Eva Kjer Hansen (V), 2007-04-10:
Tak for de mange kommentarer fra ordførernes side.
Visionen for regeringens ligestillingsarbejde er som bekendt at skabe lige muligheder for kvinder og mænd.
Vi er ligeværdige, og vi skal have mulighed for hver især at vælge det liv, vi ønsker, med udgangspunkt i de talenter, vi har.
Kodeordene for min indsats på det område er respekt og ansvar.
Vi kan lave nok så gode love og have nok så gode domstole, og vi kan have nok så gode politiske hensigter, men normerne i samfundet må nødvendigvis også rykke sig.
Jeg synes jo, det er et spørgsmål om at forsvare de mest grundlæggende værdier i et frit samfund, nemlig retten til frihed og stræben efter et godt liv både for mænd og for kvinder.
Og jeg er meget glad for at høre i dag, at der jo er bred enighed om målsætningerne.
Men der, hvor uenigheden så kommer op – senest var fru Rosenkrantz-Theil inde på det – er jo med hensyn til, hvilke initiativer der så konkret skal sættes i værk for at nå de intentioner, vi er enige om.
Der skilles vandene med hensyn til initiativerne, hvor der er flere partier, der ønsker meget mere lovgivning på området, meget mere bestemmelse her fra Tingets side, og hvor vi i regeringen mener, at vi hellere skal give nogle gode rammer og så give nogle valgmuligheder med hensyn til, hvordan man gerne vil leve sit liv.
Det er jo tydeligt, at oppositionen ønsker, at vi skal gå ind og bestemme, hvor lang tid den ene og den anden skal have mulighed for at have orlov.
Jeg forstår, at der er forslag om, at vi nu også skal til at blande os i lønforhandlingerne, ikke bare fra Enhedslistens side, men også fra Socialdemokraternes side, og sådan er der simpelt hen en forskellig tilgang til, hvordan det er, vi bedst kommer videre med at sikre ligestillingen i Danmark.
Fru Anne-Marie Meldgaard startede med at fremhæve, at der bliver lavet rigtig mange pjecer og kørt mange kampagner fra ligestillingsministerens side.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Jeg synes, at vi tager rigtig mange initiativer, gør rigtig mange tiltag for at skubbe på.
Men når jeg så sådan som i dag skal høre en kritik af, at der kommer mange pjecer og mange kampagner, så har jeg jo lyst til at spørge ordførerne: Hvilke er det, vi skulle springe over?
Hvilke er det, man synes har været irrelevante?
Hvilke synes man ikke skulle have været taget?
Så ved jeg jo godt, at kritikken mest er der for at understrege, at jeg også hellere skulle tage nogle lovgivningsmæssige initiativer.
Men sagen er jo bare, at arbejdet med ligestilling er mere kompliceret end som så, og der rækker det ikke bare med lovgivning på området.
Fru Anne-Marie Meldgaard nævnte selv det bedste eksempel, nemlig ligelønnen.
Det er 30 år siden, at der blev lovgivet om, at der skulle være ligeløn i Danmark.
Vi har så stadig væk nogle problemer, og det er, fordi der skal mere til end det at lovgive om, at der skal være ligeløn.
Der skal også være de konkrete redskaber at tage i anvendelse for at sikre, at der rent faktisk bliver udbetalt den samme løn for arbejde af lige værdi.
Jeg synes, når vi er inde på ligelønnen, at der er to forskelligartede problemer, der gør sig gældende.
Det ene er den uforklarlige lønforskel på mellem 2 og 6 pct., der er, og der har vi jo netop fra regeringens side lanceret både den lønstatistik, som ordførerne ikke synes rækker langt nok, og så en guide til at hjælpe virksomhederne med, hvordan de bedst sikrer, at de får udbetalt lige løn.
Så der er i dag ingen undskyldning for en virksomhed for ikke at sikre sig, at man udbetaler lige løn for arbejde af samme værdi.
Værktøjerne er der.
Nu gælder det så bare om, at de bliver brugt, sådan at også den sidste del af den uforklarlige lønforskel kan fjernes.
