runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-08:
Det har allerede flere gange været fremført, hvilke fornuftige formål der ligger bag IAEA’s arbejde.
Det har ligeledes været fremhævet, at der siden 1985 her i Folketinget har været en beslutning, om hvilken der har været enighed, om, at man i Danmark hverken skal fremme atomkraft eller anerkende atomkraft som bæredygtig.
Derfor bruger vi ikke atomkraft.
Det er der en lang række fornuftige og gode grunde til, som de tidligere ordførere samt udenrigsministeren har redegjort for.
Man kan i den her sammenhæng sige, at vi jo desværre ikke lever i en lukket verden, hvor alle har de samme klare og fornuftige synspunkter, som Folketinget har.
Derfor er der lande rundtomkring, særlig i den tredje verden, som altså fortsat bruger atomkraft som energikilde.
Det kan vi ikke blande os i, og det skal vi naturligvis heller ikke.
Men netop fordi atomkraft og de uheld og de risici, der er forbundet med den energiform, er meget grænseoverskridende og i øvrigt meget alvorlige, er det også nødvendigt, at man samarbejder om ikkespredningsaftaler og lignende, altså gensidige overenskomster, for at få en grundlæggende forståelse for, at man selvfølgelig i de lande, hvor man vælger at bruge atomkraft, skal gøre det på en for miljøet og for menneskene så gunstig og hensigtsmæssig måde som overhovedet muligt.
Jeg synes egentlig, som også den tidligere ordfører fra Venstre var inde på, at det forhold, at Nobels Fredspris er gået til el-Baradei, indikerer, at man i IAEA faktisk er på rette spor.
Derfor kan vi ikke støtte SF’s forslag; ikke fordi vi er tilhængere af atomkraft – det er vi naturligvis ikke – men fordi det arbejde, som foregår i IAEA, netop er så meget andet end at fremme atomkraft, det er faktisk primært at sikre, at de lande, der bruger atomkraften, også har muligheder for at gøre det på en for omgivelserne og miljøet så god måde som overhovedet muligt.
Og det er der egentlig ikke nogen god grund til at være imod.
Lene Espersen (KF), 2007-02-08:
Og det var sådan set det, der var pointen med mit indlæg.
Der er en lang række straffelovsparagraffer, der rent faktisk kan finde anvendelse, for så vidt angår den her type færdselsuheld, hvor den ene af de involverede stikker af fra åstedet.
Og derfor synes jeg egentlig også, at det rigtige er at sige, at vi lige nu taler ud fra, hvad vi har læst i aviserne.
Jeg er sådan set indstillet på at se på, om der er behov for strafskærpelser, for jeg er enig med Dansk Folkeparti og hr. Kim Christiansen i, at det er vigtigt, at der er en mærkbar og meget hård sanktion over for de typer, der meget fejt stikker af frem for at hjælpe andre mennesker.
Men jeg kender ikke praksis i dag, og det er derfor, jeg mener, at vi må have rigspolitiets undersøgelse, før vi kan foretage en endelig afvejning af, om lovgivningen er tilstrækkelig.
Kim Christiansen (DF), 2007-02-08:
Jeg kan selvfølgelig vende tilbage til det under udvalgsarbejdet, men jeg vil godt lige spørge justitsministeren, hvordan ministerens opfattelse er af, at vi jo har strammet straffen for vanvidskørsel fra 4 år til 8 år.
Det er jo der, Dansk Folkeparti måske synes der er en lille disharmoni, for hvis man bare stikker af fra åstedet, er det lige pludselig en væsentlig anden situation, og så bliver man straffet meget mildere.
Kan ministeren ikke godt se, at der er et misforhold mellem de to lovgivninger?
Lene Espersen (KF), 2007-02-08:
Jeg er meget glad for, at hr. Kim Christiansen stiller det spørgsmål, for så giver det mig jo anledning til at præcisere, at det bestemt ikke er det, der er tanken.
Redegørelsen er alene udtryk for, at man allerede i dag ifølge den gældende lovgivning faktisk ved lovovertrædelser nogle gange bliver straffet for overtrædelser af flere forskellige straffelovsparagraffer, og det kan tilsammen medføre det, som Dansk Folkeparti jo efterlyser gerne skulle være, man kan sige, udgangspunktet i alle disse typer sager, nemlig både at der er frihedsstraf involveret, og at ens kørekort bliver inddraget, eller at man i hvert fald skal op til en fornyet køreprøve.
