runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Hr. Rasmus Prehn har taget et tidligere forslag op igen, Socialdemokraternes såkaldte 29 frihedsrettigheder til kommunerne.
Det lyder jo umiddelbart besnærende, men jeg må skuffe hr. Rasmus Prehn.
Selv om det er en ny minister, der står her, kan jeg bekræfte, at regeringen stadig væk ikke kan tilslutte sig dem.
Jeg kan ligesom min forgænger konstatere, at kommunerne i vid udstrækning allerede i dag har de foreslåede rettigheder, f.eks. frihedsrettighed nr. 18.
Kommunerne har i dag friheden til at igangsætte forløb, der f.eks. kan afhjælpe misbrugsproblemer, boligproblemer, familiære problemer, psykiske problemer, gældsproblemer, sprogproblemer og andet, som reducerer den lediges muligheder for at komme i beskæftigelse.
Desuden er kommunernes frihed, det kommunale selvstyre, noget, som allerede har regeringens fulde opmærksomhed.
Vi ser det som vores fornemste opgave til stadighed at forny og forstærke det kommunale selvstyre.
Med kommunalreformen gav vi kommunerne flere opgaver og større politisk ansvar, og vi har igangsat en omfattende afbureaukratiseringsproces, som vil give kommunerne større frihed i opgaveløsningen.
Senest har vi yderligere fremsat lovforslag om, at beskæftigelsesopgaven vedrørende de forsikrede ledige overføres til kommunerne.
Den tillid til det kommunale selvstyre, som regeringen udviser her, kan Socialdemokraterne vist ikke matche.
Lad mig også lige nævne udfordringsretten, som regeringen gennemfører i samarbejde med KL og Danske Regioner.
Udfordringsretten betyder, at alle offentlige institutioner og private leverandører af offentlig service på forsøgsbasis kan blive fritaget for nogle af de gældende regler for at afprøve nye måder at gøre tingene på.
Så kan der blive mere tid til kerneydelsen, til god service og omsorg.
Med udfordringsretten kan institutionerne selv byde ind og tænke nyt.
Vi tror, at kommunerne, regionerne og de enkelte institutioner er meget bedre til at gøre det - og det er ægte frihed.
Rasmus Prehn (S), 2009-04-29:
Jeg kan ikke lade være med at være lidt skuffet over det her automatsvar.
, det første, den nye indenrigsminister - og vi er jo glade for, at der er kommet en indenrigsminister - siger, er, at der nu skal være frihed til kommunerne.
Vi har jo fra socialdemokratisk side været i gang med en længere proces, hvor vi har været rundt og lytte til de forskellige kommuner og høre, hvad det er, de synes er de største barrierer i forhold til det kommunale selvstyre, og der er de altså kommet med de her forslag.
Vi har nu lagt bare 29 forslag frem - der er endnu flere, hvor de kommer fra - 29 helt konkrete forslag, som man kan starte på fra en ende af.
Og så skal vi alligevel fra ministeren opleve sådan en lidt distancerende attitude.
Jeg tænkte jo: Det her kunne være alle tiders start på et nyt samarbejde, på det samarbejdende folkestyre, når det er allerbedst.
Altså, ministeren efterlyser noget mere frihed til kommunerne.
Oppositionen går i dybden med arbejdet, spørger, hvad det er, der rører sig derude, og kommer med et konkret forslag.
Men i stedet for at være imødekommende, i stedet for at kigge på det, i stedet for at tage et enkelt forslag frem, der kunne være godt, har ministeren sådan en lidt ironiserende attitude med »de såkaldte frihedsrettigheder«, og »det lyder umiddelbart besnærende, men ...«.
Og så får vi en ordentlig bandbulle om, hvor dårligt det, vi kommer med fra socialdemokratisk side, er.
Kan ministeren ikke nævne bare et enkelt af vores forslag, som ministeren synes faktisk kunne være godt?
Lad mig bare komme med nogle af de allerbedste forslag efter min egen mening: Fra Folketingets side bestemmer vi, i hvilket omfang man skal sende ting i udbud i kommunerne, men hvorfor kan man ikke lade det være op til kommunerne selv at bestemme, hvilke opgaver der skal i udbud, og hvilke der ikke skal?
