runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christine Antorini (S), 2009-11-11:
[Lydudfald]
... at det er første gang i min tid herinde, at jeg er stødt ind i, at dem, som ministeren selv kalder for regnedrengene, laver et fuldstændig teoretisk regnestykke med en besparelse på 81 mio. kr., nemlig ved at man nu åbner for, at holddannelse skal bruges til at lave større hold end de klassekvotienter, der er i dag, dvs. større hold end dem, som man har i klasserne.
Men når nu undervisningsministeren mener, at det her er fuldstændig teoretisk og hypotetisk, må det jo også være nemt for undervisningsministeren at sige, at når vi nu her om et par uger skal indkaldes til at drøfte regeringens afbureaukratiseringsforslag, vil det ikke være noget, vi kommer til at diskutere, for det er alligevel bare et teoretisk regnestykke, altså de 81 mio. kr. i besparelser, ved at man laver større hold end dem, som er i klasserne.
Det er ikke noget, vi vil støde ind i som et regulært forslag.
Det er bare ren teori.
Bertel Haarder (V), 2009-11-11:
Jeg har ikke hørt nogen, der ikke vil fastholde klassen som det sociale centrum.
Det ligger jo i den ordning, der gælder for de ældste klasser, hvor det højst er halvdelen af tiden, som kan være præget af holddannelse.
Så bliver jeg nødt til at sige om Skolerådet, at hvis Skolerådet nu her gentagne gange – jeg har forsøgt at overhøre det – nu skal bruge politisk, så er der jo ikke andet at gøre end at gå tilbage til Skolerådet og spørge: Er Skolerådet imod afbureaukratisering?
Er Skolerådet imod, at man viser mere tillid til ledere og lærere?
Det gad jeg dog nok høre Skolerådet udtale.
Jeg har ikke set det, på trods af at jeg er ret grundig i min læsning af Skolerådets forskellige skrifter.
Men nu må vi have det undersøgt, for det kan jeg jo ikke have siddende på mig.
Og så vil jeg sige: Jo, når det gælder gruppeeksamen, har spørgeren da sit første argument i dag.
Jo, det er rigtigt.
Der er vi på ét punkt lidt mere restriktive.
Vi synes, at den enkelte skal have en individuel vurdering og en individuel eksamination.
Det er rigtigt.
Det anerkender jeg.
Line Barfod (EL), 2009-11-11:
Vi kan blive enige så langt, at vi har nogle rigtig engagerede voksne til at tage sig af vores børn – de gør en kæmpe indsats – og at de forældre, der oplever den store indsats, også er glade for de voksne, der tager sig af deres børn, er glade for, at de gør så stor en indsats.
Men det er jo ofte på trods.
De gør en kæmpe indsats, på trods af at de konstant bliver ramt af nye nedskæringer, nye regler, de skal leve op til osv.
Og det er jo det, der er problemet.
Det er et problem, synes jeg, hvis ministeren siger, at der overhovedet ikke er nogen sammenhæng mellem normering og kvalitet.
Det er klart, at man godt kan opleve, at der er mange voksne, men at de ikke har tid til at tage sig af børnene, fordi de skal lave en masse administrativt arbejde.
Så hjælper det ikke meget, at der er mange voksne.
Det er klart.
Men det har dog en betydning, om der er én voksen til fem vuggestuebørn, eller der er én voksen til tre vuggestuebørn.
Det har betydning, hvor mange voksne der er til at tage sig af børnene.
Derfor vil jeg høre, om ministeren enig i, at det altså har en vis betydning, hvor mange voksne der er til at tage sig af vores børn, og at det er et problem, hvis der bliver færre og færre voksne til at tage sig af børnene.
Inger Støjberg (V), 2009-11-11:
Jeg håber virkelig, at hr. Bjarne Laustsen tager imod en fremstrakt hånd og sender de eksempler, som han mener at have, for jeg vil meget gerne kigge på dem, men dermed ikke være sagt, at jeg vil ændre reglerne.
Men jeg vil naturligvis gerne kigge på de ting, som hr. Bjarne Laustsen kan komme med.
