Per Clausen (EL), 2013-05-29:
Jeg tror, der er rigtig mange mennesker, som er stået en lille smule af i forhold til den her debat.
Det kan jeg i grunden godt forstå, for
hvad er kernen i det, man nu diskuterer med så stor iver?
Ja, det er, at både Venstre og regeringspartierne er enige om, at den politik, de står for i dag, er en politik, som de før valget sagde ville føre til nedskæringer i kernevelfærden.
Socialdemokraterne og SF mente, at det var nødvendigt med en vækst på over 1 pct. om året for at sikre velfærden, Venstre mente, at 0,8 pct. var nødvendigt for at sikre velfærden.
I dag er regeringen gået ned på 0,65 pct., altså under det, som man før valget mente ville føre til et grundlæggende angreb på velfærden, og Venstre er gået ned på 0,0, som man også før valget sagde ville føre til angreb på velfærden.
Måske er pointen den, at det også er det, vi ser, nemlig at der sker forringelser af velfærden.
Jeg tror sådan set, at det var et af Dansk Folkepartis medlemmer, som nævnte et konkret eksempel på forringelser af velfærden, som sker i de her år, og som er en naturlig konsekvens af, at man har reduceret antallet af ansatte i den offentlige sektor med 30.000.
Det har ført til forringelser af velfærden.
Det har ført til dårlige arbejdsforhold for de offentligt ansatte, og når man kan føre en diskussion her i Folketinget, hvor man ligesom antyder, at det ingen konsekvenser har haft, så har man fjernet sig fuldstændig fra det liv, almindelige mennesker lever, og det synes jeg er rigtig ærgerligt.
Jeg synes, man skal erkende, at der i dag er et stort flertal i Folketinget, som sådan set er indstillet på at gennemføre forringelser af velfærden, og det er man, fordi man først skal have fundet pengene, som hr. Magnus Heunicke sagde, og da man jo har givet pengene væk til de rigeste danskere i skattelettelser, så er pengene der ikke.
Og det er jo kendsgerningen.
Jeg synes, at det ville være mere ærligt, hvis man sagde, at det, man diskuterede nu mellem regeringspartierne og Venstre, var, i hvor stor udstrækning man vil anerkende og acceptere, at der sker forringelser af velfærden i de kommende år.
Der er også et eller andet fuldstændig fantastisk i forhold til diskussionen om de offentligt ansatte og det, der foregår i den offentlige sektor.
Man kan jo somme tider, når man hører diskussionen herinde, få det indtryk, at når offentligt ansatte arbejder, skaber det overhovedet ingen værdi, det er kun en udgift, det er kun et spild.
Kendsgerningen er jo, at hver eneste dag en folkeskolelærer går på arbejde og underviser børn, hver eneste dag en SOSU-assistent går på arbejde og sørger for, at de ældre får et bedre liv, hver eneste dag en pædagog går på arbejde og passer sit arbejde i daginstitutionen og sørger for, at børn udvikler sig, så skabes der værdi i vores samfund, og den værdi skabes ikke, hvis de mennesker fyres og går arbejdsløse.
Det synes jeg sådan set er en vigtig pointe at have med.
Den anden diskussion, som foregår, er jo diskussionen om den lille fine plan eller den store flotte plan.
Fra Enhedslistens side har vi en grundlæggende indvending mod disse fine planer.
Det er, at den umiddelbare konsekvens er øget arbejdsløshed.
Det har man jo ikke.
Så siger Enhedslisten fuldstændig stilfærdigt og roligt, at vi synes, at når det er sådan, at der er et økonomisk råderum for at investere i mere velfærd uden at komme i konflikt med sådan de fremherskende økonomiske strømninger i vores samfund, økonomerne, som vi jo alle lytter til, særlig når vi er enige med dem, så synes vi, at vi skulle benytte også den mulighed for på den måde at skabe arbejdspladser.
Og når vi siger, at det kan ske inden for rammerne af EU's regler, så er det jo ikke udtryk for, at vi har anerkendt eller går ind for de EU-regler, som statsministeren antydede, nej, så er det, fordi vi har erkendt noget andet besværligt og irriterende, nemlig at forudsætningen for overhovedet at komme til at tale med regeringen i dag om økonomisk politik er, at man starter med at sværge på, at man ikke vil gøre noget, de kan blive vrede over nede i EU.
Det sværger vi så på at vi gør og siger: Skulle vi så ikke i fællesskab udnytte de muligheder, der findes, til at skabe mere velfærd, skabe flere arbejdspladser i stedet for at føre en fuldstændig udsigtsløs diskussion om, hvorvidt det, vi mente før valget, nu er det rene sludder?
Og der kan partierne i regeringen og Venstre tage hinanden i hånden, fordi de er enige om, at det, de mente før valget, gælder ikke mere.
Men det kan jo være, at man havde ret før valget og har uret nu.