runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-03-17:
Jeg kender ikke selv så frygtelig meget til CEPOS.
Jeg ved, at det ikke er et politisk parti, men en tænketank.
Fru Benedikte Kiær er medlem af Det Konservative Folkeparti og er udpeget af mig som minister med det afsæt, at hun er medlem af Det Konservative Folkeparti, og så i øvrigt med henblik på at gennemføre regeringens politik, som jeg nu har gjort rede for, og som ikke flugter med de udsagn, som fru Mette Frederiksen forsøger at knytte fru Benedikte Kiær op på.
For mig er det ikke diskvalificerende at have deltaget i forskellige politiske sammenhænge.
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg har skrevet det på mit cv, men jeg har selv deltaget i festivalkomiteen i både 1985 og 1989 til forberedelse af arrangementer i Moskva og Pyong-yang.
Der deltog ret mange fra Danmarks ungdomskommunistiske parti.
Det har ikke rundet mig, ud over at det er et udtryk for, at jeg også har diskuteret politik med folk, jeg ikke hundrede procent har været enig med.
Mette Frederiksen (S), 2010-03-17:
Når jeg tillader mig at spørge meget direkte om, hvordan statsministeren ønsker at bekæmpe fattigdommen i Danmark, så er det – hvis statsministeren kan afkræfte, at regeringen er af den holdning, at fattigdom ikke er et væsentligt problem i Danmark som udtalt af CEPOS – fordi det så må betyde, at statsministeren mener, at fattigdom er et væsentligt problem i Danmark.
Der kan jeg jo bare som socialpolitiker konstatere, at den siddende regering ikke har gjort noget som helst for at bekæmpe den fattigdom, der har været stigende siden 2001.
Derfor tillader jeg mig, og det mener jeg sådan set er helt inden for reglerne – derfor kigger jeg også op på Folketingets formand – at spørge ind til, at hvis statsministeren er af den overbevisning, at det er et væsentligt problem, så antager jeg også, at statsministeren har konkrete ideer til, hvordan vi afskaffer fattigdom i Danmark.
Benny Engelbrecht (S), 2010-03-17:
Hvad vil ministeren gøre for at sikre, at danske forbrugere kan gennemskue, hvad der er i deres fødevarer, når eksempelvis farvestoffet karmin, som er udvundet skjoldlus, alene skal anføres med et E-nummer, E 120 , på deklarationen?
Henrik Høegh (V), 2010-03-17:
Det er klart, at vi har en interesse i, at der bliver en klar mærkning af det her, og jeg kan garantere, at det vil blive vurderet på linje med de mærkningsregler og vildledningsregler, vi har.
Og med hensyn til cateringbranchen er de underlagt den råvarekontrol, som de altid har været, og der vil man selvfølgelig også holde øje med det her og med de regler, der er, vedrørende sammensat kød i den sektor.
Benny Engelbrecht (S), 2010-03-17:
Vil det sige, at jeg i dag kan få ministerens garanti for, at vi får et klart, tydeligt og helt entydigt mærke, der markerer, hvis der kommer til at ligge sammensat kød i køledisken, sammensat ved hjælp at thrombin eller andre tilsvarende produkter, altså at forbrugerne så klart og entydigt bliver advaret om det, og ikke bare via en lille, diskret information som det, man kender fra eksempelvis neutralmarineret kød?
Det er meget afgørende.
Jeg tror, der sidder rigtig mange danskere, som meget gerne vil have svar på det her: Kan man være sikker på, at man kan vælge det her produkt fra?
Så en sidste ting: Hvordan i alverden vil ministeren garantere for, at man ikke i cateringbranchen går ned i supermarkedet og køber et kødprodukt, som består af kød sammensat ved hjælp af thrombin, og anvender det?
Det kan godt være, man ikke kan købe det via sin normale leverandør, men der er intet, der forhindrer en kantinemedarbejder eller andre i at gå ned og købe et produkt, som er kød sammensat ved hjælp af Thrombin, og bruge det i slutprodukter i kantiner.
Henrik Høegh (V), 2010-03-17:
Jeg har kommenteret, at hvad Kommissionen angår, så er det rigtigt, at den her sag er kørt.
Og det er rigtigt, at der så er en mulighed for, at Parlamentet kan gå ind.
