Christine Antorini (S), 2012-04-13:
Jeg vil gerne, ligesom flere også har gjort, takke for debatten.
Den viser, og det synes jeg egentlig er den vigtigste konklusion, at der jo er et meget bredt flertal i Folketinget, som er optaget af at skabe nogle rigtig gode rammer for unge, sådan at de kan gennemføre en ungdomsuddannelse.
Det, vi har haft til diskussion her, har været, hvordan vi kan gøre noget, så man får endnu bedre gymnasiale uddannelser.
Derfor er jeg også glad for, at der står et politisk flertal bag det ønske, der har været i rigtig mange år, som det også er blevet sagt, nemlig at der kommer et loft over antallet af elever i de gymnasiale uddannelser.
Og det er et loft, der træder i kraft, sådan at der i gennemsnit er maks. 28 elever på en årgang, når de nye 1. g'ere starter, og det gælder både for det almene gymnasium, det gælder for handelsgymnasiet, det gælder for det tekniske gymnasium, og det gælder for hf.
Derfor glæder jeg mig rigtig meget til at byde de nye elever velkommen, når de starter.
Derfor er jeg også glad for, at vi af de høringssvar, der har været på baggrund af en proces, som jo har varet længe, og som også har omfattet en diskussion om den økonomi, der skal til for at kunne gennemføre det fleksible klasseloft på maks. 28 elever, kan se, at der er en bred støtte fra både gymnasielærerne og fra elevorganisationerne til, at man nu bremser op de steder, hvor der er kommet flere og flere elever i klasserne.
For det er jo det, der har været virkeligheden.
Det har været meget forskelligt fra gymnasium til gymnasium, fra uddannelsesretning til uddannelsesretning, men der er bare støt og roligt kommet flere elever i klasserne.
Nogle steder har der – det er rigtigt – siddet mange elever, og her taler vi ikke bare om, at der har været 29 elever eller 30 elever, nej, der har været 32, 33, 34 elever.
Og selvfølgelig betyder det noget for den pædagogiske ramme for undervisningen, hvor mange elever der er pr. lærer.
Jeg synes i virkeligheden, at Dansk Folkepartis ordfører sagde det meget præcist med udgangspunkt i egne erfaringer som gymnasielærer, nemlig at det da gør en forskel, om der står én lærer med 28 elever, eller om der står én lærer med 35 elever.
Det giver altså nogle bedre muligheder for, at man kan levere god undervisning, hvis der ikke er propfyldt med elever i klasserne.
Derfor er jeg rigtig glad for, at vi i dag kan sige, at vi nu for de nye elever, der starter i 1. g, har et fleksibelt klasseloft på maks. 28 elever på plads.
Jeg vil godt kommentere nogle af de bekymringer, der har været rejst her fra talerstolen.
Venstre er bekymret over, at der ikke har været en dialog.
Jeg tror, at alle, der har fulgt med i den meget levende debat, der har været over et antal måneder om økonomien omkring det fleksible klasseloft på maks. 28 elever, ved, at der har været en meget intens dialog, ikke mindst med Rektorforeningen.
Derfor er det også rigtig fint, at det er lykkedes at finde de ekstra 85 mio. kr. til klasseloftordningen.
For det er korrekt, som det også er blevet sagt herfra, at der har været uenighed om det talgrundlag, der skulle til, sådan at der rent faktisk kom de fornødne midler ud til klasserne.
Derfor vil jeg for lige at repetere det bare sige, for det er noget, der har været en lang og heldigvis også en god dialog med Rektorforeningen om, at det for det første har skyldtes, at de tal, der er blevet brugt, og som er fra UNI-C i – det er dem, der opgør det – viste, at der var 1 års forskel på de indberetninger, der kom til UNI-C, men det er der nu blevet rettet op på i det beregningsgrundlag, der er.
Det var det, der gjorde, at der var uenighed om tallene.
Det er blevet opdateret, og det er det, der ligger til grund for de ekstra 85 mio. kr., sådan at der nu samlet kommer 206 mio. kr. ud til at kunne opfylde det økonomiske behov, der er, for at kunne gennemføre det fleksible klasseloft på maks. 28 elever.
Alle eleverne har et taxameterbeløb med sig, og det betyder, at gymnasierne har stadig bedre muligheder for at give gymnasieeleverne en rigtig god uddannelse.
Det er faktisk sådan, at de almene gymnasier i øjeblikket har en økonomi, der gør, at de samlet i gennemsnit har et overskud på omkring 1 mia. kr.
Intentionen har jo netop været, at de selvejende institutioner fik en bedre mulighed for at kunne investere i en bedre kvalitet i undervisningen, herunder at der ikke skulle være alt for mange elever i klasserne.
