Christian Juhl (EL), 2014-01-21:
Det er en gammel konflikt, der har varet nærmest siden 1948 – 66 år har den stået på.
Utallige er de FN-erklæringer, der har bedt Israel om at besinde sig.
Der er jo tale om en besætter og et besat område, og det er der også i FN-systemet, og derfor er der jo selvfølgelig forskellige situationer for de to lande, som ligger side om side.
Der er jo ikke tale om parallelitet; der er jo ikke tale om, at man kan stille lige krav til de to lande.
Det ville jo være mærkeligt, når et land besætter et andet land, så at stille de samme krav.
Osloaftalen for 20 år siden er den sidste gang, der sådan for alvor var chancer for en fred.
Den kiksede, og der har jo på internationale konferencer her i 20-året for den været diskuteret netop situationen med det forhold, at Israel kunne fortsætte udbygningen af bosættelserne.
På trods af at FN år efter år har sagt, at det var internationalt retsstridigt, har man gjort det, og det vil sige, at Israel fik et pusterum til at fortsætte sin udvikling, mens det blev mere og mere håbløst for palæstinenserne.
Jeg tror, at alle, der har beskæftiget sig med det her, synes, at det er en uholdbar situation, som man må gøre noget ved.
De problemer, der ligger foran forhandlerne, men også foran os, hvis vi vil påvirke dem, er den mur, der står et ganske forkert sted – hvis der overhovedet skal stå en mur.
Hvis man skulle følge nogen linje for en mur på en grænse, skulle den jo følge 1967-linjerne, altså Den Grønne Linje.
Israel provokerer ved at sige: Ja, ja, palæstinenserne kan få et lille område henne i hjørnet af det nye Jerusalem.
Men alle ved jo, at det drejer sig om det gamle, historiske Jerusalem, og derfor er det rigtige krav jo det, som også ministeren har nævnt, altså at det er en delt hovedstad, der skal være tale om, hvis det skal være ordentligt.
Flygtninge er et meget stort, uafklaret spørgsmål.
Det er ikke sikkert, at alle flygtninge kan være i Palæstina, så der skal i hvert fald gives den indrømmelse, der skal gives, og findes de løsninger, der skal findes, for at det problem kommer på plads.
Så er der bosættelserne.
Jeg synes, det er enormt provokerende, at Israel er så ligeglad med forhandlingerne, at de fortsætter med at oprette bosættelser.
På det sidste er der midt i forhandlingerne oprettet 1.400 bosættelser på Vestbredden.
Det er dog en manglende respekt for de forhandlinger, der kører, hvis man virkelig ønsker fred og en bæredygtig løsning.
Det sidste problem, der er kommet til, er jo især Gaza, som slet ikke hænger sammen med Vestbredden, og hvor der er alvorlig økonomisk krise, og hvor folk faktisk sulter og har voldsomt store problemer.
Det burde løses i tilknytning hertil.
Jo længere vi trækker løsningen, jo sværere bliver det.
Jo længere vi trækker løsningen og bare ser til og kun udtaler os i FN, jo stærkere bliver højrefløjen i Israel, jo stærkere bliver Hamas i Palæstina, og jo længere væk kommer man fra hinanden.
Når de to yderkræfter får flertallet, bliver en løsning mere og mere vanskelig, ja, nærmest umulig.
Danmark kan gøre mere, end vi har gjort, og jeg mener, vi helt klart skal holde os for øje, at der er forskel på besættere og besatte.
Jeg er glad for, at ministeren siger, at det er en tostatsløsning, der kan afslutte den israelske besættelse.
Så er der da trods alt en indrømmelse på det område.
Jeg mener også, at vi må konstatere, at naturligvis har både Israel og Palæstina en ret til at forlange fred og sikkerhed for deres to lande.
Med hensyn til selve bosættelserne mener jeg, at vi på det kraftigste må tage afstand fra bosættelserne, og det hører jeg sådan set også ministeren sige, altså at det er en klar afstandtagen til den fortsatte udbygning.
I første omgang må vi have den stoppet, og så må vi i forbindelse med fredsaftalerne få lavet en aftale om, hvordan de bliver fjernet igen, for man kan jo ikke have en selvstændig stat med nabolandets bosættelser i staten – det er noget, der siger sig selv.
De må jo væk på et tidspunkt.
Flygtningeproblemet vil jeg også gerne høre hvad ministeren mener om.
Hvordan skal vi løse det?
Er det noget, der skal løses, eller skal vi lukke øjnene for det?
Hvordan stiller vi os til det?
Så var ministeren jo lidt foran.
Vi har nemlig prøvet at lave et forslag til vedtagelse, og det skal jeg med glæde fremsætte på vegne af Enhedslisten, hr. Søren Pind fra Venstre, fru Mette Gjerskov fra Socialdemokraterne, hr. Christian Friis Bach fra Radikale Venstre, hr. Steen Gade fra SF, fru Mette Bock fra Liberal Alliance og fru Lene Espersen fra Konservative.
Det lyder således:
Forslag til vedtagelse »Folketinget udtaler sin støtte til de aktuelle fredsforhandlinger mellem Israel og Palæstina om en tostatsløsning.
Folketinget håber på enighed mellem parterne om indholdet af en fredsaftale.
Samtidig udtaler Folketinget sin støtte til - Israels ret til fred og sikkerhed, - Palæstinas ret til en levedygtig, sammenhængende og demokratisk stat med udgangspunkt i 1967-grænserne og med fuld suverænitet over eget område, - en forhandlet løsning om Jerusalem som hovedstad for to stater, - en normalisering af forholdet mellem Israel og alle arabiske lande, og - regeringens indsatser for bedre levevilkår og opbygningen af velfungerende institutioner for palæstinenserne.
Folketinget opfordrer regeringen til at arbejde for parternes efterlevelse af Genevekonventionerne og andre internationale forpligtelser, herunder: - at alvorlige overgreb begået af konfliktens parter ikke må forblive ustraffede, og - at israelske bosættelser ikke gennem aftaler mellem Israel og EU eller gennem danske offentlige eller private engagementer får legitimeret deres eksistens eller forbedrede økonomiske muligheder.«