Pernille Frahm (SF), 2010-05-18:
Når nu domstolen er blevet den succes og man får sat gang i arbejdet, ser det alligevel ud til, at budgettet er for stramt i forhold til den opgave, domstolen har.
Der synes jeg måske at man skal overveje, hvorvidt man skal vise en større vilje til at give noget mere, for at sige det ligeud, til, at domstolen kan udføre sit arbejde, fordi det er så vigtigt for at sætte magt bag vores meget fine ord om menneskerettigheder, retsstat og demokrati.
Nu er der i redegørelsen en opgørelse over, hvor mange domme der har været i forhold til Danmark og i forhold til lande, som vi normalt sammenligner os med, og der ligger Danmark jo rigtig godt.
Det synes jeg bestemt vi skal være glade for, men jeg synes også, at vi, når nu vi er stolte af det, så også skal overveje, hvordan vi reagerer i forhold til andre af Europarådets institutioner.
Når f.eks. CPT eller ECRI, som blev nævnt heroppefra før, kommer med henstillinger til Danmark, kommer med kritik af forhold i Danmark, så ville det være klædeligt, at man ikke kom med en automatreaktion med, at her er ikke noget at komme efter, og at de alligevel ikke har forstand på, hvad der foregår i vores land, og at de ikke har forstået dybden i det, men at man måske var noget mere lydhør over for det og måske på den måde også viste vilje til at komme de her institutioner i Europarådet i møde på en bedre måde og dermed også var et godt eksempel over for andre medlemmer af Europarådet. Et andet felt, hvor jeg gerne så at Danmark spillede en aktiv rolle, er netop i spørgsmålet om prioritering af, hvilke opgaver der ligger bedst i hvilket regi – altså Europarådet eller EU.
Jeg er ikke modstander af, at EU arbejder med menneskerettigheder, tværtimod.
Jo flere institutioner, jo flere organisationer globalt der tager sig af at arbejde med menneskerettigheder, jo bedre.
Men det, som vi skal være opmærksom på, er, hvor vi ligesom har den bedste mulighed for virkelig at løfte menneskerettighedssituationen.
Er det ved at lave konkurrerende systemer eller ved i langt højere grad at få EU til at benytte de institutioner, der allerede findes, og som har en betydning for hele Europa og ikke kun for EU's medlemslande?
Der er også andre områder, hvor EU på en eller anden måde går på skovhugst, eller hvad man kan kalde det, i Europarådets institutioner.
Med hensyn til bekæmpelse af trafficking, altså handel med kvinder, har Europarådet en organisation, der hedder GRETA, som nu oplever, at EU er ved at duplikere de arbejdsområder, de opgaver og de institutioner, som Europarådet har.
Det synes jeg er et problem.
Jeg kunne godt tænke mig at høre fra ministeren, hvad man gør i forhold til CAHVIO, hvor man lige nu arbejder med bekæmpelse af vold mod kvinder; hvilken rolle Danmark spiller i det her; hvordan hun ser udviklingen.
Jeg vil gerne høre noget fra ministeren om udviklingsbankens udlånspolitik, som jeg også tog op sidste år under debatten.
For det ser ud til, at udviklingsbankens udviklingspolitik i langt højere grad ligner enhver anden banks, og det skulle den jo sådan set ikke.
Det her er en særlig bank.
Det er en bank, der i langt højere grad burde lægge sin udlånspolitik an efter, hvad Europarådets principper er.
Så det håber jeg at ministeren kan sige lidt om, når hun kommer op og svarer til sidst.
Tak for ordet.
Tak til udenrigsministeren for redegørelsen og tak til de medarbejdere ved Europarådet, som laver et kæmpe stykke arbejde, og til de medarbejdere her i huset også, som laver et stort stykke arbejde for at få hele det arbejde, som vi parlamentarikere prøver at udføre i forhold til Europarådet, til at fungere på bedst mulige måde.
Den redegørelse, vi har i dag, er jo efter min opfattelse en meget god gennemgang af, hvad der foregår i Europarådet.
Man kan nærmest bruge den som en håndbog.
