Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-04-26:
Men jeg synes jo, det her er en diskussion, der er rigtig, rigtig vigtig – altså om det bæredygtige fiskeri – og af mange grunde, så derfor vil jeg gerne lige bruge noget af min taletid på baggrunden.
I 2007 privatiserede VK-regeringen jo et fælles gode, nemlig de fisk, der er i vores have.
Derefter blev retten til at fiske en handelsvare, og siden er fisk blevet et spekulationsobjekt, hvor rettigheder er blevet lejet ud eller solgt til højestbydende, som i forvejen er de rigeste fiskere med store banker i ryggen, der er parat til at overbyde de mindre fiskere for enhver pris.
100 havne er lukket eller halveret, og det er næsten umuligt for unge fiskere at komme ind på markedet.
For at tjene det samme som en folkeskolelærer, skal man opkøbe kvoter for 30-40 mio. kr. Og der er sket en halvering af antallet af arbejdspladser siden 2000.
Det er ikke til diskussion, om den her udvikling skyldes privatiseringen af kvoterne,
det er et faktum.
Vi har set kvotekoncentrationer, hvor milliarder er blevet samlet på få hænder, og det har samtidig resulteret i færre arbejdspladser, lukkede havne og lokalsamfund, der visner hen.
Det er der, hvor der er flest lokale arbejdspladser.
Det er der, hvor fiskene bliver landet, i stedet for alle mulige andre mærkelige steder.
Det er vejen til, at nogle af de allermest truede lokalsamfund, der har været fuldstændig afhængige af lokalt fiskeri og er på vej til at dø ud nu, fordi havnen er lukket, og som endnu ikke er visnet fuldstændig, får en chance for at overleve.
Derfor er det så vigtigt ud over alt det gode i forhold til marin bæredygtighed, fisk osv., og det vil betyde en enorm forskel for de lokalsamfund, der er fuldstændig afhængige af fiskeriet – og ikke af kæmpe bundtrawlere, som nej, ikke fisker bæredygtigt, og hvor der er utrolig mange kvoter, der er placeret på meget få hænder, og også med meget få jobs til følge.
Vi har fået et fiskeri, hvor det er fuldstændig umuligt for unge mennesker at komme ind, medmindre man organiserer sig som i de nye andelsfællesskaber, som vi heldigvis ser som enkelte lyspunkter rundtomkring.
Det helt konkrete forslag er der nogle problemer i set fra SF's side.
Vi kan godt lide tanken – det vil jeg gerne lige slå fast.
Men der er to ting.
Den ene er i forhold til MSC-mærket og ASC-mærket: Vi synes ikke, at de i høj nok grad garanterer skånsomt fiskeri eller økologisk opdrættet fiskeri.
Det kommer jeg tilbage til.
Den anden ting er, at vi mener, at økologisk fiskeri modsat opdræt skaber forvirring om økologibegrebet.
I forhold til det første har vi i SF sammen med andre gode kræfter i Folketingssalen længe foreslået en mærkningsordning for naturskånsomt fiskeri, fordi MSC-mærket stort set kun garanterer, at fiskene ikke er fanget ulovligt eller med total ødelæggelse til følge.
Det har der også været en generel kritik af.
ASC-mærket er blevet kritiseret for at promovere opdræt af fisk på bekostning af lokalt fiskeri.
I forhold til min anden pointe er økologiske fødevarer jo kendetegnet ved, at produktionen er under menneskelig kontrol.
Det er den også i opdræt af fisk, men ikke i fiskeri på åbent hav.
Vi mener, at det bedst sker gennem en troværdig mærkningsordning, som er målrettet lokalt bæredygtigt fiskeri og gerne bistået af offentlige indkøb.
Til slut har jeg det også sådan – måske ikke sagt med helt så stærke termer som den radikale ordfører – at jeg er splittet mellem det, vi gerne vil gøre for at fremme en bæredygtig udvikling, også ved offentligt indkøb på 290 mia. kr. årligt, og den smule kommunale selvstyre, der er tilbage i det her land.
Det har jeg også et blødt punkt for.
Vi understøtter det økonomisk, som vi allerede gør i dag.
Vi giver nogle meget mere favorable vilkår, sådan at det bliver det mest attråværdige produkt at købe ude i daginstitutionerne.
Jeg tror, vi vil det samme, så jeg er sikker på, at vi godt kan nå hinanden.