runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rasmus Horn Langhoff (S), 2012-10-23:
Jeg vil godt svare på, hvad målet er, men jeg kan ikke svare på det sidste.
Målet er at sikre ligestilling.
Målet er at sikre, at mænd og kvinder har lige gode muligheder for at gøre karriere, har lige gode muligheder for at deltage aktivt i arbejdslivet, har lige gode muligheder for at deltage aktivt på arbejdsmarkedet.
Det er målet, og så er vi lidt uenige om, hvordan tingene skal foregå.
Det har nok nærmere været, at man troede, at det ville komme af sig selv, og at det hele skulle komme ad frivillighedens vej og af, at man ønskede, håbede og drømte sig til bedre tider.
Jeg tror ikke, du hørte mig sige, at det er ligegyldigt.
Jeg tror, du hørte mig sige, at det er der en teoretisk mulighed i den her lov for at man kan gøre, men jeg tror ikke, du hørte mig sige, at det er ligegyldigt.
Jeg mener bestemt ikke, det er ligegyldigt.
Jeg mener, det er fuldstændig afgørende, at de her virksomheder fastsætter deres egne ambitiøse måltal.
I forhold til den her debat eller det, du henviser til med hensyn til tidligere udmeldinger osv., tror jeg det er vigtigt at sige – det var der også en spørger før der gjorde opmærksom på – at der altså er forskel på mål og middel. Målet har aldrig nogen sinde været kvoter.
Målet har været at få ligestilling og få hele talentmassen i spil, og så har vi diskuteret middel, og vi er kommet frem til det her og tror på det her.
Ellen Trane Nørby (V), 2012-10-23:
Jamen altså, en ting er jo, at ordføreren og Socialdemokraterne har lavet en kæmpestor kovending på hele kvoteområdet.
Hvor man jo tidligere havde våde drømme om kvoter og også havde beslutningsforslag om det, har man jo nu lagt op til et ret stort bureaukrati.
Og så kan jeg forstå på ordføreren, at det sådan set er ligegyldigt, om virksomhederne har et måltal på 0 pct., 40 pct. eller 100 pct.
Altså, kunne ordføreren ikke svare sådan lidt mere konkret på det, som fru Johanne Schmidt-Nielsen også spurgte til: Hvad er ordførerens mål for det her?
For hvis det er ligegyldigt, om måltallet er 0 eller 100 pct., hvorfor i alverden så indføre den her bureaukratiske lovgivning for virksomhederne?
Rasmus Horn Langhoff (S), 2012-10-23:
Undskyld, at jeg ikke svarede på det før, men der var så mange spørgsmål, og man skal lige huske det hele.
Jeg har mange drømme, men det er ikke en af dem.
Fatma Øktem (V), 2012-10-23:
Det vil altså sige, at der ikke er en drøm om at sætte måltal på, hvis det om 2-3 år er sådan, at det her ikke er med til at rykke?
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2012-10-23:
Nu ved jeg ikke, hvad kønsneutrale børnehaver har med det her er at gøre, og det er i øvrigt noget, jeg aldrig nogen sinde har foreslået.
Tværtimod, jeg går ikke for kønsneutrale børnehaver.
Jeg går ind for, at piger og drenge har lige muligheder og kan opføre sig som piger og drenge på flere forskellige måder.
Jeg har aldrig foreslået kønsneutrale børnehaver, så jeg synes, at ordføreren tager mig til indtægt for nogle helt andre ting.
Men jeg er noget i tvivl om, om det er Økonomi- og Indenrigsministeriets embedsmænd, som ordføreren på den her måde udstiller som virkelighedsfjerne, eller hvor det er ordføreren vil hen med det.
Jeg er egentlig også i tvivl om, hvad jeg skal svare ordføreren, andet end at han ønsker at forsøge at udstille mig og mit parti på en ret nedgørende måde, synes jeg.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2012-10-23:
Det er til stor gavn for Danmarks konkurrenceevne, at vi bruger hele talentmassen, og at vi – det er jo ønsket – fordobler rekrutteringsgrundlaget i toppen af dansk erhvervsliv og i toppen af de danske bestyrelser.
Det er til stor gavn for Danmarks konkurrenceevne og dansk erhvervsliv, og det er målet, at vi skal nå et sted hen, så der er dobbelt så meget at rekruttere ud fra.
