runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Møller (V), 2010-05-25:
Som jeg sagde i min tale, skal det jo være på et tidspunkt, hvor vi er sikre på, at det er det reelle afstemningstema, der bliver temaet i afstemningen, og ikke alle mulige andre ting.
Man skal jo være næsten blind for ikke at kunne se, at tidligere afstemninger har haft mange andre elementer med inde, som i og for sig har været irrelevante for afstemningsresultatet.
Selvfølgelig skal enhver afstemning respekteres, og den binder os i mange år fremover, så derfor er det vigtigt, at vi får lige nøjagtig det rigtige afstemningstema.
Kim Mortensen (S), 2010-05-25:
Jeg går ud fra, at Venstres ordfører sådan set er enig med forespørgerne – Socialdemokratiet, SF og Det Radikale Venstre – i, at vi skal have en afstemning om forbeholdet.
Så kan der altid gå, hvad man kunne kalde lidt sorteperspil i, hvordan vi så taktisk kan trække det ud.
Vi har en regering, der i 2007 skrev ind i deres regeringsgrundlag, at det skulle være i indeværende periode.
Hvornår vil Venstre, hvis man skal være mere præcis, være klar til at rykke med hensyn til at lave en folkeafstemning om forsvarsforbeholdet inden for et par år?
Flemming Møller (V), 2010-05-25:
Jeg mener, det er glædeligt, at der sættes fokus på betydningen af de danske forbehold og de problemer, de skaber.
Verden har i betydelig grad ændret sig, siden forbeholdene blev indført.
Derfor har de heller ikke samme betydning som dengang.
Udviklingen har i stigende grad gjort dem irrelevante.
De negative konsekvenser af forbeholdene bliver derimod tydeligere, jo mere samarbejdet udbygges.
Faktisk sættes Danmark på grund af dem i stigende grad uden for indflydelse.
Forsvarsforbeholdet betyder, at Danmark ikke kan deltage på lige fod med de andre EU-lande i fredsbevarende aktioner af forskellig art.
Ofte har vi dog kunnet deltage i andet regi som f.eks. NATO eller FN.
Derfor har den begrænsning indtil nu ikke haft den helt store betydning.
Med Lissabontraktatens vedtagelse er der blevet åbnet for flere nye muligheder på forsvarsområdet.
Flere af disse muligheder vil forbeholdene forhindre os i at deltage i.
Derfor er det også fornuftigt, at vi løbende debatterer forbeholdenes betydning, så vi er opmærksomme på de omkostninger, vi må betale.
Forsvarsforbeholdets vigtigste betydning er stadig de signaler, det sender til resten af EU.
De danske forbehold kan kun opfattes af de andre lande som forbehold mod hele Det Europæiske Fællesskab som afstandtagen til hele samarbejdet.
Helt naturligt skaber disse signaler afstand og begrænser Danmarks indflydelse.
Det kræver som bekendt en ny folkeafstemning.
Derfor arbejder vi for en afstemning inden for de nærmeste par år.
Den skal ikke bare gennemføres på et tilfældigt tidspunkt.
Den skal gennemføres på et tidspunkt, hvor selve afstemningstemaet får lov til at dominere debatten, og der skal være ro om afstemningstemaerne.
Det skal ikke være nogle tilfældigheder, der afgør udfaldet.
Hvis vi ser tilbage på den finansielle krise, der har været, er det klart, at da vi havde en rentemarginal og Island var ved at kollapse, havde euroen været meget populær, mens den, da de græske problemer var tydelige, var knap så populær.
Det er ikke i nogens interesse, at man får en afstemning på et tidspunkt, hvor det havde givet modsat resultat året før.
Vi skal være sikre på, at det er det rigtige tema og det rigtige, vi stemmer om.
Men i sidste ende drejer det sig om, at vi i virkeligheden skal stemme om, hvorvidt Danmark vil være helt og fuldt med i EU.
