runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bent Bøgsted (DF), 2012-03-14:
Jeg takker ministeren for svaret, for det er jo ikke en ny sag.
Vi har i forbindelse med brugen af lykkepiller også tidligere haft oppe i udvalget, om det var rimeligt, at en kommune kunne sige til en, der var syg, at hvis vedkommende fortsat ville have sine sygedagpenge, skulle vedkommende tage lykkepiller.
Det er jeg enig med ministeren i er urimeligt, og det var også derfor, jeg egentlig blev meget glad for at høre ministerens udtalelse i den her case med Birte, der mistede sine sygedagpenge, fordi hun ikke vil tage lykkepiller.
Ministeren var her klar til at ændre lovgivningen.
Så kan jeg forstå, at der bliver nedsat et udvalg, der skal se på, hvordan og hvorledes man skal gøre.
Men i den forbindelse er det også vigtigt, at man prøver på at kigge lidt på, hvordan kommunerne agerer.
Er der kun tale om nogle enkeltstående tilfælde i nogle kommuner?
Vi hørte også, at der var en kommune, der, for at man kunne få et fleksjob, krævede, at man skulle have en elektrochokbehandling.
Det er for mig fuldstændig urimeligt, at man stiller krav, hvori man siger: Hvis du får den elektrochokbehandling, kan du få et fleksjob.
Det er totalt urimeligt at tvinge mennesker til en meget vidtgående behandling.
Vi ved, at lykkepiller måske kan gavne nogle, men at de faktisk også kan frembringe psykoser.
Det er ikke så enkelt igen.
Så jeg er egentlig glad for, at ministeren vil tage det op og kigge på, hvordan man kan ændre lovgivningen.
Men indtil lovgivningen så ligger der, skulle vi jo også gerne have stoppet den her praksis.
Mette Frederiksen (S), 2012-03-14:
Først og fremmest vil jeg gerne takke for spørgsmålet, for jeg tror, at det er en sag, der ligger både spørger og svarer meget på sinde.
Vi har været tilskuere til en række konkrete sager, hvor nogle borgere har oplevet at være under pres for at indgå i en bestemt lægelig medicinsk behandling for enten at kunne opretholde en ydelse eller få tilkendt et fleksjob.
Men jeg synes selvfølgelig, at der skal være en rimelig balance, og det betyder, at jeg synes, at vi har grund til at se med kritiske øjne på, om der er et tvangselement i den måde, som man arbejder på nogle steder, som ikke gavner den enkelte borger, og som jeg i øvrigt heller ikke tror understøtter, at flere mennesker bliver raske.
Bent Bøgsted (DF), 2012-03-14:
Tak, hr. formand.
Det, jeg gerne vil spørge om, er: Hvad vil ministeren gøre for at stoppe kommunernes krav om tvangsmedicinering af sygedagpengemodtagere, for at de fortsat kan modtage sygedagpenge?
Hvad vil ministeren gøre for at stoppe kommunernes krav om tvangsmedicinering af sygedagpengemodtagere, for at de fortsat kan modtage sygedagpenge?
Mette Frederiksen (S), 2012-03-14:
Jeg vil gerne have lov til at undersøge det her ordentligt.
Jeg vil gerne have lov til at overveje det tilstrækkeligt, og jeg vil også gerne have lov til at veksle nogle ord med den ekspertise, der måtte være på forskellige områder, inden jeg træffer min egen politiske konklusion om, hvorvidt der er behov for en lovændring, og hvordan den skal se ud.
Jeg tror, det er vigtigt ikke alene at gøre det her til et spørgsmål om antidepressive midler, for dilemmaet er der jo i virkeligheden i en lang række behandlingsmetoder, hvor der kan være bivirkninger, og hvor der kan være en frygt eller bekymring hos den enkelte borger over, hvad konsekvensen kan være af at tage et bestemt præparat.
Så for mig at se
handler den her diskussion ikke om antidepressiver, men snarere om det principielle i, hvor balancen går mellem et grundlæggende sundt og fornuftigt princip om, at den enkelte borger selv skal bidrage aktivt til at få det bedre, samtidig med at vi selvfølgelig ikke må lave frihedsindgreb af en karakter, der kan indebære risiko for den enkelte borger.
Joachim B. Olsen (LA), 2012-03-14:
Tusind tak.