I øjeblikket skal man op på, at 26,5 pct. skal i udbud, men hvorfor ikke lade det være op til kommunerne?
Det samme i en helt anden boldgade: i forhold til fixerum for narkomaner.
Hvorfor ikke lade kommunerne selv tage hånd om, om de synes, det er en god idé, eller de synes, det er en dårlig idé, og så gøre det, de synes er bedst, i stedet for at det er noget, vi skal vedtage her?
Hvorfor ikke lade det være op til kommunerne selv at bestemme arbejdsmarkedspolitikken?
Lone Møller (S), 2009-04-29:
Der er sket ganske meget, siger ministeren og afviser, at der er problemer på det her område.
Det kan godt være, der er sket ganske meget, men der er ikke sket nok.
Og det kan ikke nytte noget, at ministeren siger, at det ikke er korrekt, at der er sket et fald.
Undersøgelser, både fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, handicaporganisationerne og socialpædagogerne, viser, at der klart er neddroslet på hele handicapområdet.
Så selv om der er sket meget, så er der ikke sket nok.
Ministeren konkluderede også, at der stadig er unge på vores plejehjem i dag.
Jeg kunne anbefale ministeren at tage ud og besøge disse unge mennesker og så bagefter komme og fortælle mig, om ministeren synes, at det er værdigt i et velfærdssamfund.
Men det, der er et andet stort problem, er jo de lange ventelister.
Derudover er det jo også sådan, at det ikke er kendt, hvor mange unge der inden for en kommende årrække får brug for en institutionsplads.
Derfor vil jeg gerne spørge, om ministeren vil tage et initiativ til at få afdækket, hvor mange unge som er eller som vil kunne forventes at være institutionskrævende inden for en kort årrække.
Helge Sander (V), 2009-04-29:
Mit ønske har først og fremmest været at skabe debat om et centralt emne.
Det er en politisk vision, som jeg vil arbejde for i de kommende år helt i overensstemmelse med det, som jeg nu har svaret i de forudgående spørgsmål.
Det kan godt ærgre mig, at der ikke er flere, der udnytter de muligheder, der allerede er, og f.eks. går ud på enten det offentlige eller det private arbejdsmarked i en periode, når de har taget deres bacheloruddannelse.
Forudsætningerne for, at bachelorer kan træde ud på arbejdsmarkedet, er nemlig allerede til stede i dag.
Bacheloruddannelsen er et afrundet forløb, der på uddannelsens tredje år afsluttes med et bachelorprojekt.
Universitetet skal sikre, at den studerende har mulighed for at vælge mellem flere kandidatuddannelser eller kan afslutte bacheloruddannelsen med en umiddelbar erhvervskompetence.
Men hvis bachelorer skal ud på arbejdsmarkedet, kræver det altså, at aftagerne tænker anderledes, end de gør i dag.
I øvrigt har jeg ikke planer om at ændre på de studerendes mulighed for at finansiere deres uddannelse, ligesom gratisprincippet heller ikke står til diskussion.
Mange tak.
Lise von Seelen (S), 2009-04-29:
Spørgsmålet lyder sådan: Hvorfor vil ministeren ikke sikre, at Danmark tiltræder FN's handicapkonventions tillægsprotokol?
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Tak for spørgsmålet.
Jeg vil godt starte med at gøre lytterne opmærksom på den fantastisk gode første behandling, som vi havde i går, i forbindelse med ratifikationen af FN's handicapkonvention.
Der var heldigvis en utrolig positiv stemning til det, at vi er kommet så langt.
Konventionen er jo et omfattende dokument, som omhandler en række områder, bl.a. uddannelse, sundhed, beskæftigelse og kulturlivet.
Der er tale om rettigheder, som deltagerstaterne i henhold til konventionen skal gennemføre gradvis inden for de ressourcer, der er til rådighed.
Regeringen har på den baggrund fundet det uhensigtsmæssigt at undertegne tillægsprotokollen og dermed give enkeltpersoner adgang til at klage direkte til et internationalt organ.
