Jonas Dahl (SF), 2008-11-13:
Der er opstået en skævvridning af det danske sundhedssystem.
I de seneste 5 år er antallet af behandlinger på de private sygehuse vokset betragteligt, således at det fra at være tilbud til de få på et enkelt sygehus eller to i Danmark nu er blevet en del af det helt almindelige behandlingstilbud i det danske samfund.
I SF tør vi godt sige, at regeringen har forkælet de private sygehuse og givet dem nogle kæmpemæssige fordele i forhold til de offentlige sygehuse.
Til gengæld kan vi i SF måske have lidt svært ved at forstå, hvordan det kan harmonere med en god borgerlig tankegang om det at sikre fri og lige konkurrence.
Men lad os sige det på en pæn måde: Hvis vi i SF skal være de sidste, der kæmper for fri og lige konkurrence, gør vi det såmænd gerne.
Men når ministeren for sundhed og forebyggelse selv er ude at så tvivl om det offentlige sundhedsvæsen ved at melde ud, at det ikke er afgørende, om de private hospitaler udgør 2 pct. eller 50 pct., er det måske nok så meget på sin plads, at vi får den her debat om privatiseringen af sundhedsvæsenet.
Vi kan i hvert fald godt fra SF's side komme lidt i tvivl om, hvad regeringens politik rent faktisk er på det her område.
SF's udgangspunkt er, at alle, uanset om de har en privat sundhedsforsikring eller ej, har krav på en hurtig og ordentlig behandling i sundhedsvæsenet, således at vi sikrer os, at borgerne har tillid til sundhedsvæsenet og i særdeleshed tillid til, at det offentlige sundhedsvæsen kan levere den vare, som vi som borgere har en forventning om at have krav på.
Men sådan er det bare ikke altid.
Sådan er det i særdeleshed ikke i dag.
Ventelisterne går ikke nedad, de går snarere opad.
Så kan man altid diskutere, om det er strejkernes skyld eller ej, men selv når man ser bort fra strejkerne, kan man i hvert fald se, at inden for de sidste 4 år har der ikke været et fald i ventelisterne, på trods af at regeringen har haft meget travlt med at råbe op om de store garantier og det ene og det andet, man kunne garantere, men rent faktisk har man ikke kunnet leve op til den garanti, man selv har udstedt.
Samtidig har sundhedsministeren nu åbent erkendt, at skattefradraget på de private sundhedsforsikringer måske er med til at skabe et A- og et B-hold i sundhedsvæsenet.
Desværre blev ministeren så ret hurtigt skudt ned af sin partiformand, men erkendelsen nåede han dog at komme ud med.
Og det er vi sådan set rigtig glade for fra SF's side.
Vi glæder os over, at landets sundhedsminister nu er parat til et opgør med den ulighed, der i dag er i sundhedsvæsenet.
I fredags kunne vi så også høre, at Dansk Folkeparti ikke er tilhængere af, at det private skal overtage mere af sundhedsvæsenet, end det allerede er sket.
Hvis Dansk Folkeparti nu er ved at vågne op efter 7 års tornerosesøvn, er det selvfølgelig glædeligt, men det kræver ikke bare ord, det kræver også handling.
Og det har Dansk Folkeparti indtil videre ikke leveret på sundhedsområdet.
Den stigende ulighed i adgangen til sundhedsydelser i det her land har Dansk Folkeparti jo selv været med til at indføre ved at støtte de sundhedsforsikringer, som rammer så ekstremt socialt skævt.
De pensionister, som har stemt på Dansk Folkeparti, må føle sig snydt, for de har ingen adgang til arbejdsgiverbetalte sundhedsforsikringer, som Dansk Folkeparti aktivt har været med til at indføre.
Selv om sundhedsforsikringerne udgør et problem, tror jeg rent faktisk, at det, der for alvor dræner det danske sundhedsvæsen, er de overpriser, som privathospitalerne i dag får for operationerne.
Hvis det offentlige sundhedsvæsen skal være det, som Dansk Folkeparti kalder garanten for den almindelige borger, kræver det også et opgør med de overpriser, som privathospitalerne i dag modtager.
Jeg forstår godt, at der er en række offentligt ansatte, der kan føle sig taget et vist sted, når de kan se på deres arbejde, at de ikke bliver værdsat i samme grad som de kolleger med samme arbejdsfunktioner, som er ansat i den private sektor.
I SF er vi som sagt gode til at skjule vores begejstring over de private sygehuse.
Vi er også gode til at skjule vores begejstring over de private sundhedsforsikringer, og vi kan konkludere, at begge dele er med til at gøre vores sundhedssystem dyrere, og hvad der er endnu værre, borgerne bliver opdelt i et A- og et B-hold.
Afslutningsvis skal jeg sige, at SF kan støtte det forslag til vedtagelse, som blev læst op af hr. Per Clausen, og vi er meget enige i, at det vigtige nu er, at vi får forhandlet en aftale på plads.
Det håber vi også at regeringen vil tage initiativ til, således at vi har en aftale klar i juli 2009.
Det skal jeg gøre ganske klart.
Det kan jeg ikke bekræfte.
Det er sådan, at man har flyttet en række ressourcer fra det offentlige sundhedsvæsen over i det private, og de ressourcer, som nu befinder sig i det private, tror vi sådan set man kunne have benyttet langt bedre i det offentlige.
Så kunne man have undgået den overbetaling på op mod 50 pct. i det private, og således kunne man for de kroner og øre have fået flere behandlinger i det offentlige.
Så nej, jeg kan ikke anerkende fru Pia Christmas-Møllers konklusion.