Men selvfølgelig, ifølge reglerne kan Parlamentet gøre det, og det må tiden jo vise.
Hvad Kommissionen angår, må vi sige, at sagen er kørt.
På spørgsmålet om mærkning skal jeg blot gentage, at det selvfølgelig vil blive vurderet af myndighederne, når først de produkter kommer på markedet, om det er tilfredsstillende mærkning.
Benny Engelbrecht (S), 2010-03-17:
Desværre har ministeren jo indikeret i svaret til mig på spørgsmål S 1332, at sagen skulle være lukket ned i EU.
Jeg kan forstå, at man faktisk har muligheden for at behandle sagen i ENVI.
Kan ministeren ikke lige give en kort opdatering på, hvad der vil ske, hvis ENVI stemmer imod, kommer med indsigelse netop mod thrombin og godkendelsen af det?
Ministeren siger, at et stort og tydeligt mærke er det, som er hele pointen.
Det er jo det, der ikke kommer med den godkendelse, som umiddelbart ligger, af produktet, enzymet thrombin.
Når man laver sammensat kød, ja, så skal det fremgå i forbindelse med titlen på det.
Men det er jo ikke et stort, selvlysende mærke, man sætter på slutproduktet.
Henrik Høegh (V), 2010-03-17:
Jeg skal gerne medgive, at sagsbehandlingstiden i dette tilfælde var utrolig kort, og jeg vil gerne være med til at fremføre, at det skal søges undgået i de her komitésager.
Men ellers var det jo vores holdning, op til at debatten kom i Fødevareudvalget, at de sundhedsmæssige aspekter var tilgodeset.
Der var nogle teknologiske argumenter, og vi havde bl.a. sat os i spidsen for, at mærkningen skulle være gennemført; at der skulle være det her mærke om sammensat kød.
Men da vi så får indstillingen fra Europaudvalget, har vi ikke kunnet nå at samle kolleger og lave en masse lobbyarbejde fra fredag aften til mandag morgen.
Vi har ikke i komitéarbejdet hørt, at der skulle være andre, som var bekymrede for det her arbejde, så vi lige nøjagtig kunne sige, hvor vi skulle sætte ind for at finde nogle folk.
Med hensyn til mærkningen kan vi kun sige, at den jo som alt andet vil blive vurderet efter de gældende mærknings- og vildledningsbestemmelser, når først vi ser den.
Benny Engelbrecht (S), 2010-03-17:
Jeg kunne ikke være mere uenig.
Nuvel, lad os få en diskussion om det.
Thrombin eller det, som populært er blevet kaldt kødklister på grund af en artikel på Danmarks Radios netside, som brugte overskriften, og som senere har fanget mediernes og ikke mindst danskernes interesse, understreger jo bl.a., at vi har en udfordring, når det handler om EU-sager.
Vi har så sent som i dag oplevet, at endnu en sag vedrørende godkendelse af forøget brug af pesticider kommer i absolut sidste øjeblik.
Så derfor er det første spørgsmål: Er ministeren tilfreds med den korte, korte svarfrist, der har været for de høringsberettigede – 24 timer – og den korte frist, ganske få dage, som vi har haft til at behandle denne sag i Folketinget?
Og ikke mindst: Har man gjort tilstrækkeligt for at sikre, at man eventuelt kunne få udsat afstemningerne, at man eksempelvis kunne gå ind og arbejde mere målrettet for at forhindre det kvalificerede flertal, der var, for at få stoffet godkendt?
Og kan ministeren så ikke lige bekræfte, at hvis et land som England var gået med Danmark ved afstemningen, så var flertallet faktisk faldet, så var forslaget faldet bort allerede på det tidspunkt?
Så det kan godt være, at det kan lyde, som om det har været langt fra målet, men i virkeligheden har det været ret tæt på, i betragtning af at Danmark havde ganske få dage til at arbejde med den indsats.
Og så må vi også tage fat i det spørgsmål, der handler om mærkningen: Kan danske forbrugere være sikre på at få en klar og tydelig mærkning?
Kommer det til at stå med klar og tydelig skrift, hvis der kommer til at ligge kød i de danske kølediske, som er sammensat af flere små stykker kød ved hjælp af enzymet thrombin?
Henrik Høegh (V), 2010-03-17:
Forbrugerne er generelt sikret et oplyst valg igennem information i ingredienslisten på fødevarer.
