Martin Lidegaard (RV), 2015-11-17:
Tak for det, formand, og tak til SF for at give os lejlighed til, inden finansloven er endelig vedtaget, lige at vende, hvad det egentlig er, der er ved at foregå.
For tit har vi tilbøjelighed til bare at kaste om os med tal i den offentlige debat og tal i folketingsdebatterne her, men i det her tilfælde er der jo altså tale om tal, som dækker over en virkelighed, der kommer til at ramme utrolig mange mennesker især i ulandene, men faktisk også herhjemme.
Jeg synes, det har været nogle lange uger.
Jeg har aldrig prøvet at modtage så mange mails fra alle mulige danskere, der er dybt engagerede i at forsøge at gøre tilværelsen bedre i mange af de lande, som folk flygter fra i øjeblikket – som samler tøj ind, som forsøger at hjælpe forfulgte kristne, som forsøger at engagere danskere i oplysningsarbejde, som på enhver måde forsøger at forankre hele deltagelsen og hele engagementet i resten af verden i den danske befolkning.
Og de føler sig kørt over, og det må jeg sige at jeg godt forstår.
For jeg er ikke enig med udenrigsministeren, når man siger, at det, der er foregået i år, i 2015, er varslet.
Når man siger, at man har en opbremsning i udviklingsbistanden i år, så forstår vi altså normalt efter dansk sprogbrug en opbremsning som, at så stopper man stigningen, som ellers var planlagt af den tidligere regering.
Det er fair.
Det er også fair, at man går til valg på at sætte udviklingsbistanden ned til 0,7 pct., også selv om jeg er blodig uenig i den politiske prioritering.
Det har man også anmeldt.
Men man har ikke anmeldt under folketingsvalget, at man ville skære ned til næsten 0,7 pct. allerede i år.
Det er altså en lang række af de prioriteringer, som et tidligere flertal i Folketinget har foretaget frem mod den 18. juni i år, som engagerede danskere har regnet med, som udviklingsorganisationer og FN-organisationer har regnet med, og som en masse mennesker i ulandene har regnet med.
Så er der et helt tredive perspektiv, som er erhvervsperspektivet.
En lang række af de her projekter er også noget, som erhvervslivet ser interesser i.
Så jeg synes ikke, at den proces er fair, også selv om man juridisk åbenbart godt kan tillade sig på den måde at skalte og valte med de prioriteringer, som et folketingsflertal har lagt ned sidste år.
Så er der mange, der siger, at jo, men vi har stadig væk en af verdens højeste udviklingsbistande, og det er rigtigt, at det har vi.
Men man skal lige være opmærksom på en ting – og det er også til Liberal Alliances ordfører – nemlig at man udregner de her tal lidt forskelligt i de forskellige lande.
Der er f.eks. nogle lande, der regner det bidrag, man giver til præasyludgifter, med i udviklingsbistanden.
Der er faktisk også nogle lande, der ikke gør det.
I Danmark har vi en tradition for – det gjorde vores regering også – at man regner det med.
Så har sådan et land som Tyskland f.eks. en betydelig højere udviklingsbistand netto, kan man sige, sydpå, end man måske umiddelbart skulle tro, i forhold til Danmark.
Det har konsekvenser, når man skærer 2,7 mia. kr. i bistanden til verdens fattigste.
Det har konsekvenser for, hvad den her regering kan levere i nærområderne, også selv om man relativt prioriterer det højt.
For de reserver, man har at gøre godt med senere på året, bliver mindre.
Det er fair, at man laver en politisk prioritering.
Regeringen har tilsyneladende et flertal for at gøre det.
Men man skal ikke bilde den danske befolkning ind, at det ikke har dybe og alvorlige konsekvenser, både for de mennesker, det går ud over, og for Danmarks anseelse i verden.