Ellen Trane Nørby (V), 2016-03-29:
Jeg synes, vi er nået vidt omkring.
Når jeg kigger tilbage på nogle af de debatter, der har været om ligestillingsredegørelser de seneste par år, synes jeg faktisk, vi er nået væsentlig bredere omkring og også mere i dybden, end jeg har oplevet, at vi som oftest er kommet.
Hun var ene kvinde blandt modtagerne af prisen og en af de få kvinder på mekanikeruddannelsen.
Ditte var i høj grad gået imod strømmen, da hun valgte uddannelse, for det kræver i dag i sin kvinde at blive mekaniker, ligesom det kræver sin mand at blive vuggestuepædagog.
Jeg kunne aldrig drømme om at træffe valg for de unge.
Jeg kunne aldrig drømme om at sige, at piger altid skal vælge den ene type uddannelse eller drenge skal gå efter det, der traditionelt har været pigeuddannelser.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi har øje for, at der fortsat er nogle fag, som særlig drenge eller piger vælger, ikke nødvendigvis fordi de ikke kunne drømme om en karriere inden for det andet fag, men fordi de ikke føler sig hjemme på studierne, fordi de ikke har nogen rollemodeller at spejle sig i.
Når vi fra regeringens side og fra Venstres side lægger vægt på, at ligestilling i høj grad handler om friheder, rettigheder og muligheder, så handler det også om at sikre, at den enkelte, hvad enten det handler om uddannelsesvalg, livsvalg, partner for livet eller en række andre områder, har mulighed for at træffe de valg, der passer den enkelte.
Om man er pige eller dreng, skal ikke være det, der hæmmer ens muligheder og hæmmer ens valg i livet.
Ligestilling er en central frihedsrettighed i vores samfund.
Det handler om, at alle skal have lige muligheder for at udfolde deres potentialer og talenter ligesom Ditte, som jeg nævnte før.
Alle ressourcer skal i spil, og ingen skal opleve at blive diskrimineret på baggrund af deres køn.
Ligestilling betyder ikke, at vi skal være ens.
Det betyder ikke, at vi skal have fifty-fifty-fordeling af alting.
I mit univers rimer ligestilling ikke på tvang og regulering, men derimod på friheder og muligheder.
Det centrale er, at ligestilling giver friheder og muligheder for den enkelte: frihed til at vælge en utraditionel uddannelse, til som mand at gå på deltid for at være sammen med sine børn eller til som kvinde at nå til tops i erhvervslivet.
Ligestilling handler også om retten til at bestemme over sin egen krop og sit eget liv.
Retten til at have et liv fri for vold, fri for stalking, fri for at blive handlet til udnyttelse i et andet land, frihed til at gifte sig med den, man vil.
Ligestilling er grundlæggende at udvise respekt for hinanden og sikre, at mænd og kvinder er lige meget værd.
Som debatten i dag også har vist, og som flere ordførere også har sagt, så oplever vi desværre i dele af det danske samfund, at det, at mænd og kvinder er lige meget værd, det, at man selvfølgelig har ret til at vælge sin egen partner for livet, det, at man selvfølgelig har ret til at leve et liv uden vold eller uden social kontrol, desværre ikke er virkeligheden for visse personer i det danske samfund.
Vi har parallelsamfund nogle steder i landet, hvor kvinder ikke har ret til at vælge den partner, de vil.
Kvinder har ikke mulighed for at vælge uddannelse, få et arbejde, være aktive i samfundet, at både imamer og deres mænd undertrykker dem, og familien pålægger dem konventioner og regler, som ikke svarer til de regler og frihedsrettigheder, vi har i samfundet, men som i høj grad er drevet af normer og kultur, social kontrol og parallelsamfund.
Jeg tror, at begivenhederne i Köln nytårsnat for rigtig mange var et wakeupcall i forhold til den bagside af de store migrationsstrømme, vi ser i Europa lige for tiden.
Vi er nødt til at være ekstremt opmærksomme på, at når der kommer mange mennesker til vores samfund og til Europa, har vi også et behov for at insistere på, at de store fremskridt og de mål, vi har nået på ligestillingsområdet, giver vi ikke køb på.
Vi vil ikke acceptere tilbageskridt forklaret eller bortforklaret ud fra religion, kultur, social baggrund eller andet.
Nu var der mange af ordførerne, der var med i New York umiddelbart før påske til FN's Kvindekommission og kvindekommissionens samling.
Måske var de også på mange måder med til at huske os på, både hvor langt vi er nået i Danmark, hvor meget vi er et foregangsland på ligestillingsområdet, men også på, hvor mange kampe der fortsat skal tages på globalt plan for at sikre ligestilling.
