Morten Messerschmidt (DF), 2007-04-12:
Jeg tror, at det er symptomatisk med hensyn til organisationen OSCE, at hvis man går ud på gaden og spørger et udsnit af den danske befolkning, hvad OSCE egentlig laver og beskæftiger sig med, og hvad pengene bruges til, så vil det være meget få mennesker, der egentlig vil være i stand til at give et fyldestgørende svar.
Jeg tror, at OSCE er omgærdet af en vis aura, som gør, at det næppe er ret mange, der beskæftiger sig med organisationen i dybden.
Jeg synes egentlig, at den her datodebat, som er forårsaget af de tidligere ordførere og spørgere, vidner meget godt om den lidt tågede tilstand, som OSCE befinder sig i.
For så vidt jeg erindrer, var det helt tilbage i november sidste år, at rapporten kom frem, godt nok i klassificeret forstand, men i hvert fald så vi medlemmer af OSCE's Parlamentariske Forsamling fik adgang til den.
At der så pludselig kan opstå en debat om, at det først skulle være nu, vi havde adgang til den, virker noget besynderligt.
Men på trods af at OSCE måske ikke er det mest folkelige organ, det organ, der har den største opmærksomhed i pressen, er der naturligvis ingen tvivl om, at de emneområder, som OSCE beskæftiger sig med, de ting, som OSCE diskuterer, er af meget stor relevans.
Det er klart, at ting som terrorbekæmpelse, bekæmpelse af illegal våbenhandel, våbensmugling, spørgsmål om retssystemer, spørgsmål om demokrati, menneskerettigheder, trafficking, er helt centrale spørgsmål, som nødvendigvis må have et internationalt islæt, som nødvendigvis må finde sine løsninger i internationale fora, fordi de her modbydelige sager og kriminelle handlinger jo netop foregår over meget store strækninger.
I næste uge har Europarådet en samling i Strasbourg, hvor en række af de her ting netop er på dagsordenen.
Og vi ved, hvordan FN både i Sikkerhedsrådet og i sin parlamentariske forsamling og i andre komiteer også arbejder med de her sager.
Når det så er sagt, vil jeg pege på to forhold, som klart udgør en fordel for OSCE.
Der er først medlemskredsen.
Jeg tror, det var den socialdemokratiske ordfører, som tidligere var inde på, at medlemskredsen i OSCE er noget ganske særligt sammenlignet med eksempelvis Europarådet.
For det er jo sådan, at en lang række østkaukasiske lande er med i kredsen af OSCE-landene, lige så vel som samarbejdet strækker sig over Atlanterhavet.
Og det er noget ganske særegent, som er godt.
Og der er det klart, at vi i Vesten har en interesse i at fastholde et organ, der kan have en fast og kontinuerlig dialog med de lande i Øst, som uvægerlig er under meget stort pres fra Moskva, det være sig både politisk og sandelig også økonomisk.
Vi ved, at Rusland forsøger at trænge sig ind, at gøre sig lækker over for en lang række lande, og vi må ind rømme, at EU ikke har været god nok til at få aftaler i hus, at få en god, stabil dialog.
Det gælder i øvrigt også det helt aktuelle tema om energiforsyning, olie og gas, hvor Rusland i den grad anvender alle midler, både de fine og de ufine, til at skabe sig allierede øst for Wien.
Derfor er det godt at have en organisation, der favner så bredt landemæssigt.
En anden ting, der er positivt ved OSCE-samarbejdet, er de valgobservationer, som også de tidligere ordførere har været inde på.
Det er klart, at vi i Vesten, i Danmark som et hæderkronet, gammelt, velfungerende demokrati har en klar interesse i, at landene omkring os også er velfungerende, er stabile, har de demokratiske rettigheder og respekterer de grundlæggende frihedsrettigheder for deres borgere.
Der er det helt afgørende, at vi som parlamentarikere og som repræsentanter for den frie demokratiske verden begiver os ud og bruger tid og ressourcer på at sige til de lande, der ikke har samme gode standarder, som vi har, hvad der er godt, og hvad der er skidt.
De skal både huskes på, hvor det er, de laver nogle fejl, og hvad det er, der skal rettes, men vi skal også rose de ting, de fremskridt og de viljer, der virkelig er i de her lande, til at få en mere demokratisk styreform, og vi skal sige, at det er de rigtige skridt fremad, de tager.
I Europa generelt oplever vi jo i øjeblikket om ikke et jerntæppe så i hvert fald et filttæppe, der er ved at blive foldet ud over kontinentet.