Så det, der lå i min besvarelse, var alene en gennemgang af, hvilke regler der typisk er relevante, og som man oftest vil bruge i retssalene i denne type sager.
Men jeg har som sagt ikke på nuværende tidspunkt, synes jeg, et godt og grundigt nok billede af praksis i de sager, der har været i 2005 og 2006, og som jo kan danne grundlag for en kvalificeret diskussion om, hvorvidt der er behov for skærpelser.
Og når den undersøgelse foreligger om ganske kort tid, er jeg meget indstillet på at diskutere med Folketinget, om der er behov for strafskærpelser.
Kim Christiansen (DF), 2007-02-08:
Jeg vil da først lige sige tak for den positive modtagelse af forslaget fra justitsministerens side.
Men jeg vil godt lige have sat en ting på plads.
Når nu justitsministeren nævner, at man bliver straffet for kørefejl og andre ting, har det vel ikke decideret noget med den situation at gøre, at man stikker af fra åstedet?
Det ville man jo blive under alle omstændigheder.
Det bør i hvert fald ikke give en rabat i den anden ende.
Jeg håber ikke, det er det, der er tanken med den fremstilling.
Rune Lund (EL), 2007-02-08:
Det her beslutningsforslag fra SF, som handler om at ændre Det Internationale Atomenergiagenturs formål, ligger jo i virkeligheden i meget god forlængelse af det forslag, som Enhedslisten stod for, og som blev behandlet lige før det her forslag, nemlig forslaget om, hvorvidt en revision af Euratom-traktaten i EU-samarbejdet skulle bruges til aktiv fremme af atomkraft som energikilde.
Derfor har vi i Enhedslisten tænkt os at støtte det her forslag.
Jeg synes, at SF også skulle have støttet vores Euratom-forslag, fordi vi synes, at de her to forslag netop hænger utrolig godt sammen.
Enhedslistens forslag om Euratom-traktaten i EU og det her forslag fra SF i forhold til, hvad der foregår i FN ser vi som to forslag, der hører under den samme hat.
Det her forslag er godt, ligesom Enhedslistens forslag B 59 er det, fordi det sender et vigtigt signal.
Det duer simpelt hen ikke, at vi har internationale organer som IAEA, som i den grad har FN’s blå stempel, og som arbejder for at fremskynde og udbrede atomkraft til energiformål.
Samtidig er IAEA’s arbejde for at forhindre spredning at nukleart materiale til ufredelige formål og arbejde med at sætte standarder for sikkerhed vigtigt, og det var en diskussion, som vi ikke tog i ret høj grad under forhandlingen om B 59 lige før det her forslag.
Men det er jo modsætningsfyldt, at IAEA, ligesom man med Euratom-traktaten i EU for så vidt gør det, samarbejder for at udbrede den civile atomkraft, når vi ved, at det jo netop er den civile atomkraft, som kan levere råmaterialet til den militære atomkraft, altså leverer råmateriale til atomvåben.
Så hvis man aktivt arbejder for at fremme den civile atomkraft, kommer man faktisk også derved til at arbejde aktivt for at udvikle mulighederne for den militære brug af atomkraft.
FN har jo heller ikke andre organer, som særskilt tager sig af at promovere én bestemt energiform, og der kan man sige, at det i den sammenhæng jo i virkeligheden gør Det Internationale Atomenergiagenturs formål om udbredelse af atomkraft til et endnu større misfoster, end det er i forvejen.
Det synes jeg er en meget passiv holdning at have.
Ligesom i forhold til den diskussion, vi havde om Euratom-traktaten på baggrund af Enhedslistens forslag, mener jeg og Enhedslisten, at det er vigtigt at understrege det danske synspunkt i de her internationale sammenhænge.
Vi skal også fremkomme med vores synspunkter til Det Internationale Atomenergiagentur, for så kan vi være med til at skabe den helt nødvendige debat om atomkraften, som er en dødsensfarlig energikilde, som er dødsensfarlig, hvad angår at transportere affald, og hvor der er store problemer med affaldet, som skal lægges mange kilometer ned i tyske kalkminer f.eks., for at det ikke skal kunne gøre skade på miljø og mennesker.
Der vil det så kunne ligge i tusinder af år og udsende radioaktiv stråling.
