Christina Egelund (LA), 2015-10-20:
Tak for det.
I lighed med Venstres ordfører er det også min første tale på den her talerstol.
Dermed er der jo en vis balance i andelen af jomfrutaler på ja- og nejsiden i dag, og det er jo sådan set meget godt.
Selv om Liberal Alliance er for udskrivelsen af folkeafstemninger, og selv om vi glæder os over enhver chance for at inddrage borgerne i den politiske proces, vil vi ikke stemme for det lovforslag, som vi behandler i dag.
Vi stemmer nej til forslaget, ligesom vi i øvrigt også anbefaler danskerne at stemme nej til at afskaffe retsforbeholdet ved afstemningen den 3. december.
Der er absolut en række områder inden for retspolitikken, hvor der er fordele ved at være en del af fælleseuropæiske løsninger, bl.a. i de tilfælde, hvor det kan styrke retssikkerheden på tværs af grænserne for almindelige danskere, for virksomhederne og for rejsende arbejdstagere.
Vi står f.eks. ikke i vejen for en fortsat dansk deltagelse i det europæiske politisamarbejde Europol.
Tværtimod har vi længe presset på for en dansk parallelaftale.
Det er utænkeligt, at der skulle være en reel europæisk modstand mod at finde en fælles forståelse, der sikrer effektiv grænseoverskridende kriminalitetsbekæmpelse.
Alternativt skulle man forestille sig, at tyskerne f.eks. i ramme alvor ville kæmpe for, at Danmark, et naboland med åbne grænser, var et ureguleret og ansvarsløst forbryderhelle.
Det rækker min fantasi bare ikke til.
Japartiernes grundlæggende præmis holder altså ikke.
Vi er ikke nødt til at opgive retsforbeholdet, selv om vi gerne vil blive i Europol.
Men hvis japartierne gerne vil tage en afstemning, så er vi ikke imod det, men afstemningstemaet skal være loyalt over for virkeligheden.
Det er det ikke med det, der præsenteres i dag.
Temaet er givet en retorisk tvist, som kun tjener til at give danskerne indtryk af, at de stemmer om noget andet, end de rent faktisk gør.
Demokratisk er det faktisk ikke helt inden for skiven.
Han udtaler nemlig: »En tilvalgsmodel indbefatter, at man siger ja til at afgive suveræniteten på alle områder, der er omfattet.
Som den politiske aftale ser ud, smider man derfor hele det retslige samarbejde på bordet til en folkeafstemning.«
Det er altså knald eller fald.
Har man tillid til, at et marginalt folketingsflertal eller, som det nok snarere vil folde sig ud, et marginalt europaudvalgsflertal fra sag til sag korrekt vil vælge, hvornår det er hensigtsmæssigt at afgive dansk suverænitet, og hvornår det ikke er?
Helt ærligt taler præcedens altså ikke for sådan en tillid.
Når man fjerner borgernes mulighed for at sige fra over for europæisk lovgivning, risikerer man at ende med nogle løsninger, som danskerne ikke ønsker.
Det så man tydeligt ved euroafstemningen, hvor danskerne stemte helt anderledes, end et stort flertal af Folketingets medlemmer anbefalede.
I dag kan statsministeren give garantier, indtil solen brænder ud, og dengang udtalte hans partis ordfører, senere statsminister Anders Fogh Rasmussen, at: »Et ja til euroen vil give lavere rente, et nej til euroen vil give højere rente. Ingen kan præcist forudse, hvor stor omkostningen bliver ved et nej, men at der bliver en omkostning er hævet over enhver tvivl.«
I dag ved vi, at en fastholdelse af euroforbeholdet sparede landet for hæftelser på ca. 338 mia. kr., og vi ved, at høje renter er langt fra dansk hverdag.
I Liberal Alliance forholder vi os hellere til de barske realiteter end til skræmmende spådomme læst i stjerner, teblade eller krystalkugler, og det er en realitet, at bordet fanger, hvis vi først afgiver suverænitet.
Det vil hverken kunne omgøres af folket eller af skiftende folketingsflertal.
Det er en realitet, at selv om japartierne i dag undtager retsakter, vil de efter et eventuelt ja den 3. december alligevel kunne tilvælge dem.
Det er en realitet, at dansk retspolitik flyttes længere væk fra borgerne, og at den vil blive udmøntet gennem svært gennemskuelige beslutningsveje.