Peter Skaarup (DF), 2013-05-22:
Nu var jeg ellers lige ved at være så glad over, at det lød, som om SF's ordfører ville støtte forslaget, men konklusionen var så, at man ikke ville.
Men dog synes jeg, at der alligevel var mange positive toner i talen i forhold til det, som forslaget handler om, nemlig at give mulighed for, at man kan få et nyt cpr-nummer.
Men jeg kunne godt tænke mig at stille et spørgsmål til SF's ordfører, i forbindelse med at Danmarks Radio i programmet Kontant jo har beskæftiget sig en del med det her område.
Man mener der, at 126.000 danskere har været udsat for identitetstyveri, og jeg kunne godt tænke mig at høre, om SF vurderer, at det er den relativt store gruppe, der skal have mulighed for at få et ny cpr-nummer, eller at det er en meget lille, særlig gruppe, der skal have den adgang.
Så kunne jeg godt tænke mig at spørge SF's ordfører, om man er enig i, at det vil være en god idé at lave en central spærring af CPR-adgangen, hvis nogen bliver ved med at søge og prøve, om de kan få fat i en persons cpr-nummer.
Jeg vil gerne takke ordførerne og ministeren for de mange indlæg, der har været i forbindelse med det her forslag, også positive indlæg, for det ser jo nemlig, som hr. Simon Emil Ammitzbøll konkluderede, ud til, at regeringen vil gennemføre det, vi egentlig gerne vil, omend med en vis forsinkelse, synes vi i Dansk Folkeparti; det vil vi lige tilføje.
For sagen er jo, at vi flere gange har spurgt til de her ting, men hvor der altså ikke rigtig er sket noget fra regeringens side.
Men hvis samrådet og det her beslutningsforslag og de andre gode initiativer har medført det, at der sker noget, så vil det være rigtig godt.
Vi mener i Dansk Folkeparti, at det udgør en højst nødvendig sikring af privatlivet, af identiteten, hvis man gennemfører det her forslag.
Man var meget fremsynet, da man i Danmark for over 40 år siden oprettede CPR-systemet – og det er der nogle andre lande der misunder os – og det var faktisk ikke meningen, at cpr-numre var noget, som var tilgængeligt overalt; men det er jo blevet sådan.
For det var først og fremmest situationen, at man havde tænkt cpr-nummeret som noget meget personligt, som et anliggende mellem den enkelte borger og det offentlige.
Men meget er sket siden, ikke mindst i forbindelse med den her tekniske revolution, hvor internettet spiller en stor rolle.
Da registreret i sin tid blev oprettet, kunne man jo heller ikke forudse, at fremtidens meget omfattende digitalisering og den øgede tilgængelighed af cpr-oplysninger kunne komme til stede i det omfang, som vi har set det, og der var heller ikke nogen, der kunne forudse, at identitetstyverier ville blive et stort problem, som kunne ødelægge og besværliggøre menneskers liv.
Der var heller ikke ret mange, der ville have formodet, at tyverier af pas, af kørekort og af andre personlige dokumenter i sig selv kunne udgøre en fare.
Men der er jo ikke noget, der er endeligt, der er ikke nogen systemer, der er perfekte, heller ikke CPR-registeret, og det er derfor, vi i Dansk Folkeparti mener, at det er helt afgørende, at man lader det system følge med tiden.
Det er vores pligt som politikere at udvise den nødvendige rettidige omhu, som det kræver at have et CPR-system.
Kort sagt: Vi skal reagere på virkeligheden i stedet for at lukke øjnene for den.
Som det fremgår af vores beslutningsforslag, er man i Norge en del skridt længere fremme: Man har mere opmærksomhed på situationen, man har kriminaliseret det i en særlig paragraf.
Det kunne vi i Dansk Folkeparti også godt ønske os blev gjort her, og vi har bemærket os, at der er stor støtte til det; desværre ikke hos regeringen.
Vi vil arbejde på en løsning, der sikrer, at de mange borgere, der er blevet ramt af identitetssvindel, bliver hjulpet i form af et personnummerskift, men også i forhold til det at komme de her forsøg på at afsløre andres cpr-numre til livs.
Men vi vil som sagt også gerne gøre det særskilt strafbart i straffeloven, også for at politiet får mere opmærksomhed på spørgsmålet omkring identitetstyverier.
Det vil også være rettidig omhu, hvis vi kan gennemføre en palet af initiativer.
Jeg har lyttet til det, ministeren sagde, og der var også flere gode ting i det, regeringen har tænkt sig.
Det er som sagt vigtigt, at vi bevæger den her sag videre.
Så med andre ord: Det er forebyggelse, og det er behandling, og jeg ser frem til, at vi i Dansk Folkeparti og i udvalgsarbejdet kan gå videre med det her forslag.
Jeg synes, at der har været en anerkendelse af problemernes tilstedeværelse og af, at de skal løses.
Om det, regeringen spiller ud med, så er godt nok, synes jeg vi skal efterprøve her på den anden side af Folketingets sommerferie.
Jeg har selvfølgelig læst og har fordybet mig i det, som er blevet sagt i forbindelse med samrådet.
Vi har i forbindelse med debatten her i dag også lige været inde på en af de sager, som har vist sig at indeholde præcis de problemer, som forslaget handler om, nemlig en Philip Lundsgaards sag; han har også været kendt for andre ting her i Danmark.
Det, som han og andre har oplevet, er jo, at der sker tyveri af deres personlige dokumenter på et offentligt kontor, men at de offentlige kontorer heller ikke er særlig flinke til at opbevare sådan nogle meget personlige dokumenter, hvoraf cpr-numre og andre ting fremgår, på en måde, der er særlig hensigtsmæssig.
Afslutningsvis vil jeg sige til ministeren, at det nok også er noget, man er nødt til at kigge lidt nærmere på, altså om de forskellige offentlige kontorer har de låsemekanismer og de sikrede vilkår, der gør, at man kan behandle de her fortrolige, personlige dokumenter på en ordentlig måde.
Alt tyder på, at den måde, tingene bliver opbevaret på, ikke er tilfredsstillende.
Det er jo heller ikke særlig sikkert, at man sender pas med posten.
Vi ved, at der foregår meget omfattende pastyverier, passvindel, fordi det er relativt nemt at få fat i det, når sådan noget sendes med posten.
Så der er altså nok at tage fat på, ikke kun i forhold til det teknologiske, men også i forhold til det sådan mere lavpraktiske med hensyn til fortroligheden.
Vi kan selvfølgelig godt vælge – eller nogle kan vælge – at sige, at ja, ja, nu får vi se, om det bliver et problem.
Der vil jeg bare sige, at det er et problem, og det bliver et stigende problem.
Vi skal bare kigge på, hvad der foregår i USA; der er problemerne tårnhøje, og man forsøger at gøre noget ved det.
Det gør man også i Norge, som på mange områder kan sammenlignes med Danmark.
Det er vigtigt, at regeringen er opmærksom på, hvad man gør i andre lande for at komme de her problemer til livs.