Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Men det gør jeg helt bestemt.
Det foregår i en drøftelse med kommunerne gående på: Hvad er omkostningerne forbundet med det her?
Det er der indgået en aftale om.
Så vi har diskuteret de forskellige elementer i anbringelsesreformen, og selvfølgelig skal der da følge penge med, når vi giver kommunerne nye forpligtelser.
Hermed sluttede forhandlingen.
Dette års beslutningsforslag angiver at være en opfølgning på tidligere fremsatte forslag, og begrundelsen for forslaget er, at der i det forløbne år har vist sig at være et endnu større behov for en hurtig og effektiv indgriben for at sikre borgerne mod at skulle opholde sig i usunde boliger med skimmelsvamp og lignende.
Lad mig gentage, hvad jeg sagde i forbindelse med behandlingen af sidste års beslutningsforslag, B 136, om skimmelsvamp: »... det er dybt ulykkeligt, når borgere udsættes for et indeklima, der er skadeligt for deres helbred, og det gælder, uanset hvem der har ansvaret for forholdene og hvilken boligform der er tale om.«
Derfor har vi et regelsæt om kommunernes pligt til at føre tilsyn med sundheds- og brandfarlige forhold i den eksisterende bygningsmasse.
Det skal jeg vende tilbage til.
Der er næppe nogen, der er uenig i, at borgerne i dette land ikke bevidst skal udsættes for at bo i sundhedsfarlige boliger, uanset om det er en lejer, en andelshaver eller en ejerlejlighedsejer, vi taler om.
Lad mig knytte et par kommentarer til nogle af forslagene i B 152.
Overordnet set
finder jeg, at B 152 tjener til at skabe mere bureaukrati frem for mindre bureaukrati.
Det skyldes, at udlejere og kommuner efter forslaget skal følge en bestemt fremgangsmåde, nemlig indhentning af en uafhængig teknisk analyse til at fastslå, om der foreligger skimmelsvamp, i stedet for som efter de gældende regler selv at vælge en undersøgelsesmetode i forhold til omfanget af det forhold, der klages over.
Ydermere skal kommunerne efter B 152 påbyde udlejerne at udarbejde renoveringsplaner, fastsætte frister for udbedringen af boligerne, følge op på planernes gennemførelse og foretage kontrol af kvaliteten af det udførte arbejde.
For mig at se er dette en meget firkantet og meget bureaukratisk måde at stille krav om afhjælpning af problemerne på, uden at lejerne får nogen væsentlig bedre retsstilling end efter de gældende regler
Der tager den enkelte lejer jo selv stilling til, om sagen skal indbringes for huslejenævnet eller beboerklagenævnet for at få udlejeren til at foretage sig noget eller i stedet til kommunalbestyrelsen for at få taget stilling til, om der foreligger et så grelt forhold, at boligen skal kondemneres og lejeren genhuses.
Samtidig må jeg også sige, at jeg finder det betænkeligt at stille krav om, at en udlejer inden 8 dage skal rekvirere en uafhængig teknisk analyse, der skal afklare, om der er skimmelsvamp eller lignende i boligen eller bygningen, hvis en lejer klager over usunde forhold.
Efter forslaget kan en lejer blot henvende sig til udlejeren og påstå, at der er skimmelsvamp i boligen, selv om det måske viser sig ikke at være tilfældet.
På den måde pålægger forslaget udlejeren at afholde udgifter til undersøgelser uden at have sikkerhed for, at der er en nærmere begrundet mistanke om sundhedsfare, og uden at det er fastslået, hvem eller hvad der er årsagen til skimmelsvampeangrebet.
Tilsyneladende er meningen, at lejer kan kræve undersøgelse, og at udlejer blot skal betale.
Dermed åbner forslaget for rene chikanerier, hvor lejerne blot for at genere udlejeren kan klage over skimmelsvamp i boligen uden at bekymre sig om, hvorvidt det er tilfældet eller ej.
Tilsvarende lægges der op til, at embedslægen pludselig reelt tillægges kompetence til at afgøre, om en bolig skal erklæres for uegnet til beboelse med den virkning, at beboerne skal genhuses af kommunen.
Efter de gældende regler i byfornyelsesloven er det kommunalbestyrelsen, der har pligt til at føre tilsyn med boliger og bygninger i kommunen.
I denne forbindelse skal kommunalbestyrelsen undersøge forholdet, hvis den bliver opmærksom på et muligt sundhedsfarligt forhold i en bolig, f.eks. på grundlag af en henvendelse fra beboeren.
Lovgivningen har ikke fastsat, hvorledes kommunalbestyrelsen skal gennemføre sin undersøgelse, men der kan bl.a. være tale om besigtigelse og teknisk undersøgelse, herunder at anvende særligt faglig ekspertise.
Kommunalbestyrelsen skal herefter ud fra et skøn vurdere, om det er sundhedsfarligt at benytte den konkrete bolig til beboelse, og kommunalbestyrelsen skal i den forbindelse vurdere, om der er tale om nærliggende eller ikkenærliggende sundhedsfare, med henblik på at få afklaret, om boligen skal fraflyttes straks eller inden for en kortere periode.
Udgifterne til undersøgelse af forholdene skal kommunerne selv afholde, mens halvdelen af udgifterne til genhusning refunderes af staten.
Endelig vil jeg gerne kommentere forslaget om, at der skal inddrages midler fra Landsbyggefonden og Grundejernes Investeringsfond til løsning af skimmelsvampeproblemer i henholdsvis almene og private lejeboliger.
