runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vivi Kier (KF), 2009-05-20:
Som andre talere før mig har været inde på, ligner det her beslutningsforslag - i hvert fald den første del af det - utrolig meget det beslutningsforslag, som vi skal behandle som næste sag.
Jeg vil starte med at sige, at det er et vedkommende og væsentligt emne og desværre også et aktuelt emne.
For nylig har vi set et par udsendelser i tv om de såkaldte Panodilpiger, og igen vil jeg gerne sige tak til de familier, der deltog i den udsendelse.
Det er altid dybt tragisk, og det kan være rigtig svært at forstå, at et menneske synes, at den eneste udvej er at forsøge at tage sit eget liv.
Som andre før mig har sagt, har vi jo sidste år i satspuljekredsen afsat en pulje på 20 mio. kr. over 4 år til en styrkelse af indsatsen netop over for personer, der har forsøgt at begå selvmord.
Puljen starter op her i 2009, og jeg synes nok, at vi lige skylder at følge op på virkningen af den pulje.
De andre områder i det her beslutningsforslag mener vi ikke er væsentlige.
Vi har Center for Selvmordsforskning, og jeg ser ikke et behov for, at vi laver et nyt og yderligere råd.
Da det næste forslag meget ligner det her, må jeg igen sige, at jeg har stor sympati for, at mennesker, der forsøger at begå selvmord, får hurtig og relevant hjælp, og ligesom ministeren udtrykte det, er jeg fra konservativ side indstillet på, at vi i satspuljekredsen ser på behovet for en eventuel yderligere indsats.
Til efteråret, når vi når til de forhandlinger, har vi så noget mere konkret at forholde os til, for så har vi fået den analyse, som kommer i løbet af nogle måneder, og så har vi fået sat puljen i værk ude i de forskellige regioner.
Det er et emne, som er meget væsentligt og desværre aktuelt, og vi vil gerne forholde os positivt til den hurtige indsats, som også det næste beslutningsforslag handler om.
Lone Dybkjær (RV), 2009-05-20:
Jeg var ikke klar over, at sagen var gået i gang, så jeg har desværre ikke hørt ministerens tale, men jeg tror, at jeg er nogenlunde vidende om, hvad der er blevet sagt.
Så har jeg hørt, at Socialdemokratiet har foreslået en beretning, og det kan vi med det samme sige at vi synes er en god idé.
Hvis vi skal starte med at diskutere det her emne i forbindelse med satspuljen, kan det være nyttigt, at vi, når vi får den undersøgelse, benytter lejligheden til at diskutere det her emne videre i udvalget og så ender med en beretning.
Derved ville vi være bedre rustet, når vi kommer til de konkrete økonomiske forhandlinger i forbindelse med satspuljen.
Så vil jeg godt sige helt overordnet, at det jo ikke er første gang, at vi diskuterer spørgsmålet om, hvad vi kan stille op med mennesker, der forsøger at begå selvmord, og hvordan vi kan forhindre, at mennesker kommer så langt ud.
Det er også helt åbenbart, at der ikke bare er behov for én ting.
Det Radikale Venstre har jo udarbejdet en social 2015-plan, hvor vi har adskillige forslag til, hvad man kunne gøre inden for det her område, og vi har også fremsat et beslutningsforslag, B 108, hvor vi har været inde på nogle af de tiltag, der skal til for at få noget mere kraft, om man så må sige, på det her område.
Jeg vil med det samme sige, at jeg altså synes, at det er en god idé, at man på en helt anden måde end i dag tager fat om de unge, som har forsøgt selvmord, og som så på en eller en måde kommer i kontakt med et hospital.
Det er helt uacceptabelt, hvis den unge bare sendes hjem, uden at der sker noget som helst.
Vi er ikke som udgangspunkt tilhængere af, at der laves et råd.
Det er ikke, fordi vi har så meget mod råd, men vi tror bare ikke, at det er det, der skal til på det her område.
Jeg synes, at det, vi skal gøre her, altså er at koncentrere os meget om de unge, og det skal vi jo også gøre i forbindelse med det møde, vi skal have med Center for Selvmordsforskning.
Så jeg ser frem til at arbejde videre med det i løbet af denne sommerperiode, som jo altså ikke er arbejdsfri, selv om den er mødefri i Folketinget.
Det synes jeg godt kan være værd at understrege helt generelt.
