runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Torben Hansen (S), 2007-01-10:
Jo, men jeg synes da, det er glædeligt, at importørerne har stoppet allerede den 1. oktober 2006.
Men når man så ser den dokumentation, der har ligget hen over sommeren, hvor man har kunnet forstå, at der var nogle frygtelig lange tidsfrister, kan man jo også se, at de kæmpestore lagre, som de bl.a. har op imod jul, har de langt hen ad vejen nået at fylde op inden den 1. oktober 2006.
Så jeg tror ikke, det har været det store tab.
Men kan ministeren bekræfte, at hun også har brugt argumentationen med, at det her vil koste legetøjsbranchen 1 mia. kr.?
Vi kan bl.a. se af det, som ministeren har sendt over til Miljøudvalget, bilag 35, den 13. oktober 2006, at der henvises til, at industrien og importører regner med, at det her kommer til at koste dem 1 mia. kr.
Og er det ikke ret meget, når man tager i betragtning, at den samlede omsætning inden for branchen er godt og vel 2 mia. kr., hvis de har halvdelen af deres omsætning til at ligge i ftalater – og fra januar til april?
Det holder vist ikke vand, vil jeg sige til ministeren.
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Jo, det er rigtigt.
Det, der jo så i den sammenhæng kan være interessant, er: Hvis nu vi lige kører over Øresundsbroen, så står vi i Malmø på en halv time, og der kan forbrugerne altså købe legetøj, indtil der ikke er mere på hylderne.
Det er bare et eksempel på, at EU-landene har valgt at implementere det her forskelligt.
Til gengæld må man jo så også sige – og det vil hr. Torben Hansen formentlig kunne give mig ret i – at der ikke er andre lande, hvor producenterne og importørerne har lovet, 3½ måned før de ellers skulle, at lade være med at importere, så der ikke kom mere ind på hylderne.
Det er jo sådan set det, der er rigtig interessant i forhold til, hvor længe de her ting er i cirkulation.
Torben Hansen (S), 2007-01-10:
Jeg synes, det er ærgerligt, at ministeren har bøjet sig for et pres, som vi åbenbart ikke kan få indblik i hvad er, og har udsat den her frist i 3 måneder.
Det synes jeg er ærgerligt, og jeg synes, det er beskæmmende.
Ministeren bruger hele tiden som argumentation, at både Sverige og Storbritannien også har en længere frist, til og med den 16. april eller måske endda senere, men når ministeren bruger det som argumentation, kan hun så ikke også bekræfte, at det suverænt største legetøjsmarked i Europa – Tyskland – rent faktisk holder fast i den 16. januar, den samme dato, som ministeren jo også selv skrev ud om i juli måned 2006, og som ministeren åbenbart efter pres fra legetøjsindustrien selv ændrede til 3 måneder efter?
Kan ministeren ikke bekræfte, at det største marked holder fast?
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Nu skal vi jo altså lige huske, at den danske legetøjsbranche frivilligt pr. 1. oktober 2006, 3½ måned før de skulle, har sagt: Vi importerer ikke længere legetøj, vi importerer ikke nye varer.
Det har de gjort, 3½ måned før de ellers skulle.
Det er jo fuldstændig rigtigt, at det her er enormt kompliceret, og at det kan være svært at forstå, bl.a. fordi der er så ubegribelig mange ftalater – i den luft, vi indånder her og nu, vil der være ftalater.
Så det kan være svært at holde tingene adskilt.
F.eks. har viskelæderet ikke noget at gøre med det her legetøjsforbud, som vi taler om.
Det er nogle andre ftalater, og det er en anden slags problemstilling.
Det, vi taler om her, er legetøj for børn over 3 år, og der skal vi altså huske, at et 5-årigt barn skal sutte på et stykke legetøj med den slags ftalater, vi taler om her, 5 timer om dagen hver dag i 1 år, og alligevel vil der ikke kunne måles nogen som helst effekt eller sundhedsrisiko.
Jeg nævner det her som et eksempel – det er et reelt eksempel, det er en reel beregning – for at vi også får nogle proportioner ind i debatten.
Men 3 måneder fra nu kan der ikke længere købes legetøj med ftalater i Danmark.
Jørn Dohrmann (DF), 2007-01-10:
Jeg tror, at mange måske har svært ved at forstå det helt nøjagtigt, for Miljøstyrelsen har fundet et højt indhold af ftalater, altså DEHP, og de går også ind og siger: I skal helst ikke købe de her viskelædere.