Det siger jeg for at få lidt proportioner i debatten, for målet er, at de selvejende institutioner skal have et råderum for, hvordan de kan udvikle de forskellige uddannelser, studieretninger, profiler osv.
Men det har altid været med det udgangspunkt
, at når der f.eks. var bedre tider, og når der var flere elever, der søgte gymnasierne – hvad de gør nu – og de havde et taxameterbeløb med, så skulle beløbet selvfølgelig bruges til, at der kom kvalitet i undervisningen, herunder at der ikke var alt for mange elever i klasserne.
Min sidste kommentar skal være til Liberal Alliance, som – hvad jeg synes er meget rimeligt – spørger om, hvad effekten af klasseloftet nu er.
Til det vil jeg sige, at nu er det sådan, at regeringen har en målsætning om, at 95 pct. af de unge skal gennemføre en ungdomsuddannelse.
Det er i øvrigt en konsekvens af tidligere aftaler, også med den tidligere regering, hvor vi har været enige om den målsætning om, at 95 pct. af de unge skal gennemføre en ungdomsuddannelse.
Og det, at der kommer et maksimumloft på antallet af elever i klasserne, er ét element blandt flere, der kan gøre, at vi når i mål med, at frafaldet bliver mindre, og at flere gennemfører.
Det, som vi i ministeriet så prøver at diskutere, er, om det alligevel er muligt at evaluere, hvordan det går med hensyn til klasseloftet.
Der har vi i øjeblikket en drøftelse med evalueringsinstituttet EVA om, hvorvidt det kan gennemføres.
Det er jo svært, for når man skal se på, hvad det er, der betyder noget for gennemførelsen, kan man se, at det typisk er mange forskellige faktorer, herunder også, om ungdomsuddannelsesstedet ligger i et område, hvor der starter mange elever, der kommer fra såkaldt uddannelsesfremmede hjem, og som måske skal have en lidt mere håndholdt indsats, men som, hvis de så får det – altså hvis de får lidt mere vejledning, og hvis der er lidt flere lærerressourcer osv. – sagtens kan gennemføre med et rigtig fint resultat.
Det siger jeg, fordi jeg hermed bare vil sige, at vi synes, det er relevant at diskutere, om man kan måle effekten af klasseloftet.
Og det er vi så i gang med at diskutere med evalueringsinstituttet om kan lade sig gøre.
Så har der været en stor diskussion om, hvad forskningen siger.
Jeg tror, at man, hvis man skal konkludere på, hvad forskningen siger, så kan konkludere, at der er ret lidt forskning om det.
Det er det, der er problemet; det er ikke altid, vi bare kan læne os op af solid viden.
Der er nogle ret sporadiske undersøgelser, nogle af dem er relativt gamle, og de viser noget forskelligt.
Nogle af undersøgelserne måler på noget i folkeskolen, og andre måler på noget på ungdomsuddannelserne.
Nogle af dem måler på noget med karakterer, nogle på trivsel, nogle på motivation.
Men det ændrer ikke ved, at man godt kan træffe en politisk beslutning.
Og det er jo det, der sker i dag, nemlig at det sandsynligvis nok betyder noget, for at man får mere ud af sin undervisning, hvis der ikke er alt for mange elever pr. lærer.
Jeg synes, at det kunne være nyttigt, hvis vi kunne få noget mere forskning her, for der er bare ikke særlig meget.
Hvis man overhovedet skal sige noget, altså bare sådan løseligt og helt ud fra nogle tendenser, kan man sige, at det ser det ud til, at klassestørrelsen betyder noget for de elever, der kommer fra såkaldt uddannelsesfremmede hjem, det vil sige de elever, som ikke har en mor eller en far, der kan hjælpe dem med alt.
Det synes jeg er en interessant pointe at skrive sig bag øret.
For noget af det, som jeg personligt tror er utrolig vigtigt, hvis vi skal have alle med, er, at vi i forhold til ungdomsuddannelserne bliver stadig bedre til at give lige den ekstra hjælp til dem, som ikke nødvendigvis får den fra forældrene, men som ellers har alle mulighederne for at gennemføre en god ungdomsuddannelse.
Derfor er jeg også glad for, at flere her fra talerstolen har nævnt, at de gerne ser, at vi går ind og kigger på hele taxametersystemet.
Der er det jo også noget, regeringen har som en målsætning, både at kigge på det såkaldte sociale taxameter og på det taxameter, der tager udgangspunkt i de geografiske forskelle, der måtte være imellem uddannelsesstederne.
Og det er noget, som vi i regeringen ganske snart går i gang med at kigge nærmere på.