Søren Krarup (DF), 2010-01-13:
Om denne lov kan der ikke herske nogen tvivl.
Den handler om at vedgå arv og gæld og står derfor slet ikke til diskussion.
Det bør der i Danmark ikke være to meninger om.
Denne lov er udtryk for ønsket om at give støtten til de danske sydslesvigere en mere regelret eller korrekt form.
Hidtil har den økonomiske støtte til danskheden i Sydslesvig haft den skødesløse karakter, at den fandt sted på basis af en tekstanmærkning i finansloven.
Det har fungeret udmærket, ingen tvivl om det, men Rigsrevisionen har ret i, at det store beløb kræver en større præcision og mere udførlighed, og jeg tror ikke, at nogen i denne sal vil være modstander af dette ønske.
Vi i Dansk Folkeparti siger i hvert fald ja til L 98.
Der er nogle ting, vi har overvejet kritisk, bl.a. § 5, stk. 2, i lovforslaget, der siger, at Sydslesvigudvalget skal indhente en udtalelse fra undervisningsministeren, før man træffer en afgørelse vedrørende tilskud eller lån til de danske i Sydslesvig.
Dette »skal« var vi i lighed med andre i tvivl om, fordi det lagde op til, at det mere var ministeriet end Folketinget, der havde afgørelsen.
Er der noget, der er vigtigt, så er det, at det er Folketinget og dermed det danske folk, der støtter danskheden i Sydslesvig.
Bemærkningerne til lovforslaget viser imidlertid, at der ikke er grund til at nære denne frygt.
Det siges klart, at Undervisningsministeriets udtalelse ikke vil være bindende for udvalgets afgørelse.
Det er Sydslesvigudvalget og dermed Folketinget, som bestemmer.
I den forbindelse vil jeg lige sige et par ord om § 3, der jo handler om, at personer, der repræsenterer en særlig viden eller tradition vedrørende danskheden i Sydslesvig, undtagelsesvis skal kunne være medlemmer af udvalget i sammenhæng med et politisk parti.
Jeg erkender, at det er mig, der formodentlig er bagmanden for, at disse bemærkninger kom ind i loven.
Jeg vil sige, at jeg siden har været i tvivl, men i dag på vores gruppemøde var der massiv stemning for, at § 3 skal bevares, og det vil sige, at Dansk Folkeparti vil bevare § 3.
Et andet punkt, jeg vil nævne og også understrege, er spørgsmålet om taxameterstyring af tilskuddet til skoleforeningen i Sydslesvig.
Jeg har noteret mig, at man i § 13, stk. 3, i loven vil fastsætte et loft for størrelsen af de samlede taxametertilskud, men jeg kan også se, at dette loft vil kunne bringe danske skoler i vanskeligheder, hvis der kommer flere elever til skolerne end forventet.
Jeg foreslår, at vi overvejer dette punkt.
Et tredje punkt, som vi ikke kommer uden om at drøfte, er § 2, stk. 2, hvor man vil give tilskud til folkeoplysende virksomhed i Danmark om mindretallet.
Lad os bare sige ligeud, at det handler om Grænseforeningen, der har økonomiske problemer og derfor gerne vil have del i tilskuddet til Sydslesvig.
Vi er skeptiske, ikke blot fordi vi principielt og derfor afgørende er uenige i Grænseforeningens nye multikulturelle linje, men også fordi dette jo betyder, at Sydslesvig mister penge, og det er og bliver de danske syd for grænsen, som sydslesvigloven skal støtte.
Men hvem er så de danske?
Her har de danske sydslesvigere selv foreslået en ændring i bestemmelsen af, hvem der udgør det danske mindretal, idet man vil stryge bestemmelsen om, at det er tyske statsborgere, og i stedet sige, at – og jeg citerer – ved det danske mindretal forstås personer bosiddende i Sydslesvig, der bekender sig til dansk nationalitet og dansk kultur.
At altså også danske statsborgere bosat syd for grænsen hører til den sydslesvigske danskhed.
Vi synes, at ændringen er rimelig og rigtig.
Jeg vil slutte med at hilse sydslesvigloven velkommen.
Den er en ydre og også administrativ understregning af det nationale og folkelige engagement, som Danmark påtager sig i forhold til vores landsmænd syd for grænsen.
I skal ikke blive glemt, sagde statsminister Niels Neergaard til sydslesvigerne i 1920, da de ikke kom med til Danmark.
Vi mener, at det sker med sydslesvigloven.