Princippet om en gradvis gennemførelse betyder, at staternes forpligtelser er svære præcis at definere.
Hertil kommer, at de ofte vil have en fordelingspolitisk karakter.
Konventionen er derfor ikke egnet til at blive vurderet i forhold til enkeltsager.
Derudover er der også grund til at pege på, at det fremgår af konventionen, at de deltagende stater skal sende periodiske rapporter til en uafhængig komité, som er oprettet i tilknytning til konventionen.
Komiteen vil på baggrund af disse rapporter løbende holde eksaminationer af, hvordan den enkelte stat, herunder naturligvis også Danmark, efter komiteens opfattelse lever op til sine forpligtelser.
Hertil kommer, at der i alle deltagerstaterne skal udpeges en eller flere uafhængige funktioner, der skal have til formål at fremme, beskytte og overvåge gennemførelsen af konventionen.
Jeg kan derfor berolige spørgeren med, at der til stadighed vil blive holdt godt øje med, at mennesker med handicap også i Danmark har gode forhold.
Lise von Seelen (S), 2009-04-29:
Jeg kan glæde mig over, at beslutningsforslaget blev fremsat.
Det er sådan set også 2 år siden, vi underskrev konventionen, så man kan jo ikke sige, at den er blevet hastebehandlet.
Men nu er den her, og jeg synes bestemt, at vi skal glæde os over, at vi nu skal have ratificeret de her spørgsmål, som jo i virkeligheden betyder rettigheder til personer med handicap.
Det handler jo dybest set om, at de mennesker, der har et handicap, skal være ligestillet, og at de selvfølgelig skal inkluderes i hele vores samfund med den værdighed, som alle mennesker fortjener.
Hvorfor i alverden skulle vi ikke vise mennesker med handicap den tillid, at de naturligvis skal have mulighed for det, når de bor i Danmark?
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Jeg kan sådan set godt forstå spørgerens bekymring for, om det nu virkelig også er sådan, at vi selv kan klare det i Danmark.
Det mener vi faktisk at vi kan.
Vi har i Danmark en så god og sammenhængende lovgivning for mennesker med handicap, at vi står bedre rustet end så mange andre europæiske lande.
Vi synes bare ikke, at det er en god idé få en international komité til at tage stilling til enkeltsager, for enkeltsager er altså noget, som vi kan klare i det danske ankesystem og i det danske retssystem.
Det hænger så også sammen med, at konventionen indeholder en række økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, som ikke altid er beskrevet i helt klare vendinger.
Derfor vil det altså være meget vanskeligt ligesom at kunne forudse resultatet af en konkret sag.
Lise von Seelen (S), 2009-04-29:
Nu skal jeg jo ikke belære ministeren om, hvordan det danske ankesystem ideelt set kunne spille sammen med komiteen, i forhold til at man rejser disse klager.
Det er der overhovedet ikke tale om.
Vores nationale system fungerer uden påvirkning fra den konvention, vi nu har underskrevet, og når ministeren siger, at vi kan klare os selv her i Danmark, synes jeg altså, det er løjerligt at sige det til et punkt, hvor vi har underskrevet en international konvention.
Vi skal bidrage, og de mennesker, der sidder i Danmark med et handicap, kan jo bare konstatere, at regeringen ikke synes, at de skal have lov til at være fuldgyldigt med, inklusive i tillægsprotokollen.
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Jeg mener, at jeg i mit foregående svar redegjorde meget klart for kommunernes forbedrede muligheder for at få bygget boliger til alle personer med betydelig og varigt nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne, herunder naturligvis også yngre handicappede.
Så mener jeg også, det er væsentligt, at vi holder fast i, hvad et plejehjem er.
For mange har ordet plejehjem en klang af, at det er tidligere tiders alderdomshjem, at det altså alene handler om alder, og jeg synes sådan set, det er en vigtig fejl, vi begår, når vi ikke holder fast i, at ordet plejehjem altså bruges om en bestemt bygningsmæssig ramme om personale, som netop skal tage sig af plejekrævende beboere, altså ikke et aldersbestemt tilbud.