Det er da fuldstændig spild af penge, spild af gode kroner og spild af timer på universiteterne, at vi, når kvinderne er så godt uddannet, som de er i dag, så ikke magter at benytte os af deres kompetencer i toppen af dansk erhvervsliv.
Det er da bare spild af kroner; det er da bare kroner lige ud ad vinduet.
Ellen Trane Nørby (V), 2012-10-23:
Jeg ville egentlig bare gerne følge op på den del, for det, der altid har været Venstres mål, og som Socialdemokraterne, altså hr. Rasmus Horn Langhoffs parti, kritiserede alle de år, vi sad i regering, var, at vi havde et klart ønske om at skabe bedre ligestilling, skabe bedre muligheder, bringe alle talenter i spil, sikre, at både virksomheder og offentlige institutioner tog et ansvar på det her område.
Det er det, som Socialdemokraterne har kritiseret igennem 10 år.
Derfor er det jo meget upræcist, når Socialdemokraternes ordfører nu står på talerstolen og ikke på nogen som helst måde kan sige noget som helst konkret om, hvad der er Socialdemokraternes mål.
Vi taler ikke om midler.
Vi har konstateret, at Socialdemokraterne har opgivet det middel, der hedder kvoter, og det har vi hilst velkommen.
Men vi taler om, hvad der er Socialdemokraternes mål, og det har ordføreren ikke svaret på, på trods af at ordføreren har fået mange spørgsmål i den retning, altså om, hvad der er målet.
Så kunne vi ikke få at vide, hvad det er, der skal opnås – ikke gennem generationer, som hr. Rasmus Horn Langhoff taler om, men lige her og nu?
Hans Kristian Skibby (DF), 2012-10-23:
Jeg skal ikke på nogen som helst måde negligere folk, der vælger at gå på universitetet og læse i mange år, som læser mange og store og tykke bøger, og som har begivet sig ind i en verden, hvor der ikke er virksomheder, danske eksporterhverv, danske detailbutikker eller det danske arbejdsmarked.
Det lovforslag, vi behandler her, er et klassisk eksempel på, at man vil lave en lov, som på papiret er ganske flot, finurlig og pænt pakket ind, men som i virkelighedens verden – i forhold til alle de her virksomheder, som bliver berørt, også på udgiftssiden – er et eklatant selvmål.
Ikke nok med, at det gør ligeværd problematisk, for det gør det, men en kvinde ønsker da ikke en plads, hvis hun ved, hun har fået den, fordi hun har et bestemt køn.
Hun ønsker et job, fordi hun har en bestemt kvalifikation, en bestemt uddannelse, en bestemt erfaring, ikke fordi vi har lavet en lov her på Christiansborg.
Fru Sofie Carsten Nielsen er jo selv ordfører for det.
Nu skal vi så også have kønsneutrale virksomheder.
Jeg synes simpelt hen, det er for dårligt, og jeg synes, at ordførerens tale er et glimrende eksempel på, hvor skidt det kan gå, når man prøver på at gøre noget, der er ment godt, men som ender med at blive ganske skidt.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2012-10-23:
Det her forslag handler netop om at være fleksibel, fordi virksomhederne har forskellige rekrutteringsgrundlag.
Så i nogle brancher vil en fremgang på 2 pct. være meget ambitiøs.
Det er netop derfor, at forslaget er fleksibelt og skal kunne tage hensyn til, at brancherne og virksomhederne har forskellige rekrutteringsgrundlag, men at der skal ske fremskridt.
Fatma Øktem (V), 2012-10-23:
Jeg ved ikke, om det er det, man gerne vil, altså udstille virksomhederne og derigennem måske tvinge dem til at sætte nogle måltal.
Det synes jeg jo er kvoter på en helt anden måde, hvis man vrider armen om på folk og kan sige, hvad der er ambitiøst, og hvad der ikke er ambitiøst på vegne af dem.
Men så siger ordføreren, at vi går ind og kigger på det om 3-4 år.
Hvad så hvis måltallene ikke lever op til en ambitiøs fremgang, vil ordføreren så være med til, at man går ind og kigger på kvoter igen?
Jeg stiller det samme spørgsmål til ordføreren, som jeg stillede tidligere ordførere.
Hvis målet kan være 0, så er det jo ikke med til at rykke.
Hvad synes ordføreren om det?
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2012-10-23:
Jeg er med på det.
Men den offentlige sektor går foran, og der har vi sat konkrete mål, fordi vi mener, rekrutteringsgrundlaget her er i orden.
