Astrid Krag (SF), 2008-12-19:
Det kan ikke siges, at det er med stor glæde, jeg nu står her og deltager i tredje behandling af den såkaldte tuneserlov.
Det er nok heller ikke en dag, der glider over i danmarkshistorien som en af de stolteste for vores folkestyre.
I dag vil det mindst mulige flertal i Folketinget nemlig vedtage lovgivning, hvorom der må siges fortsat at herske begrundet tvivl om status i forhold til grundlov og konventioner, retsstatsprincipper og kriterier for god forvaltningsskik.
Man gennemtrumfer en lovgivning, der er et bluffnummer af karakter, og som udsprang af forsøget på at vise handlekraft og endte med at være led i en uskøn studehandel i forbindelse med årets finanslov, og som i øvrigt er endt med at være en yderst tvivlsom lovgivning, som ikke løser det reelle problem med terrormistænkte, der kan gå frit rundt i Danmark uden at blive stillet for en dommer.
Samtidig rejser lovforslaget her så mange helt grundlæggende og principielle spørgsmål, som endnu er ubesvarede eller er meget nødtørftigt besvaret.
Man har i Justitsministeriet og Integrationsministeriet måttet slå nogle gevaldige knuder på sig selv for at argumentere for, at lovgivningen ikke bringer Danmark på kant med grundlov og konventioner, og det er mildest talt ikke overbevisende for nogen.
Lovforslaget bryder nemlig i sit udgangspunkt med nogle helt grundlæggende principper i en retsstat - i vores grundlov og i forhold til internationale konventioner - når man med ét slag påfører en hel gruppe personer en række markante indgreb i deres bevægelsesfrihed, deres ret til familieliv og privatliv.
Man straffer den kinesiske abortlæge med to små børn, der sammen med sin mand flygtede fra undertrykkelsen af deres etniske gruppe, på samme måde som man straffer den mordmistænkte tuneser.
Man spærrer ganske harmløse folk inde, mens man ikke får stillet de personer, som potentielt udgør en fare for statens sikkerhed, til ansvar for deres handlinger ved at få dem for en dommer.
Fordi det bryder med helt grundlæggende proportionalitetsprincipper og grundlæggende frihedsrettigheder, vores grundlov og de internationale konventioner, har ministerierne i mange og ikke altid lige klare svar også måttet redegøre for, hvordan man ikke kan håndhæve lovens bogstav, men i stedet må administrere den så lempeligt, at vi må spørge os selv, hvad den egentlige effekt af lovforslaget vil være.
Ligegyldigt hvordan man vender og drejer det, er det i al fald krystalklart, at lovforslaget ikke får den effekt, som regeringen og Dansk Folkeparti sagde de ønskede, nemlig at forhindre én bestemt person i at opholde sig i ét bestemt område.
Kontrollen med, at en person rent faktisk overnatter og opholder sig i Sandholm, vil angiveligt alene bestå i at konstatere, om vedkommende melder sig hver morgen kl. 9 hos politiet.
Og skulle det nu være effektiv kontrol?
Med 24 timer til at rejse rundt kan man nå ganske vidt omkring i Danmark.
Er man i tvivl, kan man tjekke rejseplan.dk på internettet.
Den tunesiske mand, der har givet navn til det uskønne lovforslag, vil således også selv med forsinkelser på DSB kunne nå til Århus og sige dav til Kurt Westergaard og være tilbage i Sandholmlejren inden for tidsgrænsen.
Kritikken af det her lovforslag har været massiv.
Tiden her er for kort til at komme ind på alle elementer, og derfor vil jeg afslutningsvis komme ind på selve lovbehandlingen.
Vi finder, at regeringens hastværk, regeringens hysteriske reaktioner over at skulle vente 2 uger på at få lovforslaget gennemført og regeringens manglende lyst til at lytte til dem, der kender de praktiske problemer, er utrolig farlige.
Men det er faktisk et citat fra integrationsministeren selv fra den tid, hvor hun stadig var almindeligt folketingsmedlem og ikke ville finde sig i noget, der efter hendes opfattelse var ubegrundet hastværk.
I dag står hun så selv i spidsen for et forløb, som vil gå over i danmarkshistorien, og det vel at mærke ikke for det gode.
Vi er blevet spist af med halve og kvarte svar uden argumentation eller analyse, og Folketinget er sågar blevet nægtet at se en undersøgelse, der omtales i lovforslagets bemærkninger.
Det er i øvrigt en sag, som ikke slutter med behandlingen af lovforslaget her.
Ministerens foragt for Folketinget, hendes mangelfulde evne eller lyst til at besvare spørgsmål har mildest talt været forbløffende.
Jeg tror, jeg kan sige, at det forløb, vi har været igennem med tuneserloven, for alvor har givet dødsstødet til billedet af integrationsministeren som en politiker, der står vagt om kvalitet i lovgivningsarbejdet og regeringens betjening af Folketinget.
Kvaliteten i mange af de svar, vi har fået, kan ligge på et meget lille sted, og særlig hvad angår de svære juridiske vurderinger vedrørende grundlov og konventioner, har man været meget karrig med uddybende forklaringer og argumentationer, ganske givet fordi man fra starten har vidst, at man var på tynd is.
Dagbladet Information kan i dag på baggrund af en aktindsigt også afsløre, at lovforslaget slet ikke var tiltænkt at skulle ramme andre end de tre terrormistænkte.
Lovforslaget er blevet mødt af meget stærk kritik fra vicepolitichefen under hele forløbet i forhold til adskillige aspekter i lovforslaget.
Men politiske studehandler og konkurrence om at vise mest handlekraft fra regeringspartiernes side resulterede i en kontraordre om, at alle på tålt ophold skulle omfattes af lovforslaget, og siden har vi haft miseren med det uforklarlige og uforsvarlige lovforslag, vi behandler i dag.
Jeg forventer meget at se ministeren her på talerstolen og høre hende fortælle os, om det, vi har kunnet læse i Information, er rigtigt, og hvordan man har forholdt sig til de mange kritiske spørgsmål, som vicepolitichefen har stillet under hele forløbet.
Men i de svar, vi har fået, kan vi se, at i stedet for at svare ærligt har man dækket sig ind med snørklede svar, som kan gøre selv den bedste topjurist rundtosset.
Så nej, det er ikke en god dag for det danske demokrati.
Det er heller ikke en god dag for den danske befolkning, der bliver udsat for et bluffnummer af rang og også fremover må leve med det alvorlige problem, vi stod og stadig står med, nemlig at vi fortsat vil have terrormistænkte, som går frit omkring uden at blive stillet for en dommer.
Det burde være det, der optog regeringen, i stedet for et spil for galleriet og en hul fremvisning af handlekraft, og det havde været rart at se de borgerlige ordførere på talerstolen i dag og forklare, hvordan de kan leve med det lovforslag, der nu bliver vedtaget.
Vi kan ingenlunde støtte lovforslaget.
Vi vil holde farlige personer væk fra det danske samfund og lade harmløse personer gå fri.
Det lovforslag, 90 mandater i Folketinget vedtager i dag, gør det stik modsatte.