Vi kan være fuldstændig enige om, at det er uacceptabelt, at unge mennesker med handicap bor på et plejehjem, hvis det er en løsning, de ikke bryder sig om, og dermed har kommunen naturligvis et ansvar i forhold til at være i dialog og finde egnede boligløsninger til også disse mennesker.
Som nævnt i min foregående besvarelse er jeg nødt til igen at understrege, at det altså ikke handler om mistillid til et system.
Det handler i høj grad om tillid til det system, vi har her.
Det hænger sammen med, at den konvention altså indeholder en række ikke særlig velbeskrevede områder.
Det bliver ikke udtrykt i helt klare vendinger.
Derfor vil det altså være meget vanskeligt for os ligesom at kunne forudse resultaterne af en konkret sag, og det er ikke særlig betryggende at leve med den usikkerhed.
Jeg må også igen konstatere, at vi netop i Danmark kan være så stolte af, at vi har en god og sammenhængende lovgivning for mennesker med handicap.
Lise von Seelen (S), 2009-04-29:
Jeg opfatter det sådan, at det her i høj grad kan læses som en mistillid til de mennesker, som bor i Danmark, og som har handicap, fordi man ikke har tillid til, at de, når de har været igennem det nationale system, kan bruge den mulighed, at de for sig selv eller i grupper kan rejse spørgsmålet videre i komiteen.
Den del af det, som for mig er den vigtigste del i det her spørgsmål, er, at de mennesker, der nu har handicap som livsvilkår, må glæde sig over den her konvention, og så får de alligevel lige den torn med, at der ikke er tillid til, at de skal have samme rettighed, som rigtig mange andre borgere i andre lande har.
Så er der den anden del med, at vi har et sammenhængende klage- og ankesystem i Danmark.
Det synes jeg er rigtigt.
Det er jeg sikker på vi kunne gøre med fordel.
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Til den sidste del af spørgsmålet vil jeg sige, at jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at vi har en vigtig rolle, i og med at vi i det hele taget har tiltrådt og ratificeret konventionen.
Dermed får vi jo netop en rolle og er aktive medspillere.
Det er jo ikke bare at nikke til det, og så sker der ikke mere.
Vi skal da vedholdende både forbedre vilkårene her i landet og bidrage til at inspirere, og det kommer vi til, på trods af at vi altså ikke tiltræder tillægsprotokollen.
Lone Møller (S), 2009-04-29:
Mener ministeren, det er forsvarligt, at unge med handicap fortsat bor på kommunale plejehjem, og hvad har hun tænkt sig at gøre for at give unge med handicap bedre valgmuligheder mellem boliger?
Karen Ellemann (V), 2009-04-29:
Tak for spørgsmålet.
Allerførst vil jeg gerne slå fast, at der kun boede fem personer under 30 år på plejehjem ved opgørelsen i 2008.
Samtidig er antallet af indskrevne under 60 år i plejehjem faldet fra 1.588 personer i 2001 til kun 260 personer i 2008, og jeg må sige, at det er et markant fald under denne regering.
Regeringen har netop givet kommunerne gode muligheder for, at denne udvikling kan fortsætte.
Jeg kan i den forbindelse pege på, at der i 2005 og 2006 blev givet mange tilsagn om, at de daværende amtskommuner kunne bygge boliger, der retter sig mod personer med betydelig og varigt nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne, herunder yngre handicappede.
Endvidere blev den kommunale grundkapital for plejeboliger nedsat til 7 pct. i 2008 og 2009, og samtidig er maksimumbeløbet for ældreboliger blevet forhøjet visse steder i landet.
Med den nylig indgåede boligaftale mellem regeringen, Det Radikale Venstre og Dansk Folkeparti er nedsættelsen af grundkapitalen blevet forlænget til udgangen af 2010, og yderligere seks kommuner får forhøjet maksimumbeløbet.
Jeg vil gerne understrege, at det er den enkelte kommunalbestyrelse, der har myndighedsansvaret for, at borgerne modtager de botilbud, som de efter lovgivningen har krav på.
Det er uacceptabelt, hvis unge mennesker med handicap bor på plejehjem, hvis de ikke ønsker denne løsning.
