Så det er vel en meget god ordning at sætte i værk.
Flemming Møller (V), 2010-02-09:
Det beslutningsforslag, vi behandler, nr. B 73, peger på et væsentligt sundhedsmæssigt problem for de allersvageste i samfundet.
Det er ikke tilfredsstillende, at kun 33 pct. af de svageste i samfundet modtager regelmæssig tandpleje, særlig ikke når disse borgere efter loven er berettiget til gratis tandpleje.
Der er derfor også gennemført forskellige tiltag for at afhjælpe dette problem, men når det er sådan, at kun 33 pct. af de svageste modtager regelmæssig tandpleje, er det helt naturligt, at resultaterne fra Herlev Kommunes tandpleje tiltrækker sig positiv opmærksomhed.
Det er ganske flot, at man her har hævet procentsatsen fra landsgennemsnittets 33 pct. til 67 pct.
I Venstre føler vi os dog ikke overbevist om, at et tilbud om kommunal tandpleje er den eneste rigtige løsning.
Selv om én kommune kan opnå dette resultat gennem anvendelse af den kommunale tandpleje, er det langtfra sikkert, at andre kommuner vil kunne opnå samme resultater.
Det bør undersøges nærmere.
Jeg mener også, der er nogle uklare punkter med hensyn til økonomien, som bør afklares.
Når alt kommer til alt er det dog et åbent spørgsmål, om der er det store behov for dette forslag.
Tilsyneladende har det ikke haft voldsom interesse i andre kommuner, som helt frit kan søge samme dispensation, som Herlev Kommune har brugt, hvis de skulle ønske at opnå samme resultater.
På baggrund af disse bemærkninger kan Venstre ikke støtte forslaget i dets nuværende form.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-09:
Ministeren siger, at det er helt ufinansieret, men jeg håber, at ministeren har læst de sidste bemærkninger her, hvor der står: »Der er med dette forslag ikke tale om, at udsatte målgrupper skal have et nyt og højere tilskud.«
Der er ingen ændringer af den slags.
Man kan sige, at hvis der kommer nogle øgede udgifter, er det, fordi folk får nogle rettigheder, de allerede har i dag, og som de måske ikke benytter sig af.
Så jeg synes, det ville være dejligt, hvis ministeren eller embedsapparatet ville forholde sig til det, der står i forslaget.
Der står heller ikke, at den kommunale tandpleje skal udføre behandlingen, og der står heller ikke, at den skal være gratis.
Der står, at kommunerne skal bruge nogle mennesker, de i forvejen har på det her område, til noget opsøgende arbejde – hvis kommunerne har lyst.
Det er det, der står.
Og de øgede udgifter kan kun komme ved, at nogle mennesker får de rettigheder, de i forvejen har, og derfor står der ikke noget om penge her.
Der er ikke tale om nogen nye udgifter, andet end i den forstand at man opfylder de rettigheder, der er til stede i forvejen.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Jo, men hør nu her, jeg er bekendt med, at man i Herlev har haft den her mulighed, som fru Lone Dybkjær ønsker at gøre landsdækkende, ved at der bliver indført en »kan«-bestemmelse – ikke en »skal«-bestemmelse – i lovgivningen.
Nu er det bare sådan, at hvis vi med lov indfører en »kan«-bestemmelse, så vil der komme et forventningspres ude i alle de resterende 97 kommuner – det er faktisk 96, for der er en forsøgsordning mere – og det vil udløse DUT, sådan at det her, mener vi, vil komme til at koste ca. 525 mio. kr.
Men der er jo ikke nogen, der forhindrer de resterende 96 kommuner i også at søge en dispensation fra sundhedsloven, så det kan de jo også gøre og indføre nogle af de her ordninger, som findes i Herlev, og så udløser det ikke DUT.
Men hvis vi ændrer loven, vil det være sådan, at vi skal betale.
Det er derfor, at det her forslag er temmelig omkostningskrævende.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-09:
Jeg synes ikke, det er en fair måde at gøre det her på, ganske enkelt.