Mener ministeren, i lyset af ministerens svar på Finansudvalgets spørgsmål nr. 36 af 2. november 2011, hvoraf det fremgår, at en afskaffelse af topskatten vil medføre en stigning i beskæftigelsen på 15.000 personer, at det vil være rimeligt i forbindelse med de kommende skatteforhandlinger at lade dette forhold få betydning?
Mener ministeren i lyset af ministerens svar på Finansudvalgets spørgsmål nr. 36 af 2. november 2012, hvoraf det fremgår, at en afskaffelse af topskatten vil medføre en stigning i beskæftigelsen på 15.000 personer, at det vil være rimeligt i forbindelse med de kommende skatteforhandlinger at lade dette forhold få betydning?
Mette Frederiksen (S), 2012-03-14:
Jeg tror i det hele taget, at hvis det er sådan, at man er et voksent menneske, der er sygemeldt fra sit arbejde på grund af en sygdom, en lidelse, en funktionsnedsættelse eller noget andet, så er det denne person selv, der er den bedste til at komme ud af denne sygdom.
Jo mere ansvar og jo mere myndiggørelse vi kan lægge dér, jo bedre er det.
Jeg tror i det hele taget ikke på, at det, at man tvinger et voksent menneske til imod sin vilje at indgå i en behandling, det ikke selv har tiltro til, er noget, der bidrager positivt, og jeg tror heller ikke, at det er det, der gør, at vi kan flytte folk fra f.eks. sygedagpenge og ud på arbejdsmarkedet igen.
Derfor er det måske allervigtigste i den her diskussion at få slået fast, at den primære faktor, når et voksent menneske skal blive rask, genvinde førligheden eller nogle andre ting, er borgeren selv.
Derfor skal vi jo under alle omstændigheder efterstræbe, hvad enten vi taler om førtidspension, fleksjobområdet, kontanthjælpsområdet eller sygedagpengeområdet, at det er borgeren selv, der er den primære drivkraft, og at man selvfølgelig ikke tvinger voksne mennesker til noget, men at man i en dialog, i en kvalificeret samtale og med lægefaglige råd sørger for, at borgeren har et oplyst grundlag at træffe sine egne beslutninger på.
Bent Bøgsted (DF), 2012-03-14:
Det er også alle tiders, at ministeren agter at finde den løsning, men det, vi bare står tilbage med, er jo, at Ankestyrelsen modsat det, ministeren har sagt, faktisk har godkendt, at kommunens sagsbehandlere kan sige, at man skal have en tvangsbehandling, altså at man f.eks. skal tage lykkepiller, for at få sygedagpenge.
Det er det, Ankestyrelsen er gået ind og har sagt var i orden, altså at kommunens sagsbehandlere kunne gøre det, og det er det, ministeren siger ikke er i orden.
Og der er det, vi gerne skulle have udredt, hvor vi så står, og jeg kan da også godt høre, at jeg nok ikke får ret meget mere svar end det, ministeren allerede har sagt.
Men det er jo bare sådan, at det, vi gerne skulle komme frem til, er, at der ikke kommer nogen historier om, at der er nogen, der på grund af en sagsbehandler er blevet tvangsmedicineret, også sådan, at Ankestyrelsen ikke kan gå ud at sige, at en kommunes sagsbehandlere sagtens kan sige til en klient: Hvis I ikke tager den her medicin, så mister I jeres sygedagpenge.
For det er sådan, jeg tolker afgørelsen, altså at Ankestyrelsen har sagt, at det var i orden.
Mette Frederiksen (S), 2012-03-14:
Jeg tror, at jeg efterhånden har svaret på spørgsmålet, men det er bare vigtigt for mig at understrege, at det ikke er en kommunal sagsbehandler, der kan sidde og træffe beslutning om, hvilken medicinering eller behandling en borger skal gå i; det er en lægefaglig vurdering.
Det handler om et grundlæggende princip om, at borgeren er forpligtet til selv aktivt at bidrage til at blive rask eller til i hvert fald at få en helbredstilstand, der gør, at borgeren kan vende tilbage til arbejdsmarkedet, samtidig med at der selvfølgelig er nogle etiske dilemmaer i, hvad det har af betydning for den enkelte borger.
Jeg har meget, meget stor forståelse for, at der kan være behandlingsmetoder, hvortil borgeren siger: Det kan jeg ikke se mig selv i, jeg har behov for at høre, om der er alternativer, jeg har behov for at høre, måske fra en anden læge, om der kunne være en anden udvej for mig som patient i forhold til den lidelse, funktionsnedsættelse, sygdom, jeg måtte have.
