Maria Reumert Gjerding (EL), 2015-12-17:
Vi behandler i dag et beslutningsforslag fra Det Konservative Folkeparti om det nationale klimamål for 2020, hvor Det Konservative Folkeparti vil pålægge regeringen at reducere Danmarks udledning af drivhusgasser med 40 pct. i 2020.
Jeg synes, det er utrolig positivt, at den debat, vi lige har haft, om Danmarks klimamål viser, at der er et grønt flertal i Danmark, der stadig står fuldt og helt bag Danmarks klimamål om en reduktion af CO2 på 40 pct. i 2020.
Der har været en del snak om arbejdspladser og om, at en grøn omstilling, en klimaomstilling, ikke må koste arbejdspladser, og det må man jo sige giver mulighed for en bred fortolkning.
Hidtil har vi set, hvordan Danmarks førerposition på det grønne område har givet os tusindvis af grønne job og en bugnende eksport af bl.a. løsninger i forbindelse med vedvarende energi.
Så indtil videre må man sige, at Danmarks grønne omstilling har givet rigtig mange arbejdspladser.
Kigger vi længere frem, bliver vi nødt til at turde stille det her spørgsmål, om vi forestiller os, at det er de samme arbejdspladser, der skal bevares i Danmark til evig tid.
Skal arbejdspladsargumentet bruges konsekvent for at sætte tingene i stå?
Forestiller vi os, at samfundet og økonomien ser ud præcis på samme måde i 2030, 2040 og 2050?
Eller kan vi ikke blive enige om, at udfordringen er at kigge fremad og diskutere, hvordan vi når mod et samfund med lavemission?
Hvordan ser økonomien ud, hvis vi overhovedet ikke skal udlede CO2?
Hvordan ser landbruget ud?
Og hvordan sikrer vi, at den grønne omstilling hen imod lavemissionssamfundet selvfølgelig også skaber arbejdspladser?
Her tror jeg altså vi bliver nødt til at se nogle sandheder i øjnene.
Vi bliver nødt til at anerkende, at i en verden med klimaforandringer, hvor verdens ledere har lovet hinanden, at den globale temperaturstigning ikke må overstige 1½ grad, er der ingen fremtid for en landbrugsproduktion, der importerer tonsvis af soja fra Sydamerika for at producere 29 millioner svin, som skal eksporteres til markeder i Kina og Japan.
Det vil på sigt ikke hænge sammen.
Så når vi kigger på arbejdspladser, hvilket giver rigtig god mening, er det helt nødvendigt, at vi spørger os selv: Hvordan sikrer vi styrkepositioner inden for et landbrugssystem og et transportsystem, der ikke udleder CO2 eller drivhusgasser bredt set?
Hvordan skal produktion og forbrug se ud i et lavemissionssamfund?
Her er det på tide, at vi tør formulere nogle visioner for fremtidens samfund, der ikke belaster klimaet, at vi bliver ambitiøse, at vi tager opgaven på os, og at vi siger, at vi skal fastholde at være et inspirerende forbillede for resten af verden og selvfølgelig skabe arbejdspladser i fremtidens samfund, der ikke ødelægger klimaet.
Så samtidig med at vi i Enhedslisten står fuldt og helt bag beslutningsforslaget, som vi støtter, synes vi også, vi skal huske på, at arbejdspladsargumentet ikke må bruges til at sætte den grønne omstilling i stå, men tværtimod skal vendes på hovedet ved at stille spørgsmålet, hvordan vi bliver ved med at sikre styrkepositioner inden for den grønne omstilling – ikke kun inden for vedvarende energi, men også inden for de næste sektorer, som vi skal tage fat på, når vi skal reducere drivhusgasudledningerne, nemlig landbrug og transport.