Kristian Jensen (V), 2016-04-12:
Jeg vil gerne starte med at bemærke, at jeg synes, at debatten i dag har været rigtig god.
Den har været konstruktiv, og den har været saglig, og det vil jeg gerne takke for.
Perioden siden den sidste debat, der var her i Folketingssalen tilbage i april måned 2015, har jo været præget af terrorangrebene i Paris og flygtninge- og migrationskrisen, som for alvor tog fart hen over sommeren 2015.
Ikke mindst det første, nemlig terrorangrebene, har sat vores værdier på en alvorlig prøve.
Hvordan har vi kunnet håndtere skismaet mellem at regere håndfast og stadig væk gøre det i overensstemmelse med vores værdier og principper i Europa?
Europarådet har bidraget med at vedtage en handlingsplan mod terrorisme, og Danmark har spillet aktivt ind i udarbejdelsen af den her handlingsplan.
Også i spørgsmålet om flygtninge- og migrationskrisen har vi set Europarådets principper om fremme af menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincipper være sat under pres.
Men det har samtidig også understreget princippernes universelle appel.
Manglen på efterlevelse af disse principper har medvirket til at sætte gang i flugten fra despotiske regimer, og det understreger endnu en gang nødvendigheden af fælles løsninger.
I Ukraine var manglen på retsstatsprincipper kimen til Majdanrevolutionen, og her har Europarådets omfattende støtte til Ukraines reformarbejde for demokrati og retsstatsprincipper været en meget stor del af det arbejde, der er udført i løbet af 2015.
Under krisen har Europarådet arbejdet for, at konflikten løses gennem dialog og med fredelige midler.
Danmark støtter aktivt de konfliktløsende bestræbelser som en af de absolut største frivillige bidragsydere i Europarådet.
Vi vil fortsat spille en konstruktiv rolle i Europarådet med henblik på at sikre organisationens ekspertise, og at det aktivt anvendes til at tilføre merværdi til det europæiske samarbejde.
Det bliver bl.a. en af udfordringerne og et af spørgsmålene, når vi fra november 2017 skal overtage formandskabet for Europarådets Ministerkomité.
Vi begynder allerede nu fra dansk side at gøre os vores overvejelser om, hvad vi kan gøre, men jeg må også bede om, at man har realistiske forventninger til, hvad der kan nås i en 6-månedersperiode, hvor der vil være en lang række løbende sager, der også skal håndteres.
Alligevel synes jeg, det er vigtigt at prøve at sætte nogle af de danske spørgsmål til debat, f.eks.: Hvad kan vi gøre gennem Europarådet for at standse den radikalisering, der har været?
Hvordan kan man måske i Europarådet få en diskussion af spørgsmålet om den udfordring, som mange lande jo bokser med, med på den ene side at have en fast forankret ytringsfrihed og på den anden side at have et problem med en række hadprædikanter, der benytter ytringsfriheden til at argumentere for undergravelsen af den selv samme frihed?
Det er nogle af de spørgsmål, det kunne være godt at få Europarådet til at drøfte i fællesskab for at finde fælles europæiske løsninger på nogle af spørgsmålene.
Der er en række af de konkrete indlæg, der har været, som jeg godt vil knytte et par kommentarer til, først indlæggene fra hr. Mogens Jensen og fru Zenia Stampe, der begge var inde på spørgsmålet om forholdet til Rusland og vigtigheden af at opretholde en dialog.
Jeg mener faktisk, at regeringen har lagt en meget klar linje i spørgsmålet om Rusland, nemlig at vi er klare i vores afvisning af Ruslands krænkelser af Ukraines selvbestemmelse, at vi er klare i vores afvisning af Ruslands overskridelse af selvbestemmelsen for de baltiske lande, og at vi er klare i afvisningen af deres aggressive fremfærd både over for Baltikum og i Østersøregionen, men også af deres langt mere militaristiske fremfærd i Arktis, som vi allesammen forsøger at holde som lavspændingsområde.
Men på den anden side, ved siden af afvisningen af deres aggression, prøver vi også at holde en åben dialog, for jeg tror, at ved at holde fast i dialogen har man muligheden for at kunne påvirke på længere sigt.
Det er korrekt, som hr. Mogens Jensen og også andre var inde på, at Naboskabsprogrammet bliver snævret ind fra at have været fire lande, nemlig Georgien, Ukraine, Armenien og Moldova, til at være to lande, som vi kører videre med som de lande, vi arbejder tæt sammen med.
Og det er, fordi jeg mener, at den vigtigste indsats, vi kan gøre fra dansk side, er at opretholde den meget aktive rolle, vi har i forhold til Ukraine, ikke bare gennem Europarådet, men også gennem EU, hvor Danmark har været blandt de lande, der mest aktivt og også dagsordenssættende har taget det ukrainske spørgsmål op igen og igen.
Og derfor fokuserer vi fremadrettet på de to førstnævnte lande.
