Bertel Haarder (V), 2009-02-20:
Vi har i Danmark en lang og god tradition for, at vi har lokalt styre, og at vi har frihed for den enkelte.
Vi har frihed lokalt til, at man kan finde løsninger på de problemer, der altid opstår, når mennesker er forskellige og har forskellige synspunkter og traditioner.
Og vi har frihed for den enkelte til at leve i overensstemmelse med sine egne traditioner og sin egen livsanskuelse.
Det vigtigste krav er jo, at man skal respektere andres frihed til at gøre det samme.
Da jeg var integrationsminister, gentog jeg ofte, at jeg ikke var minister for tørklæder, badeforhæng og leverpostej i børnehaver.
Nu kan jeg føje til, at jeg heller ikke er minister for fadervor.
Det betyder ikke, at jeg er holdningsløs, men det betyder, at vi ikke skal have statslige regelsæt om alting.
Det betyder, at vi skal have et betydeligt lokalt råderum.
Jeg er ikke holdningsløs.
Jeg er i beslutningsforslaget citeret for at sige, at jeg synes, det er en dårlig idé, at forældre tvinger små og store piger til at bære tørklæde mod deres vilje.
Det mener jeg fortsat, og det synspunkt vil jeg gerne sætte en tyk streg under.
Jeg er i øvrigt også meget imod, at børn skal faste.
Det vender jeg tilbage til.
Men vi skal jo hele tiden opveje den ufrihed, der følger af, at staten bestemmer, hvad der skal gøres, f.eks. vedrørende tørklæder, over for det, at nogle derhjemme kan være påtvunget noget, som de er imod.
Begge dele rummer et problem, og det er svært at undgå.
Der er nogle ting i beslutningsforslaget, som jeg er enig i.
Jeg er f.eks. enig i, at integrationsområdet er en meget stor udfordring, og at vi hele tiden er nødt til at se på, hvad vi kan gøre bedre.
Og der er også nogle vante forestillinger, som vi bliver nødt til at ændre som følge af den udfordring, vi har fået.
Det synes jeg også vi har gjort i meget stort omfang.
Vi har taget initiativer til at styrke undervisningen i dansk som andetsprog, og vi har indført en begrænsning i det frie skolevalg ved at gøre det muligt for kommuner at henvise elever, der har særlige pædagogiske behov, til en anden skole end distriktsskolen.
Der har vi altså givet et afkald på friheden, fordi vi godt ville give lokalstyret, give kommunen bedre mulighed for at løse de store integrationsproblemer.
Vi har også nedsat en såkaldt task force – undskyld det engelske udtryk - som skal rådgive kommuner om integration af tosprogede elever.
Det gør den heldigvis også, og det skal den blive ved med.
Dansk kultur og historie er fremhævet i folkeskolelovens formålsbestemmelse, og dansk kultur og historie har den væsentligste og afgørende vægt i skolens arbejde og læreplaner.
Jeg kan f.eks. nævne, at samfundsfag - ligesom andre fag, men det gælder i særlig grad samfundsfag – skal forberede eleverne til et samfund med frihed og folkestyre.
Undervisningen skal altså bidrage til, at eleverne kender og respekterer samfundets demokratiske spilleregler og grundværdier.
Og i kristendomskundskab er det centrale kundskabsområde den evangelisk-lutherske kristendom.
I musik skal man synge med på et repertoire af nye og ældre danske sange og salmer.
Jeg er også enig i, at vi skal tage afstand fra adfærd, som kan være til skade for børnenes indlæring og undervisningsmiljøet.
Jeg har udtalt mig imod, at skolebørns faste i forbindelse med ramadanen får et omfang, hvor det griber ind i mulighederne for at gennemføre en hensigtsmæssig undervisning.
Jeg har i særlig grad blikket rettet mod de kommende år, hvor fasteperioden jo rykker hen mod midsommeren og derved skaber situationer, hvor især mindre elever helt uholdbart kommer til at faste alt for længe, så de både lider fysisk og psykisk skade, og hvor der skabes vanskeligheder for undervisningen, for indlæringen.
Så det tager jeg meget alvorligt, og det bedste var, om vi kunne løse det problem i en dialog.
Det ved jeg at kommunerne arbejder på, og det arbejder vi også på i ministeriet.
Vi har en god og stærk folkeskoletradition.
Skolen står fast på de bærende og vestlige elementer i skoletraditionen uanset elevsammensætning.
Vores skole har vist evne til at finde løsninger på de dagligdags problemer og udfordringer, der opstår, når elever med forskellige kulturelle baggrunde mødes under samme tag.
Masser af konflikter har været omtalt i medierne, og jeg har især hæftet mig ved, at danske skoleledere, der får disse problemer præsenteret, ofte har en særdeles heldig hånd med at finde løsninger på konflikterne og med at insistere på, at dette er Danmark, og skolen er dansk, og der skal man altså lære dansk kultur i skolen.
Hvis en skole ønsker at tage hensyn til elever, som har det bedst med at bade bag forhæng, så mener jeg, at det skal være tilladt.
Det skal der ikke være forbud imod.
En skole skal efter min mening også have lov til at tage hensyn til elever, som af forskellige årsager ikke vil spise visse ting.
Vi viser jo også et vist hensyn til vegetarer og til elever, der vil spise kosher, altså jødisk kost.
Jeg synes ikke, det skal være forbudt at tage hensyn, når det ikke generer andre, og det er jo grundlæggende det, som er regeringens svar på forslaget.
Uanset, at der er mange ting i forslaget, jeg godt kan være enig i, så er jeg altså ikke enig i, at vi skal have regelsæt om, hvordan man lokalt må tage hensyn i den danske skole.