Jeg vil godt spørge ministeren en gang til, for hun skal jo have en fair chance for at svare på de her ting: Er der en risiko for, at det kan påvirke vores forplantningsevne og give kræft og alle de her ting, som vi har en bekymring for, eller er der ingen risiko?
Og hvis der ingen risiko er, sådan som ministeren tidligere har sagt det her i dag, hvorfor lægger man så op til at forbyde det fra den 16. januar 2007, og hvorfor gennemfører man så forbuddet fra den 16. april 2007?
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Jeg kan berolige med, at der ingen risiko er.
Det er, som jeg siger: Man har gjort det, fordi der har været en lang række forsøg, som har vist, at der ingen risiko er, men der har været et enkelt forsøg, så vidt jeg forstår, hvor der har været en mulighed for, at der kunne være en risiko.
Vi er altså nede på nogle meget, meget små marginaler, og alligevel har EU netop af hensyn til forbrugerne sagt: Når nu vi alligevel skal ind og kigge på det her, når nu vi alligevel forbyder det, vi ved er farligt, nemlig nogle andre ftalater, der er i småbørns legetøj, så tager vi det her med i købet.
Det er det, der er virkeligheden.
Derfor synes jeg, at det også er rimeligt at tage hensyn til, at vi laver en fair regulering over for en branche, der altså har nogle meget, meget lange indkøbshorisonter.
Jeg synes altså, at vi i fællesskab skulle glæde os over, at 15 måneder efter, at det her overhovedet kommer på bordet i EU, findes der ikke længere legetøj med ftalater på de danske hylder.
Jørn Dohrmann (DF), 2007-01-10:
Det er ret interessant.
Ministeren står og siger, at der ikke er nogen risiko.
Man kan godt blive ret forvirret som forbruger, når man kan konstatere, at EU nu går ind og forbyder ftalater i legetøj – de har tidligere forbudt det på andre områder – for de store børn, fra 3 år og op til 14 år.
Man siger den 16. januar, men ministeren forlænger det til den 16. april, hvor man forbyder det.
Derfor kan folk godt blive ret forvirrede, det må jeg nok sige.
Jeg kræver i hvert fald en god forklaring på, at man, når EU lægger op til den 16. januar, fortsætter med at give tilladelse til industrien om, at de kan sælge ud til den 16. april.
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Hvad angår det sidste spørgsmål, er det fuldstændig klart, at man fra den 16. april ikke længere i Danmark kan købe legetøj med ftalater i.
Det er faktisk en rigtig, rigtig hurtig udmøntning af en EU-regulering, som først kom på bordet sidste år, altså i december 2005 – for 15 måneder siden.
Jeg må lige anholde: Der er ikke nogen risiko.
Der er ingen dokumenteret risiko.
Det er heller ikke det, EU siger, og det er heller ikke bevæggrunden for at ændre det her.
Derimod har EU, da de alligevel ville forbyde ftalater i legetøj til små børn, det, der kommes i munden, som Danmark jo har haft forbud mod i mange år, gjort det til generel EU-politik og sagt: Ud fra et forsigtighedsprincip vil vi også tage det for de større børn med, også ud fra, at vi meget gerne vil have nogle alternativer til ftalater, og der, hvor der er alternativer til ftalater, vil vi tvinge brugen af alternativer frem.
Når vi har valgt at sige 16. april – 16. januar plus 3 måneder – er det i forståelse med Kommissionens anbefalinger fra i sommer.
Der har været meget rod og uklarhed om, hvornår det her skulle træde i kraft, og hvordan det skulle implementeres.
Kommissionen sagde i juli måned: Det vil være fornuftigt at give det 12 måneder, altså 16. januar plus 3 måneder, til at sælge ud, hvad der er.
Der er Danmark faktisk foran en lang række EU-lande, som ikke kan sige, at pr. 16. april findes der ikke legetøj med ftalater i deres forretninger.
Sverige og Storbritannien har f.eks. valgt, at der må sælges legetøj med ftalater, så længe lager haves, altså indtil der ikke er mere af det.
Jørn Dohrmann (DF), 2007-01-10:
EU lægger op til at forbyde de her ftalater fra den 16. januar, og jeg vil gerne spørge ministeren, hvorfor ministeren så ønsker at fastholde, at man kan blive ved med at give en forlængelse, altså indtil den 16. april, i stedet for at fastholde det oprindelige udspil fra EU, som lægger op til den 16. januar.
