runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-05-18:
Man kunne også nogle gange spørge lidt til regeringens egen politik med, at regionerne er blevet pisket til at overholde behandlingsgarantier på helt ned til 4 uger, selv om mange har talt for, at det egentlig ikke burde være nødvendigt, hvis man satte ind på andre områder.
Måske er regeringen selv skyld i det landevejsrøveri, der er sket i psykiatrien, for vi er jo sådan set ude i, at det ikke kun er de psykisk sårbare, der råber vagt i gevær, men at det i høj grad også er de ansatte, der kan fortælle om, at der sker for tvungne og for tidlige udskrivninger, at der er dårlige arbejdsforhold, og at der er underbemanding mange steder i psykiatrien.
Så jeg vil godt opfordre ministeren til måske at lave en selvransagelse for at finde de her landevejsrøvere, som ikke har tilbudt nok midler til psykiatrien sammenlignet med de øvrige sundhedsområder.
Så vil jeg godt spørge ministeren: Er ministeren ikke selv klar over, at lige netop da man lavede strukturreformen, var man bl.a. med til hvert år at fjerne omkring 450 mio. kr. i psykiatrien bare i hovedstadsregionen?
Hvad man så har fjernet i de andre regioner, skal jeg ikke kunne sige, men alene i hovedstadsregionen er der altså fjernet midler i psykiatrien, fordi man ikke anerkender, at der bor flere psykisk syge i hovedstadsregionen, og at de har nogle sværere psykiske sygdomme, end man har andre steder.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-05-18:
Vil ministeren inddrage den permanente overbelægning på de medicinske afdelinger i økonomiforhandlingerne med regioner og kommuner?
Bertel Haarder (V), 2011-05-18:
Der er som bekendt en arbejdsdeling mellem staten og regionerne.
Ved økonomiforhandlingerne, som begynder i næste uge, fastlægger vi de overordnede økonomiske rammer, og derefter er det regionerne, der som ejere af sygehusene har ansvaret for driften på sygehusene.
Det er dem, der i detaljer kender belastningen på de enkelte afdelinger, og det er dem, der skal tilpasse kapaciteten til behovet.
Det giver ikke mening, hvis jeg som minister eller vi som Folketing skal detailstyre, hvor mange sengepladser der skal være på den enkelte afdeling.
Det kræver jo et lokalkendskab til patientbelastningen og til ændringerne i patientbelastningen og til de andre muligheder, der er, end at lægge folk ind i hospitalernes senge.
Vi arbejder netop i øjeblikket på at forbedre mulighederne for telemedicinske løsninger.
Fordelene er, at patienten berøres mindst muligt af sin sygdom, når man kan være derhjemme, at man bliver bedre i stand til at tage vare på sin sygdom, og at man bevarer hele evnen til at klare sig selv.
Og så reducerer det jo risikoen for komplikationer, infektioner og indlæggelser.
Regeringen og Dansk Folkeparti har taget initiativ til, at der senere i år bliver fremlagt en national handlingsplan for den ældre medicinske patient, som skal fokuseres på forebyggende initiativer, der kan reducere antallet af indlæggelser og genindlæggelser og styrke sammenhængen i patientforløbene.
Her kan vi se visse afdelinger på visse hospitaler, som har gjort det rigtig, rigtig godt.
Nu gælder det om, at alle gør det lige så godt.
Vi har også fremsat forslag om en ændret kommunal medfinansiering af sundhedsvæsenet, som vil give kommunerne en belønning for at forebygge unødige indlæggelser og derved bidrage til at aflaste det offentlige sundhedsvæsen.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-05-18:
Jeg må sige, at jeg undrer mig lidt over ministerens svar om, at det her alene er noget, som bør interessere regionerne, og at det er dem, der har næsen nede i tallene.
Det er sådan, at Sundhedsstyrelsen jo selv har lavet en publikation, der hedder og giver en oversigt over »Belægningsprocenter ved offentlige sygehuse 1999-2009«.
Der må man jo konstatere, at en national og landsdækkende styrelse altså har vurderet, at der var behov for at samle data ind om overbelægningerne.
