Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-10:
Tak, formand.
Jeg havde oprindelig ikke planlagt at tage ordet her i anden runde under finanslovdebatten, men det blev nødvendigt, og når jeg gør det, er det på grund af noget skelsættende, der skete her for et øjeblik siden i forbindelse med finansministerens besvarelse af spørgsmål.
Sagen er jo den, at regeringen er kommet til magten på et budskab om et bredt samarbejde.
Regeringen er kommet til magten på, at den nuværende statsminister sagde til danskerne, at hvis hun kom til magten, ville man etablere et bredt samarbejde.
Jeg tror, man har formuleret det, som at blokpolitikken skulle være død, og at nu var der en ny tid med en statsminister for hele Danmark, for alle danskere.
Den første test af regeringens og statsministerens vilje, er så det her finanslovforslag, som vi har til førstebehandling her i dag.
Finansministeren havde indkaldt Dansk Folkeparti og andre partier til møde sidste fredag.
For vores vedkommende havde vi mulighed for at komme til finansministeren kl. 14.00, indbudt til kl. 14.00, og var til møde ca. en times tid.
Jeg står her med mine talepapirer til brug for mødet i fredags kl. 14.00 hos finansministeren.
Det starter med, at vi over for finansministeren markerer, at vi møder op uden ultimative krav, et udsagn, som jeg i øvrigt også gav pressen, inden jeg gik ind til finansministeren, og igen, efter jeg forlod Finansministeriet.
Jeg understregede, at Dansk Folkeparti altid forhandler ud fra at få det bedst mulige ud af en forhandling.
Vi møder altid konstruktivt op, vi forsøger at få indflydelse på tingene, vi respekterer vælgernes afgørelse, i forhold til hvordan flertallet sammensættes herinde, og derfor den regering, der kommer.
Vi sætter os aldrig surmulende og fornærmede over i hjørnet, vi vil altid være mandater, der arbejder og søger at få indflydelse på tingene.
Finansministeren ville ikke svare på nogen af vores spørgsmål under mødet.
Derimod havde finansministeren nogle spørgsmål til os, som helt tydeligt var egnet til at fremprovokere en situation, der kunne få finansministeren til at konkludere, at der ikke var noget at snakke videre om.
Den mulighed fik finansministeren aldrig.
Derefter gennemgik han en lang række delområder, som han gerne ville tale videre med os om, og vi fik så at vide, at vi ville høre nærmere, når finansministeren havde tænkt sig om i løbet af weekenden, om, hvordan forhandlingsforløbet i øvrigt skulle tilrettelægges.
Det var det, vi oplevede i fredags.
Da jeg kom på kontoret fredag aften, skrev jeg for en ordens skyld til Finansministeriet, for jeg ville godt lige vide, hvordan vi skulle håndtere det her med de spørgsmål, vi jo ikke havde fået svar på under mødet: Kunne vi efter vanlig praksis sende spørgsmålene over til Finansministeriet og få svar på dem som en del af processen omkring finanslovforhandlingerne?
Svaret, vi fik tilbage, var jo det, som vi har meddelt udeomkring forskellige steder, for jeg synes da, at befolkningen bør kende til det, nemlig at man ville anbefale, at vi stillede spørgsmålene via Folketinget.
Så får man jo typisk svar i løbet af 1 uge eller 14 dage, altså nogenlunde inden for den tidsramme, som finansministeren havde sat for at færdiggøre hele finanslovforhandlingen.
Vi havde nok en anelse om, at det var, fordi finansministeren ikke ville forhandle videre med Dansk Folkeparti, men vi vidste det ikke, før vi fik det at vide for et øjeblik siden, da finansministeren her fra talerstolen i et svar på et spørgsmål bekendtgør, at det er urealistisk, at der forhandles videre med Dansk Folkeparti.
Det er altså en meget mærkelig måde at starte et såkaldt bredt samarbejde på at forsøge at foregive, at man er hele Danmarks regering, man vil søge brede aftaler.
Det er meget svært at se noget som helst seriøst i det.
Vi kan jo ikke gøre andet end at tage det til efterretning.
Det er finansministerens selvfølgelige ret at vurdere, hvordan han vil tilrettelægge forhandlingerne.
Jeg kan kun dybt beklage, at finansministeren allerede på det her tidspunkt åbenbart har valgt at indskrænke antallet af de partier, der forhandles finanslov med for 2012.
Vi var kommet med det udgangspunkt, at vi søgte indflydelse.
Vi kom uden ultimative krav.
Vi kom for at se, hvor langt vi kunne trække regeringen i en fornuftig retning.
Vi kom ikke engang til et møde nummer to og dermed en egentlig forhandling om finansloven for 2012.
Det kan konstateres nu.
Og derfor kan jeg afslutningsvis for den her runde gøre det, som jeg har gjort tidligere i dag, nemlig ønske hr. Frank Aaen tillykke, ikke bare med den nyvundne position, hvilket jeg kunne tidligere, men nu også med den endnu stærkere nyvundne position, for det her efterlader Enhedslisten som den eneste flertalsmulighed for regeringen; det efterlader jo Enhedslisten med den fuldstændige magt til at diktere forholdene for 2012.
Det vil ikke være godt for Danmark.
Jeg kan kun beklage det.