Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-09-06:
Hvis nogen for 2-3 måneder siden havde spurgt, om der kom skattelettelser, ville de fleste have svaret nej.
Men takket være en stor indsats af Det Konservative Folkeparti har det været muligt at præsentere en aftale om skattelettelser, og det er en aftale, som vi er tilfredse med – en aftale, som betyder, at 575.000 personer slipper for at betale mellemskat, og at arbejdsudbuddet stiger med 7.000-8.000 personer.
Mellemskattegrænsen forhøjes med 60.900 kr. til 365.000 kr., personfradraget hæves med 1.000 kr., og beskæftigelsesfradraget forhøjes ligeledes.
Vi sikrede en skattelettelse i 2004, og nu har vi gjort det igen.
Skatten på arbejde sættes ned med 10 mia. kr., og dermed har vi opfyldt den del af regeringsgrundlaget, der handler om skat.
Ja, det har så sandelig en betydning.
5.300 kr. ekstra om året kan sagtens mærkes.
Finansieringen sker inden for rammerne af skattestoppet og reducerer ikke råderummet til velfærd.
Skattepakken er fuldt finansieret, så der er altså ikke tale om velfærd eller skattelettelser, som Socialdemokratiet påstår, men om skattelettelser og velfærd.
Flere får lyst til at yde en ekstra indsats, fordi de kan beholde mere af deres indkomst, men skal de så arbejde mange timer, før det batter noget?
Nej det skal de egentlig ikke.
Hvis bare 10 pct. af arbejdsstyrken arbejder 1 time mere om ugen, vil det betyde, at arbejdsudbuddet stiger med 9.000 fuldtidsstillinger, og erfaringerne viser, at det vil de.
Og er det ligegyldigt?
Nej, det er det næppe, hvis man tænker på, at plejehjemmene mangler SOSU-assistenter, det er det næppe for en folkeskole, der mangler lærere, og det er det næppe for patienter, der venter på behandling.
Vi har samtidig fået sat en prop i topskatten og sikret, at der i hvert fald ikke kommer flere topskatteydere.
Det er en aftale, vi er rigtig glade for og stolte af, og som vi naturligvis nu vil føre ud i livet.
Socialdemokratiet har ikke fremlagt noget finanslovforslag til debatten i dag.
Jeg mener, det mildest talt er utraditionelt – ja, en historisk situation – når et parti, der i sin egen selvforståelse er regeringsbærende, ikke kan præsentere et alternativ.
Det vil ikke fremlægge sine egne forslag om finansiering, og så udsætter det sig naturligvis ikke for kritik fra regeringspartiernes ordførere, men det hemmeligholder altså sine forslag.
Det havde ellers været en fantastisk chance for at få forslagene eksponeret og debatteret, men man kan jo ikke debattere noget, der ikke eksisterer.
Så har Socialdemokratiet meddelt, at man vil rulle skattepakken tilbage, og det er helt ufatteligt.
Hvor skal de mange hænder, der skal levere den velfærd, som partiet foreslår, komme fra?
Er der ikke brug for et yderligere arbejdsudbud?
Det vil i øvrigt være i strid med skattestoppet at rulle skattelettelsen tilbage.
I disse dage har S placeret nogle store plakater på busserne med spørgsmålet »Velfærd eller skattelettelser?«.
Pladespilleren kører i hele byen, og set i det lys er det sjovt, at S så sent som i januar 2005 på udstillingen »Made in Denmark« lovede vælgerne skattelettelser, der skulle stimulere beskæftigelsen og til dels være selvfinansierede.
Hr. Morten Bødskov sagde tidligere i debatten: Vi ser på kortet, og vi tilpasser os.
Nej, »Made in Denmark« var valgoplægget til denne valgperiode.
Her sagde Socialdemokratiet, hvad det gik til valg på, og for et ordentligt og anstændigt parti ville det, man havde lovet vælgerne, naturligvis være bindende.
Pakken minder mistænkeligt om det, vi har vedtaget: skattelettelser for 10 mia. kr., beskæftigelsesfradraget hæves til 4,5 pct., mellemskatten afskaffes, topskatten hæves til 21 pct., og bundgrænsen for topskatten hæves gradvis med 20.000 kr. om året.
