runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rasmus Prehn (S), 2011-01-12:
Mener ministeren, at det er rimeligt, at en hårdtarbejdende jord- og betonarbejder under 45 år, der har arbejdet, siden han gik ud af skolen og betalt ind til efterlønnen i årevis, nu med et slag kan se frem til at skulle slide 5 år mere på arbejdsmarkedet, set i lyset af at regeringen med statsministeren i spidsen gang på gang har garanteret, at der ikke vil blive rørt ved efterlønnen?
Ja, jeg skal læse op igen: Mener ministeren, at det er rimeligt, at en hårdtarbejdende jord- og betonarbejder under 45 år, der har arbejdet, siden han gik ud af skolen og betalt ind til efterlønnen i årevis, nu med et slag kan se frem til at skulle slide 5 år mere på arbejdsmarkedet, set i lyset af at regeringen med statsministeren i spidsen gang på gang har garanteret, at der ikke vil blive rørt ved efterlønnen?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2011-01-12:
Diskussionen om efterlønnen handler, som jeg sagde før, grundlæggende om prioritering.
Vil vi prioritere vores ressourcer i det danske samfund sådan, at vi bruger mange milliarder kroner på at bede raske mennesker om at trække sig ud af arbejdsmarkedet, når vi ved, at den største udfordring, det danske samfund står over for, er, at vi bliver flere ældre, og at der bliver færre unge, der kommer ind på arbejdsmarkedet.
Det er rent faktisk sådan, at for hver fem, der trækker sig tilbage fra arbejdsmarkedet, kommer der fire ind.
Jeg er udmærket klar over, at hr. Rasmus Prehn går ind for et modsat synspunkt, og konsekvenserne af det fik vi jo demonstreret forleden dag, hvor hr. Ole Sohn fra SF kunne fortælle, at kontanthjælpsmodtagere, førtidspensionister og dagpengemodtagere, når hr. Rasmus Prehn skal sætte den ugentlige arbejdstid op, ikke vil få kompensation for det, og derfor skulle de afstå fra ca. 5 mia. kr. Det er jo lige præcis derfor, vil jeg sige til hr. Rasmus Prehn, at vi ikke foretager den prioritering, som Socialdemokratiet og SF gør, for vi synes ikke, det er et ordentligt perspektiv bare at skulle spare og spare og spare i de kommende år.
Rasmus Prehn (S), 2011-01-12:
Spørgsmålet går jo på, om det er rimeligt for en jord- og betonarbejder, som har slidt, siden han gik ud af skolen, at han skal blive længere på arbejdsmarkedet, og om han kan holde til det.
Det, jeg tror mange ikke er opmærksomme på i den her debat, er jo, at vi, da vi lavede velfærdsforliget, også valgte at lave en gradvis udskydning af, hvornår man kan gå på folkepension.
Det betyder jo altså, at man, hvis man er jord- og betonarbejder og er 45 år, skal vente tilsvarende længe med at gå på folkepension.
Faktisk skal man være 68 år, før man kan gå på folkepension.
Er man mellem 36 og 40 år
, kan man først gå på folkepension som 69-årig.
Er man mellem 31 og 35 år
, skal man være 70 år.
Er man mellem 26 og 30 år
, skal man være 70,5 år.
Er man mellem 21 og 25 år, skal man være 71 år.
Er man nyfødt i dag, skal man være 73,5 år, før man kan gå på folkepension!
Der er det, Finansministeren skal svare på, om det er rimeligt, at man, når man har et fysisk hårdt arbejde, hvor ens krop bliver nedslidt af at møde på arbejde hver dag, så skal være i så høj en alder, før man kan trække sig tilbage fra arbejdsmarkedet.
Det, der er intentionen, er jo ikke at konsolidere samfundets økonomi, men det er, som vi kan se af De Konservatives annonce, at give skattelettelser til de rigeste.
Er det virkelig en rimelig, fornuftig og fair fordelingspolitik, at man siger til den nedslidte jord- og betonarbejde: Du skal blive på arbejdsmarkedet, til du er 68, til du er 70, til du er 73,5 år, inden du kan trække dig tilbage, for vi skal lige bruge de her penge, til at de rigeste skal have endnu flere skattelettelser?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2011-01-12:
Jeg vil sige til hr. Rasmus Prehn, at vi har gjort meget ud af at forklare, at der selvfølgelig skal være en ordning for de mennesker, som er nedslidte.
