runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Messerschmidt (DF), 2008-01-24:
Det kræver nærmest et allergisk forhold til dagspressen, for at man kan komme med den konklusion, som ordføreren her bringer på banen.
At mene, at EU kun har bragt positive ting, forudsætter nærmest, at ordføreren har et stykke gaffatape sat over sin brevsprække, sådan at enhver form for faktuelle kendsgerninger ikke slipper inden for hans døre.
Det vil jeg også anbefale, for det kunne være, at ideologien pressede sig væk fra hovedet, hvis det var tilfældet.
Må jeg så ikke bare for en ordens skyld sige, at jeg tror, jeg tre gange i min ordførertale nævnte, at europæisk samarbejde er godt.
Nu har ordføreren ikke siddet i Europaudvalget så længe, og det kan være derfor, det er undsluppet hans opmærksomhed, men derfor vil jeg gerne igen understrege det: Vi er tilhængere af samarbejde i Europa; det handler om, hvordan man samarbejder.
Vi synes, at en lang række af de regler, der kommer fra EU, at dårlige.
Jeg kan i flæng nævne den lov, som ordføreren i øvrigt stemte for, og som ændrede markedsføringslovens § 3 og klart gjorde det muligt for erhvervsdrivende i Europa at fifle mere og komme med flere vildledende kendsgerninger om deres produkter, end den danske lov tidligere gjorde det muligt.
Der er det bare, at jeg i al stilfærdighed siger, at det vil jeg ikke have.
Jeg synes, det er ærgerligt, at vi skal have ringere regler på en lang række områder, når man i virkeligheden ved at ændre traktaten kunne forhindre det.
Svend Auken (S), 2008-01-24:
Ja, det er rigtigt, at der er en række principper, der er slået fast, herunder også principper, der sikrer en markedsøkonomi, men også en række principper, der sikrer grundlæggende rettigheder i relation til den markedsøkonomi og grundlæggende hensyn, og et af de principper er strejkeretten, som er fastslået, og som også fremgår af Vaxholmdommens i øvrigt ikke alt for klare præmisser.
Jeg er enig med hr. Per Clausen i, at vi bør tage den dom meget alvorligt og sikre, at den ikke får de skadevirkninger, man kunne frygte.
Det er også derfor, vi har sat en særlig proces i gang i Folketinget, og som han ved, har vi indkaldt et samråd, så snart der fra beskæftigelsesministeren efter konsultation med parterne foreligger et strategipapir om, hvad vi skal gøre i den konkrete situation.
Derudover har jeg jo netop i min tale i dag understreget, at vi i den nationale aftale, der indgås, ønsker, at der bliver taget konkrete skridt til at sikre en stærkere repræsentation af danske synspunkter i alle sager af mere principiel karakter, politisk karakter, før EF-Domstolen, og det synes jeg, vi bl.a. også kan lære af Vaxholmdommen.
Men det er meget vigtigt, at den nordiske model bliver slået fast som en vigtig målsætning at fastholde.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-01-24:
Det er jo ikke bare en statsmandsindsats, det er jo nærmest en europæisk statsmandsindsats, hvis ordføreren vil være i stand til at afgøre, at EF-Domstolen fremover vil have en højere repræsentation af danske interesser.
Så jeg vil først og fremmest gerne høre, hvordan ordføreren har tænkt sig at sikre sig at det skal ske.
For det andet vil jeg gerne høre, hvordan hr. Auken så i øvrigt ønsker at tøjle Domstolen, og om han kan finde et eneste sted i den traktat, som han under den her behandling plæderer for, hvor en sådan tøjling finder sted, når nu hr. Auken i sit indlæg lige før har givet udtryk for bekymring for EF-Domstolens meget ekspansive politiske anvendelse af sine prærogativer?
Svend Auken (S), 2008-01-24:
Da Folketinget gennemførte sin store høring om traktaten og sammenlignede den her traktat med forfatningstraktaten, var en af de eksperter, vi havde, inde på - med megen vægt, synes jeg -
at netop det forhold, at man er gået fra en forfatningstraktat til en ændringstraktat, at man har taget alle tilløb til forfatningsdannelse ud, at man har ændret eller rettere sagt begrænset målet for det europæiske samarbejde, i sig selv vil have en betydelig afdæmpende virkning på EF-Domstolens selvforståelse og praksis.
Og det tror jeg er et rigtigt synspunkt.