Det er valgfrit, om… Undskyld!
Det var vist lige den gale, jeg fik fat i.
Med hensyn til thrombin har man været særlig opmærksom på vildledningsaspektet og sørget for, at thrombin ikke tillades i cateringbranchen, samt sikret særlige mærkningskrav i øvrigt.
Da thrombin lever op til kravene for godkendelse af et tilsætningsstof, indstillede regeringen, at det blev godkendt på lige fod med andre tilsætningsstoffer.
På baggrund af de politiske tilkendegivelser i Fødevareudvalget besluttede regeringen dog at stemme imod forslaget.
Forslaget blev imidlertid vedtaget med et kvalificeret flertal.
Benny Engelbrecht (S), 2010-03-17:
Spørgsmålet lyder: Er ministeren tilfreds med den indsats, der er gjort fra dansk side for at forhindre en godkendelse af enzymet thrombin, herunder det arbejde, der er gjort for at sikre en god og sikker skiltning af produkter, der måtte være fremstillet ved hjælp af enzymet?
Er ministeren tilfreds med den indsats, der er gjort fra dansk side for at forhindre en godkendelse af enzymet thrombin, herunder det arbejde, der er gjort for at sikre en god og sikker skiltning af produkter, der måtte være fremstillet ved hjælp af enzymet?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-03-17:
Jeg mener, som jeg også sagde det før, at det er et smerteligt dilemma, at vi i et af verdens rigeste samfund, hvor vi betaler verdens højeste skat, har verdens største offentlige sektor, har det mest fintmaskede sikkerhedsnet, der findes i noget land på denne klode, alligevel har mennesker, der falder igennem, og som ikke kan stå på egne ben, og som er fattige på økonomi eller ressourcer.
Det er et problem.
Jeg tror ikke, det er et problem, jeg er i stand til at løse inden for rammerne af spørgetidsreglerne, altså på 1 minut.
Men det, jeg kan sige, er, at vi i det nye arbejdsgrundlag »Danmark 2020« har sat nogle klare målsætninger vedrørende den her problemstilling.
Vi har også åbent sagt, at vi har brug for nu at få udviklet nogle retvisende indikatorer for at få afgrænset den gruppe mennesker, vi her snakker om – ikke ud fra en eller anden primitiv betragtning om medianindkomster, for der er jo det lidt underlige ved alt det her med Gini-koefficienter m.v., at når vi er i krise, mindskes uligheden i vores samfund, og når vi er i fremgang, får vi en stigende ulighed i vores samfund, hvis vi går matematisk til værks.
Og det er jo en forkert måde at se det på.
Derfor har vi brug for at få udviklet nogle indikatorer, så vi kan se at finde præcis frem til, hvad det er for nogle mennesker, der er i klemme, så vi kan målrette vores initiativer.
Det har regeringen jo allerede gjort på en stribe måder, tit også sammen med fru Mette Frederiksens eget parti, når vi har udmøntet satspuljer, og det arbejde skal vi fortsætte og intensivere.
Den første og den bedste opskrift er at sørge for, at vi får væksten i vores samfund igen.
Henrik Høegh (V), 2010-03-17:
Forbrugerne er generelt sikret et oplyst valg igennem information på ingredienslisten på fødevarerne.
Det er valgfrit for fødevareproducenterne, om de vil mærke brugen af fødevaretilsætningsstoffer med stoffernes specifikke kemiske navne eller med de tildelte E-numre.
Både de specifikke kemiske navne for karmin samt E-nummer E 120 fremgår af positivlisten på Fødevarestyrelsens hjemmeside, ligesom det er tilfældet for alle godkendte fødevaretilsætningsstoffer.
Positivlisten giver således forbrugerne mulighed for at se, hvilke fødevarer karmin må benyttes i.
På Fødevarestyrelsens hjemmeside kan forbrugerne i øvrigt finde flere oplysninger om fødevaretilsætningsstoffer, f.eks. hvilke tilsætningsstoffer der er animalske, altså stammer fra dyr.
Derfor mener jeg, at forbrugerne er sikret de nødvendige oplysninger for at træffe et oplyst valg.
Inger Støjberg (V), 2010-03-17:
Først vil jeg lige sige, at når jeg ikke deltog i hele konferencen, var det, fordi jeg havde behandlinger her i Folketingssalen.