Så vi er bestemt positivt indstillet over for det her forslag fra SF, og vi har tænkt os at stemme for det.
Martin Lidegaard (RV), 2007-02-08:
Taletiden i Folketinget rækker ikke til at opliste alle de problemer, der er forbundet med atomkraft, så lad mig bare nævne her i flæng: Det er en af de absolut dyreste energiformer, vi kender, og hvor der bliver givet milliarder af euro og dollars i statstilskud og fortvivlende mængder af forskningsmidler, som kunne være gået til meget bedre formål, for at få det til at løbe rundt; det er en miljømæssig uforsvarlig energiform, fordi vi endnu ikke har fundet en metode at oplagre affaldet på, og det er også stærkt problematisk, når man skal dekommissionere de værker og det affald, der bliver efterladt; det er forsyningssikkerhedsmæssigt heller ikke nogen god energiform, fordi man jo også løber ud for uran på et tidspunkt; og endelig er der en tæt sammenhæng mellem det at have, om jeg så må sige, fredelig kernekraft og det at begynde at udvikle kernevåben.
Også derfor er det en energiform, man må tage afstand fra.
Derfor er der heller ingen tvivl om, at det sådan set vil være lykkeligt, hvis man kan fjerne det spredningsformål, der ligger i Det Internationale Atomenergiagenturs formålsparagraffer.
Det synes jeg ikke man kan være uenige med forslagsstillerne i ville være meget gavnligt.
Hvad man nok kan diskutere mere er, om det er her, Danmark skal sætte sin, om jeg så må sige, diplomatiske kapital ind i kampen for at få en mere bæredygtig udvikling i verden, dels fordi man nok må erkende i denne sluttede kreds, at det er en forholdsvis håbløs kamp, fordi der ikke vil være mange lande, der er enige med os, og dels fordi vi jo desværre ikke kan rokke ved, at mange lande har besluttet sig for at satse på akraft i modsætning til Danmark.
Vi risikerer også, som ministeren var inde på, at blive misforstået af udviklingslandene.
Derfor er spørgsmålet, om ikke det i virkeligheden ville være bedre at bruge Danmarks ressourcer til at foreslå noget helt andet, nemlig at man opretter et internationalt agentur til fremme af vedvarende energi med en formålsparagraf, der hedder spredning af vedvarende energi, som eksplicit har til formål især at støtte ulandenes udvikling af nye energiteknologier, og som på den måde, om jeg så må sige, kan fremme nøjagtig det samme formål, nemlig at få kanaliseret flere midler over til forskning i og spredning af vedvarende energi i stedet for i atomkraft.
Jeg tror sådan set, at et sådant forslag, selv om det heller ikke vil være helt let at komme igennem med, på mange måder ville have lettere ved at komme igennem end det forslag, der ligger her.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-02-08:
SF ønsker med dette beslutningsforslag at ændre den del af Det Internationale Atomagenturs formålsbestemmelse, som vedrører spørgsmålet om promovering af atomkraft.
Det kan måske umiddelbart lyde ganske fornuftigt og i tråd med den klare danske holdning imod atomkraft, men det er en unuanceret tilgang til IAEA’s virke.
Det Internationale Atomagentur baserer sit virke på en klar balance mellem bistand og kontrol.
I Det Konservative Folkeparti er vi af den klare overbevisning, at hvis man rykker på den balance, så vil det få uhensigtsmæssige konsekvenser.
Det betyder ikke, at vi ikke kan fremføre vores synspunkter i IAEA og på den måde gennem dialog påvirke Det Internationale Agenturs virke, hvilket for mig at se er en konstruktiv tilgang til dette internationale samarbejde.
Samtidig må vi endvidere erkende, som også ministeren var inde på, at et ønske om at ændre IAEA’s vedtægter med al sandsynlighed ikke kan lade sig gøre i praksis, da det vil kræve et flertal på to tredjedele.
Det Konservative Folkeparti bakker fuldt og helt op om den danske holdning imod atomkraft.
Det vil være helt forkert at starte nærmest forfra med atomkraft som energikilde i Danmark, når vi med ekspertise og innovation er i verdenseliten på områder som energieffektivitet, energibesparelser og vedvarende energi.
Men man skal ikke være blind for, at andre lande satser på atomkraft, herunder også en række udviklingslande.