På en eller anden måde var det så også med til at understrege, hvor skønt det er at bo i et samfund som det danske, hvor man, uanset om man hedder Jens eller Jette, som udgangspunkt fødes lige og har de samme muligheder og de samme rettigheder i vores samfund.
Man har de lige muligheder og lige rettigheder i det danske samfund.
Derfor ønsker vi også fra regeringens side at sikre, at folk, der kommer hertil, allerede når de kommer på asylcentrene, oplyses om, hvad ligestilling er i Danmark.
Hvad er det for nogle rettigheder, hvad er det for nogle værdier, hvad er det for en kultur, hvad er det for nogle forventninger, vi har til nytilkomne?
Det er basal information om ligestilling og de frihedsrettigheder, der gælder i landet, men det er også at sætte fokus på, at her har man både ret til at vælge den partner, man vil have for livet, men også mulighed for at vælge den uddannelse, man ønsker, og det at få et arbejde er en rigtig god vej til integration i det danske samfund.
Det at være aktiv i den danske foreningskultur, hvad enten man er dreng eller pige, er et rigtig vigtigt sted for at skabe venskaber og skabe nogle af de netværk, som netop er med til at integrere en i det danske samfund.
Derfor er det vigtigt, at vi står sammen om at insistere på ligestilling og de værdier, også i de her år, hvor der kommer mange til vores land.
Krænkelser og overgreb er aldrig kvinders skyld.
Alle bortforklaringer om kultur og etnicitet eller krav om ændret adfærd for kvinder er simple forsøg på ikke at ville tage absolut og fuldstændig afstand fra ethvert overgreb mod kvinder.
Der er desværre fortsat tusindvis af kvinder i Danmark, som lever med volden i hverdagen, som har vold i familien og nære relationer.
Det er vold, som også rammer deres børn.
Derfor har vi også fra regeringens side valgt at styrke indsatsen og omprioritere nogle af midlerne i voldshandlingsplanen, så vi har nogle mere fokuserede og effektive indsatser til bekæmpelse af vold.
Vi også valgt at styrke indsatsen til bekæmpelse af kærestevold, for hvis vi skal bryde voldens sprog og sikre, at mænd og kvinder ikke tager volden med ind i nære relationer og faste parforhold, så er vi nødt til også tage hånd om det, når det er den der lidt uskyldige flirt blandt de unge, der så udvikler sig til social kontrol og besidderisme i spørgsmål om, hvad ens kæreste må eller ikke må.
Det handler også om stalking.
Vi har op mod 130.000 danskere, der hvert år udsættes for stalking, og man må bare konstatere, at kvinder har dobbelt så stor risiko for at blive udsat for stalking som mænd.
Det er baggrunden for, at regeringen har taget en række initiativer på stalkingområdet, fordi stalking også som voldsform er med til at ødelægge liv og menneskers mulighed for at leve det liv, de vil.
Justitsministeren og regeringen tog også tidligere på året et initiativ på voldtægtsområdet, fordi vi fortsat kan se, at når det handler om at bekæmpe voldtægter og sørge for, at ofrene får en ordentlig retssikkerhed, så er der stadig væk steder, hvor vi kan forbedre os.
Det er ikke acceptabelt, at en ung pige, der kommer og anmelder en voldtægt, som det første bliver mødt med et spørgsmål om, hvilket tøj hun havde på.
Derfor er der også behov for, og det er også det, vi gør med perspektiv- og handlingsplanen og med de konkrete initiativer, som regeringen har taget, at vi tager fat om de steder, hvor vi har reelle ligestillingsproblemer fortsat i vores samfund.
Regeringen har også valgt at styrke indsatsen over for ofre for menneskehandel.
Den tidligere regering skar jo desværre ned på indsatsen til bekæmpelse af menneskehandel.
Vi har valgt at styrke det opsøgende arbejde over for ofre handlet til tvangsarbejde og prostitution.
Vi har også valgt at sørge for, at det opsøgende arbejde igen bliver landsdækkende og mere ensartet landet over.
For vi vil ikke acceptere den form for moderne slaveri, som menneskehandel er.
Alle har ret til at bestemme over deres egen krop og deres eget liv.
Det gælder også de mennesker, der handles hertil.
Vi skal sætte ind mod de kyniske bagmænd, der udnytter ulykkelige sjæle hver dag både til prostitution, men også til tvangsarbejde og økonomisk kriminalitet.