Lad mig så først lige til den sang om afbureaukratisering sige, at jeg jo ikke er bekendt med, om Socialdemokratiet overhovedet vil stemme for de 105 forslag, som regeringen har fremlagt, det kan jeg jo håbe på, og jeg kan håbe på, at der også er alvor bag ordene, når hr. Bjarne Laustsen og Socialdemokratiet slår sig op på gerne at ville lave en afbureaukratisering.
Så det håber jeg på.
Dernæst er det mig bekendt ikke sådan, at Socialdemokratiet stemte for alle de afbureaukratiseringstiltag, som regeringen gjorde på beskæftigelsesområdet sidste år, hvor der jo netop blev fjernet regel efter regel på beskæftigelsesområdet, vil jeg sige til hr. Bjarne Laustsen.
Det er jo, fordi beskæftigelsesområdet er det område, der kom først med regelforenkling, at der ikke er noget i den nye pakke med de 105 regler.
Det ved hr. Bjarne Laustsen vist godt.
Bjarne Laustsen (S), 2009-11-11:
Der skal nok komme en fremstrakt hånd og alle de der eksempler, men det her drejer sig om at tage nogle kloge beslutninger.
Vi ved, at når ledigheden stiger, giver det et pres på vores uddannelsesinstitutioner, for der er nogle, der skal skifte fra en branche til en anden osv. osv.
Derfor synes jeg, og vi har diskuteret det nogle gange, at det er tåbeligt, vi har nogle regler.
Og den der regel med brandmændene er jo en regel, regeringen har lavet, før var brandmændene ikke omfattet af sådan en regel.
Det er det første og regel nr. 106, man kunne fjerne så let som ingenting i verden, og så var det problem simpelt hen løst.
Tag nu imod den fremstrakte hånd, vil jeg sige til ministeren.
Det er da på tide at vågne op og erkende, at selv om man synes, at ledigheden endnu ikke er stor nok, kan der godt være behov for at kigge på og justere nogle af de her ting, så mange af de mennesker, der er røget ud af arbejdsmarkedet, allerede på nuværende tidspunkt kan komme i gang med at skabe sig en ny tilværelse, måske på baggrund af en ny uddannelse.
Det synes jeg er enormt vigtigt.
Inger Støjberg (V), 2009-11-11:
Det er snart ikke til at komme til for fremstrakte hænder, problemet er bare, at hr. Bjarne Laustsen ikke tager imod dem, og at hr. Bjarne Laustsen og hans parti, Socialdemokratiet, ikke tog imod den fremstrakte hånd sidste år, da vi lavede afbureaukratisering på beskæftigelsesområdet.
Dermed skal ikke være sagt, at det ikke kan være, at der er andre ting på beskæftigelsesområdet, der skal afbureaukratiseres på et senere tidspunkt, men fordi hr. Bjarne Laustsen lige nøjagtig synes, at der nu skal ændres på nogle regler eller andre ting, er det jo ikke sikkert, at regeringen og jeg er enige med hr. Bjarne Laustsen i alting.
Men nu synes jeg, at hr. Bjarne Laustsen skulle tage at få fremsendt de helt konkrete eksempler, han mener at have på SVU-området, dem vil jeg meget gerne kigge på, og så må vi se, om det er reglerne, der blokerer for noget.
Christine Antorini (S), 2009-11-11:
Hvorfor vil ministeren gennemføre mere niveaudeling i folkeskolen?
Bertel Haarder (V), 2009-11-11:
Det er dog en mageløs mistillid, fru Christine Antorini har til lærerne og ledelsen på skolerne.
Mener fru Christine Antorini virkelig, at den eksisterende niveaudeling – undskyld, holddannelse – i de ældre klasser er til skade?
Jeg var forleden på en skole, hvor man meget systematisk benytter sig af holddannelse som noget helt selvfølgeligt.
Skolelederne ønsker den samme frihed i de mindre klasser, hvorfor tør fru Christine Antorini ikke give dem den frihed, som de beder om?
Vi taler om afbureaukratisering.
Jeg skal dagligt høre lærde professorer udtale sig om, at vi fastholder folkeskolen i et gammelt jerngreb fra industrisamfundets tid, og her er så udpeget, hvem der er skyld i det.
Det er nemlig fru Christine Antorini og ikke mig, og derfor er jeg glad for spørgsmålet og lejligheden til at få placeret ansvaret for, at det er, som det er, i folkeskolen.
