Steen Gade (SF), 2007-03-22:
Jeg taler i dag på vegne af hr. Holger K. Nielsen, der er SF's ordfører på det her område.
Jeg skal først sige, i forlængelse af den debat der har været indtil nu, at det, jeg synes man skal være meget opmærksom på, er, at den fejltagelse, som Irakkrigen jo er, smitter ganske meget af på Afghanistan på mange måder, bl.a. på den måde, at opfattelsen i hele regionen af den vestlige verden er af en sådan karakter, at det er meget, meget svært at vinde hjerter og sind i de landes befolkninger.
Det er en realitet.
Og det betyder så også, at krigsførelsen i Afghanistan er sådan, at den en lang række steder fremmer, at man får Taleban styrket, og at nogle af dem, der er imod, at de styrker er der, bliver fremmet.
Jeg synes, der er så meget dokumentation for, at det er den vej, det her går.
Man kan sige, vi har ikke inkasseret fiaskoen, men vi står med en betydelig risiko for en fiasko.
Og så kan man selvfølgelig sige, som hr. Tom Behnke sagde for lidt siden, at så klarer vi det med at sende flere tropper, og det er jo så det, man forsøger og vil gøre til efteråret, og andre NATO-lande også vil forsøge.
Jeg synes ikke, at det her er let, men især den her slags sager skal man vel heller ikke gøre lettere, når de nu er svære.
Jeg er selv nået til, at jeg ikke tror på det, og det betyder, at strategien har nogle grundlæggende fejl.
Den har den fejl, at man ikke har vundet de her hjerter i de områder, og det er, når man går i gang med opiumudryddelsen, og det er sådan set også, fordi krigen foregår på den måde, som den foregår på, nemlig at man faktisk ikke ved, om det er en talebansoldat, man har skudt, fordi han er ikke klædt i en talebanuniform, han har bare skudt, og så tæller han med som en talebansoldat.
Det betyder, når man færdes i et område som f.eks. Helmandprovinsen, hvor vi lægger vægt på, at vi ikke ret gerne vil have, at de danske soldater, og for den sags skyld også andre soldater, men da specielt de soldater, som vi sender ud, bliver skudt – og det er jeg enig i – men det betyder altså rent faktisk, at vores effektivitet som militær om ikke er lig nul, så måske er på 10 pct. af ydeevnen.
Det kan jo ikke gå i længden, det må alle i realiteten kunne indse.
Så kan man selvfølgelig sige, at det får en ende, og vi kommer i en anden situation.
Jeg tror ikke, der er anden vej end at sige, at det er politiske løsninger, der skal til, også i Afghanistan.
Det betyder, at man må i gang med at finde ud af, hvem i Taleban man kan snakke med, for det er jo trods alt Al-Qaeda, der er hovedfjenden.
Talebanstyret har givet dem husly, det ved vi, det var derfor, at FN tog sin beslutning om, at det var lovligt at starte krigen, og det stemte SF også for på det tidspunkt.
Men vi vil ikke stemme for yderligere soldater til Afghanistan.
Det hele burde have vendt omvendt, det er jeg ikke i tvivl om i dag, nemlig at man burde have satset på det civile, men man kunne jo ikke undgå, da man startede, også at have det militære med.
Ellers kunne man jo heller ikke have lavet angrebene på Al-Qaeda.
Men for at komplicere det yderligere – og det skal så være det, jeg runder af med – vil jeg sige, at Al-Qaedas hovedcenter kan være i Afghanistan, men i den her forsamling må vi vel godt være ærlige og sige, at det nok er endnu mere sandsynligt, at det er i Pakistan.
Og da det er det, der er terrorcentrene, er det jo også et tegn på, at det her ikke løses bare ved at sende nogle flere tropper til Afghanistan; det løses i en grundlæggende politisk proces.
Og vi står – Danmark, men for den sags skyld hele Vesten – i en meget vanskelig situation, og vi har brug for totalt at nytænke, hvordan vi går ind i failed states, og om vi overhovedet har valgt den rigtige strategi i de år, vi har været der.