Karen Jespersen (V), 2008-05-29:
Ulighed i et samfund er et meget godt barometer for, hvor godt et samfund man har.
Man kan se i undersøgelser, at der er en sammenhæng mellem social, økonomisk og kulturel ulighed, og så det, at samfundet på mange måder ikke fungerer godt.
Borgerne er utilfredse med deres liv, tilliden er ringe borgerne imellem, og økonomien og beskæftigelsen fungerer dårligt.
Derfor er der også en sammenhæng mellem det, at Danmark er et usædvanligt velfungerende land, og det, at vi har en meget høj grad af lighed i det danske samfund - økonomisk, socialt og kulturelt.
Det afspejler sig i, at danskerne, når de bliver spurgt, om de er tilfredse med deres tilværelse, ligger meget højt - og som regel højest - på skalaen sammenlignet med borgerne i andre lande.
Det gælder også mennesker, som har svære vilkår, fordi de - alt andet lige - har en tillid til, at de kan blive hjulpet i Danmark.
Og den tillid er det jo fantastisk vigtigt at værne om og sikre, ved at mennesker med vanskelige vilkår får en hjælp, både af hensyn til dem selv og for at bevare den høje grad af lighed, der er i det danske samfund.
Den lighed, vi har i det danske samfund, handler også om lighed i indkomst - altså, at uligheden i indkomst er ret begrænset.
Indkomstforskellene i Danmark er vokset siden midten af 1990'erne.
Og de voksede lidt mere op gennem 1990'erne end nu.
Den voksende ulighed altså afstand mellem top og bund - er blevet større, men heldigvis kun lidt større, og afspejler jo, at når der er høj vækst i et samfund, sker der også noget i forhold til ikke mindst boligpriserne, som påvirker indkomstforskellene.
Det er jo ikke det, der er afgørende for, hvordan de mennesker, der har de sværeste vilkår i vores samfund, har det.
Når vi snakker om uligheden i det danske samfund, er det vigtigt at holde sig for øje, at den er lille, og at vi jo nok kan betragte os som noget nær verdens mest lige samfund, når det gælder økonomiske og vel også sociale forskelle.
De tendenser, der er til voksende ulighed, er begrænsede og næsten altid i følgeskab med økonomisk vækst.
Men det ændrer ikke på, at det er noget, vi skal være meget opmærksomme på og på vagt over for.
For vi ved - som jeg indledte med at sige - at stigende ulighed kan øge afstanden mellem mennesker, også kulturelt og socialt, sådan at der bliver mindre tillid og vi i det hele taget får et dårligere fungerende samfund. Når man ser på uligheden, afspejler den sig også i - ved et umiddelbart blik - at antallet af mennesker, der er i lavindkomstgruppen, vokser.
Men det er meget vigtigt at holde fast i, at det er en relativ afstand, og at det er en relativ vækst, vi taler om.
Det skal forstås på den måde, at man jo bliver målt i forhold til et gennemsnit.
For hvis alle mennesker i et samfund pludselig tjener dobbelt så meget, som de hidtil gjort, vil det ikke mindske uligheden.
Igen skal vi jo være meget opmærksomme på, at der ikke er en voksende afstand mellem mennesker, fordi det jo under alle omstændigheder har nogle negative konsekvenser.
Samtidig har der også været en vækst i beskæftigelsen og et stort fald i arbejdsløsheden, som altså er kommet de dårligst stillede grupper til gavn.
Samlet set kan man sige, at vilkårene for de dårligst stillede i samfundet er blevet forbedret gennem de senere år.
Det er de bl.a. takket være den generelle økonomiske politik, som jo betyder, at vi i dag har under 60.000 ledige, og det er jo et meget vigtigt udgangspunkt for at sikre, at folk, der har svære vilkår, også har en god tilværelse.
Regeringen har også taget en række initiativer, der skal tilskynde den enkelte til at tage et arbejde.
Det er noget af det, der er diskussion om, men vi kan jo se, at de initiativer, der er taget, samlet set betyder, at andelen af dem, der er på langvarig kontanthjælp, socialgruppen, som de hedder under et, også er kommet i arbejde.
Nu er det selvfølgelig ikke bare økonomiske incitamenter, der skal til for at sikre, at flere bliver en aktiv del af samfundet, og at vi ikke har ulighed.
Der er mange andre barrierer, der skal gøres noget ved, og der ved vi, at misbrugsproblemer, manglende faglige færdigheder, manglende personlige kompetencer i bred forstand, også forstået som sprogkundskaber, er noget, som det er meget vigtigt at gøre noget ved, for at vi ikke får en ny underklasse i det danske samfund.
Det er noget, der skal afhjælpes ved en meget direkte og målrettet indsats.
Det er jo bl.a. det, der bliver kaldt den ny ulighed, som forslagsstillerne og ordføreren for forslagsstillerne fru Mette Frederiksen jo også talte om.
Med den ny ulighed forbinder jeg, at der er en ulighed, som man ikke kan afhjælpe alene ved at hæve folks indkomster eller give dem andre former for håndfaste forbedringer, f.eks. flere uddannelsespladser eller andet.
Man kan sige, at der, f.eks. når vi snakker om utilpassede unge, er de unge, som måske starter på en ungdomsuddannelse, men dropper ud.
Der kan man sige, at der for dem er en række andre problemer, der skal afhjælpes, f.eks. initiativer, der styrker deres faglige færdigheder og i det hele taget hjælper dem med at være i stand til at fastholde en uddannelse og gøre den færdig.