Jeg vil afbureaukratisere folkeskolen og overlade mere ansvar til lærerne og ledelsen, og det vil jeg gøre ved at give den samme frihed til holddannelse i de mindre klasser, som man i forvejen har i de ældre klasser.
Derved viser vi skolerne – ledelsen, skolebestyrelsen, lærerne – tillid, og derved giver vi dem større frihed til at disponere efter lokale forhold.
Børn er forskellige, klasser er forskellige, og klassetrin er forskellige.
Vi skal have større fleksibilitet i vores folkeskoleordning – det er det, jeg foreslår.
Og så er det i øvrigt op til en lokal beslutning på skolerne hos de professionelle at finde ud af, hvordan man vil bruge den frihed, som regeringen foreslår.
Christine Antorini (S), 2009-11-11:
Jeg vil tillade mig at vende tilbage i den næste runde spørgsmål, jeg har til ministeren, vedrørende regeringens forslag om såkaldt afbureaukratisering ved mere fleksible holdregler.
Det, som jeg vil fokusere på i den her runde spørgsmål til ministeren, er, at ministeren i flere sammenhænge har været ude at tale om ønsket om mere niveaudeling i folkeskolen.
Jeg ved, der har været en diskussion, hvor der har været uenighed om, hvad ministeren har sagt, hvorvidt ministeren ønskede niveaudeling i folkeskolen, eller om det var en misforståelse, om det, ministeren egentlig henviste til, var, at det var fremragende med niveaudeling på erhvervsskolerne.
Men ikke desto mindre var det noget, ministeren sagde ved en folkeskolekonference, og derfor vil jeg gerne spørge: Hvad er det egentlig, ministeren mener?
Ønsker ministeren niveaudeling – bl.a. som det kendes fra erhvervsskolerne – som en del af det, der skal være i folkeskolen?
Det vil sige, at man bliver delt op rent i forhold til faglighed, i A-, B-, C-niveau.
Det kan man ikke i dag, og det skal ikke være nogen hemmelighed, at det synes Socialdemokraterne også er en rigtig skidt idé.
Men er det det, som ministeren i virkeligheden ønsker i folkeskolen, ligesom ministeren har henvist til at man kan på erhvervsskolerne?
Bertel Haarder (V), 2009-11-11:
Jeg syntes, jeg var klokkeklar.
Det er den frihed, man har i dag i de ældste klasser, som regeringen også synes at man skal have i de mindre klasser – frihed til, at ledelse og lærere, uden at fru Christine Antorini skal blande sig i det, kan indrette skolen sådan, at eleverne lærer mest.
Det er den frihed, vi vil have, og den har jeg talt for.
Hvor man altså i Ritt Bjerregaards tid som undervisningsminister betragtede det som at bande i kirken at tale om, at børn havde forskellige behov, så er det nu noget, man taler helt afslappet om, og som man afprøver forskellige steder.
Christine Antorini (S), 2009-11-11:
Det er ærgerligt, at ministeren ikke vil svare på det, jeg spørger om.
Det er jo sådan, at det er to helt forskellige aldersgrupper, man har med at gøre, når vi snakker om unge, der går på erhvervsskolerne eller de gymnasiale uddannelser – det er typisk unge mellem 16 og 19 år – og når vi snakker om folkeskolen, hvor der er et aldersspænd fra 6 år og op til 15-16 år.
Kan ministeren bekræfte, at samtlige undersøgelser viser – herunder det rådgivende panel, som ministeren selv har nedsat i Skolerådet, hvor Niels Egelund gang på gang har fremført det – at det, at man bevarer klassen som det sociale centrum og ikke udvider med egentlig niveaudeling, faktisk er det, der lærer alle børn mest, både de stærke børn og de mindre stærke børn, fordi de løfter hinanden i klassefællesskabet.
Der er ikke en eneste undersøgelse, der understøtter det, som ministeren plæderer for, nemlig at det skulle løfte fagligheden med øget niveaudeling.
Det er et ganske kort spørgsmål til undervisningsministeren: Hvorfor vil ministeren gennemføre mere niveaudeling i folkeskolen?
Helle Dam (S), 2009-11-11:
Ministeren taler om rekrutteringsproblemer, og når de findes, er det vel endnu mere vigtigt at holde fast i dem, vi har.