Så er der det andet – fru Anne-Marie Meldgaard var inde og nævne de større tal – og det er jo en konsekvens af, at vi i Danmark har et meget kønsopdelt arbejdsmarked, som gør, at når vi så ser på forskellen mellem kvinder og mænd, så er der en større forskel som konsekvens af, at man vælger meget bestemt inden for de forskellige fagområder.
Og der er det jo bl.a. vejledningen til de unge, som fru Louise Frevert fremhævede, der netop kan være med til at skabe grundlaget for, at man får valgt anderledes med hensyn til uddannelse, og hele den påvirkning, der foregår i forbindelse med børns og unges opvækst med hensyn til ikke at lade sig indfange af traditioner eller gamle kulturmønstre, eller hvad det nu er, der gør sig gældende, men at man netop foretager et frit valg i forbindelse med, hvad det er, man har lyst til at arbejde med.
Så er der flere ordførere, der har været inde på, at en del af barselorloven bør øremærkes til mændene.
Jeg synes jo, vi har taget en række gode skridt i forbindelse med barselorloven.
Det er kommet barselfondene, som er et skridt i den rigtige retning, og jeg hilser det meget velkommen, at man nu under overenskomstforhandlingerne i industrien har sikret løn til dem, der holder barselorlov i, som jeg husker det, 3 uger.
Og det er jo den vej, vi skal videre ad, nemlig at det simpelt hen bliver et tema, som indgår i overenskomstforhandlingerne, for jeg er fuldstændig enig i, at det er vigtigt, at der bliver givet løn under barselorlov.
Det synes jeg er rigtig godt, og jeg tror, det er med til at fremme det, at begge forældre vil vælge barselorloven.
Men regeringen vil ikke blande sig i lønforhandlinger, og det var vel dagens mest markante melding, der kom fra Socialdemokraternes side, nemlig at hvis ikke det rykkede sig på det område, så var man indstillet på at gribe til lovgivning på området.
Det er vi som sagt ikke enige i.
Jeg har taget en række initiativer på området for at fremme det, at kvinder kommer ind på ledende poster, med netværk, med mentorordninger og med dialog med organisationerne og de forskellige brancher med hensyn til, hvordan vi bedst kommer videre.
Der er det jo også vigtigt, at fødekæden er i orden, at kvinderne får den uddannelse, der er brug for, og får sig arbejdet sig op med hensyn til at kunne indtage de øverste lederposter.
Og der ser vi jo heldigvis en positiv udvikling på uddannelsesstederne, hvor kvinderne er rigtig godt repræsenteret, men hvor det jo er vigtigt, at vi kommer videre med det på de forskellige arbejdspladser.
Der er det jo bemærkelsesværdigt at se, at de virksomheder, der arbejder meget målrettet med det, og som opsætter nogle måltal, rent faktisk også når nogle resultater.
Jeg hørte fra Socialdemokraternes side, at de har stor fokus på det her område, men jo ikke nogen konkrete bud på, hvad der så yderligere kunne tages af initiativer.
Men det lytter jeg altså meget til for at høre, om der er noget, vi ikke har fået tænkt ordentligt igennem.
Så vil jeg endelig gerne sige tak for, at fru Anne-Marie Meldgaard også kom ind på kvinder med anden etnisk baggrund.
Det er om noget et vigtigt fokusområde, og der er brug for særlige indsatser med hensyn til at få kvinder med anden etnisk baggrund med.
Derfor har vi kørt rettighedskampagnen, som vi har kaldt den, på sprogskolerne, hvor vi simpelt hen har informeret kvinderne om de basale ting, der gør sig gældende i det danske samfund.
Jeg er fuldstændig enig i, at det virkelig halter der.
Jeg er også enig i, at man også skal gøre opmærksom på, at det at bo i Danmark forpligter.
Som minimum skal man sætte sig ind i: Hvad er det, der gør sig gældende i det her land?
Hvilke muligheder er der?
Hvilke bestemmelser er der?
