Stine Brix (EL), 2012-03-23:
Jeg vil gerne starte med at understrege, at for Enhedslisten er det naturligvis ligesom for alle andre partier her i Folketinget uhyre vigtigt, at vi kommer seksuelt misbrug af børn til livs.
Det absolut vigtigste er, at vi bliver bedre til at forebygge, at overgreb og misbrug finder sted, og ikke mindst, at de professionelle, der arbejder omkring børnene, er uddannede i at opdage og håndtere mistanke om overgreb mod børn.
Det handler også om at sikre en ordentlig behandling af de børn, som udsættes for misbrug, og en behandling af de voksne, som krænker dem, så vi undgår, at det sker igen.
Derfor er jeg positiv over for hensigten med forslaget, til gengæld er jeg mere skeptisk over for, om forslaget rent faktisk vil få den effekt, som er hensigten.
Jeg mangler stadig at se, at den nuværende børneattestlov har virket, at der rent faktisk er færre børn, som bliver udsat for seksuelle overgreb som følge af loven, og det vil jeg spørge ind til i det videre arbejde.
Dernæst synes jeg, det er vigtigt, at vi ikke laver en uigennemskuelig lovgivning for de mange bestyrelser af frivillige og professionelle, som sikrer, at vi har et rigt kulturliv i Danmark.
Med den her lovgivning påhviler der jo bestyrelserne et omfattende ansvar, og konsekvensen af ikke at få indhentet attester på alle dem, som loven lægger op til der skal indhentes attester på, kan være alvorlige for en klub eller forening i form af f.eks. mistet tilskud eller bøder.
Forslaget lægger jo op til, at bestyrelserne har pligt til, at der indhentes børneattester på en meget, meget bred kreds, f.eks. rengøringspersonale på et teater, rundvisere på et museum, pedeller på en rideskole osv. osv.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi spørger os selv, om vi tror, at det vil gøre en positiv forskel for at forhindre overgreb på børn, og om ikke det risikerer at udgøre en forhindring for rent faktisk at udfolde det rige kultur- og idrætsliv, som vi har.
Som Bibliotekarforbundet også anfører i deres høringssvar, risikerer man at lave en lovgivning, som er alt for vidtgående i forhold til det ellers gode og vigtige formål.
Det her er jo som den oprindelige lov en meget vid rammelov.
Når man læser lovforslaget, kan man se, at det i virkeligheden er op til x antal ministre at udstede bekendtgørelser, som betyder, at nogle andre kan blive pålagt en straf, så længe det bare er nogle, der i et eller andet omfang har noget med børn at gøre.
I bemærkningerne til lovforslaget på side 8 kan man se Kulturministeriets område nævnt, og at det er en lang, lang række af arbejdsfunktioner og ikke mindst institutioner, som det her lovforslag omfatter.
De andre ministres område har jeg ikke set.
Fru Birthe Rønn Hornbech og hr. Karsten Nonbo skrev omkring det oprindelige lovforslag, at lovforslaget slet ikke lever op til reglerne om god lovkvalitet.
Der er tale om et lovforslag, der nærmest udelukkende består af myndighedsbestemmelser, og derved er lovgivningsmagten flyttet fra Folketinget til en række ministre, og det helt elementære krav om, at borgeren i loven skal kunne læse om sine pligter og kende sanktionerne for en overtrædelse, er ikke opfyldt.
Det står slet ikke klart i lovteksten, hvilke pligter loven omhandler, og hvilke sanktioner der kan blive tale om.
Det synes jeg er en meget vigtig bekymring, og den synes jeg kulturministeren og de øvrige ordførere skal tage med videre i arbejdet.
Så for at samle op vil jeg sige, at når jeg er skeptisk, er det ikke, fordi jeg er uenig i hensigten i forslaget, men min bekymring er, at det her kan være et skridt, der krænker andre fundamentale rettigheder i det danske samfund, måske uden at bidrage til, at der rent faktisk bliver færre af de overgreb, som vi alle ønsker at forhindre.
Men jeg vil spørge ind til forslaget, før vi tager endelig stilling.
Tak for ordet.