Jesper Langballe (DF), 2010-02-25:
Hvad er et universitetsstudium?
Ja, det er en bunden opgave, men en opgave, som den studerende er bundet til i frihed; ikke noget, som han eller hun skal trækkes igennem med et reb om halsen for hurtigst muligt at opnå kompetence med dertil hørende løn og forventelig pension, men en opdagelsesrejse i erkendelse, som den studerende gennemfører selvstændigt.
Det sker efter vores mening bedst, hvor universiteterne ikke detailstyres centralt fra et ministerium, men har en udstrakt autonomi.
Da vi fik universitetsreformen i 2004, var vi nogle, der frygtede, at de nye universitetsbestyrelser med obligatorisk eksternt flertal til afløsning af det kollegiale selvstyre ville betyde, at erhvervslivet som aftagerled nu skulle sætte sig på universitetsstyrelsen, så forskning og undervisning tilrettelagdes efter et kommercielt nytteprincip og til skade for den individuelle forskningsfrihed.
Det var vel sandt at sige også tæt på den oprindelige intention, men faktisk er det gået anderledes.
Universiteterne har paradoksalt nok været udsat for en stigende ministeriel detailstyring, mens universitetsbestyrelserne har været temmelig usynlige, dels fordi ministeriet har forsømt at bruge dem til en økonomisk selvstændiggørelse af universiteterne, dels fordi bestyrelserne selv med klædelig beskedenhed og i overensstemmelse med gammel klassisk universitetskultur har overladt det meste til rektoraterne.
I dag må vi erkende, at ingen på universiteterne ønsker det kollegiale selvstyre med valgte ledere tilbage, hvor administration røvede tid fra forskning og undervisning, ja, faktisk er de administrative byrder nogle steder vokset betydeligt siden 2004.
Den grundintention, der bærer regeringens ændringsforslag, er jo ønsket om en øget internationalisering af universitetsverdenen, og det er et langt stykke vej prisværdigt.
Erasmus Mundus-problemet er løst, og jeg vil da også nok sige, at det vel ikke var noget overvældende kønt forløb, på den anden side er det jo historie nu, så det er jo kun, hvis der er gået valgkamp i sagen, at det bliver ved med at være interessant.
Det er bare nyttigt at huske, at det at flytte danske universitetsuddannelser for danske studerende til udlandet ikke tjener noget som helst formål i sig selv, men at man vinder mere internationalt udsyn ved at indbygge nogle semestre med et rigtigt udenlandsk universitet i en hjemlig dansk uddannelse.
Denne internationaliseringsudvikling gør det i parentes bemærket ekstra påkrævet, at Folketinget gennemfører en sproglov, så det danske sprog ikke, sådan som danskforskerne frygter, lider domænetab og efterhånden bliver gjort uanvendeligt for forskningen, fordi der kun eksisterer engelsk.
I den tid, hvor de videnskabelige medarbejdere ikke er pålagt sådanne opgaver, forsker de frit inden for universitetets forskningsstrategiske rammer.«
Hvornår er så det?
Kl. 2.00 om natten, når man er kommet hjem?
Her vil vi nu, da loven er til revision, foreslå den individuelle forskningsfrihed direkte indskrevet, så der står, at i hovedparten af en forskers arbejdstid på instituttet kan han ikke afskæres fra at forfølge sine egne forskningsspor ved at blive sat til andet arbejde, medmindre – selvfølgelig – at andet er aftalt ved ansættelsen.
Vi mener også, at tiden er kommet til at styrke Akademisk Råd, så at rådet selv vælger formand og næstformand ud af sin midte, mens rektor og dekan er tilforordnede, desuden, at alle opslag af professorater sker efter forhandling med rådet, og at ledelsesdispositioner kan tages op i Akademisk Råd til kritisk behandling.
Det betyder ikke, at beslutningskompetencen skal flyttes.
Akademisk Råd skal fortsat kun være rådgivende …