Stine Brix (EL), 2012-10-26:
Tak for det.
I dag er det desværre sådan, at patienter med komplicerede symptomer, som potentielt kan dække over livstruende sygdomme, f.eks. kræftsygdomme, som ikke er blevet udredt, ikke bliver behandlet tilstrækkelig hurtigt.
Og vi ved, at Danmark har en overdødelighed, når det gælder kræft, når vi sammenligner os med andre lande omkring os.
Det er desværre også sådan, som flere andre har været inde på før jeg, at især de ældre patienter, som indlægges med lungebetændelse eller dehydrering eller andre tilstande, og som kræver en medicinsk behandling, må ligge på gangene på sygehusene, og at kvaliteten af den pleje, de får, ikke er specielt god, fordi der ikke er tilstrækkeligt med ressourcer.
Det er desværre også sådan, at børn, som har en psykisk sygdom, venter al for lang tid på at få den rette behandling, og at voksne med psykisk sygdom bliver udskrevet, før de bliver færdigbehandlet.
For alle disse tre grupper af patienter har den nuværende behandlingsgaranti ikke været en fordel.
Den nuværende behandlingsgaranti har reelt kun været en behandlingsgaranti for de patienter, som fejler noget, som privathospitalerne kan behandle – først og fremmest den planlagte kirurgi.
Hverken den akutte kræftpatient, som endnu ikke er udredt, den medicinske patient eller patienten med psykisk lidelse har kunnet få glæde af behandlingsgarantien på samme måde som de patienter, som har brug for planlagt kirurgi.
Tværtimod har det vist sig at være en ulempe, fordi ressourcerne er rykket over i de dele af sundhedsvæsenet, hvor den almindelige, planlagte og relativt ukomplicerede kirurgi foregår.
Så der er med andre ord sket en skævvridning af vores sundhedsvæsen og et skred i prioriteringen af de midler, vi bruger på sundhed.
Det er baggrunden for, at regeringspartierne og vi fra Enhedslisten flere gange har rejst forslaget om en differentieret behandlingsgaranti.
For mig er det helt åbenlyst, at vi kan prioritere bedre, end vi gør i dag, at vi kan sikre, at de patienter, som har allermest brug for sundhedsvæsenet, nogle af de grupper, jeg bl.a. lige har omtalt, kan komme til hurtigere, end de gør i dag, og at vi kan sikre, at udredningen, altså det forløb, som ligger, før behandling kan gå i gang, kan blive prioriteret højere, og det er jo den anden del af det lovforslag, vi behandler i dag.
Jeg har noteret mig, at der er bred opbakning til at prioritere på den her måde blandt de faglige organisationer, som har fingrene nede i sundhedsvæsenet til daglig, det er læger, sygeplejersker, SOSU-assistenter, fysioterapeuter osv.
Jeg synes også, det er interessant, som også flere har fremført, at der faktisk også blandt et flertal i befolkningen er forståelse for og opbakning til, at vi prioriterer de mest syge først.
Det er et vigtigt element i den differentierede behandlingsgaranti, at vi prioriterer, og jeg kan forstå, at man fra ministerens side lægger op til, at prioriteringen foregår på et fagligt grundlag blandt læger og ikke på baggrund af en given diagnose.
En bestemt sygdom, en bestemt diagnose kan jo være meget alvorlig hos en patient, men helt anderledes hos en anden, så at lægge op til den form for prioritering synes vi er klogt at gøre.
Til sidst vil jeg gerne tage fat i psykiatrien, som vi jo ikke har talt så meget om i dag.
Det fremgår af en lang række af høringssvarene, at det er ærgerligt, at psykiatrien ikke er omfattet af udredningsretten, og jeg vil gerne knytte et par kommentarer til det.
For det første synes jeg, det er ærgerligt, at vi ikke har nogen høringssvar fra nogen af de parter, som har med psykiatrien at gøre til daglig, SIND, Bedre Psykiatri og LAP.
For det andet deler jeg bekymringen, som fremgår af nogle af høringssvarene, om, at vi kan risikere den samme skævvridning fra de psykisk syges område til de fysisk syges, og der synes jeg, det er positivt, at man vil holde øje med det.
Endelig synes jeg, det er vigtigt at understrege, at der, hvis man for fremtiden ønsker at inddrage psykiatrien på samme måde, også er nogle forhold, hvor vi ikke kan sammenligne det fuldstændig.
Det er ikke altid sådan, at et diagnosestempel giver mening eller behøver at være en forudsætning for at få hjælp til en psykisk sygdom.
Nogle gange kan det tværtimod vise sig, at en meget firkantet sygdomsforståelse inden for psykiatrien kan vise sig at være et problem, og derfor skal vi være omhyggelige med, at det, hvis vi udbreder det her område til psykiatrien, ikke nødvendigvis er kriteriet bare at få en diagnose, som er det vigtige, så er det selvfølgelig at få fokus på, hvad problemet er, få udredt det og få set på, hvordan man kan iværksætte en behandling i bredeste forstand, altså ikke kun den medicinske behandling.
Så med de ord vil jeg meddele, at vi fra Enhedslistens side kan støtte lovforslaget og er meget interesseret i at følge nøjere, hvordan det kommer til at virke i praksis.