Lars Christian Lilleholt (V), 2015-12-17:
Tak for det, formand.
Jeg vil også godt takke Folketingets mange klimaog energiordførere, som lagde vejen forbi Paris.
Tak for et godt samarbejde i den sammenhæng.
Den globale klimaaftale understreger, at der er global opbakning til at håndtere klimaforandringerne, og jeg er stolt af, at Danmark som en del af EU bidrog med et af de højeste reduktionsmål.
Ligeledes viser den globale klimaaftale vigtigheden af, at Danmark bidrager aktivt til at opnå og opfylde internationale klimaaftaler både i FN og i EU.
Det er disse forpligtende aftaler, der er redskabet til at spore verdens lande ind på den rette kurs i forhold til håndteringen af de globale klimaudfordringer.
Det er der en række gode grunde til.
Regeringens langsigtede mål er, at vi skal være uafhængige af fossile brændsler i 2050.
Et nationalt delmål på klimaområdet i 2020 er ikke nødvendigvis en omkostningseffektiv trædesten på vejen dertil.
Det skyldes, at det på nuværende tidspunkt er vanskeligt at fastsætte den optimale reduktionsvej på den korte bane på grund af bl.a. teknologiudviklingen.
Dertil kommer, at udledningsniveauerne på kort sigt også vil være styret af midlertidige udsving i priser på brændsel, CO2 og på en række andre forhold, der er vanskelige at styre og forudsige.
Et nationalt mål i 2020 kan således føre til, at der iværksættes for hurtige og ikke helt gennemtænkte indsatser.
Vi har endnu ikke den nødvendige viden, og et kortsigtet nationalt mål er ikke afgørende i forhold til at nå det langsigtede mål på klima- og energiområdet.
Det kan samtidig medføre betydelige negative konsekvenser for vigtige dele af det danske erhvervsliv.
Det blev også understreget af Klimarådet for nylig, at det ikke er afgørende for den langsigtede omstilling, at de danske drivhusgasser er reduceret med f.eks. 37 pct. eller 40 pct. i 2020.
Samlet set kan kortsigtede nationale klimamål således blive en dyr og ikke særlig effektfuld beslutning, der ikke er i overensstemmelse med regeringens hensigt om at føre en grøn, men realistisk klimapolitik med fokus på at bringe omkostningerne ned og ikke op.
Anderledes forholder det sig naturligvis, hvis der er tale om en international forpligtelse.
Herved vil der også være en reel effekt på drivhusgasudledningerne.
Den nye basisfremskrivning for udviklingen af energiforbrug, energiproduktion og udledninger af drivhusgasser i Danmark er netop blevet offentliggjort.
Det glæder mig meget, at den bekræfter, at Danmark fortsat fører en ambitiøs klimapolitik og forventer at reducere drivhusgasudledningerne betragteligt frem mod 2020.
Den netop offentliggjorte basisfremskrivning viser således, at drivhusgasudledningen i 2020 forventes at være reduceret med 40 pct.
Ændringerne i udledningsniveauet set i forhold til sidste års basisfremskrivning skal tilskrives en række ændrede forudsætninger, ny viden snarere end ændret klima- og energipolitik.
I basisfremskrivningen er effekterne af allerede vedtagne, men ikke nødvendigvis implementerede tiltag indregnet, således også effekterne af finansloven for 2016.
Den nye fremskrivning af drivhusgasudledningen betyder ikke, at regeringen ændrer holdning i forhold til spørgsmålet om at fastsætte en kortsigtet national målsætning.
Vi ønsker fortsat ikke, at fokus er på dyre her og nu-tiltag, hvis reelle effekt i forhold til den langsigtede grønne omstilling er begrænset.
For der vil også til næste år og næste år igen være mindre udsving, når det gælder vurderingen af udledningsniveauet i 2020.
Det skyldes en række vanskeligt forudsigelige faktorer, der ikke er umiddelbart styrbare gennem energi- og klimapolitikken.
Afhængigt af udviklingen i 2016 kan næste års basisfremskrivning derfor vise et andet reduktionsniveau i 2020, selv om den politiske kurs er den samme.
Dette understreger udfordringerne ved at fastsætte meningsfulde, kortsigtede nationale klimamål og pointerer endnu en gang, at det væsentligste værktøj i klima- og energipolitikken er de brede internationale aftaler.
Når vi skal opfylde de internationale mål, er brede nationale aftaler som energiaftalen vigtige redskaber.
