Rasmus Helveg Petersen (RV), 2015-01-13:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til hr. Per Clausen og hr. Henning Hyllested for at stille spørgsmålet om, hvilket af Energistyrelsens energiscenarier regeringen vil tage udgangspunkt i, og hvornår regeringen vil tage initiativ til at starte forhandlingerne om, hvad der skal ske efter 2020, sådan at der ikke i de kommende år træffes beslutninger, som gør det vanskeligere og dyrere at vælge f.eks. et brint- eller f.eks. et vindscenarie.
Jeg skrev tidligere på året en kronik i Politiken, hvor jeg argumenterede for, at Danmark bør satse på en udvikling, der ligner Energistyrelsens vindscenarie.
Det gjorde jeg for at rejse debatten om, hvad for en hovedkurs der skal lægges for den grønne omstilling, og det er en debat, som spørgsmålet i dag selvfølgelig rammer lige ned i, og tak for det.
Den grønne omstilling er nødvendig i forhold til globalt klima og miljø, og det er vigtigt at tænke langsigtet for at nå målsætningerne både for Danmark og for EU; det er vi naturligvis også alle sammen enige i.
Energistyrelsen offentliggjorde tidligere på året en rapport med scenarier for Danmarks energiforsyning frem mod 2050.
Rapporten viser jo, at omstilling til et energisystem uden brug af fossile brændsler i 2050 er mulig for Danmark, uden at det indebærer en kæmperegning.
Det understreger for mig at se, at investeringen i omstillingen af energisystemet er en sund investering til gavn for fremtidige generationer.
Men vejen frem mod det her energisystem, der ikke bruger fossile brændsler, er ikke entydig; der er, om jeg så må sige, mange veje, der fører til Rom, der er flere veje, man kan vælge imellem.
Overordnet set deler Energistyrelsen udviklingen i to veje: Der er en vindvej, der er en markant øget elektrificering i forhold til i dag, og en biomassevej, der peger mod et brændselsorienteret system, altså lidt, som vi kender det i dag, bare uden fossile brændsler.
Hvis vi går vindvejen, jamen så peger de her analyser på, at biomasseforbruget i 2050 har en størrelse, så Danmark selv kan producere den nødvendige mængde.
Hvis vi går biomassevejen, vil man være afhængig af en stor import af biomasse i fremtiden, og det kan have de samme problematikker i sig som import af fossile brændsler, altså bæredygtighed og forsyningssikkerhed.
Det er der sat nogle spørgsmålstegn ved.
Så jeg synes, det er relevant at rejse to spørgsmål: Skal vi overhovedet vælge et hovedspor?
Hvornår skal valget træffes?
Til det første spørgsmål siger jeg selvfølgelig, at svaret er ja.
Hvis vi vælger et hovedspor, kan vi bedre indrette virkemidler, så de ikke stritter i modstridende retninger og potentielt giver fejlinvesteringer eller afhængighed af uhensigtsmæssige løsninger; investeringer i energiområdet er jo typisk meget langvarige.
Det andet spørgsmål, som er, hvornår vi skal vælge, er det svært at svare helt så præcist på.
Vi har med energiaftalen en køreplan, der rækker frem til 2020: Vi behøver ikke at vælge hovedspor i dag, ifølge vores nuværende energiaftale skal der i 2018 forhandles om en ny aftale efter 2020.
Først og fremmest er det vigtigt at pointere, at der er mange fælles elementer i energisystemet, uanset om man vælger vindvejen eller biomassevejen.
Man kan også sige, at fælles for alle scenarierne er den udvikling, vi forestiller os frem til 2020.
Uanset hvad for en vej vi vælger, er energibesparelser og energieffektiviseringer vigtige, uanset hvilken fremtid vi kigger på, skal vi blive mere ressourceeffektive; her skal vi fortsætte i det positive spor, vi allerede er på.
Det er væsentligt at sige, at der også på biomassevejen er en væsentlig mængde el produceret fra vind og sol.
