Kristian Thulesen Dahl (DF), 2008-02-21:
Vi har jo fået et finanslovforslag fra regeringen.
Det har vi fået ret sent, i forhold til hvad vi plejer.
Vi plejer jo sådan set at diskutere finanslov i efteråret.
Nu står vi her i februar og ind i marts og skal finde frem til en god finanslov for 2008, en finanslov, der jo efter planen først bliver vedtaget midt i april.
Det giver også det spøjse, at vi jo stort set ikke når at blive færdige med den ene finanslov, før vi skal til at kigge på den næste, nemlig finansloven for 2009.
Men det klarer vi nu nok.
Jeg vil allerførst sige, at vi fra Dansk Folkepartis side ser frem til forhandlingerne de næste par uger med regeringen om finanslovforslaget.
Vi tror på, at vi også den her gang kan finde frem til en aftale, så Dansk Folkeparti og regeringen som minimum indgår en aftale om finansloven for 2008.
Vi har jo noteret os, at finansministeren har sagt, at det skal være fornuftens finanslov, og det tror vi på et godt bidrag fra Dansk Folkeparti kan sikre at finansloven også bliver.
Vi ser selvfølgelig gerne, at flere partier end Dansk Folkeparti og regeringspartierne indgår en aftale om finansloven for 2008.
Vi er i hvert fald fuldstændig fordomsfri, i forhold til at andre partier kan give et godt bidrag.
Det, der er afgørende, er selvfølgelig, at partierne vil bidrage konstruktivt og også komme til forhandlingerne med den indstilling, at man søger at få det bedste ud af det og ikke overspiller sine kort.
Det har Dansk Folkeparti jo aldrig gjort, og det har gjort, at vi har fået nogle gedigne indrømmelser ved tidligere forhandlinger, og det satser vi selvfølgelig også på i år.
Ved tidligere debatter har det været sådan, at Venstres ordfører er gået på talerstolen som den første og har sagt, at alt ser rosenrødt ud, at alt går så fantastisk godt;
så er Socialdemokratiets ordfører kommet på talerstolen og har sagt, at alt er noget møg, at alt er elendigt, at der er krise; og så har jeg kunnet komme som den tredje ordfører og fortælle om virkeligheden.
I år har Socialdemokratiet ikke fejlet.
Vi vil heller ikke fejle.
For der var jo i udspillet fra regeringen, som ordføreren jo loyalt refererede videre i sin ordførertale, en agtpågivenhed, i forhold til om vi nu har for meget damp på kedlerne i dansk økonomi.
Det var baggrunden for, at regeringen har valgt at foreslå nogle tiltag, der skal dæmpe økonomien.
Vi har jo det udgangspunkt hos os og specielt i de her uger, at hvis vi skal tale om en overophedning i Danmark lige nu, så er det ikke i forhold til vores økonomi.
Så er det i forhold til den overophedning, der finder sted, ved at der er bål i gaderne.
Der er brand rundtomkring i det danske samfund.
Der er en stigende utryghed over de ting, vi ser, og der er en stærk utryghed i forhold til, hvad det er, der er på vej.
Vi ser lømler i gadebilledet, vi ser bandekriminalitet, vi ser afbrænding af containere i folks opgange, vi ser på det seneste bomber, der sprænger i solcentre.
Der er sikkert et væld af begrundelser, af baggrunde, men ikke desto mindre gør det jo selvsagt befolkningen rigtig, rigtig utryg og med meget, meget god ret.
Vi har jo så sent som i går her i Folketinget haft en diskussion med statsministeren i spørgetimen om det her.
Det er de personers skyld, som laver balladen.
Vi synes jo, at når vi skal forhandle finanslov på et tidspunkt, hvor Danmark står i brand på mange leder og kanter, bliver vi nødt til også at forholde os til det her meget, meget alvorlige problem med, at flere og flere må føle sig utrygge i dagligdagen.
Det er derfor, vi - lidt utraditionelt måske - har valgt at bruge vores præsentation af finanslovkravet til at slå et slag for nogle af de ting, som kan skabe større tryghed.
Nogle af tingene koster jo penge, og så er det selvsagt en god idé at tage det med i forbindelse med diskussionen om finansloven, mens andre ting faktisk kan gennemføres, uden at det koster penge, men sikrer nogle bedre vilkår.
Jeg vil gerne nævne punkterne.
Vi synes, det vil være helt oplagt, at bander, der begår kriminalitet, i højere grad kan straffes for kriminaliteten.
I dag er det sådan, at mange kriminelle gerninger dækkes ind under at blive begået som led i bandekriminalitet, hvor vi ikke entydigt kan udpege den skyldige for f.eks. en brandstiftelse.
Vi ved notorisk, at det er en ud af otte bandemedlemmer, men vi ved ikke præcis som myndighed eller som offentlighed, hvem det er, der er skyld i handlingen.
Så sker det alt for ofte, at alle slipper fri, fordi vi ikke i dag har instrumenter, der sikrer, at enten banden kan blive straffet, eller man i virkeligheden ad den vej så får fremprovokeret, at den skyldige må melde sig på banen eller blive meldt af de andre bandemedlemmer.