Derudover vil vi jo ikke antaste, at der skal være en uafhængig domstol, det er jo tværtimod en af fordelene ved Europasamarbejdet.
Vi vil bare sørge for, at når der foreligger disse principielle sager, så bliver vi i tide opmærksom på dem og får dem diskuteret - ikke bare blandt embedsmænd, men også i Folketinget - og at vi sørger for at få en effektiv repræsentation.
Der findes jo en ret til at biintervenere i principielle sager.
Vi har foreslået, at man konkret udpeger en attaché, som har til opgave at følge med og underrette os i Folketinget, så vi kan diskutere med regeringen, hvordan man mest effektivt kan repræsentere danske synspunkter.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-01-24:
Hr. Auken må da være vidende om, at Danmark intervenerer i en lang række sager, herunder i en Vaxholmsag, i en miljødomssag, i en Festersensag - der var vi selvfølgelig selv indstævnede.
Vi medintervenerer, fordi de handler om helt centrale spørgsmål af dansk suverænitetsinteresse.
Når nu hr. Auken præsenterer, at man vil gøre noget mere - for der må være en årsag til, at det bliver præsenteret nu, når vi diskuterer Lissabontraktaten - er det, der egentlig er det interessante, om hr. Auken kan pege på et område, hvor Lissabontraktaten positivt afgrænser EF-Domstolens muligheder for at virke politisk; at ordføreren ikke bare peger på, at man vistnok har fjernet ordet forfatning, og så tror man, at indholdet også er ændret af den årsag, men at han peger på en artikel, hvor man decideret kan se, at EF-Domstolens meget politiske aktivisme fremover vil blive mindre, end den har været tidligere.
Svend Auken (S), 2008-01-24:
Nej, for det er jo noget, der ligger i Domstolens praksis; altså, denne tendens ligger i Domstolens praksis.
Men vi kan politisk gøre ganske meget.
Vi kan jo for det første sørge for, at der ikke er alle disse usikre områder, hvor der ikke findes regler.
Vi kan for det andet også udtrykke vores tekster så tilstrækkelig præcist, at der ikke noget spillerum for de her politiske fortolkninger.
Og så kan vi for det tredje i de principielle sager, hvor eksempelvis indre markedshensyn og miljø eller indre markedshensyn og arbejdstagerrettigheder støder sammen, sørge for, at vi har en klar linje på forhånd og så intervenere.
Og Danmark har interveneret flot i Vaxholmsagen, det må jeg sige.
Men det kunne vi gøre i mange andre sager.
Jeg tror også, at der efterhånden er mange jurister, der har den opfattelse, at det burde man gøre.
Det interessante er, at hidtil er disse overvejelser sket alene mellem embedsmænd.
Det, der er det nye, er, at vi foreslår, at det kommer herind i Folketinget, så vi diskuterer mellem regering og Folketing, om der skal interveneres.
Per Clausen (EL), 2008-01-24:
Det, vi diskuterer i dag, er jo ikke, om vi skal have et europæisk samarbejde eller ej.
Det, vi diskuterer, er, om vi skal vedtage en traktat, som igen slår fast, at det er den frie konkurrence, som er et af de eneste uantastelige begreber.
Og i den sammenhæng er det vel meget relevant at spørge hr. Svend Auken og Socialdemokraterne: Hvad vil hr. Svend Auken gøre for at sikre, at lønmodtagerne dog i det mindste har en konfliktret i forhold til at forsvare løn- og ansættelsesvilkår?
Var det så ikke på tide nu, at Socialdemokraterne klart sagde, at det problem skal løses, og at det også skal løses, inden vi kan gå med til at tiltræde den her traktat?
Svend Auken (S), 2008-01-24:
Hr. Langballe skal jo lægge mærke til, at vi netop var i en meget grundig proces, som jeg gerne tager medansvaret for, hvor vi ikke bare gennemgik alle de juridiske argumenter med justitsministeren i et meget indgående samråd, men også tog de politiske aspekter ind.
For jeg mener, at spørgsmålet om folkeafstemninger eller ej aldrig har været en mekanisk juridisk afgørelse i Danmark; der har altid været et betydeligt element af politik i det, og det skal man tage hensyn til.
Det politiske spørgsmål var: Var der så afgørende forskel på forfatningstraktaten og den nye Lissabontraktat, at man kunne sige, at projektet havde ændret karakter, så der ikke længere var et politisk behov for en folkeafstemning?