Men o.k., vi kan tage det på to måder, og det første, jeg vil sige, er, at man jo kunne forestille sig, at ministeren eller hans repræsentant, finansministeren, når han forhandlede med kommunerne, ville spørge kommunerne, hvad de ville sige til det her forslag: Er der kommet en »kan«-bestemmelse, og vil I så stille med et modkrav på 0,5 mia. kr., eller vil I ikke stille med et modkrav på 0,5 mia. kr.?
Og så kunne ministeren jo f.eks. være en smule forberedt til gunst for det her.
Det andet, jeg gerne vil sige, er: Vil ministeren så love, at når kommuner, der har lyst til det, søger, så får de dispensationen?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Altså, de enkelte ansøgninger vil jeg vurdere, efterhånden som de kommer ind, med et åbent sind. Med hensyn til at man eventuelt kunne få en generel bemærkning fra KL om, at de vil afstå fra at kræve DUT,
vil jeg sige, at så vil sagen forholde sig fuldstændig anderledes.
Men det afhænger naturligvis af, om KL vil sige, at de afstår fra at kræve DUT – det bliver lidt teknisk – og det tror jeg bare ikke de gør.
Hvis de gør, er sagen ganske, ganske anderledes, men det tror jeg ikke de gør.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Nu hensætter det jo os alle, inklusive ministre, i panik, når vi hører ordet DUT, for det er åbenbart bare nogle penge, man kan få helt uden en saglig begrundelse.
Pointen er jo her, at Herlev Kommune kører den her ordning uden at få ekstra penge fra staten.
Det fremgik meget klart af ministerens indlæg – efter at han havde fortalt om, hvor frygtelig dyrt det var – at alle de her mennesker var omfattet af alle mulige ordninger i forvejen.
Og det ville heller ikke være svært for ministeren at sige, at alle ansøgninger, der kom, om en dispensation, ville blive godkendt, hvis de lignede den fra Herlev og den anden kommune, som jeg ikke kan huske hvad hedder.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Det bliver bekræftet fra salen, at det er Ballerup, bare lige af hensyn til referatet.
Herlev Kommune, bliver der sagt, gennemfører det her, uden at det koster staten penge.
Ja, og derfor vil jeg også opfordre til, at kommunerne sender ansøgninger ind, hvis det er det her projekt, de vil køre – det er der jo en hjemmel til i sundhedsloven – og så må vi forholde os til det.
Men hvis man gennemfører det af fru Lone Dybkjær fremsatte forslag, vil der komme det her forventningspres, og så må jeg fastholde, at så vil KL kræve DUT, og så må man som ansvarlig minister sige: Hov, nu skal vi til at passe på pengene.
Og jeg vurderer, at det vil koste over 0,5 mia. kr.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Det må være meget nemt for kommunerne at hive penge ud af staten, vil jeg sige, hvis det, ministeren siger, passer, for han har selv sagt, at Herlev Kommune ikke får nogen penge til det.
Det her tilbud ville sådan set ikke give folk nogle nye rettigheder, for der findes ordninger, der kunne dække det hele ind i forvejen, og nogle af de ordninger er faktisk »skal«-ordninger.
Et eller andet sted kan jeg ikke forstå, hvorfor ministeren ikke tager chancen her og siger: Jamen det vil vi prøve at komme igennem med over for kommunerne.
Så er det jo KL, som er grådig og urimelig, og det må da være dejligt for en konservativ sundhedsminister at kunne sige: Vi har et flertal i KL bestående af socialdemokrater og SF’ere, som er så grådige, at de ikke vil have muligheden for at gøre det her uden at kræve ekstra penge.
Det må også være meget nemt for sundhedsministeren at sige: Selvfølgelig vil ansøgninger om at få lov til at lave sådan en undtagelse blive godkendt med det samme.
Man kunne måske endda opfordre kommunerne til at benytte sig af den mulighed.