runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vivi Kier (KF), 2009-02-05:
Jamen det er jo rigtig glædeligt at høre alle de positive ord, der indtil nu har været om forslaget, for
fra konservativ side synes vi også, det her er et rigtig godt forslag.
Når der sker noget uventet i ens liv, medfører det ofte, at man som menneske og som familie bliver særlig sårbar i en periode.
Og når man er sårbar, betyder det også, at man ofte står midt i en uoverskuelig og kaotisk situation.
Det er i sådan en situation, nogle familier pludselig havner, når deres barn får en betydelig enten fysisk eller psykisk nedsat funktionsevne.
Det kan medføre en helt uoverskuelig hverdag og fremtid for deres barn og for den samlede familie.
For hvad gør man, hvad sker der, hvor henvender man sig, og hvad kan man få hjælp til?
I den første kaotiske periode får man tilknyttet en vejleder, en rådgiver, som kan forklare en, hvordan man gør, hvad der sker, hvor man henvender sig fremover, og som man kan spørge igen og igen.
Så det her forslag er et rigtig godt forslag, som vi varmt kan tilslutte os fra konservativ side.
Tina Petersen (DF), 2009-02-05:
Det er jo sådan en dag, hvor man også skal huske at rose, og jeg vil gerne have lov til at rose velfærdsministeren for det fremsatte forslag.
Vi i Dansk Folkeparti er ikke et sekund i tvivl om, at det her forslag om, at familier med børn med en betydelig og varigt nedsat funktionsevne sikres vejledning og rådgivning, har stor betydning for familiernes velfærd.
Vi i Dansk Folkeparti tror faktisk, at effekten ved at kunne modtage den her vejledning og rådgivning, hvor man hurtigt får konstateret, om barnet er handicappet, vil forebygge rigtig meget og afhjælpe de her familier enormt.
Med dette forslag kan familierne langt om længe koncentrere sig om den allervigtigste opgave, nemlig at tage sig af deres barn og deres familie.
Det kan i dag ikke komme bag på nogen, at efterspørgslen på rådgivning og vejledning har været rigtig stor i mange år.
Familier landet over har i årtier haft de her problemer, som nævnes i forslaget.
Lad mig nævne et eksempel:
Vi som familie har selv under hele forløbet måttet finde ud af, hvad vores barns og ikke mindst familiens rettigheder var, hvilken hjælp vi var berettiget til, og hvilke tilbudsmuligheder vi kunne få til vores barn.
Tro mig, dette er i sig selv en enormt stor opgave at lægge over på en familie, som samtidig skal arbejde med den store opgave og ikke mindst den nye situation, de står i.
Familien skal have mulighed for at få gennemarbejdet deres nye situation og skabt ressourcer, og de ressourcer skal lægges i familien og ikke i at søge om, hvad de og deres barn bl.a. er berettiget til.
Dansk Folkeparti tilslutter sig forslaget.
René Skau Björnsson (S), 2009-02-05:
Hensigten med lovforslaget om, at familier med et funktionsnedsat barn skal sikres vejledning og rådgivning meget tidligt og med stor faglighed, mener vi Socialdemokrater er et rigtigt initiativ.
Vi kan jo se, at der er mange familier, der føler, at de ikke modtager den rådgivning og vejledning, der er nødvendig, når de opdager, at deres barn har en funktionsnedsættelse.
Mange har følt sig svigtet og ladt alene, og mange forældre med børn med funktionsnedsættelse siger, at de mangler rådgivning og vejledning, også selv om de har kontaktet kommunen.
Det er en meget overvældende situation for de familier, der får et barn med funktionsnedsættelse, det virker uoverskueligt for langt de fleste mennesker, der kommer i den situation, og derfor er det også helt nødvendigt, at vi sikrer, at man får den fornødne rådgivning og hjælp.
I forslaget her lægges der op til, at familievejlederen skal tilbydes inden for 3 måneder.
Jeg er meget enig i det, der peges på i nogle af høringssvarene, nemlig at det er meget lang tid at vente på hjælpen.
Det er jo meningen, at det skal være en hurtig og umiddelbar hjælp ud over den øvrige støtte, man får fra kommunen.
Derfor synes jeg også, det vil være fornuftigt at sætte ind noget tidligere, og det må fastslås, at hjælpen skal gives meget hurtigere, f.eks. inden for den første måned, efter at kommunen har fået meddelelsen.