Ingen i det her samfund vil forlange, at nedslidte mennesker skal arbejde, og derfor har vi jo også tydeligt tilkendegivet, at vi, når man er kommet over en vis alder eller et vist antal år, før man kommer på folkepension, må se på nogle smidige procedurer for, hvordan vi kan behandle de sager.
Det ligger helt klart, at der vil komme en sådan ordning.
Jeg vil gerne erindre om, at forudsætningen for at få efterløn er, at man står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Det er den erklæring, man skal underskrive, når man så bliver berettiget til sin efterløn, så hele forudsætningen for at gå på efterløn er, at man er rask og rørig og står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Men der vil være en gruppe, vi skal se på, og det har vi jo klart tilkendegivet at vi gør.
Så synes jeg, at hr. Rasmus Prehn har en meget, meget dårlig sag, for
hr. Rasmus Prehns hjerte bløder ikke for en nedslidt fiskehandler, der ikke er medlem af en a-kasse og dermed af efterlønsordningen.
Hr. Rasmus Prehns hjerte bløder for dem, der er medlem af en a-kasse.
Jeg tror, to tredjedele af FOA's medlemmer er med i efterlønsordningen, og at halvdelen af 3F'erne er med.
Så er procenterne på plads.
Men hr. Rasmus Prehns hjerte bløder kun for dem, der er medlem af en a-kasse, og det synes jeg er uretfærdigt.
Rasmus Prehn (S), 2011-01-12:
Det er også, uanset om man er med eller ikke er med i en a-kasse.
Men når vi fra samfundets side har givet håndslag på, at der er en efterlønsordning, og man hver eneste måned indbetaler af sine sparepenge til en efterlønsordning i troen på, at der er en regering, man kan regne med, og når regeringen så løber fra den aftale, så er det jeg synes, at det er problematisk.
Der er borgere, der indretter deres tilværelse på at sige: Jamen jeg arbejder altså fysisk hårdt, men så kan jeg til gengæld også regne med, at hvis jeg sparer op hver måned, kan jeg gå på efterløn.
Så trækker regeringen lige pludselig tæppet væk under folk, fordi den – i hvert fald hvis man skal lytte til De Konservative – vil give skattelettelser.
Nu kunne jeg godt tænke mig at høre finansministeren om det.
Finansministeren har jo gang på gang garanteret danskerne, at man ikke ville røre ved efterlønnen.
Det stod fuldstændig urokkeligt fast.
Nu er det løfte så blevet svigtet.
Men kan vi egentlig regne med løftet om, at pengene fra efterlønnen ikke skal gå til skattelettelser, eller får De Konservative lov til nok en gang at presse regeringen til at gøre det modsatte af, hvad regeringen har sagt?
Tina Nedergaard (V), 2011-01-12:
Altså, det korte af det lange er jo, at vi efter 9 år i regering har en vis erfaring i at lave statens regnskab, som jo godkendes i Finansudvalget.
Og situationen er jo den, at udgifter og indtægter sådan set har en vis sammenhæng.
Der er den strukturelle saldo, hvor man kigger på langtidsholdbarheden, som vi tager hånd om.
Dér har Socialdemokraterne nul bud.
Så er der den kortsigtede økonomi, hvor vi netop sørger for, at der ikke bliver over 3 pct. i underskud på de offentlige finanser.
Der har vi gennemført genopretningspakken.
Dér har Socialdemokraterne og SF nul bud.
Så vil jeg bare lige sige, at det da er rigtigt, at der er økonomer, der har peget på Poul Nyrup Rasmussen som en glimrende statsminister med en udmærket regering.
Jeg vil også sige, at taget i betragtning, at den var socialdemokratisk, var den o.k.
Og hvis det var sådan, at S og SF i dag førte en politik, som de havde lært af Poul Nyrup Rasmussen, ville jeg måske også være mindre bekymret.
Det, der er situationen, er jo bare, at den politik, der føres – det gælder den økonomiske del af politikken, retorikken er blevet langt stærkere, men nu taler jeg om den økonomiske del af politikken – jo er Anker Jørgensen-politik.
Det er jo netop sådan, at godt nok ...
Undskyld, der kom tilråb fra salen, og det finder jeg ret generende under mit indlæg.