Det er altså balancen imellem de to spørgsmål, som jeg forsøger at finde.
Bent Bøgsted (DF), 2012-03-14:
Jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at der skal være grænser for, hvad borgerne kan tvinges til at gå med til.
Samtidig med at der verserede flere sager om lykkepiller, var der en anden sag, der handlede om, at en borger havde fået vide: Hvis ikke du tager imod behandling med elektrochok, kan du ikke få et fleksjob.
Det er sådan en mærkelig tendens, der har sneget sig ind, med, at man partout skal tvinge borgerne til at gå i en bestemt behandling, der måske alligevel ikke er så lykkebringende.
Men jeg ser frem til, at ministeren kommer med en redegørelse for, hvad det er, ministeren vil med den her lovgivning, om ministeren vil gå direkte ind og ændre i lovgivningen, så vi ikke fremover risikerer at få flere sager om tvang.
Mette Frederiksen (S), 2012-03-14:
Jeg vil sige, at vi er godt i gang med at afdække, hvordan vi kan håndtere det her spørgsmål på en anden måde end den, som tingene foregår på i dag.
Ankestyrelsen kan ikke overtrumfe en lovgivning, Ankestyrelsen vurderer jo, hvordan lovgivningen skal forstås og fortolkes.
Derfor kan man ikke tale om, at det er Ankestyrelsen, der trumfer noget, hverken ministerens ord eller den lovgivning, som Folketinget vedtager.
Men Folketinget kan jo til enhver tid på baggrund af en afgørelse truffet af Ankestyrelsen vurdere, om det er nødvendigt med en lovændring.
Jeg har behov for at tænke mig grundigt om i det her spørgsmål, og jeg mener også, at det er nødvendigt for Folketinget at diskutere det.
Jeg synes også, det er nødvendigt at få en ordentlig dialog med de forskellige aktører, der måtte være på området, for der er nogle dilemmaer indeholdt i det her spørgsmål, som jeg synes vi skal være bevidste om, samtidig med at – og det lytter jeg mig til – både spørger og svarer i den her sag er enige om, at der må være grænser for, hvad man som myndighed kan tvinge en borger til.
Bent Bøgsted (DF), 2012-03-14:
Tak for svaret.
Det vil sådan set sige, at vi, uanset hvad ministeren siger, er lige vidt, så længe Ankestyrelsen siger til kommunerne, at det er i orden, at de bruger tvangsmedicinering; ministeren kan stå hernede i salen og råbe op om, at det er forkert, og jeg kan også stå her og råbe op om, at jeg synes, at det er forkert.
Jeg har trukket ministeren ned i salen for at besvare spørgsmål, men vi er lige vidt, fordi Ankestyrelsen har godkendt det.
Det er derfor, der virkelig er behov for, at ministeren kommer på banen og siger: Den her praksis vil vi have stoppet, det skal ikke være sådan, at man kan tvinge nogen til medicinering.
Vi skal så have ændret lovgivningen, så Ankestyrelsen ikke kan gå ind og godkende kommunernes brug af tvangsmedicinering, for at borgerne skal kunne opretholde retten til sygedagpenge.
Det er sådan set det, vi skal have taget fat i.
Og det er det, jeg godt kan forstå at ministeren vil undersøge lidt nærmere og måske er klar til også at lave en lovændring for, sådan at Ankestyrelsen forhåbentlig ikke kan overtrumfe ministerens ord og sige: Jamen det er i orden, at kommunerne tvangsmedicinerer, for det synes Ankestyrelsen er helt i orden.
Ankestyrelsen er sådan set ligeglad med, hvad ministeren siger, så længe lovgivningen ikke er på plads.
Og det, vi egentlig skal frem til, er at få foretaget en hurtig ændring af lovgivningen, så Ankestyrelsen ikke på dette område overtrumfer ministeren ord: at der ikke er nogen, der skal tvangsmedicineres.
Det er det, jeg ser frem til, og jeg vil håbe, at ministeren så kan få embedsfolkene til at arbejde hurtigt vedrørende den her sag.
I Dansk Folkeparti skal vi i hvert fald nok bakke op om en sådan lovgivning, der stopper tvangsmedicinering.
Mette Frederiksen (S), 2012-03-14:
Jeg har ikke beføjelser i forhold til Ankestyrelsen og dens afgørelser.
Det, jeg som minister kan, er, at jeg på baggrund af en konkret afgørelse i Ankestyrelsen, som vi netop har diskuteret, uden at vi har adresseret det direkte, til enhver tid kan vurdere, om det nødvendiggør en lovændring.