Det burde være muligt, og det synes jeg vi skal drøfte i udvalgsbehandlingen.
Det er jo en helt ny ordning, som på mange måder synes fornuftigt, men jeg synes også, vi skal have indlagt en revisionsbestemmelse - hvis vi vel at mærke ikke får det ændret inden - så vi f.eks. om 1½ år ser på, hvordan det er gået, og om der er noget, der skal ændres på, f.eks. hyppigheden af møderne med familievejlederen, længden af de samtaler, man har, om vi skal udvide ordningen osv.
Det kunne også være et spørgsmål om, hvorvidt man skal tilknytte en fast familievejleder, som familien kan søge råd hos gennem flere år, og som altså følger familien flere år og på tværs af forvaltningerne i en kommune.
Så jeg vil foreslå ministeren, at hun lægger op til, at vi får indarbejdet en revisionsbestemmelse i det forslag, der ligger her, så vi kan få taget det op i løbet af 1 år eller 2, og det vil jeg selvfølgelig gerne høre hendes holdning til.
Det er klart, at der skal følge en ordentlig bekendtgørelse med den her lov.
Vi skal sørge for, at der sættes en minimumsstandard for omfanget af den vejledning, man kan få.
Det er også noget af det, som vi Socialdemokrater vil prøve at sikre i det videre arbejde.
Marianne Jelved (RV), 2009-02-05:
I Det Radikale Venstre kan vi også støtte L 116 om ændring af loven, så vi får bedre stabilitet og kontinuitet i anbringelsen af børn.
Som det har været nævnt fra tidligere ordføreres side, er de fire forslag, som er indeholdt i lovforslaget, jo forhandlet i kredsen af partier omkring disse spørgsmål.
Jeg vil også gerne kvittere for gode debatter og en fælles forståelse af, hvor vigtigt det er, når det ulykkelige skal ske, at myndighederne er nødt til at anbringe børn uden for deres hjem, at vi er i stand til at prøve at skabe bedre stabilitet og kontinuitet omkring børnene.
Det er klart, at det er voldsomt, når et barn under 1 år fjernes, at skulle frem og tilbage, hvis forældrene ønsker det, og derfor er vi stærkt tilhængere af de 3 år.
Jeg er blevet en lille smule betænkelig over, at det kun er børn op til 1 år, der kan få den forlængelse, men det kan vi måske drøfte i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Men jeg anerkender, at vi har aftalt det, som det står her.
Det er også udmærket, at vi får 6 måneders respit for en hjemgivelsesperiode, så den kan forberedes og længden kan gøres individuel alt efter den konkrete situation for det enkelte barn.
Vi er også tilfredse med, at man kan videreføre en anbringelse, når et barn eller en ung har fået en særlig tilknytning til det sted, hvor barnet eller den unge er anbragt.
For det er igen et udtryk for, at vi prioriterer stabiliteten og kontinuiteten for barnet eller den unge, som jo skal leve uden for deres families rækkevidde.
Det er jo en udvidelse af en ordning, som vi allerede har.
Så alt i alt er det et tilfredsstillende lovforslag.
Vi har kun en enkelt ting, vi gerne vil drøfte under udvalgsarbejdet.
Vivi Kier (KF), 2009-02-05:
Som mange tidligere ordførere har været inde på, er det her lovforslag første skridt i Barnets Reform og noget, vi har haft en rigtig god snak om i forbindelse med satspuljeforhandlingerne.
Under det tidligere forslag snakkede vi jo om, hvad vi kunne gøre, hvad vi kunne sætte ind med for børn, der ikke havde det så godt.
Nu oplever vi nogle børn og unge, der desværre er nødt til at blive anbragt uden for hjemmet.
De børn og unge har i den grad brug for tryghed og kontinuitet i deres opvækst, og det her lovforslag skal ses som et skridt på vejen til at skabe stabilitet i et udsat barns liv.
Et barns første leveår er væsentlige for dets udvikling og for at kunne klare sig godt i resten af livet.
I forslaget er der fire elementer, og man kan sige, at de tre har reel betydning for børn, der anbringes uden for hjemmet.
Første del er, at børn, der anbringes, og som er under 1 år, kan anbringes i op til 3 år, før man kan gå ind og kigge på, om barnet skal tilbage til forældrene igen for, at vi sikrer barnet en tryg og stabil opvækst.