I den private sektor – jamen det er ikke, fordi jeg ikke ønsker at svare –
men i den private sektor er der forskellige rekrutteringsgrundlag.
Så beder vi nu virksomhederne om at sætte nogle mål.
Så måler vi virksomhederne på, om de når de her mål, og om der sker fremskridt.
Det skal fru Johanne Schmidt-Nielsen også kunne måle regeringen på: Sker der fremskridt i de her brancher?
Der er jeg fuldstændig enig med den socialdemokratiske ordfører.
Der skal vi kunne sætte os ned om 3-4 år og sige: Er der sket fremskridt, har virksomhederne arbejdet for at nå de her mål, de har sat sig?
Det endelige mål for mig må også være en fordeling, der er nogenlunde lige, i retning af 60/40, men jeg vil ikke sige, at alle brancher skal nå det mål samtidig, for det er netop her, det her forslag er fleksibelt.
Der er forskellige rekrutteringsgrundlag i de forskellige brancher.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2012-10-23:
Man har så ikke sagt noget om, hvornår det mål skal være nået.
Men på det private område har man altså ikke turdet sætte sådan en målsætning, altså hverken en målsætning, der hedder f.eks. 60/40, eller at der skal gå så og så lang tid, før det mål er nået.
Det synes jeg ikke er ambitiøst.
Jeg ved simpelt hen ikke, hvordan man skal måle den her regering.
Jeg ved ikke, hvad der skal til, for at regeringen har opnået succes på det her område.
Altså, Venstres ordførers udlægning var, at det bare skulle gå i den rigtige retning.
O.k., er det også regeringens holdning?
Altså, hvad skal der til?
Jeg synes egentlig, at den socialdemokratiske ordfører kom med et sådan forholdsvis konkret bud sammenlignet med, hvad jeg tidligere har fået ligestillingsministeren til at sige, nemlig at målet også for det private område er 60/40, og at hvis der ikke er sket noget der inden for de 4 år, når man skal lave en evaluering, må man gøre noget andet.
Er den radikale ordfører enig i det?
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2012-10-23:
Hvis der er virksomheder, der sætter sig mål om 0 pct., og som ikke i forvejen har en pæn fordeling af kvinder og mænd på bestyrelses- og ledelsesposter, så er det ikke med til at rykke noget, og så kan vi jo være med til at udstille eller vise, at de her virksomheder ikke ønsker at arbejde for de her mål.
Jeg synes, at vi skal have tillid til, at når vi beder virksomhederne om at sætte sig konkrete mål og de skal redegøre for dem, jamen så er der også det ønske om at arbejde for at fremme andelen af kvinder i ledelse.
Så må vi se om 3-4 år, om det også er tilfældet.
I den offentlige sektor er der et mål om en 40/60-fordeling og om en tredjedel i offentlig-private selskaber.
Så der er helt konkrete mål, fordi vi mener, at det offentlige skal gå foran.
I den private sektor handler det her forslag netop om, at virksomhederne selv skal sætte mål, fordi der er meget forskellige rekrutteringsgrundlag i de forskellige virksomheder.
Vi ønsker, at brancherne, virksomhederne, sætter mål, der viser fremskridt.
Selvfølgelig er der ingen af os, der ønsker, at en virksomhed skal sætte et mål på 0 pct.
Det tror jeg heller ikke kommer til at ske.
Så der skal være fremskridt i de enkelte mål.
Det er klart, at når vi siger, at den offentlige sektor skal gå foran, og har sat meget konkrete mål for fordelingen her, er det også et mål, som vi håber at man kan nå i den private sektor på flere områder.
Men det skal netop ikke være sådan, og det er derfor, vi har lavet et fleksibelt forslag, at der kommer en rigid kvote ind om et eller andet antal år.
Der er forskellige rekrutteringsgrundlag i de forskellige brancher, og det er det, vi tager hensyn til.
Men der skal ske fremskridt.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2012-10-23:
Det, jeg ligesom er kommet frem til, er: Venstre tror på frivillighed, Dansk Folkeparti tror ikke på frivillighed; Venstre mener, at forslaget her er en videreførelse af deres gamle politik, Dansk Folkeparti mener, at det er kvoter, og at det er tvang.
Det er i hvert fald spændende, at det går i så forskellige retninger.