Det er jo et faktum, for det, der er tilfælles, er, at man siger: Skidt med, at vi har ophobet en gæld, skidt med, at vi er blevet fattigere, vi skal bare optage ny gæld og nye skatter og afgifter på danske arbejdspladser, for det skal nok redde os.
Per Husted (S), 2011-01-12:
Jeg kommer nok ikke så langt, som jeg gerne vil, med det her.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig, at man fortæller, om det er 1 mia. kr. eller 1,5 mia. kr., som ikke bliver investeret i byggeri i 2011-2012 som følge af de besparelser, der ligger på uddannelsessektoren.
Det, jeg gerne vil have, er et svar, jeg kan gå ud og fortælle de bygningshåndværkere, som er nødt til at gå arbejdsløse, på grund af at man ikke gennemfører de her byggerier.
Den forståelse mener jeg ministeren skulle bidrage til med et ordentligt svar til mig nu.
Tina Nedergaard (V), 2011-01-12:
Det vil jeg meget gerne.
Jeg kan gøre det fuldstændig klart, at de besparelser, der er lavet i uddannelsessektoren, ikke fører til nogen ændringer i forhold til det med at bygge, for vi har ikke samlet set lavet besparelser på min ministerressort for 2011.
Faktum er, at i 2011 vil der blive brugt flere penge på uddannelse i Undervisningsministeriets regi end nogen sinde tidligere.
Per Husted (S), 2011-01-12:
Det skyldes ene og alene, at ministeren har været ovre at rode i en kasse, som egentlig ikke burde gå til den almindelige drift, nemlig globaliseringsmidlerne, som indgår i driften i 2011-2012.
Det er den eneste grund til det.
Men jeg fik altså ikke noget svar på, hvad vi skal sige til de bygningshåndværkere i det her tilfælde i Aalborg, som jeg nævnte i mit tidligere spørgsmål, altså om de kan se frem til ikke at skulle i arbejde, men skal bruge tiden på at gå derhjemme og passe haven, eller hvad det nu er, de får tiden til at gå med.
Det er et konkret eksempel på den politik, vi kan se der er ført inden for uddannelsesområdet, nemlig at vi ikke udnytter, at vi har ledige bygningshåndværkere i øjeblikket til at få lavet nye fantastiske skoler, som på sigt både energimæssigt og uddannelsesmæssigt ville være i højere klasse end noget, vi nogen sinde har set før.
Tina Nedergaard (V), 2011-01-12:
For at imødegå krisen har vi jo lavet massive offentlige investeringer, og det ved jeg udmærket, da jeg jo selv var ordfører på finansområdet, da vi startede med de store investeringer.
Der er det rigtigt, at jeg kan huske, at hr. Per Husted og hans parti og SF og andre sagde, at vi bare skulle bruge 36 mia. kr. mere eller bare bruge langt, langt flere penge på det og så i øvrigt blive ved med det.
Men på et eller andet tidspunkt skal regningen jo betales.
Til de i øvrigt meget udmærkede byggefirmaer, som hr. Per Husted måtte være i kontakt med, måtte vi jo meddele, at ved at vi ikke blev ved med at overbelåne det danske samfund, sådan som S og SF foreslog, var der faktisk også en mulighed for at holde renten nede.
Det giver masser af byggelyst, at man har en lav rente.
Det er sådan set en af de mest afgørende faktorer for, at der overhovedet bygges i det danske samfund.
Må jeg så ikke lige sige om globaliseringsmidlerne, altså at de også skulle gå til aktivitetsstigninger.
Det, der er sket helt imod aftalen, var rent faktisk, at i det år, hvor vi ikke brugte aktivitetspengene, brugte vi dem på ekstraordinære tiltag til at skabe udvikling.
Fint med det, fred være med det, det gik regeringen med til, og det gjorde vi.
Men nu i 2011 og 2012, hvor der stadig væk er globaliseringspenge, er de utilstrækkelige til at betale for deres andel af aktivitetsstigningen.
Det er et faktum, og vi har faktisk over finansloven med Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne bidraget til at finansiere en meraktivitet, som globaliseringspuljen ikke havde taget højde for.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-12:
Mener ministeren, at ministerens bud på en ny medicintilskudsordning, hvor tilskuddet følger patienten frem for præparatet, reelt vil sikre patienten muligheden for at fortsætte med den medicin, som patienten er tryg ved?
