Irene Simonsen (V), 2007-04-19:
Det, jeg hører hr. Ole Vagn Christensen er ved gøre op med, er faktisk noget, Socialdemokraterne selv har været med til at indføre, nemlig en gensidig forsørgerpligt.
Når man er på kontanthjælp, har man forsørgerpligt over for sin ægtefælle.
Så enkelt er det.
Det er åbenbart det, hr. Ole Vagn Christensen vil gøre op med.
Men sådan er det jo, både når man er på starthjælp, og når man er på kontanthjælp.
Det er da en stor hjælp, når den ene af ægtefællerne kommer i arbejde.
Hvis vi skal tale om indvandrerfamilierne, så ved vi jo, hvor meget det betyder for børnene og den videre integration, at blot en af forældrene har tilknytning til arbejdsmarkedet.
Nu er det jo sådan, at den nye rapport, vi står med, rent faktisk viser, at der kommet flere med i samfundet – for at bruge det samme udtryk, som hr. Steen Gade bruger.
Jeg er bekymret over marginaliseringen.
Det er sådan set derfor, jeg har været med til at lave de lovgivninger, der siden 2001 er fremsat og vedtaget her i salen på både arbejdsmarkedsområdet og integrationsområdet.
Vi kan jo se, at de mest marginaliserede grupper, vi har i indvandrergrupperne, er dem, der i mange år har fået en rimelig høj overførselsindkomst, og som desværre har bosat sig i nogle områder, hvor de sætter sig uden for samfundet og ikke på nogen måde er inkluderet.
Det bekymrer mig meget.
Derfor har jeg da også siden 2001 været med til at gennemføre de lovgivninger.
Jeg går faktisk ind for en vis lighed i det her samfund, og man skal ikke marginalisere.
Derfor er jeg også stærk fortaler for de tiltag, der er sket siden 2001, så vi får flere ud på arbejdsmarkedet, så de ikke bliver marginaliseret.
Jeg er ret sikker på, at det bliver spændende, når vi om halvandet år igen skal have den her debat, for jeg går ud fra, at oppositionen bliver ved med at genfremsætte det her forslag, og at vi så kan vise, at vi er endnu bedre på vej, og at alle de værktøjer, der er lavet, og alle de incitamenter, der er her, virker.
Jeg går ikke ind for, og det gentager jeg, at vi skal reducere niveauet for overførselsindkomsterne.
Jeg mener, at vi har fundet et niveau, der passer, sådan at det kan betale sig at arbejde.
Dog vil jeg sige, at det selvfølgelig er svært, når kontanthjælpsloftet nogenlunde svarer til, hvad man får på en mindsteløn, men det kan jeg så leve med.
Jeg tror, at folk er så glade for at arbejde, at de gerne vil arbejde.
Jamen altså, jeg kan jo simpelt hen ikke forstå det her, for jeg må sige, at når man på kontanthjælpsloftet kan opnå den samme indtægt, som man kan ved at gå ud og tage et job til mindstelønnen, så har vi altså godt nok et kæmpe problem i Danmark, hvis vi skal kalde det et niveau, man ikke kan leve på.
Jeg ser gerne mange flere på starthjælp, der får hjælp til at få job, det bliver jeg ved med at fastholde, og det vil jeg også arbejde for at der kommer, fordi det kan betale sig at tage det arbejde.
Problemet før var jo, at det ikke kunne betale sig, og så holdt man folk væk; man holdt folk væk fra at blive en del af arbejdslivet.
Det var jo den tidligere regerings problem, og det er jo det, vi retter op på.
Jeg forstår ikke ordet succes, hvis det er en succes, at 84 pct. af dem, der er på starthjælp, stadig væk er arbejdsløse, og 91 pct. af dem, der er på kontanthjælp, stadig væk er arbejdsløse.
Mit spørgsmål går på, at det ikke er en succes for os Socialdemokrater, vi synes, at man skal længere op.
Mit spørgsmål til fru Irene Simonsen – jeg kunne ikke få et svar fra ministeren – er: I stedet for gang på gang at sige, at de her mennesker ikke gider arbejde, fordi der er så mange penge at hente i andre kasser, kunne man en gang for alle sige: Vi har arbejde til dig; du starter på mandag, og hvis du ikke gør det, kommer vi efter dig.
Er det ikke bedre at lægge kortene på bordet i stedet for at snakke frem og tilbage om den ene paragraf og den anden paragraf?
De er så bare faldet yderligere under den her regering.
Tallene har faktisk aldrig været så lave, som de er nu, så man kan nok ikke komme udenom, at det har den nuværende regering sådan set gjort ret godt.
Med hensyn til dem, der er kommet i selvforsørgelse, det vil sige, hvor den ene af ægtefællerne er kommet i arbejde: Det har jeg det da fint med, for det fremmer jo integrationsprocessen, plus at det yderligere gør det for den ægtefælle, som ikke har et job, at der faktisk er et større incitament til at tage nogle timers arbejde, så de får en tilknytning.