Det er en fuldstændig kopi, og man kan sige, at Socialdemokratiet er vendt på en tallerken.
Det samme gør Socialdemokratiet, når det vil rulle skattelettelserne tilbage.
Nu må Socialdemokratiet beslutte sig for, om det vil stå ved sit løfte eller ej.
Socialdemokratiets velfærdsforslag fokuserer på velfærdsrettigheder, og vi har allerede diskuteret det en del.
Det lyder flot, men det samlede udspil er komplet urealistisk dyrt og en fuldstændig aflivning af det lokale selvstyre.
Selv Socialdemokratiets borgmestre slår sig jo i tøjret i debatten, fordi de også er imod den systemtænkning og den måde, forslaget fratager dem initiativet på.
Nu skal Christiansborg altså bestemme, hvordan servicen skal være fra Gedser til Skagen.
De nye velfærdsrettigheder er dyre og bureaukratiske, og de sikrer ikke en bedre service.
Tværtimod kan de blive en slags minimumsstandarder, som kun lige nøjagtig skal overholdes.
Og kunne vi så ikke få at vide, hvad det koster?
Nu har vi spurgt indtil flere gange.
Det bliver ikke billigt, det vil koste et tocifret milliardbeløb, men er det 10 mia. kr. eller 99 mia. kr.?
Og hvor skal pengene komme fra?
Lad os nu sige, det er 99 mia. kr. Er det så ikke en del af den tivoliøkonomi, som Socialdemokratiet tidligere har præsenteret?
Det bliver svært.
Socialdemokratiet har været mere end modvilligt til at åbne for østeuropæisk arbejdskraft, og det vil heller ikke øge indvandringen.
Socialdemokratiet er ikke kommet med seriøse bud på, hvordan arbejdsudbuddet kan øges, og endelig siger det, at det vil overholde skattestoppet.
Der er ikke skyggen af svar i det, vi har hørt fra Socialdemokratiet i dag.
Ligesom fru Helle Thorning-Schmidt tager vi Konservative jo afstand fra rettighedsegoismen, men hvad siger den socialdemokratiske ledelse egentlig, og hvordan fungerer ledelsen i Socialdemokratiet?
Vi Konservative lægger vægt på det personlige ansvar og på fællesskabets ansvar for at tage hånd om de svageste.
Det er vigtigt at vise borgerne respekt og bygge løsningerne på deres individuelle ønsker og behov.
Vi er blevet mere individuelle og forventer en bedre service, men vi har også et ansvar over for fællesskabet.
Vi skal naturligvis kende vore rettigheder de steder, hvor der er frit valg.
Vi skal vide, at vi har én kontaktperson på sygehuset, have vished for, at der ikke er lukkedag på almindelige hverdage i daginstitutionerne, og vide, hvad vi kan forvente.
Men på den anden side har vi også pligt til at leve op til de forventninger, der er enighed om.
Det er forældrenes ansvar, at børnene møder raske og udhvilede i børnehaven, og forældrene skal sikre, at børnene modtager den nødvendige omsorg og opdragelse for at få det hele til at lykkes.
Vi er ikke kunder i butikken.
Vi er borgere i et samfund, og som borgere skal vi tage del i udviklingen og yde en indsats.
Vi har krav på service af høj kvalitet, frihed til at vælge og tryghed, når vi har brug for hjælp, men samtidig skal vi tage et ansvar for vores eget liv, for vores familie og for fællesskabet.
Det er forudsætningen for, at et velfærdssamfund som vores kan fungere og fortsat har sammenhængskraft.
Den store udfordring i de kommende år er, at vi som borgere forventer en service af højere kvalitet, i takt med at vi selv oplever, at der er mulighed for et større privatforbrug.
Vi forventer at kunne vælge tilbud, der passer netop til os, men samtidig stiger antallet af ældre, og det stiller store krav til ældrepleje og mere sundhedsbehandling.
Det er ikke muligt bare at ansætte flere i den offentlige sektor og på den måde imødekomme forventningspresset, ganske enkelt fordi der ikke er hænder nok.
