Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-12-18:
Tak for det.
Det har jo været, som det plejer,
havde jeg nær sagt.
Det kan godt være, at partierne lidt skifter rolle, men når jeg kommer herop som den tredje ordfører i rækken, har jeg normalt kunnet sige, at vi først har hørt et ordførerindlæg, hvor man i den grad har fået at vide, at tingene ser nærmest sådan paradisiske ud i Danmark, og at vi også har hørt et ordførerindlæg, der har berettet om, hvor forfærdeligt det hele er i Danmark.
Sådan har det også været i år.
Normalt har det måske været Venstres ordfører, der heroppe har fortalt om, hvor godt det har stået til, og Socialdemokratiets ordfører, der har fortalt om, hvor skidt det har stået til.
I år er der så byttet roller, så det har været Venstres ordfører, der har fortalt, hvor skidt det har stået til, og Socialdemokratiets ordfører, der har fortalt, hvor godt det har stået til.
Og nu kommer den tredje ordfører i rækken og fortæller noget om virkeligheden; fortæller noget om den situation, vi rent faktisk har i det danske samfund ved slutningen af 2012.
Der er en masse ting, der fungerer.
Der er en masse ting, vi kan være glade og stolte over.
Og jeg synes, at vi i alle de her store debatter, vi har, ikke skal være blege for – uanset hvilken rolle vi har i det parlamentariske arbejde i dagligdagen – at sige, at der er rigtig mange ting i Danmark, som vi kan være glade for og stolte over.
Der er mange ting, der fungerer.
Uanset hvordan de overenskomstforhandlinger, de kigger frem til nu, ser ud, så er der mange, der går på arbejde hver eneste dag og knokler med vores syge medborgere; der tager tjansen i skolen med vores børn; der i daginstitutionen passer dem, mens far og mor er på arbejde; der er ude i kulden og sætte togtider op på togstationerne, så vi alle sammen kan se, hvornår toget går, hvis det kører til tiden, og det gør det jo oftere, end folk måske lige tror.
Der er faktisk mange ting, som vi kan være glade for.
Sådan er det også med sådan en finanslov, vi står med.
Der er mange ting i den finanslovaftale, der er indgået, som Dansk Folkeparti synes er gode, altså at det er godt, at der gøres noget ved det.
Så er der selvfølgelig også en masse ting, som vi synes man godt kunne gøre bedre.
Men jeg må egentlig sige et tillykke til finansministeren, for det var jo en utrolig – i citationstegn – billig finanslovaftale, regeringen kom i hus med.
Jeg ved ikke, hvor mange herinde der for kort tid siden havde troet, at Enhedslisten ville acceptere en finanslovaftale med nulvækst i den offentlige sektor til næste år.
Jeg tror ikke, at man skal være mange dage gammel i politik for at tænke, at det nok er en umulighed.
Men nej, ikke desto mindre har regeringen indgået en finanslovaftale med Enhedslisten, og den betyder nulvækst næste år.
Og de rundspørger, som f.eks. FTF og andre har lavet rundt i kommunerne, siger jo, at nulvækst betyder fyringer.
Altså, jeg husker nogle år, hvor vi lå på en vækst i den offentlige sektor på sådan et par procent om året, og hvor vi fik at vide fra venstrefløjens side, at det ville være nærmest den sociale massegrav.
Det ville være en nedskæringspolitik, der var fuldstændig utilfredsstillende, og det ville være frygteligt at se på.
Nu gennemfører venstrefløjen så åbenbart sin nedskæringspolitik, i hvert fald hvis man skal tage retorikken for gode varer, og hvis man skal tage de forespørgsler, der sker bl.a. rundt i kommunerne, for gode varer.
Det er da i hvert fald en interessant nyudvikling, som jeg ikke tror de fleste havde set komme.
I forhold til den overordnede styring af økonomien må vi sige, at regeringen har mistet en masse troværdighed.
Jeg har allerede i korte bemærkninger været inde på det her med, at bl.a. økonomi- og indenrigsministeren jo for et års tid siden forklarede os alle sammen, at 2012 ville blive året, hvor tingene vendte.