Anden del er det om en hjemgivelsesperiode, og igen er det barnets tarv, der skal tilgodeses.
Ved at lave en rimelig lang hjemgivelsesperiode sikrer vi også, at barnet får mulighed for at leve sig ind i og følge med i det skifte, der nu skal ske i dets liv.
Tredje del handler om, at man kan videreføre en anbringelse, som har varet længe, selv om der måske ikke lige umiddelbart er et tydeligt krav om, at der skal være en anbringelse.
Igen er det barnets tarv, man tilgodeser.
Som det er sagt tidligere, er der et fjerde element i det her lovforslag, et element om børn, der kommer med deres forældre på krisecentre.
Her har vi tidligere haft tilbud om psykologbehandling til børn fra 6 år og opefter.
Nu udvider vi tilbuddet, så psykologbehandlingen gælder alle børn.
Vi skal turde sætte barnets tarv i første række, og vi skal i den grad undgå, at børn, der anbringes uden for hjemmet, bliver såkaldte svingdørsbørn.
Fra konservativ side kan vi varmt støtte det her forslag, og vi glæder os meget til den videre debat og dialog, der skal være om Barnets Reform.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-02-05:
Jeg tror, at der er to økonomidiskussioner, vi er nødt til at tage.
Den ene diskussion knytter sig meget til, om kvalitet og penge altid følges ad.
Og der tror jeg, at vi er nødt til i vores Barnets Reform også at gå ind og kigge på, hvordan vi akkrediterer de steder, der er i dag.
Hvordan sikrer vi, at kvaliteten på behandlingsstederne, på anbringelsesstederne er på et sådant niveau, at den også svarer til de ressourcer, der bliver brugt?
Det er en selvstændig økonomidiskussion.
Og der er ingen tvivl om, at det er vi nødt til at drøfte, hvis Barnets Reform skal blive en reel succes.
Mette Frederiksen (S), 2009-02-05:
Jamen jeg tror, at det er afgørende at få en fælles præmis for den videre diskussion, for jeg kan allerede nu høre, at Venstres ordfører diskuterer inden for den eksisterende økonomiske ramme.
Men det, som vi hører rigtig mange efterlyse, er jo eksempelvis flere midler til den tidlige og forebyggende indsats, så det er muligt, når et barn eksempelvis har problemer i børnehaven, at sætte ind med specialpædagogisk bistand, og så det er muligt for den mor, der står i en svær livssituation - det kan være på grund af misbrug eller andre ting - og derfor henvender sig til sin kommune og siger, at hun har behov for hjælp, at hun har behov for aflastning til sine børn, ikke at møde en tommelfinger, der peger nedad, men at møde et velfærdssamfund, som er så stærkt, og som er så stærkt forankret, at man selvfølgelig siger: Ja, alt det bedste, vi kan give dig og dine børn, får I.
Så hvis vi for alvor skal tilvejebringe en sikkerhed, en kontinuitet og en tryghed i de anbragte børns liv, er det sådan, at ligegyldigt om vi synes, at det er kedeligt eller ej, så kommer vi forligspartier ikke uden om at skulle diskutere, om der er økonomi nok på anbringelsesområdet.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-02-05:
Jeg tror ikke, at man kan generalisere med hensyn til, hvordan kommunerne varetager den her opgave, fordi der er kommuner, hvor man ikke kan se udsving i løbet af året.
Der er desværre også kommuner, hvor man ser de her udsving enten af den ene eller af den anden årsag.
Jeg synes da klart, at det er noget, vi er nødt til at være opmærksomme på og også tage seriøst i den behandling.
Derfor tror jeg også, at det element i L 116, som handler om hjemgivelsesperioden er vigtigt, fordi det netop kan gøre, at man får et ordentligt og fuldstændigt grundlag for det.
I relation til den fuldstændige økonomi for barnets reform bliver der jo i dag i kommunerne brugt 12,4 mia. kr. på anbringelsesområdet, og jeg synes da, at det er naturligt, at vi selvfølgelig også drøfter, hvordan vi sikrer, at de ressourcer anvendes på den mest hensigtsmæssige måde.
Mette Frederiksen (S), 2009-02-05:
Tak for det.