Noget af det, der har været gennemført, og som ser ud til at have forbedret vilkårene for grupper med de allersværeste vilkår, er det, der hedder »Det Fælles Ansvar II«, et handlingsprogram, der indeholder en række initiativer, som bl.a. handler om en mere opsøgende, kontaktskabende og støttende indsats, mulighed for flere indgange til arbejdsmarkedet og en forbedret sagsbehandling, der mere målrettet hjælper de mennesker.
Vi har også en undersøgelse, der viser, at sådan noget som gæld er et stort problem for mange mennesker, og der er der også taget nogle initiativer, som kan sikre afhjælpning af folks gældsproblemer.
Men hvad skal der så ske fremover?
Ja, et af de steder, hvor vi kan se, at der er mennesker, der er alvorligt i klemme, og hvor der er en alvorlig risiko for at øge uligheden, er situationen for mennesker, som bliver sat på gaden, fordi de ikke betaler deres husleje.
Der er der jo netop kommet en stor undersøgelse fra Det Nationale Center for Velfærdsforskning, SFI, som har lavet en undersøgelse af årsagerne til, at mennesker mister deres bolig, og som også er kommet med nogle forslag til, hvad man kan gøre ved det.
Det er meningen at mødes med partierne bredt om den indsats, for jeg mener, at der virkelig her er et af de mest afgørende steder, hvor vi kan gøre en indsats for at forebygge en voksende ulighed.
Rapporten viser nemlig, at de fleste mennesker, der rent faktisk bliver sat ud af deres bolig, ender med at have meget langvarige og tunge sociale problemer.
Så her er virkelig en mulighed for at lave en forebyggende indsats.
Men det er også utrolig vigtigt, hvilken økonomisk politik der bliver ført.
Noget af den debat, der er i øjeblikket, handler netop om de samlede økonomiske rammer.
Der er det, at der ikke bliver skabt en løninflation, jo fantastisk vigtigt for at undgå, at arbejdsløsheden begynder at stige igen.
Vi har nogle smertelige erfaringer fra 1980’erne, hvor man ikke var i stand til at holde lønudviklingen i ro og derfor fik så store lønstigninger, at det svækkede konkurrenceevnen så meget, at arbejdsløsheden steg ret dramatisk, og der gik ganske mange år, inden man så op gennem 1990’erne fik rettet op på den ulighed og den skævhed.
Derfor er den økonomiske politik, der bliver ført, som kan sikre, at vi fastholder den meget lave arbejdsløshed, samtidig med at vi sikrer, at inflationen ikke begynder at stige, et fantastisk vigtigt bidrag til at undgå øget ulighed i samfundet.
Men selv om vi har en meget lav arbejdsløshed og en stabil økonomi, så er der en gruppe mennesker, som det er påkrævet at få ind på arbejdsmarkedet og bistå dem med det.
Derfor er hele indsatsen for at skabe et rummeligt arbejdsmarked fortsat meget vigtig.
Vi har kunnet se, at det er en indsats, der har båret frugt.
Vi har fået skabt rigtig mange fleksjob, men det er stadig væk et højt prioriteret område at sikre initiativer, så mennesker med vanskeligheder kan komme ind på arbejdsmarkedet, for vi ved, at det også for mennesker, der kan have reduceret erhvervsevne, kan være en meget vigtig årsag til, at de kan have en tilværelse uden sociale problemer.
Her kan man sige, at der også er en kim til et nyt socialt problem, hvis ikke vi får hjulpet den gruppe mennesker.
Det er vi jo i fællesskab meget bredt i Folketinget i gang med at se på.
Hvad kan vi gøre?
Hvilken indsats kan vi gøre for at sikre, at unge mennesker og unge mennesker med psykiske lidelser ikke ender på en førtidspension, hvad de jo som regel selv er meget, meget kede af.
Vi ved også, at sygefravær er en kilde til øget ulighed og til en tilværelse med sociale problemer, og derfor er en indsats mod det høje sygefravær, som jo har været i vækst gennem ganske mange år, også en meget, meget vigtig del af indsatsen for at sikre, at uligheden fortsat er begrænset i det danske samfund.
Endelig er det også vigtigt at se på børnenes forhold.
Der er jeg jo i gang med at planlægge en større indsats, og det håber jeg også på kan ske i samarbejde med Folketinget meget bredt.
Det handler om en indsats for de ganske små børn, men også om en indsats for de større børn og unge mennesker, som er ude i alvorlige vanskeligheder.
Endelig kan man se, at den indsats for at styrke integrationen af mennesker med indvandrerbaggrund har båret frugt i den forstand, at andelen, der er i arbejde og i gang med uddannelse, er steget, og det er jo en meget, meget vigtig ting, som kan modvirke uligheden i samfundet, nemlig at der er en vellykket integration, der gør, at mennesker med indvandrerbaggrund bliver en del af det danske samfund og bliver danskere og oplever sig selv som værende på lige fod med det danske samfund.
Så der har været taget ret mange initiativer og ført en generel politik, der sikrer, at vi fortsat er vel nok verdens mest lige samfund.
Det er en fuldstændig grundlæggende kvalitet, vi skal værne om i det danske samfund.
Og der er en række initiativer, der gør, at vi kan fastholde det mål, så det også skal være sådan, når vi ser år frem.