Som undervisningsminister – flere af ordførerne har også været inde på det –
har jeg også taget fat på nogle af de kønsforskelle og ligestillingsudfordringer, der er på skole- og uddannelsesområdet.
Unges uddannelsesvalg er fortsat meget kønsopdelt, hvor man kan se, at i skolerne halter drengene fagligt efter, så kan vi se, at rigtig mange af pigerne mistrives og kæmper med problemer med trivsel og selvværd.
Det gælder fagligt, det gælder trivselsmæssigt.
Det skal jo ikke være sådan, at vores folkeskoles faglige resultater eller det, om man trives, afhænger af, om man hedder Oliver, eller man hedder Olivia.
Der er nogle ordførere, der ligesom har lagt op til, at vi fra regeringens side vil bestemme over, hvordan familierne skal fordele barslen.
Det vil vi ikke.
Det ønsker vi ikke på nogen måde.
Jeg synes, vi skal være klar til at tage den diskussion i god dialog med erhvervslivet og arbejdsmarkedets parter om, hvordan vi kan være med til at sikre, at den enkelte families valg reelt set er frit og ikke bliver afgjort af, at man mangler viden om sine rettigheder og sine muligheder, eller man mangler forståelse for, at man faktisk har de rettigheder og de muligheder til som familie selv at beslutte, hvordan man prioriterer, og hvordan man fordeler barslen mellem sig.
Der er på ingen måde brug for lovgivning, og jeg tror, at man må sige, at der godt kan være behov for et skub både til den arbejdspladskultur, der kan være nogle steder, men også et skub til mændene for at engagere sig noget mere i den vigtige del, der ligger i at være far, og engagere sig i den første del af ens barns levetid.
Vi er et foregangsland på ligestillingsområdet, og globalt skal Danmark blive ved med at markere sig.
Vi skal skubbe på udviklingen.
Vi skal kræve nogle af de samme ting, vi kræver herhjemme, også på den internationale scene.
Vi skal insistere på, at ligestilling og kvinders rettigheder skal på den internationale dagsorden.
Det at skabe global vækst og udvikling kræver også, at den halvdel af befolkningen, som undertrykkes i en række lande, nemlig kvinderne, får en plads, der er ligeværdig med mændenes.
Derfor er jeg og regeringen rigtig stolt over, at Danmark her i maj måned huser to vigtige internationale begivenheder, nemlig Women Deliver, som er den største konference om kvinders rettigheder i verden, og også IDAHO Forum, som sætter fokus på bl.a. homoseksuelles rettigheder.
For det er vigtigt, at vi er med til også at tage det at være foregangsland på os for også at vise, hvad vi har gjort i Danmark, hvad gør vi fortsat, hvorfor er det, vi aldrig nogen sinde accepterer uligestilling mellem mænd og kvinder.
Begge de her store internationale begivenheder åbnes af kronprinsessen, og der kommer til at deltage en lang række ministre fra ind- og udland, EU-institutioner og organisationer og en lang række aktører både fra Danmark og fra udlandet.
Jeg håber også, at Folketingets ordførere vil engagere sig i begivenhederne og engagere sig i de aktiviteter, der er i forbindelse med IDAHO Forum og Women Deliver-konferencen, for jeg synes egentlig også, at det er et vigtigt signal at tage den debat, vi haft i dag, at sende det klare signal, at i Danmark er ligestilling sådan set noget, vi er enige om.
Javel, der kan godt være nuanceforskelle, men grundlæggende er vi enige om, at ligestilling og det, at mænd og kvinder er lige meget værd, er udgangspunkt for det samfund, som vi har.
Det er den globalt, og det er den i Danmark.
Det sætter regeringen sig i spidsen for, og med denne perspektiv- og handlingsplan har vi også lagt op til, hvilke områder vi vil prioritere i det kommende år.
Men regeringen hverken kan eller skal løfte ligestillingsdagsorden alene.
For ligestilling er et fælles ansvar.
Der er behov for, at der er mange, der skubber på udviklingen.
Så når SF's ordfører siger, at regeringen bare vil gøre ligestilling til sådan noget, som den enkelte må ligge at rode med, så kan jeg sige nej.
Som vi også har skrevet i perspektiv- og handlingsplanen, så er kampen for ligestilling fortsat en fælles kamp.
Det er også en kamp, som regeringen gerne tager.
Tak for de gode kommentarer.
Jeg glæder mig til det fremtidige samarbejde på ligestillingsområdet, og jeg håber på, at det engagement, der har været i salen i dag, også vil være kendetegnende for de initiativer, vi kommer til at skulle tage i den kommende tid for at nå de mål, vi har sat os på ligestillingsområdet.