Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Enhedslisten har ønsket spørgsmålet om social ulighed i sundheden sat på Folketingets dagsorden.
Jeg vil gerne indledningsvis slå fast, at regeringen er meget opmærksom på det faktum, at ikke alle borgere i landet har samme gode helbred.
Vi ved godt, at usunde vaner med rygning, usund kost og manglende motion giver mange tabte leveår, og vi ved også godt, at der er en social slagside.
Sundheden blandt mindre ressourcestærke grupper er ikke på samme niveau som blandt personer med lange uddannelser og gode indkomster.
At sundheden er ulige fordelt er et kedeligt faktum, og det ligger os i regeringen meget på sinde at forbedre befolkningens sundhed, og det har vi i regeringen arbejdet for siden 2001.
For at reducere uligheden i sundhed forudsættes en indsats på mange fronter, og det er vel også derfor, at forespørgslen er stillet til både indenrigs- og socialministeren og til mig som sundhedsminister.
Det danske sundhedsvæsen bygger på den helt grundlæggende præmis, at alle borgere har den samme adgang til det offentlige sundhedsvæsen.
Regeringen har siden 2001 tilført det offentlige sundhedsvæsen 21 mia. kr. ekstra, som med den lige adgang til sundhedsydelser er kommet alle borgere med et behandlingsbehov til gode.
Og i den her regering har vi mere end nogen anden regering arbejdet på at forbedre patienternes rettigheder og at sikre kort ventetid.
Det er vi lykkedes med til gavn for alle danskere, for det udvidede frie sygehusvalg har som bekendt sikret, at alle patienter uanset pengepung, uanset social status, og uanset om man har en sundhedsforsikring eller ej, har ret til at lade sig behandle på et privat sygehus, hvis det offentlige ikke kan tilbyde behandling inden for 1 måned.
Den ordning gælder bankdirektøren, kontanthjælpsmodtageren og pensionisten – ja, den gælder alle.
Så er der jo de skattefri sundhedsforsikringer.
Betingelserne for skattefritagelse betyder, at både bankdirektøren og rengøringsdamen skal tilbydes sundhedsforsikring, for at forsikringen er fritaget for skat.
Tilbuddet gælder alle ansatte på en arbejdsplads.
Vi har andre ordninger, der er til for alle.
Blandt de ordninger, som jeg gerne vil fremhæve i dag, er de forebyggende sundhedsordninger for børn og unge med sundhedsplejerskeordningen som en af krumtappene.
Det er en af sundhedsplejerskens fornemste opgaver at medvirke til, at alle nyfødte børn får en god start på livet sammen med deres familie, uanset hvilken position familien i øvrigt måtte have.
Sundhedsplejersken kommer stort set i alle hjem, og det er derfor en helt unik mulighed for at opspore problemer af både social og sygdomsmæssig karakter, før de udvikler sig i en uheldig retning.
I forhold til socialt belastede familier og børn og unge med særlige behov skal der ydes en helt særlig indsats.
Det vil sige, at indsatsen i forhold til svage børn allerede starter her.
Børnene er nemlig vigtige, når vi taler om at forebygge og om at mindske uligheden i sundheden.
Vi ved, at vaner, der grundlægges i barndommen, har en tendens til på godt og på ondt at blive båret med ind i voksenlivet.
Risikoen for at udvikle en livsstilssygdom som voksen er mindre med en sund barndom i bagagen, og derfor er det rigtig, rigtig vigtigt at få børnene med.
Det får mig til at nævne regeringens nationale handlingsplan for forebyggelse.
I den er det sociale ansvar et bærende princip.
Det sociale ansvar lægger op til, at der tages særlige hensyn til børn og unge samt ressourcesvage grupper, der måtte have brug for en hjælpende hånd til at kunne tage vare på egen sundhed og til at træffe sunde valg.
Regeringen vil udarbejde en national handlingsplan, for at alle børn får mindst 7 timers aktivitet om ugen, og vi vil også fremme og understøtte udbredelsen af en sund livsstil i de miljøer, hvor børn og unge færdes.
Børnene bliver også tilgodeset i forbindelse med den seneste satspuljeaftale, hvor der blev afsat i alt 46 mio. kr. til en særlig indsats for børn i udsatte familier med overvægt og med andre sundhedsrisici og til at støtte deres forældre i at opnå en sundere livsstil.
