Kristian Thulesen Dahl (DF), 2014-05-15:
Allerførst vil jeg selvfølgelig gerne benytte lejligheden til at sige tak for debatten.
Det er jo ikke sådan, at resultatet er helt, som vi i Dansk Folkeparti kunne ønske os, men det har bestemt været nyttigt at have den her debat.
Der har været mange forskellige ting oppe i debatten.
Jeg tror gerne, jeg lige vil benytte lejligheden til at resumere, at vores baggrund for at rejse den her debat jo har været, at den britiske regering – i hvert fald det konservative regeringsparti i England med premierminister David Cameron i spidsen – har igangsat et arbejde med henblik på at afsøge mulighederne for et mere fleksibelt samarbejde for Storbritanniens vedkommende i forhold til EU, altså en løsere tilknytning, sådan at man bevarer mere britisk suverænitet i forhold til Bruxelles.
Det er jo en proces, som vi i Dansk Folkeparti – med den EU-politik, vi har – synes er uhyre interessant for Danmarks vedkommende.
I forhold til at det altid handler om, at EU skal bestemme mere, betyder det, at vi måske kan få en chance her for at diskutere, hvordan man kan få et mere fleksibelt opbygget europæisk samarbejde, der i højere grad tager hensyn til befolkningerne i EU.
Det er klart, at når vi synes, det er så vigtigt, at den her debat er der, så er det ikke bare, fordi der er europaparlamentsvalg den 25. maj – det er jo en debat, vi også forhåbentlig får efter den 25. maj, og forhåbentlig med stigende intensitet og større kraft.
Det er, fordi det er åbenbart for enhver, der vil beskæftige sig med EU-politikken, at der blandt en lang række befolkninger er en stigende skepsis over for det EU-samarbejde, der er der.
Det kan man jo selvfølgelig vælge – jeg havde nær sagt fra de forenede, ja, genforenede, blev det nævnt under debatten, japartier eller EU-partier, eller hvad man vil betegne sig som, at lukke ørerne for og prøve at lukke øjnene og tænke, at så går det måske over på et eller andet tidspunkt.
Det er en sund EU-skepsis, der er stigende rundtomkring i den danske befolkning og blandt andre befolkninger, for man reagerer jo på en udvikling, man ikke bryder sig om.
Man reagerer på en udvikling, hvor det nationale demokrati bliver tømt mere og mere for indhold, og hvor man så derfor reagerer med skepsis på den udvikling, der er.
Vi har haft nævnt nogle eksempler i debatten.
Det har været konkrete eksempler som den børnecheckdiskussion, de fleste jo kan erindre har kørt intensivt det sidste halve års tid, hvor en EU-domstolsafgørelse bliver tolket derhen, at vi bliver nødt til at sende børnecheck til børn, der slet ikke bor i Danmark, fordi man har et job, måske ikke i synderlig mange timer og mange uger, her i Danmark som vandrende arbejdstager fra et andet EU-land.
Vi har haft eksemplet med SU, hvor vi for et år siden, da vi sidder midt i SU-forhandlinger pludselig får at vide, at en afgørelse ved EU-Domstolen bliver tolket sådan, at vi nu skal betale SU til EU-borgere, der er kommet hertil og tager det, der svarer til et fritidsjob i Danmark.
Og den SU kan man så efterfølgende i mange situationer tage med sig til udlandet.
Vi spurgte til de økonomiske konsekvenser af det og fik dengang at vide af regeringen, at det ville koste den danske statskasse netto 200 mio. kr. om året, altså brutto ca. 400-500 mio. kr. årligt.
Det er ganske mange penge.
Så eksemplerne er der jo, og det er klart, at når man så hører fra statsministeren, fra Angela Merkel, eller hvem der ellers udtrykker det, at EU ikke skal være en social union, så er der mange danskere, der kan se, at det er EU jo ved at udvikle sig til, når EU blander sig i, hvem vi skal udbetale sociale ydelser til.
Og så reagerer danskerne, ligesom en række andre befolkninger reagerer, med en sund skepsis.
Min anbefaling er, at det tager man alvorligt.
Nej, det reagerer man selvfølgelig kun på, ved at man tager hånd om de dårlige sider, de negative konsekvenser af samarbejdet, og så handler på det.
Debatten i dag har desværre ikke bragt os i mål, hvad det angår, og derfor kan jeg jo godt se, at vi kommer til at tage flere debatter om det her emne.
Og sådan skal det selvfølgelig også være.
Jeg har til sidst i debatten søgt statsministerens svar på det her med bankunionen.
Og det er jo, fordi hvis man har en vedtagelse i dag, som man jo har, der siger, at Danmark skal være så tæt på kernen af EU som overhovedet muligt, så er det svært at finde ud af, hvorfor det lige præcis skulle stoppe ved spørgsmålet om en bankunion.
Det sandsynlige er jo nok, at man når frem til, at det inkluderer også en bankunion for Danmarks vedkommende, men at det ikke er særlig opportunt at snakke om det på den her side af valget til Europa-Parlamentet i 25. maj, så vi får først tilfældigvis lige resultatet fra statsministerens side efter den 25. maj.
Jeg var lige inde at tjekke, og Nationalbanken har jo markeret, hvad de mener, på baggrund af at de har gennemført en stresstest af bankerne.
Og nationalbankdirektøren har jo forholdt sig til, hvordan han mener de danske bankers situation også klarer EU-stresstest eller ECB-stresstest, som det jo er.
Så jeg mener, at det, som statsministeren stod heroppe på talerstolen for et øjeblik siden og sagde var afgørende i forhold til den danske regerings stilling, er der altså andre – i hvert fald nationalbankdirektøren – der mener at have givet svaret på.
Det er jo lidt interessant i forhold til den debat.
Det kommer vi også tilbage til ligesom så mange andre spørgsmål.
Det eneste, der i hvert fald står helt klart efter debatten i dag, er, at debatten ikke er tilendebragt.
Den er ikke slut.
Den er kommet for at blive.