Kan jeg få en forklaring: Når noget bliver forbudt og er farligt fra den 16. april, hvorfor er det så ikke forbudt og farligt fra den 16. januar?
Vi kan jo ikke have, at børnene har kontakt med giftige ftalater.
Vi kan se beskrevet af Ritzau, at man har forbudt de giftige ftalater bl.a. i husholdningsfilm og den slags ting.
Vi ved, at ftalater kan være skadelige, og derfor vil vi godt vide: Hvor går grænsen?
Hvornår bliver de her ting forbudt?
»Med hvilken begrundelse afviser ministeren at fastholde forbuddet mod salg af legetøj med ftalater fra den 16. januar?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-10:
Lad mig gentage: Danmark er i Afghanistan sammen med mange andre lande på baggrund af et FN-mandat.
Dernæst vil jeg sige om værdier: Det er fuldstændig fast dansk politik, at der ikke bliver udleveret tilbageholdte eller fanger i situationer, hvor der er risiko for tortur eller mishandling af fangerne, og for så vidt angår det, vi snakker om her, fremgår det også klart af, hvad regeringen har sagt til Folketinget, at Danmark ikke udleverer fanger eller tilbageholdte til lande, hvor de risikerer tortur eller dødsstraf på områder, hvor Danmark udøver jurisdiktion.
Så der er ingen tvivl om vores holdninger og vores værdier.
Men jeg må gentage, at når vi taler om den praktiske virkelighed og den faktiske situation i foråret 2002, var det altså således, at de pågældende personer blev frigivet i Afghanistan allerede efter kort tid.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Line Barfod (EL), 2007-01-10:
Regeringen har flere gange sagt, at kampen mod terror er en kamp om værdier, en kamp om, hvilke værdier der skal være de bærende her i verden, men jeg kan forstå, at den regering, der sad ved magten i begyndelsen af 2002, og som jo stadig sidder ved magten, havde den værdi og den holdning, at den ikke ville se og ikke ville høre, hvad der var i medierne, og at den heller ikke ville tale.
Man ville ikke sikre sig imod, at de fanger, som danske soldater tog i Afghanistan og udleverede til amerikanske soldater, blev udleveret til Guantánamo, på trods af at hele det internationale samfund kritiserede USA voldsomt for, at der foregik overgreb på Guantánamobasen.
Endnu mere grundlæggende: Man havde ikke sikret sig imod, at de fanger blev udsat for dødsstraf.
Jeg synes, det er meget alvorligt, at det er de værdier, som ligger til grund, og at det er dem, som Danmark er i krig ud fra i Afghanistan.
Det synes jeg er et stort problem.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-10:
Vi kører i ring, og jeg svarer det samme, som jeg nu har svaret i flere omgange, nemlig at regeringen har lagt de oplysninger frem, der er i sagen, og dem kan enhver så forholde sig til politisk.
Rune Lund (EL), 2007-01-10:
Det er rigtigt, at der ikke er dokumentation for det i det, som regeringen har undersøgt, men regeringen har jo heller ikke undersøgt det særlig grundigt, kan man rolig sige, for regeringen og statsministeren synes jo ikke, at det er interessant f.eks. at spørge de mennesker, som bliver interviewet i Christoffer Guldbrandsens film »Den hemmelige krig«, og undersøge, om det, de siger på tv, rent faktisk er rigtigt, nemlig at blev udsat for mishandling og tortur.
Umiddelbart er det meget troværdige udsagn, som de kom med, for hvad skulle de her fangers interesse være i at udtale sig, som de gjorde, for de var sådan set allierede med amerikanerne.
Men de blev taget til fange ved en fejl, og så blev de mishandlet og fik tæsk, og så blev de løsladt igen.
De her fanger siger det, fordi de rent faktisk blev udsat for det.
Der er jo så meget, der tyder på det, at man burde igangsætte den undersøgelse.
Det vil statsministeren ikke.
Så er det klart, man sagtens kan sige, at der ikke er nogen påstande.
Men nu har statsministeren jo chancen for at omgøre et af sine tidligere svar og sige: Det er en god idé at lave den undersøgelse.