Det var netop ordførerens betoning af, at også andre elementer skal diskuteres, der får mig til at bede om ordet, for vi er enige om lovforslaget her, men jeg synes jo også, at vi bliver nødt til at tage det meget alvorligt, at vi eksempelvis hen over et kalenderår og det er noget, der gentager sig fra år til år - kan se, at der anbringes flest børn uden for hjemmet i starten af året, og så er det for nedadgående, og når man nærmer sig afslutningen af året, anbringes der meget få børn.
Så er det ikke længere barnets tarv, der står øverst på dagsordenen.
Så er det en ofte skrantende kommunaløkonomi.
Derfor, kan vi her få at vide, om de økonomiske vilkår, der så at sige danner rammen om den sociale indsats, kan være en central del af den videre diskussion, for ellers er jeg bange for, at vi er lige vidt?
Mette Frederiksen (S), 2009-02-05:
Ja, men der sker kun noget fremadrettet, hvis vi tør sætte ambitionsniveauet højt nok.
Jeg tror sådan set, det forholder sig sådan, at rigtig mange ældre mennesker er glade ved det personale, de modtager i deres hjem, eller det personale, som omgiver dem eksempelvis på et plejehjem.
Og det hænger sammen med, at vi har en masse kvinder - og heldigvis også nogle mænd, dog ikke så mange - der er ansat i vores pleje- og omsorgssektor, og som gør et fantastisk stykke arbejde, og som ofte imod alle odds klarer hverdagen og yder den pleje og omsorg, der skal til.
Men når man som ældre kvinde i Danmark kun får gjort rent hver tredje uge, er det ikke tilfredsstillende.
Og det er heller ikke tilfredsstillende, at man oplever minuture, at man oplever stregkoder, og at man oplever et minuttyranni, som ikke er mennesker værdigt.
Nu har vi aldrig som parti foreslået, at man skal tvangsfjerne børn, fordi de ikke kan tale dansk, når de er 1 år.
Sådan et forslag vil man aldrig komme til at se fra Socialdemokratiets side.
Det, vi har sagt, er, at hvis vi skal sikre lige muligheder i det danske samfund, er det afgørende, at nogle af de børn, der i dag starter i folkeskolen uden at kunne det danske sprog og med en meget svag familiebaggrund, og som derfor er bagud på point fra start, får lov til at møde tilværelsen i Danmark og deres fremtidige liv på et helt andet grundlag end i dag.
Når vi siger, at det både er nødvendigt og vigtigt og rigtigt, at alle flygtninge- og indvandrerbørn kommer lige så meget i vuggestue og børnehave, som alle mulige andre børn gør - og for de børns vedkommende, hvor man kan tale om at deres udvikling er i fare, skal forældrene pålægges en pligt til at sende dem i vuggestue og børnehave - så er det af hensyn til børnene.
Det er for at sikre, ikke kun formelt, men reelt, de samme muligheder for alle børn.
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-02-05:
Det skal jo selvfølgelig føre til, at vi får en så god pleje som muligt til de borgere, der har behov for det, og det går jeg da ud fra alle partier herinde er glade for.
Vi giver jo bare den mulighed for nu at få noget mere fleksibilitet, så folk selv kan bestemme det.
Det, der nok er motivationen i det for os alle sammen, også for regeringen, er, tror jeg, at man skal gøre det så godt som muligt for dem.
Det her er så en del af løsningen.
Marianne Jelved (RV), 2009-02-05:
Jeg vil meget gerne stille Dansk Folkepartis ordfører det samme spørgsmål, som jeg stillede til Venstres ordfører, for det fremgår jo ikke af lovforslaget, hvad perspektivet i det her er.
Hvad er det egentlig for en udvikling, der sættes i gang, og hvad skulle den gerne føre til efter Dansk Folkepartis mening?
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-02-05:
Jeg synes faktisk netop, det er fleksibelt, at den enkelte borger får lov til at vælge.
Vi går fra at have tre muligheder til at få fire muligheder, der er mere at vælge imellem.
Det giver da fleksibilitet.
Jeg er godt klar over, at Enhedslisten synes, at vi alle sammen skal have den samme løsning, at vi alle sammen skal vælge en kommunal løsning, at der ikke skal være nogen forskellige muligheder.
Det er det, som jeg synes at jeg kan høre ud fra det.
Det er op til den enkelte ældre.
I dag har man brug for én ting, i morgen har man brug for en anden ting.
Det er da fleksibilitet, at man selv kan vælge, hvis man har et servicebevis.
