Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-05-24:
Den 30. september 2005 offentliggjorde morgenavisen Jyllands-Posten 12 tegninger af profeten Muhammed, og det udløste en historisk debat om ytringsfrihed og om grænserne for ytringsfrihed.
For Det Radikale Venstre er det helt afgørende at fortsætte kampen for ytringsfrihed.
Kampen for demokrati er en kamp, der skal kæmpes hver dag.
For os er det ikke mindst vigtigt at sikre alle mennesker rettigheden til og muligheden for at tale magthaverne midt imod.
I de lande, hvor der ikke er demokrati, drejer det sig selvfølgelig om at støtte op om de mennesker, der vover at tale de totalitære kræfter imod.
Og det er det sidste, som det her beslutningsforslag drejer sig om.
Som demokratisk land har vi en forpligtelse til at støtte de mennesker, der kæmper demokratiets sag ude i verden.
Det kan vi gøre ved at støtte konkrete demokratiprojekter i totalitære lande, det kan vi gøre gennem den måde, vi indretter ulandsbistanden på osv.
Men vi kan også gøre noget, der er endnu mere konkret.
Vi kan sige til forfulgte forfattere og journalister og andre kunstnere, at de i Danmark kan finde et helle, hvis det bliver for farligt for dem at blive, hvor de er.
Vi opfordrer til, at byer i hele Danmark forpligter sig til at huse en forfulgt forfatter eller journalist, forpligter sig til at invitere dem til at blive en del af det lokale kultur- og samfundsliv, samtidig med at de og deres familie får så meget ro, at det er muligt for dem at fortsætte den kritiske virksomhed i forhold til det land eller de magthavere, som den forfulgte kritiserer.
Den praktiske gennemførelse af forslaget er vi meget villige til at forhandle med regeringen og alle de øvrige partier, der i dag har givet tilsagn til ideen.
Jeg vil meget gerne sige tak til regeringen for, at man har taget ideen om fribyer til sig, og jeg vil gerne takke Socialdemokratiet, SF og også Dansk Folkeparti for den støtte, der er givet.
Det er vigtigt, at kampen for ytringsfrihed er en fælles sag, og at vi også kan blive enige om nogle konkrete tiltag, der vitterligt kan føre til en mere demokratisk verden.
Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at sige tak til de rigtig mange danske byer, der allerede har vist stor interesse for sagen.
Det er dejligt at opleve, at der er så mange kommuner, der sætter åbenhed og frihedsrettigheder højt og samtidig er opmærksom på, at det at få en udenlandsk kulturpersonlighed til at bo i ens kommune kan blive en væsentlig ressource for udviklingen af hele kommunen, både samfundslivet i kommunen og kulturlivet.
Det var også det, fru Ellen Trane Nørby var inde på.
International PEN har udarbejdet et forslag til, hvordan vi kan udmønte den her idé på dansk grund, og det er det forslag, som, så vidt jeg kan vurdere, regeringen har fulgt dygtigt op på.
Jeg er fuldstændig enig i, at det er klogt at udnytte nogle af de eksisterende ordninger, altså udbygge dem, frem for at lave noget nyt.
Så hvis vi kan bygge videre på den ordning, der er lavet på forskningsområdet, så synes jeg, at det er det, vi skal gøre.
Jeg håber også, at der vil være vilje i regeringen til at oprette et center for global ytringsfrihed, et center, som kan understøtte kontakten mellem forfulgte skribenter og relevante dele af kulturlivet eller f.eks. afholde konferencer for kunstnere fra bestemte egne af verden, hvor der ikke er tradition for ytringsfrihed.
Som hr. Per Clausen var inde på, så kan man sige, at det, det jo gælder om også for Danmark, er at pleje vores image som et land, der er optaget af ytringsfriheden, som er optaget af frihedsrettighederne for alle mennesker.
