Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Tak for det.
Euroen er i en meget dyb krise.
Arbejdsløsheden i EU og i Danmark eksploderer.
Fattigdommen eksploderer.
Det ser vi i Ungarn, det ser vi i Grækenland, samtidig med at vi ser marcherende fascister i de samme landes gader.
Mens almindelige mennesker bliver tvunget fra hus og hjem, forgyldes bankerne af milliarder fra Den Europæiske Centralbank.
EU har vist sig at være ude af stand til at anerkende, at grådige banker og finansspekulanter skabte krisen.
I stedet for er det hele tiden velfærden, der står for skud gennem forringelser, og lønmodtagerne, der står for skud med lønnedgang.
Topmøde efter topmøde finder man på to ting, nye nedskæringer og en mere centralistisk EU-styring.
Det har bragt os ned i et dybere og dybere økonomisk hul.
Økonomien er blevet dårligere herhjemme, fordi vi ikke er i stand til at eksportere til lande, som skærer ned, og som forringer deres økonomi, og det betyder arbejdsløshed.
I Enhedslisten støtter vi meget at arbejde sammen internationalt.
Vi vil også gerne et europæisk samarbejde, men vi vil et samarbejde, som ikke er et angreb på velfærd, ikke er et angreb på faglige rettigheder, men som giver mulighed for at skabe social tryghed for borgerne, som giver mulighed for en grøn omstilling, og som giver mulighed for at værne om vores folkestyre.
EU er det stik modsatte, ja, faktisk er EU på vej i den helt gale retning.
På det sidste EU-topmøde i december kom der en udmelding fra statsministeren om, at statsministeren støtter et stærkere eurosamarbejde.
EU-præsident Van Rompuy har et forslag på bordet til sådan et samarbejde.
Jeg synes, at der er nogle meget skræmmende tanker i det.
Man snakker om bindende kontrakter om den økonomiske politik mellem EU-medlemslandene og EU-Kommissionen, så man binder landene endnu mere til at føre en særlig økonomisk nedskæringspolitik, lige meget hvad vælgerne skulle vælge fra valg til valg.
Jeg synes, at statsministeren skylder os et svar i dag på, om statsministeren støtter det.
Støtter statsministeren en bindende kontrakt om den økonomiske politik og en fælles skatte- og arbejdsmarkedspolitik i EU?
Egentlig burde svaret være meget klart.
Det kunne være godt at høre det klare svar, og det burde bare være et rungende nej.
Danskerne har nemlig stemt nej til euroen, men gang på gang ser vi, at der er et flertal i Folketinget, som vil have mest mulig økonomisk styring fra EU, indtil de håber at kunne få os med i euroen på et tidspunkt.
Europluspagten, sixpacken og finanspagten er alle sammen eksempler på det, noget, hvor de EU-positive partier har taget Danmark med uden at spørge befolkningen.
Det betyder noget i vores hverdag.
Det betyder, at vi er bundet med armene på ryggen og er forhindret i at løse de store problemer, vi har.
Offentlige investeringer, som kunne få os ud af krisen ved at skabe arbejdspladser, forhindrer finanspagten og EU-henstillingerne os i at lave.
Der bliver i stedet lagt pres på velfærden og pres på vores løn.
Vi skal have skabt arbejdspladser, vi skal have sikret danske overenskomster, og vi skal have lavet en kontrol med de grådige banker.
Det burde vi gøre i stedet for altid at være dukse som fortalere for nedskæringspolitikken til EU-topmøderne.
Jeg synes i stedet, at vi bør huske danskernes daglige problemer.
Derfor fremsætter vi fra Enhedslistens side et forslag til vedtagelse her i Folketinget, som lyder som følger:
Dette er sket i klar modstrid med den danske befolknings afvisning af at deltage i den Økonomiske og Monetære Unions tredje fase.
Samtidig kan vi konstatere, at der i EU er igangsat en proces, hvor målsætningen er at flytte alle afgørende beslutninger om landenes økonomiske politik over til EU-instanser.
På den baggrund opfordrer Folketinget regeringen til at meddele EU, at vi ikke ønsker at deltage i denne proces, og tage initiativer, der kan sikre Danmarks muligheder for at indgå i et europæisk samarbejde, hvor muligheden for at træffe selvstændige politiske beslutninger udvides, og hvor der fokuseres på en politik, der kan øge beskæftigelsen gennem en grøn omstilling, hvor demokratiet udvikles, og hvor lønmodtagernes rettigheder sikres, sådan at social dumping forhindres.«