For så vidt angår den almene sektor, peges der i bemærkningerne til beslutningsforslaget på en investeringsramme på omkring 600 mio. kr. årligt.
Som bekendt har regeringen sammen med Dansk Folkeparti og De Radikale sidste år indgået en boligaftale, som sikrer, at der årligt afsættes en investeringsramme på 2,4 mia. kr. i Landsbyggefonden.
En del af disse midler anvendes rent faktisk allerede til afhjælpning af skimmelsvampeproblemer.
Nu er det jo sådan, at Socialdemokraterne blev inviteret med til disse drøftelser, men som bekendt valgte partiet at stille sig ud på sidelinjen.
Sagen er jo, at regeringen tværtimod har taget fat, mens Socialdemokraterne har nøjedes med snakken.
For så vidt angår forslaget vedrørende Grundejernes Investeringsfond, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at fondens midler i alt væsentligt er indbetalt af ejendomme, der er omfattet af reglerne om binding af vedligeholdelseshensættelser.
Som bekendt omfatter disse regler ikke alle private udlejningsejendomme.
Som det er fremgået, er regeringen fuldstændig enig i skimmelsvampeproblemernes alvor, og det er derfor, som jeg allerede understregede i forbindelse med behandlingen af B 136, fuldstændig uacceptabelt, hvis borgere skal være nødsaget til at opholde sig i boliger med helbredstruende skimmelsvampeangreb.
Regeringen er så til gengæld uenig i de forslag, der ligger i dette beslutningsforslag.
Jeg synes i stedet, at vi skal tage udgangspunkt i de regler, vi allerede har, som et værktøj til at sikre afhjælpningen af sundhedsfarlige indeklimaproblemer for alle, uanset hvilken boligform de har valgt.
Nu skal jeg skåne salen for den gennemgang, som jeg foretog af reglerne i byfornyelsesloven, lejelovgivningen, almenboligloven og byggeloven i forbindelse med førstebehandlingen af det tidligere omtalte beslutningsforslag.
Her vil jeg blot nævne, at disse regelsæt altså rummer værktøjerne til at få afhjulpet problemerne med sundhedsfarlige forhold i alle typer boliger, og at de med reglerne om kommunal genhusning indeholder midler til at sikre, at beboerne ikke skal opholde sig under sundhedsfarlige forhold, som f.eks. kan være fremkaldt af massiv skimmelsvampevækst i en bolig.
Jeg mener dog, at vi skal være åbne over for, at der kan forekomme tilfælde, hvor det på grund af sammenfaldende uheldige omstændigheder har vist sig at tage lang tid at nå frem til den endelige afklaring i de konkrete sager om skimmelsvamp.
Det vil f.eks. kunne være tilfældet i de sager, hvor der er uenighed mellem lejer og udlejer om, hvem der egentlig er ansvarlig for svampevæksten, altså om den skyldes lejernes eller udlejernes forhold, og hvor der eksempelvis køres retssager om emnet.
Socialministeriet er derfor i øjeblikket sammen med Erhvervs- og Byggestyrelsen og med bidrag fra Sundhedsstyrelsen ved at udarbejde en vejledning til kommunerne om, hvorledes de skal forholde sig, når de bliver opmærksomme på forhold i boliger, der kan vise sig at være sundhedsfarlige.
Formålet med vejledningen er at sikre, at kommunen i den konkrete situation griber ind over for skimmelsvamp i boliger efter de forskellige lovbestemmelser i de omtalte regelsæt.
Det vil efter min opfattelse kunne medvirke til at sikre en større gennemskuelighed af regelsættet og dermed også en hurtigere beslutningsproces i kommunerne til gavn for de berørte beboere.
Vejledningen fokuserer på, hvad den kommunale tilsynsforpligtelse indebærer, og i den sammenhæng slås det fast, at det først og fremmest er ejerens ansvar, at en ejendom ikke er sundhedsfarlig for personer, der opholder sig der, men at kommunalbestyrelsen altid har tilsynspligt med bygningerne og derfor skal reagere, hvis den bliver opmærksom på forekomst af skimmelsvamp.
Samtidig er vejledningen mere konkret f.eks. med hensyn til kommunernes vurdering af resultatet af de undersøgelser, der bliver foretaget.
I den sammenhæng har Sundhedsstyrelsen udarbejdet en orientering om embedslægeinstitutionens rådgivning til kommunerne om vurderingen af sundhedsfare og sundhedsmæssige risici i boliger med fugt og skimmelsvamp, og den kan kommunalbestyrelsen så tage udgangspunkt i.
Samtidig præciseres forholdet mellem de forskellige lovgivninger med pligter for kommunerne.
Jeg forventer, at vejledningen kan udsendes før sommerferien, og herudover arbejder vi på at kunne udsende en vejledning til lejere og udlejere om de rettigheder og pligter, som parterne har ifølge lejelovgivningen, hvis der konstateres skimmelsvamp.
Jeg forventer, at den her øgede vejledningsindsats vil have en stor effekt med hensyn til hurtigere at få afklaret, om der foreligger skimmelsvamp med sundhedsfare for beboerne.
Afslutningsvis vil jeg så sige, at jeg har noteret mig, at Ejendomsforeningen Danmark i sit brev til Boligudvalget har peget på behovet for at skabe bedre kontrolleret ventilation i boliger for at hindre, at der opstår skimmelsvampevækst, og det synes jeg absolut er noget af det, der er værd at se nærmere på.
Som det forhåbentlig er fremgået, kan regeringen ikke støtte dette beslutningsforslag.