Men jeg har ikke beføjelser i forhold til Ankestyrelsen.
Bent Bøgsted (DF), 2012-03-14:
Vil ministeren stoppe Ankestyrelsens godkendelse af kommunernes brug af tvangsmedicinering?
Vil ministeren stoppe Ankestyrelsens godkendelse af kommunernes brug af tvangsmedicinering?
Anni Matthiesen (V), 2012-03-14:
Hvorledes ser ministeren, at »bonderøve«, jf. tv-programmet på DR, og musikanter kan løse udfordringen med at sikre en positiv befolkningsudvikling i udkantsområderne?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-03-14:
Med nogle enkelte justeringer indvilgede den daværende statsminister altså i at deltage i en sådan forsøgsordning, som så imidlertid ikke er blevet iværksat.
Så jeg skal bare minde om, at det sådan set er Venstre selv, der har haft en holdning til det her, en meget klar holdning, hvor § 20-spørgsmål til statsministeren til mundtlig besvarelse ville falde bort.
Den situation har vi ikke nu.
Så kan det også være, der kommer mere styr på, hvad Venstre egentlig mener om den her sag, og så må Folketinget jo vende tilbage til mig om, hvad man ønsker, der skal ske i den her sag.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2012-03-14:
Skal det virkelig forstås sådan, at statsministeren ikke vil tilkendegive, om statsministeren er for en indskrænkning af folketingsmedlemmernes adgang til at stille spørgsmål til statsministeren?
Jeg synes, det er en krumtap i vores folkestyre, at vi her kan diskutere også små ting med landets statsminister og ikke bare de store ting, for folkestyre er jo andet end europagt og henstillinger fra EU og finanslov og den slags ting.
Det er altså også små sager, som i et folkestyre er afgørende.
Og der synes jeg, at jeg mangler svar på, om statsministeren vil kunne leve med, vil kunne acceptere, at folketingsmedlemmers adgang til at stille spørgsmål bliver indskrænket.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-03-14:
Jeg er egentlig glad for, at vi i løbet af det her spørgsmål har fået afklaret, at ordføreren ikke længere mener, at det er statsministeren, der arbejder med planer om at indskrænke de menige folketingsmedlemmers mulighed for at stille spørgsmål til statsministeren; sådan fremgår det i begrundelsen af spørgsmålet, og det, vi har fået konstateret nu, er jo lodret forkert.
Det er ikke statsministeren, som arbejder med de her planer.
Det gør Folketingets eget Præsidium, Folketingets Udvalg for Forretningsordenen, hvor der også sidder udmærkede medlemmer af Venstre, som arbejder med de her planer.
Jeg har fået en tilkendegivelse fra Folketingets formand, som det nu bør være og er, og vi vil tage stilling til det, når vi er klar over, hvad den her model indebærer.
Indtil videre har jeg ikke gjort op, hvad min stillingtagen er til det her forslag, men blot sagt, at hvis man skal indføre nye spørgetimer og statsministeren skal komme mere i Folketingssalen, så skal det i hvert fald være på den anden side af EU-formandskabet, fordi vi har så dårligt med tid i øjeblikket.
Så jeg synes egentlig, at det vil være mest relevant, hvis ordføreren retter henvendelse til sine egne medlemmer i Folketingets Præsidium, og at vi afventer, hvad Folketingets Præsidium helt præcist vil, og så skal jeg nok tage stilling til det derefter.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2012-03-14:
Jeg synes sådan set, det er afgørende i et folkestyre og i et demokrati, at man også kan diskutere den slags ting i Folketingssalen, og at det ikke skal være henvist til en særlig kreds, der diskuterer det her.
Det må jo være sådan, at statsministeren må have en opfattelse af, om den her adgang skal indskrænkes eller den ikke skal indskrænkes.
Det, der falder mig for brystet, er tanken om, at det er otte partiformænd, som ligesom i de debatter, man har i valgkampe i tv, kan stå her og diskutere vigtige sager om landets situation.
Men der er altså en demokratisk værdi i, at man også kan spørge landets statsminister om helt konkrete spørgsmål og om, hvad statsministerens opfattelse er i disse spørgsmål.
Efter min mening vil debatten eller muligheden for en debat fuldstændig ændre karakter, hvis det kun er partiformændene, der bliver engageret i sådan en debat.