Og slår man her op på tabel 2 over belægningsprocenter efter specialerne, kan man altså meget, meget tydeligt se, at der inden for flere medicinske specialer i de seneste 10 år har været massive overbelægninger, og en massiv overbelægning betyder, at man permanent har haft en belægning, der er større end 85 pct.
Det er altså ikke det samme på det kirurgiske område, og derfor undrer det mig måske lidt, at ministeren siger, at man nu vil lave planer osv.
Men hvorfor har man ikke fokus på at nedbringe de uværdige forhold, der er for patienter, der bliver indlagt på vores hospitalsafdelinger og oplever at ligge på gangene eller i skyllerum eller andre steder?
Hvorfor har man ikke fokus på det?
For rigtig mange af dem er jo ældre mennesker.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-05-18:
Jeg synes, at det ville klæde regeringen at være stolt, hvis det var sådan, at man kunne sige, at vi i Norden eller i den vestlige verden i hvert fald havde den bedste psykiatri overhovedet, at vi var de allerbedste til at tage imod de mennesker, som er psykisk sårbare, til at skabe et rummeligt arbejdsmarked for dem, til at sikre, at de kunne tage uddannelse, til at sikre, at de fik behandlinger.
Jeg må bare konstatere, at der har den her regering ikke lagt sin prioritering.
På trods af at der er bevilget flere midler, har det slet ikke kunnet ses, når man ser det i forhold til det, der er bevilget til netop grå stær-patienter eller andre.
Statsministeren, hr. Lars Løkke Rasmussen, sagde i 2007 til Jyllands-Posten: »Jeg tror, at det fald, vi har set i antallet af senge, vil ophøre. Man vil sætte en stopper for sengelukningerne og revurdere, om der nogle steder er behov for ny sengekapacitet , så man kan tilbyde en længerevarende, stabiliserende indlæggelse til nogle patienter, ikke mindst de unge skizofrene, som har en særlig risiko for at havne i kriminalitet.«
Det sagde han den 19. april 2007.
Og på trods af det er der blevet lukket yderligere 139 senge siden da, og Sundhedsstyrelsen har også lige lavet en gennemgang, der viser, at det har fået dramatiske følger for i hvert fald 50 patienter, der har begået kriminalitet eller vold mod andre.
Så vil ministeren ikke godt gøre det til sit hovedområde nu med stolthed at kunne sige, at man gjorde noget for psykiatrien, og tage det med til økonomiforhandlingerne og drøfte det med regionerne?
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-18:
Så kommer vi jo ikke ret meget længere, for er der indikation på noget, eller er der ikke er indikation på noget?
Det er jo faktisk derfor, jeg har stillet spørgsmålet til ministeren, som jeg har, i dag.
Når næsten en tredjedel af alle 15-årige drenge ugentlig drikker alkohol, tænker jeg mig jo om, og så tænker jeg: Hvor får de alkoholen fra?
Køber de den selv, er det ulovligt.
Eller har de voksne eller ældre kammerater til at købe den til dem?
Der synes jeg, at man må gå lidt længere i den politiske refleksion over det her, for både ministeren og jeg er jo enige om, at det er et problem, at de unge drikker alkohol.
Professor Morten Grønbæk har faktisk i dagspressen i dag sagt, at det lige nøjagtig er et stort problem, at dem under 20 år drikker alkohol, fordi deres fysik er helt anderledes.
De tåler det simpelt hen ikke, det skader dem på en helt anden måde.
Derfor kan man sige, at det jo er vigtigt, at ministeren og jeg fokuserer på, om der er en indikation til at tro, at der er en løssluppen adfærd i detailbranchen i forhold til at sælge til unge, som ikke må købe alkoholen, eller ej.
Der ville jeg gerne, at vi på samme måde, som ministeren siger, skal bygge på faktuel viden, så både ministeren og jeg kan blive klogere på, om der er en indikation, eller der ikke er en indikation.
Så skal mit afsluttende spørgsmål til ministeren være: Vil ministeren undersøge, om der kan være en indikation eller ej på det her område?
Altså, er der grund til at kontrollere det her eller ej?
Bertel Haarder (V), 2011-05-18:
Jeg vil gerne gentage den opsummering af skolebørnsundersøgelsen, som jeg står med.
Heri fremgår det, at der samlet set ikke er tale om nogen generel tendens i udviklingen af børnenes symptomer på mistrivsel; for nogle aldersgrupper går det lidt op, og for andre går det lidt ned.