Landene omkring os udbygger også med vedvarende energikilder.
Vi kigger ind i et nordeuropæisk system, hvor det vil give god mening at elektrificere en større del af forbruget.
Det kan ske ved hjælp af varmepumper, og det kan ske ved hjælp af elbiler, og teknologier som dem er faktisk små columbusæg.
De hjælper med at indpasse elektricitet produceret med vedvarende energi i vedvarende løsninger, men de er også meget effektive løsninger.
De effektiviserer energiforbruget, ressourceforbruget, uanset den øvrige udvikling, og det vil sige, at det bedre kan betale sig at bruge de her nye teknologier end at lade være.
Kigger vi på perioden efter 2020, ser vi, at det er de meget langsigtede investeringer, man især skal være forsigtig med.
Et stort centralt kraftværk eller en kabelforbindelse til udlandet er et eksempel på projekter, det tager lang tid at planlægge.
Det er projekter, der har meget lange levetider.
Der skal være faste rammevilkår, så vi sikrer holdbare investeringer af de store, og her betyder graden af elektrificering og mængden af biomasse, vi har til rådighed, noget.
Infrastrukturen skal dimensioneres korrekt, hvis vi skal være økonomisk effektive i vores omstilling.
Det har stor betydning, hvor store mængder vindkraft der skal være i systemet, for den dimensionering.
Der er altså nogle forskellige typer valg foran os, og nogle af dem vil afhænge af den langsigtede udvikling af energisystemet.
Derfor er det også vigtigt, at vi fortsætter debatten, fortsætter analysearbejdet og har et godt grundlag for at træffe beslutninger efter 2020.
Tiden frem mod at vi sætter os til det forhandlingsbord, skal vi bruge til at udbygge vores viden for at diskutere politikken efter 2020.
I første omgang kan den kommende afgifts- og tilskudsanalyse komme med input til diskussionen om, hvad for nogle økonomiske virkemidler der er mest hensigtsmæssige til at sikre omstillingen.
Jeg har også bedt embedsværket om at starte en opdatering af havmøllerapporten, så vi kan finde de bedste placeringer til fremtidens havvindmølleparker.
Tilsvarende skal vi se på, hvordan kuludfasningen eventuelt kan fremskyndes.
Og med finansloven er der sat penge af til demonstration af store varmepumper, så vi kan sikre en positiv udvikling for en teknologi, som jeg er fuldstændig overbevist om kommer til at spille en rolle, en vigtig rolle, i fremtiden.
Generelt er der behov for at følge teknologiudviklingen tæt.
Men det indebærer også, at de teknologikataloger, som er en væsentlig del af grundlaget for det fremadrettede arbejde, hele tiden skal ajourføres, og jeg forventer, at der i løbet af kort tid kommer opdaterede teknologioplysninger for solceller, senere på året for alle de øvrige teknologier.
Vi er altså allerede i gang med det forberedende arbejde til en ny aftale, der skal lægge rammerne, når den nuværende udløber.
Afslutningsvis må jeg gentage, at min udmelding i Politiken om en satsning på vindkraft er et indspark til debatten omkring Danmarks forsat grønne omstilling på længere sigt, hvor målet er et energisystem uden brug af fossile brændsler i 2050.
Det er en debat, der er meget vigtig.
Jeg er glad for, at vi også får taget godt og grundigt hul på den herinde i dag.
Udmøntningen af konkrete forslag til omstillingen skal bygges på analyser, grundige analyser, brede forhandlinger.
Energistyrelsens scenarie er et nyttigt redskab, men det skal suppleres med yderligere analyser og virkemidler, for at vi har et virkelig godt grundlag at tage beslutninger på for nye initiativer efter 2020.
Med et solidt grundlag er det målsætningen, at vi kan udmønte en klar ramme for en energipolitik, der også i fremtiden hviler på et bredt politisk flertal, ligesom det gør i dag.
Tak for ordet.