Og derfor vil jeg igen spørge om, hvad statsministerens personlige opfattelse er af eventuelle tanker om at indskrænke folketingsmedlemmers ret til at stille mundtlige § 20-spørgsmål til besvarelse her i Folketingssalen.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-03-14:
Ikke alene tror jeg, at ordføreren har misforstået adressaten i den her sag, jeg tror på en måde også, hr. Claus Hjort Frederiksen har misforstået sagens indhold.
Og det, som Folketingets formand, som jeg har forstået det, på vegne af Præsidiet har foreslået, er jo bl.a., at statsministeren som udgangspunkt deltager i spørgetimen hver tirsdag efter den nuværende model, at spørgetimen vil være reserveret til partilederne, at der i de uger, hvor der er spørgetime med statsministeren, ikke vil være mulighed for at stille § 20-spørgsmål til statsministeren til mundtlig besvarelse i spørgetiden om onsdagen, og at der i de øvrige uger vil kunne stilles spørgsmål til mundtlig besvarelse om onsdagen, medmindre statsministeren er bortrejst.
Så det er måske lidt mere kompliceret, end ordføreren giver udtryk for her.
Der er altså ikke tale om, så vidt jeg kan se, at Folketingets formand lægger op til, at folketingsmedlemmer ikke længere skal have mulighed for eller »afskæres fra« – som det hedder i spørgsmålet – »at stille de såkaldte § 20-spørgsmål til statsministeren til mundtlig besvarelse i fuld offentlighed i Folketingssalen«.
Sådan har jeg ikke forstået Præsidiets forslag.
Men jeg vil igen mene, at det netop vil være rigtigst at tage diskussionen op i Præsidiet, hvor Venstre jo også er repræsenteret på fin måde, og så blive enige i Folketinget, i Præsidiet og i Udvalget for Forretningsordenen, om, hvad man ønsker der skal være af ændringer, og så kan man jo diskutere det med statsministeren bagefter.
Jeg er på mange måder glad for Folketingets formands præcisering, inden vi gik i gang her, for med al respekt for spørgeren, er jeg nødt til at sige, at spørgsmålet bliver stillet til den forkerte, for det er jo ikke mig, der har rejst spørgsmålet om ændringer af den måde, der spørges på her i Folketinget.
Det er ikke mig, som det fejlagtigt anføres i begrundelsen for spørgsmålet, der har planer på det her område, og det skulle egentlig også undre mig, hvis hr. Claus Hjort Frederiksen ikke var klar over, at det forholdt sig sådan, for det er jo netop Folketingets formand, der på baggrund af drøftelser i Folketingets Præsidium og i Udvalget for Forretningsordenen har rettet henvendelse til mig om forsøg med at ændre spørgetimen.
Jeg vil derfor også opfordre hr. Claus Hjort Frederiksen til, hvis man er interesseret i at fortsætte med den diskussion, at rette henvendelse til repræsentanterne for Venstre i Folketingets Præsidium og i Udvalget for Forretningsordenen.
Jeg skal så også sige, at jeg for mit vedkommende egentlig ikke har taget stilling til de henvendelser, der har været fra Folketingets formand, men kun mundtligt tilkendegivet, at eventuelle ændringer af især spørgetimen som forsøgsordning først kan gennemføres, efter vi har gennemført det danske formandskab for EU.
Carsten Hansen (S), 2012-03-14:
Jeg ser altid frem til en konstruktiv drøftelse af de udfordringer, som landdistrikterne står over for.
Det ved jeg at fru Anni Matthiesen også gør.
Det gælder ikke mindst her i Folketingssalen.
Men jeg vil indrømme, at jeg måske blev en lille smule trist til mode, efter at jeg havde læst fru Anni Matthiesens spørgsmål, for jeg synes, at det bærer præg af sådan en nedladende tone over for de mennesker, som er kommet i visionsgruppen.
Der tales om bonderøve og musikanter på en nedladende facon, som ikke rigtig klæder en politisk debat, og som i hvert fald er helt skævt i forhold til de mennesker, det vedrører, både de mennesker, der har sagt ja til at bruge tid på visionsgruppen, og sådan set også for de mennesker, der bor i landdistrikterne og i yderområderne.
Jeg synes, at der er alt for meget rådden banan og Udkantsdanmark i den retorik, der lægges for dagen om vores landdistrikter.
Det håber jeg at vi kan være enige om.
Derfor synes jeg også, at vi skal føre en sober debat med fokus på de udfordringer, de potentialer, som faktisk findes i vores landdistrikter.
