Mette Frederiksen (S), 2014-11-14:
Så bevæger vi os, må man sige, noget væk fra den nationale scene til noget, der vist er lidt mere lokalt funderet og motiveret, men det skal der selvfølgelig også være plads til.
Under alle omstændigheder er der jo en væsentlig diskussion i hele spørgsmålet om nærhed i forhold til retsbetjeningen.
Jeg tror, det er noget, der betyder noget for rigtig mange mennesker, at man ikke skal rejse for langt, og at man har en fornemmelse af og en viden om og en egentlig oplevelse af, at kvaliteten er høj, hvor end man måtte bo i Danmark.
Men det kan være, vi lige skal prøve at starte med at kigge lidt tilbage på noget af det, der er vedtaget i Folketinget allerede, for vi har jo at gøre med en domstolsreform, som er vedtaget af et bredt flertal i Folketinget på baggrund af et ret omfattende arbejde i nogle forskellige sagkyndige udvalg.
Jeg tror, at det, der var det politiske motiv og ønske, var at sikre nogle større og mere effektive byretter og samtidig sikre, at der alle steder er det faglige miljø, der er nødvendigt, for at alle borgere, uanset hvor vi end måtte bo, kan regne med at få afgjort sager ved domstolene på et ensartet og højt fagligt niveau.
Det var sådan set baggrunden, som det jo på alle mulige måder er værd at holde fast i.
Noget af det, man så besluttede dengang, var at samle dommerne i nogle stærke faglige enheder ved de 24 byretter.
Domstolsreformen og de øvrige reformer, som enten samtidig eller senere er blevet gennemført, herunder instansreformen, nævningereformen, reformen af småsagsprocessen og tinglysningsreformen, er tæt forbundet med hinanden.
Flere af de nævnte reformer vurderede man dengang ikke kunne gennemføres, uden at der også blev gennemført en sammenlægning af retskredse, bl.a. fordi opgaven ikke kunne løses af små byretter.
Målet med reformen var at sikre, at de enkelte byretter blev ressourcemæssigt bæredygtige og selvstændigt kunne opfylde fremtidens krav til byretterne.
Samtidig skulle de ud fra et nærhedshensyn, som er noget af det, vi skal diskutere i dag, ikke være større, end det var nødvendigt for at opfylde de krav.
Der er nogle enkelte steder, hvor retskredsene dækker over nogle geografisk meget store områder, og der blev jo så den gang oprettet afdelingskontorer forskellige steder i Danmark.
Som forudsat ved domstolsreformen er de såkaldte borgernære sager dem, der bliver behandlet ved afdelingskontorerne, fordi det selvfølgelig selvsagt er vigtigt, at det er tæt på borgerne.
De sager, man som borger kan forvente at få behandlet ved afdelingskontorerne, er bl.a. dødsboskiftesager, almindelige fogedsager, gældssaneringssager og mindre straffesager.
Sager som f.eks. tilståelsessager og domsmandssager og civile sager med mange lokale vidner kan efter en helt konkret vurdering også behandles ved afdelingskontoret.
Det er de enkelte retspræsidenter, som efter drøftelse med Domstolsstyrelsen og de lokale aktører, herunder kommuner og advokater, fastlægger retningslinjerne for den nærmere fordeling af sager mellem henholdsvis hovedtingstedet og afdelingskontoret de pågældende steder.
Man kan f.eks. se retningslinjerne for fordelingen mellem Holstebro og Thisted på Domstolsstyrelsens hjemmeside.
Domstolsstyrelsen har oplyst mig, at de i samarbejde med byretspræsidenterne sikrer den mest hensigtsmæssige afvikling af retskredsenes sager og administrerer arbejdet med afdelingskontoret i overensstemmelse med forudsætningerne bag reformen.
Det siger sig selv, at jeg – og jeg tror også Folketinget – selvfølgelig lægger vægt på, at opgavefordelingen er i overensstemmelse med forudsætningerne bag reformen og afspejler en hensigtsmæssig balance mellem hensynet til en effektiv afvikling af sager på et højt fagligt niveau og hensynet til nærhed i retsbetjeningen.