Og jeg har som sagt taget initiativ til at gøre mit til, at kvinderne i hvert fald ved, hvilke handlemuligheder de har, når de bor og lever deres liv i Danmark.
Fru Louise Frevert var inde på vigtigheden af, at børn får mulighed for at vælge den uddannelse, de har allermest lyst til, og der har vi lavet et meget omfattende vejledningsmateriale, der kan blive en god hjælp, og som jo også er egnet til at blive diskuteret sammen med forældrene, fordi vi ved, at forældrene har meget stor indflydelse i forbindelse med unges valg af uddannelse.
Det er ikke mindst moderen, der igen her har en meget stor betydning som inspirator til, hvad det er, man går videre med.
I år har vi jo året med »Lige muligheder for alle«, og her vil vi sætte specifik fokus på en række områder med hensyn til, hvad der kan gøres for at sikre lige muligheder for alle.
Her vil jeg også rette fokus på de unge, for jeg tror, det er meget vigtigt, at vi får sikret, at hele den nye generation af unge er meget bevidst om, at man ikke skal lade sig binde af gamle traditioner, men at man netop som både pige og dreng skal sørge for at vælge det, der nu passer en bedst.
Det er jo ikke mindst i teenageårene, at man former sin identitet, afprøver sine relationer til andre mennesker, og derfor vil vi lave en række aktiviteter i løbet af året, der særlig har fokus på netop de unge.
Jeg er så ikke enig med fru Pernille Vigsø Bagge i, at vi skal til at oprette særlige fag i pædagoguddannelsen, der udelukkende går på køn.
Jeg synes, at det skal være en naturlig del, at man også arbejder med køn og kønsforskelle, og jeg har en forventning om, at det materiale, vi laver til dagtilbuddene, er noget, man vil tage til sig, fordi man kan se, at det er vigtigt at blive bevidst om, om man kommer til at lave en forskelsbehandling, i forhold til om det er drenge eller piger, eller om man sørger for at have samme tilgang til dem.
Fru Louise Frevert spurgte til, om jeg ville tage initiativer til at ændre på kønsfordelingen, f.eks. på pædagogområdet, hvor det jo er velkendt, at der mangler mænd.
Der vil jeg bare klart sige, at jeg ingen intentioner har om f.eks. at indføre en kvoteordning, hvor man så siger, at der skal være så og så mange mænd, der melder sig.
Altså, det er jo ikke en farbar vej.
Det gælder i stedet om at gøre det interessant og prøve at vække interessen hos flere mænd for at tage den uddannelse.
Der synes jeg, det er rigtig interessant med de seneste meldinger, der viser, at mænd med anden etnisk baggrund faktisk har en større interesse for at gå ind på SOSU-området, og at de synes, det er en attraktiv arbejdsplads at have.
På den måde har vi i virkeligheden dér nogle mænd med anden etnisk baggrund, der kan blive rollemodeller og trække andre med ind på et fagområde, der ellers typisk er domineret af kvinder.
Og jeg synes, det er vigtigt at prøve at arbejde med, hvordan vi også kan få flere mænd til at skifte, ligesom vi også taler om, at vi skal have flere kvinder til at vælge nogle af de mandsdominerede fag.
Og jeg er meget enig i, at vi skal sørge for at benytte de internationale relationer til at sætte fokus på især kvinders seksuelle og reproduktive rettigheder.
Jeg har faktisk netop for nylig været en tur i New York, hvor jeg i forbindelse med FN-møder havde anledning til at gøre opmærksom på, at vi lægger meget, meget stor vægt på det fra dansk side, og at vi synes, det er afgørende, at man tager politiske drøftelser om de muligheder, kvinderne har i de forskellige lande.
Det er en folketingsbeslutning.
Men som jeg har understreget tidligere, når vi har diskuteret det, ser jeg jo meget gerne, at der er stor fokus på ligestillingsområdet.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi løbende følger op på, hvordan det går på området, og diskuterer, hvilke initiativer der skal sættes i værk.
Men det må nu engang være Folketinget, der træffer beslutning om, hvilke udvalg der skal være.
