Martin Lidegaard (RV), 2014-06-04:
Og tusind tak til forespørgerne for at have bragt det her tema, som jo er af utrolig stor relevans, op.
Hvis vi kigger på perioden fra 1970 til 2000, kan vi se, at de årlige CO2-udledninger i gennemsnit steg med 0,4 gigaton pr. år, og hvis vi så kigger på den efterfølgende periode fra 2000 til 2010, kan vi se, at de steg med 1 gigaton CO2 pr. år.
Det lyder måske lidt teknisk, men det betyder altså faktisk, at CO2-udledningen i den sidstnævnte periode steg 150 pct. hurtigere end i den første periode, og det siger altså noget om accelerationen i den udfordring, som vi står over for.
Det er simpelt hen den højeste stigning i menneskets historie – 150 pct. Og det er blot ét tal blandt mange i den rapport fra klimapanelet, som netop er kommet og som er med til at understrege alvoren i den udfordring, vi står over for – den klimaudfordring, som jeg vurderer måske er den allerstørste udfordring, som vores generation af politikere står over for i det 21. århundrede.
For hvad er det, det konkret betyder med den her globale opvarmning?
Det betyder – igen ifølge klimapanelet – faldende høstudbytte, knappere vandressourcer, flere fordrevne mennesker, hedebølger, tørke og stigende temperaturer, ekstrem nedbør, oversvømmelser, som vi jo hører om overalt på kloden, flere voldelige konflikter, forværret fattigdom og større økonomiske kriser.
Det er bare nogle af de sikkerhedspolitiske trusler, som FN's klimapanel redegør for, og hvis vi skal imødegå de trusler, kræver det jo, at vi globalt træffer nogle fundamentale valg om, hvad det er for en vækst og udvikling, vi skaber i de kommende år.
Det er baggrunden for, at den her regering prioriterer klimadagsordenen meget højt – det har vi gjort fra dag et, da vi overtog ministerkontorerne, og det kan jeg garantere for at vi bliver ved med.
Det er et emne, som regeringen prioriterer i sine nationale politikker, og det er et emne, som vi også tager overordentlig seriøst i vores udenrigs- og udviklingspolitik.
Skulle nogen være tvivl, har krisen i Ukraine mindet os om, at energipolitik og dermed også klimapolitik er en vigtig og uadskillelig del af udenrigspolitik i dag.
Senest har jeg drøftet det med bl.a. mine amerikanske, kinesiske, tyske, britiske, norske og polske kollegaer – sidstnævnte så sent som i går – fordi klima og energi er en af de væsentligste sikkerhedspolitiske udfordringer, vi står over for i dag.
For hvis vi ikke gør noget for at bremse klimaændringerne og sikre en mere effektiv udnyttelse af energi- og vandressourcer, vil forandringerne og kampen om jordens knappe ressourcer kunne puste nyt liv i ulmende konflikter.
Netop kombinationen af fattigdom og nedgang i vand- og fødevareforsyning kan føre til, at allerede svage stater skubbes ud over randen og ned i kategorien af mislykkede stater.
Det kan vi ikke bare sidde og kigge på uden at handle, og det vil vi heller ikke.
Det er en global, samfundsøkonomisk udfordring, der også kræver udenrigspolitiske svar.
Det kræver, at vi træffer de rigtige, langsigtede beslutninger om, hvordan vi indretter vores byer, vores forbrug, vores transportsektor, vores bygninger, vores europæiske indre energimarked osv., og det kræver også, at vi hjælper andre lande med at træffe de rigtige valg, når de skal indrette deres samfund.
De valg vil også få betydning for os, og de valg skal vi påvirke.
Det gør vi ved at bringe dansk ekspertise i spil – en ekspertise, som vi har opbygget, og som vi er anerkendt for gennem mange år med grøn omstilling.
Det er en viden, som mange af disse lande efterspørger, og den mulighed skal vi selvfølgelig udnytte, også i vores udenrigspolitik.