Kim Mortensen (S), 2010-05-25:
Med Lissabontraktatens ikrafttrædelse har de danske forbehold fået en helt anden betydning, end da vi vedtog dem ved en folkeafstemning i 1993.
Samtidig er EU vokset fra 12 lande til nu 27 lande, og flere lande vil i de kommende år være på vej med i EU-samarbejdet.
Også den globale sikkerhedssituation har ændret sig, og vi har med terrorhandlinger i New York, Madrid og London fået terrorens uvæsen meget tættere på.
Vi har med danske soldaters deltagelse i krige og konfliktløsninger været med i operationer verden over.
Det har vi som medlemmer af NATO, det har vi i FN-ledede operationer, men som medlemmer af EU må vi – som de øvrige NATO-lande i EU i øvrigt – passivt se til, mens udviklingen går i retning af et tættere og tættere samarbejde mellem henholdsvis EU og NATO og mellem EU og FN.
Der er ingen tvivl om, at denne udvikling betyder, at Danmark år for år mister indflydelse, og der er ingen tvivl om, at det ved den danske regering godt.
Således sagde forhenværende statsminister Anders Fogh Rasmussen for 2 år siden, nærmere præcist den 19. juni 2008: »Det er skadeligt at have forsvarsforbeholdet, fordi det kommende franske formandskab lægger op til spændende drøftelser om EU's militære rolle.«
Der fortsattes ifølge ritzautelegrammet med denne sætning: »Statsministeren vil ikke sætte en dato på en eventuel afstemning, men ud fra Lissabontraktaten vil det være naturligt at stemme om forsvarsforbeholdet først, mener Fogh.«
I forbindelse med regeringsrokaden tidligere på året var det da også en tydelig aha-oplevelse for den nyudnævnte forsvarsminister, der var citeret for følgende: »Det blev bare meget mere klart for mig, at vores forsvarsforbehold hindrer os i at deltage i samarbejdet.
Hvis vi bidrager til forskningen, så bryder vi forbeholdet.«
Det sagde forsvarsministeren.
Udenrigsministeren har optrådt med lignende erkendelser, og derfor vil de tre partier, Socialdemokratiet, SF og Det Radikale Venstre, der står bag forespørgslen, gerne have uddybet, hvilken betydning det har for Danmark og ikke mindst får for Danmark, at regeringen gennem det seneste år har spillet sorteper og undladt også på dette område at vise rettidig omhu.
Flemming Møller (V), 2010-05-25:
Danmark kan være lige så meget med i civil indsats, som vi har kunnet hidtil.
Det er der ikke nogen ændring i.
Og det er også rigtigt, at der fremme i horisonten viser sig nogle yderligere begrænsninger i Danmarks muligheder i forsvarsforbeholdet, men det er jo det samme for retsforbeholdet, og euroforbeholdet koster os også dyrt.
Det er sådan set det samme, det drejer sig om i alle tre forbehold.
De koster os dyrt, og vi har ingen glæde af dem.
Dem skal vi af med, men de skal til folkeafstemning, og vi kan lige så godt tage dem samtidigt, for det drejer sig om, om vi vil være helt og fuldt medlem af EU eller ej.
Frank Aaen (EL), 2010-05-25:
Jamen jeg ville bare spørge til det, jeg hørte med, at afstemningen først skulle komme den dag, man var sikker på resultatet: Er det ikke en lidt underlig demokratiopfattelse, at man i regeringen sætter ting til afstemning, når man er sikker på, at man får det resultat, man gerne vil have?
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-05-25:
Der er ingen tvivl om, at Danmark altid kan være med i FN-missioner, men når vi i stigende grad ser, at FN tyr til EU og spørger EU, om de vil stille med missioner, er de danske muligheder indimellem begrænsede.
Med hensyn til om EU er hovedleverandør af militært isenkram, er det bestemt ikke noget, SF er stolte af.
Jeg kan ikke forstå, hvordan hr. Frank Aaen har fået den opfattelse.
