Orla Hav (S), 2011-02-24:
Jeg forsøgte i min ordførertale at gøre opmærksom på, at den udfordring, der skal løses, er den demografiske udfordring, som betyder, at tilgangen til det danske arbejdsmarked bliver mindre.
Og vi vil gerne bidrage til at løse den på det tidspunkt, hvor ledigheden er faldet, og hvor vi kan konstatere, at der med de mekanismer, som vi kender på nuværende tidspunkt, vil blive for stor efterspørgsel efter arbejdskraft.
Så der er ikke andet at sige til det, end at vi anerkender, at der er en demografisk udfordring, vi skal have løst, og som vi skal have fokus på.
Og der vil vi også være med til at lave de reformer, der skal laves.
Jeg kan konstatere, at Dansk Folkeparti jo ikke har lyst til nogle modige reformer på det her område, men afsværger det, som regeringen har udspyet som deres løsning på det, nemlig alene at gå efter efterlønnen.
Det synes jeg er fornuftigt af Dansk Folkeparti, men vi laver reformerne, sådan at de løser de udfordringer, som det danske samfund står over for.
Tak for det.
Enhedslisten har bedt om denne forespørgselsdebat.
Det kan der være rigtig god mening i, for det er et spørgsmål, som stilles af rigtig mange mennesker i rigtig brede kredse: Hvad skal Danmark leve af i fremtiden?
Vi står med en globalisering, der på mange måder er en udfordring, men også giver nogle muligheder, hvis vi forstår at bruge dem rigtigt.
Vi står med en demografisk udfordring, der er kolossalt stor.
De store årgange takker af på arbejdsmarkedet, og de små årgange er på vej ind på arbejdsmarkedet.
Vi ved, at den vestlige verden ikke længere har monopol på de bedste uddannelser og det højeste uddannelsesniveau.
Vi er bragt i en finansiel krise med baggrund i kortsigtede og utilstrækkelige politiske handlinger siden 2001.
Vi står med et land, hvor forskellen mellem de egne, hvor der er gang i den, og de egne, som vi betegner som udkant, bliver større og større.
Midt i disse udfordringer står så en stadig større del af befolkningen og er usikker – usikker på, hvordan hver enkelt selv skal og bør agere for at kunne klare sin og familiens situation: Hvad kan man regne med, hvad kan man have tillid til i en verden, hvor værdier og prioriteringer skifter meget hurtigt?
De nære spørgsmål melder sig hos rigtig mange: Flytter min arbejdsplads, og hvilke muligheder har jeg så?
Hvordan kan jeg sikre det bedste udgangspunkt for mine børn, så de har mulighed for at klare deres fremtid?
Alene Zimbabwe scorer ringere vækstrater end Danmark.
Vi sammenligner os oftest med Sverige, Tyskland, Holland og Frankrig, men deres fald i BNP over de seneste 3 år har været på mellem 0,3 og 1,3 pct. Er det så Spanien og Portugal, vi skal sammenligne os med?
Næh, selv disse to hårdt ramte sydeuropæiske økonomier har mindre fald i væksten, end vi har.
Vi er i klub med dele af Østeuropa, Grækenland, Irland og Italien, som ofte benævnes som tabernes klub.
Hvor kan borgerne så forvente at få svar på disse udsagn?
Ja, overvismanden var inde at kommentere, hvordan det så ud: Dansk økonomi var overophedet, allerede inden krisen kom, og regeringens politik har en del af skylden.
Det er ikke sådan, at stat og regering er ansvarlig for alt, men »det nominelle skattestop på ejendomsværdiskatten og til en vis grad liberaliseringen af låneformerne har i høj grad bidraget til husprisstigninger og overophedningen af byggesektoren«, siger Hans Jørgen Whitta-Jacobsen, der yderligere fastslår, at VK-regeringens finanspolitik i perioder var for lempelig.
Det er altså ikke mit udsagn, det er et citat fra overvismanden.
Manden bag den redegørelse, som jeg henviser til, nemlig professor Jørgen Goul Andersen, siger: »Jeg vil ellers ikke betegne mig som pessimist. Men vi har ikke i 200 år set et så stort tilbageslag i dansk økonomi i fredstid – og det er langt hårdere end i det store flertal af verdens lande.
Dét tilbageslag og den førte politik i årene inden vil vist stå tilbage i historiebøgerne længe efter, at Anker Jørgensens økonomiske politik er glemt«.
Så hårdt trækker folk, der har studeret årsager og virkninger for Danmarks aktuelle muligheder, situationen op, når de skal gøre klart, hvad vi skal leve af i fremtiden.
Det kunne jo ellers have været en rigtig god og en rigtig optimistisk og positiv historie, fordi vi havde rigtig gode forudsætninger for at pejle os ind på fremtiden og levere svar på spørgsmålet om, hvad vi skal leve af i fremtiden.
Vi kan konstatere, at verden vil opleve efterspørgsel på svar på miljøudfordringer, som hele verden står over for.
Vi ved, at energiudfordringen ved omskiftning fra de traditionelle energikilder til vedvarende energikilder bliver kæmpestor.
Vi ved, at hele cleantechområdet, der bl.a. skal medvirke til at sikre rent drikkevand til jordens befolkning, samt at medicin og medicotekniske produkter, der skal forbedre sundhedstilstanden for verdens befolkning, bliver nogle af de områder, som der vil blive efterspurgt løsninger inden for.
Udviklingen af produkter og metoder til at håndtere disse udfordringer ligger godt til de kompetencer, der findes i dansk erhvervsliv og i den danske arbejdsstyrke.