Jeg går ud fra, at oppositionen synes, det er en vældig god idé, at jeg som minister faktisk også passer mit parlamentariske arbejde her i Folketinget.
Det er jeg sådan set forpligtet til, kan man sige, og det er dog også noget af det vigtigste.
Der bliver spurgt, om jeg har hørt om nogen, der er blevet mindre fattig af, at man har diskuteret fattigdom, og jeg vil sige, at for mig er hele diskussionen i fattigdomsåret jo netop vigtig.
Det er vigtigt at få sat fokus på, hvad det er, der gør, at nogle f.eks. ikke er en del af arbejdsmarkedet, hvad det er, der gør, at nogle lever på kanten af arbejdsmarkedet, og hvordan vi får flere ind på arbejdsmarkedet.
For som jeg før har nævnt, er det at have et arbejde, at blive selvforsørgende og komme til at bidrage til samfundet ekstremt vigtigt, og det er altså også meget, meget ofte vejen ud af lavindkomstgruppen.
Jeg håber, som jeg nævnte i mit første svar, at det bliver et år, hvor vi kommer til at debattere emnet fattigdom og det at leve på grænsen af fattigdom, men som beskæftigelsesminister synes jeg selvfølgelig også, at det i høj grad er væsentligt, at vi diskuterer, hvordan vi får flere ind på arbejdsmarkedet.
For vi ved, at den bedste måde at komme ud af det at være i en lavindkomstsituation er at komme ind på arbejdsmarkedet.
Så hele den arbejdsmarkedspolitiske del af det her er selvsagt noget, som jeg synes er utrolig relevant, og det er jo også det, jeg vil bruge hovedparten af mine kræfter på her i fattigdomsåret, hvilket jeg også allerede antydede, da jeg her for nylig var til opstarten af fattigdomsåret, som var en konference, der blev afholdt her i København.
Men forkerte påstande bliver ikke mere rigtige af at blive gentaget, og det gør de altså heller ikke den her gang.
Situationen er jo tværtimod den, at regeringens beskæftigelsesrettede politik modvirker fattigdom, fordi flere får fodfæste på arbejdsmarkedet og tjener deres egne penge.
Så må det jo altså også tages i betragtning, at personer på kontanthjælp og starthjælp ofte er berettiget til andre ydelser, f.eks. boligstøtte, børnefamilieydelse og friplads i daginstitutioner.
Når det kommer til de midler, som Danmark har afsat til fattigdomsåret, vil de blive brugt fuldstændig i overensstemmelse med de formål, som EU har med fattigdomsåret.
EU har godkendt Danmarks aktivitetsprogram og har givet et yderligere tilskud på 1,3 mio. kr.
EU anerkender dog fuldt ud, at de enkelte EU-lande tager udgangspunkt i de udfordringer, der kendetegner deres land.
Derfor tager regeringen udgangspunkt i, at Danmark har en af de mest lige indkomstfordelinger i verden og en velfærdsmodel, der sikrer hjælp til alle, som har behov for det.
Hovedparten af de 3 mio. kr. – faktisk nøjagtig 2,6 mio. kr. – går til at støtte projekter, der gennemføres af kommuner og frivillige organisationer.
Resten af midlerne går til oplysende og debatskabende arrangementer.
Efter min opfattelse er pengene derfor også godt givet ud, så vi bliver bedre – forhåbentlig – til at hjælpe dem, der har behov for hjælp.
Jonas Dahl (SF), 2010-03-17:
Er ministeren enig i, at det kræver uddannelse at gøre rent på et sygehus?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-03-17:
Jamen jeg har forstået det sådan, at Sundhedsstyrelsen har godkendt de tre private hospitaler til at udføre mammakirurgi, under forudsætning af at de indgår formelle samarbejdsaftaler med offentlige hospitalers kræftafdelinger.
Og når man nu fra Herlev Hospitals side har været ude at sige, at man ikke ønsker at indgå den formelle samarbejdsaftale med de private hospitaler, så ryger forudsætningen for godkendelsen jo.
Bertel Haarder (V), 2010-03-17:
Sundhedsstyrelsen har godkendt nogle af de private sygehuse til bestemte funktioner, herunder er tre private sygehuse blevet godkendt til at udføre brystkræftkirurgi.