Der har vi fra dansk side naturligvis en klar interesse i, at IAEA så effektfuldt som muligt bidrager til at sikre kontrol, ikkespredning og den størst mulige sikkerhed.
Så selv om der helt sikkert ligger gode intentioner bag dette beslutningsforslag, må vi sige, at vi fra konservativ side ikke kan støtte det.
Tom Behnke (KF), 2007-02-08:
Jeg tror snarere, hr. Jørgen Arbo-Bæhr er træt, og jeg tror faktisk, jeg er nået dertil, hvor jeg er lige på nippet til at foreslå, at vi skal have arbejdstidsregler for folketingsmedlemmer, for det er dog noget vrøvl at sige.
Vi har været rundt om det meste af det, hr. Jørgen Arbo-Bæhr omtalte i sit indlæg, og at påstå, at vi i Det Konservative Folkeparti ser stort på eller er ligeglade med arbejdsmiljølovgivningen – sikke dog noget vrøvl!
Side efter side i de grønne bøger, Folketingets forhandlinger, dokumenterer præcis det modsatte, hvis man ellers er vågen nok til at slå efter, så de beskyldninger vil jeg gerne have mig frabedt.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-08:
Jeg vil først sige, at jeg ikke synes, jeg mangler at svare på det, for der er først blevet spurgt om det nu.
Jeg ved, at det har noget at gøre med den distance, man kører, og måden, man kører på; det har ikke noget at gøre med, hvad man kører med.
Der skal jo være ens regler uanset lasten, og det skal ses i forbindelse med at risikoen for at lave færdselsuheld.
Det kan jo gå ud over andet end det, man har med i lasten, og er der virkelig sikkerhedsmæssige problemer med hensyn til, om man er trafikfarlig ude på vejen, jamen så skal der jo være fartskriver.
Det er netop, som justitsministeren også var inde på, under de lange kørsler, de rutinemæssige kørsler, hvor man kan sidde og blive lullet i søvn, frem for i en bybus, hvor man skal stoppe, åbne og lukke dørene.
Man skal se i sidespejlet, før man kører ud igen.
Man er meget, meget mere aktiv, mens man sidder bag rattet i en bybus.
Så jeg ser ikke nogen grund til, at vi lægger endnu en restriktion, endnu en byrde oven på buschaufførerne set i forhold til færdselssikkerhed, og jeg holder mig helt uden for debatten om arbejdsmarkedets parter, altså arbejdsmiljøet i den her situation, for det her forslag er jo nærmest solgt som en færdselssikkerhedsmæssig foranstaltning.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-08:
Der er øjensynligt mennesker, i hvert fald politikere, som mener, at svin er vigtigere end mennesker.
Men reglerne gælder ikke for buschauffører på ruter under 50 km, altså for bybuschauffører, heller ikke selv om der er en flok skoleelever eller en halv børnehave med i bussen.
Bare ved at indsamle oplysninger om vagtplaner har 3F kunnet undersøge, hvad det er for nogle køretider, bybuschauffører har i Danmark.
På én dag fik man indsamlet et stykke over 70 vagtplaner, som viste, at nogle chauffører kørte mellem 5½ og 7½ time uden at holde pause.
Vi ved, at bybuschauffører har noget af det mest stressende og belastende arbejdsmiljø blandt alle grupper i Danmark, også i chaufførgruppen i almindelighed.
Vi ved, at bybuschauffører er overrepræsenteret blandt dem, der dør af hjerte-kar-sygdomme, vi ved, at bybuschauffører i langt højere grad end andre lider af mavetarm-lidelser, og vi ved, at bybuschaufførområdet er storproducent af førtidspensionister i en alt for ung alder.
Alligevel har man valgt at undtage bl.a. bybuschauffører fra de generelle regler for kørehvile-tid for vejtransport i Danmark.
Loven blev vedtaget i foråret 2005, og den indeholder nogle undtagelsesbestemmelser, der ikke har nogen begrundelse i hverken arbejdsmiljø eller trafiksikkerhed.
Det bekræftede beskæftigelsesministeren i et svar under behandlingen af lovforslaget.
Der findes ikke nogen argumenter med hensyn til trafiksikkerhed eller arbejdsmiljø.
Der er her fra denne talerstol blevet fremført det fantastiske argument, at vi jo ikke griber ind i overenskomsterne.