Og det var det, vi gennemførte grundige høringer om, gennemførte grundige diskussioner af, inden vi traf afgørelsen.
Men vi tog et skridt yderligere: Inden statsministeren tog ned og skrev under på Lissabontraktaten, havde vi en lang debat her i Folketinget, så det var ikke bare sådan, at han som statsminister rottede sig - i hr. Langballes terminologi - sammen med andre.
Det var sådan, at han efter en lang og grundig debat i Folketingssalen, hvor vi stemte om, om der skulle eller ikke skulle være en folkeafstemning - ja eller nej - tog derned og sagde ikke alene ja, men som også på Danmarks vegne sagde, at der ikke skulle være en folkeafstemning om det.
Så jeg synes faktisk, at det var en ret flot proces.
Man kan være uenig i konklusionen, men processen kan man i hvert fald ikke kritisere.
Jesper Langballe (DF), 2008-01-24:
Jeg vil spørge: Hvor mange detaljer i Lissabontraktaten skal man studere grundigt for at afgøre spørgsmålet om, om der er tale om suverænitetsafgivelse eller ej?
For man kan jo godt hævde - det synes jeg man kan hævde med nogen ret - at vi, siden Krag i 1972 sendte medlemskabet til folkeafstemning, har oparbejdet en tradition i Danmark for, at alle vigtige traktater kommer til folkeafstemning.
Men der er i hvert fald én ting, der er givet, og det er, at det ligger granitfast, at er der tale om øget suverænitetsafgivelse, så skal det til folkeafstemning.
I den mellemliggende periode, hvor den politiske afgørelse i hvert fald stadig væk ikke var formelt truffet, kunne hr. Svend Auken tilsyneladende godt under vores debat her i Folketingssalen forstå det synspunkt, at det er det nemmeste spørgsmål i verden at afgøre.
For i det øjeblik, man går fra enstemmighed til flertalsafgørelser, er der per grunddefinition tale om suverænitetsophævelse.
Det er klart.
Vi har flere gange muntret os med billedet af vejforeningen.
I samme øjeblik der er tale om, at vejforeningen på de enkelte matriklers vegne træffer fælles beslutninger om, hvad der skal ske i den enkelte villa på vejen, er den enkelte villaejers suverænitet ophævet.
Det er jo så utrolig nemt, altså, man behøver slet ikke at studere alle mulige detaljer i traktaten.
Svend Auken (S), 2008-01-24:
Jeg vil sige to ting.
Den ene er, at juristerne jo ikke er i tvivl om, at det ikke er suverænitetsafgivelse, når man går fra enstemmighed til flertalsafgørelser.
Det er en anden måde at træffe beslutninger på, og hr. Langballe har ret, når han siger, at det er en stor ændring - det er også en nødvendig ændring, når man går fra 15 til 27 lande, for at kunne træffe mere effektive beslutninger, men det er jo ikke en suverænitetsafgivelse.
Det er jo ikke sådan, at man flytter en afgørelse, der er blevet truffet i det danske Folketing ned til at blive truffet i EU.
Så det er ikke en suverænitetsafgivelse i grundlovens forstand, altså som vi hidtil har arbejdet med det.
Er det, hr. Langballe siger, rigtigt, hvis man ser ikkejuridisk, politisk, holdningsmæssigt på det?
Det mener jeg heller ikke at det er.
Tværtimod betyder det, at der er enstemmighed i en række situationer, at eksempelvis danske interesser bliver prisgivet.
Lad mig give et eksempel: Der er enstemmighed om budgettet, og det har Margaret Thatcher misbrugt til at tvinge alle andre lande til at betale til den engelske statskasse.
I år betaler vi 1,3 mia. kr. til den engelske regering - 1,3 mia. kr. - kun på grund af at der er enstemmighed.
Havde der været flertalsafgørelser - hvad jeg bestemt ønsker at der kan komme, og det er der jo også en mulighed for i den nye traktat, hvis man er enig om det så havde den rabatordning for længst været afskaffet.
Hvad angår det der med, at alle skal være enige, vil jeg sige: Man må prøve at forestille sig, hvis alle 179 medlemmer i Folketinget skulle være enige, før vi kunne træffe en beslutning.
Det ville være fuldstændig umuligt og overhovedet ikke til fordel for den enkelte.