For en række symptomer har belastningen været stabil.
Endelig synes andelen af elever, som oplever at være kede af det og irriterede, at være faldende.
Det er den opsummering, som jeg står med.
Jeg har også redegjort for Sundhedsstyrelsens aktiviteter på området, som jeg egentlig synes er betryggende og prisværdige.
Man har udgivet en rapport i år, hvor man kan læse om disse ting, og det er jo det, som spørgeren også har gjort.
Der kan man se, at nogle skoler gør det meget bedre end andre.
Det synes jeg vi skal råbe hurra for, for det er jo det, der giver håb om, at de mindre heldige skoler kan lære af de gode, og det er jo det, Sundhedsstyrelsen gør, hvad man kan, for.
For som jeg sagde, er Sundhedsstyrelsen i dialog med skolerne om vigtigheden af at kunne håndtere psykisk mistrivsel; man arrangerer regionale temadage med kommunerne.
Så jeg synes, at Sundhedsstyrelsen, som er en del af Sundhedsministeriet, gør, hvad man med rimelighed kan gøre fra centralt hold, i den her sag.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-18:
Det var måske lige nøjagtig her, at den politiske holdning så skiller.
Jeg vil gerne give udtryk for den socialdemokratiske holdning på det her område, og den er som sagt, at vi bliver nødt til at gøre noget mere, så vi ved, at alle børn også får rettet et voksenfokus mod mistrivslen.
Ministeren siger, at det må være op til de enkelte skoler at rette det her ind, men der er det bare, at en af mine pointer er, at skolernes vilkår er meget forskellige, og der kunne det jo hjælpe, hvis regeringen ville have et højere ambitionsniveau og også ville være med til at sige, at det godt kan være, at vi ligefrem skal ind at prøve at lave en formulering, nogle anbefalinger af, hvad det skal være, frem for at Sundhedsstyrelsen bare går i dialog.
Ministeren har på mange andre felter sagt, at Sundhedsstyrelsen er en vigtig krumtap, og at det, Sundhedsstyrelsen siger og gør, skal andre følge.
Det er derfor, jeg gerne vil have ministeren til at gå et trappetrin højere op i ambitionsniveauet og sige, at man skal lade Sundhedsstyrelsen komme med nogle anbefalinger af, hvad det er, vi ved nytter.
Det har ministeren jo selv været inde på, nemlig at nogle skoler, nogle kommuner har opnået gode resultater.
Lad os dog få dem implementeret, måske ikke bare ad den langsommelige frivillighedens vej, men måske med et politisk initiativ.
Kan vi forvente det?
Bertel Haarder (V), 2011-05-18:
Vi lever jo i en tid, hvor socialdemokratiske ordførere vil gøre mere på alle felter.
Samtidig er der en larmende tomhed, når det gælder, hvad det helt præcis er, Socialdemokraterne vil gøre, og hvis det er noget, der koster penge, er der overhovedet ingen anvisning på, hvordan pengene skal skaffes.
Så det giver jeg helt ærligt ikke så meget for.
Når jeg beskriver Sundhedsstyrelsens liste over, hvad det er, der giver god trivsel, er det selvfølgelig en liste, som samtidig er anbefalingen til de skoler, hvor mange elever lider af dårlig trivsel.
Og så var det, jeg tillod mig at føje til fra en senere undersøgelse, at der ikke er noget, der fremmer trivslen som god disciplin og læring, og at eleverne lærer at læse osv.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-18:
Tak for det.
Jeg vil så sige, at jeg ikke er enig med ministeren i, at vi her skal tale om et mindretal.
Vel taler vi da om et mindretal, men når vi nu ser, at det er steget til næsten det dobbelte, og at vi er tæt på de 23-24 pct., så vil jeg sige, at det er et meget stort mindretal.
Så er mit spørgsmål jo, og det er også baggrunden for, at jeg rejser det over for ministeren her i dag: Hvad er det, vi gør ved det?
Her vil jeg jo gerne have ministeren til lidt tydeligere at give udtryk for, hvad det er, regeringen agter at gøre.
Ministeren siger godt nok til sidst her, at Sundhedsstyrelsen har øje på det, og at Sundhedsstyrelsen er i dialog med skolerne.