Det er jo sådan, at EU med sin stadig mere statslignende dannelse med en forfatning, med en domstol, der i højere og højere grad beskæftiger sig med menneskerettigheder, med en mere og mere centralistisk organisering helt åbenlyst overtager de kompetenceområder, som tidligere lå i både OSCE, Europarådet og andre steder.
Det er klart, at der vil være en politisk, en ressourcemæssig, en demokratisk fokusering på EU-landene fra EU-landenes side,
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti ser med meget stor bekymring på den opbygning af et agentur for grundlæggende rettigheder i EU, som helt uvægerlig vil tage fokus væk fra OSCE-samarbejdet og fra Europarådssamarbejdet, når netop det handler om menneskerettighederne og de grove menneskerettighedsovertrædelser.
Hvor er det, de grove menneskerettighedsovertrædelser finder sted?
Er det i EU's medlemskreds på 27 lande?
Nej, det er det ikke.
Det er jo netop i de lande, som EU i øjeblikket er ved at lade i stikken, og det er et meget stort og alvorligt problem, og jeg synes, at flertallet her i Folketingssalen skylder både danskerne, europæerne, men i særdeleshed østeuropæerne, som ikke har kinamands chance for at komme med i EU i nær fremtid, at vi tager den debat, at vi tager det alvorligt.
De, der virkelig jubler, når EU fokuserer på menneskerettigheder, er ikke europæerne.
Næh, vi klarer det sådan set meget godt, altså vi medlemmer af EU.
Det er et problem, og det er vi nødt til at have en diskussion om.
Dansk Folkepartis stillingtagen er i hvert fald klar.
Det er et af de afgørende temaer, også i forbindelse med hele omstruktureringen af OSCE.
En anden af de ting, som jo har kendetegnet året, der er gået, har naturligvis været Muhammedsagen, hvor det for mig at se har været dybt uanstændigt at se den opførsel, som præsidenten for den parlamentariske forsamling, Alcee Hastings, har lagt for dagen.
Jeg husker, hvordan en pressemeddelelse blev sendt ud i forbindelse med Jyllands-Postens tegninger af Muhammed, hvor man anklagede Danmark for at være eksponent for noget, man kalder islamofobi.
Det er altså nu kommet dertil, at OSCE, der egentlig skulle være forkæmperen for menneskerettigheder, frihedsrettigheder, herunder ytringsfrihed, begynder at anklage lande, som tør tage ytringsfriheden alvorligt, tør bruge ytringsfriheden, på trods af at den er under pres, tør udfordre de formørkede mænd, der tror, at religiøse rettigheder skal have lov til at stå over den ubetingede ret til at ytre sig.
Jeg tror, vi var mange, der var skuffede, da OSCE's præsident valgte at stille sig på islamisternes side og anklage dem, der er eksponenter for frihedsrettighederne, for at overtræde de re ligiøse rettigheder.
Det var ganske enkelt usmageligt.
Hvad er det egentlig, Danmark har forbrudt sig imod?
Hvad er det egentlig, vi har gjort galt?
Vi har fortalt muslimerne, at de fuldstændig tåbelige og middelalderlige regler om, at man ikke må afbilde bestemte religiøse figurer, ikke hører til i en normal verden.
De hører ikke til i en moderne verden.
Og insisterer man på, at sådanne tåbelige religiøse krav skal stå over ytringsfriheden, hvor går grænsen så?
Hvilke andre frihedsrettigheder skal vi så knægte næste gang?
Forsamlingsfriheden eksisterer stort set ikke, og sådan kunne man tage område for område af frihedsrettigheder og remse op og se, hvordan de er fuldstændig ikkeeksisterende i den muslimske verden.
Derfor var det nedtrykkende at opleve et OSCE, der stillede sig på den muslimske verdens side, som brillerede med flagafbrænding og nedbrænding af danske ambassader.
Med de ord vil jeg sige, at regeringen har fremlagt en for så vidt meget sober redegørelse.
Jeg må indrømme, at jeg er lidt skuffet over, at man ikke er gået hårdere til OSCE netop i Muhammedsagen.
Jeg synes, man skulle have sagt til hr. Alcee Hastings, at det er usmageligt, at man ikke anklager den islamiske fundamentalisme, der står bag det her angreb på ytringsfriheden.
Jeg synes, man skulle være gået hårdere til OSCE.
Men ser man bort fra det, vil jeg takke for redegørelsen, som overordnet set er god.