Nick Hækkerup (S), 2012-11-23:
Tak for det.
Jeg vil ligesom udenrigsministeren også godt takke ordførerne for indlæggene og for de bemærkninger, der har været.
Der har jo været en runde, sådan en, som man nærmest skal igennem, om den aktivistiske udenrigspolitik, og hvem der nu har æren for den.
Jeg synes måske i virkeligheden, at det mest rigtige, der blev sagt om den , var det, som hr. Per Stig Møller sagde, nemlig at sådan har det jo heldigvis været i mange år.
Og det har vi bredt været enige om.
Viljen til at sætte alvor bag ordene er vi fælles om.
Også 2012 har på flere måder og på flere områder har været præget af markante danske indsatser.
De har med stor professionalisme, med dygtighed og med integritet stået i den udførende ende af den danske forsvars- og sikkerhedspolitik og har dermed været dem, som har vist viljen til at sætte alvor bag ordene.
Det er i høj grad deres fortjeneste, at der står så stor respekt om Danmarks internationale engagement, som der gør.
Det fremgår tydeligt af de tilbagemeldinger, som jeg får, når jeg snakker med mine forsvarsministerkollegaer.
Det aktive globale engagement er den måde, som vi bedst varetager Danmarks sikkerheds- og forsvarspolitiske interesser på.
Der har så, ikke mindst på foranledning af hr. Søren Pind og hr. Christian Juhl, været den her diskussion om: Hvad er prisen, som bliver betalt af de unge mennesker, som vi sender ud?
Vi har i år haft 29 sårede, indtil videre.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at indsatserne jo er forbundet med risici og kan have både psykiske og fysiske omkostninger for dem, som vi sender ud til operationer i krise- og konfliktområder.
Jeg synes dog også, det er værd at konstatere med glæde, at vi siden september 2011 ikke har mistet soldater i forsvarets internationale operationer.
Den SFI-rapport fra indeværende år, som hedder »Soldater efter udsendelse«, og hvor man har kigget på de udsendte i perioden fra 1992 til 2009, konstaterer, at 17 pct. af dem, som har været udsendt, føler, at de har fået varige psykiske men; 4 pct. siger, at de har fået større men; 13 pct. siger, at de har fået mindre men.
Men det er også sådan, at 19 pct. i kontrolgruppen – og det vil sige unge, som er erklæret egnet til at indgå i forsvaret, men som ikke har været udsendt – erklærer, at de også føler, at de har nogle psykiske men.
Jeg tror derfor, vi skal passe på med at sige, at en konsekvens af at have været udsendt er, at man lider på sjælen.
Der er nogle af dem, der lider på sjælen, og dem skal vi passe på, og dem skal vi tage hånd om.
Det noget af det, vi gør med vores veteranpolitik, og det er i øvrigt noget, som vi over de seneste år er blevet bedre og bedre til.
Men at sige, at vi på den konto skal begrænse vores internationale engagement, ville være forkert.
Og den betaler de, for at vi herhjemme kan leve i den frihed og den tryghed og den sikkerhed, som vi har, så vi ikke behøver kigge os over skulderen, og så vi ikke behøver at være bange.
Derfor skylder vi vores soldater respekt, og derfor skylder vi dem også, at vi gør vores til, at den pris, som de betaler, bliver så lille som overhovedet muligt.
Åbenheden handler om at sige til befolkningen: I kan rolig bakke op om vores soldater – og det bør man også gøre – for vi er til stede på en ordentlig måde.
Og hvis der er noget, vi kan gøre bedre, og hvis der bliver lavet fejl, så fortæller vi om det, og så lærer vi af det.
Det er den bedste støtte, og det er den bedste respekt, som vi kan give vores soldater.
Det fortjener de.
Helt konkret er vi jo i en tid, hvor forsvaret skal spare – og spare mange penge.
Vi ønsker at gøre det på en måde, så vi fastholder evnen til løse forsvarets kerneopgaver, ikke kun herhjemme i Danmark, men så sandelig også ude i verden.