Kan ministeren ikke give udtryk for, om regeringen har en ambition om, at noget skal gøres anderledes her?
Jeg kan da sige, at vi fra socialdemokratisk side i vores forebyggelsesoplæg til børn og unge har sagt, at vi tror på, at alle voksne, der er omkring børn, skal bære ansvaret anderledes.
Vi skal have noget gjort formaliseret og forpligtende, sådan at vi som voksne, der er omkring børnene, fokuserer meget mere på trivslen.
På samme måde, som der fokuseres utrolig meget på bogligheden og de boglige evner og kvalifikationer, mener vi at alle voksne bør have en forpligtelse til i skole-hjem-samtaler også at fokusere på trivslen.
Så jeg spørger ministeren: Hvilket ambitionsniveau har regeringen?
Hvad er det, ministeren vil gå til Sundhedsstyrelsen og sige at den dialog, Sundhedsstyrelsen har med skolerne, skal rumme?
Og er det godt nok, at ministeren siger, at nogle kommuner, nogle skoler griber den her opgave og fokuserer på den, mens andre ikke gør?
Som ministeren siger, er håndteringen meget forskellig.
Jeg har i adskillige spørgsmål her i salen over for ministeren sagt, at der jo altså også er stor forskel på skolerne.
Lige så vel som at vi vedkender os, at der er forskel på ledelse på de enkelte skoler, er der jo også en forskel på, hvad det er, de enkelte kommuner har af mulighed for at gøre det rent økonomisk.
Ministeren har da fuldstændig ret, og jeg synes, det skulle være enhver politikers ambition at gøre mere.
Vi politikere vil vel egentlig gerne det bedste.
Vi ved også, at mange gange ved vi bare ikke, hvad det bedste er, og så må man spørge folk til råds.
Det er jo her, at lige nøjagtig Sundhedsstyrelsen kunne spille sin rolle anderledes, hvis ellers ministeren ville svinge dirigentstokken over Sundhedsstyrelsen.
Det er rigtigt, at vi har holdt krudtet i bøssen lidt endnu, i forhold til hvordan det er, vi vil bruge de 2 milliarder nye kroner til forebyggelsespolitik.
Er børnene i mistrivsel, skal der være en palet af tilbud, som man kan tilbyde.
Det mener vi er en fremtidssikring for et godt liv, for alle børn i Danmark.
Bertel Haarder (V), 2011-05-18:
Undskyld, men jeg synes altså, der var mere kød på det, jeg lige har beskrevet at Sundhedsstyrelsen gør.
Jeg vil gerne forsikre, at jeg overhovedet ikke er irriteret over Socialdemokraternes holdning, overhovedet ikke.
For når det er så luftigt og man bare vil gøre mere på alle felter, sprede penge ud, som man ikke kan skaffe, og når man ikke engang kan forklare, hvordan de penge skal gøre tingene bedre, så er der jo ikke noget at være irriteret over.
Så er det tom snak, ligesom hele S-SF's plan for forbedring af Danmark er tom snak.
Undskyld, jeg siger det, men jeg siger det kun som svar på tiltale, fordi hr. Møller Mortensen påstår, at han her kan gøre det meget, meget bedre end den danske Sundhedsstyrelse.
Det synes jeg ikke fremgår af det, jeg her har hørt.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-18:
Mener ministeren, at der er behov for yderligere håndhævelse og sanktioner over for unges køb af alkohol, når 28 pct. af de 15-årige drenge og 19 pct. af de 15-årige piger ugentligt drikker alkohol, jf. Skolebørnsundersøgelsen 2010, side 41?
Vi vil jo altid gerne bygge vores viden og vores udsagn på faktuelle data, og det er også derfor, at vi i hvert fald fra socialdemokratisk side vægter forskning på det her område meget højt – uvildig, objektiv forskning i et videncenter er det, vi går efter.
Når nu ministeren siger, at branchen hellere må se at leve op til det, der nu er vores regelsæt om ikke at sælge alkohol til dem, der ikke må købe, så vil jeg gerne spørge ministeren: Eksisterer der i dag en reel risiko for en butik for at blive kontrolleret, om den overholder det her?
Eksisterer der stikprøvekontroller?
