Holger K. Nielsen (SF), 2013-04-30:
Det her beslutningsforslag går ud på, at Folketinget skal pålægge regeringen, at den i alle relevante internationale fora skal arbejde for en international minimumsgrænse for selskabsskat på 25 pct.
Det skal ske i fora som Nordisk Råd, EU og FN.
Et eventuelt samarbejde om en minimumsgrænse for selskabsskat skal stå åbent for tredjelande, der kunne være interesseret i at deltage.
Jeg er enig i sigtet om at undgå en skattekonkurrence, hvor hvert land sætter sin selskabsskat lidt lavere end de andre lande for at være mere attraktiv end disse lande, når selskaber skal beslutte, hvor de vil investere.
Det kan nemlig medføre et kapløb mod nul for selskabsskat, hvormed beskatningen af andre typer indkomst som f.eks. arbejdsindkomst kan blive uforholdsmæssig høj.
Det er imidlertid vigtigt at sige, at den selskabsskattelettelse, der ligger i »Vækstplan DK«, ikke er udtryk for, at Danmark går forrest i skattekonkurrencen.
Det er i høj grad et defensivt træk, hvor vi reagerer på, at andre lande sænker deres selskabsskat.
Det synes jeg er vigtigt at få sagt i sammenhæng med, at vi jo har en debat om selskabsskattenedsættelse i Danmark.
Derfor er jeg også enig i, at det er en fordel med en minimumssats, som er bestemt internationalt.
Det er imidlertid også afgørende at lægge vægt på, at det ikke er nok, at landene bliver enige om en bundgrænse for selve procentsatsen for selskabsskat, og det er her, problemet i høj grad ligger.
Et lands selskabsbeskatning afhænger ikke alene af satsen for selskabsskatten, men også af det grundlag, som procentsatsen beregnes af.
Det er det, som hedder skattebasen.
Det er ret åbenlyst, når lande konkurrerer om at få den laveste procentsats for selskabsskat, men lande kan jo også konkurrere om de gunstigste regler for beregningen af den skattepligtige indkomst, som selskabsskatten beregnes af.
En international aftale om en minimumssats for selskabsskat skal altså ikke kunne forhindre eventuel konkurrence om selve beskatningsgrundlaget.
Hvis vi skal have en sådan international aftale om selskabsbeskatning, skal landene derfor også blive enige om, hvordan selskaber skal beregne deres skattepligtige indkomst, herunder f.eks. reglerne om afskrivning, skattemæssig behandling af varelagre, hensættelse til imødegåelse af tab, behandling af underskud m.v.
Det er stort set hele skatteretten, som landene her skal blive enige om.
En aftale om et minimum for selskabsbeskatningen forudsætter derfor, at de lande, der er omfattet af aftalen, harmoniserer deres regler for opgørelse af skattepligtig selskabsindkomst.
Man må her være opmærksom på, at en aftale om en fælles selskabsskat vil medføre, at de lande, som er omfattet af aftalen, i fremtiden ikke selv kan bestemme deres skatteregler.
Det er i høj grad der, vi kommer ind til kernen af, hvad de fleste lande opfatter som deres kompetenceområde.
Det betyder ikke, at man ikke kan arbejde på forskellige aftaler, og det skal vi arbejde på, men det viser lidt om, hvor svært det er.
Jeg må så indrømme, at det undrer mig en lille smule, at Enhedslisten her foreslår en harmonisering på et så vigtigt kerneområde for den nationale selvstændighed, som skattepolitikken jo er.
Her i weekenden, valgte de jo, så vidt jeg kunne forstå det, at opfatte sig som et EU-modstanderparti, der ikke vil opstille selvstændigt til valget næste år til Europa-Parlamentet, men i stedet for går sammen med Folkebevægelsen mod EU, en tværpolitisk og apolitisk bevægelse, og på den måde bliver traditionelle modstandere.
Det må jeg sige at jeg måske ikke helt synes hænger sammen, og det undrer mig lidt, men jeg hører gerne uddybet, hvad begrundelsen er for det.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget nævner forslagsstillerne, at Europa-Kommissionens handlingsplan for styrkelse af bekæmpelse af skattesvig og skatteunddragelse udelukkende beskæftiger sig med de forvaltningsmæssige aspekter af skatteområdet og med, hvordan de kan forbedres.
Det er jeg ikke helt enig i.
EU-landene har indgået en politisk aftale om en adfærdskodeks for erhvervsbeskatning, der kort sagt medfører, at et EU-land ikke må have regler, som nedsætter beskatningen på særlige områder i forhold til landets normale skatteniveau, hvis landet begrænser skattenedsættelsen, så den f.eks. alene omfatter udenlandsk ejede selskaber eller selskaber, som alene har transaktioner med udenlandske partnere.
Der må ikke diskrimineres til fordel for indenlandske selskaber i den måde, man laver beskatning på.
Det indgår som et led i handlingsplanen, at Kommissionen søger at udbrede denne standard til lande uden for EU.
OECD har et tilsvarende projekt om skadelig skattepraksis i OECD's medlemslande.
Danmark støtter både i EU og i OECD det princip, at et land ikke må nedsætte beskatningen på en måde, så skattenedsættelsen ikke medfører provenutab for landet selv.
Som nævnt har jeg sympati for formålet med beslutningsforslaget, men jeg mener, der er mange problemer med det, så det ikke er realistisk at vente et positivt resultat.
Jeg mener, at det måske kunne være nok så vigtigt, at man søger formålet sikret på anden vis, nemlig ved gennem arbejdet i EU og OECD at få flest mulige lande til at tilslutte sig principperne om, at et land ikke må nedsætte beskatningen på en måde, der er afgrænset til kun at gælde for udenlandsk ejede selskaber eller for selskaber, som kun har transaktioner med udenlandske parter.
Man må med andre ord ikke lave skattediskrimination, der betyder, om jeg så må sige, at man har som det eneste formål at tiltrække udenlandske investeringer, uden at man laver en tilsvarende beskatning af de indenlandske selskaber.
Som sagt har regeringen stor sympati for det her forslag.
Vi mener faktisk, at det er vigtigt, at vi i videst mulig omfang får aftaler, så man undgår, at man får en nedadgående spiral omkring selskabsbeskatningen, fordi det netop kan betyde, at grundlaget for vores velfærdssamfund bliver eroderet.
Så derfor er formålet vigtigt, men som det ligger, kan vi ikke konkret støtte det foreliggende beslutningsforslag.