Jens Joel (S), 2012-12-12:
Tak for ordet.
Jeg har glædet mig til dagens debat, men man fristes også lidt til at sige: Så står vi her igen; vi står igen foran et EU-topmøde, hvor krisen står øverst på dagsordenen, og hvor man kigger længselsfuldt over mod Bruxelles for at finde en løsning.
Det er både godt og skidt.
Det er sådan set meget positivt, fordi det illustrerer, at der er en anerkendelse af, at Danmarks skæbne er dybt og entydigt forbundet med det, der sker i resten af Europa.
Over 60 pct. af vores eksport går til andre EU-lande, 500.000 danskere har et job som en direkte konsekvens af vores samhandel på det indre marked, og banksektoren er blevet europæiseret osv. osv.
Vi er og bliver dybt afhængige af, hvad der sker i resten af Europa.
Det er derfor soleklart, at det er i Danmarks interesse, at der kommer styr på butikken, at økonomien bliver forbedret, og at vi – hvilket er det, vi aktuelt diskuterer – også får bedre kontrol med bankerne, og det er det, uanset hvor meget Danmark skal være med i, og uanset at vi har et euroforbehold, som vi i sagens natur respekterer fuldt ud.
Men det er også skidt, hvis vi kigger længselsfuldt mod topmødet og forventer, at der kommer en endegyldig og hurtig løsning, for en sådan løsning findes ikke, hverken i EU eller i Danmark.
Det vil kræve hårdt arbejde.
Regeringen har bidt sig fast i forhandlingsbordet for at forsvare danske interesser og for at finde fælles løsninger.
Det eneste, der er helt sikkert, er, at der sker noget i EU.
Landene og samarbejdet flytter sig – det skulle stå soleklart for dem, der har læst den ret store stak af papirer, der ligger forud for topmødet.
Eurolandene rykker sammen, men hvis de flytter sig, mens vi står stille, så betyder det også, at vi kommer længere væk fra den indflydelse, som er helt afgørende.
Lad os være konkrete med hensyn til noget af det, vi snakker om, f.eks. banktilsynet.
Det handler jo kort og godt om at sikre en bedre og mere ensartet tilsynsmyndighed, altså et bedre tilsyn med de europæiske banker.
Der kan man, uden at være alt for fordomsfuld, nok godt sige, at kvaliteten har været svingende.
Samtidig har regeringen jo haft nogle prioriteringer i forhold til, hvordan vi skulle forhandle det her.
Det mest centrale punkt var, at der ikke skulle være nogen forpligtelser, hvis der ikke også var en indflydelse.
Sagt meget forsimplet kunne man sige, at vi ikke ønsker en situation, hvor en dansk bank kan blive lukket, uden at vi selv har været med til at træffe beslutningen.
Det er det, som der de næste par dage vil blive forhandlet om, men det ser ud til, at der er en positiv imødekommenhed, og at der bliver skabt en god model, når det handler om balancen mellem eurolandene og ikkeeurolandene.
Et andet princip drejer sig om, at det skal være banksektoren selv, der betaler for de fremtidige kriser.
Det er mest fair, og det ser heldigvis også ud, som om det er et synspunkt der er opbakning til.
Der er en række yderligere spørgsmål, som vil blive diskuteret på topmødet, og der findes i den fremlagte rapport elementer, som er meget vidtgående.
Men vi kan jo kun forsvare danske interesser og sikre fælles løsninger, hvis vi tager del i debatten.
Eurolandene vil have behov for et større og bedre samarbejde, og det er i vores interesse.
Vi har i øvrigt heller ikke nogen ret til at sætte os imod det, når vi selv har valgt at have et forbehold.
Men vi kan godt deltage i diskussionen.
Vi vil fra socialdemokratisk side lægge til grund, at en større koordinering kan være en fordel, men også, at ansvaret for den økonomiske politik skal forankres i Folketinget.
Det var det, vi vedtog og styrkede med finanspagten: Landene skal gøre deres hjemmearbejde.
Det er et sundt princip.
Afslutningsvis kan jeg sige, at den mere eller mindre spekulative diskussion og debat om ØMU'ens fremtid, der er lagt op til, jo ikke skal stå i vejen for, at vi holder fast i det, som vi allerede har vedtaget.
Det gælder den række af tiltag, der skal sikre, at der kommer bedre styr på økonomien, som f.eks. twopack'en, sixpack'en, det europæiske semester, finanspagten osv.
Vi skal have færdiggjort de nye krav til bankerne, så vi kan sikre, at de i fremtiden bliver bedre i stand til selv at kunne modgå kriserne.
Vi vedtog under det danske formandskab også en vækstpakke, der skulle sikre, at vi bruger flere strukturmidler på at bekæmpe arbejdsløsheden, og at vi får investeret noget mere i jobskabelsen.
Tak for det.