Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2009-01-15:
Først og fremmest vil jeg gerne komme med et stort, stort tillykke til ligestillingsministeren.
Og årsagen er naturligvis, at det er det første lovforslag, ministeren kommer med i sin tid som ligestillingsminister.
Vi er mange, der har ventet meget, meget utålmodigt.
Der er nogle, der har fortalt mig, at ligestillingsministeren engang var rødstrømpe.
Jeg ville sådan ønske, at ministeren ville huske på det der med de røde strømper lidt oftere, så derfor har jeg taget en gave med.
Det har jeg for at sige tillykke, og jeg håber meget, at vores ligestillingsminister vil gå med dem, for vi kunne godt tænke os, at der fremover går lidt kortere tid, før der kommer et nyt forslag på ligestillingsområdet.
Så jeg har en gave til vores minister, som forhåbentlig vil huske hende på, at hun engang var rødstrømpe.
Enhedslisten støtter selvfølgelig det her lovforslag.
Ligestilling er ikke noget, der bare kommer af sig selv, det er blevet sagt tidligere i dag.
Der er brug for handling, vi kan ikke bare slappe af og lave ingenting, for så kommer vi til at vente og vente og vente.
Selv om vi i Danmark har formel ligestilling mellem kønnene, og selv om vi alle sammen er enige om, at vi ikke vil acceptere diskrimination på baggrund af køn, hører enigheden altså som regel op, når det kommer til det der med, at der skal handles.
Det en skam, for det er lige præcis handling, der er rigtig, rigtig meget brug for.
Det er efterhånden et anerkendt faktum, at ligestilling i Danmark kun eksisterer på papiret.
Vi ved, at der er forskel på formel ligestilling og reelle muligheder.
Vi ved, at kvinder i Danmark tjener 18 pct. mindre end mænd, på trods af at loven om ligeløn altså blev vedtaget i 1976.
Vi ved også, at der er under 12 pct. kvindelige professorer i Danmark, og at andelen af kvindelige ledere er markant lavere end andelen af mandlige ledere.
Vi ved, at kvinder tager langt, langt størstedelen af barselorloven.
Det var bare nogle af eksemplerne.
Derfor vil jeg gerne gentage, at der er grund til at rose vores minister, for der er brug for handling, og det her forslag er altså et lille skridt i den rigtige retning.
I virkeligheden er der jo altså tale om en minimal ændring af den eksisterende lovgivning.
For selv om det for nogle kan lyde voldsomt, at man ændrer kan til skal, er der altså hverken tale om kvotering eller tvang.
Pointen er kun, som det tidligere er sagt, at man i forbindelse med en indstilling skal sørge for, at der både bliver indstillet mænd og kvinder.
Og man kan sige, at det set i det lys jo ærlig talt virker helt ude af proportion, at Folketingets formand har været ude at sige: Nu går regeringen for vidt, nu er det for meget med al den her ligestilling.
Man kan godt blive meget, meget bekymret for, om det virkelig er udtryk for Venstres folketingsgruppes holdning til ligestilling, at et så lillebitte forslag som det, vi behandler i dag, skulle være at gå for vidt i forbindelse med ligestilling.
Selv om man sådan umiddelbart kan grine af, at formanden for Folketinget kan finde på at sige sådan noget, er der grund til at blive bekymret, når man ser det i et lidt større perspektiv.
For lige præcis den slags automatreaktioner, som den, formanden, hr. Thor Pedersen, er kommet med i det her tilfælde, er det, der gør, at der absolut intet sker på ligestillingsområdet i Danmark.
For i modsætning til hvad formanden for Folketinget siger, er ligestilling altså ikke bare noget, der kommer af sig selv.
I den videre behandling af lovforslaget ser vi meget gerne, at det bliver præciseret, hvad det er for nogle særlige grunde, der kan berettige til, at man fraviger kravet om at indstille personer af begge køn.
Jeg synes, at KVINFO er kommet med en meget god formulering i deres høringssvar.
Af det fremgår det tydeligt, at dispensationsgrunden bør være, at det simpelt hen ikke har været muligt at finde kvalificerede og kompetente personer, og at den udpegende organisation eller institution bliver tvunget til at dokumentere, hvorfor man ikke er i stand til både at indstille en mand og en kvinde.
Vi støtter også det ønske, som har været fremme i høringssvarene, om, at der skal være åbenhed om begrundelserne for at give dispensation og selvfølgelig også åbenhed om begrundelserne for ikke at give dispensation.
Jeg håber meget, at det her med de røde strømper vil blive gældende praksis.
Undskyld.
Jeg skulle bare give ministeren gaven.
Men det er høfligt.