Per Husted (S), 2011-01-12:
Det er jo egentlig tankevækkende, at det første spadestik ikke var dybt nok – det er måske noget, der er generelt kendetegnende for den regering, vi har.
Der er lige kommet en undersøgelse, hvor man har spurgt diverse økonomer om, hvilken regering der i de senere år, i nyere tid, har klaret sig bedst, og der er det jo helt klart, at der bliver peget på en, og det er Nyrupregeringen fra 1990'erne.
Det er jo netop, fordi man under Nyrupregeringen så en bevidst vækstpolitik.
Man så en bevidst politik, hvor man havde arbejdsmarkedspolitikken som en meget vigtig del, og hvor man prøvede at tænke i makroøkonomi frem for, som ministeren gør i dag, at tale om mikroøkonomi, hvor man ser Danmark som en lille forretning, der skal drives som en kiosk, hvor omsætningen i en periode falder og man derfor selvfølgelig skal foretage de nødvendige ændringer.
Når vi står på den anden side af krisen, skal vi være klar til fremtiden.
Lige præcis det, at vi ikke får lavet de byggerier i den her tid, vi er i nu, gør, at vi, når vi skal videre efter krisen, som stadig er her, skal have tunet, kan man sige, vores produktionsapparat, så vi virkelig kan køre 120 km/t., selv om det ikke er helt lovligt, men så vi virkelig kan komme fremad til den tid.
Det er den forståelse, jeg egentlig godt kunne tænke mig at få bragt ud fra den her talerstol, nemlig at et samfund skal investere, når det er dårlige tider, mens de private i gode tider nok skal investere.
Derfor er det en meget dårlig undskyldning fra ministerens side bare at henvise til finanskrisen, som vi udmærket kender til.
Vi kan jo se, at det for at holde de her folk i beskæftigelse og for at få lavet de investeringer, som er nødvendige, bl.a. i uddannelsessektoren, så er nu, vi skal foretage dem.
Det er det, som finansloven får sat en stopper for.
Mit konkrete spørgsmål er nu efter den her lange tale: Når man laver de her besparelser,
gør man sig så slet ikke nogen overvejelser om de indtægter, man mister, ved at ting bliver sat i stå?
Er det slet ikke med i beregningerne?
Bertel Haarder (V), 2011-01-12:
Baggrunden for mine overvejelser om at ændre tilskudsmodellen for lægemidler er, at patienter, patientforeninger og lægemiddelindustrien gennem længere tid har kritiseret den nuværende model for tilskudsomlægninger, hvor lægemidler helt mister tilskuddet i forbindelse med Lægemiddelstyrelsens revurderingsproces.
En ny tilskudsmodel skal sigte på, at borgere, som ønsker det, får mulighed for at fortsætte med den vante medicin og tage et tilskud med sig, sådan at de altså får mulighed for at sige: Jeg vil ikke have den billigste medicin, jeg vil have en, der er lidt dyrere.
Det får den virkning, at tilskuddet til den billigste så følger med.
Det vil sige, at man for de samme penge kan give borgeren en valgfrihed, så pengene følger borgeren.
Jeg ved ikke, hvad spørgeren mener.
Måske vil spørgeren have en model, hvor borgeren får fuldt tilskud, uanset hvad lægemidlet koster, og uanset om der er et billigere lægemiddel, som er lige så godt.
Det kan jeg i så fald jo ikke acceptere, for så vokser udgifterne ind i himlen, og det vil ikke være rimeligt.
Lægemiddelstyrelsens revurderinger har siden 2005 indbragt en årlig besparelse på over 300 mio. kr., altså en årlig besparelse på over 300 mio. kr., vel at mærke uden kvalitetsforringelser.
De besparelser skal vi grundlæggende holde fast i.
Men der er altså borgere, som ikke vil skifte medicin, og hvis vi for rimelig få penge kan give dem en valgmulighed, så de tager tilskuddet fra den billigste med over til det præparat, de helst vil have, så synes jeg, at vi skal gøre det.