Men for nu ganske kort at besvare det stillede spørgsmål vil jeg sige, at visionsgruppen naturligvis ikke er sat i verden for at løse udfordringen med at sikre en positiv befolkningsudvikling i udkantsområderne, som det fremgår af det stillede spørgsmål.
Visionsgruppen er sat i verden for at bidrage til en åben og en konstruktiv debat om landdistrikternes fremtid.
Den er, som navnet antyder,
en visionsgruppe, og er som sådan ikke forpligtet til at komme med forslag, der kan omsættes direkte i konkrete politiske initiativer.
Men skulle det ske, gør vi det gerne.
Lad os nu drøfte det, når de kommer med deres vision.
Som landdistriktsminister finder jeg det vigtigt, at vi medvirker til at skabe mest mulig debat om landdistrikterne.
Der skal også være en øget fokus på landdistrikterne dels i den politiske debat, dels i den offentlige debat, og det er jo det, visionsgruppen skal medvirke til, og det har vi en fælles interesse i.
Anni Matthiesen (V), 2012-03-14:
Jeg vil gerne starte med at sige, at det ikke var tænkt som nedladende.
Jeg sætter også meget pris på Bonderøven og de udsendelser, som han har lavet, så jeg glæder mig også meget til at iagttage og følge med i, hvad visionsgruppen kommer med af gode tiltag.
Jeg vil så samtidig også gerne spørge ministeren, om det er tænkt sådan, at visionsgruppen ligesom skal gøre det ud for den tanke, man havde tidligere, om at få en decideret kommission på området.
Altså, er det tanken, at den nye visionsgruppe skal overtage den opgave?
Hvad forestiller man sig med den her nye visionsgruppe?
Morten Bødskov (S), 2012-03-14:
Det er godt, at fru Inger Støjberg nu selv siger det, for nu er vi inde ved kernen af det, som jo blev kritiseret heftigt ved den tidligere regerings meget omdiskuterede pointsystem, nemlig uddannelsessnobberiet, for hvad er der i grunden galt med at være ufaglært?
Hvad er der galt med, at man på trods af det er i stand til at bidrage til det danske samfund?
Er det ikke udtryk for det, vi skal væk fra, nemlig et uddannelsessnobberi?
Så er det jo rigtigt, at den nuværende regering vil genindføre 24-års-reglen.
Hvorfor gør vi det?
Det gør vi, fordi vi mener, at 24-års-reglen bl.a. er et vigtigt værn imod tvangsægteskaber, men det konstaterer jeg jo bare at fru Inger Støjberg er klar til at slå huller i.
Vi sikrer med en 24-års-regel og et tilknytningskrav og et sprogkrav for at få ægtefællesammenføring i Danmark, at mulighederne for at komme til Danmark stadig hviler på et robust og et retfærdigt grundlag.
Så er hele humlen i forhold til de tal, som fru Inger Støjberg tidligere oplistede, at det jo er den tidligere regerings efterladenskaber, som er udtrykt i den rapport.
Liselott Blixt (DF), 2012-03-14:
Jamen det undrer så undertegnede, at man ikke kan tage den her diskussion, for hvordan skal vi ellers kunne skabe tillid, hvordan skal vi have tillid til en minister, hvordan skal vi have tillid til nogle embedsfolk, der skal give os svar på nogle spørgsmål?
Vi er valgt af folket til at sørge for, at regeringen overholder den lov, som man har lavet, eller som der er.
Hvis vi har embedsfolk, der på den her måde misinformerer, vil jeg gerne høre, hvordan vi skal forholde os som politikere på det område, hvordan ministeren forholder sig til det.
Vi har to tidligere ministre, der begge har kritiseret sagen og kritiseret, at vi havde nogle mennesker, der misinformerede.
Og så spørger jeg, om ministeren er tryg.
Det er jo et ja- eller nejsvar, der skal til.
Det her handler om en sag, hvor over 50 danskere er døde, og hvor over 100 mennesker er blevet invalideret af et præparat, som de har fået.
Det er en sag, som har varet i utrolig mange år, og hvor vi så også har haft nogle embedsfolk, der både har misinformeret den minister, der på daværende tidspunkt var på området, og resten af politikerne.
Og det er derfor, jeg går ind i sagen, for hvordan skal vi kunne have tillid til, at vi en anden gang, når vi stiller et spørgsmål, får de rigtige svar?
Et § 20-spørgsmål er et holdningsspørgsmål, men jeg har endnu ikke hørt ministerens holdning til spørgsmålet.