Frank Aaen (EL), 2010-05-25:
Der er to ting.
Den ene er, at SF's ordfører sagde, at forsvarsforbeholdet begrænser vores muligheder for at deltage i internationale missioner.
Er vi enige om, at der ikke er noget i forsvarsforbeholdet, der begrænser vores mulighed for at deltage i FN-operationer?
Det er vi enige om, ikke?
Den anden ting er: Er SF ret stolte af, at EU har udviklet sig til at være verdens største eksportør af våben?
Pia Adelsteen (DF), 2010-05-25:
Nu synes jeg egentlig, at ministerens tale i den forespørgselsdebat, der er i dag, og hvor vi spørger ind til, hvad Lissabontraktatens ikrafttræden har gjort i forhold til forsvarsforbeholdet, meget godt forklarede, at det altså overhovedet ikke har haft nogen betydning.
Nu er det jo ikke nogen hemmelighed, at vi i Dansk Folkeparti ønsker at beholde alle forbeholdene.
Vi er ikke i tvivl om, at forsvarsforbeholdet har sikret, at Danmark ikke involveres i EU's, hvad kan man sige, stadig mere fastlåste forsvars- og sikkerhedspolitik og for den sags skyld også udenrigspolitik.
Vi mener også, at Europas militære sikkerhed alene kan sikres gennem NATO-samarbejdet.
Jeg synes, at det, når man hører tilhængerne af at få fjernet det danske forbehold, er nogle sjove argumenter.
For lige nu har man rejst en forespørgselsdebat om forsvarsforbeholdet, men det er jo ikke mange europaudvalgsmøder siden, der blev spurgt til, hvornår vi skulle have en afstemning om euroforbeholdet osv. De afstemninger har vi jo sådan set haft i Danmark.
Jeg ved godt, det er mange år siden.
Jeg ved, at ministeren og regeringen vil føre en politik, hvor de er med til at fremme, hvad kan man sige, civil og militær sammentænkning med respekt for forbeholdet, og det synes jeg egentlig er ganske klogt.
Jeg ved også, at regeringen har udtalt, at man vil have en samlet afstemning om forbeholdene på et tidspunkt.
Jeg synes ikke, der skal være nogen afstemning.
Det synes vi ikke i Dansk Folkeparti.
Som sagt har vi haft afstemningerne.
Men det, jeg godt kan undre mig over, er, at man i Socialdemokratiet, hos De Radikale og SF altså synes, at det lige nu er meget, meget væsentligt at få en afstemning om forsvarsforbeholdet.
Det kan undre mig.
Som sagt ønsker vi at beholde forbeholdene.
Flemming Møller (V), 2010-05-25:
Jeg opfatter det ikke som noget, vi er bange for.
Tværtimod.
Jeg synes, at det eneste rigtige er at tage dem på en gang, og jeg kan da også se, at fru Helle Thorning-Schmidt på et tidligere tidspunkt har sagt, at forbeholdene er kommet på en gang, og at de skal til afstemning på en gang.
Det er ikke så lang tid siden, hun sagde det, og derfor undrer det mig da lidt, at Socialdemokratiet nu lige pludselig har en anden holdning, nemlig at vi skal tage dem enkeltvis, stykvis.
Og det ser selvfølgelig ikke så smart ud, når man skal ud i en valgkamp, hvor man skal være et regeringsalternativ, at man ikke kan blive enige om en så fundamental ting i en regerings politik.
Så det er ikke det, det drejer sig om.
Vi ser meget gerne dem alle sammen taget på en gang, og det er vi parat til, men vi så også meget gerne, at oppositionen kunne blive enig om, hvilket alternativ de vil stille op med.
John Dyrby Paulsen (S), 2010-05-25:
Hvorfor er Venstre så bange for en afstemning om forsvarsforbeholdet og retsforbeholdet, når vi alle sammen er enige om, at de to ting er til skade for samarbejdet i EU og for Danmarks deltagelse i det samarbejde og påvirkning af det samarbejde?
