Jan E. Jørgensen (V), 2013-04-05:
Demokrati handler ikke kun om, at flertallet bestemmer.
Et demokrati, der ikke beskytter mindretallet og det enkelte menneske, er ikke et demokrati, men et flertalsdiktatur, og derfor er menneskerettigheder helt centrale i et folkestyre.
Men ikke alle menneskerettigheder er lige vigtige, nogle er mere vigtige end andre.
Frihedsrettighederne er de vigtigste, og af frihedsrettighederne står ytringsfriheden som den allervigtigste.
For hvad er værdien af forsamlingsfrihed og foreningsfrihed uden friheden til at ytre sig?
Historisk har kampen for ytringsfrihed været en kamp mod statsmagten.
Det var magthaverne, der følte behov for at værne sig mod ubehagelige ytringer fra folket.
Jeg fik først for nylig set den fantastiske danske film »En kongelig affære«, der jo blandt meget andet handler om trykkefrihed – den trykkefrihed, som Struensee fik indført i Danmark og Norge ved en forordning i september 1770.
At det ikke var helt uproblematisk med al den frihed, kommer jo også frem i filmen, hvor det pludselig var Struensee selv, der fik behov for at beskytte sin magtposition og derfor allerede efter godt et år, nemlig i oktober 1771, indskrænkede ytringsfriheden igen.
I dag har vi ytringsfrihed i Danmark – ikke absolut ytringsfrihed, for det er en umulig tanke.
Når ytringer har samme virkning som ulovlige handlinger, må ytringsfriheden træde til side.
Derfor er det ulovligt at lyve om, at andre f.eks. har begået noget strafbart; derfor er det ulovligt at krænke privatlivets fred; derfor er det ulovligt at sige til sikkerhedspersonalet i lufthavnen, at en anden passager har en bombe med i kufferten; og derfor er det ulovligt at videregive statshemmeligheder til andre.
Men i dag kommer truslen mod ytringsfriheden ikke fra statsmagten.
I Danmark ser vi dagligt eksempler på, at ytringsfriheden bliver brugt tåbeligt, ufølsomt og krænkende.
Vi oplever demonstrationer fra islamistiske grupperinger, som kalder vores demokrati de grimmeste ting, og vi ser nazister, der marcherer på gaden med deres afskyelige hagekorsfaner og kampråb, uden at statsmagten griber ind.
Angrebene kommer fra medborgere, som ikke mener, at man skal have lov til at ytre sig frit, og når statsmagten ikke vil forhindre ytringerne, ja, så begår disse borgere selvtægt.
Tegneren Kurt Westergaard blev angrebet med en økse af en islamistisk fanatiker, og i dag lever han med politibeskyttelse.
Hvad havde han gjort?
Han havde tegnet profeten Muhammed med en bombe i turbanen.
Personligt kan det undre mig, at nogle har behov for at såre andres religiøse følelser, og derfor hylder jeg sådan set ikke hans tegning, ligesom jeg bestemt heller ikke hylder fru Pernille Vigsø Bagge, der på sin facebookside har skrevet følgende: Ny pave, kors i r.... . Altså med fire prikker ligesom i et gækkebrev.
Hvad mon hun hedder?
Men forskellen på tegneren fra Jyllands-Posten og politikeren fra SF er, at folkesocialisten jo ikke behøver at være bange for at blive slået ihjel af vrede katolikker, for katolikkerne har lært at acceptere ytringsfrihed som et grundvilkår.
Den accept mangler desværre stadig hos enkelte andre.
Når der lige nu, mens vi sidder her, bliver stillet nogle store sten op nede på Slotspladsen, er det ikke for at pynte, men for at beskytte parlamentet mod angreb, som vi så det i Norge, hvor en fanatisk terrorist angreb parlamentet og en række unge socialdemokrater på en ø, hvor de holdt sommerlejr.
Det gjorde han, alene fordi han var uenig i deres holdninger.
Liberal Alliance spørger så i dag til, hvordan regeringen vil værne om ytringsfriheden og den personlige frihed for borgere i Danmark.
Det vigtigste middel, sådan som jeg ser det, er, at vi står sammen og forsvarer ytringsfriheden for alle mennesker, også for dem, hvis holdninger vi ikke deler eller måske endda direkte er imod.
Vi skal beskytte ytringsfriheden som det ufravigelige princip, den er, og de, der truer andres ret til at ytre sig, truer hele det demokratiske fundament, og derfor må vi aldrig lade os true til tavshed.