Bertel Haarder (V), 2011-05-05:
Det er jo spændende at høre hr. Rasmus Prehns forsøg på at gøre lovforslaget til et ideologisk svigt fra en fremtrædende liberal som mig.
Jeg tror, det var noget i den stil, han sagde.
Hr. Rasmus Prehn forveksler folkestyre med politikerstyre.
For hr. Rasmus Prehn er frihed, at politikerne i kommunalbestyrelsen kan bestemme alting fuldstændig uden hensyn til borgerne og fuldstændig uden hensyn til, hvad Folketinget har besluttet.
Det kan man også se at mange kommunalpolitikere ønsker, for der er jo seks kommuner, der allerede ligger over de 31,5 pct. konkurrenceudsættelse, som vi taler om, og der er jo nogle, der ligger langt højere; der er en, der ligger helt oppe på 38 pct.
Jeg tør godt sige, at det virker, som om at de, der er imod konkurrenceudsættelse, er bundet af rene personaleinteresser – interesser, der drejer sig om, at man ønsker at bevare et monopol, altså det, at man selv vil have eneret på at levere visse ting til borgerne.
Det monopol er der selvfølgelig nogle der gerne vil bevare.
Det er meget menneskeligt og forståeligt.
Sådan ser jeg det.
Så synes jeg, at både hr. Rasmus Prehn og andre skal læse, hvad der står i bemærkningernes indledning, hvor der udtrykkeligt henvises til, at da den offentlige sektor jo udgør en tredjedel af det danske nationalprodukt, så kan man jo ikke tale om økonomisk vækst uden også at inddrage den offentlige sektor.
Da hr. Mogens Lykketoft deltog i det skandinaviske socialdemokratiske samarbejde, SAMAK, allerede i 1970’erne, troede jeg allerede dengang, at Socialdemokraterne opgav deres monopolistiske tankegang.
I hvert fald var der nogle visionære socialdemokrater, som sagde: Nu skal vi væk fra den beton, at vi beskytter offentlige monopoler, nu skal vi se et offentlig-privat samarbejde som noget, vi skal stræbe efter.
Men hvordan kan man få offentlig-privat samarbejde uden konkurrenceudsættelse?
Det kan jeg ganske enkelt ikke se, så derfor bliver jeg nødt til at sige, selv om det lyder polemisk: Jeg ser alle de indvendinger, jeg hører her, som det rene bagstræb, som modvilje mod offentlig-privat samarbejde, modvilje mod, at borgerne skal have noget at vælge mellem, og jeg ser det som en bevidstløs varetagelse af visse organisationsinteresser, som jo nok skal være i stand til at tage vare på sig selv.
Jeg vil godt understrege, at skulle der nu være steder, hvor der er særlige grunde til, at man ikke kan udbyde opgaver, så er der jo altså i den foreslåede hjemmel en dispensationsadgang.
Jeg vil også understrege, at det jo er en grundlæggende præmis for hele denne øvelse, at besparelsen ved udbud skal overstige transaktionsomkostningerne.
Det lægger jeg meget vægt på.
Og jeg vil også gerne lægge vægt på, at vi jo i samarbejde med KL og med regionerne, hvis lovforslaget overhovedet kommer til udfoldelse, sammen med Kommunernes Landsforening og Danske Regioner nøje vil analysere, hvilke opgaver som er mest udbudsegnede.
Så selv om det ikke skulle lykkes at få en frivillig aftale, vil jeg godt give tilsagn om, at vi i meget høj grad vil samarbejde om udmøntningen af lovforslaget, såfremt lovforslaget kommer i anvendelse.
Vi vil i øvrigt i forbindelse med de forhandlinger, der nu kommer, sigte på en form for trappemodel, hvor det er helt naturligt at kræve større hastighed i konkurrenceudsættelsen for dem, der er langt bagefter, end for dem, som allerede har nået målet, eller som er tæt på at nå det.
Vi vil i øvrigt også arbejde videre med det, som svenskerne kalder afknopning.
Vi ønsker ikke, at dette projekt skal være en torn i øjet på medarbejderorganisationerne, vi synes, at både organisationerne og Socialdemokraterne og de øvrige, som er imod forslaget, skal se mere fordomsfrit på det, og at de skal se mulighederne i det.
I hele denne bestræbelse på at få lidt mere markedsøkonomiske tilstande ind i den offentlige sektor ligger der også en chance for personalet til at gå nye veje, f.eks. til at realisere visioner om, at man kan klare sig med mindre topstyring, med mindre bureaukrati, mindre afrapportering osv.
Det er jo det, der er chancen ved at gå nye veje.
Så se dog mulighederne i stedet for at køre gammeldags monopolpolitik.
Det er mit råd.
Så vil jeg i øvrigt indbyde til en rigtig fordomsfri snak, og jeg vil love både regionerne og kommunerne, at de møder en meget venlig medpart, når vi skal drøfte den frivillige model, som jeg naturligvis langt foretrækker, og den frivillige model betyder, at lovforslaget her slet ikke kommer til anvendelse.