Frank Aaen (EL), 2010-05-11:
Tak til Socialdemokratiet og SF for de positive ord om forslaget.
Selv om vi ikke er helt enige, vil jeg sige, at det, som begge partier har sagt de arbejder for, nemlig at få lavet en undersøgelse, der kan pege på, hvad der skal ske af ændringer for at undgå en ny bankkrise i Danmark, støtter vi selvfølgelig fuldstændigt.
For det er jo også det, det forslag, vi selv fremsatte tilbage i november, gik ud på.
En lille tak til ministeren for at gøre opmærksom på, at Finanstilsynet har en mulighed for at slanke de finansielle virksomheder.
Jeg synes sådan set, man skulle undersøge, om ikke den mulighed skulle udnyttes.
For et af de store problemer, vi har i den finansielle sektor, og grunden til, at krisen udløser så store beløb fra skatteyderne til bankerne, er jo, at de er blevet til en sammenblanding af den bankvirksomhed, vi alle sammen har brug for, og så spekulationsvirksomhed, som er meget større end den egentlige bankvirksomhed.
Hvis man kunne få de to ting skilt ad, kunne vi være nogenlunde sikre på, at vi kunne bevare vores banker, også i en krisesituation, og så kunne vi sige, at vi lod spekulationsdelen gå ned.
Der vil ikke ske noget som helst, ved at en eller anden spekulationsbank går ned, hvis ikke den river resten med sig.
Jeg ved godt, at nogle siger, at spekulationen så forsvinder, men det er jo sådan set ikke noget problem.
Det er en gevinst.
Nu jeg er i gang med de overraskende taksigelser, vil jeg også komme med en lillebitte tak til EU, fordi Ministerrådet her den 9.-10. maj altså igen vedtog, at man skal undersøge muligheden for at lave en global skat på finansielle transaktioner.
Det er der jo perspektiv i.
Derimod er skatten på almindelige transaktioner, som når vi skal ud at rejse eller skal købe noget eller en virksomhed skal investere i et andet land, så lille, at den er ubetydelig sammenlignet med, hvad der ellers er af omkostninger. Vi plejer at sige, at skatten på finansielle transaktioner skal være mindre end Danske Banks vekselgebyrer.
Så skulle den jo ikke kunne være nogen hindring for almindelig sund fornuft og sund økonomisk handling, men kun ramme den usunde spekulation.
Der er EU altså noget længere fremme, om jeg så må sige, end den danske regering.
Det lyder, som om regeringen har glemt, at den selv har skrevet under på det papir, det drejer sig om.
For det er jo tilfældet, at den selv har skrevet under på, at man skulle undersøge mulighederne for at lave en sådan finansiel skat internationalt.
Der var mange, der troede, at bankkrisen var forbi, og så var der lige pludselig problemerne i Grækenland, som selvfølgelig er den græske regerings problem, herunder særlig den borgerlige regering, der stod for den udvikling, der førte dem i uføre, men som jo i lige så høj grad er bankernes problem, fordi de har lånt flere hundrede milliarder kroner ud til Grækenland – oven i købet på en måde, så de har snydt alle ved at dække over, at der er givet de lån.
De har udmærket vidst, at de ikke fik pengene igen, men det, de så har gjort, er, at de har stolet på, at skatteyderne i EU nok skulle hjælpe dem, når det brændte på.
Og det gjorde skatteyderne via regeringerne i de forskellige lande – de hjalp bankerne.
Som jeg sagde før, er jeg sikker på, at de penge, man siger man giver til Grækenland, aldrig kommer i nærheden af Athen.
De går direkte fra Berlin og Paris til de store bankers hovedkvarterer, som var i færd med at miste penge i Grækenland.
Det er ufattelige beløb, som man altså stiller til rådighed for at redde – der igen – bankvæsenet, som har penge i klemme.
Det, der driver værket, om jeg så må sige, er jo, at man frygter, at den finansielle sektor igen kommer i krise.
Så sent som i dag kan man så læse, at nationalbankdirektøren siger, at nu kommer vi her i løbet af sommeren snart til at se flere banklukninger.
Så tro ikke, at det er forbi, hvad nogle ligesom antydede.
Det er sådan set noget, der ruller, og ingen af os ved, hvor det ender nu.
Hverken sortseerne eller optimisterne ved jo i virkeligheden, hvorhenne det ender.
Så vil jeg bare sige som afslutning, nu vi lige havde den her debat om, at der skal være liberalisme, og at man ikke ønsker skat på spekulation, for man vil hellere have liberalisme og fri handel: Jamen hvorfor lader man så ikke det falde, der ikke kan stå?
Så vidt jeg har forstået, er det liberalisterne valgsprog, at hvis en bank, der har forsøgt at tjene penge gennem høje renter på udlån, taber pengene, så skal den tage tabet, i stedet for at der skal komme en VKO-regering styrtende med penge og sige: Det var søreme synd for jer, at I tabte dem; her har I en erstatning fra de danske skatteydere.