Hver fjerde offentligt ansat går på pension i løbet af de næste 10 år, de store årgange træder ud af arbejdsmarkedet, og de små årgange kommer ind på det.
Hver gang vi ansætter en ekstra person i den offentlige sektor, skal man tænke på, at så er der en mindre at ansætte i den private sektor.
Baggrunden er den, at dansk økonomi er i topform, beskæftigelsen er højere end nogen sinde og ledigheden den laveste i 30 år.
Forleden kom skønnet for august, som viste, at årsledigheden er faldet med 6.000 personer til 91.000.
Det er gode tider og så skal man investere og forbedre.
Det er også indeholdt i 2015-planen, som jo indeholder en lang række forbedringer og viser et investeringsniveau, en kvalitetsfond på 50 mia. kr.
Succesen i den danske økonomiske politik skyldes jo, at vi for 25 år siden slog ind på en ansvarlig linje og startede fastkurspolitikken.
Siden har skiftende regeringer fulgt denne ansvarlige linje, senest i 2010-planen, og derfor er det jo naturligt at følge op med en 2015-plan, der fastlægger de overordnede linjer og sigtepunkterne i den økonomiske politik frem til 2015.
Det sikrer fokus på fremtidige udfordringer, ikke mindst den demografiske udfordring, som jeg lige har fortalt om.
Det er her, væksten i det offentlige forbrug fremover kan vokse i takt med samfundsøkonomien.
Det strukturelle overskud på statens finanser vil i begyndelsen være stort, men vil derefter falde, samtidig med at gældsafviklingen bliver knap så hurtig.
Men vi når dog at reducere ØMU-gælden til 15 pct.
Et af de vigtige initiativer er globaliseringsstrategien.
Det er noget, jeg personligt lægger utrolig stor vægt på, og som jeg tror vil få utrolig stor betydning.
Der er afsat et varigt løft på undervisningsområdet til forskning og udvikling på 10 mia. kr., således at vi kan opfylde Barcelonamålsætningen.
Det er initiativer, som vil bringe 20.000 flere i arbejde, og derudover skal der nedsættes en arbejdsmarkedskommission.
Samlet set kommer den offentlige service til at fylde mere i vores økonomi.
Ifølge Finansministeriets beregninger vil det ende med, at 26,5 pct. af bruttonationalproduktet omfattes af den offentlige økonomi.
Der afsættes en pulje på 10 mia. kr. over 4 år, og allerede i 2008 afsættes der en pulje på 1,6 mia. kr.
Der er i kvalitetsreformen 180 konkrete initiativer, som alle sammen skal være med til at forbedre servicen over for borgerne.
Der skal investeres målrettet i velfærd, borgerne skal i centrum, og vi vil opliste en række kvalitetsstandarder for alle danskere.
For mig er det væsentligste ingen lukkedage på almindelige hverdage i daginstitutioner.
Livstruende kræftsygdomme kræver akut behandling, og det kan ikke gå hurtigt nok.
I takt med at sygehusene bliver renoveret, skal der være mulighed for flere for at blive indlagt på enestuer, og den præhospitale indsats skal sikre, at der ikke må gå mere end 15 minutter – alt sammen kvalitetsstandarder, som kan opfyldes lokalt, og som kan give et lokalt engagement.
For os Konservative har det været vigtigt, at reformen også indeholder noget om ledelse.
Bedre ledelse giver en bedre offentlig sektor, og god ledelse er afgørende for at give borgerne en god service.
De offentlige ledere står over for store udfordringer, både med at fastholde og uddanne personale.
De står over for store udfordringer af både personalemæssig og strategisk karakter, og det er alt sammen vigtige initiativer, som kan være med til at udfylde rammerne i kvalitetsreformen.
God ledelse skal anerkendes og belønnes.
Lad mig slutte, hvor jeg startede, nemlig med at fremhæve den økonomiske ansvarlighed, som regeringen er garant for.
Anført af Det Konservative Folkeparti fremlægges igen en skattepakke, som viser, at lavere skat på arbejde og bedre velfærd er en og samme sag.
Lav skat betyder øget vækst, og det sikrer velfærden – velfærd til gavn for hele Danmark og de kommende generationer.