Typisk er indsatsen på plejehjem tilrettelagt sådan, at den overordnet er målrettet ældre mennesker, men det er ikke givet, at det er sådan i alle tilfælde.
Ordet plejehjem beskriver den bygningsmæssige ramme, men indsatsen kan sagtens være målrettet de forskellige behov, unge og ældre har.
Samlet set vil jeg altså mene, vi har skabt gode rammer for, at unge med handicap har valgmuligheder mellem boliger.
Lone Møller (S), 2009-04-29:
Ministeren siger, at ifølge den seneste opgørelse er der kun få unge på plejehjem.
Det synes jeg er flovt; jeg synes, det er flovt, at der overhovedet er nogen, for det er ikke værdigt i et velfærdssamfund, at vi har unge mennesker bosat sammen med meget plejekrævende demente ældre mennesker.
Det er simpelt hen uværdigt.
For nylig var jeg ude at besøge nogle meget handicappede unge mennesker, og et af deres største problemer ud over deres alvorlige handicap er rent faktisk deres bosituation.
Jeg er ikke i tvivl om, at det er kommunerne, der har ansvaret, men jeg har jo også fulgt lidt med i denne sag og har hørt mange kommunalbestyrelsesmedlemmer melde klart ud: Vi ved godt, det er et problem, vi har ventelister på op til 3, 4, 5 år, men vi har ikke råd til det.
Vi har prioriteret, at det f.eks. er udviklingshæmmede, der kommer i første række, og dermed må de unge handicappede placeres andre steder.
Synes ministeren, vi kan være det bekendt?
Og er ministeren ikke bekendt med den undersøgelse, som Socialpædagogernes Landsforbund har lavet, og som klart beskriver, at det ser rigtig, rigtig dårligt ud for unge handicappede i dette land?
Kirsten Brosbøl (S), 2009-04-29:
Hvad vil ministeren konkret gøre for at føre sin idé om, at flere universitetsbachelorer skal ud på arbejdsmarkedet, ud i livet, og har ministeren planer om at benytte økonomiske incitamenter som f.eks. lavere SU, lånefinansiering eller brugerbetaling på kandidatuddannelsen?
Bjarne Laustsen (S), 2009-04-29:
Ja, men Frederikshavn Kommune sparer ikke penge på, at der kommer borgere fra Hjørring Kommune i arbejde.
Konstruktionen er jo sådan, at vi i stedet for ét stort arbejdsmarked får 91 forskellige, der hver især helt logisk vil være optaget af deres egen sag.
Og så kan ministeren snakke fra nu af og til juleaften om, at man selv skal komme i job og al det der.
Det sker i stor udstrækning og har jo sådan set ikke noget at gøre med, at man lægger den her opgave ud.
Ved det her får man et meget mere snævert arbejdsmarked, mindre fleksibelt, mindre mobilt.
Jeg spørger om, hvilke incitamenter der er til at hjælpe nabokommunens folk i arbejde, for det bliver kommunen jo ikke tilskyndet til.
Man kan kun spare nogle penge, hvis man får sine egne borgere i arbejde, og det, som det så handler om, er jo både spørgsmålet om aktivering og løntilskud.
Inger Støjberg (V), 2009-04-29:
Jamen jeg må sige, at jeg jo faktisk synes, at det er noget fortænkt, når hr. Bjarne Laustsen fremfører de her ting, for der er jo ingen grund til at tro, at en kommunal børnehave i f.eks. Frederikshavn Kommune, som hr. Bjarne Laustsen nævnte, vil foretrække at ansætte en ledig borger fra kommunen, hvis det ikke er en borger, der også har de nødvendige kvalifikationer.
Det kan hverken børnehaven i Frederikshavn Kommune eller Frederikshavn Kommune selv på nogen som helst måde være interesseret i.
For man kan jo spørge sig selv, hvorfor man egentlig skulle betale løn til en ansat, som ikke har de rigtige kvalifikationer til jobbet.
Så derfor mener jeg ganske enkelt, at det er et helt fortænkt eksempel, hr. Bjarne Laustsen kommer med.