Jo, jo, vi ville få en start på 2012, der ville være træg, ville være besværlig osv., men ultimo 2012 ville det gå fremad.
Nu har vi så fået den opdaterede prognose fra regeringen selv om økonomien i 2012.
O.k., men det hele vender i 2013, får vi så at vide.
O.k., starten af 2013 bliver lidt træg, bliver lidt besværlig, vi skal over nogle bump, som jeg tror det har været formuleret fra regeringens side, men i slutningen af 2013 vender det, og så går det godt.
Det kan man jo så vælge at tro på eller det modsatte.
Men det viser i hvert fald, at regeringen ikke har fat om den økonomiske udvikling.
Regeringen har allerede efter godt et år misset, hvad der rent faktisk sker ude i den virkelige verden.
Når vi så kigger ud i vores samfund, kan vi se, at vi i den i øvrigt trængte situation, mange danskere så er i, bliver overrumplet af mange udenlandske arbejdere, som kommer til Danmark for at tage jobbene.
I en tid, hvor danskerne er pressede, hvor mange danskere frygter for deres job, og hvor mange danskere frygter, at de af arbejdsgiveren får at vide, at de skal gå ned i løn, hvis de overhovedet skal kunne beholde deres arbejde, kan de altså også se, at alternativet er, at man ansætter østeuropæisk arbejdskraft til en meget billig penge.
Det er fuldstændig organiseret, sat fuldstændig i system, og det betyder jo, at mange danskere virkelig er truet.
Regeringens linje har så været, at man vil gøre noget ved det.
Der er afsat midler – og det er vi jo glade for, det er en af de ting, vi selvfølgelig godt vil anerkende i forhold til finanslovaftalen – til bekæmpelse af det, der hedder social dumping, løntrykkeri, men når vi kan komme i tvivl om, hvorvidt regeringen mener det alvorligt og virkelig vil gøre det, der måtte være nødvendigt at gøre i den situation, vi nu er i, er det jo, fordi der pludselig kommer en diskussion op som den, vi ser om det grønlandske samfund, hvor regeringen åbenlyst synes, det er en fin idé, at der kommer måske 3.000-4.000-5.000 kinesiske løntrykkere til Grønland i forbindelse med de her storskalaprojekter og tager arbejde i Grønland.
Det handler om, at det skal grønlænderne da selv bestemme.
Og selv om det også er omfattet af regler, der er en del af selskabslovgivningen – altså som vi her i Folketinget skal tage stilling til – forsøger man at skubbe det ind under det synspunkt, at det må grønlænderne da selv bestemme.
Men ikke desto mindre kommer vi jo her i Folketinget til at tage stilling til det.
Og det er jo interessant, at regeringen ikke bare synes, det er o.k., men faktisk selv har syntes, at det var ganske udmærket, at det er sådan i Grønland.
Det kan jo få os til at sætte spørgsmålstegn ved, hvad regeringen egentlig mener om social dumping: Er det i orden i Grønland?
Så er det måske også i orden i Danmark.
Og det er måske derfor, man åbenbart accepterer, at det foregår.
Det næste, jeg vil nævne, er jo, at når vi ser på de udfordringer, vi står med i vores velfærdssamfund, er det også et spørgsmål om, hvor man bruger sine penge, når krisen kradser og økonomien er trængt.
Altså, prioriteres der så, som der bør prioriteres?
Her får vi jo i hvert fald øje på, at regeringen har valgt at opprioritere udviklingsbistanden, ulandsbistanden, for andet år i træk, så det betyder vel, at der nu bruges over 600 mio. kr. mere i udviklingsbistand.
Det har man dog fundet penge til.
Så når hr. John Dyrby Paulsen her i sit ordførerindlæg og i sine svar tidligere i dag fra talerstolen hele tiden – når der var spørgsmål om noget, man gerne ville – har brugt det her med, jamen vi har jo ikke mange penge, kassen er tom, og alt det der, så er det jo ikke alene et spørgsmål om, at der ikke ret mange penge i kassen.
Så er det også et spørgsmål om den måde, man prioriterer på.
Og det er klart, at hvis man forlods prioriterer over 600 mio. kr. mere om året til udviklingsbistand, er de penge der jo ikke til nogle andre ting.