Lene Hansen (S), 2009-05-20:
Først og fremmest vil jeg gerne rose SF's forslag.
Det er både visionært og sympatisk, og vi Socialdemokrater er helt enige i, at vi både kan og skal gøre mere for de selvmordstruede borgere.
Tallene, der angiver, hvor mange der årligt begår selvmord, viser med al tydelighed, at der er behov for en forstærket indsats på området.
Ifølge Statens Institut for Folkesundhed forsøger 20 personer hver dag at begå selvmord, og 2 lykkes det for.
40.000 personer, pårørende og venner, berøres årligt af et selvmord i Danmark.
Dertil kommer, at det er et stigende problem blandt særlige grupper, især er antallet af unge piger, der forsøger selvmord, stigende.
Selvmordsforsøgene i denne gruppe er tredoblet siden 1990 ifølge en undersøgelse fra Center for Selvmordsforskning.
Tragedien forstærkes, fordi forskning har vist, at vi godt kan ændre på disse forhold ved simpelt hen at gøre mere for disse mennesker, end der gøres i dag.
Vi er meget enige med SF i, at der skal sættes ind på flere forskellige fronter for at komme et så komplekst problem til livs, og det er nødvendigt både at medtænke forebyggelse og behandling.
Vi er dog usikre på, om modellen for hjælp til selvmordstruede, som den foreligger i det nuværende forslag, er den rigtige.
Vi vil gerne have de nuværende tilbud undersøgt nærmere.
Der gøres meget allerede i dag ude i regionerne og i kommunerne for at hjælpe selvmordstruede.
Der er mange steder telefonrådgivning, brug af opfølgende samtaler og besøg samt andre relevante initiativer.
Dertil kommer de gode erfaringer, som nævnes i forslaget, fra både Amager Hospital og Psykiatrisk Center Bispebjerg.
Sundhedsstyrelsen har desuden lavet retningslinjer for sundhedspersonalet om håndtering af selvmordstruede og forebyggelse af selvmord.
Vi har derudover Center for Selvmordsforskning, der huser en omfattende mængde viden og er eksperter på området.
Vi vil gerne undersøge, om vi i virkeligheden allerede har de rigtige redskaber ved hånden, men bare ikke helt har lært at bruge dem.
Altså, kan vi bruge det nuværende system mere hensigtsmæssigt, end det er tilfældet i dag?
Vi har som sagt allerede mange kompetencer på området, som vi anser for nødvendige at udrede, inden vi kan gå med til at skabe en ny struktur for forebyggelse og behandling af selvmordstruede.
Derfor er det også med store forventninger, vi imødeser det møde, der er aftalt her i juni måned med repræsentanter for Center for Selvmordsforskning.
Heri kan vi få fastlagt vores fælles ståsted og inddrage den faglige kompetence, der allerede findes på området.
Til slut vil jeg igen gerne takke SF for at sætte fokus på det store personlige og samfundsmæssige problem.
Der er ingen tvivl om, at vi i den nye folketingssamling vil samarbejde bredt for bedre forhold for selvmordstruede borgere og for de efterladte til dem, der desværre får held med deres sørgelige beslutning.
Alle bør vide, at der er andre løsninger end selvmord på de problemer, vi mennesker undertiden kommer ud for.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-20:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Deler ministeren Red Barnets og SFI's bekymring omkring den stigende fattigdom blandt børn i Danmark, og hvad agter ministeren at gøre ved det?
Karen Ellemann (V), 2009-05-20:
Jeg deler til fulde undersøgelsens synspunkt om, at det er vigtigt at være opmærksom på børn, som risikerer social marginalisering og har behov for særlig støtte.
Som jeg har sagt det mange gange i forbindelse med debatten om det her spørgsmål, skal vi modvirke social marginalisering og sikre, at børnene og familierne som helhed får de nødvendige ressourcer til at få et godt liv.
For mig at se handler det lige så meget om sociale ressourcer, som det handler om økonomiske ressourcer.
Når det er sagt, bliver vi altså nødt til at holde fast i, at forældre i lavindkomstgruppen ikke pr. definition er dårlige forældre, og at børnene ikke pr. definition er socialt udsatte.
Det er desværre en antagelse, som ligger implicit i oppositionens retorik om det her spørgsmål.