Vi har været igennem alle dele af forsvaret med en tættekam for at se på: Hvordan kan vi lave de her moderniseringer, effektiviseringer og besparelser, sådan at de har færrest mulige konsekvenser for vores operative opgaveløsning både herhjemme og ude i verden?
En af de veje, som der er til at overkomme den udfordring, er, at vi engagerer os i det, som i NATO-regi bliver kaldt smart defence, og det, som i EU-regi bliver kaldt pooling and sharing, og som dybest set handler om at udforske og udvikle internationale samarbejdsmuligheder, ikke bare om, hvad det er for nogle kapaciteter, vi køber, men også om, hvordan vi uddanner, hvordan vi træner, og hvordan vi løser opgaver i ind- og udland.
Og det er fuldstændig rigtigt, som det også er blevet nævnt her, at et af de fora, som er rigtig velegnet til det, er det nordiske forsvarssamarbejde, fordi der her er tale om lande, som vi i forvejen har nære relationer til, og som vi kulturelt og forståelsesmæssigt deler opfattelser med.
Smart defence var jo også et af de rigtig store emner på NATO-topmødet i Chicago i maj, hvor der blev opnået enighed om en såkaldt forsvarspakke.
Den pakke skal frem mod 2020 gennem en række sammenhængende initiativer sikre, at NATO råder over de nødvendige kapaciteter for at kunne imødegå de sikkerhedsmæssige udfordringer, som vi står over for.
Det får mig så til at vende lidt tilbage til en af de problematikker, som hr. Søren Espersen rejste, nemlig det her med, om vi ikke bør have det som et idealmål at leve op til NATO-målsætningen om at bruge 2 pct. af vores bruttonationalprodukt på forsvaret.
Jeg synes, at noget af det, der er vigtigt at konstatere her, er, at det ikke handler om inputsiden, altså hvor meget man vil putte ind, men at det, der er rigtig interessant, er, hvad vi får ud af det.
Og det er jo ikke sådan, at vi gemmer vores forsvar af vejen, men vi bruger det og stiller op i forhold til de behov og ønsker, som der er.
I øvrigt vil det i en situation, hvor der snakkes om nulvækst i den offentlige sektor, være overordentlig problematisk, uanset hvor man sidder politisk, at nå de 2 pct. inden for en kortere årrække, medmindre der kommer et meget, meget stort fald i vores BNP.
Vi har bidraget aktivt til NATO's smart defence-dagsorden, og det vil vi også gøre fremadrettet, og det er jo, fordi NATO er og bliver en hjørnesten i dansk forsvars- og sikkerhedspolitik.
Men det er selvsagt ikke kun via NATO, vi bidrager.
Vi har jo også samarbejder i FN-regi og i andre internationale samarbejdsfora.
Vi skal sikre de rigtige værktøjer til en effektiv og hensigtsmæssig måde at løse opgaverne på.
Vi har en oplyst egeninteresse i at styrke og deltage i internationale institutioner for at sikre en velfungerende international retsorden og for at sikre, at der bliver taget hånd om de globale udfordringer, som vi står med.
Det, der bare er vigtigt, er, at vi i Danmark står sammen om, at vi fører en aktivistisk udenrigspolitik, hvor vi, når det er nødvendigt, også er villige til at stille op, når det bliver svært, og hvor vi også er villige til at stille op i de skarpe ender af missionerne.
Jeg tror i virkeligheden, det er her, vandene skiller politisk holdningsmæssigt.
Jeg tror nemlig på, at den type konflikter, vi ser i verden, meget sjældent er sådan nogle, der enten er rent militære og kan løses bare med militære indsatser, eller er rent civile og kan løses alene med civile indsatser.
Ja, vi går ind for også at løse konflikter, der befinder sig i det her meget, meget besværlige rum, fordi vi tror på, at det er der, konflikterne kan løses, og det er der, konflikterne skal løses, også selv om det er svært, og også selv om det kræver, at man ikke kun kan være der enten civilt eller militært.