Niels Helveg Petersen (RV), 2009-03-31:
Som flere talere har fremhævet, falder NATO's hidtidige 60-årige historie ligesom i to hovedperioder: De første 40 år var præget af den kolde krig, af Europas skarpe opdeling, af accelererende og farligt våbenkapløb, hvor øst og vest søgte militær balance med hinanden, men på et stadig højere niveau, og præget også af meget begrænsede kontakter mellem lande og personer i Europa på det personlige plan, på det økonomiske plan og på det kulturelle plan - en trist periode sådan set i Europas historie.
De sidste 20 år ser anderledes ud.
Efter Sovjetunionens sammenbrud, kommunismens sammenbrud og Warszawapagtens sammenbrud blev opgaven for NATO meget hurtigt en anden og meget konstruktiv.
NATO blev meget hurtigt et instrument til at hele sårene efter den kolde krig.
Partnerskab for fred blev introduceret, som betød, at man med enkelte af de nye demokratier og NATO kunne udarbejde samarbejdsplaner på det forsvarsmæssige og det sikkerhedsmæssige område og øge den politiske dialog.
Den betyder, at mennesker i Central- og Østeuropa nu kan leve meget mere sikkert, end de har kunnet før, og udvikle deres samfund, som de selv ønsker det.
Og så skal vi jo ikke glemme, at udvidelsen er en kolossal fordel for Danmark.
For første gang vel i sin historie som selvstændigt kongerige er Danmark i dag i den situation, at vi ikke er truet territorialt fra nogen side.
Det er det, som revisionen af vores forsvar bygger på - at der ikke er territoriale trusler imod Danmark og for første gang i vores historie.
Det kunne man tale længe om, det skal jeg undlade, jeg vil prøve at se frem på nogle af hovedopgaverne.
For det første er en hovedopgave selvfølgelig fortsat at udvikle det transatlantiske samarbejde.
Vi skal i de kommende år jo ikke mindst udvikle samarbejdet mellem NATO og EU.
Det skal udvikles.
Samarbejdet og mulighederne herfor skulle blive bedre, når Frankrig nu genindtræder.
Vi må fortsat fastholde, at NATO kan udvides.
Der er nye lande, der banker på, og det er vigtigt at holde fast ved det princip, at demokratiske lande i Europa selvfølgelig har ret til at vælge deres egne alliancer.
Vi må udvikle samarbejdet med Rusland.
Det er glædeligt, at den nye amerikanske præsident har taget fat på den opgave, og det vil betyde, at også samarbejdet i NATO-Rusland Rådet vil kunne udvikles, og det er vigtigt.
I Afghanistan, som er den farligste og vanskeligste opgave, NATO og Danmark har været ude i, skal vi udvikle den politik, som den nye amerikanske præsident har skitseret, og som jo bygger på så hurtigt som muligt, så konsekvent som muligt at gøre afghanerne i stand til selv at varetage deres sikkerhed.
Der er vigtige opgaver på områder som masseødelæggelsesvåben og også på klimaområdet, hvor klimaforandringer kan rejse nye også sikkerhedspolitiske problemer.
Og lad mig så sige til sidst: Hr. Espersen slog sig sådan meget for brystet.
Man måtte næsten forstå, da hr. Espersen talte, at var der to, der stod sammen i et og alt, så var det Dansk Folkeparti og NATO.
Alt, hvad NATO gik ind for, gik Dansk Folkeparti også ind for - dog undtagen den militære aktion i Serbien, må jeg minde hr. Espersen om.
Da var man lodret imod.
Det gjorde jo ikke så meget, der var flertal for den alligevel.
Men jeg synes lige, hr. Espersen selv skulle gennemtænke konsekvensen af, hvad han sagde.
Lad mig så også sige, at jeg glæder mig meget over, at også SF kan stemme for den dagsorden, vi vedtager i dag, eller som lægges frem her i dag.
Jeg synes, det er et meget fornuftigt forslag til vedtagelse, og derfor er det da også meget fornuftigt at stemme for det.
I anledning af at SF stemmer for dette forslag til vedtagelse, så kan NATO jo altså her på sin 60 års fødselsdag glæde sig over, at aldrig nogen sinde har NATO haft så stærk en tilslutning i Folketinget som netop nu.