Vi skal også huske, at undersøgelsen tydeligt siger, at stigningen i den relative fattigdom netop ikke skyldes, at flere børnefamilier har fået færre penge mellem hænderne.
Derfor vil jeg egentlig også ønske, at vi kunne holde fast i proportionerne frem for at tegne et billede af en ren forarmelse.
Men jeg må efterhånden erkende - spørgsmål efter spørgsmål, samråd efter samråd - at oppositionen bare har andre interesser end at formidle tingenes sande tilstand.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-20:
Tak til ministeren.
Faktisk er baggrunden for det her spørgsmål - selv om ministeren synes, vi gentager os selv ret meget i oppositionen endnu en rapport.
Senest fra Red Barnet
, før den har der været en fra SFI, en fra CASA, og der har været Arbejdsmarkedets Erhvervsråds rapport.
Alle de her forskellige rapporter fremhæver gang på gang, at fattigdommen er stigende, og at fattigdommen rammer en udsat, uskyldig gruppe, nemlig vores børn.
Så det er ikke bare en sang fra de varme lande, skulle jeg til at sige, det er faktisk et reelt problem, vi har at gøre med her.
I Socialdemokratiet er vores vision at skabe lige muligheder for alle, det er at løfte dem, der har det dårligst, og en af de ting, vi virkelig arbejder for, er at bryde den negative sociale arv.
Når jeg så ser på, hvad vi har at gøre med her, er det ifølge Red Barnets og SFI's undersøgelse en gruppe af børn, tallet siger 59.200 børn, som lever i det, der hedder børnefattigdom.
Det er nogle børn, der har det meget svært, det er nogle børn, der ikke kan komme med på klasseturene, det er nogle børn, der skal holde ferie i boligblokken i stedet for nede sydpå modsat deres kammerater.
Det er nogle børn, der adskiller sig meget, og man kan bl.a. se det på deres tøj og deres sundhed, på deres tænder.
Børnenes trivsel er ekstremt vigtig, og selv om socialministeren synes, at oppositionen klager lidt for meget, synes vi, at det er et ret vigtigt område at gøre opmærksom på, fordi børnene trods alt er vores fremtid, og når det er 59.000 børn, synes vi helt klart, at der skal handles hurtigst muligt. Med reference til netop de undersøgelser ved vi som sagt, at børnenes trivsel er med til at skabe en negativ spiral.
Når børnene ikke trives, får det konsekvenser for deres læring, og det får konsekvenser for deres fremtid, for deres uddannelse, så vi har faktisk at gøre med en gruppe, vi kan risikere at tabe på sigt.
Mener ministeren, at regeringen har taget initiativer nok i dag, for at vi ikke skal risikere, at netop den her udsatte gruppe skal falde helt på gulvet?
Det er jo en hel generation, vi kommer til at tabe her.
Karen Ellemann (V), 2009-05-20:
Lad mig starte med at sige til den første del af spørgerens spørgsmål om det at sikre lige muligheder for børnene i Danmark, at vi naturligvis er rørende enige.
Det er klart, at jeg netop som landets socialminister har ansvaret for at sikre, at udsatte børn i Danmark kan få hjælp, når de har behov for det, og det uanset hvad årsagen til dette behov måtte være.
Det ligger mig meget på sinde, og det er jeg da optaget af.
Jeg er også optaget af at sikre gode opvækstvilkår for alle børn.
Hvem er ikke det?
Jeg tror bare som sagt ikke, at det ene og alene handler om økonomi, og det er der, jeg er forundret over Socialdemokraternes ensidige fokusering på økonomi.
For mig at se handler udsathed altså i dag i lige så høj grad om mangel på sociale og kulturelle ressourcer.
Når børnene mangler ressourcer, hænger det jo ofte sammen med, at de vokser op i familier, hvor forældrene har samme mangler.
Det kan f.eks. skyldes misbrug, psykisk sygdom eller andre sociale vanskeligheder, og det er naturligvis en af mine fornemste opgaver at sikre, at rammerne for, at disse familiers ressourcer styrkes, naturligvis også for børnenes skyld.
Det handler om, at børnene får hjælp, når de har behov for det, og gerne så tidligt som overhovedet muligt, og det handler om at hjælpe forældrene med de sociale vanskeligheder, de kæmper med.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-20:
Men hvis man kigger på, hvem der egentlig bliver ramt af den her fattigdom, drejer det sig bl.a. om børn mellem 8 og 13 år, børn af enlige forsørgere, børn af forældre uden kompetencegivende uddannelse, børn af arbejdsløse og indvandrerbørn.
