Finn Sørensen (EL), 2013-05-16:
Det er ikke, fordi jeg vil forlænge debatten, at jeg vil spørge, for der kom jo heller ikke i ordførerens tale nye argumenter frem, men det skal jeg heller ikke bebrejde ordføreren, for vi har jo været godt rundt i hjørnerne.
Hvad mente ordføreren med det?
Hvad er det for nogle mærkelige lister, man har i Københavns Kommune, og kan ordføreren sætte nogen navne på de lister, der er mærkelige ifølge ordførerens opfattelse?
Man skal altid være åben over for, at ting kan gøres anderledes, og derfor vil jeg gerne takke forslagsstillerne for, at de har fremsat det her forslag, så vi får den her diskussion.
Det kan jeg jo gøre så meget mere, som jeg er ny på Tinge og derfor jo ikke deltog i den tidligere debat, man har haft om det, og så er det jo en god anledning til at sætte sig ind i det og finde ud af, hvad man mener.
Så er det jo altid klogt som ny ordfører lige at gå tilbage og se på, hvad ens parti egentlig mente dengang – det er jo noget, der har været diskuteret af flere ordførere her.
Det har jeg også gjort, og der kom jeg så i det store problem, at mit parti ikke mente noget om det her, sidste gang det blev diskuteret.
Jeg har så måttet spørge vores daværende ordfører på området, Line Barfoed, og hun måtte også, ærlig som hun er, tilstå, at hun ikke engang kunne huske, hvad man nåede frem til, og om vores på det tidspunkt meget lille parti overhovedet havde haft ressourcer til at forholde sig til det her.
Det indebærer jo så den fordel, at man må til at tænke selv og finde ud af, hvad man selv mener, og så gå op i gruppen og se, om man kan få opbakning til det.
Da jeg så læste forslaget, sagde jeg i første omgang: Tja, bum bum, det kunne man måske godt gøre.
Men så begyndte jeg at tænke lidt dybere over det, og jeg er nået frem til, at vi her alle sammen bør have en konservativ tilgang til tingene, for der er måske en eller anden mening med, at man i sin tid har valgt at gøre, som man gør.
Det er jo ikke for at være konservativ – det kan jo ikke være noget mål i sig selv – men fordi vi faktisk mener, at det her system fungerer udmærket og fungerer efter et meget godt princip, som jeg synes bliver diskuteret for lidt.
I virkeligheden er den nuværende ordning i forbindelse med det her jo en meget enkel, demokratisk og ubureaukratisk måde at afgøre spørgsmålet om opstillingsretten på.
Den bygger på et princip om, at vi overlader til vælgerne at afgøre kandidaternes og de forskellige listers opstillingsret og legitimitet.
Det er vel egentlig et meget godt princip i et demokrati, at vi overlader det til vælgerne og ikke til myndighederne.
Det eneste, myndighederne skal kontrollere, er jo identiteten på de der folk, der har skrevet under på, at de godt vil stille nogle kandidater eller en liste.
Nogle af dem holder måske ikke – hvad ved jeg om det?
Jeg synes, vi bevæger os ind i nogle teknikaliteter i stedet for at forholde os til det grundlæggende, jeg prøvede at trække frem før.
Jeg vil dog gerne kommentere spørgsmålet om bureaukrati.
Altså, jeg synes ikke, at bureaukrati i sig selv skal være et argument for at lave om på en ordning, som måske bygger på et rigtig godt demokratisk princip.
Jeg vil også sætte spørgsmålstegn ved, om det nu er så slemt.
Nogle af de ordførere, der har været heroppe, har jo været fortalere for, at vi skulle have en sammenlægning af kommuner, og vi har fået meget store og effektive kommuner – sådan bliver det da i hvert fald fremlagt; det er ikke altid, at borgerne er helt enige, men det er sådan, der argumenteres – og så er det vel ikke så slemt, at kommunerne en gang hvert fjerde år lige har nogle opgaver med at kontrollere identiteten på de mennesker, der har skrevet under på de stillerlister, de får ind.
Jeg opfatter egentlig forslaget på den måde – undskyld, hvis jeg bliver lidt polemisk – at formålet med det her i virkeligheden ikke er at lette arbejdet for kommunerne, men at lette tilværelsen for de gamle partier, forstået som dem, der sidder der i forvejen, og for de kandidater, der sidder der i forvejen.
Jeg forstår ikke, at det skulle være så slemt, at disse partier og kandidater, der sidder der i forvejen, på lige fod med alle de kandidater og lister, der ikke sidder der i forvejen, en gang hvert fjerde år skal ud og spørge et i øvrigt meget begrænset antal vælgere, om disse vælgere kan bekræfte listens eller partiets opstillingsret.