Lotte Rod (RV), 2013-04-25:
Det gør det selvfølgelig, ved at vi lige nu hastebehandler et lovforslag.
På den ene side er det rigtig ærgerligt, at vi skal behandle det her lovforslag i dag.
For det betyder jo, at parterne har forspildt chancen for at forhandle sig til en løsning.
Det havde ellers været det bedste for alle parter.
Derfor har regeringen nu lagt et lovforslag frem, som balancerer hensyn og bekymringer på begge sider.
Skoleledelsens fleksibilitet og ledelsesrum bliver sikret på den ene side, og der sættes værn op om lærernes arbejdsforhold på den anden side.
Vi har allerede måttet skubbe de skriftlige prøver, og vi står nu over for beslutningen: Skulle vi skubbe prøverne igen, skulle vi helt aflyse prøverne, eller skulle vi slutte konflikten?
Jeg ville virkelig ønske, at Anders Bondo og Michael Ziegler havde fundet en løsning.
Og man kan jo altid spørge sig selv: Havde det gjort en forskel, hvis vi havde ventet 1 uge mere, hvis vi havde ventet 2 uger, hvis vi havde ventet 3 uger?
Det ville ødelægge afgangsprøverne, og lærere, forældre og virksomheder ville være blevet presset til det yderste.
Der har ikke været noget kompromis fra Forligsinstitutionen at bygge oven på.
Det betyder, at lærernes nye arbejdstidsregler kommer til at bygge på de samme principper, som kendes for mange andre faggrupper i det offentlige.
Det betyder bl.a. større klarhed over arbejdets omfang, så der kan ske betaling for overarbejde, ydes ulempegodtgørelse for arbejde på skæve tidspunkter og gælde regler for kompensation for omlægning af fridage.
Lærerne bliver dermed ligestillet med andre offentligt ansatte, der ikke er akademikere.
I løbet af de seneste ugers debat er jeg flere gange blev mødt med et argument om, at lærerjobbet jo ikke er lige som andre job, og mange har udtrykt bekymring for det, som Anders Bondo har kaldt det grænseløse arbejde.
Det er baggrunden for, at der i forslaget også ligger særlige værnsregler, som skaber forudsigelighed i lærernes arbejdsdag, altså regler, der ikke gælder i de generelle arbejdstidsregler for andre offentligt ansatte.
Det har været et stærkt krav fra KL at komme af med 60-timersreglen, som betyder, at de fleste lærere får nedsat deres arbejdstid svarende til 4 ugers betalt frihed, når de er over 60 år.
Det er en eksisterende ret, og derfor ville det jo ikke være rimeligt at fjerne den fra den ene dag til den anden.
Derfor vælger vi at sige, at reglen fortsat skal gælde dem, der er 57 år og derover.
Lærere, der er mellem 50 og 56 år,
får ret til at gå ned i tid, når de fylder 60 år.
Det vil de i givet fald ikke få løn for, men de vil bevare deres pensionsindbetaling.
Det synes jeg er en fin balance, men det ændrer jo ikke på, at det er et privilegium, der bliver taget fra lærerne, og som lærerne derfor skal kompenseres for.
Det er en helt almindelig måde at gøre tingene på i overenskomstforhandlingerne, og vi gør det derfor ud fra den almindelige nøgle for den slags.
Det skal ikke udlægges som hokuspokus eller som et plaster på såret.
Det sker som en direkte omregning og svarer konkret til knap 300 mio. kr. om året.
Omregnet pr. lærer giver det en lønforhøjelse på 3.000-4.000 kr.
Det skal ikke gå ud over de andre offentligt ansatte medarbejdere, og derfor holdes lærernes lønkompensation ude af den såkaldte reguleringsordning.
Samtidig tilbyder vi gymnasielærerne samme udfasningsordning for lærere mellem 50 og 57 år.
Logikken må jo være, at man ikke skal have en dårligere aftale, når man har forhandlet sig til den, end når det sker ved lov.
Og derfor skal gymnasielærerne have mulighed for at få den samme ordning, hvis de vil.
Med lovforslaget sætter vi en stopper for lockouten, men det sætter nok ikke en stopper for de følelser og det pres, som lockouten har betydet for lærere, ledere, elever og forældre.
De fleste vil nok være påvirket af det et stykke tid.
Men det ændrer jo ikke på, at når lockouten er overstået, så har vi et fælles projekt, og derfor er der yderligere to elementer i forslaget.
For det første inviterer vi Lærernes Centralorganisation til at være med til at lave pejlemærker for, hvordan vi bedst lokalt udmønter den milliard kroner, som vi afsætter til efteruddannelse i folkeskolereformen.
Det kræver selvfølgelig lige, at vi sammen med de andre partier i forligskredsen lander en folkeskolereform, sådan at der er nogle penge.
For det andet finder vi samtidig også penge til at understøtte, at ledere, tillidsrepræsentanter og lærere i fællesskab skal videreudvikle et tillidsfuldt samarbejde og et godt arbejdsmiljø.