Nu er det så Thisted, jeg har fornemmelsen af er en væsentlig bevæggrund for, at vi diskuterer det her i dag, og lad mig derfor lige knytte et par ord til særlige forhold, der gør sig gældende for afdelingskontoret i Thisted.
Det skyldes muligvis, at man dengang, da man lavede reformen, af lokalemæssige hensyn og hensynet til personalet valgte at samle personalet fra Retten i Thisted og Retten i Nykøbing Mors ved afdelingskontoret i Thisted, indtil hovedtingstedet ved Retten i Holstebro fik nye retslokaler i 2011.
Derved behandlede afdelingskontoret i Thisted i årene efter reformen ikke kun sager fra den daværende Thisted Retskreds, men også sager fra det, der før reformen hed Nykøbing Mors Retskreds – det er egentlig meget godt, man er nordjyde, når man som justitsminister skal prøve at forklare det her.
Nå, herved kunne reformen efterlade det indtryk, at afdelingskontoret i Thisted var blevet styrket.
Da Retten i Holstebro fik deres nye lokaler i 2011, var det tanken at gennemføre den i reformen forudsatte fordeling af personale og sager mellem Holstebro og afdelingskontoret i Thisted.
Men efter drøftelser med de lokale borgmestre og Domstolsstyrelsen valgte byretspræsidenten imidlertid ikke at foretage de forudsatte omfordelinger af sager.
I stedet blev der foretaget en særlig fordeling af sager, der har medført, at et større antal sager bliver behandlet af afdelingskontoret i Thisted end forudsat ved reformen, men dog fortsat et lavere antal, end der har været behandlet i årene 2007-2010.
Domstolsstyrelsen har oplyst, at denne særlige fordeling mellem Holstebro og Thisted ikke har været ændret siden 2011.
Nå, så skal vi tilbage til det mere generelle.
Som reglerne er nu, har vi jo valgt at sige, at kompetencen til at lede og fordele arbejdet på den mest hensigtsmæssige måde ligger hos byretspræsidenterne.
For at sikre den mest hensigtsmæssige afvikling af sagerne tages der bl.a. højde for personaleressourcer og den nødvendige retssalskapacitet.
Retsbygningernes indretning og sikkerhedsniveau og muligheden for afholdelse af telefonmøder og videokonferencer er også eksempler på forhold, der kan have betydning for spørgsmålet om, hvilke sager der skal behandles på henholdsvis et hovedtingsted og afdelingskontor.
Hvis Folketinget måtte beslutte at lægge alle endommersager ved afdelingskontorerne, ville man jo fratage det lokale niveau muligheden for en fleksibel og hensigtsmæssig tilrettelæggelse af arbejdet, og med det er der jo en risiko forbundet.
Det kan gå ud over kvaliteten, sagsbehandlingstider og en effektiv opgavevaretagelse, og det er sådan set på det grundlag, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Men jeg vil så til gengæld foreslå noget andet, fordi jeg synes, det er en relevant diskussion, om vi har den nødvendige nærhed.
Derfor vil jeg gerne foreslå Folketinget i dag, at vi iværksætter en undersøgelse, som skal klarlægge fordelingen af retsmøder mellem hovedtingsteder og afdelingskontorer siden reformens ikrafttræden i 2007.
Der er gået en del år, og jeg synes, det kunne være interessant at få den viden og det overblik og derved også undersøge, om der skulle være sket et skred i den balance, som er forudsat i forarbejdet til den oprindelige reform.
Jeg vil selvfølgelig sørge for, at Retsudvalget bliver informeret om den undersøgelse.
Jeg ved godt, at det ikke helt er det, man ønsker med beslutningsforslaget, men det er dog sådan – og nu sagde hr. Jan E. Jørgensen før, at man kunne høre den fremstrakte hånd, og det håber jeg så at man kan igen – at jeg synes, det er en relevant problemstilling, og jeg vil gerne afdække, om der skulle være sket et eller andet skred.
Men vi kan altså ikke støtte beslutningsforslaget.