Kunne vi da for søren så ikke bare sige: Så lad os tage de to afstemninger, og lad os gemme det andet til senere, så vi får en reel debat om lige nøjagtig de to forbehold?
Flemming Møller (V), 2010-05-25:
Der er principielt ikke noget til hinder for at tage dem hver for sig.
Men vi ønsker at tage dem samlet, fordi det drejer sig om, hvorvidt Danmark vil være helt og fuldt medlem af EU eller ej.
Vi er af den opfattelse, at alle forbeholdene er til skade for Danmark, og derfor tager vi dem på en gang.
John Dyrby Paulsen (S), 2010-05-25:
Nu tror jeg ikke, det er nogen nyhed, at der altid vil være en partipolitisk dagsorden, både i forbindelse med Folketingets arbejde og politik i det hele taget.
Men jeg bliver sådan lidt forvirret, når ordføreren bliver ved med at sige, at det her skal dreje sig om det overordnede tema, nemlig forbeholdene som sådan og Danmarks tilhørsforhold til EU.
Det er jo lagt fuldstændig fast: Vi er en del af EU.
Men nu har vi de fire forbehold.
Så siger ordføreren: Lad os nu ikke få en afstemning, hvor man roder en hel masse ting sammen, så lad os tage de fire forbehold sammen – eller de tre.
Ville det ikke med det udgangspunkt være smartere at sige: Lad os da tage de fire forbehold hver for sig?
Så får man da diskussionen om nøjagtig det enkelte forbehold, f.eks. forsvarsforbeholdet, og så kunne man da få en diskussion alene om forsvarsforbeholdet og ikke noget som helst andet.
Hvad er der til hinder for at tage de afstemninger hver for sig?
Flemming Møller (V), 2010-05-25:
Det er ikke et spørgsmål om, hvilket resultat det giver, og hvem der skal vinde.
Det er et spørgsmål om, at der skal være ro om det, som jeg har sagt flere gange, så vi netop kommer til at stemme om det, afstemningen drejer sig om, og så der ikke er andre emner, der går ind over afstemningstemaet.
Så derfor kan vi ikke fastlægge det.
Det vil formentlig afhænge af næste folketingsvalg.
Indtil næste folketingsvalg vil vi have en partipolitisk dagsorden, der vil blive kraftigere og kraftigere op mod valget.
Så det afhænger af mange ting, og jeg synes, at det, jeg indtil nu har sagt, må være rettesnor nok.
Frank Aaen (EL), 2010-05-25:
Altså, lidt tidligere var ordføreren nu også nærmere inde på det med, at det skulle være, når resultatet var rigtigt.
Det var en lidt anden sprogbrug, man havde, men vi kan altså være enige om, at vi skal have en reel afstemning.
Så kan vi jo lige så godt fastlægge datoen; så har vi tid til at forberede os.
Det skal måske ikke være oven i det kommende folketingsvalg, det kan godt være, men så skal vi finde en anden dato, og så siger vi, at så tager vi en afstemning der.
For vi kan jo høre, at der er et bredt flertal i Folketinget, der mener, at der skal være en afstemning.
Kan vi så ikke bare få en dato, sådan at vi alle sammen kan forberede os på den, i stedet for at regeringen sidder og lurepasser og først får lavet en afstemningsdato den dag, man tror på, at man selv kan vinde?
Flemming Møller (V), 2010-05-25:
Det var så sådan set ikke lige det, jeg sagde.
Det, jeg sagde, var, at vi skulle have afstemningen på et tidspunkt, hvor det netop var afstemningstemaet, det drejede sig om, og der f.eks. ikke var en valgkamp, der gik ind over, eller andre ting.
Det skal være afstemningstemaet, og vi skal have ro om de ting, vi stemmer om, så det bliver et reelt og ikke et tilfældigt resultat.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-05-25:
Jeg vil bare spørge Dansk Folkepartis ordfører om, hvordan han har det med, at der i grundloven er givet trosfrihed, og at en vejledende afstemning om minareter derfor vil gå imod det, der allerede står i grundloven om retten til trosfrihed.