Men man har vedtaget en lovgivning om arbejdsmiljø, om køre-hvile-tid og om pauser, som gælder for buschauffører, der kører længere end 50 km, og for langturschauffører.
Det er arbejdstidsregler, som selvfølgelig fastlægger rammerne for overenskomsterne, for hele humlen i den måde, vi laver arbejdsmiljølovgivning på i Danmark, er jo, at de ansattes sundhed og sikkerhed ikke er til forhandling.
De forhold, som bybuschaufførerne i Danmark har, er ikke blevet bedre af, at der er en konstant konkurrence mellem forskellige firmaer, fordi man har valgt at udlicitere bybustrafikken i langt den største del af landet.
Kun i Århus og til dels i Odense er der stadig kommunalt ansatte.
Vi ved, at med de udliciteringer er kørehvile-tid blevet forringet for bybuschaufførerne, og vi ved, at flere og flere bybuschauffører kører under det, der hedder delevagter.
Man møder på arbejde om morgenen kl. 5, er på arbejde indtil kl. 10, møder igen kl. 15 og kører til kl. 18.
Det er sådanne forhold, bybuschaufførerne er underlagt, så det er ikke underligt, at bybuschauffører har noget af det mest stressende arbejdsmiljø.
Derfor findes der ikke noget som helst logisk argument for, hvorfor lige præcis den gruppe skal være undtaget fra pausereglerne, så de ikke kan få en fornuftig hverdag til at hænge sammen.
Derfor kan der ikke være nogen argumenter imod at støtte det forslag, som er kommet fra SF, og Enhedslisten støtter i hvert fald forslaget.
Elisabeth Arnold (RV), 2007-02-08:
Jamen det bliver jo spændende at se, hvordan det kommer til at se ud.
Men i forbindelse med udbud vil jeg blot sige, at der jo ikke er nogen af udbyderne på en bybusentreprise, der kan tillade sig at gå ud over bestemmelserne om 11-timers-reglen osv. osv.
De skal alle sammen holde sig inden for den lovgivningsramme, der er, så i den forstand tror jeg at hr. Poul Henrik Hedeboe og jeg er fuldstændig enige.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2007-02-08:
Nu tror jeg, vi skal have korsettet på fru Elisabeth Arnold, for forslaget her lægger jo lige præcis op til, at det ikke drejer sig om at underminere aftaleretten.
Det drejer sig om at få lagt en bundgrænse, og derover kan aftaleretten fungere.
Når der er en masse udbud af busruter, og de, der udbyder, skal have noget at konkurrere på, ser vi jo, at de lige præcis konkurrerer på forholdene for chaufførerne.
Det er sådan set det mest oplagte sted at konkurrere, så jeg tror virkelig, vi skal have korsettet på fru Elisabeth Arnold.
Det kunne bruges i denne anledning.
Elisabeth Arnold (RV), 2007-02-08:
Jeg vil bestemt ikke kalde det en junglelov, men det kan da godt være, at spillerummet for overenskomstforhandlerne er for stort.
Det kan godt være, at korsettet ikke strammer tilstrækkelig meget, og det kan godt være, at der skal andre arbejdsmiljøregler til end dem, der gælder i dag.
Det er jo sådan, at de lovmæssige arbejdsmiljøregler, som er fastsat, og som gælder for alle, bl.a. 11-timers-reglen og forskellige andre ting, skal overenskomsterne holde sig inden for.
De regler må ikke overskrides.
Det kan godt være, at de regler, vi har, er for large og for løse, så de i virkeligheden skal strammes op, men det skal ikke ske specielt for det enkelte fagområde.
Det mener jeg ville være helt forkert.
I øvrigt har jeg ikke indtryk af, at jungleloven er specielt udbredt på netop bybusområdet.
Jeg mindes adskillige byer, hvor der ved hver eneste ændring af køreplanen har været arbejdsnedlæggelser, fordi parterne ikke kunne blive enige om, hvordan bybuskøreplanerne helt præcis skulle fortolkes osv.
I den forstand er det jo et meget velordnet arbejdsmarked i Danmark, fordi parterne ved, at der er aktionsret, hvis man er utilfreds med nogle af vilkårene.
Så kører hele det arbejdsmæssige system i gang, og der er ganske særlige spilleregler, og det vil jeg bestemt ikke kalde for junglelov.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2007-02-08:
Jeg forstår, at ordføreren helst ikke vil roses, så jeg vil lade være.