Det virker, som om Dansk Folkeparti ikke har den store tiltro til vores danske virksomheder, siden fru Pia Adelsteen mener, at virksomhederne ikke gider at have kvinderne med og bare vil sætte et måltal på 0 pct.
Hvis man følger den logik hos Dansk Folkeparti, må det jo betyde, at den eneste måde, man overhovedet kan gøre noget for at få kvinder med, er via kvoter.
Jeg er ikke enig, men jeg synes da, at det er en lidt ærgerlig konklusion fra Dansk Folkepartis side.
Mit spørgsmål er, hvor mange virksomheder fru Pia Adelsteen tror vil sætte 0 som et måltal.
Altså, hvor mange af de 1.100 virksomheder tror fru Pia Adelsteen så vil have 0 som et måltal?
Hvis fru Pia Adelsteen ikke tror, at det her virker, hvad vil så virke?
I forbindelse med mit tidligere spørgsmål ville fru Pia Adelsteen ikke svare på, hvor mange virksomheder hun tror vil gøre det, men har ordføreren kendskab til nogen virksomhed, som har sagt, at de vil sætte et måltal på 0?
Pia Adelsteen (DF), 2012-10-23:
Må jeg ikke starte med at sige, at det irriterer mig grænseløst, at jeg bliver lagt ord i munden, jeg ikke har sagt.
Det vil jeg godt starte med at sige.
Jeg har under ingen omstændigheder sagt, at jeg syntes, frivillighed var noget forfærdeligt noget, at jeg går ind for kvoter og tvang, og at virksomhederne ikke gider at have kvinderne med.
Det har jeg aldrig nogen sinde sagt, men det, jeg har sagt, er, at virksomhedsejerne skal have lov til selv at bestemme, og det mener jeg fortsat.
Sådan er det.
Hvor mange der så vil vælge 0 som måltal, har jeg ikke den fjerneste idé om.
Men om ikke andet så kan man da som en protest mod dette forslag opfordre til, at alle 1.100 gør det.
Det tvivler jeg nu på.
Der vil sikkert altid være nogle, som synes, at de skal være ambitiøse, eller hvad det nu hedder af fine ord.
Men taget i betragtning, at man som ejer skal have selvbestemmelse over sin virksomhed, så vil jeg da godt herfra opfordre alle 1.100 virksomheder til at sætte måltallet til 0.
Det, der bare bekymrer mig, er, om der, når vi laver en evaluering om en 3-4 år, som der står i forslaget, så bliver indført kvoter af den nuværende regering.
Eller kan vi håbe på, at der er sket noget andet?
Nej, jeg har ikke kendskab til, at nogen af de 1.100 virksomheder har sagt, at de vil sætte et måltal på 0.
Det har jeg ikke.
Det har jeg heller ikke behov for.
Der kommer en lov nu, og ifølge den skal de opsætte et måltal; de skal bruge tid og kræfter på at sætte et mål, lave en politik og en indberetning – i øvrigt uanset hvad måltallet er.
Det har ordføreren helt sikkert heller ikke, og det tror jeg heller ikke at ministeren har.
Hvad virker?
Jeg mener jo, at det bedste vil være at stole på, at kvinderne godt selv kan.
Så ved jeg godt, at der sidder en flok ordførere her fra venstrefløjen, der mener, at det går alt for langsomt med at få flere kvinder i bestyrelser, men det mener jeg sådan set ikke.
Det kunne jo være, at kvinderne ønskede noget andet.
Det er, som om man totalt negligerer den mulighed.
Det kan godt være, at der er nogle kvinder, der gerne vil i bestyrelser, og som endnu ikke er kommet det, men hvem siger, at de er egnede?
Ikke for noget, men jeg mener faktisk, at virksomhederne sagtens selv kan vurdere, om de kvinder skal sidde i deres bestyrelser, om de kvinder er egnet til det eller ej, og om de mænd, der sidder der, er egnet til det eller ej.
Det mener jeg faktisk godt at virksomhederne selv kan vurdere, og jeg synes, det er så nedgørende over for os kvinder, at vi nu skal ind nogle steder.
Jeg kan stadig væk ikke forstå, hvorfor man ikke siger, at der skal flere mænd i børnehaver.
Lad os prøve at se, hvilket ramaskrig det ville udløse.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2012-10-23:
Regeringen har fremsat de her to lovforslag, L 2 og L 17, som vi behandler i dag, for at fremme andelen af kvinder i ledelser og bestyrelser i den offentlige såvel som i den private sektor.
