Kristian Jensen (V), 2009-11-10:
Det er indimellem rimelig enkelt, for hvis man møder politikere fra ét parti, ved man, at man skal forsvare sig til én side, og hvis man møder politikere fra et andet parti, skal man forsvare sig til en anden side.
Men Socialdemokraterne har en tendens til at skyde fra alle mulige sider.
Det ene øjeblik bliver jeg beskyldt for at føre skræmmekampagne mod Socialdemokratiet om, at de vil sætte skatten op, selv om det faktisk er mig, der procederer for verdens højeste skattetryk, og det er under min ledelse, at Skatteministeriet i Danmark har sat danmarksrekord i, hvor højt skattetrykket skal være, så jeg er den, der er allermest ond over for skatteyderne og kræver allerallerflest penge op.
Så hører man hr. Rasmus Prehn sige, at jeg er fløjtende ligeglad: At jeg slet ikke kræver penge op, at jeg bare siger til danskerne, at de skal være med at betale, for vi kommer ikke efter dem.
Og det på trods af, at jeg under behandlingen af forslaget her har sagt, at det er min klare opfattelse, at for at styrke den kollektive retsfølelse er det nødvendigt, at vi arbejder for, at enhver betaler enhver sit.
Man kan naturligvis, hvis man skal føre kommunalvalgkamp fra Folketingets talerstol, godt lade være med at forholde sig til, hvad hinanden siger, men hvis man skal føre en samtale i et demokrati, hvis man vil have et folkestyre med en dialog om tingene, ville det være rart med bare et minimum af respekt for, hvad der er blevet sagt til hinanden i ordførertalerne.
Det er ikke noget nyt, det er faktisk en gentagelse af, hvad jeg har sagt både ved denne lejlighed og ved tidligere lejligheder, hvor vi har diskuteret gældsposterne.
Til dem, der ikke har været med så længe og ikke har så lang erfaring, skal jeg nævne, at en af grundene til, at man i det hele taget startede diskussionen om at samle inddrivelsen i én myndighed, var, at det sociale nævn i det daværende Storstrøms Amt fandt ud af, at der var fejl i hovedparten af de inddrivelsessager, kommunerne havde over for kontanthjælpsmodtagere.
De svageste mennesker i samfundet blev faktisk inddraget i gældsinddrivelsen, som dengang lå i kommunerne, og det er klart, at når man fører den ind i statsligt regi, hvor der er en klar beslutning om, at folk på kontanthjælp som udgangspunkt ikke skal gældsinddrives, fordi kontanthjælpen normalt er et eksistensminimum, og at det kun er i ekstraordinære situationer, der skal inddrives, så betyder det naturligvis, at vi inddriver mindre.
Ærlig talt: Var det ikke også meningen med at lægge et højere niveau og skabe en større retssikkerhed?
Så skal jeg bare sige til sidst, at jeg er af den klare opfattelse, at kommunerne i høj grad fortjener selvstyre, i høj grad er i stand til at acceptere selvstyre og i høj grad er i stand til selv at vurdere, hvad der skal gøres.
Det er bl.a. derfor, regeringen for et par dagsordenspunkter siden afviste det socialdemokratiske forslag om at forpligte kommunerne til at nedsætte råd.
De har fuldstændig fri ret til at gøre det, hvis de selv vil, for vi tror nemlig på det kommunale selvstyre og på, at kommunerne kan løse opgaverne effektivt.
Men den mest effektive måde at løse opgaven at inddrive gælden på er at samle inddrivelsen ét sted i statsligt regi, og jeg er sådan set glad for, at en meget stor del af Folketinget har bakket op om det.
Der er forskellige holdninger til kompensationsgraden, altså om den skal være på 80 eller 100 pct., men man fastholder, at gælden til det offentlige skal inddrives i ét statsligt regi.
Det er der meget bred politisk opbakning til, og det er jeg egentlig glad for her sidst på denne lange eftermiddag.