Karen Ellemann (V), 2009-05-13:
Socialdemokraterne har igen i år fremsat et beslutningsforslag, der efter forslagsstillernes anbefaling skal give lejerne en bedre retsstilling, hvis der opstår skimmelsvampangreb i deres boliger.
Dette års beslutningsforslag angiver at være en opfølgning på tidligere fremsatte forslag.
Begrundelsen for forslaget er en præcisering af den linje, der lå i de to foregående forslag, idet en række sager på dette område angiveligt har afsløret en katastrofal mangel på initiativ fra de ansvarlige myndigheders side.
Lad mig gentage, hvad min forgænger også sagde i forbindelse med behandlingen af de tidligere beslutningsforslag.
Det er dybt ulykkeligt, når borgere udsættes for et indeklima, der er skadeligt for deres helbred, og det gælder, uanset hvem der har ansvaret for forholdene og hvilken boligform der er tale om.
Derfor har vi også et regelsæt i byfornyelsesloven om kommunernes pligt til at føre tilsyn med sundhedsog brandfarlige forhold i den eksisterende bygningsmasse.
Regelsættet blev ændret med virkning fra den 1. juli 2008.
Kommuner fik dermed bedre muligheder for at gribe ind over for boliger med fugt og skimmelsvamp til gavn for beboerne.
Ændringerne betyder, at kommunerne nu som led i deres tilsynsforpligtelse kan gennemføre destruktive indgreb i bygningen uden ejerens medvirken, hvis det er nødvendigt for at afklare, om der er fugt og skimmelsvamp, eller for at afdække årsagen til problemet.
Herudover har kommunerne fået mulighed for at give ejeren påbud om at afhjælpe kondemnable forhold inden for en frist.
Endelig har kommunerne fået mulighed for at kondemnere tomme boliger for at forhindre, at der flytter mennesker ind i boliger, der er sundhedseller brandfarlige.
Jeg er derfor nødt til at starte med at sige til forslagsstillerne, at det undrer mig, at de ikke har undersøgt de eksisterende muligheder, inden de kaster sig ud i at fremsætte en lang række forslag.
Kommuner har allerede de foreslåede muligheder.
Lad mig uddybe det lidt mere og knytte nogle kommentarer til forslagene i B 162.
Forslagsstillerne ønsker, at kommunen inden en frist på 14 dage altid skal rekvirere en uafhængig teknisk undersøgelse, hvis lejeren henvender sig med dokumenterede oplysninger om, at der er skimmelsvamp i boligen.
Jeg må sige, at der her er tale om et bureaukratisk forslag, som ud over at være dækket af gældende lovgivning i visse situationer endog stiller lejerne dårligere end efter de gældende regler.
I dag er det nemlig sådan, at kommuner, der er blevet opmærksom på, at en bolig er sundhedsfarlig, har pligt til at reagere så hurtigt, som det er påkrævet i den konkrete sag.
Det betyder, at hvis der er akut sundhedsfare, skal kommunen reagere straks.
Man kan ikke vente 14 dage med at bestille en undersøgelse.
De enkelte kommuner råder over ekspertise på mange forskellige områder.
Jeg mener, at det må være kommunens opgave at afgøre, om den selv kan afdække problemet, eller om det er nødvendigt at indhente teknisk bistand.
Forslagsstillerne ønsker, at det er embedslægerne, som skal afgøre, om boligen skal erklæres usund.
Med det forslag lægges der op til, at embedslægen skal tillægges kompetence til at træffe afgørelser om, hvorvidt en bolig skal kondemneres, og hvorvidt beboerne skal genhuses af kommunen.
Efter de gældende regler i byfornyelsesloven er det kommunalbestyrelsen, der har pligten til at føre tilsyn med boliger og bygninger, pligten til at undersøge, om der er sundhedsfare, og pligten til at træffe beslutning om forbud mod beboelse.
Embedslægens rolle er i den forbindelse at rådgive kommunalbestyrelsen.
Embedslægen har pligt til at rådgive, og kommunerne skal selvfølgelig bruge embedslægen, når der er tvivl om, hvorvidt en bolig er sundhedsfarlig.
Men at stille krav om, at embedslægen skal vurdere alle sager - også sager, hvor kommunen umiddelbart på baggrund af en analyse selv kan konstatere sundhedsfare - er for bureaukratisk og ikke mindst spild af ressourcer.
Det er nemlig sådan, at udgifter til undersøgelser og genhusning af lejere, som må fraflytte deres bolig på grund af kondemnering, betales over byfornyelsesrammen.
Det vil sige, at staten og kommunen dækker halvdelen hver.
Derfor kan man ikke som i beslutningsforslaget bare flytte den reelle kompetence fra kommunalbestyrelsen som politisk og økonomisk ansvarlig til embedslægeinstitutionen.