Det er altså vores mål, og med forslaget forpligtiges de 1.100 største virksomheder i Danmark til at fastsætte selvvalgte måltal for antallet af det underrepræsenterede køn i bestyrelserne, typisk kvinder.
På den måde sikrer vi, at der er fokus på hele fødekæden i erhvervslivet, at der bliver rekrutteret talenter hele vejen op, og at der kommer flere kvalificerede bud på fremtidens kvindelige topledere og bestyrelsesmedlemmer.
Det her er et ligestillingsforslag.
Det er et fleksibelt forslag.
Vi behandler ikke symptomer på ligestilling.
Vi behandler årsager.
Mange undersøgelser viser, at rekrutteringsmønstrene i virksomhederne er meget traditionelle med få og gode undtagelser, og nej, der er selvfølgelig ikke en 1:1-årsagssammenhæng mellem en kvinde mere i bestyrelsen og flere kroner på bundlinjen.
Men de virksomheder, der formår at rekruttere bredere både til ledelse og generelt er bedre til at skabe innovation og vækst.
Det er så anerkendt, at man ikke kan finde en erhvervsorganisation i Danmark, der ikke reklamerer for det, gerne med store bannere og på paradedage.
Men fra reklame til reel vilje og til handling er der altid et stykke vej.
Vi vil ligestilling i den her regering og i Det Radikale Venstre, og vi tror på, at bedre ligestilling giver et bedre samfund med større livskvalitet for alle.
Det er i øvrigt også dokumenteret af både UNDP, Europa-Kommissionen og World Economic Forum.
Det kræver, at vi har en ligestillingspolitik og handler på den, og det gør den her regering.
Tak for ordet.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2012-10-23:
De Radikales ordfører sagde i sin egen korte bemærkning til Venstres ordfører: Man vil gerne have mere, men man nægter at sætte mål.
Bagefter sagde den radikale ordfører: Så kommer man ingen vegne.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Problemet er bare, at det lovforslag, som den regering, De Radikale er med i, har fremsat, er et lovforslag, hvor man ikke sætter sig nogen mål.
Der er ikke noget mål for, hvad der skal til, for at der er ligestilling i toppen af erhvervslivet.
Der er ikke nogen målsætning for, hvornår man skal være nået dertil.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge De Radikales ordfører: Hvordan skal fordelingen være i toppen af erhvervslivet, før man fra De Radikales side mener, at der er ligestilling, og hvornår kan vi med rimelighed sige, at det mål skal være nået, hvis vi ikke skal finde på noget andet end det her?
Martin Geertsen (V), 2012-10-24:
Jeg vil tro, det er sådan, at man blandt Region Sjællands politikere, herunder jo repræsentanter både fra ministerens parti og fra mit eget, har sagt: Det, det handler om for os, er jo at sætte patienten i centrum, og uanset hvilken lidelse man har, er det – på forskellige niveauer ganske vist – at skulle stå på en venteliste.
Der er ministerens bud til de danske patienter så, at de kan få lov til at vente helt op til 2 måneder på at blive behandlet, mens de ansvarlige politikere i Region Sjælland, herunder repræsentanter for ministerens eget parti, siger: Vores borgere i Region Sjælland skal da ikke vente i 2 måneder.
Vi har som målsætning at nedbringe ventetiden, så den maksimalt må være 1 måned.
Igen: Hvor synes ministeren at patienten bliver sat mest i centrum?
Ved den differentierede ventetid eller ved den visionære behandlingsgaranti på 1 måned, som regionspolitikerne i Region Sjælland, herunder repræsentanter for SF, har opstillet?
Astrid Krag (S), 2012-10-24:
Først vil jeg anfægte, at politik går ud på at forholde sig til hypotetiske spørgsmål.
Det er det, politisk drilleri går ud på, og hypotetiske spørgsmål er jo nogle af de sjoveste at skulle begive sig ud i at svare på.
Jeg synes ikke, at det er den mest frugtbare måde at tage en politisk debat på.
Jeg vil faktisk gerne forholde mig til den virkelighed, vi har med at gøre.
Helt konkret vil jeg bare sige, at jeg ikke har haft lejlighed til at nærstudere den budgetaftale, man har ude i Region Sjælland, eller den konkrete indretning.