Det er også en af forklaringerne på de klimaudfordringer, vi står over for i dag, og som i de kommende år kunne forværres, hvis vi ikke sætter ind nu.
Derfor skal Danmark vise vejen, nemlig at den grønne omstilling og en fornuftig økonomi går hånd i hånd.
Vi har vist, at det er muligt at skabe økonomisk vækst med en mere effektiv udnyttelse af ressourcerne og en lavere drivhusgasudledning.
I Danmark har vi gjort det ved at have høje ambitioner og stille krav, ikke kun når det gælder vedvarende energi og energieffektivisering, men også når det gælder vand og spildevand, affaldshåndtering og luftforurening.
Politikken har været entydig og givet en klar retning, og sådan bør det fortsat være, for det er vigtigt med klare rammer.
Virksomhederne skal kende rammerne, de skal føle sig sikre på dem, hvis de skal drive en god forretning og investere i de nye grønne løsninger.
Og lige præcis investeringer er afgørende, ligesom udviklingen af teknologi og innovation er det.
Alt i alt har det betydet for Danmarks vedkommende, at det grønne område i dag tegner sig for en voksende andel af både vores produktion og vores beskæftigelse.
Af den samlede danske eksport i 2010 udgjorde den grønne eksport godt 10 pct., ligesom hver tiende i den private sektor var ansat inden for den grønne sektor.
Vi har de løsninger, som mange andre lande verden over efterspørger.
Det gør de i så forskellige lande som Kina, Vietnam, Mexico, Sydafrika, Tyskland, USA og Ukraine, og regeringen gør meget for at hjælpe andre lande på rette vej til gavn for dem og til gavn for os.
I Kina, som måske er det allerbedste eksempel, har Danmark været rådgiver for et energicenter, som udvikler kinesisk institutionel kapacitet inden for vind-, sol- og bioenergi.
På den måde bidrager vi til den kinesiske politik inden for vedvarende energi, og i samarbejdet synliggør vi de løsninger, som danske virksomheder kan levere.
I Ukraine, et andet godt eksempel, har vi netop tilbudt bilateralt samarbejde om energi.
Danske eksperter har været i Kiev for at afdække de ukrainske myndigheders behov.
Det faglige indhold og strukturen for samarbejdet er nu ved at blive afklaret, og vi har bevilget 15 mio. kr. over naboskabsprogrammet til indsatsen.
Sidste efterår fik Danmark da også anerkendelse som foregangsland for grøn omstilling, da FN's generalsekretær åbnede et videncenter om energieffektivitet i FN-byen i København.
Videncenteret er med til at gøre Danmark til internationalt knudepunkt for grønne teknologiske løsninger.
Også i EU presser vi fra dansk side på for en ambitiøs EU-pakke om klima- og energipolitik, der skal gælde for 2030.
Regeringen arbejder for at fastsætte reduktionsmål, der er i overensstemmelse med EU's langsigtede mål om 80-95 pct.s reduktion i udledningen af drivhusgasser i 2060, og vi arbejder for at fremme energieffektivisering og vedvarende energi.
Vi ser også meget gerne en fuld gennemførelse af det indre energimarked og en forbedret energiinfrastruktur i EU.
Det er helt afgørende at få et reelt indre marked for energi og en betydelig bedre netstruktur for at sikre den europæiske konkurrenceevne og mindske vores afhængighed af energiimport.
EU er meget vigtig i den her sammenhæng, for vi kan selvfølgelig ikke løfte klimaudfordringen alene.
Vores indsats giver kun mening, hvis andre er med.
Det er mere omkostningseffektivt at indfri vores nationale mål, hvis det sker inden for en ambitiøs EU-ramme.
Håndteringen af klimaudfordringen handler også om at hjælpe verdens fattigste lande med finansiering af deres tilpasning.
Også her gør regeringen meget.
Det vil handels- og udviklingsministeren nu orientere om.