Til forslaget om, at kommunen skal stille en erstatningsbolig til rådighed for lejeren, såfremt en bolig er erklæret sundhedsfarlig, forslaget om, at kommunen skal kunne påbyde udlejeren at udarbejde en renoveringsplan og inden for en frist udbedre boligen, forslaget om, at udgifter til tekniske analyser skal afholdes over byfornyelsesrammen, og til sidst forslaget om, at parterne i sagen løbende skal informeres om resultater af undersøgelser og analyser, kan jeg blot meget kort sige, at alle disse forslag er omfattet af gældende lovgivning.
Efter byfornyelsesloven har kommunalbestyrelsen pligt til at genhuse lejere, hvis deres bolig erklæres sundhedsfarlig, og kommunen kan enten efter byfornyelsesloven eller byggeloven påbyde udlejeren at afhjælpe de kondemnable forhold inden en frist samt kvalitetskontrollere arbejdet.
Udgifter til tekniske undersøgelser og analyser afholdes over byfornyelsesrammen.
Endelig skal parterne efter retssikkerhedslovens regler underrettes om undersøgelsesresultater m.v. ved fremsendelse af en besigtigelsesrapport.
Til sidst vil jeg gerne kommentere forslaget om, at der skal inddrages midler fra Landsbyggefonden og Grundejernes Investeringsfond til løsning af skimmelsvampproblemer i henholdsvis almene og private lejeboliger.
For så vidt angår den almene sektor, peges der i bemærkningerne til beslutningsforslaget på en investeringsramme på 600 mio. kr. årligt.
Som bekendt har regeringen sammen med Dansk Folkeparti og De Radikale i 2006 indgået en boligaftale, som sikrer, at der årligt afsættes en investeringsramme på 2,4 mia. kr. i Landsbyggefonden.
En del af disse midler anvendes faktisk allerede til afhjælpning af skimmelsvampproblemer.
Socialdemokraterne blev jo inviteret med til disse drøftelser, men valgte som bekendt at stå på sidelinjen, så derfor klinger det lidt hult, når forslagsstillerne i beslutningsforslagets bemærkninger påstår, at regeringen har valgt ikke at tage de nødvendige skridt for at sikre lejerne mod ophold i helbredstruende boliger.
Nej, regeringen har tværtimod allerede taget fat, men Socialdemokraterne har nøjedes med snakken.
For så vidt angår forslaget vedrørende Grundejernes Investeringsfond, går jeg ud fra, at forslagsstillerne mener, at fonden skal bruge en del af sine frie midler på at støtte afhjælpning af skimmelsvampangreb i alle typer private udlejningsejendomme.
Herved vil fonden også komme til at give støtte til arbejder i ejendomme, hvor der ikke er bundet eller bindes midler i fonden, og som derfor ikke har bidraget til opbygningen af de frie midler.
Det mener jeg ikke er acceptabelt.
Det er derfor, som min forgænger allerede understregede i forbindelse med behandlingen af B 136 og B 152, fuldstændig uacceptabelt, hvis borgere skal være nødsaget til at opholde sig i boliger med helbredstruende skimmelsvampangreb.
Derimod er regeringen fuldstændig uforstående over for fremsættelsen af B 162, da de forslag, der fremsættes, allerede er dækket af gældende lovgivning.
Det, der er væsentligt at gøre sig klart, er, at sager om skimmelsvamp tit er komplekse, hvilket kan gøre det svært at udrede dem og finde årsagen til problemerne.
Vi må derfor i et vist omfang acceptere, at der kan forekomme tilfælde, hvor det tager tid at finde ud af, om der er sundhedsfare og hvorfor.
Det kan f.eks. være sager, hvor årsagen til problemerne er en kombination af bygningens konstruktion og brugen af boligen, og hvor skimmelsvampen måske er skjult.
I den forbindelse er det vigtigt for mig at understrege, at det tidligere Velfærdsministerium i 2008 og 2009 har gennemført en meget bred informationsindsats over for kommuner, udlejere og lejere om deres pligter og muligheder, når der er mistanke om sundhedsskadelig fugt og skimmelsvamp.
Herudover har KL på opfordring af det tidligere Velfærdsministerium indført kursusvirksomhed for kommunerne om deres pligter og muligheder i forbindelse med fugt og skimmelsvamp.
Informationsindsatsen vil naturligvis blive fortsat af Indenrigs- og Socialministeriet, i det omfang der skønnes at være behov for det.
Så samlet set er det min opfattelse, at det gældende regelgrundlag, dvs. reglerne i byfornyelsesloven sammen med reglerne i byggeloven, lejelovgivningen og retssikkerhedsloven, giver kommunerne et fuldt tilstrækkeligt lovgrundlag at håndtere skimmelsvampsager på.
På denne baggrund og ikke mindst som følge af den gennemførte og vedholdende vejledningsindsats på området forventer jeg, at kommunernes behandling af skimmelsvampsagerne fremover vil blive meget mere effektiv.
Regeringen kan derfor ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.