Line Barfod (EL), 2009-02-05:
Selvfølgelig skal ældre have en fleksibel hjemmehjælp.
Problemet er bare, at det ikke har noget med det her forslag at gøre.
Det her forslag ændrer jo ikke på hele den minuttvang, som Dansk Folkeparti sammen med regeringen sikrer at hjemmehjælperne skal gennemføre.
Det ændrer ikke på, at man ved visiteringen fra kommunens side skal gøre det hele op i, at der så er 4 minutter til at skifte dynebetræk, og der er 3 minutter til at gå ned med affaldsposen osv.
Det er jo selve grundlaget for, at man privatiserer, nemlig at det hele bliver gjort op i sådan nogle små ydelser, som om det handler om at fremstille pølser på en fabrik eller biler, eller hvad det nu ellers kunne være, som de her metoder er udviklet til.
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-02-05:
Nej, jeg ser ikke det her som en vare, og jeg står ikke og skal markedsføre erhvervslivet eller tale erhvervslivets sag.
Jeg taler de ældres sag.
Jeg tror, at de ældre får mest ud af de her muligheder for at vælge en fleksibel hjemmehjælp, hvor de kan sætte fokus på de behov, de selv har.
Det, der er vigtigt for Dansk Folkeparti, er, at de ældre har de muligheder, som de har lyst til at have, og hvis der et eller andet sted er behov for at lave en fleksibel hjemmehjælp, så skal vi da åbne op for det.
Jeg vil sige, at det servicebevis jo også er en øget mulighed for kommunerne.
Men det er ikke noget, de skal gøre; de kan vælge at sige, at de ikke synes, at det her er en god idé for deres kommune.
Så det er bare en øget mulighed, vi har, så vi ikke siger, at de ikke må lave det.
Line Barfod (EL), 2009-02-05:
Jeg ville bare høre, om Dansk Folkeparti virkelig synes, at det at tage sig af ældre, det at give hjælp til ældre, der har behov for hjælp, skal behandles, som om det er en vare, altså at man skal gå fra, at ældre er borgere i et samfund, hvor vi har et fælles ansvar for at sikre, at de får den hjælp, de har behov for, og med en politisk debat sikre, at der kommer det niveau, der skal være i hjælpen, og at der er en ordentlig kvalitet, over til i stedet for at sige, at det at give hjælp til ældre er nogle varer, der skal behandles, nøjagtig som om man var ude at købe papir til skolerne eller købe nogle andre varer ind og indhente tilbud hos leverandører osv.
Mener Dansk Folkeparti virkelig, at det er den måde, vi skal omtale ældre og hjælp til ældre på?
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-02-05:
Dansk Folkeparti er positiv over for det her forslag, som behandler to initiativer fra regeringens kvalitetsreform.
Den første del omhandler markedsføring af leverandører af personlig og praktisk hjælp.
Reglerne er jo sådan i dag, at det er kommunen, der i samarbejde med leverandørerne skal udarbejde informationsmaterialet og holde det ajourført for alle de leverandører, som er godkendt til at levere den ydelse.
Det bliver med det her forslag lavet om, så det i fremtiden bliver den enkelte leverandør, der skal udarbejde informationsmaterialet.
De beslutter derved selv, hvordan materialet skal udformes, og hvordan det skal se ud.
I Dansk Folkeparti mener vi, det er en god ændring, da det letter en administrativ byrde for kommunerne og samtidig giver borgerne en bedre mulighed for at vurdere, hvilke af de godkendte leverandører der passer bedst til netop deres ønsker og forventninger til levering af ydelserne.
Med forslaget imødekommer man også flere virksomheder og erhvervsorganisationers ønske om, at det skal være lettere at bruge deres eget markedsføringsmateriale til modtagerne af hjælpen.
En ting, som man dog - synes jeg - skal overveje,
er, om det skal skrives ind i det her forslag, om kommunalbestyrelsen skulle kunne stille krav til en række minimumsinformationer, som skal være i informationsmaterialet fra leverandøren, så kommunen kan sikre, at der er et minimum af information, som borgerne kan bruge til at vælge mellem de forskellige udbydere; det er for at sikre, at der er et tilstrækkeligt videngrundlag, som borgerne kan træffe deres beslutninger ud fra, og samtidig sikre, at der er en vis ensartethed i de informationer, borgerne får.
Det er i øvrigt også et udbredt ønske i de høringssvar, der er kommet ind.