Går man ud og laver kontroller, eller er det virkelig kritisk dybdeborende journalister, som med skjulte kameraer skal ud at dokumentere, hvis det her ikke overholdes?
For der er jo ingen ræson i det, ministeren siger, nemlig at der hænger en slet skjult politisk trussel over branchen, hvis ministeren må stå og vedkende sig, at der ikke eksisterer en risiko for at blive taget i en ulovlig handling.
Sådan som jeg ser kontrollen, er den næsten lig nul.
Er ministeren af den opfattelse eller af en anden opfattelse?
Bertel Haarder (V), 2011-05-18:
Jeg er glad for, at spørgeren selv nævner vores fælles ansvar i denne sag, for det var faktisk spørgeren, der var ordfører, da vi besluttede at lægge alkoholgrænsen på 16,5 pct., det vil sige, at man ikke må sælge drikkevarer med en alkoholprocent på over 16,5 til unge under 18 år.
Når vi lagde grænsen der, var det for at lægge et centnertungt ansvar på branchen.
Vi spurgte jo branchen: Hvad er til at administrere?
Og vi fik den besked: 16,5 pct. er et godt snit mellem den mest alkoholfyldige rødvin og så hedvin.
Derfor satte vi grænsen der, og derfor har branchen ingen undskyldning for ikke at engagere sig kraftigt i at få overholdt loven.
Mit råd til branchen er, at det må man hellere se at få gang i, for ellers risikerer man altså indgreb, som er generende for branchen – og også for borgerne.
Det er jo ikke så længe siden, at det er trådt i kraft.
Vi kender slet ikke virkningen af den forhøjede alkoholgrænse, altså det med, at man nu, hvis man ikke er 18 år, ikke må købe drikkevarer med over 16,5 pct. alkohol.
Vi kender ikke virkningen af det endnu, men der var for et par dage siden en offentliggørelse af en undersøgelse, som viste, at der tilsyneladende er en ganske kraftig forbedring på vej, som jeg bare ikke har dokumentation for endnu.
Men det håber jeg at jeg snart kan delagtiggøre både mig selv og andre i.
Kontrollen med denne alkoholgrænse er fuldstændig som kontrollen med den gamle alkoholgrænse, og den kontrol var vi meget bevidste om, da vi vedtog den nye alkoholgrænse, så det har spørgeren og jeg et fælles medansvar for.
Jeg har ærligt og redeligt sagt, at politiet jo ikke kan stå ved hver eneste disk, men hvis det viser sig, at den grænse, vi har vedtaget, ikke forhindrer, at alle mulige unge render rundt til skolefester med hård spiritus, så er der noget rivende galt, og så er tiden kommet til stikprøver og andet, for vi skal selvfølgelig ikke lade pressen løse det her problem.
Det er da i høj grad en sag for politiet, hvis der er indikationer på, at der er steder, hvor unge frit kan forsyne sig med det, som vi har forbudt.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-18:
Jeg vil da gerne anerkende ministerens initiativ, så Sundhedsstyrelsen nu taler med brancheorganisationen.
Det synes jeg er rigtig dejligt at høre.
Om det er kommet fra ministeren selv, eller om det er kommet, fordi der er lagt et vist pres på ministeren for at fokusere på det her område, skal være ligegyldigt.
Men det er godt, at Sundhedsstyrelsen tager den her sag op.
Jeg vil sige, at det jo ikke er et enten-eller; det her er jo et både-og.
Og der tror jeg i og for sig at ministeren og jeg godt kan være enige.
Jeg angriber lovgivningen og adfærden lidt i dag ved at stille det her spørgsmål til ministeren og for at få ministeren til at prøve at rette fokus mod, om branchen og om butikshandelen gør, hvad de kan.
Jeg har det i øvrigt normalt sådan, at en god lov naturligvis skal følges op af både kontrol og sanktion, for ellers skrider, om man så må sige, retssikkerheden og bevæggrundene bag loven.
Det her er et område, hvor jeg har den holdning, at vi altså ikke har været dygtige nok med lovgivningen til at sikre, at kontrollen er i orden.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Hvordan er det, loven bliver kontrolleret i dag?
Hvordan er det, kontrollen af branchen, af dagligvarehandelen, af butikspersonalet, af ejerne foregår?
