Søren Espersen (DF), 2011-05-27:
Tak til ministeren for besvarelsen.
Jeg synes, man må sige, at besvarelsen i hvert fald gør klart, at ministeren slet ikke forholder sig til det faktum, at Dalai Lama fandt verbalnoten upassende og også udtrykte, at det var en fejlvurdering – miscalculation var det udtryk, han brugte.
Udenrigsministeren giver stadig væk udtryk for, at den her verbalnote fuldstændig er i overensstemmelse med det tibetanske folks ønsker.
Det er den ikke, og det har vi fået Dalai Lamas ord for.
Derfor kan jeg ikke forstå, at ministeren bliver ved med at lade, som om det forholder sig sådan.
Så siger ministeren, at den her verbalnote blev til efter grundige drøftelser i nævnet.
Sådan husker jeg det i hvert fald ikke.
Nu var udenrigsministeren på daværende tidspunkt ikke udenrigsminister, så derfor vil jeg undskylde hende for den fejltagelse.
Det skete lynhurtigt.
Det var parti for parti.
Det var tirsdag den 8. december, og der fik man verbalnoten smasket i hovedet, og så skulle man sige ja eller nej.
Det hele stod på engelsk, og det fyldte 3 sider.
Sådan var det.
Så det var ikke en grundig drøftelse.
Bagefter skulle verbalnoten sendes til Kina.
Den blev sendt af sted næste morgen.
Det er muligt, at det kom hen ad nytårstid eller sådan noget, da klimatopmødet var forbi.
Men sådan var det altså ikke.
Jeg indrømmer, at Kinas forhold til Tibet altid er en vanskelig balanceakt.
Det skal det også være i forhold til os erhvervsmæssigt osv.
Det mener jeg i virkeligheden har været godt tacklet af tidligere regeringer.
Der har altid været pragmatisme i en erkendelse af, at Kina altså regerer i Tibet, sådan er det, det er en realitet.
Og samtidig har man altså forfægtet princippet om folkenes selvbestemmelsesret.
Jeg mener, at skiftende danske regeringer op til verbalnoten har formået at holde tungen lige i munden, og så gik alting altså galt tirsdag den 8. december 2009.
Jeg har også ved tidligere lejligheder sidste år sagt, at det her sådan set er en god note.
Noten er god, bortset fra en sætning, i virkeligheden bortset fra ét ord.
Sætningen, hvor det går galt, hedder på engelsk – og jeg undskylder, at jeg læser på engelsk
: »Denmark recognizes China’s sovereignty over Tibet and accordingly opposes the independence of Tibet.« Sagt på dansk: Danmark anerkender Kinas suverænitet over Tibet, og i overensstemmelse hermed modsætter Danmark sig Tibets uafhængighed.
Det er min egen oversættelse.
Men jeg mener, at ordet opposes uden nogen tvivl betyder at modsætte sig.
Det giver jo ingen mening.
Det ord er en detalje.
Ja, ja, men vi ved alle sammen, at det er i detaljen, djævlen befinder sig.
Og allerede ved det første møde med daværende udenrigsminister hr. Per Stig Møller bad jeg om at få det ord ændret til noget mere mildt, så vi kunne være med.
Jeg foreslog, at vi i stedet for opposes f.eks. kunne indsætte: do not support, hvilket jo ville være meget rimeligt.
Jeg fandt så senere ud af, at det er den formulering, som den britiske regering bruger, altså do not support, nemlig støtter ikke.
Det synes jeg ville have været rimeligt.
Så kunne vi alle sammen have været med og være glade, men udenrigsministeren og hans folk rystede på hovedet.
Det kunne ikke ændres, for det ord var et, som stod der på kinesisk forlangende.
Det var Kina, der havde bedt om, at det ord stod sådan på engelsk, opposes.
Jeg ved, at samme tekst så blev forelagt senere samme dag for både Socialdemokraterne, SF og De Radikale.
Og hvorfor reagerede man ikke?
Det ved jeg ikke.
Måske fordi det gik for hurtigt, for der var nemlig ikke de her grundige drøftelser, for så kunne det være, at situationen havde været anderledes.
Dansk Folkeparti sagde selvfølgelig nej, for vi vil ikke, at Danmark ligefrem skal støtte Kina i diktaturets kamp imod Tibetansk uafhængighed.
Det er jo tibetanernes egen afgørelse, hvis de ønsker det.
Hvis de ønsker en fortsættelse af det, der er nu, så er det det.
Men hvis de ønsker en anden udvikling, så skal man acceptere det.
Det har vi ikke sådan nogen særlig anledning til at modsætte os.
Stor var vores overraskelse, da regeringen sagde ja, og da Socialdemokraterne, De Radikale og SF alle sammen sagde ja og dermed officielt erklærede sig som modstandere af Tibets uafhængighed.
Det synes jeg var en meget skamfuld beslutning.
Og hvorfor den 8. december 2009?
Det har vi været inde på.
Det var 2-3 dage inden klimakonferencen skulle begynde, og der havde man brug for, at Kinas leder kunne være med på det dokument, som så i øvrigt ikke fik nogen som helst betydning.
På en eller anden måde ofrer man så det tibetanske folks muligheder eller ofrer det tibetanske folk af hensyn til at få noget helt andet igennem.
Forud var jo altså gået måneder– det kan sikkert alle huske – med kinesisk chikane imod dansk erhvervsliv.
Der var møder, som ikke kunne finde sted i Danmark, hvis det havde noget med Tibet at gøre.
De blev aflyst, fordi den kinesiske ambassade truede de restauranter, hvor møderne skulle finde sted.
Og der var masser af danske virksomheder, som blev chikaneret i alle ender og kanter.
Licenser blev trukket i langdrag osv.
Det var meget vanskeligt at operere for dansk erhvervsliv under de her forhold.
Efter den her verbalnote kom, så vupti, så gik det hele meget nemmere.
Det gik hurtigt med licenserne, og de danske containere kom ikke til at stå og blomstre i havnene.
Så der må altså være sket et eller andet dramatisk, selv om regeringen bliver ved med at hævde, at der faktisk ikke rigtig skete noget, og at det var næsten status quo.
Det var det ikke.
Vores intention med den her forespørgsel er, at den verbalnote skal tilbagekaldes, og jeg ser frem til en debat herom.
Jeg skal på vegne af Dansk Folkeparti, Enhedslisten, Pia Christmas-Møller, Christian H. Hansen, Høgni Hoydal og Juliane Henningsen fremsætte et forslag til vedtagelse.
Det lyder således:
Forslag til vedtagelse »Folketinget vedtog i 2009 selvstyreloven for Grønland, hvori det fastslås, at »det grønlandske folk er et folk i henhold til folkeretten med ret til selvbestemmelse«, og at »beslutning om Grønlands selvstændighed træffes af det grønlandske folk.«
Danmark bør have samme opfattelse, når det gælder andre folkeslag, hvorfor Folketinget pålægger regeringen over for Kina at understrege, at Danmark – idet man henholder sig til folkeretten – når man anerkender det tibetanske folks ret til selv at bestemme Tibets fremtidige status.«