Det er efter min vurdering sådanne aftaler, der sikrer stabilitet og fremdrift.
Regeringen ønsker således ikke et kortsigtet nationalt klimamål, der peger ud over EU-målsætningerne, men det betyder ikke, at regeringen ikke har visioner for den danske klimapolitik.
Visionerne skal bare give mening set i forhold til udviklingen i Danmark og i verden omkring os.
Regeringens vision på klimaområdet er dels at fastholde Danmarks position som et af de lande i hele verden, der er mest ambitiøst på klimaområdet, dels at fortsætte den kendte linje i EU.
Her arbejder vi for at sikre et højt ambitionsniveau på klimaområdet i EU, og samtidig påtager vi os vores del af ansvaret for opfyldelsen af de fælles ambitiøse klimamål, som EU fastsætter.
Det har været linjen i forhold til opfyldelsen af EU's 2020-mål.
Danmark yder bl.a. gennem sin ambitiøse udbygning med vedvarende energi et meget markant bidrag til klimaindsatsen inden for EU's fælles kvotehandelssystem, der dækker udledninger fra særlig energisektoren og industrien.
Danmark er således sammen med Sverige et af de lande i EU, der har udbygget andelen af vedvarende energi i det samlede endelige energiforbrug mest siden 2005.
Samtidig har Danmark et af de højeste reduktionsmål i EU i de såkaldte ikkekvoteomfattede sektorer, der populært sagt omfatter de tre b'er: bønder, biler og bygninger.
Det mål er vi også godt på vej til at opfylde.
Denne tilgang vil sikre en ambitiøs klimapolitik, samtidig med at konkurrenceudsatte dele af dansk erhvervsliv kan konkurrere på lige fod med det øvrige EU.
Og det er ikke nogen lille opgave, der venter os.
Forventningen er, at Danmark også denne gang vil få et reduktionsmål for de ikkekvoteomfattede sektorer i den høje ende.
Vi skal altså finde ud af, hvordan vi håndterer et reduktionsmål, der potentielt kan blive en betydelig udfordring for særlig vores landbrug og transportsektor, to områder, som regeringen vægter højt.
Det er regeringens ambition, at vi skal opfylde EU's reduktionsmål i 2030 uden at belaste erhvervslivet eller den danske statskasse unødvendigt.
De to hovedudfordringer frem mod 2030 er dels at sikre opfyldelsen af Danmarks bidrag til EU's fælles klimamål, hvilket er en reduktion i drivhusgasser på mindst 40 pct., og dels at sikre en fortsat fornuftig udvikling på energiområdet, når den nuværende energiaftale udløber i 2020.
Inden udgangen af 2018 indledes drøftelser i energiforligskredsen om en ny energiaftale for perioden efter 2020.
Overordnet set er opgaven på nuværende tidspunkt at sikre, at vi gør vores forarbejde ordentligt, så vi er i stand til at tilrettelægge en hensigtsmæssig klima- og energindsats efter 2020, der peger frem mod opfyldelsen af målene for 2030 og 2050.
Et første skridt på vejen er nedsættelsen af regeringens Energikommission.
Kommissionen skal dels komme med anbefalinger til tilrettelæggelsen af den overordnede energipolitik efter 2020 og dels udpege omkostningseffektive løsninger for håndtering af de internationale klimaforpligtelser efter 2020.
Vi må således væbne os med tålmodighed og afsætte den nødvendige tid til at finde de gode løsninger, som kan sikre en omkostningseffektiv omstilling af det danske samfund til lavemission.
Vi skal finde de rette løsninger, der har opbakning i såvel befolkningen som i industrien.
Det er afgørende, at danskerne er i stand til at betale regningen for omstillingen i det lange løb.
Derfor handler det om at finde den rette balance, hvor vi i Danmark både fortsætter den grønne omstilling og samtidig tager hensyn til erhvervslivet, væksten og beskæftigelsen.
Når alt det er sagt, vil jeg gerne fremhæve, at selv om der kan være nuanceforskelle i hastigheden og omfanget af den grønne omstilling, er det min opfattelse, at det overordnede mål om at gennemføre en grøn omstilling af det danske samfund nyder bred opbakning i Folketinget.
Denne grundlæggende enighed om det overordnede mål skaber grundlag for en sund og saglig meningsudveksling, som jeg sætter meget stor pris på og derfor glæder mig til at udfolde og deltage i i dag.