Eller hvad med de lempelser i udlændingepolitikken, der er sket?
Vi har rejst spørgsmålet tidligere under debatten.
Det er jo altså så en lille milliard kroner, der kommer oven i det med udviklingsbistanden.
Så det er vel nok ikke helt forkert at sige, at man i hvert fald har valgt at disponere med 1,4 eller 1,5 mia. kr. på en bestemt måde, og så er det klart, at de penge jo ikke er til noget andet.
Det siger jo sig selv.
Så det er ikke alene et spørgsmål om, om der er penge i kassen, det er også et spørgsmål om, hvordan man prioriterer.
Regeringen har valgt at prioritere på én måde, og vi vil selvfølgelig vælge at prioritere danskerne i højere grad, og det betyder, at mange af de steder, hvor regeringen har fundet penge til udlændinge – uanset om de kommer her til Danmark eller det er i udlandet – synes vi godt at der kunne have været brug for nogle penge til nogle danskere, der kunne have fået gavn af dem.
Derfor har vi jo stillet en række ændringsforslag til regeringens finanslovforslag.
Det er jo bl.a. ting, der skal sørge for, at ganske almindelige danskere kan mærke, at de får en håndsrækning.
Altså, man kunne jo godt vælge at gøre noget mere ved det i den tid, vi står i, med krise og risiko for fyringer, og hvor folk er nervøse for deres privatøkonomi, og de holder igen, og det er med til at forstærke krisen.
Tankevækkende er det jo også, at det finanslovforslag, som regeringen har lavet, jo er lavet før den sidste prognose om tilbagegang i dansk økonomi.
Betyder det, at regeringen på nogle områder sadler om, eller fastholder man bare den linje, der er nu?
Vi håber, regeringen sadler om, og vi håber, det betyder, at sådan en ordning som boligjobfradragsordningen kan fortsætte i 2013, i modsætning til, hvad regeringen vil nu, hvor den vil nedlægge boligjobfradragsordningen.
Det er jo en ordning, hvor husejere og -lejere kan få fradrag for forbedringer.
Og i og med, at det er, jeg havde nær sagt, småskalaprojekter, er det jo også nok nogle ting, der skaber danske arbejdspladser.
Det er i lokalområderne, man efterspørger den lokale håndværker til at komme og gøre nogle ting ved huset, og det er sådan en ordning, som regeringen så i en krisetid, hvor folk er nervøse, og hvor folk er i risiko for at blive fyret, altså vil fjerne.
Det betyder jo så også, at regeringen fjerner hjemmeserviceordningen – den ordning, som vi ellers har kendt i mange år, og som har givet pensionisterne mulighed for at få lidt støtte og noget hjælp.
Og man kan sige, at i en tid, hvor kommunerne så bliver presset på økonomien, kunne man måske forestille sig, at det var en meget god ordning at bevare af hensyn til vores pensionister, men nej, den får også lige kniven, havde jeg nær sagt, af regeringen.
Den bliver fjernet af forslaget.
Man kan jo også godt diskutere den grænsehandel, som er i voldsom vækst, og som er med til at skabe en endnu større kulturændring i den danske befolkning i forhold til, hvornår det kan betale sig at køre for at handle i udlandet.
Gavner det det danske samfund, at der på den måde er en stigende grad af handel i forhold til vores dagligvareforbrug, der foregår i udlandet?
Nej, selvfølgelig gør det ikke det.
Der kunne regeringen jo også vælge at sætte kraftigere ind; der synes vi også regeringen har meget at lade tilbage at ønske i forhold til at gøre det nødvendige.
Taletiden er ved at rinde ud – men vi håber selvfølgelig, at det, at krisen er blevet forstærket og regeringen nu også har måttet indse, at den danske økonomi er i tilbagegang, kunne få regeringens øjne op for, at nogle af de her elementer bør komme i spil.
Regeringen kender jo altid vores telefonnummer, og får regeringen brug for en god snak om, hvad der kan gøres for at bringe Danmark bedre videre, er Dansk Folkeparti altid parat.
Regeringen kan bare sige til.