Holger K. Nielsen (SF), 2014-11-28:
Ligesom andre kolleger synes jeg også, det er en meget ufokuseret forespørgselstekst, der er lavet her.
Den handler om mange forskellige ting: Handler det om kampen mod ISIL, handler det om kurdernes ret til selvbestemmelse, handler det om Lars Hedegaard-sagen, handler det om, at Tyrkiet nu skal have et hak i tuden?
Jeg synes, det stritter i alle mulige retninger, og det er også derfor, der er to tekster til vedtagelse, som jo handler om noget vidt forskelligt.
Vi kan sådan set stemme for begge tekster, men der er kun én, man kommer til at stemme for, og der synes vi at regeringens jo dækker meget mere, hvad det her handler om, nemlig kampen mod ISIL, og har sådan en bred tilgang til den diskussion, meget mere end Enhedslistens forslag gør det.
Så det er grunden til, at vi er medforslagsstillere til det forslag til vedtagelse.
Jeg deler sådan set en meget stor del af den kritik, som Enhedslisten har i forhold til Tyrkiet.
Man har igennem lang tid, om jeg så må sige, set igennem fingre med, at der kom foreign fighters ind til Syrien, hvor man er mere optaget af kampen imod kurderne i Tyrkiet end i kampen imod ISIL, og hvor man i sagen om Lars Hedegaard jo ikke har handlet særlig solidarisk i forhold til en partner i en alliance.
Men jeg tror også, det er vigtigt, at det her ikke bliver for sort-hvidt, og at man har blik for, at den her konflikt er meget, meget kompleks, for der er mange forskellige interesser, der kører på tværs af hinanden.
Samtidig med at Tyrkiet skal kritiseres for det her, skal vi også have med i billedet, at Tyrkiet har taget imod mange, mange flygtninge, at det er Tyrkiet, der holder hånden under den moderate opposition i Syrien, den frie syriske hær, at Tyrkiet jo er en meget aktiv spiller i kampen mod Assad.
Derfor er vi jo nødt til ligesom at se de der ting i sammenhæng med hinanden.
Jeg er enig med Enhedslisten i, at kurderne er en meget, meget vigtig faktor i alt det her, at kurderne er en stor ressource i kampen mod ISIL og også bør være det i kampen mod Assad.
Men problemet her har jo været – og det må vi så sige ærligt, vil jeg sige til hr. Nikolaj Villumsen, jeg er selv en stor tilhænger af kurderne, har støttet dem igennem årene meget, meget intenst og ønsker, at de får deres egen stat – men vi er nødt til at have med i billedet her, at PYD jo har haft en alliance med Assad, og det er jo en af grundene til, at det har været så svært at få det til at fungere i den syriske opposition.
Der synes jeg også vi må sige til hinanden, at en del af det her også må være, at vi får PYD og kurderne i Syrien til at tage kampen imod Assad mere alvorligt, end man har gjort.
Der er formentlig ved at ske et eller andet, der er nogle tilnærmelser mellem den frie syriske hær og så PYD og de andre grupper, og det er fint nok.
Men vi er nødt til også at tage det her med, ikke mindst fordi man ikke får bekæmpet ISIL, hvis ikke også man bekæmper Assad.
Jeg synes, det var fantastisk godt, at det lykkedes at stoppe ISIL's fremmarch mod Kobani.
Hvis Kobani var faldet, havde det været en meget, meget stor sejr for ISIL, og det er vigtigt for kurderne, at vi fik reddet dem fra at blive massakreret af ISIL, ligeså vel som det var vigtigt, at kurderne blev reddet fra at blive massakreret i Erbil i Nordirak.
Og jeg går ud fra, at Enhedslisten er enig med os i, at det i høj grad var de der bombeangreb, der reddede kurderne fra ISIL, både i Kobani, men også i Erbil.
Men problemet har jo så været, og det viser noget om kompleksiteten her, at når amerikanske bombefly har bombet for at redde kurderne i Kobani, er det blevet opfattet andre steder i Syrien som en støtte til Assad, og derfor er der kommet en meget, meget kraftig reaktion imod de her bombninger, netop fordi det bliver opfattet på den måde, at vi bare vil støtte kurderne og ikke bekæmpe Assad.
Vi er nødt til at støtte kurderne, vi er nødt til at have kurderne som en vigtig del af kampen imod ISIL, men forhåbentlig også i kampen imod Assad.
Derfor er vi nødt til at se de her to ting i sammenhæng med hinanden.
Derfor nytter det ikke noget, at vi udelukkende bruger vores krudt på at gå efter Tyrkiet, det er simpelt hen bare ikke nok.
Tyrkiet skal kritiseres, men for os at se er Tyrkiet ikke det største problem i det her.
Det er et problem, men det er ikke det største problem.
Det største problem er og bliver præsident Assad i Damaskus, og ham skal vi have bekæmpet, og det er vi nødt til at have som udgangspunkt for alt det her.
Derfor synes jeg, at det her fokus har været forkert, har været for skævt, og det håber jeg på vi kan diskutere videre fremover.