Børn og forældre er jo to sider af samme sag.
Sundhedsplejersker, kommunelæger og det pædagogiske personale er nøglepersoner i projektet.
Der blev også afsat flere midler, som kan komme børn og unge til gode.
Der blev afsat 95 mio. kr., så en række forsøgskommuner kan etablere forebyggende tilbud, der kan anspore eksempelvis børn og unge til ikke at begynde at ryge eller – endnu bedre – til at holde op med at ryge.
Danskere med lav position i samfundet vil gerne lade være med at ryge, men de kan ikke holde op, bl.a. fordi de mangler den sociale støtte fra familier og venner og måske oven i købet bliver mobbet, hvis de forsøger.
Det er en kultur, vi skal se at få bugt med, men spørgsmålet er selvfølgelig bare hvordan, og her er måske kerneproblemet i uligheden i sundhed.
Hvad er det, der skal til, for at de sundhedsmæssigt mest belastede grupper ændrer adfærd til en sundere livsstil?
Ja, her kan jeg nævne flere konkrete initiativer, som prøver at indkredse metoderne.
Regeringen har sammen med de øvrige satspuljepartier gennem en lang årrække afsat midler, der har til formål at hjælpe ressourcesvage grupper til et bedre helbred.
Taletiden tillader ikke, at jeg redegør for samtlige initiativer, så jeg vil tillade mig at nævne de mest konkrete og de mest målrettede.
Først og fremmest vil jeg nævne projektet »Lighed i sundhed«.
Her har seks modelkommuner arbejdet i flere år med at skabe indblik i, hvordan kommunerne kan understøtte socialt udsatte borgere – og her taler vi om førtidspensionister, kontanthjælpsmodtagere, arbejdsløse, faglærte og ufaglærte – til at få en sundere livsstil.
Hvordan når sundhedsbudskaberne ud til borgerne – borgere, der traditionelt er vanskelige at nå – og hvordan motiveres de til aktivt at gøre en indsats selv?
Det er hovedproblemet, og vi mangler som nævnt viden om det.
Projektet slutter her i foråret 2010, og vi venter meget spændt på at se resultaterne, og om de anviser nye og brugbare metoder i forebyggelsen.
En anden vigtig pulje er den, regeringen og de øvrige satspuljepartier afsatte 72 mio. kr. til ved den aftale, der gælder fra 2009 til 2012.
Formålet er at styrke sundhedsindsatsen for socialt udsatte og sårbare.
Puljen skal medvirke til at bryde den negative sociale arv og mindske uligheden i sundheden.
Men at reducere uligheden i sundhed gøres ikke ved et snuptag med et puljeprojekt, der er betalt af staten, og som løber over 3-4 år.
Skal det blive til noget, er der tale om det lange, seje træk, der også omfatter initiativer, der kan motivere borgeren til en sundere adfærd, eksempelvis afgiftsforhøjelser.
I regeringens forårspakke 2.0 forhøjes afgifterne på tobak, is, chokolade, sukkervarer, sukkerholdig sodavand, og der introduceres en særskilt afgift på mættet fedt med virkning her fra den 1. januar 2010.
Der er tale om afgiftsforhøjelser, der vil påvirke forbruget bredt i befolkningen, herunder også mindre ressourcestærke grupper.
Jeg vil imidlertid gerne slå helt fast, at det er min og regeringens helt klare opfattelse, at vi også selv har et ansvar for at leve sundt.
Vi må ikke tage det personlige ansvar og det personlige initiativ fra folk ved at skubbe alt væk fra dem.
Det er rammerne, der bestemmer den enkeltes livsudfoldelse, og vi medvirker gerne til at sætte fornuftige rammer for den enkeltes livsstil, så det bliver nemmere for den enkelte selv at træffe det sunde valg.
Til sidst vil jeg lige minde om, at der er rigtig mange aktører på banen, når vi taler forebyggelse og sundhedsfremme.
Meldingerne fra kommunerne lyder på, at de er gået aktivt ind i arbejdet, og at mange har ført en sundhedspolitik, der også omfatter initiativer mod social ulighed i sundheden.