Michael Aastrup Jensen (V), 2008-01-24:
Det er altid en oplevelse at se Dansk Folkepartis europaordfører få luft for al sin modstand mod alt, hvad der handler om EU, og prøve at få sat det skræmmebillede op, at man vil få Europas Forenede Stater, og hvad ved jeg.
Man føler sig helt hensat til 1960'erne.
Problemet er bare, at verden altså har forandret sig siden 1960'erne.
I dag er der 27 lande, der er medlem af EU, og en masse andre lande står og banker på døren og vil gerne med i EU.
Og samtidig holder man altså fast i samme rille med 1960-argumenterne om, at det går galt.
Fakta blev, at vi kun fik en masse positive ting ud af EU, ligesådan som en masse andre lande har fået det.
Er det ikke på tide, at hr. Morten Messerschmidt begynder at erkende, at EU altså er kommet for at blive, og at der er skabt noget positivt?
Kan hr. Morten Messerschmidt slet ikke se noget som helst positivt ved EU overhovedet?
Jesper Langballe (DF), 2008-01-24:
Det er et uskønt syn, når Europas regeringschefer rotter sig sammen indbyrdes imod deres egne befolkninger, herunder vores egen, som man er blevet enige om mellem regeringscheferne skulle snydes for en folkeafstemning, fordi det ville være alt, alt for farligt; det kunne jo gå hen at blive et nej.
Jeg synes, at mellem det tidspunkt, hvor de ministerielle jurister havde udtalt sig, havde udført deres bestillingsarbejde, og det tidspunkt, hvor de politiske afgørelser blev truffet, var der sådan en periode, hvor hr. Svend Auken på en udadtil meget overbevisende måde sagde: Vi er ikke så skråsikre, vi vil overveje det her meget nøje.
Der var ganske vist onde tunger, der sagde: Rend og hop!
Den beslutning har været truffet længe, hr. Svend Auken udtaler sig bare sådan, fordi det socialdemokratiske vælgerkorps er delt.
Nu vil jeg gerne spørge hr. Svend Auken, hvordan det forholder sig med det - vi kan jo lige så godt få tingene på bordet - og om hr. Svend Auken også synes, at det er et uskønt syn, når regeringscheferne rotter sig sammen mod deres egne befolkninger.
Jens Vibjerg (V), 2008-01-25:
Altså, faren har et retskrav over for arbejdsgiveren på at få sin orlov.
Så enkelt er det.
Søren Krarup (DF), 2008-01-25:
Må jeg begynde med en biografisk oplysning: Jeg har 4 børn og 12 børnebørn, så jeg har også lidt erfaring med det.
Så vil jeg sige, at jeg siden 1970’erne har deltaget i noget, der hed Forældrenes Børnekommission, hvor vi forsvarede familiens ret imod et behandlersamfund, der ville skille børn og forældre.
Jeg synes, at netop et hæderligt Socialdemokrati og især fru Anne-Marie Meldgaard da må være enig med mig i, at når fru Lone Dybkjær siger, at de tænker på individet i stedet for på familiens frihed, så har man opskriften på, hvordan man slår en familie i stykker.
Man deler dem op i individer hver med sin rettighed, og så er der ikke noget fællesskab, som samfundet skal respektere, for så har man ophævet det, der er grundlæggende for en familie, og man har handlet præcis som de totalitære samfund.
Jeg er altså skuffet over, at fru Anne-Marie Meldgaard ikke er enig med mig i, at man ikke kan acceptere det.
Jeg vil begynde med at udtale min kompliment til fru Anne-Marie Meldgaard.
Jeg har diskuteret med hende flere gange, og vi sidder sammen i Indfødsretsudvalget og har det allerbedste samarbejde.
Derfor undrer det mig, må jeg tilstå, at netop fru Anne-Marie Meldgaard er fortaler for det her.
Socialdemokratiet er jo egentlig et hæderligt parti.
Når jeg tænker på H.C. Hansens og Hedtofts, tidligere socialdemokratiske ledere, familieliv, så var det netop præget af fællesskabet, af sammenholdet om familien, dvs. en respekt for familiens frihed.
Derfor undrer det mig at se netop fru Anne-Marie Meldgaard være med på noget, der jo er et rent ideologisk udspil.