Lad os få snakket med de fanger, så vi kan finde ud af, hvad der i virkeligheden ligger bag.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-10:
Hr. Rune Lunds påstande om, hvad der er sket med de pågældende tilbageholdte eller fanger, må stå fuldstændig for hr. Rune Lunds egen regning.
Der er ikke dokumentation for det i de undersøgelser, regeringen har foretaget, og jeg kan i det hele henholde mig til, hvad jeg allerede har sagt.
Rune Lund (EL), 2007-01-10:
Nu prøver statsministeren at køre det over i en diskussion om, hvorvidt de var tilfangetagne eller krigsfanger osv., men det, der står tilbage, er jo det svar, som statsministeren også giver, at Danmark som punkt 1 ikke havde sikret sig imod, at de 31 fanger, som blev udleveret til amerikanerne den 18. marts, kunne blive sendt på Guantánamo, og som punkt 2, at statsministeren og regeringen ikke havde sikret sig imod, at de 31 fanger, som blev udleveret til amerikanerne den 18. marts, kunne blive udsat for dødsstraf.
Men de 31 fanger blev kun løsladt, fordi man efter nogle dage opdagede, at det var en venligtsindet milits, som man godt nok lige havde barberet alt skægget af, og så havde man tæsket dem, og så havde man mishandlet dem.
Men så fandt man ud af, at de var ens venner, og så løslod man dem igen.
Det er jo derfor, vi har alle de historier fra mennesker, som udtaler sig om mishandling, og det er også derfor, at de mennesker ikke blev sendt til Guantánamo, for i den periode gik flyene hver dag til Guantánamo.
Så det er ikke bare hypotetisk, men meget principielt, og det synes jeg også statsministeren skulle tage alvorligt.
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Det er nogle tal, som branchen har angivet.
Jeg skal ikke kunne sige fuldstændig på decimaler, hvad det er.
Det, der står fuldstændig klart, er, at der vil være tale om et tab.
Det, der også står fuldstændig klart, er, at første gang, den branche overhovedet har kunnet ane, at der var noget på vej i forbindelse med den specielle regulering, vi taler om her, er i december 2005.
De hører så om det ultimo februar 2006.
De tror så, fordi de er vant til at arbejde med nogle andre slags direktiver i EU, at der er 18 måneders implementering, og derfor er der nogle af dem, der kommer i klemme.
Der må jeg sige til Socialdemokratiets ordfører, at min tilgang til det her har været, at de store såmænd nok skal klare sig, dem er jeg overhovedet ikke bekymret for.
Men der kan være nogle små legetøjsforhandlere, der kommer til at brænde inde med et eller andet et eller andet sted, fordi vi laver en alt for hurtig implementering – en hurtigere implementering, end de har haft mulighed for at forudse.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-10:
Om denne konvention finder anvendelse uden for et lands eget territorium, er et særdeles komplekst juridisk spørgsmål.
Der har været flere sager, og der verserer fortsat mange sager ved den europæiske domstol om netop det spørgsmål.
Der er imidlertid enighed om, at det er afgørende, om et land udøver jurisdiktion over den eller de personer, som måtte blive tilbageholdt, og det fremgår af redegørelsen, at dette ikke var tilfældet for de 31, som danske styrker tilbageholdt i Afghanistan.
Morten Østergaard (RV), 2007-01-10:
Nu skal vi jo ikke – synes jeg – gå rundt om den varme grød og pakke det hele ind.
Det, der er kernen i spørgsmålet her, er, om ministeren med sit eget politiske ansvar – og fri os for al mulig tale om, at det ligger alle mulige andre steder – vil stå inde for, at der ikke bliver lavet en aftale om tvangshjemsendelse til det sydlige og centrale Irak, hverken mere eller mindre.
Frank Aaen (EL), 2007-01-10:
Jeg stillede to spørgsmål før, som jeg ikke fik svar på, og derfor prøver jeg igen.
Punkt 1: Hvis forsvaret på et tidligt tidspunkt fik oplysninger om, at der foregik fangemishandlinger i Kandaharlejren, skulle forsvaret så ikke have reageret på det tidspunkt?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-01-10:
Først lige en kommentar til Information i dag.
Jeg er blevet bedt om at bekræfte, at vi ikke sendte afviste asylansøgere hjem, hvis der ikke var en tilbagetagelsesaftale.
Det er fakta.
Sådan har det været hidtil, og sådan vil det også være fremover.
Spørgsmålet her synes jeg man kan undre sig lidt over, fordi selvfølgelig sætter vi ikke forhandlinger i bero.