Ordføreren snakkede om, at der var en junglelov inden for langtursområdet, og derfor kom køre-hvile-tids-bestemmelserne og rettede lidt op på forholdene.
Kunne der ikke være en vis parallel til busområdet, hvor der faktisk også er tendenser til en junglelov, fordi området er konkurrenceudsat?
Det, som de, der skal have ruterne, kan konkurrere på, er jo lige præcis arbejdsbetingelserne for chaufførerne, og det har jo givet det resultat, at vi ser nogle rigtig lange arbejdstider uden pauser og kan se af sygdomsstatistikkerne, at chaufførerne faktisk er meget pressede.
Kunne det ikke ligne en junglelov, så vi kunne tage samme nødbremse i brug her?
Elisabeth Arnold (RV), 2007-02-08:
Jeg bliver næsten helt mundlam, og der skal ellers noget til.
Jeg vil gerne sige til hr. Karsten Nonbo, at jeg helst ikke vil have for megen ros af den slags, for så får jeg problemer med mine partifæller.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-08:
Må jeg kvittere.
Jeg synes, det var en flot ordførertale, fru Elisabeth Arnold holdt, den var knivskarp, og den ramte helt rent.
Nu skal jeg jo stille et spørgsmål, så jeg vil slutte af med at spørge: Må jeg citere fra den?
Kunne jeg eventuelt få talepapiret, så jeg kan overrække det til hr. Jørgen Arbo-Bæhr?
Elisabeth Arnold (RV), 2007-02-08:
Undskyld, men det har jeg virkelig ikke nogen anelse om.
Hvad der står på forhandlernes dagsorden, når de går i gang med overenskomstforhandlingerne, beskæftiger jeg mig ikke med som lovgiver herinde, og jeg ville også få meget skældud, hvis jeg gjorde det.
Frode Sørensen (S), 2007-02-08:
Der kom en bemærkning om, at jeg ønsker at gribe ind i overenskomsterne, men intet er mig fjernere.
Men jeg vil gerne høre, om Elisabeth Arnold er enig med mig i, at det i allerhøjeste grad også drejer sig om passagerernes sikkerhed og om omgivelserne, som kan blive ramt af en bus.
Der er sagt flere gange, at det ikke sker så ofte, og det er jo dejligt.
Men vi skal jo være med til at sikre chaufførernes arbejdsvilkår, og vi skal også være med til at gøre det sikkert for passagererne og andre, der færdes i trafikken.
Mener fru Elisabeth Arnold, at det kan forventes, at der i de forestående overenskomstforhandlinger vil blive stillet krav om også at gøre forholdene sikre for buspassagererne?
Elisabeth Arnold (RV), 2007-02-08:
Jeg synes, jeg har gjort rede for, at det er ganske særlige forhold, der gør sig gældende for langturschauffører, og at der har været behov for at lovgive på området, fordi det har været den rene junglelov og der har været mange alvorlige ulykker som følge af, at arbejdsgiverne har presset deres chauffører til at køre uforsvarligt, til at køre for længe og til ikke at holde nogle biologisk helt nødvendige pauser.
På det område mener jeg det simpelt hen har været nødvendigt at lovgive, men jeg kan ikke se nødvendigheden af at lovgive for bybuschaufførerne, simpelt hen fordi det er ret nøjagtigt beskrevet, hvordan de kører, og der er masser af muligheder for at fastsætte særlige bestemmelser i forbindelse med overenskomstforhandlingerne, som jo alle sammen omfatter rent danske forhold.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-08:
Ja, men det er jo sådan, at langturschaufførens pauseregler er reguleret af lovgivning, som er vedtaget her i Folketinget, og en ligestilling af en bybuschauffør og en langturschauffør er i og for sig bare et spørgsmål om at fjerne undtagelsesbestemmelsen om køre- og hviletid i vejtransporten i den danske lovgivning.
Det er ikke noget, der fremgår af nogen overenskomst, det fremgår af lovgivningen, fordi det er et arbejdsmiljøspørgsmål.
Elisabeth Arnold (RV), 2007-02-08:
Men jeg håber ikke, vores arbejdsmarkedsordfører mente, at Folketinget ufortrødent skulle skride til lovgivning om alle disse detaljer, som det jo klart er beskrevet tidligere i dag ligger inden for det område, der normalt aftales mellem parterne på arbejdsmarkedet.