Jeg vil spørge fru Anne-Marie Meldgaard: Kan hun ikke selv se en modsætning imellem det hæderlige Socialdemokrati, jeg oplevede i min ungdom, og så den ideologiske 68-bølge, der, vil jeg sige, har afsporet det, og som jeg bestemt ikke troede fru Anne-Marie Meldgaard var med i?
Jens Vibjerg (V), 2008-01-25:
Det må jeg sige ja til, for oprindelig var det egentlig det, vi havde tanker om at gå til Folketinget med, altså at der skulle være fuld frihed for faren og moren til at vælge, hvordan orloven skulle fordeles.
Men vi blev jo bremset af EU's bestemmelser om reservationen af de ekstra 12 uger til moren.
Det er klart, at vi, når der kommer et direktiv fra EU, retter ind efter det, det gør vi altid.
Det har vi nu engang en holdning til.
Har man i fællesskabet besluttet, at man skal have en bestemt bestemmelse, så indretter vi os efter det, og det har vi gjort i det her forslag.
Lone Dybkjær (RV), 2008-01-25:
Må jeg spørge Venstres ordfører om noget?
Jeg går ud fra, at Venstre er enig i, at der er 12 uger, der er øremærket til moren, og til det sagde beskæftigelsesministeren, at det var EU's skyld.
Vi efterforsker, hvordan skylden helt præcist er placeret.
Jens Vibjerg (V), 2008-01-25:
Nu ved jeg ikke, om hr. Søren Krarup havde lejlighed til at høre min ordførertale, men der lagde jeg nemlig meget vægt på Venstres frihedstanker i forbindelse med familien.
Det, vi så ser her, er den socialistiske tankegang, hvor man fra Folketingets side vil gå ud og fortælle familierne: Vi ved nok, hvad der er godt for jer, vi ved bedre.
Der er det altså Venstres opfattelse, at det sådan set er familien, der bedst ved, hvad de har brug for i netop deres situation, og derfor skal kunne indrette orloven, så den passer til deres familie, så de får allermest ud af den her 1-års fleksible barselorlov - til glæde for familier, fædre, mødre og børn.
Søren Krarup (DF), 2008-01-25:
Jeg er lige ved at sige, at det er et kristeligt forsvar for familien, for det enkelte menneske, for faren og morens ret til selv at bestemme opdragelsen af deres barn.
Men vil hr. Jens Vibjerg ikke give mig ret i, at det, der ligger bag et beslutningsforslag som det her, simpelt hen er den sædvanlige ideologiske, og jeg er lige ved at sige socialistiske bedrevidenhed, hvor man i lighedens navn kommer og vil tyrannisere et par forældre, som om man kunne løsrive barnets ret fra familiens ret og frihed?
I de totalitære samfund har kendetegnet på det totalitære altid været, at man foragtede det private, og at man dermed foragtede familien.
Det var stalinismens kendetegn, og det har været alle totalitære samfunds kendetegn.
Synes hr. Jens Vibjerg ikke også, at det er ubehageligt, at man skal møde reminiscenser af det i det danske Folketing?
Jens Vibjerg (V), 2008-01-25:
Jeg kan sådan set svare kort og sige, at jeg for så vidt er enig med hr. Søren Krarup.
Søren Krarup (DF), 2008-01-25:
Der er et gammelt revolutionært motto, der hedder frihed, lighed og broderskab.
Det var det, der blev udkastet i 1789, og i tiden siden har man kunnet konstatere, at ligheden altid har været brugt til at ophæve friheden.
Det er socialismens grundlov: I lighedens navn ophæver man friheden.
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører, om han ikke giver mig ret i, at det her simpelt hen handler om familiens frihed, familiens ret til selv at planlægge sin dagligdag, og at det, når man med ligestilling eller lighed kommer og vil tyrannisere familien, i virkeligheden er et overgreb på familiens frihed.
Og giver ordføreren mig ikke også ret i, at man naturligvis ikke kan tale om barnets ret uafhængigt af familien.
Familien består af børn og voksne, og det, som forældrene i deres kærlighed til barnet vælger som gældende for familien, er naturligvis til syvende og sidst det eneste afgørende, og det er derfor i ethvert ordentligt samfund en nødvendighed, at man beskytter familiens frihed imod behandlere, der altid ved bedre i lighedens navn.
Lone Dybkjær (RV), 2008-01-25:
Jeg tror nu ikke, det er så simpelt, for det, man gør, er, at man lader rettigheden til den orlov bortfalde.