De er blevet godkendt af Sundhedsstyrelsen, fordi de har kunnet godtgøre, at de har de nødvendige forudsætninger for at udføre dem.
Det er det, der er det afgørende, og Sundhedsstyrelsens vurdering er, at de har de nødvendige forudsætninger.
Og så kommer det igen, nemlig om der kommer patienter, så de private kan opretholde godkendelsen, ja, det afhænger af regionerne og de offentlige sygehuse, for hvis der ikke kommer tilstrækkelig mange patienter, så ender det med, at de mister godkendelsen.
Måske forstår jeg ikke spørgsmålet, og det er, fordi jeg synes, at reglerne er klokkeklare, og det kan godt være, at spørgeren ikke bryder sig om dem, men sådan er altså reglerne, og det er det, man har ministre til at svare på.
Jeg kan ikke helt forstå, hvor det er, spørgeren vil hen, hvor gerne jeg end ville.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-03-17:
Ministeren svarer stadig væk ikke.
Vil det være sådan, at ministeren vil kræve, at der indgås en formel samarbejdsaftale mellem det offentlige hospital, kræftafdelingen, og et privathospital, f.eks. Hamlet, såfremt ventetiderne ikke kan overholdes?
For det er vel ikke sådan, at ministeren vil have, at de offentlige hospitaler skal henvise patienter til Privathospitalet Hamlet, hvis ikke der er indgået en formel samarbejdsaftale, der sikrer kvaliteten af det tilbud, man skal have, ude på privathospitalet.
Hele ideen, som man vil kunne se, hvis man læser den specialevejledning, der er, om brystkræftkirurgi, er jo, som ministeren også var inde på, nemlig at der er krav om, at der skal være et multidisciplinært samarbejde, og det multidisciplinære samarbejde kan kun tilvejebringes, hvis der indgås en formel aftale med de offentlige hospitaler, fordi de private hospitaler jo hverken råder over onkologi eller kliniske – hvordan er det nu? – nuklearmedicin og en masse andre flotte ord.
Men det er jo hele forudsætningen, at kvaliteten skal være til stede.
Bertel Haarder (V), 2010-03-17:
Reglerne er jo ganske klare.
Der kommer kun offentligt betalte patienter til et privat sygehus, hvis en region selv aftaler det, eller hvis ventetiden i det offentlige er så lang, at patienterne af den grund får ret til privat behandling.
Jeg vil lige gøre opmærksom på, at vi taler om kræftsygdomme, og der er det altså dybt bekymrende, hvis der er meget lang ventetid.
Derfor er det et fantastisk fremskridt, at patienterne har fået denne ret til at gå et andet sted hen, at gå ud i den private sektor, hvis den offentlige sektor ikke er i stand til at levere en operation inden for rimelig tid.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-03-17:
Jeg synes, at svaret er – jeg prøver at finde et pænt ord – lidt rodet, forstået på den måde at det, jeg beder om et svar på, er, om ministeren vil tvinge de offentlige hospitaler til at indgå formelle samarbejdsaftaler med de private hospitaler på det her område.
Vil ministeren tvinge de offentlige hospitaler til at gøre det, eller vil man vente og se tiden an og se på, om det kommer af sig selv?
Det er det, spørgsmålet går på.
Jeg vil godt sige, at jeg med hensyn til ventetiden hører det sådan, at ministeren siger, at hvis de offentlige hospitaler ikke kan leve op til ventetidsgarantierne, så må de jo gå ud og lave formelle samarbejdsaftaler med privathospitalerne.
Er det sådan, svaret skal forstås?
Bertel Haarder (V), 2010-03-17:
Det kan godt være, at en af forudsætningerne er et multidisciplinært samarbejde, som der blev nævnt; jamen så skal man opfylde den betingelse.
Hvis en betingelse er, at der skal være et vist patientgrundlag, så skal man opfylde den betingelse.
Hvis ikke de får patienter fra Norge eller flere patienter fra Danmark, risikerer de at miste godkendelsen.
Det vil sige, at godkendelserne er givet på visse betingelser, og dem vil jeg helst ikke stå og opregne her, for de kan være forskellige fra speciale til speciale og fra privathospital til privathospital.