Kort sagt er det børn i fattigdom hos de familier, der er allermest udsat i det danske samfund.
Spørgsmålet er, hvordan vi så skal beskytte de her børn, så de ikke havner i et tomrum, men at der kan ske et løft.
Red Barnet har på baggrund af rapporten foreslået en række initiativer.
En del af de initiativer har Socialdemokratiet faktisk også foreslået, f.eks. netop at sikre, at skoler og daginstitutioner får ressourcer til at hjælpe disse børn ud af isolation og ind i fællesskabet, at etablere gratis måltid mad-ordninger, forebyggelse for børnefamilier osv. osv.
En anden ting, rapporten også skriver om, er fastsættelse af en fattigdomsgrænse.
Og jeg vil egentlig gerne høre, om ministeren overvejer at prøve at være med til at lave en sådan definition, dvs. fastsættelse af en fattigdomsgrænse, så vi ved, hvem vi har at gøre med, og hvordan vi kan forholde os til den her definition.
Karen Ellemann (V), 2009-05-20:
Ja, det har jeg jo heldigvis også svaret på rigtig mange gange, fordi for mig at se er fattigdom et overordnet begreb, som altså ikke kun handler om kroner og øre.
Jeg deler til fulde undersøgelsens synspunkt om, at det naturligvis er vigtigt at være opmærksom på børn, som risikerer social marginalisering, og som har behov for støtte, og vi skal som samfund træde til, hvis børn vokser op under vilkår, hvor der ikke tages hånd om deres behov.
Med hensyn til det her med de sociale ressourcer og også økonomiske ressourcer bliver vi stadig væk nødt til at holde fast i, at forældre i en lavindkomstgruppe, altså ikke pr. definition er dårlige forældre, og at børnene altså ikke pr. definition er socialt udsatte.
Det er bare den antagelse, der ligger implicit i oppositionens retorik omkring det her spørgsmål, og det er jeg meget forundret over.
Så jeg synes, det er meget væsentligt, når vi taler om socialt udsatte børn, at vi husker hele billedet, og jeg tror ikke, at definitioner af grænser i den ene eller den anden retning egentlig gør noget konkret over for socialt udsatte børn.
Det gør bl.a. alle de initiativer, som spørgeren i øvrigt også selv er bidragyder til, når vi taler barnets reform osv., hvor vi netop har fokus på at bryde den negative sociale arv og fokus på at hjælpe børn i en socialt udsat situation.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-20:
Jeg er også meget interesseret i at få hele billedet frem, og min hensigt med spørgsmålet er bestemt ikke at stigmatisere og udstille forældrene, fordi de har det økonomisk dårligt.
Det er jo ikke forældrenes skyld, at situationen er, som den er; det er bl.a. os politikere og de rammer, vi skaber med vores politiske beslutninger, der er skyld i det.
Det vil så sige, som jeg forstår det, at ministeren er enig i, at vi skal følge en af Red Barnets anbefalinger og fastsætte en fattigdomsgrænse.
Er det korrekt forstået?
Karen Ellemann (V), 2009-05-20:
Nej, det var ikke korrekt forstået.
Mette Frederiksen (S), 2009-05-20:
Vil ministeren være med til at indføre en generel rettighed for hjemløse om adgang til egnet bolig, efter at det er kommet frem i Ekstra Bladet den 15. maj, at hjemløse på grund af pladsmangel på herberger i Københavnsområdet er tvunget til at sove på gaden, hvor forholdene er både utrygge og usikre?
Karen Ellemann (V), 2009-05-20:
På nuværende tidspunkt mener jeg ikke, der er behov for et nyt svar.
Jeg kan af ganske gode grunde jo ikke bare komme med et nyt svar, men må vedblive med at sige, hvad hele udgangspunktet for forhandlingen var.
Nu fik jeg sagt i mit foregående svar, at det er omkring de 25 kr. pr. barn pr. måltid, og jeg er med på, at det er kommunerne under et; det vil sige, at der kan være kommuner, hvor beløbet er lavere, og der er også kommuner, hvor beløbet er højere.
