Karina Lorentzen (SF), 2009-01-23:
Når jeg nu har fundet det relevant, at vi skulle behandle dette beslutningsforslag igen, er det, fordi der i sommer var en meget, meget grotesk sag med en hund, som blev mishandlet på det groveste.
Der var simpelt hen trukket et blodspor på 26 m.
Det var tydeligt for enhver, at den person nok ikke burde have en hund igen.
Politiet kunne gøre det, at de kunne beslaglægge den pågældende hund som bevismateriale.
Men de kunne i øvrigt - i hvert fald ifølge pressen - ikke forhindre, at hunden skulle udleveres til manden igen, hvis han krævede det.
Nu var politiet ret dygtige, og de fik løst sagen ad forhandlingens vej, og hunden endte hos en bror.
Jeg synes ikke, at det er en rimelig betragtning, at man kun kan konfiskere en hund eller et andet mishandlet dyr som bevismateriale, eller at man kan give et pålæg om, at nu skal ejeren altså behandle hunden ordentligt, og gør ejeren ikke det, ja, så kan man tage den pågældende hund.
Jeg synes, at der må være sager, der er så grove, og hvor det er åbenlyst, at den person ikke skal have sit dyr tilbage eller skal kunne gå ud og anskaffe sig andre dyr i mellemtiden.
Der mangler en helt tydelig indikation i loven på, at politiet kan udstede et midlertidigt forbud mod retten til at have med dyr at gøre.
Derfor er det meget, meget ærgerligt at konstatere, at der ikke er opbakning til det her forslag, som jeg synes er meget, meget nødvendigt.
Det er der taget højde for i det her beslutningsforslag.
S og SF opfordrer justitsministeren til at finde en ordning, hvor retssikkerheden kan tilgodeses, og det mener jeg også imødegår hr. Karsten Lauritzens spørgsmål, fordi det vil hr. Karsten Lauritzen givetvis spørge mig om om lidt.
Men her er der jo netop en opfordring til, at man skal finde ud af, hvordan man kan tilgodese retssikkerheden, så det her problem bliver løst og politiet får mulighed for at bruge den ordning.
Der blev talt om i nogle af de andre ordførertaler, at det vil have en meget, meget indgribende virkning, hvis en landmand pludselig ikke skal have lov til at have med dyr at gøre, men jeg er overbevist om, at der altså må være nogle sager, hvor det er tydeligt, hvis landmanden er psykisk syg eller andet, at denne ikke vil være i stand til at varetage dyrenes tarv, og så kan det her være en mulighed, indtil sagen rent faktisk kommer for en domstol og manden rent praktisk bliver frakendt retten til at have med dyr at gøre.
Det her er jo ikke kun et forslag, som S og SF ønsker.
Dyrenes Beskyttelse påpeger i en del sager, at der er problemer med den her bestemmelse i loven, og de ønsker sig også forslaget.
De har kendskab til sager, der har været problematiske.
Derfor må jeg gentage, at det er ærgerligt, at der ikke er mere velvilje og opbakning til det forslag her i dag.
Jeg har jo netop undersøgt sagen, jeg har netop stillet spørgsmål til justitsministeren om den pågældende sag, og sagen blev udelukkende løst, fordi politiet var gode til at forhandle sig frem til en løsning, men det er jo ikke rimeligt.
Hunden blev overdraget af mishandleren, men hvad nu, hvis mishandleren havde stået fast på at få hunden udleveret?
Så havde politiet ikke kunnet forhindre det.
De kunne have givet et pålæg, og så kunne manden have begået den samme gerning igen, og så kunne politiet gøre noget.
Jeg synes, at der mangler en tydelig hjemmel i lovgivningen til at sikre, at de her sager kan behandles på en fornuftig og forsvarlig vis, som tilgodeser dyrene.