Christian Juhl (EL), 2015-04-07:
Jeg vil gerne sige tak for redegørelsen.
Sidste år indledte jeg min kommentar på den her måde: Jeg er enig med de tidligere talere, især dem, der har nævnt, at OSCE fylder alt, alt for lidt i almindelige menneskers bevidsthed.
De fleste ved, hvad EU er, og de fleste ved, hvad NATO er.
Men det burde jo være omvendt, sådan at de fleste vidste, hvad OSCE er, og hvad FN er, for det er efter min mening de to vigtigste organisationer.
Jeg skal da lige love for, at tingene har ændret sig siden.
OSCE er blevet kendt af mange, selv om det er på en kedelig baggrund – især på grund af konflikten i Ukraine.
Men mere om det lige om lidt.
OSCE spiller en væsentlig rolle, fordi den netop har dialogen og konfliktløsningen som det centrale element og den fredelige sameksistens som mål.
OSCE blev skabt under den kolde krig, og desværre er vi nu i en situation, hvor der igen er ved at opstå noget, der ligner kold krig – noget, som i hvert fald i nogles sprogbrug kunne ligne det.
Derfor er det også trist, at udviklingen af OSCE's aktiviteter står i stampe, men det er positivt at se, at der trods alt er problemer, der er løst i det forgangne år.
Sidste år skete der en forlængelse af mandatet for mediefrihedsrepræsentanten.
Det er jo et meget vigtigt arbejde, især i de her tider, hvor der er lande, som synes, at det er staten, der skal bestemme, hvilke medier der skal være, og hvor man forfølger journalister i et uhørt omfang.
Jeg tror dog ikke på ideen fra bl.a. udenrigsministeren om, at andre stater skal bidrage til modpropaganda i f.eks. Rusland.
Jeg er nervøs for, at det vil få den modsatte effekt, end hvad der er hensigten.
Så kan vi støtte de organisationer i stedet for.
Det andet virker for voldsomt, og der tror jeg netop Putin ville kunne sige: Der kan I bare se, propagandaen flyder ind fra dem, der ikke kan lide os.
Jeg er også glad for det, der er nævnt tidligere af andre, nemlig konsensus om religions- og trosfriheden og ikke mindst styrkelsen af arbejdet med roma- og sintirettighederne.
Den måde, som de her mindretal bliver behandlet på, er uacceptabel, og det er derfor vigtigt, at vi står sammen om at bekæmpe diskriminationen.
Det samme gælder menneskehandel, som OSCE også tager sig af.
OSCE spiller en væsentlig rolle, når samfundet kommer i gang med reformprocesser, demokratisering, valg, mindretalsrettigheder og kamp mod grænseoverskridende kriminalitet.
Danmark fokuserer meget på den konventionelle våbenkontrol, og det er fortsat en vigtig opgave at overbevise alle lande om, at den indsats skal intensiveres.
Vi er i en situation, hvor nedrustning af både atomvåben og konventionelle våben er nødvendig.
Vi skal tilvejebringe en situation, hvor vi ved, hvor våbnene er henne, og hvordan de bliver flyttet rundt.
Så er der Ukrainespørgsmålet: Det fylder helt naturligt meget i beretningen, det er en vanskelig konflikt, det er uacceptabelt, at Krim er en del af Rusland.
Der kan stilles alvorlige spørgsmål ved den afstemning, der er blevet gennemført, og vi må efter vores mening kræve, at hvis der skal ske en ændring af nogle lande, skal den slags afgørelser ske under international overvågning og efter internationale normer.
Kampene i Østukraine er dæmpet væsentlig ned efter fredsaftalen, men situationen er meget ustabil.
Der er ingen helte i den her forfærdelige konflikt, Putin blander sig uacceptabelt i Ukraines indre anliggender og puster til ilden i konflikten mellem den ukrainske regering og det russiske mindretal.
Men den ukrainske regering er ikke særlig villig til at finde løsninger og har ikke behandlet sine mindretal ordentligt.
Der skal både ske decentralisering og sikring af mere demokrati i Ukraine, hvis freden skal sikres.
Men også EU og NATO har spillet med nogle muskler, de ikke skulle have ønsket at bruge, og har skabt falske forventninger i kredse i Ukraine om, at de kan få et medlemskab af både EU og NATO.
Efter 1990, hvor Muren faldt, blev mange af OSCE's opgaver ændret.
I 1990 sagde James Baker til Gorbatjov, da de forhandlede Østtyskland og Vesttysklands forening, at hvis Østtyskland og Vesttyskland blev genforenet, ville NATO ikke blive udvidet med så meget som en centimeter mod øst.
Siden da er der sket en del.
Polen, Tjekkiet, Slovakiet, Slovenien, Kroatien, Ungarn, Bulgarien, Albanien, Makedonien, Estland, Letland, Litauen er alle blevet medlemmer af NATO.
Det vil sige, at ordene fra USA's daværende udenrigsminister ikke var meget værd i den aktuelle situation.
Jeg nævner det her, fordi det er vigtigt, at vi også kigger lidt på, hvordan tingene har udviklet sig.
Hvis vi vil ændre vores modstanderes adfærd, f.eks. Ruslands, må vi sætte os ind i deres tankegang – ikke for at overtage den, men for at forstå bevæggrundene og for at blive bedre til at ændre det, vi ønsker at ændre.
Vi er nødt til at aflæse Ruslands frygt og nervøsitet for, hvad der kan ske, hvis vi vil medvirke til at løse konflikten.
Og der synes jeg at selvkritik fra både EU og NATO ikke var en dårlig ting i den her aktuelle konflikt.
Det er svært at spå om, hvor det kan ende, men sikkert er det, at netop OSCE kommer til at spille en væsentlig rolle, hvis det skal ende fredeligt.
OSCE skal have en mere central rolle i de kommende år, hvis Ukrainekonflikten skal løses.
I år fylder OSCE 40 år, og jeg synes, vi skal gøre alt, hvad vi kan som nation, for at fremme, at OSCE får den freds- og konfliktløsende rolle, som vi har så stort behov for.
Lad vores mål for de næste 40 år betyde, at OSCE får lige så mange ressourcer som f.eks. NATO til styrkelse af organisationens evne til at sikre fred, konfliktløsning, nedrustning og fremme af menneskerettigheder og ytringsfrihed.
Så herfra er der fuld opbakning til fortsat at arbejde med og udvikle OSCE.