Hr. Christian Langballe advarede imod diktater fra Europarådet.
Jeg er sådan set enig i, at man skal advare imod diktater fra hvem som helst, og hverken Europarådet eller andre skal diktere, hvordan vi diskuterer i Danmark.
Er vi uenige i præmissen, der ligger bag ved en afgørelse, så må vi snakke om at ændre den juridiske ramme for den.
Men hvis der kommer en afgørelse, underlægger vi os selvfølgelig den.
Og det er ikke et spørgsmål om diktater.
Jeg mener, at vi gennem Europarådet netop kan forsvare danske interesser, herunder danske interesser i forhold til at holde de værdier, som vores samfund er bygget på, i hævd og sørge for, at de bliver implementeret og efterlevet også i andre europæiske lande.
Så var der fra Enhedslistens hr. Nikolaj Villumsen en kommentar om, at der er en bekymrende udvikling i Europa.
Det er jeg sådan set enig i.
Jeg synes, der er en bekymrende udvikling i en række af Europarådets medlemslande.
Det er jo en diskussion, vi har haft tidligere, både om bevægelserne i Tyrkiet og også i forhold til den situation, der er i øjeblikket i Polen, hvor Europarådets Venedigkommission har været og lavet en rapport, som jeg håber at vi andre også får lov til at se på et tidspunkt.
Jeg er bare ikke enig, når hr. Nikolaj Villumsen siger, at EU ikke kan tage den samme diskussion op.
Europa-Kommissionen har haft et meget aktivt besøg i Polen ved Frans Timmermans – som er en af de tunge kommissærer, og nu snakker vi ikke kun om hans statur, i EU – for at have det, man godt kan kalde en håndfast dialog med den nye polske regering om deres forpligtelse til at leve op til de aftaler og de principper, som de har tilsluttet sig ved at blive medlem af EU.
I øvrigt vil jeg sige, når vi snakker om EU og tilknytningen til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, at det er en forkert udlægning at tegne et billede af, at EU ligesom har siddet på hænderne og ikke gjort noget.
Der har faktisk været et ønske fra EU's side om at blive en del af den europæiske menneskerettighedskonvention.
Det blev skrevet ind i Lissabontraktaten, som flere andre har nævnt, og der blev faktisk også ansøgt om optagelse, indtil EU-Domstolen i december måned 2014 kom frem til, at det ikke var muligt for EU at underlægge sig en anden domstol, eftersom EU-Domstolen var den øverste; og hvis der var en konflikt mellem EU-Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, hvem skulle så have den afgørende beslutning?
For jeg deler ønsket om, at EU kan finde en måde også selvstændigt at tilslutte sig Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol på undervejs.
Ja, men det ville så kræve, at alle lande ville respektere Europarådets værdier og principper og efterleve de afgørelser, der træffes.
Og når ikke alle gør det, er man også nødt til at have andre mekanismer ved siden af Europarådet – desværre.
Både hr. Rasmus Nordqvist og fru Zenia Stampe var inde på spørgsmålet om, om der ikke kunne være lidt mere selvkritik i redegørelsen her.
Og jeg elsker Det Radikale Venstres evne til altid at ønske noget mere selvkritik og finde et eller andet, som vi i selvgodhedens navn kan skælde ud over og sige at vi godt kunne blive endnu bedre til.
Men hvis jeg lige må henvise til, hvad der står på lystavlen bag mig, så er det en redegørelse om Europarådets virke i 2015, og Europarådet har altså ikke haft anledning til at have den der kritiske vinkel på Danmark, der gør, at det i nogen nævneværdig grad kan finde vej ind i en redegørelse om Europarådets arbejde.
Så selv om både hr. Rasmus Nordqvist og fru Zenia Stampe hjertens gerne må finde hår i suppen og pege på steder, hvor Danmark kunne blive endnu bedre – og jeg lever selv efter den indstilling, at man hver eneste morgen bør stå op med ønsket om at være bedre i dag, end man var i går, så egentlig kan jeg godt forstå lysten til at finde et eller andet, der kan gøres endnu bedre – så lad mig bare sige, at Europarådet ikke har haft anledning til det.
Og derfor er det sådan, at når redegørelsen skal afspejle Europarådets handlinger og arbejde i 2015, kunne vi simpelt hen ikke finde noget at klemme ind undervejs.
Jeg deler hr. Holger K. Nielsens betragtninger undervejs om de syv prioriteter.
Jeg synes, at vi fra Danmarks side skal spille aktivt med på de punkter, hvor vi kan gøre en forskel og skubbe på en dagsorden, for jeg synes, den ligger meget godt i tråd med det, som vi gennem skiftende regeringer har arbejdet for, nemlig et stærkt, et selvstændigt og et samarbejdende Europaråd.
Jeg vil gerne med de ord runde af og endnu en gang sige tak for en god debat her i dag.