Bjarne Laustsen (S), 2010-12-15:
Jeg blev i morges under gruppemødet opfordret til at tage ordet som privatist.
Jeg følte det, som om der var adskillige, der kiggede den vej, da jeg nævnte muligheden for det.
Jeg synes faktisk, det er lidt underligt herinde i Folketinget, at man kæmper hårdt for at få et mandat, og når man så kommer herind, oplever man, at der er en hel masse restriktioner med hensyn til i det hele taget at få ordet herinde.
Især her op mod jul ved afslutningen af finanslovdebatten og igen om sommeren, når man lukker ned for sæsonen, er det meget svært at komme til.
Der er blevet lavet nogle regler, så det selv til hverdag midt i ugen er svært.
Og man må kun stille to spørgsmål til den samme minister, og to spørgsmål til to forskellige ministre kan sandelig ikke lade sig gøre.
Hvorfor er alle de der forskellige regler blevet lavet?
Ja, de er jo blevet lavet – som jeg oplever det – for at beskytte den nuværende regering.
Om de også vil beskytte fremtidige regeringer, skal jeg lade være usagt, men i hvert fald er det sådan nu.
Så er der selvfølgelig også det, at når der er så få, der kan få ordet, at man faktisk er nødt til at trække lod, og når der kun er en times debat, ja, så kan det jo godt være, man får det spørgsmål fra valgkredsen derhjemme, om man deltog i debatten.
Nej, det var praktisk talt næsten umuligt.
Derfor tager jeg så ordet i dag, for i hvert fald over for vælgerne at kunne sige: Det kan rent faktisk godt lade sig gøre, men man skal tage ordet som privatist.
Nu er der ikke så mange i salen lige p.t. – det kommer der – men man kan selvfølgelig også læse referatet.
Jeg havde egentlig en hilsen til både Venstre og til Dansk Folkeparti, for dem er jeg enig med i den sag, jeg vil tale om, nemlig efterlønnen.
Det var jo Venstre og Socialdemokratiet, der gennemførte efterlønnen i 1979.
Den er blevet ændret mange gange siden, og den er også blevet forhandlet adskillige gange, og i dag er der et stort, bredt flertal bag efterlønnen, som senest blev reformeret i 2006.
Det, der er problemet her, er, at af de partier, som var med til at lave efterlønsreformen og bekræfte den både i 1998 og i 2006, er der åbenbart nogle, der har fortrudt.
Jeg har deltaget i en lang række debatter.
Jeg var ordfører i 1998 på ændringen dengang.
Her hen over sommeren i forbindelse med genopretningsplanen har vi jo hørt gang på gang, at efterlønnen er sådan en slags schweizerkniv: Den kan løse alting; hver gang der er et eller andet problem, så kan efterlønnen lige ordne det.
For Dansk Folkepartis vedkommende er det de fremmede.
Det er sådan to schweizerknive i dansk politik.
Derfor er der grund til at kigge lidt på det, og vi har jo i Arbejdsmarkedsudvalget spurgt ind til det.
Gode gruppefæller har også taget fat om det for ligesom at få afdækket, hvad der er af myter omkring det her.
Vi hører altid fra Liberal Alliance, at der kan spares milliarder af kroner.
Det hører vi også fra vores venner i Det Radikale Venstre nu, og De Konservative er også begyndt at snakke om det, selv om de to sidstnævnte partier endda er med i forliget.
Det er reelt sådan i dag, at efterlønsordningen koster 17 mia. kr., og det er jo, fordi vi fra den 1. april 1999 har fået folk, der vil være med i ordningen, til selv at betale.
Det er sådan, at hver måned er der 1.050.000, der indbetaler frivilligt til efterlønsordningen.
Det er den største frivillige kollektive indbetaling, der sker til noget som helst her i Danmark.
Så det er jo en ordning, der har en meget stor og bred folkelig opbakning.
Derfor skal man selvfølgelig også kigge på, om det nu også er klogt at lave den om.
Der kan være mange årsager til, at man synes, man skal lave om på den.
Den lever fuldstændig op til de mål, som blev handlet af i 1979.
Jeg kan godt være lidt bekymret, for jeg kan jo huske, hvordan det skete i 1998, og da var vores venner fra både Enhedslisten og SF jo meget imod, at vi ændrede efterlønsordningen.
Jeg har nu forstået, at SF vil være med og accepterer velfærdsforliget fra 2006, men det, der er sandheden i historien, er jo bare, at de to partier aldrig nogen sinde har stemt positivt for efterlønnen.
Jeg er selvfølgelig som socialdemokrat stolt af at have været med til at holde fast i et socialdemokratisk projekt for de mennesker, som ikke har de der gode pensionsordninger, som bankdirektører og andre har.
Det er jo den fattige mands pensionsordning, og derfor er det selvfølgelig også vigtigt at holde fast i, at vi skal have den her efterløn i fremtiden.
Jeg vil sige her til sidst, at jeg ikke kan se, at der er nogen af de partier, der vil afskaffe efterlønnen, der har reserveret de 60 mia. kr., som det vil koste at afskaffe den, og egenbetalingen, de 5,2 mia. kr. om året, ser jeg heller ikke er blevet afsat.