Inger Støjberg (V), 2010-03-17:
Jeg arbejder som beskæftigelsesminister konstant med netop at se på, hvilke mekanismer det er, der gør, at folk rent faktisk kommer ind på arbejdsmarkedet, og et af de positive elementer, kan jeg jo sagtens røbe over for spørgeren, er f.eks. den gamle 300-timers-regel, som siden hen er blevet til en 450-timers-regel, men det er bestemt også kontanthjælpsloftet, som betyder, at man meget hurtigt kan komme til at tjene flere penge netop ved at tage del i arbejdsmarkedet frem for at stå uden for.
Det er hele essensen i de her ting, og derfor er jeg meget glad for, at vi ikke bare har 450-timers-reglen, men at vi også fik indført kontanthjælpsloftet, som jeg mener er en helt afgørende forudsætning for, at vi får flere ind på arbejdsmarkedet.
Tina Nedergaard (V), 2010-03-17:
Jamen det er jeg simpelt hen bare ikke parat til endnu.
Jeg vil selvfølgelig ikke lægge mig fast på nogen forslag, som ikke er fuldstændig gennemarbejdede, netop fordi det er så væsentligt et område, og det er så afgørende, at vi vælger de rigtige værktøjer til at sikre, at unge får et godt uddannelsesforløb, samtidig med at de kommer hurtigere igennem det og kan medvirke til en større arbejdsstyrke, som kan sikre velfærden på kort sigt, men også på lang sigt.
Det, der er afgørende for mig, er, at det kommer til at virke til fordel for de generationer, som er unge nu, og som bliver voksne og ældre på sigt.
Kirsten Brosbøl (S), 2010-03-17:
Det er simpelt hen ikke korrekt, hvad ministeren siger.
Vi har medvirket til en række initiativer, som netop skulle adressere det her problem, og som netop skulle sikre, at vi fik større studieprogression.
Så det er simpelt hen ikke korrekt, når ministeren siger, at vi ikke vil medvirke til det.
Det, vi bare gerne vil høre lidt fra regeringen om, er, om man fortsat vil komme med de her piskforslag.
Ministeren nævnte jo i sit oplæg, at der har været et forslag om et positivt incitament i form af en bonus, og vi vil meget gerne være med til at diskutere, om det kunne være en løsning.
Vi har f.eks. også tilkendegivet i SU-forligskredsen, at vi gerne ser, at man kigger på barselordningen for studerende.
Det er også noget omkring SU-reglerne, vi skal have kigget på.
Så vi vil meget gerne være med til at se på de studerende, der har nogle reelle problemer og nogle reelle barrierer for at kunne gennemføre på normeret tid.
Det vil vi meget gerne være til at kigge på.
Men jeg vil gerne sige til regeringen igen, at jeg synes, man skal spille åbent ud med, hvad det er man vil, i stedet for at gå og putte med tingene, så man skaber bekymring rundtomkring hos de studerende med hensyn til deres økonomiske sikkerhed fremover.
Tina Nedergaard (V), 2010-03-17:
Jo, det gør de, men i utilstrækkelig grad, og det ved Socialdemokraterne også godt.
Man er bare optaget af ikke at sige noget som helst, der kunne risikere at skabe nogen form for upopularitet i befolkningen, når man ikke vil vedgå sig den problemstilling, at det går fremad, men at vi jo stadig væk ligger i top set i OECD-sammenhæng i forhold til, hvor lang tid vores unge er om at komme igennem uddannelserne, før de kommer ud og er fuldt produktive på det danske arbejdsmarked.
Jeg vil da gerne kommentere kort på, at netop fordi vi ikke ved præcis, hvordan 1,08-reglen og de andre tiltag har virket, er det noget af det, jeg selv agter at få undersøgt nærmere, inden jeg tager stilling til, hvilke redskaber vi eventuelt ellers kan forhandle med Folketinget om.
Men for mig at se vil man bare ikke vedgå sig, at vi står med en udfordring, og hver gang vi prøver at komme med forskellige forslag, siger man: Uha, det er at straffe nogle.
Den største straf er da, hvis vi ikke tager hånd om fremtidens udfordringer.
Den største straf, man kan finde på for det unge menneske, der står over for uddannelse i dag, er at gøre ingenting, for så ved vi i hvert fald en ting helt sikkert, og det er, at der ikke bliver økonomi til en velstand, som vi har haft – og der bliver heller ikke tid til at sige mere nu.
Det er en meget kort taletid, vi har.