Vi har jo i øvrigt reguleret det her område ude i kommunerne med planloven og anden lovgivning.
Martin Henriksen (DF), 2010-05-25:
Jeg skal bare ganske kort sige, at vi også havde en debat om beslutningsforslaget ved førstebehandlingen.
Lad mig nævne, at Dansk Folkeparti tidligere i forbindelse med en forespørgselsdebat om moskeer har foreslået, at kommunerne og regeringen skulle forhindre opførelse af stormoskeer.
Desværre blev Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse ikke vedtaget.
Det beslutningsforslag, som vi har her, lægger op til, at danskerne ved en folkeafstemning kan tilkendegive deres holdning til et væsentligt samfundsproblem.
I Dansk Folkeparti mener vi, at Danmark har brug for mindre islamisering af samfundet i stedet for mere islam.
Det er vores opfattelse, at islamiseringen af vores land trækker os i den forkerte retning, og det er vores opfattelse, at det er vigtigt at understrege, at hvis man stemmer for beslutningsforslaget, stemmer man ikke for Dansk Folkepartis opfattelse.
Man stemmer sådan set bare for eller imod, at danskerne får lov til at give deres mening til kende om et væsentligt samfundsspørgsmål.
Karen Jespersen (V), 2010-05-25:
Lovforslaget blev efter anden behandling henvist til fornyet udvalgsbehandling i Udvalget for Udlændinge- og Integrationspolitik.
Udvalget har derfor på et efterfølgende møde behandlet lovforslaget, og jeg skal på Udvalget for Udlændinge- og Integrationspolitiks vegne meddele, at udvalget afgiver mundtlig indstilling over lovforslag nr. L 188.
Et mindretal i udvalget bestående af Socialdemokratiet, Socialistisk Folkeparti, Det Radikale Venstre og Enhedslisten indstiller lovforslaget til forkastelse.
Lovforslaget blev efter anden behandling henvist til fornyet udvalgsbehandling i Udvalget for Udlændinge- og Integrationspolitik.
Udvalget har derfor efterfølgende holdt et møde, og jeg skal på vegne af Udvalget for Udlændinge- og Integrationspolitik meddele, at udvalget afgiver mundtlig indstilling over lovforslag nr. L 187, og der er ikke stillet ændringsforslag.
Det betyder, at et flertal i udvalget, dvs. udvalget undtagen Det Radikale Venstre og Enhedslisten, indstiller lovforslaget til vedtagelse, som det foreligger efter andenbehandlingen.
Et mindretal i udvalget bestående af Det Radikale Venstre og Enhedslisten indstiller lovforslaget til forkastelse.
Martin Henriksen (DF), 2010-05-25:
Dansk Folkepartis beslutningsforslag går ikke imod religionsfriheden.
Vi synes bare i Dansk Folkeparti, at det er urimeligt – når der er så mange partier, der fra tid til anden herinde taler imod en islamisering af vores samfund – at man så i Folketinget, når det kommer til stykket, har problemer med at stemme imod den selv samme islamisering.
Hvis man så ikke vil gøre det, kunne man i det mindste give danskerne mulighed for at tage stilling til et spørgsmål, som jo har fyldt meget i debatten, og som mange mennesker har engageret sig i, uanset hvad man mener om spørgsmålet.
Morten Østergaard (RV), 2010-05-25:
Der har under udvalgsbehandlingen været en stor diskussion om, hvorvidt forslaget om at inddæmme den spekulationsmulighed, som ministeren har ønsket at inddæmme, hvad man for så vidt kan være positiv over for, rammer en alt for stor kreds af mennesker, sådan som lovforslaget er indrettet.
Efter vores opfattelse hersker der stadig væk så stor uklarhed i opfattelserne på det her område, at vi synes, at lovforslaget skal tilbage i Arbejdsmarkedsudvalget mellem anden og tredje behandling.
