Meta Fuglsang (SF), 2012-02-24:
Det er altid spændende at diskutere retspolitik en fredag i Folketinget.
Det virker en gang imellem, som om forslagsstillerne her, som jo har været ophavsmænd til en del forslag, tror, at hvis man kriminaliserer noget og skriver, at noget er kriminelt, så holder det op med at eksistere.
Det er en forestilling, som er svær at håndtere, når man skal prøve at diskutere, hvad det egentlig er, vi skal lave lovgivning om.
Men lad mig starte med præmissen for det forslag, som ligger her.
Præmissen er, at vi i Danmark har store problemer med herboende ikkevestlige udlændinge, som ikke anerkender danske retsprincipper og de demokratiske værdier, som Danmark bygger på, og at det specielt er en realitet blandt visse grupper af muslimer i Danmark.
Det er jo blevet undersøgt, om der findes egentlige parallelle retssamfund, og den undersøgelse har afkræftet, som det tidligere er blevet nævnt her, at der er egentlige parallelle retssamfund.
Det er rigtigt, at der er udfordringer, i forhold til at der er forskellige opfattelser af, hvad der er rimeligt, og hvad der er ret, men ikke, at der eksisterer egentlige parallelle retssamfund.
Desuden indeholder de præmisser, der er for det her forslag, en meget grov generalisering af mennesker, som jeg egentlig finder uacceptabel.
Jeg vil gerne gentage det, som ministeren har udtalt heroppefra, nemlig at langt de fleste muslimske udlændinge bidrager positivt, og jeg tænker, at det må virke en smule krænkende for mange mennesker at få de her forslag præsenteret gentagne gange.
Med hensyn til hvad der bliver foreslår her, må vi sige, at forslaget er temmelig upræcist.
Jeg får lidt fornemmelsen af, at det, man foreslår, er, at det nødvendige skal sættes i gang.
Jamen det nødvendige i forhold til hvad?
Jo, det nødvendige i forhold til det, som forslagsstillerne synes er forkert.
Det er en vag måde at beskrive noget på, specielt hvis man forestiller sig, at der skal laves lovgivning på baggrund af det forslag, man fremsætter.
SF har ingen sympati for de handlinger, der undertrykker grundlæggende demokratiske principper.
Vi arbejder også altid på at understøtte, at mennesket får mulighed for at håndhæve sin egen frihed, og at der bliver grebet ind over for dem, som begrænser andre menneskers frihed.
Det skal der ikke være nogen tvivl om.
Men hvad er svaret i et retssamfund, når vi synes, at det kan være udfordret?
Svaret er ikke at gribe ind over for en bredt defineret gruppe mennesker, og det er heller ikke at lave forslag om at kriminalisere det, som forslagsstillerne her synes er uacceptabelt.
Vi har strafbestemmelser, som kriminaliserer ulovlig tvang og frihedsberøvelse, og at man griber ind over for andres menneskers frihed, så den bliver begrænset.
Men vi har ikke bestemmelser, hvormed vi leger tankepoliti.
Vi har ikke bestemmelser, som forbyder holdninger eller en livsstil, som afviger fra den, som vil kunne antages at være en gennemsnitlig norm.
Det har vi ikke, for det synes vi ikke at man skal have.
Det, man skal kriminalisere, er den adfærd, som vi mener skal være forbudt, det, som er at gå over grænsen.
Ud over at kriminalisere kan man gøre andre ting.
Der findes jo straf, og meget af det, som forslagsstillerne her siger er uacceptabel adfærd, er belagt med straf.
Det kan straffes, sådan som loven er i dag.
Men det store dyr i åbenbaringen, det, som måske kan virke en smule overraskende for forslagsstillerne, er, at der findes andre ting end straf.
Og nogle gange virker andre ting end straf faktisk bedre.
Der findes også handlinger, som vi måske ikke ønsker os, men som vi ikke synes er krænkende i en grad, så vi vil gøre dem strafbare.
De nuancer er vi altså nødt til at tage ind i diskussionen, når vi diskuterer noget så alvorligt, som om der findes parallelle retssamfund, og hvad det er.
For vi lader for alvor de mennesker i stikken, som faktisk har brug for hjælp, hvis vi ikke er parate til at diskutere meget bredere end at diskutere en egentlig kriminalisering af nogle handlinger, som åbenbart skal kriminaliseres særlig på baggrund af den religiøse holdning, der ligger bag.
Jeg er optaget af, hvad der sker, også i de her situationer, som er baggrunden for det, som forslagsstillerne siger, men vi mener, at vi er godt i gang med at gøre det.
Så har jeg en kommentar til spørgsmålet om integration.
Integration er jo mange ting, og integration kan godt virke, selv om ordet integration slet ikke bliver brugt.
Integration er adgang til arbejde, adgang til bolig, adgang til uddannelse og adgang til at udøve sine menneskerettigheder og sin personlige frihed på en fornuftig måde.
Alle de ting arbejder vi for i det daglige.
Nogle gange står ordet integration overraskende nok slet ikke i de forslag, vi laver, men det er alligevel en voldsom integrationsindsats, der sker.
Så hvis man kun får credit for at arbejde for integration, hvis ordet integration står i lovforslaget, så kan det godt være lidt svært at få tilstrækkelig credit for det, man laver. Men det betyder ikke, at det, vi laver, ikke virker, eller at det ikke har til hensigt at skabe integration. SF kan ikke støtte forslaget.