Jeg har ikke haft lejlighed til at studere det eller drøfte med Region Sjælland, hvilke overvejelser der ligger bag, og derfor vil jeg heller ikke stå her i dag og gøre mig klog på, hvordan man har tænkt sig at det skal fungere.
Martin Geertsen (V), 2012-10-24:
Det lyder faktisk heller ikke særlig behageligt at blive skudt lige der.
Det, som jeg sådan set godt vil følge op på,
er, at ministeren siger, at så må regionerne indrette sig, som de vil, og hvis der er nogen, der vælger at holde en behandlingsgaranti på 1 måned, må de sådan set selv om det, ud fra de politiske og økonomiske forudsætninger der måtte være i den enkelte region.
Det har jeg fuld forståelse for, men hvordan har ministeren det så med at skulle fremlægge en politik, som jo grundlæggende er mindre ambitiøs end den politik, som man f.eks. ser i Region Sjælland?
Hvis vi nu leger – og meget politik går jo ud på at være hypotetisk – og forestiller os, at alle fem regioner sagde, at de bevarer behandlingsgarantien på 1 måned, hvordan ville ministeren så svare, hvis man påstod, at ministerens forhold til behandlingsgarantien var mindre ambitiøst end det, man rent faktisk har mulighed for ude i regionerne?
Tak for det.
Med forlov vil jeg i virkeligheden gerne bevæge mig en lille smule uden for de her tykke mure, der er på Christiansborg.
Der foregår jo mange spændende ting på det sundhedspolitiske område, også ude i regionerne.
Der er jo mange forskellige måder at håndtere de sundhedspolitiske udfordringer på rundtomkring i regionerne.
En af de regioner, som har påkaldt sig min interesse her på det seneste, er Region Sjælland, som i forbindelse med deres aftaler om budget – jeg tror, at både ministerens parti og mit eget parti deltog – har fastsat en målsætning om en behandlingsgaranti på 1 måned, også for de ikkealvorlige, ikkelivstruende sygdomme.
Det kunne være interessant at høre et ministerielt bud på, hvordan ministeren opfatter det forhold, at en region i virkeligheden giver den differentierede behandlingsgaranti, som ministeren jo lægger op til, lidt et skud for boven.
Opfatter ministeren det som en eller anden form for regional chikane af de sundhedspolitiske mål, som ministeren selv har?
Astrid Krag (S), 2012-10-24:
Nu ved jeg ikke, hvilke konkrete høringslister fru Sophie Løhde henviser til.
Jeg kan ikke vide, hvad fru Sophie Løhde står med foran sig.
Lægeforeningen indsendte høringssvar, hvori det fremgik, at de ikke havde nogen bemærkninger.
Og så er der en kreds af smertelæger, der har henvendt sig, og deres henvendelse er jo blevet taget med.
Det har fru Sophie Løhde lige så vel som jeg hørt formanden for Medicintilskudsnævnet beskrive.
Hvad det så er for konkrete høringslister, fru Sophie Løhde taler om, kan jeg ikke vide, og derfor vil jeg også afholde mig fra at sige noget konkret om dem.
Sophie Løhde (V), 2012-10-24:
Jeg er nødt til at spørge ministeren, om ministeren fastholder sine udtalelser fra det åbne samråd den 9. oktober 2012 i Sundhedsudvalget.
Ja eller nej?
I tilfælde af et ja, fastholder ministeren så, at eksempelvis den her gruppe af smertespecialister, der som de eneste har taget en diplomuddannelse i smertebehandling, og som henvendte sig i adskillige omgange, blev optaget på høringslisten?
Hvis man faktuelt går ind og kigger på de to høringslister, blev de aldrig nogen sinde optaget.
Dansk Smerteforum, som jeg må gå ud fra at ministeren mener er et fagligt selskab, blev først optaget på høringslisten, efter at de selv henvendte sig.
Men ministeren omtaler her den gruppe af specialiserede smertelæger, men de kom altså aldrig på høringslisten.
Så mener ministeren, at man har udtalt sig faktuelt korrekt om det, der rent faktisk er foregået her?
Birgitte Josefsen (V), 2012-10-24:
Forventer sundhedsministeren længere ventetid til behandling for patienterne, der jo i dag har en patientrettighed, der hedder 30 dage, når nu ministeren får førstebehandlet sit lovforslag her på fredag?
Det er jo en fordobling af ventetiden og en meget kraftig forringelse af patienternes rettigheder, vi er vidne til, med det lovforslag, som ministeren har fremsat.