Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2012-03-20:
Det er jo interessant pludselig at høre Dansk Folkepartis store interesse for demonstrationer og folkekrav.
Jeg kan huske mange situationer, hvor der har stået ret mange mennesker herude på Slotspladsen i demonstrationer, f.eks. imod afskaffelsen af efterlønnen og halveringen af dagpengeperioden.
Det var jo ikke noget, man tog synderlig alvorligt fra Dansk Folkepartis side, så jeg ved ikke, om det er noget nyt, man er begyndt at gå op i, eller det kan være, at der skal være et bestemt antal til demonstrationerne, før det gælder.
Jeg ved det ikke.
Så må jeg sige, at jeg synes, at det er det mest spøjse argument overhovedet i forhold til den her diskussion, at et ægteskab kun kan bestå af en mand og en kvinde, fordi de to kan få børn sammen.
Jeg synes altså stadig væk ikke, at der har været noget sådan særlig klart svar på, om de mange ægteskaber, hvor man ikke har fået børn, så slet ikke er ægteskaber, eller de mange ægteskaber, hvor man får hjælp udefra, f.eks. i form af en sæddonor, så heller ikke er rigtige ægteskaber, eller hvordan det er med det.
Jeg må da også sige til Dansk Folkeparti, at med hensyn til det der med slægtens videreførelse som temaet for ægteskabet kender jeg faktisk mennesker, der er kærester med hinanden af andre årsager end slægtens videreførelse.
I 1989 indførte Danmark jo som det første land i verden det registrerede partnerskab, der gjorde det muligt for personer af samme køn at indgå registreret partnerskab, og dengang var Danmark et foregangsland, og det var en god ting, men det har i mange år været sådan, at der var behov for, at vi gik videre.
Jeg synes, at det i mange år har været helt åbenlyst, at det var på tide, at vi fik ligestillet hetero- og homoseksuelle i forhold til ægteskabet.
Det her lovforslag giver altså mulighed for to personer af samme køn at indgå ægteskab.
Det er jo et krav, og nu har det jo været diskuteret, hvem der dog har rejst det.
Det var jo et krav, som i årevis har været rejst af mennesker af samme køn, som gerne ville indgå ægteskab.
Hvis ikke man har opdaget det, er det måske, fordi man ikke har kigget efter.
I øvrigt ved jeg også, at der er mange kommunalpolitikere, der jo igennem deres gerning som giftefogeder har skullet opretholde den her forskelsbehandling.
Der er mange af dem, som har ønsket sig, at de kunne få lov at stoppe med den her forskelsbehandling.
Den forskelsbehandling bliver der så rettet op på med dagens lovforslag.
Samtidig giver lovforslaget jo altså mulighed for, at personer af samme køn kan blive kirkeligt viet, og det er klart, at det også er et skridt i retning af ligestilling uanset køn og seksualitet.
Man kan sige, at indtil videre skal det her ægteskab jo ikke have samme retsvirkning som ægteskabet mellem mand og kvinde, og det betyder jo altså, at vi stadig væk halter bagefter i forhold til lande som f.eks. Belgien, Holland, Island, Norge, Portugal, Spanien og Sverige.
Men heldigvis har regeringen jo meldt ud, at man arbejder intensivt på, at retsvirkningerne også bliver ligestillet, og det ser vi selvfølgelig frem til, fordi det er selvfølgelig først, når det kommer til at ske, at man kan tale om egentlig ligestilling.
Til det vil jeg gerne sige, at Enhedslisten sådan set går ind for en adskillelse af kirke og stat, og i princippet er jeg af den holdning, at det juridiske omkring et ægteskab må foregå på rådhuset, og hvad man så derudover ønsker af religiøse ritualer, og det er fuldstændig ligegyldigt, om det handler om Buddha eller Vorherre eller Thor og Odin, kan man jo så selv finde ud af sammen med det trossamfund, man er medlem af.
Men så længe det er sådan, at trossamfund har vielseskompetence, kan det jo selvfølgelig ikke nytte noget, at man har en lov imod, altså et forbud imod, at de trossamfund med vielseskompetence må vie personer af samme køn.
Det er klart.
Så selvfølgelig støtter vi den her lov, et skridt i retning af ligestilling, omend der er et stykke endnu, men som sagt stod det til Enhedslisten, foregik det juridiske omkring i en vielse på rådhuset, og hvad man så derudover ønsker af velsignelser, kunne man selv finde ud af sammen med det trossamfund, man nu engang var medlem af.