Fru Karin Nødgaard havde en række spørgsmål til det her forslag, som jeg synes er meget relevante, bl.a.:
Er der nogle krav til de byer, der skal tage imod de forfulgte forfattere?
Ja, det skal der selvfølgelig være.
Det er vigtigt, at byerne har gjort sig nogle tanker om, hvad det vil sige at modtage et forfulgt menneske og de forpligtelser, der følger med i forhold til familier og, som fru Karin Nødgaard også var inde på, børn.
Men PEN har opstillet sådan nogle kriterier for, hvad det er en by skal leve op til for at kunne få status som friby.
Det er ikke bare noget, man siger, at man vil være, man skal også godkendes som friby.
Der blev spurgt ind til forholdene for familien.
Jamen familien skal selvfølgelig have mulighed for at komme med til Danmark.
Børnene skal have lov til at gå i skole, og en medfølgende ægtefælle skal have lov til at arbejde.
Det kan der ikke være så meget tvivl om.
Og så siger fru Karin Nødgaard, at det kan være problematisk for børn kun at kunne gå 2 år i en skole.
Men der må man jo bare sige, at vi sandsynligvis taler om familier, der har prøvet lidt af hvert, og det overhovedet at få lov til at være et sted, hvor der er fred og ro, og hvor man kan være sikker på sin sikkerhed, er sandsynligvis enormt afgørende for børnene.
Og så spørgsmålet om: Hvor mange penge vil det her koste?
Altså, vi har sat 5 mio. kr. af med det udgangspunkt, at de så må strække med velvillige bidrag fra andre forhåbentlig, f.eks. fra de kommuner, der åbner deres døre.
Fru Karin Nødgaard har ret i, at det her kan give vanskeligheder.
Selvfølgelig kan det det.
Når der flytter et menneske ind et sted, der har en helt anderledes kultur og et andet udgangspunkt, jamen så kan det give anledning til problemer, sådan som man f.eks. har oplevet i Norge.
Men man må jo bare forholde sig fuldstændig åbent til, at sådan kan det være.
Og det, man har gjort mange steder i verden, er at gøre sig umage med at sørge for, at der er så god overensstemmelse som overhovedet muligt mellem fribyens ønske og så det forfulgte menneskes ønske til opholdet.
Og der må vi igen sige, at det er vigtigt, International PEN kommer ind over og er med til at vurdere: Hvilke mennesker er der, der vil passe til hvilke byer?
Fru Karin Nødgaard spørger også til: Hvad vil det sige at være forfulgt?
Og der kan man sige, at vi kan bruge flygtningekonventionen til at definere det.
Der er der jo ikke så meget tvivl om, hvad det vil sige at være forfulgt.
Men man kan også bare tage udgangspunkt i de definitioner, som PEN har.
Det er noget af det, jeg håber, at vi kan diskutere i forbindelse med de forhandlinger, der kommer.
Med de ord vil jeg sige tak for den store velvilje, der har været over for forslaget.
Jeg er sådan set helt enig med hr. Per Clausen i, at det er fuldstændig ligegyldigt, hvem der har fået ideen.
Og under alle omstændigheder er det jo sådan, at som oppositionsparti ved man godt, at hvis det er sådan, at regeringen ikke synes om ideen og ikke tager den til sig, ja, så bliver den ikke gennemført.
Med andre ord så gælder det om for et oppositionsparti at få regeringen til at planke – som det så fornemt blev formuleret fra Socialdemokratiets side – det forslag, der er blevet fremsat.
Jeg siger tusind tak for bidragene.
Jeg håber virkelig, at det her vil medvirke til, at rigtig mange danske byer tilslutter sig fribyordningen, og at Danmark bliver kendt som et land, der tager ytringsfriheden alvorligt, ikke bare i festtalerne og i forbindelse med mere uforpligtende aktiviteter.
Her er en reel mulighed for at gøre en forskel.
Det håber jeg mange byer vil bidrage til.