Ministeren siger også, at løsningen ikke skal findes i a-kasse-loven og den heller ikke skal findes i ændringer omkring vederlag.
Tiden går altså, og det gør den også i begrænsningen på dagpengeretten og de 30 uger.
Vi har simpelt hen ikke tid til at blive ved med at vente på det her.
Ministeren er nødt til at fortælle, hvor tæt vi er på en konkret løsning.
Det er vigtigt.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-11:
Kan jeg simpelt hen læse ud af det svar, der bliver givet her, at om lidt, når statsministeren rejser sig op for at gå over for at forhandle videre, vil et af de punkter, der bliver diskuteret med Dansk Folkeparti, netop være at give kommunerne øget låneadgang til at igangsætte renoveringsopgaver?
Er det konklusionen her?
Der sidder masser af spændte mennesker og tænker: Hvad sker der med den her finanslovforhandling?
Hvorfor kan de ikke blive enige, hvorfor skal det trække sådan ud?
Men har ministeren allerede lettet på låget her og sagt: Kommunerne får adgang til at renovere noget mere?
Er det det, der er udsigt til her, altså at sådan et halvt eller et helt år efter at vi foreslog det fra socialdemokratisk side, er det altså nu, det kommer, nogle dage før kommunalvalget?
Er det det, vi hører her?
Det ville være glædeligt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-11:
Det er bygget forkert op.
Jeg tror, det rækker, altså at det holder til at kunne stå lidt endnu.
Finansministeren forhandler aktuelt, og jeg føler mig helt tryg ved, at når der er indgået en finanslovaftale, vil han også formidle resultatet af den.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-11:
Der er mindre end en uge til, at vi danskere skal ned og stemme til kommunal- og regionsrådsvalget.
I den forbindelse er det ganske aktuelt, at vi her i Folketinget får diskuteret de grundvilkår og de rammer, som vores kommuner og vores regionsråd lever under.
Ikke mindst set i lyset af at regeringen ved den daværende indenrigsminister for ganske få år siden lavede en stor, omfangsrig og prestigefyldt strukturreform, som jo har været gældende lige siden,
giver det mening at få drøftet, hvilke vilkår der er.
Der har i den seneste tid været en lang række undersøgelser, der har vurderet: Hvordan oplever danskerne så den her strukturreform?
Hvordan oplever danskerne de ting, som regeringen stillede i udsigt, nemlig at det ville blive bedre, at der ville blive mindre administration og bedre service osv.?
Og der må man bare sige, at danskerne simpelt hen dumper den her strukturreform.
Netop i de her timer sidder regeringen – eller i hvert fald gjorde de det indtil for nylig – og forhandlede finanslov.
Nu har vi finansministeren hernede, så de sidder næppe og forhandler lige nu.
Men allerede i forbindelse med finanslovforhandlingerne er man faktisk gået i gang med at bryde med det princip, man selv opstillede i forbindelse med strukturreformen, nemlig det princip, at det var landets regioner, der skulle bestemme vores sygehusstruktur.
Midt i forhandlingerne er man begyndt at rykke rundt på opgaver og andre ting.
Det svarer faktisk til, at man bryder med de spilleregler, der er; det svarer til, at man midt i en VM-slutrunde i fodbold begynder at tage med hånden.
Det er sådan set det, der er situationen.
Så på alle mulige måder må man sige at regeringen har løbet fra sine løfter.
Også kommunernes demokratiske råderum er indskrænket af en lang række statslige krav om tvangsudbud og meget andet, og samtidig er kommunernes råderum reduceret så kraftigt, at kommunernes demokratiske rolle mange steder er blevet reduceret til et valg mellem pest og kolera: Skal der spares på skoler, eller skal der spares på ældreområdet? Set i lyset af den her udvikling af stadig mere statslig indblanding i og kontrol af vores regioner og kommuner og dermed begrænsningen af kommunernes og regionernes demokratiske råderum giver det særdeles god mening med den her forespørgselsdebat om kommunernes og regionernes fremtid.
Og med de ord håber jeg, at vi får en god debat.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-11:
Det lyder i hvert fald som en dårlig håndtering, hvis man har dækket det hele af uden at have sikret sig, at man også har råd til at gøre arbejdet færdigt, men så er det jo håndteret dårligt lokalt.
