Mike Legarth (KF), 2014-06-04:
Tak, formand.
De klimaforandringer, som FN's klimapanel stiller i udsigt, er ikke behagelige.
Selv om vi danskere måtte få forbedret forholdene for landbruget og fiskeriet, vil store dele af verden få vanskeligere forhold.
Det er forhold, som kan medføre en slags folkevandring, og det tilmed fra områder, som i forvejen er svage.
Disse vandringer vil medføre gnidninger og konflikter, som dermed også vil berøre os og vores sociale, politiske og økonomiske forhold.
Vi kan altså ikke bare se på os selv og vores mulige gevinster; vi må også se på de negative virkninger andre steder i verden.
Klimaet har ændret sig, og menneskenes livsvilkår er altid blevet forandret af grund af ændrede klimatiske forhold.
Lige siden istiden – eller istiderne – har menneskene tilpasset sig ved at vandre.
Således vandrede vore egne forfædre for 1.500 år siden mod syd på grund af flere års regn, kulde og misvækst her hos os.
Hele Europa er blevet ændret af folkevandringerne, og Europa blev et forvirret og hærget kontinent i de følgende århundreder.
Og nu forestår så igen alvorlige klimaforandringer, som kan medføre massive folkevandringer og konflikter.
Vandringen går atter mod Europa, og dermed også mod os, og vi kan sagtens forestille os den uro, som vil komme, og den skal vi helst undgå.
Vi kan forsøge at undgå den ved at gøre flere forskellige ting.
Vi kan gennem miljøpolitikken i bred forstand begrænse de negative virkninger af vores egen adfærd og produktionen af energi og varer.
Vi kan sætte gang i den grønne revolution, og således udvikle materialer, der er selvnedbrydelige, vi kan udvikle energiformer, som er vedvarende og uden miljø- og klimabelastning, og vi kan udvikle transporten, så den bliver langt mindre ressourcekrævende.
Og vi har jo allerede kendskab til, hvordan det skal gøres, og det skulle kunne lade sig gøre.
Men forudsætningen er selvfølgelig, at vi kan få skabt de nødvendige internationale aftaler, og forståelsen herfor er heldigvis voksende.
Men vokser den hurtigt nok, og er beslutningskraften til stede i tilstrækkeligt omfang?
Det er spørgsmålet.
Vi kan også sætte ind ved at hjælpe de truede fattige lande til at klare sig under klimaforandringerne, så deres borgere ikke behøver at vandre for at overleve.
Nogle steder kan store diger oprettes, andre steder kan der sættes massivt ind mod ørkenspredning, f.eks. ved at oprette den såkaldte grønne mur tværs hen over Sahel.
Som Senegals daværende præsident Wade har sagt: Når kineserne for 2000 år siden kunne bygge den store mur, kan vi vel i dag også oprette den grønne mur.
Vi kan hjælpe til med at opnå en produktionssektor, der anvender de mindst ressource- og energikrævende fremstillingsformer, så befolkningerne kan arbejde, producere og eksportere sig ud af fattigdommen og dermed få forbedret deres udviklingsmuligheder og modstandsevne.
Vi kender regningen, og vi ved, hvordan den skal betales.
Men vi er endnu ikke enige om, hvem der skal betale den, og det er jo altid den vanskeligste diskussion efter det store fælles sold.
Lykkes det ikke at formindske den menneskeskabte klimaeffekt og forbedre de fattige lande og de udsatte områders overlevelsesmuligheder og modstandsevne, står vi foran store og forudsigelige konflikter.
Disse vil tage form af illegal vandring, social uro, og, hvis det går rigtig galt, af en fanatisk og konfliktsøgende islamistisk magtovertagelse lige på den anden side af Middelhavet.
I Nordafrika, hen over Sahel, og i flere arabiske lande vil det ske, og det vil medføre militante konflikter tværs over Middelhavet – Lampedusa er kun en beskeden forsmag.
Men denne gang skal vi ikke regne med, at USA såmænd nok kommer og redder os.
For USA opfatter i stigende grad Europa som ansvarlig for sine egne nære omgivelser, og den udvikling vil fortsætte.
For netop at modarbejde denne udvikling går vi ind for en frihandelsaftale mellem USA og EU, således at en North Atlantic Trade Association, det, vi kalder NATA, vil blive et supplement til NATO og dermed fastholde den tætte forbindelse mellem USA og EU.
Det sidste halve års udvikling i Østeuropa har vist os, hvor vigtig den forbindelse er, for Europa er ikke sluppet fri af fortidens trusler og konflikter.
Ruslands adfærd, først i Georgien og nu i Ukraine, viser, hvor latente konflikterne er, og samtidig har EU gjort sig afhængig af energileverancerne fra Rusland, og vi står meget let for hug.
Rusland kan lukke for hanen og lamme Europa, og det viser, hvor tæt energi-, klima- og sikkerhedspolitik er forbundet.
Overtager islamisterne de olieeksporterende lande mod syd, og får revanchismen overtaget i det gaseksporterende Rusland, så står EU-landene meget svagt, fordi vi har gjort os selv sårbare.
Kloge folk har i årevis beroliget os med at sige, at hverken olie- eller gasvåbenet vil blive brugt mod Europa, for det vil gå ud over de olie- og gaseksporterende lande selv.
Men det er forkert, for islamisterne er ret ligeglade med deres lands indenrigsøkonomi, eftersom konflikten med os vejer tungere; de vil jo af med den påvirkning, vi har udøvet på deres befolkning.
Og jeg kan se, at min taletid stille og roligt er ved at være slut, så jeg skal nøjes med konklusionen.
Vi vil indføre en international klimaaftale, der kan inkorporeres i en international frihandelsaftale.
Det var sådan en del af de betragtninger, vi havde i Det Konservative Folkeparti, og så må jeg tage resten ved en anden lejlighed.