Camilla Hersom (RV), 2012-10-26:
Lovforslag nr. L 30 om ændring af sundhedsloven og lov om klage- og erstatningsadgang inden for sundhedsvæsenet, som vi behandler i dag, og hvis formål er at indføre en udredningsret samt en differentieret behandlingsgaranti, er et forslag, som Det Radikale Venstre ganske rigtigt betragter som et flagskib i regeringens sundhedspolitik.
Det gør vi, fordi essensen i forslaget er retfærdighed og kvalitet.
De mest syge skal behandles først.
Vi betragter det også som et flagskib, fordi lovforslaget er båret af en tilgang, der kræver stadige forbedringer af vores sundhedssystemer.
Det vil give mere kvalitet.
Lovforslaget er et resultat af, at vi lytter til de mennesker, der hver dag arbejder med og i vores sundhedssystem.
Det er båret af tillid til den faglighed, som vores sundhedspersonale besidder.
Det er et forslag, hvori vi angiver en retning frem for et endemål, men hvor meningen bør være tydelig.
Vi ønsker et sundhedsvæsen, der bliver stadig mere sammenhængende, har en højere kvalitet og større retfærdighed, og hvor ingen patienter overlades til sig selv.
Det Radikale Venstre mener, at udredningsretten vil betyde en helt konkret og mærkbar forbedring i sundhedsvæsenet.
Der er allerede høstet gode erfaringer på de diagnostiske centre, der efterhånden findes flere steder i landet, hvor patienter med diffuse symptomer hurtigere har kunnet gennemgå de nødvendige undersøgelser og dermed få en diagnose.
Udredningsretten bygger derfor til dels også på konkrete resultater i den virkelige verden, som regeringen nu ønsker at udbrede til hele sundhedsvæsenet.
Patienter skal ikke længere opleve at være kastebold i systemet og blive sendt rundt fra afdeling til afdeling.
Sundhedssystemet skal forpligtes på at give patienterne en diagnose inden for en måned, og i de tilfælde, hvor det af faglige grunde er umuligt, skal patienten i stedet have en klar plan for det videre forløb.
Når patienten har fået stillet en diagnose, skal vedkommende selvfølgelig behandles.
Her vil regeringen så indføre den omdiskuterede differentierede behandlingsgaranti.
Nogle patienter vil selvsagt have en så alvorlig diagnose, at de skal starte behandlingen akut.
Det gælder f.eks. visse kræftsygdomme.
Nogle sygdomme kan behandles inden for 1 måned, men vi mener også, at der er nogle, der kan vente 60 dage, altså 2 måneder, uden at det medfører nogen stor forringelse.
Hvis patienten ikke kan tilbydes behandling inden for fristen, vil patienten kunne benytte sig af det udvidede frie sygehusvalg.
Og vurderingen af, hvornår denne ret indtræffer – altså om det er efter 30 eller 60 dage – vil bero på en konkret lægefaglig vurdering på baggrund af vejledende kriterier udarbejdet af Sundhedsstyrelsen.
Allerede i foråret diskuterede vi hovedelementerne i det her lovforslag i forbindelse med en forespørgselsdebat her i salen.
Nærværende lovforslag er ikke et lille lovforslag.
Det vil betyde et reelt kvalitetsløft i det danske sundhedsvæsen.
Det vil tage tid at implementere det.
Der udestår stadig væsentlige dele, herunder inddragelse af det psykiatriske område.
Det bliver der sikkert brug for undervejs.
Vi tror på et sundhedssystem under stadig udvikling.
Vi mener, at retningen er givet, og at et meget, meget vigtigt skridt fremad er taget med L 30.
Derfor kan vi varmt støtte forslaget.
Inden jeg slutter helt, skal jeg huske at hilse fra min kollega i SF, fru Özlem Sara Cekic, og sige, at også SF kan støtte forslaget – andet ville sikkert også undre.