Så det opfordrer jeg til.
Martin Henriksen (DF), 2010-05-25:
Her er vi igen ved det, som er en del af sagens kerne, nemlig at Socialdemokraterne siger, at de også er imod islamisering af samfundet, og så gør de ikke noget ved det.
Det er sådan set det, der er problemet.
Hvis det her beslutningsforslag blev vedtaget, og hvis det var sådan, at danskerne derude stemte ja til et forbud mod minareter, så ville det ikke være i strid med religionsfriheden.
Det ville være en vejledende folkeafstemning, som politikerne så dybest set kunne vælge at følge eller lade være med at følge, og så kunne man implementere det i de lovgivninger, som der allerede er i dag, og i de beslutninger, som bliver truffet allerede i dag, både i Folketinget og ude lokalt.
Så det er ikke i strid med religionsfriheden.
Det er bare et spørgsmål om, at man giver danskerne mulighed for tage stilling til et væsentligt samfundsemne, som betyder rigtig meget i de områder, hvor man har planer om at opføre eksempelvis stormoskeer.
Lad dog danskerne tage stilling.
Hvad er det egentlig, man er så bange for?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-05-25:
I Socialdemokratiet er vi også imod islamisering, og vi er også imod, at man laver initiativer, som skaber yderligere radikalisering, med et forslag om, at man vil lave en vejledende folkeafstemning om minareter.
Lad os sige, at man i et lokalområde stemte imod minareter, så ville man jo ikke efterfølgende kunne bruge den vejledende afstemning til noget som helst, fordi man jo grundlæggende ville være imod trosfriheden i grundloven, hvis man fulgte afstemningen.
Derfor er det jo stadig væk sådan, at det er planloven, byggeloven og anden lovgivning, vi allerede har etableret ude i kommuner og regioner, der skal afgøre, hvorvidt man synes, at det er o.k. at opføre moskeer, minareter eller andre religiøse bygninger som sådan.
Frank Aaen (EL), 2010-05-25:
Det er jo, fordi det er en del af Lissabontraktaten.
Der står jo, at EU skal udvide muligheden for at producere våben.
Og det har man virkelig gjort.
EU's eksport af våben er større end USA's, Ruslands og Israels våbeneksport tilsammen.
Det må man da tage stilling til, når man tager stilling til, om forsvarsforbeholdet skal ophæves eller ikke skal ophæves.
Grunden til, at FN nogle gange er nødt til at gå til EU og andre gange til NATO, er jo, at der er for få lande, der stiller kapacitet til rådighed for FN.
Så hvis vi stillede vores kapacitet til rådighed for FN, ville FN også kunne klare flere opgaver selv.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-05-25:
Det er simpelt hen noget sludder, når Enhedslisten påstår, at Lissabontraktaten indeholder, at EU skal opruste eller decideret eksportere yderligere våben.
Det, der står meget klart, er, at man skal forbedre sin militære kapacitet.
Og forståelsen i det er jo, at man skal være bedre til at samarbejde EU-landene imellem.
I dag er samarbejdet mellem landene så ved at blive øget.
Men hvor man tidligere brugte rigtig meget tid på at konkurrere internt, så siger man nu, at der skal investeres klogere og bedre og kigges på internationale aktioner i stedet for at have et nationalt territorialt forsvar.
Det er den ene del.
Den anden del er, at det ville være den bedste af alle verdener, hvis FN stod for de internationale missioner.
Problemet er bare, at FN kan ikke få medlemslandene op af stolene og få dem til at levere de styrker, der har været behov for i forskellige områder og regioner i verden.
Det har vi kunnet se adskillige gange.
Vi har set Kina blokere indimellem, vi har set Rusland blokere indimellem, og vi har sågar set USA blokere.
Der kan vi jo bare sige, at når FN's generalsekretær anmoder om hjælp til at løse problemerne bl.a. i Congo, så mener SF, at vi skal hjælpe.