Morten Bødskov (S), 2012-05-08:
Tak for det, formand.
Vi står her med et beslutningsforslag, som helt overordnet tager sigte på at styrke ytrings- og tankefriheden.
Baggrunden for forslaget er ifølge forslagets bemærkninger, at de bestemmelser, der foreslås ændret eller ophævet, på en eller anden måde ifølge forslagsstillerne er med til at indskrænke den offentlige debat.
Lad mig starte med at slå fast, at regeringen naturligvis er helt enig i, at ytringsfriheden er helt grundlæggende i et demokratisk samfund som vores.
Samtidig er det selvfølgelig også afgørende for regeringen, at ytringsfriheden udøves med fornøden respekt og tolerance over for andre mennesker.
Hvis jeg herefter skal vende mig mod racismeparagraffen, vil jeg først nævne, at straffelovens § 266 b er med til at sikre, at vi overholder vores internationale forpligtelser, og man skal jo derfor være uhyre varsom med at ændre på bestemmelsen.
Jeg vil i den forbindelse gerne gøre det helt klart, at det for regeringen har meget høj prioritet, at Danmark lever op til vores internationale forpligtelser, og når det gælder § 266 b, så er denne bestemmelse formuleret, så den nøje afspejler på den ene siden hensynet til bekæmpelsen af racistiske udtalelser og på den anden side borgernes ret til at give udtryk for deres holdninger.
I praksis fortolkes § 266 b snævert under hensyn til ytringsfriheden, og udtalelser vil altid blive vurderet i lyset af den konkrete sammenhæng, de er fremsat i.
Det indebærer bl.a., at der gælder meget vide rammer for udtalelser, der fremkommer som led i den offentlige debat eller som led i en saglig videnskabelig debat.
I praksis er det alene ytringer af en vis grovhed, der er omfattet af bestemmelsen.
Som regeringen ser det, er straffelovens § 266 b således ikke nogen hindring for den frie debat.
Forslagsstillerne er inde på, at § 266 b kan omformuleres, så bestemmelsen i højere grad begrænses til at gælde tilfælde, hvor trusler samt nedværdigende og forhånende ytringer mod visse grupperinger medfører nærliggende fare for forstyrrelse af den offentlige orden.
Forslagsstillerne peger i den forbindelse på EU's rammeafgørelse fra 2008 om bekæmpelse af racisme og fremmedhad.
Med fare for, at det bliver lidt teknisk nu, vil jeg dog gerne sige følgende: Efter den her rammeafgørelse kan den enkelte medlemsstat vælge at begrænse det strafbare område til kun at omfatte adfærd, der enten udøves på en måde, der sandsynligvis vil forstyrre den offentlige orden, eller som er truende, nedværdigende eller forhånende.
Det er altså ikke muligt at begrænse det strafbare område til adfærd, som er både truende, nedværdigende eller forhånende og udøvet på en måde, der sandsynligvis vil forstyrre den offentlige orden.
Det er derfor umiddelbart vanskeligt at se, hvordan § 266 b kan ændres som foreslået af forslagsstillerne, så vi fortsat lever op til ikke bare rammeafgørelsen, men også FN's racediskriminationskonvention.
Hvis jeg herefter skal vende mig til de dele af forslaget, der handler om blasfemibestemmelsen, altså straffelovens § 140, som også foreslås ophævet, så vil jeg sige, at vi jo på det seneste har drøftet det her spørgsmål i Folketinget flere gange, og i forbindelse med den seneste drøftelse af spørgsmålet i Folketinget opfordrede Folketingets Retsudvalg den daværende justitsminister til at anmode Straffelovrådet om at overveje spørgsmålet.
Det førte til, at den daværende regering anmodede Straffelovrådet om at vurdere de juridiske konsekvenser af en ophævelse af bestemmelsen, og jeg mener faktisk, det er rigtigst, at vi afventer Straffelovrådets arbejde, før vi tager stilling til spørgsmålet.
Jeg vil derfor heller ikke i dag lægge mig endeligt fast på, om der bør ske ændringer på området.
Så synes jeg i øvrigt, det er vigtigt at holde sig for øje, at også den bestemmelse jo skal fortolkes i lyset af ytringsfriheden, og der er praksis for, at der foretages en afvejning af hensynet til ytringsfriheden over for hensynet til de interesser, som bestemmelsen har til formål at beskytte.
At hensynet til ytringsfriheden også i denne sammenhæng vejer tungest, understreges jo endvidere af den meget beskedne praksis på området.
Så er der spørgsmålet om ændring af straffelovens § 267 om injurier.
Bestemmelsen er indrettet sådan, at der sondres mellem for det første det, man kalder sigtelser, det kan f.eks. være beskyldninger om strafbare forhold, og for det andet det, man kalder ringeagtsytringer, det kan f.eks. være stærkt forhånende udtalelser.
Forslagsstillerne foreslår her, at det ikke længere skal være strafbart at fremsætte ringeagtsytringer.
Ifølge forslagsstillerne skal ringeagtsytringer altså kunne tåles i den offentlige debat.
Efter regeringens opfattelse bør der stadig være et strafferetsligt værn mod den slags krænkende ytringer.
Regeringen mener ikke, at man så at sige skal tåle hvad som helst.
Man skal igen huske på, at også den bestemmelse fortolkes snævert i lyset af lige nøjagtig ytringsfriheden.
Det bringer mig så videre til det sidste emne og sidste element i beslutningsforslaget, nemlig det, der handler om at ændre straffelovens § 114 e.
Der er dermed tale om en udvidelse af det almindelige strafferetslige medvirkensbegreb.
Efter bestemmelsen kræves det dog, at der er tale om en medvirken, der på en eller anden måde fremmer den kriminelle virksomhed.
Rene sympatitilkendegivelser i forhold til terrororganisationer er altså ikke omfattet af denne bestemmelse.
Bestemmelsen, der jo oprindelig blev indsat i straffeloven med henblik på at sikre opfyldelsen af internationale forpligtelser, vedrører yderst alvorlige forbrydelser af almenfarlig karakter.
For at opnå det stærkest mulige strafferetslige værn mod terrorisme, har det derfor været nødvendigt at kriminalisere medvirken i sådanne sager i videre omfang, end hvad der i øvrigt gælder for andre forbrydelser.
Dette har regeringen selvsagt ingen planer om at ændre på.
Jeg vil i øvrigt gerne tilføje, at jeg noterede mig, at forslagsstillerne i bemærkningerne til beslutningsforslaget på dette punkt henviser til Roj TV-dommen, og jeg synes for en god ordens skyld, at jeg vil slå fast, at jeg jo af principielle grunde ikke vil udtale mig om en konkret sag, der, som alle ved, stadig verserer ved domstolene.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang gerne understrege, at regeringen selvsagt sætter ytringsfriheden meget højt, men jeg må også fastholde, at der fortsat er behov for et strafferetsligt værn i forhold til visse former for ytringer, og jeg har faktisk fuld tillid til, at de danske domstole formår at lægge snittet det helt rigtige sted i forhold til at afveje hensynet til ytringsfriheden over for hensynet til bekæmpelsen af f.eks. visse nedværdigende og krænkende udtalelser.
Så regeringen kan på den baggrund samlet set ikke støtte beslutningsforslaget.