Martin Geertsen (V), 2015-01-16:
Tak til Dansk Folkeparti for at have fremsat et forslag, som vi i Venstre måske mest af alt tolker som et vink med en vognstang til regeringen om, at man endelig må fremsætte de nødvendige forslag i bestræbelsen på inden for retsstatens rammer at bekæmpe de såkaldt hellige krigere samt radikalisering i almindelighed.
Det er vi med på, og vi stemmer ja til Dansk Folkepartis forslag.
Faktisk har vi jo også, som jeg nævnte under det forrige punkt, den ene gang efter den anden appelleret til regeringen om at tage situationen alvorligt.
Lad mig bare give et par eksempler.
Det synes jeg faktisk, og det har jeg også været inde på før, nemlig under det forrige punkt, er ret vildt.
Det er nærmest ovre i det forargelige.
Da vi gik fra vores seneste møde i Justitsministeriet i starten af december, var det – og jeg tror, at jeg taler på alle borgerlige partiers vegne – med en fornemmelse af, at vi nærmest var enige, at vi snart ville blive inviteret til et afsluttende møde om forebyggelse, og at justitsministeren var enig med os i de indvendinger, som vi havde mod det oprindelige udspil fra regeringen.
Siden har vi intet hørt fra hverken justits- eller integrationsministeren, absolut intet.
Ingen invitationer, ingen møder, intet.
Det er derfor stærke sager, når man efterfølgende skal høre på, at det er de blå partier, der forsinker processen.
Men lad det nu ligge.
Jeg vil bare gerne indtrængende bede om og opfordre regeringen til hurtigst muligt at få inviteret til de afsluttende forhandlinger, så vi kan få sat den her forebyggelsesprocess på skinner.
Mit spørgsmål er: Vil regeringen tage imod de blå partiers invitation til at få afsluttet de forhandlinger – ja eller nej?
Blandt de borgerlige partier tænker vi: Bedre sent end aldrig; lad os endelig komme i gang med at få prøvet nogle sager ved de danske domstole efter de såkaldte landssvigerparagraffer i straffeloven.
Men når man så, som vi også gjorde lige før, går justitsministeren på klingen og spørger, om hun vil bruge sin autoritet over for anklagemyndigheden og bede om, at der bliver rejst en sag, er svaret en mellemting imellem tavshed og nej.
Kan vi ikke her i dag få justitsministeren eller en anden repræsentant for regeringspartierne til i klare og utvetydige vendinger at oplyse os om, hvorvidt justitsministeren vil bede anklagemyndigheden om at rejse en eller flere sager imod hjemvendte syrienskrigere efter de bemeldte landssvigerparagraffer – ja eller nej?
Lad mig tage et tredje eksempel.
Forleden udtalte landets statsminister her i Folketingssalen på et spørgsmål fra Venstres formand, hr. Lars Løkke Rasmussen, at regeringen er åben over for at se på oppositionens forslag til bekæmpelse af radikalisering, herunder især, som jeg også nævnte i min ordførertale under det forrige punkt, at forbyde ophold i terrrorzoner uden forudgående myndighedsgodkendelse.
Men hvad betyder »åben over for«?
Er det et ja eller et nej til de blå partiers forslag?
Er man ud fra en politisk betragtning i regeringspartierne for eller imod de blå partiers forslag?
Man må give justitsministeren, at justitsministeren virker drøngodt på tv.
Justitsministeren siger de rigtige ting, justitsministeren virker hård i flinten, men er det andet og mere end snak?
Lad os få svar på vores spørgsmål, og her er Dansk Folkepartis beslutningsforslag jo en ganske, ganske glimrende anledning.