Henrik Sass Larsen (S), 2014-11-28:
Tak for en spændende debat.
Lad mig starte med at sige, at jeg tror, det er vigtigt at huske på, hvad formålet med hele forslaget er.
Formålet er selvfølgelig, at vi jo utallige gange har haft episoder, hvor et rejseselskab, og herunder nu også flyselskaber, er gået nedenom og hjem, og hvor en lang række mennesker ufrivilligt er blevet efterladt på et eller andet rejsemål og ikke har kunnet komme hjem igen.
Når der har været de episoder, når det er sket, har der været masser af politisk velvilje, i forhold til at nu skulle der gøres noget, fordi vi selvfølgelig ikke kan have en sådan situation, og derfor har man jo haft en rejsegarantifond, som har virket fint, for så vidt angår salg af pakkerejser.
Nu er der bare sket en ændring i forbrugsmønsteret, sådan at folk nogenlunde selv sammensætter deres flybilletter og deres hotelophold og alt muligt andet, og så er spørgsmålet jo, hvordan vi så får hegnet det her ind.
På den ene side står flyselskaberne, som siger nogenlunde det samme, som Liberal Alliances ordfører også gjorde her i dag, nemlig at det må folk selv klare, det er jo en risiko, der er derude, og hvorfor skal man i det hele taget lave en forsikringsordning?
Det er jo det ene synspunkt, og det er det, som flyselskaberne står for.
Hvis man har det synspunkt og tager det som udgangspunkt, så skal man som politisk parti også, den dag det går galt, være klar til at lade være med at stille sig op og hykle i tv og andre steder, men det tror jeg ikke et øjeblik på at et flertal af Folketingets partier vil gøre.
Derfor kan man lige så godt finde på en ordning, hvor man så rent faktisk sørger for, at folk bliver dækket ind.
Det, der så har været ønsket fra forbrugernes side, har været at lave en obligatorisk ordning, en obligatorisk ordning, hvor alle indbetalte, og som jo så kom til at dække en garantistillelse på op mod 1,8 mia. kr., hvilket altså er en meget dyr ordning, som der jo så heller ikke har været flertal for.
Efter så at have siddet og talt med hinanden i lang tid og drøftet sagernes stilling, må man jo konstatere, at man ikke er nået frem til nogen som helst form for enighed, og hvad gør man så?
Ja, man gør f.eks. det, at man som erhvervs- og vækstminister indkalder de ansvarlige partier i Folketinget og orienterer om, at det her er, hvad der er kommet ud af udvalgsarbejdet.
Den 18. juni kl. 11.30 holdt jeg et møde med Folketingets partier om Rejsegarantifonden, som jeg havde indkaldt til, og hvor alle partierne dukkede op og var til stede, minus De Konservative, Dansk Folkeparti og SF, og hvor jeg, som jeg også gør lige præcis nu, redegjorde for, hvordan sagerne stilling var, og hvad vi så gjorde.
Det, vi så blev enige om, var, at vi ville fremsætte det forslag, som jeg nu har fremsat i Folketinget, altså når parterne ikke kunne blive enige, for det var trods alt bedre end ikke at have noget som helst.
Så har jeg efterfølgende kunnet konstatere, at man fra Rejsegarantifondens side har sendt mig et brev, hvor de har meddelt, at de trods tidligere stridigheder nu så mener, at de vil lægge de stridigheder på hylden, og det er glimrende, og jeg har også sagt ja til at mødes med dem.
Men jeg har ikke sagt ja til at stoppe lovbehandlingen, og det er på baggrund af, at jeg gerne lige vil høre lidt mere om, hvad det egentlig er, de har at sige.
Og ingen vil være mere lykkelig end jeg, hvis det er, at de kommer frem til noget, et forslag, hvor de siger: Vi er søreme blevet enige; vi har fundet på en helt ny og bedre model, og alt er nu godt.
Altså, det vil generelt hæve lykkeniveauet rundtomkring, for det er jo meget, meget bedre.
Men det er ikke sådan, at deres pludselige indskydelse her så skal få os til at lade være med at fremsætte noget, der alt andet lige er til gavn for forbrugerne, for det forslag, vi her har fremsat, er bedre for forbrugerne end det, der er tilstanden i øjeblikket.
Så har der været mange bemærkninger om, hvor besværlige man mener tingene bliver.
Jeg tror, det var hr. Jan E. Jørgensen, der listede op, hvor ufatteligt mange data man skulle indtaste og alt muligt andet.
Det er jo lidt efter behag, hvordan man nu engang kommer til at indrette tingene, for hjemmesiden er ikke opfundet endnu, og mon ikke, man kan gøre det rimelig enkelt og nemt?
Det kan jo lade sig gøre andre steder, så det behøver ikke at blive så DDR'sk, altså det, som man skal gennemføre for at få en konkursdækning.
Så jeg er egentlig sådan fortrøstningsfuld nok, i forhold til at det kan lade sig gøre.
Det, som man i al sin enkelhed har gjort, er, at man har sagt, at i stedet for at det er pålagt det enkelte selskab at finde ud af det, så laver man én fælles side i forhold til det, hvor man laver et link, hvor du så kan gå over og få din dækning.
Det er administrativt det mindst besværlige, som vi har kunnet komme op med, og det har netop været af hensyn til den debat, der har været om, at man også går til udenlandske selskaber og køber mange af de produkter, som man nu engang bruger.
Så det har ikke været et spørgsmål om sjusk, og det har ikke været spørgsmål om hastværk eller noget andet, men det har været det, som har været det bedst tænkelige.
De her overvejelser, som også er af teknisk art, blev også fremlagt på mødet i juni måned, så det er jo heller ikke helt nyt for Folketingets partier, er jeg nødt til at sige.
Så derfor vil jeg sige, at jeg gerne mødes med de pågældende mennesker en gang til.
Jeg håber meget, at de kan nå frem til en indstilling, til et forslag, som de kan fremsætte i enighed, og som kan opfylde formålet med, hvorfor vi er samlet her i dag, nemlig at beskytte forbrugerne bedst muligt, så jeg giver det meget, meget gerne en chance.
Men jeg håber også, man i Folketinget – og gerne i et bredt flertal – kan stå bag det, at man faktisk har en interesse i, at man har en lovgivning på det her område, hvor man kan sikre forbrugerne yderligere, og her vil jeg gerne erindre alle Folketingets partier om, hvad man har sagt i de forskellige sammenhænge, i de situationer, hvor ulykkelige passagerer, turister, danskere rundtomkring i verden er strandet på alle mulige mystiske rejsemål og ikke har kunnet komme hjem igen.
Der er der meget, meget få, der som Ole Birk Olesen har været så modige at stille sig op og sige, at det er markedets logik, og det burde de selv have tænkt over.
Det er der meget, meget få folketingspolitikere der har gjort; de fleste stiller sig op og siger, at nu skal der gøres noget, og det må den ansvarlige regering finde på. Så det har været udgangspunktet, og det er derfor, regeringen har fremsat et forslag, som vi behandler nu, og det sigte håber jeg Folketingets partier har, når vi går videre i forhold til behandlingen.