Det skal vi have lavet om.
Helt tilbage fra Blekingegadebanden og den diskussion, der var om den, har vi diskuteret det her, og vi synes altså, at det er på tide, vi får gjort noget ved det.
Vi ser i stigende grad, at man dækker sig ind under bandekriminalitet.
Det andet, vi i stigende grad ser, er, at man dækker sig ind under, at unge under 15 år begår den kriminelle gerning, for er man under 15 år, er man under den kriminelle lavalder.
Så bliver der taget hånd om en på en anden måde, end hvis man bliver bedømt efter det almindelige strafferetlige system.
Vi foreslår, at den kriminelle lavalder sænkes til 12 år, og at strafudmålingen sker ved særlige ungdomsdomstole, der selvfølgelig tager hensyn til, at vi her har at gøre med nogle helt specielle forhold, fordi vi har at gøre med unge mennesker.
Men at det skal være en del af det almindelige strafferetlige system, at man bliver straffet, når man begår en kriminel gerning, mener vi bør være åbenbart.
Så mener vi også, at forældre skal langt stærkere ind i billedet, og vi mener også, vi lovgivningsmæssigt kan tage nogle initiativer, der sikrer det.
Vi har været på banen med forslaget om, at erstatningspligten udstrækkes videre end det, vi kender i dag, så forældre ved, at hvis børnene begår ildspåsættelser, hærværk, ting, der i den grad ikke bare skaber den utryghed, jeg omtalte før, men i virkeligheden også millionskader, brænder skoler ned, brænder daginstitutionerne, så koster det også på pengepungen for forældrene, hvis den unge ikke kan betale.
Så ønsker vi også, at vi gør øget brug af videoovervågning.
Vi ønsker at få fremprovokeret, at kommunerne meget mere aktivt tager del i en debat om, hvordan man lokalt kan skabe tryghed.
Det kan være på torve, det kan være på gågader, det kan være i butikscentre eller rundtomkring, hvor man færdes, og hvor det vil skabe en større tryghed, at man ved, at der er videoovervågning, dels i forhold til det rent præventive, at eventuelle kriminelle ved, at hvis de begår en kriminel handling, så bliver de afbilledet, dels i forhold til bevisførelsen efterfølgende, at man i langt højere grad kan bevise de kriminelle gerninger, der begås, så de skyldige kan blive straffet.
Hvis vi skal fremprovokere kommunernes aktive brug af det her, kunne det være en idé at afsætte en pulje på finansloven, som kommunerne kan gøre brug af, hvor man giver det signal til kommunerne, at det bare er med at komme i gang, fordi man kan få statslig medfinansiering til det.
Endelig vil jeg nævne her, at vi ønsker en større fokus på de radikaliseringsprocesser, der foregår.
Vi har forskellige instrumenter til det allerede i dag, men vi ønsker, at vi i videre omfang får afdækket de kriminelle miljøer, vi jo ser, de radikaliseringstendenser, vi ser.
Vi har haft debatten om Hizb-ut-Tahrir som noget meget nærværende, vi har hele diskussionen om, at Islamisk Trossamfund involverer sig med Hizb-ut-Tahrir, hvilket jo i den grad betyder, at man har dialog med folk, der er meget tæt på nogle miljøer, som fornægter demokrati, folkestyre og de danske værdier, som det danske samfund bygger på.
Meget tyder på at det gør den ikke.
Man taler med mennesker, som taler med to tunger, som siger ét det ene sted og noget andet det andet sted.
Vi tror på, at det er andre redskaber, som skal tages i brug, og at man skal have en langt mere hård og konsekvent kurs over for de her personer, end man har.
I virkeligheden kan man vel lettere omskrevet sige, at det er på tide, at bølleoptøjer ikke belønnes med ungdomshuse, men giver straf og konsekvens fra samfundets side.
Vi har selvfølgelig i vores finanslovoplæg mere traditionelle ting, som vi normalt diskuterer i forbindelse med en finanslov, som en forhøjelse af ældrechecken, større hensyn til svage, udsatte grupper, folk på sygedagpenge, der på grund af svære vilkår mister sygedagpengene, f.eks. en kræftramt.
Hvordan kan vi i højere grad sikre, at man ikke bliver udsat for at miste sine sygedagpenge?
Vi har forholdet omkring vores unge, som vi mener man skal forbedre vilkårene for med hensyn til SU-regler og med hensyn til ligestilling af 18-19-årige med 20-årige og med hensyn til bevillingerne til ungdomsuddannelserne osv. osv. Jeg vil selvfølgelig meget gerne også komme meget mere ind på dem i debatten.
Men jeg har ment, at det, der var behov for lige præcis i dag, er, at vi nu som Folketing bliver enige om, at der er behov for en helt ekstraordinær indsats mod den utryghed, der er ved at komme i det danske samfund, og at vi tager nogle redskaber i brug, der sikrer det.
Og derfor har jeg simpelt hen valgt at bruge min tale her i dag på i første omgang at koncentrere mig om det.