Jeg vil sige med hensyn til kommunerne, at regeringen i flere omgange i dialog med kommunerne har aftalt at bruge kommuneøkonomien med det her dobbelte sigte, som også ligger i hr. Rasmus Prehns spørgsmål, nemlig at gøre noget godt ved beskæftigelsessituationen lige nu og her og gøre noget godt for os alle sammen på det lange sigt ved at have et højere istandsættelsesniveau og dermed også på sigt lavere energiregninger m.v.
Det gjorde vi ved en aftale på et tidspunkt i foråret, der skabte en mulighed for, at kommunerne øjeblikkelig kunne øge deres istandsættelsesarbejder, som jo er kendetegnet ved at kunne planlægges meget hurtigt, og som derudover også er meget beskæftigelsesintensive, og senere på sæsonen jo altså ved en kommuneøkonomiaftale, som også skaber en voksende ramme for det kommunale anlæg.
Sidste station, når vi taler om det her folketingsår, er så finanslovforhandlingerne, som pågår i øjeblikket, og jeg har i tidligere svar jo altså tilkendegivet, at regeringen selvfølgelig har et øje på den aktuelle situation, tager pejling af den og også forbeholder sig, at der skal ske mere, hvad angår vækststimuli, end det, man kunne læse ud af regeringens finanslovforslag i august.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-11:
Det var dejligt kort, og nu er vi jo også sidst på spørgetimen.
Men hvorfor har regeringen ikke meldt det her ud?
Det er jo sådan, at kommunerne i efterhånden lang tid har efterspurgt det her og sagt: Hvis vi skal have renoveret vores bygningsmasse, har vi simpelt hen brug for den låneadgang.
Ledigheden er jo allerede steget.
Der er familier, som skal sidde og tænke på, hvordan de får råd til jul, fordi de er blevet ledige.
Så regeringen kunne have gjort noget noget før.
Min egen datter går i 1. klasse, og jeg kan fortælle fra hendes skole, at de lige har fået renoveret noget af skolen, men så er der stadig væk nogle vinduer, der er helt nedslidte, og der må skoleledelsen bare sige: Ja, vi kunne kun lave sådan en halv renovering.
Altså, godt nok har håndværkerne været der og dækket af osv., men vi måtte stoppe halvvejs, for kommunen havde ikke råd til at renovere hundrede procent.
Er det ikke en dårlig håndtering af sådan en opgave, at man ikke får mulighed for at låne fuldt ud til at få renoveret det her.
Det giver både beskæftigelse og bedre skoler?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-11:
Jeg bliver nødt til at anholde, at vi ikke skulle være i stand til at fremlægge en analyse af den økonomiske situation, for det gjorde vi, da vi fremlagde finansloven.
Jeg har klart tilkendegivet, og det har finansministeren også gjort, at så følger vi i øvrigt udviklingen frem til det tidspunkt, hvor vi lukker bøgerne, og det er aktuelt ved at ske.
Hr. Morten Østergaard spørger endda med direkte reference til vismændene.
Jeg svarer: Ja, det er vores vurdering, at det vil være fornuftigt at gøre noget mere.
Når jeg så ikke ønsker at præcisere det nærmere, hænger det jo præcis sammen med det, jeg så forstår at vi er enige om, nemlig at man skal sige, hvad man ved, men at man ikke nødvendigvis skal sige alt, hvad man ved.
Så kan jeg gentage mere principielt, at i det omfang regeringen laver aftaler i en snæver kreds, som fordrer, at der skal søges tilslutning fra en oprindelig aftalekreds, gør regeringen selvfølgelig det.
Kim Mortensen (S), 2009-11-11:
Tak til statsministeren, også for indledningen.
Jeg vil egentlig starte med at rose statsministeren.
Det er ikke så tit, vi får mulighed for det.
Men den globaliseringsaftale, som statsministeren selv indledte med at nævne, som netop tager fat i nogle af de meget store problemstillinger, vi står over for, kom jo i stand ikke mindst ved statsministerens mellemkomst, og det lykkedes at få lavet en bred aftale i Folketinget, også uden at bryde forlig i Folketinget.
Det synes jeg var godt, og det var godt for hele uddannelsessystemet.
