Søren Pind (V), 2012-11-23:
Først og fremmest vil jeg gerne, og det synes jeg jo man skal bemærke sig, når det sker, takke regeringen for redegørelsen.
Jeg ved, at den slags tak vækker glæde, ikke mindst hos udenrigsministeren, som giver en udmærket oversigt over det sikkerhedspolitiske landskab 2012.
Vi kommer vidt omkring.
Vi kommer fra Mellemøsten over Kina og Japan til Arktis, og sådan en oversigt er det jo netop hensigten, at en sikkerhedspolitisk redegørelse skal indeholde, og det skal ministeren have tak for.
Jeg mener imidlertid ikke, det kan stå alene, men nu, vi er ved rosen, vil jeg også gerne bifalde, at regeringen helt i tråd med den tidligere regering har indset, at de aktuelle sikkerhedspolitiske udfordringer verden over nødvendiggør en samtænkning af udenrigs-, sikkerheds-, forsvars- og udviklingspolitikken.
Det er et godt svar på nutidens udfordringer, og jeg synes, det er glædeligt, at regeringen har taget udgangspunkt i såvel den tidligere regerings økonomiske politik som i den tidligere regerings udenrigspolitik.
Det kan imidlertid føre til spørgsmålet om, hvorfor man så skulle skifte regering, men lad det ligge.
Når jeg alligevel ikke helt vil lade det ligge, er det jo, fordi der selvfølgelig også er plads til forbedringer.
Og hvad var den?
Jeg kan så læse op fra forligsteksten side 22 i »Forsvarsforliget 2010-2014«: »Forligspartierne er enige om, at der bør være en løbende sikkerhedspolitisk debat i Folketinget.
Hvis den danske sikkerhedspolitik skal forankres i befolkningen, er der brug for, at Folketinget løbende diskuterer, hvad den danske sikkerhedspolitiske strategi bør være.
Til brug for disse diskussioner udarbejder regeringen en årlig redegørelse for den danske sikkerhedspolitik.
I takt med at sikkerhedspolitikken i stigende grad påvirker hele det danske samfund, bør en sådan redegørelse belyse mål og midler i dansk sikkerhedspolitik.
Temaer kunne være vurderinger af de langsigtede udfordringer, Danmark står over for, og en prioritering af de sikkerhedspolitiske muligheder og udfordringer samt ikke mindst løsninger.
« Her må jeg sige, at jeg synes, regeringen er et stykke fra målet, for hvor er prioriteringerne, og hvor er de egentlige strategiske overvejelser om danske interesser?
Redegørelsen
opremser på glimrende og forbilledlig vis det fortrinlige arbejde, som Udenrigstjenestens embedsstab har forestået i de senere år, hvor vi har deltaget i en række arbejdsgrupper, samarbejder og fora, men jeg savner egentlige klare politiske målsætninger og udenrigspolitiske initiativer fra regeringens egen hånd.
At Udenrigsministeriet og de andre ministerier er gode til at lave redegørelser, ved vi alle sammen, men selve det politiske indhold skal der politikere til, og det savner jeg.
Jeg skynder mig her at tilføje, at det er politikere i ordets bedste forstand, ikke i den forstand, man af og til kan se det anvendt.
Dertil kommer, når nu regeringen i ord har overtaget VK-regeringens udenrigspolitik, med andre ord den aktivistiske udenrigspolitik, at det mest af alt virker, som om man har slået autopiloten til, ikke mindst i et år, hvor Udenrigsministeriet beskæres så voldsomt, som tilfældet er.
Jeg mener, det burde være en del af den her redegørelse, at man klargjorde, hvordan det påvirker Udenrigstjenesten og dermed indirekte udenrigs- og sikkerhedspolitikken set fra dansk hold.
Hvordan forventer man nedskæringerne og de deraf følgende vakancer i Udenrigstjenesten påvirker hele regeringens udenrigspolitiske kapabilitet?
Jeg savner måske også en klargøring af, hvilke udfordringer vi præcis her står over for, ikke mindst på det arktiske område.
Det danske kongerige står over for kolossale udfordringer i en verden, som er under voldsom forandring, og der er ikke nogen tvivl om, at hvis man vil beholde det nære bånd mellem ikke mindst Grønland og Danmark og beholde kongeriget, som vi kender det, er der behov for en mere intensiv udenrigspolitisk indsats i den sammenhæng.
Hvor er det afspejlet i redegørelsen?
Jeg konstaterer, at det er nævnt, men der er ikke nogen af prioriteringerne, der er anført, og ikke mindst er konsekvenserne af en sådan ting heller ikke anført.
Så det vil glæde mig meget, hvis udenrigsministeren vil komme ind på det i sit svar.
Til sidst noget, som jeg også ved ligger udenrigsministerens hjerte nær, nemlig hele Israel-Palæstina-konflikten.
Man kan for så vidt godt diskutere, hvor stor en del det egentlig udgør for egentlige danske interesser, men jeg synes nu alligevel, når man ser på de andre ting, der er medtaget, at det havde været rigtigst også at medtage udviklingen her, ikke mindst set i lyset af de sidste ugers begivenheder, og det ville være godt, synes jeg, om det spørgsmål også havde været repræsenteret, og jeg vil også lige bede udenrigsministeren komme ind på det spørgsmål set fra danske interesser, ikke mindst fordi det spørgsmål jo også nylig har været rejst i offentligheden.
Med de kommentarer og tilkendegivelser vil jeg fastholde, at jeg synes, det er et udmærket stykke arbejde, som er gjort.
Det eneste, jeg vil udtrykke min forhåbning om, er, at vi i højere grad kan få en politisk retning på de her drøftelser frem for blot en redegørelse for de umiddelbare gældende forhold.