Ellen Trane Nørby (V), 2007-05-24:
Jeg vil også gerne starte med at sige tak til Det Radikale Venstre for at fremsætte det her beslutningsforslag, for det giver os anledning til at få en rigtig relevant debat, også set i lyset af Muhammedsagen i Danmark, og til egentlig at diskutere, hvordan vi på bedste måde sikrer ytringsfriheden og sikrer alles ret til at ytre sig uafhængigt af, i hvilket land i verden de har valgt at bosætte sig.
Jeg tror, de fleste kender sagen om forfatteren Salman Rushdie, der med en fatwa hængende over hovedet trodsede truslerne og det styre, som var imod ham, og holdt fast ved sin ret til at have en mening, sin ret til at skrive bøger og sin ret til at rejse frit.
Salman Rushdie-sagen var jo i høj grad det, der i begyndelsen af 1990’erne var med til at starte det internationale netværk af forfulgte forfattere og i høj grad også var med til at starte hele det samarbejde, der nu i dag kendes som et internationalt netværk af fribyer og friregioner.
Jeg tror egentlig også, der er mange, der kender den russiske forfatter og journalist Anna Politkovskaja, der efter mange års kritiske skriverier om krigen i Tjetjenien og andre forhold i Rusland i efteråret blev dræbt lige uden for sin hoveddør, eller den armenske journalist og redaktør Hrant Dink, der jo også blev verdenskendt, da han i januar måned blev skudt på åben gade i Istanbul, også fordi han fortsat ytrede sin uforbeholdne mening om det armenske folkemord og situationen i Tyrkiet.
Der er nok færre, der kender forfatteren og feministen Nawal el-Saadawi fra Egypten, men der er ingen tvivl om, at hun lever med de samme trusler hængende over hovedet og med de samme indskrænkninger af sin ytringsfrihed som nogle af de andre føromtalte forfattere.
Fælles for dem alle fire er, at de hver især har trodset myndigheder og trodset trusler for fortsat at kunne ytre deres ret og heldigvis, må man sige, for hvad var det for et samfund, vi levede i, hvis retten til at ytre sig i høj grad blev begrænset. Det er også vigtigt at forholde sig til, at den ytringsfrihed, vi sætter så højt herhjemme i Danmark, jo også er en ytringsfrihed, som vi ønsker at se globalt, og at de frihedsrettigheder, som udgør grundlaget for vores demokrati, jo også forpligter os til at kæmpe for, at de samme rettigheder skal gælde for alle uanset nationalitet.
Det strider vel egentlig sådan set mod kernen i selve vores frihedsrettighed, hvis vi nøjes med at hytte vores eget skind og udelukkende kæmper for ytringsfriheden her i landet og ikke i en global sammenhæng, for vi lever jo i høj grad i en tid, hvor de vigtige debatter ikke længere lader sig begrænse af landegrænser, og det er derfor vigtigt, at vi også tager ytringsfriheden seriøst globalt set.
Det er netop derfor, regeringen, kulturministeren og integrationsministeren, har valgt at se positivt på Danmarks rolle i forhold til det internationale netværk af fribyer og går aktivt ind for at sikre, at også danske byer kan blive en del af det internationale netværk af fribyer, og på den baggrund er åbne over for at skabe en ny bestemmelse i udlændingeloven, som vil kunne give forfulgte forfattere mulighed for at få ophold og arbejdsro i Danmark og få beskyttelse, og at økonomien omkring det her skal findes i et samarbejde mellem offentligt og privat regi.
For vi må jo også erkende, at det ikke kun er en offentlig opgave at kæmpe for ytringsfriheden i Danmark, men at vi jo i høj grad også har set, at andre i samfundet har engageret sig dybt i det, og det er jo en styrke, at det fortsat vil være tilfældet, for de stærke fribyer er jo også forankret i et samfund, og de stærke fribyer nyder også godt af, at der er andre end kun de politiske aktører, der bakker op omkring dem.
På den baggrund glæder vi os i Venstre over, at Danmark nu også går med ind i aftalen om fribyer, og vi synes, det har været et godt grundlag at starte debatten på med det beslutningsforslag, som Det Radikale Venstre har fremsat.