Mai Henriksen (KF), 2012-05-15:
Først og fremmest vil jeg gerne rette en rigtig, rigtig stor tak til Enhedslisten for at rejse den her vigtige debat.
Man kan høre det i tonefaldet, man kan se det i øjnene, altså at det her er noget, der betyder noget for de ordførere, som sidder her.
Det synes jeg er værd at bemærke og også værd at kvittere for.
Jeg vil også sige, er det er en meget stor debat.
Det er en meget overordnet debat.
Men jeg vil tilkendegive nogle sådan principielle standpunkter, som er vigtige for Konservative, men det er også vel vidende, at det er svært at nå i dybden med så meget, som jeg egentlig gerne ville.
Lad mig starte med at sige – det kommer nok ikke som en overraskelse – at det altså skal kunne betale sig at arbejde.
Og når der er et tilstrækkelig stort rådighedsbeløb, vil man også opleve, at flere gerne vil tage et job.
Problemet er, at gevinsten ved at tage et arbejde og altså undlade at være på passiv forsørgelse, er blevet mindre, siden den dag regeringen trådte til.
Og der er ikke noget, som tyder på, at det vil ændre sig foreløbig.
Jeg vil mene, at alle hårdtarbejdende danskere, som hver dag knokler, og som måske endda stemte på regeringen, må føle sig noget snydt.
Foruden en stor ekstraregning på 657 mio. kr. i 2015, betød afskaffelsen af kontanthjælpsloftet og starthjælpen nemlig en reduktion af arbejdsstyrken med op til 3.000 personer.
Det var indregnet af Finansministeriet.
Flere vil altså undlade at tage sig et arbejde, det er højst interessant.
Og det er svært at forklare over for alle dem, som går på arbejde hver dag, og som knokler.
Jeg vil tilføje, at når man er selvforsørgende, får man også som borger og som menneske en større selvrespekt.
Man føler, at man er en del af et fællesskab.
Man føler, at man bidrager, og at der er brug for en i samfundet.
Man skaber værdi, og man bliver medborger og ikke bare en borger, som passivt betragter fællesskabet udefra.
Og så må det aldrig være mere økonomisk attraktivt at være på offentlig forsørgelse frem for at være i uddannelse eller på job.
Formanden for socialrådgiverne rejste en vigtig debat for et par uger siden om, hvordan man prioriterer de midler, der er til rådighed i samfundet.
Og hun stillede et rigtig klogt spørgsmål: Hvorfor skal velfungerende unge, der ikke har andre problemer end ledighed, være på en kontanthjælpsydelse, som er højere end SU'en?
Og vi taler altså om unge, som kan komme i job eller i uddannelse i morgen.
Men ud over pengene er der altså også en rent moralsk betragtning, for med det nuværende system risikerer vi at fastholde unge på offentlig forsørgelse, frem for at de kommer i gang med en uddannelse.
Derfor er der et stort arbejde at tage fat på til efteråret, når beskæftigelsesministeren begynder forhandlinger om kontanthjælpsreform.
Så er jeg jo glad for, at man i pressen har kunnet læse, at Radikale synes, at der skal ske noget, og at beskæftigelsesministeren ikke har skudt forslaget ned.
Det vælger vi at opfatte som positivt.
Jeg synes også, man kan sige, at SF og Socialdemokraterne her i dag har været sådan lidt positive over for forslaget.
For os Konservative er det vigtigt, at så mange unge som muligt tager en uddannelse.
Den borgerlige regering satte sig det mål, at 95 pct. af en ungdomsårgang skal have en ungdomsuddannelse.
Det mål har den socialdemokratiske regering overtaget, og det må man også gerne.
Der bør nemlig tages flere initiativer, som har til formål at sikre, at flere tager en ungdomsuddannelse, og jeg vil fokusere på særlig et.
Man kunne nævne mange, men der er særlig et.
For det er nødvendigt at håndtere bagsiden af medaljen, hvor mange erklæres uddannelsesparate for at opfylde den her 95-procents-målsætning, også selv om de ikke er det.
Konsekvensen er et stort frafald og endda så mange nederlag, at den unge måske aldrig får afsluttet en ungdomsuddannelse.
Det er et paradoks, som politikere bliver nødt til at håndtere.
Konservative har foreslået, at ungdomsuddannelserne skal kunne afvise elever, som ikke er uddannelsesparate, men på den betingelse, at de sammen med UU-vejlederne og den unge selv lægger en plan for, hvordan den unge kan blive uddannelsesparat, så den unge netop får de færdigheder, der skal til for at starte på en ungdomsuddannelse.
Det vil forhåbentlig føre til et lavere frafald og en højere uddannelsesparathed hos eleverne, og det er der god brug for.
På vegne af ordførerne for Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti skal jeg fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget pålægger regeringen at tage de nødvendige initiativer, så det kan betale sig at arbejde frem for at være på offentlig forsørgelse.
Folketinget konstaterer, at afskaffelse af kontanthjælpsloftet, 450/225-timers-reglen, starthjælp m.v. samlet set trækker i den modsatte retning.
Det må aldrig være mere økonomisk attraktivt at være på offentlig forsørgelse frem for at være i job.
Folketinget pålægger således regeringen at undersøge, hvad der skal til for at få unge under 30 år, som er uden forsørgerpligt, der er velfungerende og ikke har andre problemer end ledighed, i job.
Folketinget konstaterer, at frafaldet på ungdomsuddannelserne er alt for højt, og at der er brug for en helt særlig indsats for at mindske dette.«