Det føler jeg mig ikke fuldstændig overbevist om ligger i direktivet, men det kan vi jo undersøge i udvalgsarbejdet.
Nu kan man jo altid diskutere, om det er familien eller individet.
Jeg har nok mere den holdning, at det, det drejer sig om, er individet og hermed altså også barnet.
Og det, som jeg synes er vigtigt i den her sammenhæng, er at sikre, at barnet har en relation til både faren og moren, og dermed, at faren også har en reel mulighed for at tage orlov.
Det er jo begrundelsen.
Jeg synes, det er helt ude i hampen, når jeg hører, at der er tale om socialisme i den her ting.
Så er der nu mange ting, som regeringen foretager sig, men det skal ikke komme ind på, som er rendyrket socialisme.
Men kan man ikke godt forstå tankegangen om, at familien jo ikke har den totale frihed, så længe farens rettigheder på arbejdsmarkedet overhovedet ikke er nær de samme som morens, fordi han ikke er sikret en øremærket rettighed?
Det betyder jo, at familien ikke har en dispositionsfrihed - som man står her og siger - hvis man nu endelig vil gå ind på alle de der familiebetragtninger.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2008-01-25:
Jeg tror nu nok, at mine børn ville være skuffede over det, hvis jeg stod her på talerstolen og fortalte, at jeg havde svigtet dem.
Jeg tror ikke, der er nogen af dem, der føler sig svigtet, fordi de har haft en mor, der har været på arbejdsmarkedet, der har haft en karriere, hvor de har været en kærlig del af mit liv, men samtidig også - som hr. Søren Krarup ville sige - betalt en pris ved at blive passet andre steder.
Sådan tror jeg ikke at de selv opfatter det.
Jeg tror, at de er stærke, kloge mennesker, der godt kan se, at det vil de selv føre videre, og det kan jeg jo se at de gør.
Jeg tror egentlig ikke, at Dansk Folkepartis ordfører har fattet, hvad det her forslag går ud på.
Det går jo ikke ud på, at den valgfrihed skal være der.
Det, det går ud på, er netop, at vi ønsker, at barnet skal have ret til at have sin far i 12 uger og sin mor i 12 uger, og hvis man ikke selv kan finde ud af det, så er det ligesom med mange andre forslag, vi laver herinde i Folketinget, sådan, at vi er nødt til at lovgive os ud af det.
Jeg synes, at det signal, der bliver sendt i forhold til ligestilling mellem mænd og kvinder, er umådelig vigtigt, og derfor kan det undre mig, at Dansk Folkepartis ligestillingsordfører ikke holder fanen lidt højere lige præcis på det her område.
Jens Vibjerg (V), 2008-01-25:
Nu er det jo sådan, at når man har en dårlig sag, er det godt at prøve at lægge røgslør ud, og det var jo så det, fru Anne-Marie Meldgaard forsøgte med at beskrive fædrenes manglende rettigheder ude på arbejdspladserne, nemlig at de risikerer at blive fyret.
Derfor vil jeg gerne spørge fru Anne-Marie Meldgaard: Er det ikke korrekt, at fædrene har nøjagtig den samme beskyttelse, som mødrene har ude på arbejdspladserne i den her sag?
Martin Henriksen (DF), 2008-01-25:
Det er selvfølgelig, fordi det jo også er utrolig svært at begynde at svare meget konkret på, hvorfor man mener, at Folketinget skal blande sig i, hvordan familierne skal indrette sig.
Det synes jeg bare man skal tage til efterretning.
Så bemærkede jeg, at ordføreren sagde, at vi skal give familierne et reelt valg.
Men det virker jo sådan lidt underligt, for som jeg forstår beslutningsforslaget - så kan det være, jeg har misforstået det betyder det jo, at man fratager forældrene valgmuligheder, nemlig muligheden for at vælge, hvordan man indretter sig, og muligheden for at vælge, hvordan man vil fordele barselorloven imellem sig.
Kan ordføreren ikke bekræfte, at man ønsker at fratage forældrene de valgmuligheder med det her beslutningsforslag?
Hvis nogen, der sidder og hører debatten nu, er i tvivl om det, kan de altid gå ind på Folketingets hjemmeside og læse, at det rent faktisk lige præcis er det, som Socialdemokraterne ønsker at gøre.
Kan ordføreren ikke bekræfte det?