Jeg var glad for, at fru Lone Dybkjær fremhævede faktapjecen om ligestilling, og jeg kan melde, at vi faktisk løbende agter at opdatere pjecen, så den netop er et godt redskab med hensyn til at se: Hvordan går det med udviklingen på de forskellige områder?
Så var fru Lone Dybkjær skeptisk over for charteret og syntes, at vi hellere skulle fastlægge et generelt måltal inden for f.eks. det offentlige område.
Og der må jeg sige, at ideen med charteret jo er at få den enkelte virksomhed til at tage stilling til: Hvordan arbejder man med ligestilling?
Hvad sætter man op af måltal?
Men frem for at vi laver nogle generelle standardiserede måltal ser jeg hellere, at det er den enkelte virksomhed, der forholder sig til, hvad det er for et måltal, den skal nå, og det er simpelt hen, fordi udgangspunktet er forskelligt.
Og det er jo så lige såvel den offentlige sektor som den private sektor, der skal tage stilling til, hvordan man allerbedst kommer videre, og hvad det er for nogle mål, man vil sætte op.
Jeg har nu taget initiativ til at bede en række forskellige virksomheder om at være med til at udarbejde forslag
til: Hvad kan indholdet i et sådant charter være?
Hvordan kan man allerbedst skrue det sammen, sådan at det bliver et rigtig godt redskab til at få virksomhederne til at committe sig til at arbejde målrettet med ligestillingen?
Endelig vil jeg til fru Pernille Vigsø Bagge sige, at der faktisk har været en række lovinitiativer, også i denne regerings tid.
Men det er jo helt rigtigt, at ligestillingsområdet ikke er kendetegnet ved, at der er mange lovinitiativer, fordi det netop er nogle andre ting, man skal have fat i.
Der skal mere til, der skal også holdningsbearbejdning, holdningsændringer til.
Men alligevel har jeg jo taget nogle initiativer.
Hvis jeg skulle fremhæve et, er det jo, at vi har udvidet reglerne om indstilling til råd, udvalg og nævn til nu også at omfatte de kommunale og regionale udvalg, råd og nævn, altså reglen om, at der skal indstilles både en mandlig og en kvindelig kandidat.
Og det håber jeg vil være medvirkende til, at man regionalt og kommunalt bliver mere opmærksom på, hvordan man egentlig arbejder med ligestilling, og bliver mere opmærksom på at tænke de kvindelige talenter ind.
Her til efteråret skal der laves en redegørelse om, hvordan situationen ser ud i kommunerne.
Jeg har faktisk netop nu en skrivelse på vej til dem, som fortæller om, hvordan man allerbedst griber det her an med indstilling til råd, udvalg og nævn, og også minder om, at vi jo skal gøre status til efteråret.
Så vil jeg kun lige nævne, at vi fra regeringens side som bekendt ikke ønsker at øremærke en bestemt del af barselorloven til mændene.
Vi synes, vi har skabt nogle rigtig gode rammer for familierne, og så er det op til familierne at vælge, hvordan man gerne vil disponere her.
Endelig – til diskussionen om at forbyde prostitution – mener jeg ikke, at det er en hensigtsmæssig vej.
Jeg mener faktisk, at vi ved at tage et sådant skridt risikerer at gøre det endnu vanskeligere at nå de prostituerede og hjælpe dem med hensyn til deres situation.
Vi betragter jo i Danmark prostitution som et socialt problem og sætter ind i forhold til det, og det tror jeg vi opnår langt bedre resultater med end ved at gå forbudsvejen.
Men med disse ord vil jeg sige tak for alle bemærkningerne.
Så vil jeg kun nævne, at jeg jo også som noget nyt har opsat mål og delmål i perspektiv- og handlingsplanen, for ligesom vi arbejder med det på en række andre områder, synes jeg også, det er relevant i en ligestillingssammenhæng for netop at følge, hvad der sker på området, og for at kunne gøre status, med hensyn til hvad vi får ud af de forskellige initiativer.