Per Stig Møller (KF), 2009-03-10:
Det er så også en gentagelse, vil jeg sige til hr. Morten Messerschmidt, for vi havde jo for et år siden en grundig forespørgselsdebat her i salen om Lissabontraktaten.
Så ratificerede Folketinget den efter en lang og grundig debat - vi havde ikke mindre end 600 spørgsmål til regeringen, som blev besvaret - og man besluttede med et bredt politisk flertal den nye traktat.
Vi går stadig væk varmt ind for Lissabontraktaten, så det her havde man såmænd heller ikke behøvet.
Man må godt ulejlige mig, men som jeg sagde før, er det Folketinget, man ulejliger.
Disse 179 medlemmer, som har rigeligt at lave, skal altså sendes herned, fordi hr. Morten Messerschmidt ikke rigtig har fulgt med i timen.
Men vi sagde altså dengang, og vi siger stadigvæk, at det er en god traktat, som kan danne ramme om en offensiv, ambitiøs og resultatorienteret dagsorden i EU.
Det er en dagsorden, som passer godt med de danske holdninger til, hvordan vi i Europa klarer os bedst i en stadig mere globaliseret verden.
Det gælder på vigtige områder som klima og energi, bekæmpelse af grænseoverskridende trusler som terror og organiseret kriminalitet, og det gælder i forhold til den rolle, som EU skal spille globalt.
Det er regeringens faste overbevisning, at EU med Lissabontraktaten får det bedst mulige udgangspunkt for at blive i stand til at gribe nutidens muligheder og til at håndtere fremtidens udfordringer.
Jeg vil gerne slå fast, og Lissabontraktaten understreger det, at EU er et frivilligt samarbejde mellem 27 suveræne nationer.
Traktaten tydeliggør arbejdsdelingen mellem EU og medlemslandene.
For første gang bliver det utvetydigt fastslået, at EU kun kan og må handle på de områder, der udtrykkeligt fremgår af traktaten.
Men det ved hr. Morten Messerschmidt jo godt.
Det har vi også sagt mange gange her i salen.
Jeg skal også gentage det, vi har sagt tidligere, om, at traktaten styrker den demokratiske kontrol og kontrollen med nærhedsprincippet, ikke mindst gennem en stærkere medinddragelse af de nationale parlamenter, altså også af Folketinget, hvilket vi også har fremhævet flere gange.
Jeg ser Lissabontraktaten som et praktisk, fornuftigt arbejdsredskab, der skal få EU til at fungere bedre, og det har vi jo fra dansk side ønsket længe.
Det, der er nyt i forhold til forespørgselsdebatten for et år siden, er naturligvis det irske nej ved folkeafstemningen den 12. juni 2008, som vi faktisk også har vendt ved flere lejligheder.
Det gjorde, at Lissabontraktaten ikke som ventet kunne træde i kraft den 1. januar i år, som vi jo alle sammen ved, og det gør, at vi fortsat ikke med sikkerhed ved, hvornår traktaten kan træde i kraft, hvis irerne siger ja.
Men det irske nej har jo ikke fået den irske regering til at anmode om, at Lissabontraktaten skal erklæres død, så hvorfor skulle vi dog gøre det?
Tværtimod igangsatte man fra irsk side en grundig undersøgelse for at få afdækket baggrunden for afstemningsresultatet.
På den baggrund fremsatte den irske regeringschef på det europæiske rådsmøde i december 2008 et ønske om at bevare en kommissær pr. land, et ønske om retlige garantier vedrørende forsvar og skat og retten til liv samt et ønske om at få bekræftet den vægt, som EU-samarbejdet tillægger bl.a. arbejdstagerrettighederne.
Det ved hr. Morten Messerschmidt jo også ganske udmærket, for det er gennemgået på Europaudvalgets åbne møder.
De irske ønsker blev med dansk støtte imødekommet af et enigt Europæisk Råd, som der også er redegjort for i de åbne møder i Europaudvalget.
På den baggrund har den irske regering tilkendegivet, at man vil afholde en ny folkeafstemning om Lissabontraktaten, og det er jo også offentligt kendt.
Fra dansk side støtter vi den irske tilkendegivelse.
Vi er tilfredse med den aftale om en irsk løsning, der blev vedtaget i december.
Vi var selv med til at lave den.
Det er en god aftale, for den tilgodeser de irske ønsker, den fastholder perspektivet om en snarlig ikrafttræden af Lissabontraktaten, og den medfører ikke behov for en genforhandling eller genratifikation af traktaten.
Forslagsstillerne vil nu udnytte den irske situation til, at Danmark standser det hele og siger nej, også på irernes vegne, for i stedet at arbejde for et Europa i flere hastigheder.
Den har jo stået på de sidste 20 år, altså om Europa i flere hastigheder.
Det kan vi godt diskutere, det er for så vidt det interessante i det, men så vil jeg godt advare imod dette, fordi den danske holdning jo er, at det lige præcis er det, vi skal undgå, for Europa i flere hastigheder vil være det dummeste, vi kan levere som danskere.
Det vil opløse det succesrige fællesskab, der er skabt.
Der er faktisk nogle i Europa, der tænker ligesom Dansk Folkeparti, og som synes, at det vil være en kolossal fordel at få Europa i flere hastigheder, men det er for at slippe af med bl.a. Danmark, fordi vi har forbeholdene.
Men vil vi slippes af med?
Nej, vi vil ikke slippes af med.
Dansk Folkeparti vil slippe af med Europa, men Europa vil godt slippe af med sådan nogle som Dansk Folkeparti, så derfor vil jeg advare meget mod Europa i flere hastigheder, for det betyder nemlig, at det bliver de mindre lande, der bliver hægtet af, og vi er faktisk stadig væk et mindre land.
Det betyder så, at nogle lande, de mest integrationsivrige, kan gå meget langt og så hægte andre af.
Så det forslag, som Dansk Folkeparti fremsætter på baggrund af det irske nej, er stort set det dummeste, man kan gøre, hvis man vil Danmark det godt.
Derfor synes jeg, at vi i stedet for skal afvente den irske ratifikation.
Der er endnu ikke sat en dato for en ny irsk folkeafstemning, men vi forventer, at en afstemning vil finde sted senest den 1. november i år.
Hvis Lissabontraktaten træder i kraft, sættes der i en rum tid fremover punktum for de langstrakte traktatændringsprocesser, der har præget de seneste 20 års samarbejde.
Jeg skal på denne baggrund opfordre til, at beslutningsforslaget om at erklære Lissabontraktaten død afvises og erklæres dødt.
Jeg har aldrig været bange for at få en ørefigen fra Bruxelles.
Hvis regeringen mener noget, så siger vi det, uanset hvem der måtte være uenig med os.
Altså, med hensyn til en kommissær pr. land vil jeg sige, at vi jo faktisk følte, at det for at effektivisere Kommissionens arbejde ville være en god idé, at vi i en periode havde 18 kommissærer - så der altså var 9 lande, som ikke havde en kommissær - og at store lande var ligestillede.
Det synes jeg faktisk var en god ordning, men det viste sig jo så, at et land havde meget store problemer med det, og så viste vi lydhørhed og vilje til at finde en løsning sammen ved at sige: O.k., så tager vi en kommissær pr. land.
Det synes jeg da var en meget fair og demokratisk ordning.
Nicetraktaten, som det her er en fornyelse af, havde ikke folkeafstemninger.