Liselott Blixt (DF), 2011-05-27:
Først og fremmest er det her jo ikke bare et nyt forslag, der skal overrule det, vi har i gang.
Og jeg undrer mig lidt over, at man siger, at man ikke kan vedtage sygdomsrelaterede beslutningsforslag her for enkelte grupper.
Havde det nu været kræft, som vi har stået og talt om mange gange, ville der jo ikke være nogen, der sagde noget imod det, og vi har talt om kræft flere gange.
Det er måske det, der er grundlaget for, at man ikke interesserer sig så meget for andre sygdomme, nemlig at der er andre, der står først i køen.
Jeg er godt klar over, at vi sammen med regeringen afsatte de 590 mio. kr. til en kronikerpulje, og kommuner og regioner har haft mulighed for at søge puljerne til forløbsprogrammer samt patientundervisning og programmer til egenbehandling for kronisk syge.
Bedre forløb for patienter med kroniske sygdomme er også centralt for udviklingen og kvalitetssikringen af behandlingen af ældre medicinske patienter.
Det overordnede mål var, at pengene skulle føre til opstilling af forløbsprogrammer for de store kroniske sygdomsområder, herunder muskelog skeletsygdomme.
Jeg vil blot i bagklogskabens lys mene, at man glemte, at alle kroniske sygdomme burde være lige repræsenteret.
Det blev de nemlig ikke.
Det er jo nok, fordi de ikke er livstruende på samme måde, og at gigt og ondt i ryggen jo er noget, vi alle render rundt med.
Jeg har i hvert fald lært, at der er en vis sandhed i Johannes Møllehaves sætning: Hvis man en morgen vågner og ikke har ondt, så er det, fordi man er død.
De seneste års mange handlingsplaner og pakker har næsten udelukkende haft livstruende sygdomme som fokus.
Det er forståeligt, men de funktions- og livskvalitetsødelæggende sygdomsgrupper, herunder muskelog skeletsygdomme, har ikke i praksis fået en rimelig prioritering.
Det må ændres af hensyn til livskvaliteten, herunder ikke mindst muligheden for aktivt at deltage på arbejdsmarkedet.
Det er dog også vigtigt at bemærke, at flere gigtsygdomme er livstruende.
Senest er det kommet frem, at leddegigtpatienters risiko for at dø på grund af hjerte-kar-sygdomme er øget 50-60 pct., og at de har dobbelt så stor risiko for at få hjerte-kar-sygdomme som befolkningen i øvrigt.
Og risikoen er allerede øget inden for sygdommens første år.
Det bringer leddegigtpatienter op på samme risikoniveau som diabetespatienter.
Muskel- og skeletsygdomme koster årligt samfundet 25 mia. kr.
Sygdommen er den væsentligste årsag til langvarigt fravær.
25 pct. af alle langtidssygemeldinger skyldes problemer i bevægeapparatet, hvilket årligt koster ca. 3,6 mia. kr.
Det er den næsthyppigste årsag til førtidspensionering.
I 2008 blev der tilkendt 16.638 førtidspensioner, og 22 pct. af dem, der i 2008 fik tilkendt førtidspension, havde en muskel- og skeletsygdom.
Gennemsnitsalderen var 46,2 år.
Så udgifterne til førtidspension til personer med muskel- og skeletsygdomme udgjorde i 2010 ca. 7 mia. kr.
Et forløbsprogram på muskel- og skeletområdet kan være med til kraftigt at reducere de offentlige udgifter, der er i forbindelse med muskel- og skeletsygdomme.
Hvis man f.eks. alene kigger på rehabiliteringen af mennesker, der er sygemeldt på grund af muskel- og skeletsygdomme, kan det resultere i en samlet besparelse i de offentlige udgifter på 1,1 mia. kr.
Ud over de store udgifter, muskel- og skeletsygdomme medfører, er det lige så vigtigt, at muskel- og skeletsygdomme forårsager meget store tab af livskvalitet. Gigt er også den sygdomsgruppe, der koster flest tabte leveår. En 20-årig mand kan forvente at miste 5,5 gode
leveår
som følge af muskelog skeletsygdomme, og en 20-årig kvinde kan forvente at miste 8,4 år gode leveår.
Ingen anden sygdom bare nærmer sig dette omfang af tabte gode leveår ifølge »Folkesundhedsrapporten Danmark 2007«.
Knap 20 pct. eller hver femte voksne dansker har kroniske smerter, og antallet af smertepatienter vokser med 6.000-7.000 om året.
Den største gruppe blandt smertepatienterne er mennesker med muskel- og skeletsygdomme, og her lider over halvdelen af kroniske smerter. Smertepatienterne har et dobbelt så højt sygefravær som normalbefolkningen, og en tredjedel af smertepatienterne er ophørt med at arbejde på grund af deres sygdomme.
Vi ser, at dårligt tilrettelagt diagnosticering, behandling og manglende rehabilitering forøger problemet betydeligt.
Det afgørende er, at et forløbsprogram på muskel- og skeletområdet inddrager de lovbundne procedurer i den kommunale beskæftigelsessektor og sociale sektor i forløbsbeskrivelserne.
Som det er i dag, spildes utrolige kommunale og personlige ressourcer på helt usammenhængende forløb med væsentlige forøgede ventetider og risiko for varigt tab af arbejds- og funktionsevne til følge.
Jeg kunne forstå på ministeren, at han vil bede Sundhedsstyrelsen om at se på, hvor langt man er nået i de enkelte dele af landet.
Det kunne jo også være med til, at man fik et bredere billede af, hvordan det går med forløbsprogrammerne.
Vi ved, at alle fem regioner er gået ind i det, men det er ikke alle kommuner, der har gjort det.
Det er derfor, vi gerne så, at vi fik det på landsplan.