Frank Aaen (EL), 2011-01-18:
Jeg skal starte med at takke SF, Radikale Venstre og Socialdemokratiet, og jeg har selvfølgelig også noteret mig, at det ser ud, som om bare det, at vi fremsatte forslaget, har været med til at sætte gang i processen.
Alligevel synes jeg, at VKO’s og Liberal Alliances afvisning er mærkelig.
Det her forslag kan jo vedtages og på den måde sætte mere skub i processen.
Det er jo ikke en ratifikation, vi har foreslået, det er en bemyndigelse til regeringen til at gennemføre ratifikationen, og så skal den selvfølgelig komme med de lovforslag, der er nødvendige, før det sker – det er klart – men det er jo ikke noget argument for ikke at stemme for forslaget.
Derfor ved jeg ikke helt rigtig, hvorfor man siger, man ikke vil stemme for.
Det er jo en velkendt, men, synes jeg, meget dårlig politisk adfærd, vi har her i Folketinget, at man aldrig vil støtte det, andre kommer med.
Det kan også være, at der er en politisk begrundelse, eller at der i hvert fald har været det indtil nu, for at trække ratifikationen i langdrag, nemlig hele sagen omkring CIA-flyene, som jo har været meget højt på dagsordenen i den periode, hvor den her ratifikation kunne have foregået.
Det kan man vel ikke udelukke kan være en forklaring.
Ellers er det bare langsommelighed i Justitsministeriet; det kan nok heller ikke udelukkes.
Jeg skal ikke gøre mig til dommer over, hvad der er den rigtige forklaring, men bare spørge justitsministeren: Hvornår gik processen faktisk i gang?
Ved fremsættelsen af Enhedslistens forslag?
I så fald tager vi det til os som et godt svar.
Men hvorfor skete det ikke meget tidligere?
Det synes jeg stadig væk vi mangler et svar på, nemlig hvorfor man ikke gik i gang straks efter underskrivningen for mere end 3 år siden.
Den her konvention har jo betydning for Danmark, selv om flere ordførere har været inde på, at den ikke lige gælder for Danmarks vedkommende.
Den har også betydning for, hvordan Danmark agerer i forbindelse med CIA-flyvningerne, hvor vi jo ret beset ikke ved, om de stadig fortsætter, men der er også nogle, der har foregået, og som vi så burde få sat fart i at undersøge.
Den har også betydning i forbindelse med, at vi er krigsførende.
Vi er jo krigsførende i et område, Afghanistan, hvor vi samarbejder med stater – USA og Afghanistan – der jævnligt står bag tvungne forsvindinger.
Altså, alene det, at vi er i Afghanistan, gør, at det absolut har betydning også for Danmarks eget vedkommende med hensyn til, om vi på en eller anden måde er medvirkende i forbindelse med tvungne forsvindinger.
Internationalt har det også en stor betydning, for det er rigtigt, at konventionen er blevet ratificeret, men den vigtige del af konventionen, der opretter en komité, der kan modtage klager og behandle klager fra ofre og deres pårørende, hvis de mener, at deres stat ikke har levet op til konventionen, er ikke ratificeret endnu.
Det er en funktion, som jo ellers gør, at konventionen bliver til mere end flotte ord, konventionen bliver også en konvention, der kan få direkte, konkret betydning for, at folk kan få ret i deres klager.
Nu havde Venstres ordfører meget travlt med at fremhæve Irak som den nation, der som den 20. nation ratificerede konventionen og dermed fik konventionen til at træde i kraft, men lige præcis denne del om et klageorgan, hvor ofre og pårørende kan henvende sig, hvis deres land ikke overholder konventionen, vil Irak ikke være med til at ratificere.
Og der kan man jo selv gætte hvorfor: fordi tvungne forsvindinger jo også er en del af dagligdagen i dagens Irak, og der har man altså ikke lyst til, at de forsvindinger skal kunne indklages for den her komité, der en del af konventionen.
Så der er rigtig gode grunde til, at Danmark virkelig sætter fart i ratifikationsprocessen, altså både af hensyn til internationalt at få den komité til at fungere og af hensyn til at forpligte os til at undersøge sager om forsvindinger, der er begået i Danmark og på dansk territorium – f.eks. en CIA-flyvning – eller på en dansk militærbase i udlandet, og i givet fald gøre noget ved det.
Der henvises til, at andre lande heller ikke har ratificeret, og det er fuldstændig korrekt, men det er ikke nogen undskyldning, for der er også mange, der har, og det er altså ikke bare i Irak.
Det er lande som Frankrig, Tyskland, Japan og Spanien.
De har gennemført processen, så mon ikke også Danmark kunne have gjort det?
Tvungne forsvindinger er desværre en af de mest forfærdelige ting, vi har, og de har været praktiseret verden over, udført af myndighederne eller med myndighedernes godkendelse – eller også har man bare set gennem fingre med dem, fordi man var tilfreds med de forsvindinger, der blev udført.
Vi kender det fra Rusland, det gamle Sovjet.
Vi ved, at 30.000 forsvandt i Argentina under militærdiktaturet frem til 1983, og tilsvarende foregik det i Chile, og man kunne nævne en lang række lande, hvor det har foregået, og hvor det stadig foregår.
Vi ved altså som lige nævnt, at USA praktiserer tvungne forsvindinger og har hemmelige fængsler rundtomkring i verden.
Nogle af dem er blevet flyttet, fordi de er blevet opdaget, andre er der stadig væk.
Og vi har de her CIA-flyvninger, som gør en hel del europæiske lande medskyldige i tvungne forsvindinger.
Det er altså sådan, at selv når Danmark kommer med – hvornår det så måtte blive – er det stadig væk sådan, at 90 pct. af verdens befolkning ikke er omfattet af konventionen.
Det gælder f.eks. USA, det gælder Kina, det gælder andre lande, der var absolut relevante at få med.
Og med en hurtig ratifikation kunne vi jo være med til at presse de lande til også at tiltræde konventionen.
Det er jo en del af det, der ligger i det, at når der kommer gang i en proces, vil det også presse andre lande.
Jeg håber, at jeg – gerne nu, men ellers skriftligt – kan få svar fra justitsministeren på de spørgsmål, jeg lige har stillet: Hvornår gik man i gang, og hvor langt er man kommet i processen?