Det er en kombination af økonomisk ansvarlighed og frihed for borgerne.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-12:
Meget af den medicin, som omkring 1,2 millioner borgere tager, fordi de f.eks. har en kronisk sygdom, er jo medicin, som man har brugt meget lang tid på at finde frem til er den rigtige i forhold til styrken, i forhold til behandlingen, i forhold til f.eks. at være smertefri, hvis man er kronisk smertepatient, i forhold til, at der måske er færrest mulige bivirkninger.
Det betyder jo – ministeren har fuldstændig ret – at så mister man tilskuddet på grund af Lægemiddelstyrelsens vurdering.
Er ministeren så enig i, at det, ministeren nu foreslår, hvor man så måske til et præparat, der koster 1.000 kr., kan ende med at få et tilskud på mellem 50 og 80 kr., fordi det baserer sig på et præparat, der kun koster 100 kr., stadig væk vil give en øget brugerbetaling på den medicin, man er tryg ved, på måske helt op mod 900 kr.?
Bertel Haarder (V), 2011-01-12:
Nej, der bliver ikke øget brugerbetaling, der bliver mindre brugerbetaling.
For de patienter, som holder fast ved det dyrere præparat, selv om der er et billigere, som er lige så godt efter Lægemiddelstyrelsens vurdering, skulle jo efter det nuværende system betale fuld pris, altså alle tusind kroner, hvorimod de – efter min tankegang – skal betale lidt mindre, idet de fortsat kan få det tilskud, som er knyttet til det billigste præparat. Men det er klart, at man kan have det synspunkt, og det er måske det synspunkt, spørgeren har, at der skal kunne vælges fuldstændig frit og vælges det dyreste præparat, også selv om sagkundskaben siger, at der er et langt billigere præparat, der er lige så godt.
Det synspunkt kan man have, og det giver selvfølgelig yderligere frihed for borgerne.
Men er spørgeren helt sikker på, at det er det, hun går ind for, så skal spørgeren i hvert fald forberede sig på et kort politisk liv, for ellers kommer der sorg senere hen.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-12:
Nu er det jo sådan, at spørgeren overhovedet ikke har sagt nogen af de ting, som ministeren forsøger at lægge i munden på mig.
Der er overhovedet ikke blevet sagt noget om et fuldstændig frit valg, men der må jo være noget galt med systemet, siden ministeren føler sig kaldet til at ændre på medicintilskudssystemet.
Det må jo være, fordi ministeren anerkender den kritik, som er kommet fra patienter og patientforeninger, der har været i deputation i Sundhedsudvalget, f.eks. patienter med kroniske smerter, der har fortalt om, at de har brugt mange år på at finde det rigtige præparat til lige netop den type smerter, de har, og som nu reelt frygter, at den medicin vil der ikke længere være tilskud til.
Den medicin kan de ikke længere få tilskud til, nej, de skal tvinges over på et præparat, som ikke var godt for dem for 2 år siden og derfor nok heller ikke er det i dag.
Det må jo være derfor, ministeren går ind og foreslår, at de så nu kan få tilskud på måske 50 kr. til et præparat, der koster 1.000 kr.
Bertel Haarder (V), 2011-01-12:
Det er heldigvis aldeles misforstået.
Jeg går ud fra, at spørgeren og jeg er enige om, at hvis der er to præparater, som af sagkyndige vurderes til at have den samme effekt, er der sund fornuft i, at man kun giver tilskud til det billigste.
Så er det, jeg føjer til
: Jamen er der nu en patient, der af en eller anden grund absolut hellere vil beholde det præparat, som er lidt dyrere, lad os så gøre det lettere at vælge det.
Det vil altså sige, at borgerne får en valgmulighed, som de ikke har haft hidtil, men jeg tror ikke, spørgeren mener, man skal ændre det princip, at man giver tilskud til det billigste præparat.
Så er der jo hele tiden en diskussion om, hvorvidt de to præparater nu er fuldstændig ens.
Men her er vistnok både spørgeren og jeg nødt til at holde os til sagkundskaben.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-12:
Så vil jeg gerne afslutte med to spørgsmål, for det første: Hvilke tilbundsgående analyser ligger til grund for ministerens udmelding om at ville ændre medicintilskudssystemet?
Hvilke tilbundsgående analyser ligger der i ministeriet, som har ligget til grund for denne udmelding?
