Line Barfod (EL), 2009-04-14:
Jeg ved godt, at der er mange ting, som det er vigtigt for folketingsmedlemmer at få diskuteret, når man kommer herned i salen, og at der er meget andet end det, der foregår fra talerstolen, som er vigtigt, og som man skal bruge tid på.
Men jeg synes faktisk, at man også lige skal overveje at høre efter den debat, som vi forsøger at få gang i.
Det er lidt svært at kalde det en debat, for der er ingen, der endnu - hverken fra Venstre eller fra Konservative eller fra Dansk Folkeparti - har villet deltage i debatten.
Jeg håber, at en af de nye ministre på området vil gå op og deltage i debatten, for jeg synes, at det er ret afgørende at høre, om det, som den nye statsminister sagde om at bekæmpe fattigdom, bare er pæne ord eller der rent faktisk også kommer noget handling bag.
Jeg synes, det er ret vigtigt at høre, hvad baggrunden er for, at der nu igen er et Socialministerium.
Dog har man så samtidig flyttet alle ydelserne fra ministeriet, så det ikke længere har noget med penge at gøre.
Men kommer der rent faktisk også noget socialpolitik, når man nu har fået et Socialministerium?
Det ville være rart at høre.
Så synes jeg, det er væsentligt, at man hører efter, hvad det rent faktisk er for nogle mennesker, der er ramt af de fattigdomsydelser, som vi mener skal afskaffes.
Fru Özlem Cekic fortalte før om Gro, der har rejst hele vejen herover, og som sidder oppe på tilhørerpladserne i dag for at høre, hvad Folketinget mener, og hvad forsvaret er for, at de mange folketingsmedlemmer har stemt for, at Gro og hendes familie kun skal have 1.125 kr. om måneden til mad og tøj, når de faste udgifter er betalt.
Gros børn har skrevet et brev, som de har bedt om at vi læser højt, og det vil jeg læse højt nu.
De har stilet det til rette vedkommende, og rette vedkommende må være alle dem fra Dansk Folkeparti, fra Venstre og fra Konservative, der har stemt for, at de skal leve for så få penge.
Rette vedkommende må være de to nye ministre på området, der skal overveje, om de vil tage initiativer til at sikre, at de her børn ikke skal leve i fattigdom.
Brevet lyder: Vi er et søskendepar på 15 og 17 år, som har levet i den forfærdelige fattigdom i 4½ år.
Vi snakker ikke kun for os selv, men også for andre unge i samme situation.
Vi vil gerne dele lidt af vores dagligdag med jer.
Vi må ofte gå sultne i seng og har den fornemmelse af sult og frygt, frygt for, hvad næste dag vil bringe.
Vi glæder os ikke til ferie som så mange andre unge, tværtimod - at høre om andres ferie, hvor vi bare sidder derhjemme ligesom alle de andre hverdage.
Somme tider hører vi vores mor græde, fordi hun ikke kan give os mad på bordet, tøj eller ferier.
Ja, somme tider har vi ikke engang råd til en busbillet.
Er det virkelig sådan, I vil have at børn i Danmark skal leve?
Føler I ingen skam, når I ved, hvordan vi lever?
Er det vores skyld, at vores mor er syg og ikke kan arbejde som alle andre?
O.k., selv om hun er syg og vi ikke har penge, giver hun os en masse kærlighed.
Det er sjældent, at børn og unge bliver hørt, så prøv for en gangs skyld at høre på os unge, medmindre I vil have, at vi skal blive den næste generation af tabere, som I skal forsørge.
Med venlig hilsen, Julie og Samantha.
Det var et brev fra nogle af dem, der er ramt af de her ydelser, og jeg håber, at rette vedkommende lyttede, og jeg håber, at rette vedkommende vil komme op og fortælle, hvad deres svar er til de her to piger.