I det øjeblik, vi måtte have sådan en aftale, må det jo også være udtryk for, at de irakiske myndigheder, de nordirakiske myndigheder, selv mener, at det er en god og forsvarlig aftale, hvor de tager imod egne borgere.
Så forhandlingerne bliver ikke sat i bero.
Hvis vi har konstateret, at de er flygtninge, så får de jo asyl og ophold i Danmark.
Under alle omstændigheder sender vi jo ikke flygtninge hjem.
Men afviste asylansøgere, altså dem, som i sidste instans har fået at vide af Flygtningenævnet, at der ikke er grundlag for, at de kan få flygtningestatus i Danmark, vil vi fortsat arbejde på at få en fornuftig tilbagetagelsesaftale om med Irak.
Morten Østergaard (RV), 2007-01-10:
I diskussionen om den ulykkelige situation for de afviste irakiske asylansøgere har ministeren jo udråbt sig selv til at være statist.
Det er slet ikke noget, politikere kan og skal blande sig i, det er overladt til Flygtningenævnet, og det er en sandhed med visse modifikationer.
Særlig bliver det jo heroisk, når ministeren i dag til Information udtaler, at ministeren ingen planer har om at sende irakere hjem uden at have en aftale med den irakiske regering.
Det er sådan set logik for perlehøns.
Det kan man ikke.
Man kan ikke sende mennesker hjem uden at have en aftale med den regering, de sendes hjem til.
Derfor kan man sige, at det dårlig nok behøver at blive sagt, fordi sådan er verden.
Har ministeren fortsat ambitioner og aktiviteter i gang af den karakter?
»Vil ministeren på baggrund af de nye anbefalinger fra FN om ikke at tvangshjemsende flygtninge til den centrale og den sydlige del af Irak stille den danske regerings bestræbelser på at opnå en hjemsendelsesaftale med den irakiske regering i bero?«
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Det sidste er ikke korrekt.
Jeg har selvfølgelig ikke sagt, at det kun er hensynet til pengene, der taler.
Det passer ikke, og jeg tror også, at hr. Torben Hansen godt ved det.
Jeg synes jo, det er klart, at politikere kan gøre folk frygtelig bekymrede over ting, som de vitterlig ikke har grund til at være bekymrede over, og jeg synes, det her er et eksempel på det.
Jeg synes, det er ude af proportion, når man under en tidligere regering kunne give branchen 12 måneder og det nu er sådan, at vi giver dem kun 3 måneder til noget, der er dokumenteret ikke farligt, hvor det andet var dokumenteret farligt, at man så kan gøre et nummer ud af det.
Vores opgave som politikere er trods alt også at sørge for, at der er nogle proportioner i det, og at vi ikke oppisker en stemning hos befolkningen, så de skal være bange for noget, som de ikke behøver at være bange for.
Det har jeg i hvert fald opfattet som min opgave, lige såvel som jeg også synes, at det er en ansvarlig regerings opgave at prøve at regulere på en nogenlunde fair og rimelig måde.
Det er rigtigt nok, at forbuddet så ikke træder i kraft på tirsdag, men så træder det altså i kraft om 12 uger, og det synes jeg egentlig at vi i fællesskab skulle glæde os over.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Torben Hansen (S), 2007-01-10:
Jeg kan forstå, at ministeren nu hiver noget frem fra 1999, og da jeg ikke var medlem af Folketinget på daværende tidspunkt, kan jeg af gode grunde ikke kommentere det.
Men det er meget muligt, at ministeren ikke synes, at det her er sjovt og relevant for alle mulige andre, der sidder udeomkring og ser det, men det tror jeg rent faktisk det er.
Hvis der er noget, folk er meget optagede af, så er det deres børns sundhed, og det er, at de produkter, som de går ned og køber, rent faktisk ikke medfører nogen sundhedsrisiko.
Der kunne ministeren ved rettidig omhu og ved at have holdt fast i sin julibekendtgørelse have sikret, at fra på tirsdag ville der ikke længere blive solgt ftalatholdigt legetøj til børn.
Det har ministeren ikke ønsket, ministeren har udsat fristen.
Jeg kan også konstatere, at der i hvert fald er en disput mellem hr. Jørn Dohrmann og ministeren om, hvem der har sagt hvad.
