Lone Dybkjær (RV), 2007-04-25:
Jeg vil starte med at sige, at Det Radikale Venstre for en gangs skyld vil erklære sig enig i justitsministerens tale.
Der er et par punkter, jeg vil kommentere, men jeg vil ikke gå ind i en total gennemgang af alle punkterne.
Jeg vil således ikke behandle tvungen behandling, stop for strafnedsættende rabatordninger og forbud mod pædofile, der bosætter sig.
Jeg vil gerne komme med nogle kommentarer på de andre områder, og så vil jeg godt helt overordnet sige, at jeg synes, at forslaget til folketingsbeslutning om beskyttelse af børn og unge mod seksuelt overgreb faktisk er et godt forslag.
Men jeg synes, man kommer til at indskrænke det, ved at man koncentrerer sig meget om – nu kan jeg simpelt hen ikke lige sige det, uden at jeg læser det op: pædofili.
Forslaget får en for stærk fokus på det, selv om bemærkningerne for så vidt omhandler meget andet.
Det er lidt ærgerligt, for jeg synes, at der er ret meget at diskutere på det her område, hvor der faktisk foregår forfærdelige ting.
Så jeg synes, at overskriften er god, men jeg synes, at man er kommet til at være for fokuseret på pædofili, og noget af det, som jeg gerne ville have afklaret, er: Hvor er egentlig grænsen for det, og findes der en præcis aldersgrænse for det?
For det, forslaget indeholder her, er jo efter min opfattelse meget bredere end bare de helt små børn.
Jeg synes, at Tøndersagen og andre sager viser, at det er, som om børn ikke regnes for rigtige mennesker.
De er ikke helt så meget værd.
Jeg synes sådan set, at de er nok så meget værd for ikke at sige endnu mere værd, og derfor burde det i virkeligheden være meget værre end voldtægt.
Det er et ødelagt liv, hvilket ordføreren også allerede har været inde på i sine spørgsmål, og det er noget, der kommer tilbage i en stor del
af livet
Og netop når det er børn, er det altså et ødelagt liv helt fra starten.
Man kan sige, at vi andre måske kan komme ud for noget på et senere tidspunkt i livet.
Her er det et ødelagt liv helt fra starten.
Så er der spørgsmålet om forældelsesfristen.
Der kunne også være en hel del anden form for konfrontation, eller hvad ved jeg, som vi benytter os af i andre sammenhænge, og som man måske kunne bruge inden for det her område.
Så er der spørgsmålet om chat, om det, vi har i dag, er nok eller ej; det synes jeg vi skal arbejde med i udvalget.
Det er helt oplagt, at det giver nogle øgede muligheder, og der må man sige, at det jo er fantastisk vigtigt, at forældre og lærere, og hvad ved jeg, sætter ind på det her område.
Da vi andre var unge og små og attraktive, blev vi jo advaret mod de her mænd, som kunne henvende sig til en på gaden, og noget tilsvarende er man faktisk efter vores opfattelse nødt til at gøre på chatområdet.
Så vi synes, vi skal se på, om det, der er, er nok.
Jeg ved godt, hvad justitsministeren har sagt.
Men så vil jeg egentlig godt slutte med at sige, at et af problemerne jo er det, som forslagsstillerne selv remser op i bemærkningerne, nemlig at 85 pct. af de unge mellem 12 og 14 år, der bliver udsat for overgreb, faktisk bliver udsat for overgreb af nogle, de kender.
Det gør jo området ekstremt vanskeligt, men det gør altså, at man skal prøve at sætte ind også i de sammenhænge.
Og den allersidste bemærkning er faktisk, at noget af det, der har chokeret mig mest igennem de sidste lange diskussioner og sager og alt muligt, der er rullet op, er, at hvis de unge henvender sig, så melder de voksne ofte pas, og det er selvfølgelig, fordi det er utrolig svært at håndtere.
Det er utrolig tidsrøvende, og derfor synes jeg, at man skal prøve at kigge på, hvordan man kan gå mere aktivt ind her.
Jeg har også hørt, at de unge ikke ved, hvor de kan henvende sig.
Det kan også være, at man skal udvide med hotlines eller alt muligt andet, så der rent faktisk er et sted, hvor unge kan henvende sig.
Det gælder, hvis de er udsat for seksuelle overgreb, og det gælder også, hvis nogle af deres kammerater f.eks. har hørt om et overgreb på en eller anden måde, og hvor den pågældende ikke rigtig vil melde det til noget sted.
Så spørger de: Hvor kan vi egentlig gå hen og snakke om de her ting?
Og der er ikke rigtig nogle oplagte steder at gå hen.
Så jeg synes også, at man skal gå ind bredere, end forslagsstillerne har gjort.
Men jeg synes, at vi kan benytte overskriften, som jeg synes er fin, til også et mere dybtgående udvalgsarbejde.