I hvor høj grad laver man stikprøver for at finde ud af, om det virkelig kan lade sig gøre for en 15-årig at gå ind og købe spiritus, alkohol?
Vi har selv været med til forhandlingerne, både ministeren og jeg, om regelsættet om, at man skal være 18 år for at købe spiritus med over 16,5 pct. alkohol.
I den sammenhæng diskuterede vi også meget, hvordan vi skal lave kontrollen og sanktionen i forhold til det her.
Vil ministeren ikke lige sige, hvordan det foregår, for deraf tror jeg det vil fremgå meget tydeligt, at vi i Danmark ikke har noget særlig godt kontrolsystem?
Bertel Haarder (V), 2011-05-18:
Men jeg er enig i, at der fortsat er for mange 15-årige, der drikker regelmæssigt, specielt når det tages i betragtning, at man nu ikke må sælge alkohol til unge under 16. Men problemet løses jo nok ikke ved at råbe på øget kontrol og kraftigere sanktioner.
Det handler om, at butikspersonalet skal være bevidste om, at de har et ansvar for, at kravene på dette område overholdes.
Det er butikspersonalet, som er ansvarligt for at tjekke de unges alder og afvise dem, der ikke er gamle nok til at købe alkohol.
Jeg ved fra detailhandelens brancheorganisation, at man er indstillet på at leve op til sit ansvar, fordi butikkerne jo ikke har nogen interesse i at fremstå som en branche, der bryder loven, også fordi butikkerne, hvis de ikke lever op til loven, jo risikerer indgreb, som kan være generende for dem.
Jeg har bedt Sundhedsstyrelsen om at indkalde brancheforeningerne til et snarligt møde, hvor man kan drøfte mulige tiltag for at gøre det lettere for butikkerne at overholde loven.
Og jeg har bedt Sundhedsstyrelsen om at holde mig orienteret om, hvad der kommer ud af de drøftelser.
Vi ved, at nogle forældre ligefrem køber alkohol til de unge, når de skal til fest.
Der er forældre, der helt misforstået solidariserer sig med deres børns dårlige vaner.
Nogle gør det ud fra en forestilling om, at sådan er de unge nu om dage osv., og disse misforståede forældreholdninger er et meget alvorligt svigt.
Det skal vi sige alle steder.
Vi skal sætte ind med alkoholpolitikker i skolerne og på ungdomsuddannelserne.
Jeg har lige haft møde med undervisningsministeren, hvor vi har aftalt at indkalde repræsentanter for skole- og ungdomsuddannelser til et møde i det tidlige efterår, hvor vi igen skal drøfte alkoholpolitik, sådan som vi har gjort tidligere.
Og på det tidligere møde, som vistnok var lige før jul, mødte jeg nogle ledere, som faktisk var villige til at tage et ansvar.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-18:
Tak for det.
Mener ministeren, at der er behov for yderligere håndhævelse og sanktioner over for unges køb af alkohol, når 28 pct. af de 15-årige drenge og 19 pct. af de 15-årige piger ugentligt drikker alkohol, jævnfør Skolebørnsundersøgelsen 2010?
Kamal Qureshi (SF), 2011-05-19:
Nu skal det her jo ikke gå hen og blive en diskussion om statistik alene, for Politiets Efterretningstjeneste skriver jo, at der er sket en markant stigning.
Jeg går ud fra, at Politiets Efterretningstjenestes folk er klar over de statistiske ændringer, der er sket, så når de skriver, at der er sket en markant stigning, går jeg ud fra, at de ved noget om det.
Men under alle omstændigheder er det jo også Justitsministeriets egne undersøgelser, som peger på, at der er et meget, meget stort mørketal, som er sager, som ikke bliver anmeldt.
Så under alle omstændigheder kan man sige, at antallet af sager, der ikke kommer for retten eller ikke bliver opklaret, er markant større end de ti sager, der er kommet for retten.
Det håber jeg i hvert fald at justitsministeren og jeg er enige om.
Så kan vi diskutere, om metoderne er gode nok, sådan som de foreligger, og om man skal bruge de metoder, vi anviser, eller andre, men det, der er problemet, er, at der er ti sager, der kommer for retten, på trods af at der er en viden om, at antallet af sager er markant større.