Marianne Jelved (RV), 2012-05-08:
Det kunne der godt have været.
Danmark jo har tilsluttet sig det her regime.
Det er ikke noget, vi er pålagt, fordi vi er medlem af EU; vi har valgt at gøre det.
Og jeg vil bruge billedet med Odysseus, som binder sig til masten for at undgå at blive fristet af sirenernes sang.
På samme måde har et stort flertal i Folketinget besluttet sig for at disciplinere vores måde at styre økonomien på helt frivilligt ved at tilslutte os et regime, vi kan kalde det et system, som er udfundet i EU-sammenhæng.
Men vi kunne udmærket have fundet på det af os selv, eftersom det her har været et tema, der har været velforberedt, inden finanspagten blev vedtaget i EU.
Og det har det, fordi vi igennem årtier har måttet erkende, hvor svært det er at styre de offentlige udgifter på en måde, som er hensigtsmæssig og fornuftig.
Nu prøver vi at give os selv nogle redskaber, som skal gøre det muligt, og i den sammenhæng opfinder vi, kan vi sige, to nye begreber – eller i hvert fald nye i den her sammenhæng – nemlig at vi laver målsætninger for det strukturelle underskud, og at vi har en målsætning, som hedder, at der skal være balance mellem udgifter og indtægter.
Ikke nok med at vi har det som målsætning, vi laver også et system, hvor vi kontrollerer det, og hvor vi beslutter os for at leve op til de målsætninger, som vi har lavet.
Og derfor kommer vores folketingsår fra nu af til at blive anderledes, end det har været, siden vi fik grundloven og Rigsdagen i meget gamle dage.
Vi har stadig væk en finansminister, men finansministeren er også blevet en slags korrektionsmekanisme, fordi finansministeren hvert år i august måned skal vurdere, hvordan det strukturelle underskud kommer til at se ud i det følgende finansår.
Og så skal finansministeren træffe foranstaltninger, hvis ikke vi overholder den målsætning, som hedder, at det maksimalt må være ½ pct. af bruttonationalproduktet.
Det vil sige, at den mekanisme, som bliver indarbejdet i lovgivningen, der gør, at vi kan agere på det, er finansministerens ansvar.
Finansministeren kan få god hjælp fra Finansudvalget, skulle jeg hilse at sige, som vil følge arbejdet meget nøje, fordi vi trods alt i Finansudvalget får nogle opgaver, som har at gøre med budgetlovens overholdelse og implementering og måden at agere på.
Så laver vi udgiftslofter, og vi laver dem både for staten og for kommunerne og for regionerne.
For staten har vi lavet et udgiftsloft i lovforslaget, som drejer sig om indkomstoverførsler, og et, som drejer sig om driftsudgifter.
Men anlæg er holdt udenfor, og der er et andet tema, der er holdt udenfor, som jeg synes er interessant, nemlig de udgifter, som er forbundet med det, vi kalder de automatiske stabilisatorer, som jo virker, når vi har udsving i konjunkturerne, ved at afdæmpe belastningen fra lavkonjunkturen på beskæftigelsen og ledigheden.
Derfor er det et godt eksempel på, at der er mange nuancer i dansk økonomisk politik, for de automatiske stabilisatorer er en form for Keynes' økonomiske politik, som vi fastholder med stor interesse, ikke kun i Danmark, men også i resten af Europa.
Det er jo den psykologi og den mekanisme, der ligger i, at vi kan lade udgifterne stige, når ledigheden stiger og indtægterne falder, og at det helt automatisk bliver trukket ind igen, når konjunkturerne vender, altså når beskæftigelsen og indtægterne stiger igen og udgifterne til dagpenge og kontanthjælp falder.
Det er jo i virkeligheden en ligevægtsmodel, som er rigtig fornuftig og rigtig god, og som er brugt af alle.
Og den ville virke, hvis alle i øvrigt havde en rimelig sund økonomi – og dermed mener jeg i de andre medlemslande rundtomkring i Europa.
De danner rammen om de forhandlinger, som regeringen foretager med kommunerne og regionerne hvert år i forårsmånederne og hen på sommeren.
De udmøntes i et aktstykke, som passerer igennem Finansudvalget, og der kan der laves om på udgiftslofterne imellem dem, hvis Finansudvalget i øvrigt godkender det. Så hele vores økonomiske årsarbejde præges af denne lovgivning; det er selvfølgelig også det, der er meningen.
Den præger også den måde, finansloven bliver til på.
Så har vi Det Økonomiske Råd, som er en uafhængig institution, som vi har haft siden 1962, og som har beriget os med rapporter to gange om året, hvor der har været analyser, bl.a. af den økonomiske udvikling i Danmark og af den internationale udvikling.
Det Økonomiske Råd får nu en ny opgave at varetage, nemlig at være den uafhængige instans, som kontrollerer og vurderer, om den økonomiske politik er holdbar i Danmark, om udgiftslofterne, som er vedtaget af Folketinget, stemmer med de finanspolitiske målsætninger, og om lofterne bliver overholdt.
De kan også give inspiration til, hvordan vi i øvrigt får tingene til at hænge bedre sammen, hvis vi har problemer med det, for at holde disse regelsæt.
Det er jo regelsæt, vi pålægger os selv for at give os det bedste værktøj til at føre en forsvarlig og holdbar økonomisk politik i Danmark.
Så er der selvfølgelig et specielt arbejde, som nok også bliver interessant at udvikle, for et er at lave lovgivning, noget andet er at udvikle, hvordan vi så kommer til at arbejde med det i hverdagen, og det er, at alle ministerierne, som jo er underlagt udgiftslofterne for staten, og som har hver sin del af udgiftsloftet, tror jeg man kan kalde det, skal kontrollere, at de holder udgiftslofterne.
Finansministeren bliver også her omdrejningspunktet i den kontrolforanstaltning.
Det vil sige, at finansministeren også gennem loven bemyndiges til at kunne agere i forhold til ministerierne og deres udgiftslofter.
Det er også et arbejdsområde, som Finansudvalget vil være involveret i og deltage i. Det sidste, jeg vil sige omkring det her, som jeg synes er rigtig spændende og et nybrud, er, at udgiftslofterne er 4-årige.
Det vil sige, at vi hvert år skal vedtage det sidste år som et nyt år, altså år nr. 4 bliver det kommende 4. år.
Det er det, vi kalder rullende udgiftslofter, og de er 4-årige.
Det giver jo en bedre mulighed for – det er i hvert fald det, der er intentionerne – for at planlægge og føre en økonomisk politik, som ikke kun handler om, at balancen fra det ene år til det andet år går op, men at vi faktisk kan agere igennem en længere periode.
Det bliver spændende at se, hvordan det udvikler sig, og hvordan det kan give en større frihed også til kommunerne og regionerne for at handle målrettet og planlægge, hvordan deres udvikling kan foregå mest hensigtsmæssigt.
Det allersidste, jeg skal sige, er, at økonomi- og indenrigsministeren jo har kompetence også via budgetloven til at fastlægge balancen mellem indtægter og udgifter både for regionerne og for kommunerne, og det er jo en anden måde at tale om udgiftslofter på, kan man sige, ved at det fastsættes herindefra.
Så alt i alt bliver det en spændende måde at udvikle en ny måde at arbejde sammen på mellem kommuner, regioner og Folketing og mellem partierne, både regeringspartierne og oppositionen.
Det er en helt ny måde at styre vores økonomi på.
Det er historie, vi skriver.