Lene Espersen (KF), 2010-04-09:
Det er meget symbolsk, at vi netop i dag, den 9. april, har denne debat.
På denne dag for 70 år siden gjorde vi to dyrekøbte erfaringer, for det første, at ekstremister, der med våben i hånd, vil tvinge os til at opgive vores frihed, må bekæmpes med våben i hånd, og for det andet, at alle åbne og demokratiske samfund må stå sammen i denne kamp.
Det er præcis derfor, at danske soldater i dag deltager i ISAF-styrken i Afghanistan sammen med vores allierede i NATO.
Enhedslisten har igen i år fremsat et forslag til folketingsbeslutning om en ensidig tilbagetrækning af de danske styrker fra Afghanistan og om samtidig at igangsætte en politik med satsning på udvikling og etablering af aftale om fred og forsoning samt indsættelse af en neutral FN-ledet fredsbevarende styrke.
Det er velkendte forslag, som Enhedslisten før har rejst, og de bliver ikke klogere af at blive gentaget.
Forslagene hviler på helt forkerte præmisser.
For det første er vi i fuld gang med den civile indsats, som foreslås.
For det andet ville vi blive tvunget til at opgive denne indsats, hvis ISAF-styrken blev trukket hjem i morgen.
Realiteten i Afghanistan er, at uden sikkerhed bliver der ingen udvikling, og uden udvikling ingen sikkerhed.
For det tredje er der ikke noget alternativ til ISAF, før de afghanske sikkerhedsstyrker selv får tilstrækkelig kapacitet til at overtage sikkerhedsansvaret.
Således er Enhedslistens forslag om at erstatte ISAF med en FN-styrke sammensat af lande fra den tredje verden helt urealistisk, ligesom at man overser, at ISAF faktisk er indsat på mandat af FN.
Vi har udarbejdet den danske Afghanistanstrategi i et tæt samarbejde med et flertal her i salen.
Der har vi også aftalt at yde en meget stor civil indsats i Afghanistan, bl.a. inden for kapacitetsopbygning af afghanske institutioner og økonomisk og social udvikling.
Med strategien blev det også besluttet at fordoble den danske bistand til Afghanistan.
Jeg er netop kommet hjem fra Afghanistan, og der så jeg ved selvsyn den positive udvikling, som vores integrerede indsats bidrager til.
Lad mig understrege, at det går den rigtige vej.
De danske tropper og bistandsfolk udfører en stor og meningsfuld indsats, men det er også en meget udfordrende opgave.
Man mærker i Afghanistan den optimisme og fremdrift, der er skabt med den nye strategi.
Londonkonferencen i januar satte også nye rammer for indsatsen i Afghanistan og igangsatte en række vigtige processer.
Transition til afghansk ansvar er klart kommet i højsædet.
Vi lancerer vigtige processer for især planlægning af overdragelse af sikkerhedsansvar til afghanerne selv.
I fællesskab med den afghanske regering skal vi fastlægge, hvordan vi skal vurdere fremskridtene, og hvornår områderne skal overdrages.
Vi er alle enige om, at de danske soldater ikke skal blive én dag længere i Afghanistan, end det er nødvendigt.
Fokus i 2010 er derfor på at skabe rammerne og forudsætningerne for et øget tempo i transitionsprocessen, hvor sikkerhedsansvaret gradvis overdrages til de afghanske sikkerhedsstyrker.
Danmark vil i 2010 for alvor sætte ind med kapacitetsopbygning og etablering af partnerskab med afghanske sikkerhedsstyrker.
En sådan gradvis omlægning og reduktion skal ske på en ansvarlig måde i fuld overensstemmelse med udviklingen på jorden og i tæt konsultation med vores NATO-allierede, herunder særlig Storbritannien og USA.
I 2010 vil den danske kampgruppe indgå i et partnerskab med en afghansk bataljon med henblik på at træne den og sætte den i stand til selv på sigt gradvis at overtage ansvaret for sikkerheden.
I overensstemmelse med Afghanistanstrategien vil det gradvis betyde en ændret balance i retning af en større civil indsats og en mere tilbagetrukket militær rolle.
For så vidt angår Enhedslistens forslag om freds- og forsoningsaftaler, må jeg igen konstatere, at forslaget er overflødigt, da processen allerede er i fuld gang.
Præsident Karzai fortalte mig således om sine nyeste initiativer, da jeg mødte ham for nylig, og vi var enige om, at det må og skal være en afghanskejet proces, men FN og NATO støtter selvfølgelig processen, hvor de kan.
Jeg skal på den baggrund og på regeringens vegne opfordre til, at det nuværende beslutningsforslag forkastes.