Per Stig Møller (KF), 2014-04-11:
For svaret på det fra fru Mette Bock lød sådan, at der ikke er tale om, at man vil ud af EU.
Så det skal ikke forstås på den måde, at vi skal genforhandle traktaterne og sige, at det og det traktatområde vil vi ikke være med i.
Altså, det vil sige, at sætningen, der omhandler fortsat samarbejde, ikke skal forstås sådan, at der er områder inden for EU, man ikke længere vil være med i.
For det kan man jo ikke.
Vi har fået vores traktat, vi har fået vores forbehold, vi har fået vores undtagelser, vi har fået vores sommerhusregel, og det skal vi selvfølgelig ikke genforhandle.
Så det er meget vigtigt, at det her ikke skal forstås, som om vi skal til at genforhandle vores medlemskab af EU, ligesom som briterne taler om at gøre.
Jeg mener faktisk, at EU er helt afgørende for Europas udvikling.
Som en anden ordfører her har sagt: Havde man ikke EU, måtte det opfindes.
Hvis man forestiller sig, hvordan et Europa uden EU ville se ud – i de kriser, vi har været igennem, og med den storpolitiske krise, vi nu står i – ville det være et Europa fuld af forvirring og med meget større økonomiske tilbageslag rundtomkring, som ville blive skubbet frem og tilbage mellem landene.
Så det er helt givet, at EU skal være der, og vi skal være glade for, at vi har EU.
Når det er sagt, skal vi selvfølgelig også sørge for, at EU ikke pludselig bliver en tromlende maskine, for Europas styrke er vores mangfoldighed.
Vores styrke er, at vi har forskellige tilgange til løsning af problemerne, forskellige kulturelle forudsætninger, og dem skal vi bevare.
Vi skal altså ikke være en ensretningsmekanisme; vi skal være glade for, vi er mangfoldige og har forskellige tilgange.
Det kan så betyde langsomme beslutningsprocesser, sådan som vi oplever det i Ministerrådet, men dog processer, der respekterer fædrelandenes Europa.
Og de skal ikke udlignes; de skal ikke slettes.
Så det er vores udgangspunkt.
Men hvis Kommissionen går for vidt, og hvis vi som følge af en række beslutninger kommer i den situation, at Domstolen er for aktivistisk og begynder at fortolke ting længere hen, end vi egentlig som lovgivere i Ministerrådet havde forestillet os, skal man selvfølgelig stoppe op.
Og politikerne skal så træffe en ny beslutning og præcisere, hvad der mentes med de tidligere beslutninger, hvis man synes, at domstolene er gået for vidt eller at Kommissionen går for vidt.
Det er en politisk opgave, for det kommer jo alt sammen af politiske beslutninger.
Så min opfattelse er, at EU trænger til at blive slankere og stærkere.
Der, hvor EU virkelig skal gøre nytte, skal det gøres stærkere.
Til gengæld skal det ikke brede sig overalt.
Og der var jeg glad for, at Martin Schulz – da han var på besøg her i Folketinget forleden dag – sagde, at den økonomiske union ikke var ment som en social union.
Det er derfor, vi Konservative siger: Det skal vi tænke over; det skal vi tænke igennem; vi skal se, om det er gået for vidt som følge af arbejdsmarkedspolitikken og den fri bevægelighed, altså om den har fået nogle bivirkninger, som ikke var tilsigtet, dengang vi traf beslutning om det.
Der kan man jo også se på Tyskland.
Det er ikke bare, fordi danske politikere ikke har forudset de bivirkninger.
Det er også til diskussion i Tyskland, og det er jo også derfor, Martin Schulz, formanden for Europa-Parlamentet, har sagt: Meningen var ikke, det skulle være en social union.
Det vil sige, at der altså er behov for at se på, hvor man skal begrænse EU.
Men jeg er enig med hr. Christian Friis Bach i, at hvis man laver en meget, meget streng opbygning, så risikerer man jo at gøre det svært, hvis man finder ud af, at det i virkeligheden er klogere at flytte et område fra det ene til det andet, altså hvis man synes, det bør være et fællesskabsanliggende, eller man synes det modsatte.
Det er ikke sikkert, det kan angives klart fra dag et, for det kan udvikle sig.
Der vil jeg sige til fru Mette Bock, at dengang jeg var miljøminister, besluttede den engelske konservative regering, at nu ville den lave et kompetencekatalog, og det katalog skulle opregne, hvad der skulle føres tilbage til medlemsstaterne.
Det var Michael Howard, som stod i spidsen for det som den konservative leder.
Og så kom det kompetencekatalog jo også, som vi ventede så spændt på.
Jeg tror kun, det rummede ét forslag, og det var at føre reguleringen af zoologiske haver tilbage til nationalstaterne.
Så det var jo et kæmpe arbejde, der var sat i gang, og så endte det med tilbageførsel af zoologiske haver.
Det var, hvad der kom ud af det.
Så kan det være en fornuftig diskussion at tage, om det er gået for vidt; om der er kommet mekaniske virkninger ud af det, som ikke var tilsigtet.
Og derfor vil vi meget gerne se på, hvad der kommer ud af briternes og hollændernes bestræbelser, for der står jo også her, at forslagsstillerne foreslår på denne baggrund, at der iværksættes en lignende kortlægning af kompetencebalancen mellem Danmark og EU – altså en lignende.
Og der mener jeg ikke rigtig der er grund til at kopiere den nu.
Lad os nu vente og se, hvad de kommer med.