Det er godt for en lang række af ungdomsuddannelserne.
Men der er noget, der kan undre lidt, og derfor er der et ret kort og konkret spørgsmål til statsministeren.
Nu har statsministeren jo været i spørgetiden hele to onsdage i træk.
Statsministeren havde muligvis håbet at få en finanslovaftale med under armen i dag.
Det har han ikke.
Derfor er det ene spørgsmål, om statsministeren kommer igen næste onsdag med en finanslovaftale, så vi kan få svar på nogle af de spørgsmål, der bliver stillet.
Et af de spørgsmål, der er gået igen mange gange hos mange af de tidligere spørgere, er, hvad regeringens bud på vækstinitiativer i samfundet er.
Alle er jo enige, og det er ikke kun politikere her i Folketingssalen eller oppositionspartier, men det er sådan set også de økonomiske vismænd, der har peget på, at det, der er brug for, er en vækstpakke på 30 mia. kr.
Nu kan vi ikke få svar her, men hvis man iagttager de udspil, der ellers er kommet fra regeringens side, fremgår det, at der jo fra regeringens side snakkes om langt, langt lavere beløb.
Man kan læse sig til, at i 2010 og 2011 vil Danmark miste 185.000 arbejdspladser inden for bygge og anlæg og inden for servicesektoren.
Man kan læse sig til, at hvis det er, at regeringen følger de økonomiske vismænd, vil man alene inden for de samme områder kunne skaffe op mod 20.000 arbejdspladser.
Man vil kunne mindske den korrigerede ledighed, og man vil kunne mindske risikoen for langtidsarbejdsløshed.
Det, der er gået igen og igen, er: Hvad er statsministerens bud?
Hvad er statsministerens svar på, hvad der er brug for, når det handler om at undgå den meget store stigning i arbejdsløsheden, som vi er vidne til?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-11:
Tak for roserne, og de var endda næsten uden torne.
Jeg sad ellers og ventede på, hvornår de kom.
Når der bliver sagt, at alle er enige, så er det jo ikke rigtigt, desværre, havde jeg nær sagt.
For hvis det var sådan, at der var en fuldstændig faglig enighed at tage pejling efter, ville livet jo være lidt lettere.
Man f.eks. er det jo sådan, at OECD meget klart om dansk økonomi siger, at der ikke er brug for at lempe den økonomiske politik yderligere, hvilket sådan set står i kontrast til det, vismændene siger.
Det vil jeg sådan set bare bruge til at fastslå en ting, nemlig at der jo ikke her er tale om nogen meget eksakt videnskab, hvor man kan finde det entydige svar på, hvad der skal gøres.
For kunne man det, tror jeg såmænd også, at man med stor entydighed kunne finde det politiske svar.
Regeringen har selvklart ikke nogen ambition om, at arbejdsløsheden skal stige.
Den her regering har været regering for et Danmark, der bragte arbejdsløsheden ned til et historisk lavt tal, det største socialpolitiske fremskridt i en generation, hvilket betød, at grupper, der tidligere var marginaliseret, fik fodfæste på arbejdsmarkedet, hvad der har betydet uvurderlig meget for integrationen, fordi en række med anden etnisk baggrund end dansk, f.eks. kvinder med anden etnisk baggrund, i højere grad fik arbejdsmarkedstilknytning.
Har vi så en ambition om, at det arbejdsløshedstal skal stige unødigt?
Nej, selvfølgelig har vi ikke det.
Vi er jo ikke pr. definition onde mennesker.
Det er sådan set derfor, vi har lempet den økonomiske politik meget, meget dramatisk, og jeg har sådan set også her i nogle tidligere svar signaleret en parathed til i forbindelse med de forhandlinger, der pågår helt aktuelt, at lempe yderligere.
De er dobbelte i den forstand – nu begynder den røde lampe at blinke – at det både handler om, hvor stort et hul i kassen der bliver slået, altså hvilken regning der skal samles op, og selvfølgelig også om, hvad det er for en konkurrencesituation, Danmark er i.
Står vi i en position, hvor vi kan få glæde af den medvind, der forhåbentlig på et tidspunkt igen blæser på de internationale økonomiske have?
Det vil jeg meget gerne sige noget mere om, men det bliver så i næste runde.