Har vi så grebet disse muligheder?
Desværre nej.
Vi husker kun alt for godt den hånlige nedgøring af indsatsen for et bedre miljø, som den nu afgåede statsminister fremkom med på Venstres landsmøde: Ikke en fugl, ikke en fisk, ikke en frø har fået det værre.
Med den formulering flyttede man fokus væk fra vedvarende energi-løsninger som vindkraft, bølgeenergi, jordvarme og solvarme, et fokus, som kunne have udløst, at energibranchen og samfundet som helhed havde efterspurgt teknologi, der sikrede vedvarende energi-løsninger til det danske samfund og efterfølgende, at disse løsninger kunne sælges til en verden, der ville efterspørge dem i stort tal.
Senere er man så blevet klogere og har indgået en aftale om »Grøn Vækst« som en del af globaliseringsaftalen med andre fornuftige partier her i Tinget, men kostbar tid blev sat over styr.
De seneste meldinger fra regeringen er, at vi ikke skal pick the winners – og det har også fyldt en del i diskussionen allerede – men afvente, at markedet løser alting.
Det er en fordrejning af det, som vi vil.
Vi har i verden uomgængelige udfordringer på miljø-, affalds- og energiområdet, som skal løses.
Samme situation har vi på en række af velfærdsområderne.
Vi er langt fremme internationalt set i forhold til sundhed og ældrepleje, og vi har også en række virksomheder, der kan noget, som ikke ses i ret mange lande.
De overlap, der ligger her, bør vi udnytte og gøre det klogt, så vi kan sikre stærk konkurrencekraft og derigennem mange arbejdspladser.
Så jeg er ikke ude i, at vi skal pick the winners fra politisk hold.
Det er kun rimeligt, ikke mindst af hensyn til virksomhederne selv, hvad de også påpeger.
Og så skal vi bruge det, at den offentlige sektor vel er den største kunde i dette land – 270 mia. kr. efterspørges der varer og tjenesteydelser for i vores samfund.
Rammevilkårene er vigtige for at kunne drive konkurrencedygtig virksomhed i Danmark, og rammevilkårene er efter min overbevisning en række forskellige elementer:
Det er et fornuftigt skattetryk, både på indkomstskat og på erhvervsskat.
Det er et acceptabelt afgiftsniveau.
Det er offentlige myndigheder, der arbejder hurtigt og professionelt med ansøgninger og tilladelser uden for meget bøvl.
Det er fair konkurrenceforhold uden monopoler og karteller.
Det er muligheden for at få en ordentlig rådgivning og adgang til risikovillig kapital.
Det er et samarbejde med dygtige forskere om målet om at udvikle sine produkter og sine ydelser.
Så sent som i går havde jeg besøg af repræsentanter for dansk turisme.
Mens væksten på verdensplan ligger på 34 pct. og i Europa på 23 pct. inden for turismen, hvad oplever vi så i Danmark?
Turismens omsætning, turismens generering af arbejdspladser falder og falder.
Men det synes ikke, som om det er et anliggende, regeringen har lyst til at involvere sig i.
Man læner sig tilbage og siger: Vi har gjort det, vi kunne.
Dertil kommer, at uddannelsesniveauet i verden stiger.
Hvilke handlinger eller former for lederskab udøver den danske regering og dens flertal?
Ja, de gør det besværligt for de unge at tage en uddannelse.
Det er meget foruroligende, at det danske uddannelsessystem ikke længere hører til i den absolutte verdenselite.
Det gælder fra folkeskolen og opefter, hvert sjette barn kan ikke læse og skrive på tilstrækkelig højt niveau, når det forlader folkeskolen.
Andelen af unge, der får en ungdomsuddannelse, er stort set den samme, som den var for 10 år siden.
Problemet vil kun blive større, og vi kan jo kigge uden for landets grænser.
Når vi konkurrerer med andre lande, er det ikke mere kun på pris, men det indebærer også konkurrence på viden.
Vi synes, at de muligheder, Danmark havde med højkonjunkturen i baghånden, er blevet udnyttet alt for dårligt, og at der er blevet udøvet for dårligt lederskab i forhold til at sætte retning på, hvor det er, Danmark har specielle og gode kompetencer, som vi kan leve af i fremtiden.
Tak for det.
Forslag til vedtagelse »Danmark har mistet ca. 170.000 private arbejdspladser de seneste tre år og alle prognoser viser, at den lave vækst i økonomien fortsætter efter krisen.
Og ligeledes, at der vil være store offentlige underskud, så langt øjet rækker.
Folketinget konstaterer derfor, at resultatet af regeringens økonomiske politik er et Danmark, der er dårligt rustet til at skabe velstand og velfærd i fremtiden.
På den baggrund opfordrer Folketinget regeringen til - at iværksætte en dynamisk erhvervspolitik, der gennem langsigtede politiske prioriteringer, offentlig-private partnerskaber, innovationsfremmende offentlig indkøbspolitik og intelligent regulering skaber rammerne for nye private bæredygtige arbejdspladser med høj værditilvækst bl.a. inden for danske styrkepositioner som energi, miljøteknologi, velfærdsteknologi og it, - at øge offentlige investeringer i uddannelse og forskning frem for besparelser, - at skabe langsigtet holdbarhed og troværdighed i dansk økonomi og råderum til fortsat offentlig realvækst gennem klare prioriteringer og reformer, bl.a. så flere bliver længere på arbejdsmarkedet.«