For det andet vil jeg gerne høre: Vil velbehandlede patienter, som har brugt lang tid i samarbejde med deres læge på at finde frem til det rigtige præparat, uanset om det måtte være et dyrt eller et billigt præparat, kunne have sikkerhed for, at de kan blive på de præparater, de er på nu og er trygge ved og er velbehandlede af, og ikke bliver tvunget over på andre lægemidler med forøget brugerbetaling til følge, hvis de måtte kræve at få lov til at blive på det velbehandlende præparat, de er på i dag?
Jeg må sige til ministeren, at der jo er en klar parallel til medicinområdet på sygehusene, hvor man laver en helt tilsvarende gennemgang for at finde frem til de dyreste præparater og se, om man kan gøre tingene anderledes.
Her har man jo forpligtet sig til, at det ikke skal handle om velbehandlede patienter, men alene om de patienter, som lægen stadig væk er ude for at finde den bedste behandling til.
Bertel Haarder (V), 2011-01-12:
Hvis jeg garanterede, at hvem som helst kan beholde tilskuddet til det præparat, de tager i øjeblikket, ville det jo på sigt umuliggøre, at man, når patenter udløber og der kommer nye og billigere præparater på markedet, så høster den besparelse, som det muliggør.
Det er her, jeg virkelig ville ønske at jeg kunne stille spørgsmål til spørgeren, for det tror jeg simpelt hen ikke at spørgeren går ind for.
Når tingene udvikler sig og der kommer nye lægemidler, når patenter udløber og det er muligt at klare den samme sygdom med et billigere lægemiddel og dermed et lavere tilskud, tror jeg altså også, spørgeren mener, at så skal man indhøste den gevinst.
Ellers bliver der jo tale om overbetaling i hidtil uset omfang.
Vi får milliardbeløb i overbetaling, hvis man ikke anvender den sunde fornuft.
Så vil jeg sige, at med hensyn til eventuelle tilbundsgående analyser kan jeg altså godt slås for borgernes valgfrihed uden at skulle have et kobbel af eksperter til at smage på, om valgfriheden nu er god eller ej.
Malene Søgaard-Andersen (SF), 2011-01-12:
Nu er det altså ikke kun Vejle Kommune, der udsætter folkeskolen for massive nedskæringer, der er rigtig mange kommuner, der gør det.
Vi kan sagtens blive enige om, at det handler om lokal prioritering.
Men det, der bare foregår derude, er, at man skærer ned i folkeskolen.
Så siger ministeren, at det da ikke kan passe, at en ekskursion er særlig dyr.
Så tænker jeg sådan lidt: Nej, det kan godt være, at det i København er gratis at rejse med bus og metro – eller i hvert fald busser – men det er det altså i hvert fald ikke i provinsen.
Hvis man f.eks. gerne vil have en klasse med i svømmehallen og man ikke har almindelig svømmeundervisning, hvilket også rigtig mange kommuner er blevet tvunget til at spare væk, så skal man betale for busbilletter, og man skal betale for at få åbnet svømmehallen.
Det er altså ikke bare lige 25 kr. pr. elev, det er altså rigtig mange penge.
De her ekskursioner løber op i rigtig, rigtig mange penge.
Malene Søgaard-Andersen (SF), 2011-01-12:
Jeg vil gerne kvittere for, at undervisningsministeren nu ligefrem fremkommer med en storslået vision om, at eleverne skal have gode oplevelser i skolen – det er jeg glad for, det er rigtig dejligt.
Jeg kan også nogle gange knibe mig selv i armen og tænke, at det da ikke kan være rigtigt, for vi bruger rigtig mange penge på vores folkeskole, det har undervisningsministeren fuldstændig ret i.
Men sandheden er, at der bliver skåret ned ude i kommunerne.
Undervisningsministeren siger, at der er den her store samlede masse, der hedder lærernes arbejdstid, og så hører jeg undervisningsministeren sige nu, at vi i forligskredsen og hernede i Folketingssalen skal prioritere, hvordan vi bruger den.
Så er det bare sådan, at jeg bliver lidt bange, for hvis undervisningsministeren ikke vil fastsætte bare en lille smule klare rammer for, hvordan kommunerne skal tilrettelægge folkeskolen, men er klar til nærmest selv at tilrettelægge lærernes arbejdstider, så bliver jeg sådan lidt klam i hænderne – nu ser jeg også undervisningsministeren ryste på hovedet, og det er jeg lidt glad for.