Charlotte Dyremose (KF), 2008-04-25:
Indlevelsesevne og villighed til dialog kræver, at man erkender sit eget ståsted.
Så nytter det ikke noget, at man tror, at religionen kan puttes væk eller holdes bag lukkede døre.
Man skal ikke fornægte sin kultur og sine traditioner, som Enhedslisten vil med det her forslag.
Det bringer intet godt med sig.
Som konservativ vil jeg altid kæmpe for, at der er plads til andre og til forskellighed, men vi behøver ikke at smide vores eget væk af den grund.
Tolerance over for andre mennesker er jo ikke ensbetydende med nødvendigvis at være enig med dem.
Hvordan vi tænker og forholder os til andre mennesker er i den grad udsprunget af vores kultur, vores værdier og vores traditioner, herunder vores religion.
En stor del af disse er jo netop arven fra Athen, Rom og Jerusalem.
Athen og Rom har givet os nogle basale grundsætninger om demokrati og lighed for loven, som vi har kunnet bygge vores styreform og vores retsprincipper op efter.
Og arven fra Jerusalem i form af kristendommen har givet os et antal fundamentale grundsætninger, som vi i høj grad lever vores liv efter, og som vi har baseret vores samfundsstruktur på.
Den slags normer og værdier er ganske uundværlige.
For den demokratiske styreform sikrer jo godt nok, at flertallet bestemmer, men flertalsstyre i sig selv sikrer ikke, at det, der besluttes, er godt, etisk overvejet eller sågar fornuftigt.
Derfor må jeg som konservativ fastholde, at et samfund nødvendigvis må hvile på nogle grundlæggende værdier og normer, for at demokratiet kan fungere positivt.
Desuden overtog kongen jo ved reformationen ikke bare kirkens forpligtelse til gudstjenesten, men også kirkens arbejde for de svage og de syge.
På flere måder er det derfor åbenlyst, at det kristne næstekærlighedsbudskab er grundlæggende for vores velfærdssamfund.
Også hele vores forståelsesramme er bygget op om den kristne kulturarv.
Det er en sådan fælles forståelsesramme, der ligger til grund for vores samfund.
Det er de værdier, der hver dag er med til at præge os.
De lutherske værdier har gjort os i stand til at forstå at skelne mellem religion og politik, sådan at vi på demokratisk vis kan føre en samtale, hvor det religiøse argument hverken vægter mere eller mindre i den offentlige debat, og sådan at demokratiet er den højeste politiske instans, ikke Bibelen eller Koranen.
Den kulturarv vil vi konservative værne om, uanset om det betragtes som en del af den kristne arv eller den danske tradition.
Vi konservative ønsker derfor at fastholde båndet mellem stat og kirke.
Man kan så spørge sig selv, hvad der ville ske, hvis man fulgte det her beslutningsforslag.
Efter min bedste overbevisning ville kirken såmænd klare sig ganske udmærket, man ville måske oven i købet opleve, at der enkelte steder rundtomkring i landet ville opleves et større engagement i den enkelte menighed, fordi man ikke havde staten som sin hængekøje til at tage sig af det der med folkekirken.
Men hvordan ville staten klare sig uden kirken?
Se, her er jeg langt mere bekymret.
Hvordan ville vi danskere klare os, hvis vi fornægtede vores religiøse og kulturelle arv?
Det er jo et trist samfund, der ikke vedkender sig sin historie.
Det er et rodløst samfund, og rodløshed fører til manglende forståelse, manglende tolerance og kan dermed danne konflikter.
Samtidig oplever vi, hvordan man i andre lande, hvor man ikke har en så pragmatisk ordning, som den danske folkekirke er, faktisk ikke formår på samme måde, som vi gør her i Danmark, at skelne mellem det religiøse og det politiske.
Derfor er vores folkekirke også med til at være en garant for, at vi formår at opretholde den skelnen, som er så umådelig vigtig, samtidig med at vi respekterer, at den religiøse baggrund for et menneskes liv naturligvis ikke kan adskilles fra resten af dets færden.
Vi kan ikke støtte forslaget.