Men jeg synes måske, at det andet område omfattet af den anden halvdel af titlen: »og Danmarks deltagelse heri« mangler lidt fyld.
Det er nok det, jeg gerne vil komme lidt ind på i min tale.
Europarådet er netop en frivillig forening, som landene frivilligt melder sig ind i.
Man gør det, på baggrund af at man frivilligt tilslutter sig en række aftaler om menneskerettigheder, om retsstaten, om god regeringsførelse, om demokrati og omkring en masse ting om, hvordan man udvikler de her begreber, og hvordan man på bedst mulig måde gør det.
Alt gøres jo ad frivillighedens vej.
Der er ingen lande, der er tvunget ind i Europarådet.
Det er jo derfor, man kan sige, at Europarådet har sin legitimitet til efterfølgende at gå ud at kritisere de enkelte medlemsstater, hvis de foretager sig noget, som f.eks. når Schweiz laver sådan en beslutning, som strider med de principper, som et land som Schweiz f.eks. frivilligt har tilsluttet sig.
Netop det, at det er paneuropæisk, at det stort set er hele Europa, vi har med, vi mangler kun Hviderusland i det her samarbejde, er det, der gør, at det er så unikt og det er så vigtigt.
Det er også derfor, at det er så vigtigt, at et land som Danmark, som jo har været med næsten fra starten, hele tiden sikrer, at vi giver det her arbejde den højest mulige prioritet, fordi det er der, vi kan samarbejde om menneskerettighedssituationen, om demokrati, om udvikling af retssikkerhed og retsstaten i hele Europa.
Derfor er der også nogle ting, som er bekymrende.
Det er, at man kan få en fornemmelse af, at Danmark på linje med andre lande i Europarådet, som også er medlemmer af EU, er ved ligesom at nedprioritere engagementet ved Europarådet.
Vi ved f.eks., at i hvert fald p.t. har vi ingen ambassadørpost ved Europarådet.
Det er ikke, fordi arbejdet bliver udført dårligere eller bliver udført af personer, der udfører det dårligere, end det gjorde tidligere, men det er et signal i en forkert retning, i forhold til hvordan netop et land som Danmark, der også er medlem af EU, prioriterer Europarådet.
Følgen af det er jo, at vi giver en alt for stor legeplads efter min opfattelse til andre lande.
Hvis vi som EU-lande gav Europarådet den prioritet, det fortjente, ville det være bedre stillet til at vægte i vores retning.
F.eks. synes jeg, at Rusland får meget stor plads i Europarådet, og der er meget lidt modspil, der er meget lidt vilje til virkelig at gå i kødet på nogle af de problemer, der er omkring Rusland f.eks. i forbindelse med krigen mellem Rusland og Georgien, hvor den tidligere generalsekretær jo har lavet en række rapporter, og hvor der er en række henstillinger til Rusland, som Rusland ikke har fulgt.
Der er det så ikke nok, at Rusland nu har ratificeret Protokol 14, så vi kan få gang i domstolen.
Der er en række andre spørgsmål omkring den konflikt, hvor jeg synes at man burde være lidt bedre rustet – lidt hårdere i filten måske – fra dansk side.
Man siger et politisk, men man gør noget andet.
Vi har lige lavet en aftale med Rusland om gasleverancer f.eks., og det virker, som om vi nu er bedste venner, selv om vi måske også der skulle have været en smule kritiske over for dem.
Jeg vil vende tilbage til domstolen, for vi har haft en række år, hvor vi har oplevet, at domstolen har været ved at blive proppet til af sin egen succes.
Det, at vi har en unik europæisk domstol, hvor den enkelte borger i Europarådets lande kan anlægge sag og på den måde få sin ret i forhold til sin egen regering, er noget helt unikt og noget helt exceptionelt og noget, vi virkelig skal være stolte af.
Vi har nu fået sat gang i udviklingen omkring Protokol 14, og man kan på den måde lette bureaukratiet omkring domstolen … Jeg vil også gerne have, at udenrigsministeren hører, hvad jeg siger, for det er også til hende.