Den anden del af lovforslaget omhandler indførelse af et servicebevis.
Det vil sige, at borgeren selv får mulighed for at ansætte en person til at udføre de opgaver, vedkommende har brug for.
I dag er det jo sådan, at der er tre muligheder for at få hjemmehjælp.
Borgerne kan vælge den kommunale hjemmepleje, de kan vælge en privat leverandør, som er godkendt af kommunen, og sidst kan de selv få udpeget en person, som bliver ansat under kommunen til at hjælpe.
Så det her åbner egentlig bare op for en fjerde mulighed, og det synes vi er rigtig positivt.
I Dansk Folkeparti er vi positive over for indførelsen af et servicebevis, da det giver borgerne øget valgfrihed til og indflydelse på, hvordan hjælpen skal indrettes.
Det, at personen får større indflydelse på tilrettelæggelsen af plejen, er jo noget, mange har gået og efterlyst i lang tid, så når vi endelig har muligheden for det, synes jeg da, det er noget, vi skal bakke op om.
Jo mere fleksibilitet og fokus på borgernes individuelle behov, jo bedre er det jo.
Orla Hav (S), 2009-02-05:
Det, jeg forsøgte at illustrere i min ordførertale, var, at de opgaver, som også ligger hos kommunen, nemlig at tilmåle og føre tilsyn med, jo meget let giver kommunen, skal vi sige dommerfunktionen.
Så bliver man vred på dommeren, og så vælger man en anden udbyder af opgaven, hvor det ville have været mere hensigtsmæssigt at blive i den store butik, hvis der havde været lige konkurrencevilkår.
Frit valg forudsætter lige konkurrencevilkår, og det synes vi ikke er til stede her.
Erling Bonnesen (V), 2009-02-05:
Nu svarer ordføreren, at ordningen skulle føre direkte hen til en bestemt leverandør af ydelsen.
Det synes jeg jo ikke er rigtigt, for det er jo lige præcis et frit valg, at den enkelte ældre i den konkrete situation kan vælge, hvem vedkommende vil have som leverandør.
Der står oven i købet, at det skal være en ordning, som er godkendt af kommunen, og dermed er kvalitetssikringen jo helt på plads, så der også er tryghed i det.
Er ordføreren ikke enig i, at det her er et reelt frit valg for den enkelte?
Marianne Jelved (RV), 2009-02-05:
Det vil sige, at den forskel, der er i forhold til de nuværende regelsæt, hvor borgeren kan vælge frit mellem forskellige leverandører, der er godkendt af kommunen, eller vælge den offentlige hjemmepleje, er, at man så fremover skal kunne vælge både mellem dem, der er godkendt af kommunen, og den offentlige hjemmepleje plus nogle virksomheder, som ikke er godkendt af kommunen.
Er det den store frihed, der fører til den helt store fornyelse?
Hvad er det, det her skal bidrage til på sigt?
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-02-05:
Det er jo ikke kun, at man kan vælge og sige, at det skal være en anden virksomhed, som ikke er godkendt af kommunen.
Der er den mulighed, at man kunne vælge at sige, at det måske var ens søster eller en nabo, som man syntes, man gerne ville have til at hjælpe med det, og vedkommende kunne så på den måde blive ansat.
Der er mange forskellige muligheder i det.
Det er jo ikke kun, at man skal have en anden virksomhed til at hjælpe med det.
På sigt er målet, som jeg har nævnt engang, at vi skal sørge for, at der er mere fleksibilitet i hjemmeplejen, så folk bedre kan få den personlige og praktiske hjælp, som de har brug for, bl.a. ved at de selv kan vælge.
De kan selv planlægge, hvordan de her serviceopgaver skal udføres.
Jeg synes da kun, det er positivt, at man kan gå ind og gøre det.
Vivi Kier (KF), 2009-02-05:
Jeg har ikke noget ønske om at kaste nogle borgere, der har brug for noget hjælp i hjemmet, ud i et eller andet juridisk morads.
Jeg synes, at man også skal se det her i sammenhæng med, at vi jo lige nøjagtig inden for handicapområdet er ude på at sige, at handicappede også skal mulighed for at ansætte deres egne hjælpere, altså ansætte dem, de gerne vil, og jeg formoder da, at de mennesker, der siger ja tak til at ville have det her tilbud eller kender den borger, der spørger dem, jo vil kende til deres arbejdsområder.