Bjarne Laustsen (S), 2009-04-29:
Nej, det er det desværre ikke, for det er sådan, at man styrer efter, at den ledige er i aktivering, for ellers får man ikke en stor refusion igennem - så vil man tabe på det.
Så kommunerne bliver nødt til at lave en masse billig, konkurrenceforvridende og unfair aktivering, og det kunne f.eks. godt være i den daginstitution, som ministeren nævner ingen problemer i det.
Når det drejer sig om løntilskud, er det jo også noget, man skal give
det kræver en aktiv handling at gøre det.
Hvem er det, man vil give det til?
Det, der er optimalt, er, at man har ét arbejdsmarked; nu får man i stedet 91.
Hvilke incitamenter er der så i de lovforslag - L 184 og L 185, som vi behandler - til, at kommunerne ikke først og fremmest tænker på deres egne borgere, men tænker i helheder frem for i et lukket system?
Inger Støjberg (V), 2009-04-29:
Der er jo stadig væk det helt afgørende incitament, vil jeg sige til hr. Bjarne Laustsen, at enhver kommune jo altid ønsker at få ansat de bedste og de mest kvalificerede personer i et job.
Nu kan jeg jo desværre ikke spørge her i Folketingssalen - det et ulempen ved at være i regering - men jeg ville da ellers godt have spurgt hr. Bjarne Laustsen om, hvad der skulle få en kommune til at ansætte en borger, der ikke har kvalifikationerne.
Man vil da altid gå efter at få de mest kvalificerede medarbejdere, vil jeg sige til hr. Bjarne Laustsen.
Bjarne Laustsen (S), 2009-04-29:
Det her kommer til at handle om opbevaring af folk, som man ikke aner, hvor man skal placere, fordi man er nødt til at aktivere dem - ellers får man ikke den store refusion.
Så derfor vil kommunerne - hvis vi får op til 190.000 arbejdsløse, nogen steder er man oppe på 30 pct. ledige, og kommunerne skal stå for det her - skulle placere de arbejdsløse rundt omkring for at være i aktivering.
Vi aner ikke noget som helst om, hvilken form for aktivering, det er.
Derfor kommer det ikke til at handle om, hvem der er bedst og billigst eller noget som helst andet det kommer til handle om, hvor man kan gemme folk hen, fordi kommunen skal have den størst mulige refusion.
Så vil man først og fremmest tænke på sine egne borgere og ikke så meget på de andre i nabokommunen, og det er en grundlæggende fejl med det system, som ministeren er i gang med at lave.
Jeg vil så gerne hjælpe ministeren med ikke at komme galt af sted, men med det her forslag kommer vi til at få et mindre fleksibelt og mindre mobilt arbejdsmarked i fremtiden, og det er ikke det, vi har brug for.
Inger Støjberg (V), 2009-04-29:
Jeg bliver altid så lettet, når hr. Bjarne Laustsen siger, at han gerne vil hjælpe regeringen og særskilt mig.
Men jeg har nu nogle gange min tvivl om, at det også er helt rigtigt.
Men når det så er sagt, vil jeg sige igen, som jeg også indledte med at sige, at langt de fleste mennesker jo faktisk slet ikke er i berøring med kommunen, når de skifter job.
Det helt grundlæggende er, at man jo må have den tiltro til kommunerne, at de altid vil ansætte de mest kvalificerede.
Så jeg mener helt og aldeles, at hr. Bjarne Laustsen er ude i et helt fuldstændig fortænkt eksempel og et helt forkert ærinde med det her.
Det er og bliver kvalifikationerne, man går efter - også i kommunerne.
Yildiz Akdogan (S), 2009-04-29:
Mener ministeren, at regeringens handlingsplan til bekæmpelse af handel med mennesker har afhjulpet problemet, når rigspolitiets aktuelle rapport fortæller, at 30 pct. flere bliver sigtet for menneskehandel, men at antallet af afgørelser er faldet med 13 pct.?
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at regeringens handlingsplan til bekæmpelse af handel med mennesker har afhjulpet problemet, når rigspolitiets aktuelle rapport fortæller, at 30 pct. flere bliver sigtet for menneskehandel, men at antallet af afgørelser er faldet med 13 pct.?