Joachim B. Olsen (LA), 2011-12-19:
Tusind tak.
Jeg må starte med at sige, at jeg er en lille smule forundret over, at den radikale ordfører og SF's ordfører ikke går på talerstolen i dag, når man tænker tilbage på den begejstring, som de stod her med sidste gang, vi havde den her debat.
Der var det jo nærmest ikke til at få dem ned fra talerstolen igen.
Det blev sagt, at de her ydelser er en skamplet på det danske samfund.
Jeg synes nu mere, at det er en skamplet, at vi har skabt et samfund, hvor det for titusinde af mennesker stort set ikke kan betale sig at komme i arbejde, for de får mindre end 1.000 kr. ud af det.
Det synes jeg er en skamplet.
Det er en hån imod de mennesker, der går på arbejde, at de ikke får mere ud af det.
Jeg synes, at man skal erindre, hvorfor de her reformer blev indført.
De blev indført, fordi en familie på kontanthjælp med to børn stod til at tabe penge, medmindre den ene fik et job til 26.000 kr. om måneden.
Kontanthjælpsloftet indebærer, at en enlig kontanthjælpsmodtager ikke kan modtage mere end 16.600 kr., og det er faktisk mere, end man kan tjene i rigtig mange lavtlønsjob.
Derfor er der også en rimelighed i, at man ikke får en ydelse, der er højere.
Det kan vi i hvert fald se at de fleste danskere er enige i.
Med hensyn til starthjælpen forholder det sig sådan, at en familie på starthjælp, som har to børn, har et rådighedsbeløb på 9.600 kr. om måneden.
Det vil sige, at det er, efter de er betalt deres skat, husleje, varme og el, og det er, efter de har betalt deres udgifter til daginstitution.
Derfor må man formode, at de job, som de kan få, er lavtlønsjob, og derfor er der et vist rationale i, at de ikke får en ydelse, der er højere end den løn, de eventuelt vil kunne skaffe sig.
Der er incitamentsproblemer i de danske overførselsindkomster.
Den 13. december udtalte Jan Plovsing, som er rigsstatistiker, at mellem 40 pct. og 52 pct. af de kvindelige kontanthjælpsmodtagere ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet, for mændenes vedkommende var det mellem 18 pct. og 25 pct.
Det er et meget højt tal.
Det synes jeg ikke at man skal være blind for.
Man skal ikke være blind for herinde, at det, at der ikke er noget incitament for mennesker til at komme i arbejde, holder dem på passiv forsørgelse.
Regeringen siger også selv, at når man afskaffer de her reformer, betyder det, at op mod 3.000 vil forblive på offentlig forsørgelse.
Det er ikke bare en uansvarlig beskæftigelsespolitik, men er også en uansvarlig socialpolitik, for vi ved, at mennesker, der er på overførselsindkomst igennem lang tid, har større risiko for at få sociale problemer.
De bliver ikke mere raske, men de bliver tværtimod mere syge, og de begynder at trække mere på sundhedsvæsenet.
Vi ved, at børn af forældre, der har været på overførselsindkomst i lang tid, har større risiko for selv at ende på overførselsindkomst.
Derfor er det dybt uansvarligt i forhold til både arbejdsmarkedspolitikken og socialpolitikken at afskaffe de her ydelser, når regeringen selv siger, at det vil holde folk på overførselsindkomst.
I dag er det sådan, at 85.000 danskere får mindre end 1.000 kr. ud af at komme i arbejde.
Jeg synes i den grad, at venstrefløjen, som kalder sig selv for arbejderpartier, har svigtet.
De er blevet partier for folk ansat i den offentlige sektor, og de er blevet partier for folk på overførselsindkomst.
De er ikke længere partier for folk, der er i arbejde, og slet ikke for folk, der er i lavtlønsjob.
Et samfund, der ikke belønner dem, som er produktive, bryder før eller siden sammen.
Det viser alle erfaringer.
Og når et samfund bryder sammen, går det ikke ud over de stærkeste, det går ikke ud over dem med de fleste ressourcer; det går ud over dem, der ikke kan klare sig selv.
Derfor må jeg understrege, hvor forkert og uansvarligt jeg synes det er at fjerne de her reformer.