Jeg kan i hvert fald på baggrund af ritzautelegrammet konstatere, at det ligger et eller andet sted i kortene, at ministeren måske har sagt, at man tog større hensyn til industriens interesser og til pengepungen end til børnene.
Og det er ikke tilfældet, så må det være hr. Dohrmann, der taler usandt.
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Jeg synes altså, det her er sådan en af de typer debatter, hvor man kan sige, at det sikkert er sjovt for dem, der deltager, men jeg tror ikke, det er sjovt eller relevant for ret mange andre.
Jeg synes jo alligevel også, at det er tankevækkende, at dengang der blev lavet forbud mod ftalater i legetøj for de 0-3-årige, der vitterlig er beregnet til at komme i munden, og hvor der er en dokumenteret sundhedsrisiko, besluttede hr. Torben Hansens partifælle og regeringsparti, dengang Socialdemokratiet, at de ville give 12 måneders ekstra frist, hvor vi altså kun siger 3 måneder.
Så vidt jeg husker, hed direktøren i Miljøstyrelsen dengang hr. Steen Gade, og derfor tror jeg også, at både hr. Torben Hansen og hr. Steen Gade dybest set godt ved, at det er en meget fornuftig og rimelig måde, vi har håndteret det her på, og at det faktisk er dybt glædeligt, at fra lige om lidt findes de her ting ikke længere i legetøj i Danmark.
Hele formålet er jo at fremme substitution, så man får noget legetøj, der er lavet ved hjælp af nogle andre stoffer, nogle ikkeskadelige stoffer, hele vejen igennem.
Steen Gade (SF), 2007-01-10:
Vi kan jo aldrig helt vide, hvordan det ville have været, men jeg tror da, både miljøministeren og jeg er klar over, at der var en pæn chance for at få en frivillig aftale med branchen, så vi ikke skulle vente de her 3 måneder, men f.eks. kunne have fået 6 uger, 1½ måned eller sådan noget.
Jeg kan altså bare ikke forstå, hvorfor miljøministeren ikke brugte muligheden og tog den chance.
Mine kontakter med branchen har i hvert fald været sådan, at jeg ikke har vurderet det som umuligt.
Når vi nu er ved hr. Dohrmann, som det her spørgsmål jo bl.a. handler om, så har jeg forstået på det forløb, vi har haft – i hvert fald har det været miljøministerens opfattelse – at hr. Dohrmann tidligere har godkendt det, som miljøministeren nu gennemfører.
Mit spørgsmål til miljøministeren handler, at jeg faktisk synes, det er ærgerligt, at miljøministeren ikke fik lavet en frivillig aftale eller fik brugt kræfter på at lave en frivillig aftale, så vi havde fået en aftrapningsordning, der ikke havde været så lang som den, der er her nu.
Hvordan vil ministeren forklare, at ministeren ikke gjorde den indsats og lavede den aftale?
Som jeg er orienteret, så ville den kunne have været lavet.
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Det kan altså gøres kort.
Nu er Ritzaus Bureau ikke sådan et sandhedsvidne for mig om hvordan og hvorledes, så det vil jeg slet ikke gå ind i.
Det er et spørgsmål om, om der er en sundhedsrisiko eller der ikke er.
Det er et spørgsmål om ordentlig og fair regulering i forhold til de mennesker, vi regulerer for, og en lang, lang række andre ting.
Og dermed har jeg svaret på hr. Torben Hansens spørgsmål.
Torben Hansen (S), 2007-01-10:
Tak for et forbilledligt kort svar.
Enten er det ministeren i ministerens svar nu, eller også er det hr. Jørn Dohrmann, der taler usandt.
Det, vi som politikere og som borgere kan konstatere, er, at der på Ritzau den 12. december 2006 i et direkte citat fra hr. Jørn Dohrmann står, at ministeren på et møde har sagt til hr. Dohrmann, at ministeren tog højere hensyn til pengepungen end til børnene.
Og det må vi jo kunne få endeligt afkræftet, og hvis ministeren afkræfter det, må ministeren jo også dermed kunne bekræfte, at hr. Dohrmann i det her ritzautelegram taler usandt.
Begge to kan ikke have ret med det udsagn, der står her.
Det er umuligt.
Connie Hedegaard (KF), 2007-01-10:
Nej, som jeg tror det også er fremgået af de tidligere svar, kan jeg naturligvis ikke bekræfte, at jeg kun skeler til pengepungen – i øvrigt hverken min egen eller andres.