Kvalitetsfonden er på i alt 22 mia. kr. til statslig medfinansiering af kommunale investeringer i den her periode.
Så der er i høj grad også afsat midler til investeringerne her.
Det kan altså ikke nytte noget, at spørgeren nu siger, at det ikke er væsentligt at debattere økonomi, og at det i øvrigt er 15 kr. pr. måltid.
Det er simpelt hen ikke korrekt.
Der er i den aftale, der er indgået, et gennemsnit på 25 kr. pr. måltid, og det er meget, meget væsentligt, at også oppositionen vedkender sig, at det er det, der er aftalegrundlaget under et.
Det er jo oppositionen, som virkelig bruger masser af krudt og kugler på at tale forslaget ned.
Jeg er med på og lyttende over for, at der også er kritiske røster.
I forhold til fødevaremyndighederne er jeg også helt med på, at der har været problemer med at få skabt klarhed over fødevaremyndighedernes krav til godkendelse af daginstitutioner med henblik på både modtagelse og tilberedning af mad.
Jeg ved så også, at Fødevarestyrelsen i januar måned har udsendt en revideret vejledning til børneinstitutionerne, som bl.a. beskriver reglerne om registrering af køkkener i institutionerne, også modtagekøkkener.
Så ved jeg også, at Fødevarestyrelsen samtidig har afholdt fem regionale møder med henblik på at informere kommunerne om fødevaremyndighedernes krav til køkkener i daginstitutioner.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2009-05-20:
Set i lyset af ministerens tidligere afvisning af uro i Venstre som følge af de forestående madordninger
Set i lyset af ministerens tidligere afvisning af uro i Venstre som følge af de forestående madordninger
hvad er da ministerens holdning til, at mere end hver anden Venstreudvalgsformand er utilfreds med rammerne, som det fremgår af Danske Kommuner den 30. april, og at eksempelvis Venstres byrådsgruppe i Nyborg har henvendt sig til Venstres folketingsgruppe for at udtrykke stor utilfredshed med ordningen?
Karen Ellemann (V), 2009-05-20:
Som jeg også tidligere har givet udtryk for, ved jeg godt, at det er en meget stor opgave for kommunerne at indføre madordninger i alle dagtilbud pr. 1. januar.
Jeg synes dog også, at det er væsentligt at nævne, at kommunerne har kendt til loven siden februar 2008, hvor finanslovaftalen blev indgået.
Loven om frokost i daginstitutioner er en del af kommuneøkonomiaftalen for 2009, som regeringen og KL har indgået.
KL, Kommunernes Landsforening, repræsenterer som bekendt alle kommunerne og forhandler således på samtlige kommuners vegne.
Kommunernes Landsforenings formand, Erik Fabrin, har tidligere over for regeringen meddelt, at kommunerne godt kan overholde aftalen, og at man dermed kan nå at implementere loven, inden den træder i kraft 1. januar 2010.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2009-05-20:
Vi havde jo et samråd den 30. april, hvor ministeren tilkendegav, at Erik Fabrin fuldstændig havde afvist, at der skulle være problemer med det her forslag, og hvor det kom frem, at ministeren ikke mente, der på nogen som helst måde skulle ændres så meget som et komma i det her forslag.
Jeg spurgte på det samråd, om man kunne forestille sig, at det her blev en del af forhandlingerne med KL i år i forbindelse med kommuneaftalen for næste år, og det afviste ministeren også at det skulle blive.
Senere er det kommet frem, at formanden for KL's Børne- og Kulturudvalg, Jørn Sørensen, også ville have det her til at indgå i forhandlingerne.
Jeg kan godt forstå, at det er svært for ministeren at stå her og forhandle med mig, men jeg må dog kunne få en tilkendegivelse af, om ministeren har tænkt sig alligevel at rykke et komma i den her lovgivning.
Karen Ellemann (V), 2009-05-20:
Jeg står naturligvis også ved det, som jeg svarede på samrådet, nemlig at regeringen altså havde indgået den her aftale med KL.
Derfor havde jeg ikke på nogen måde intentioner om at skulle drøfte den aftale igen, eftersom en aftale for mig er en aftale, og når man indgår en aftale, skal begge aftaleparter overholde den.
At KL har et ønske om at tage det med til forhandlingsbordet nu, er alene KL's valg.
Det har overrasket mig, eftersom KL's formand, Erik Fabrin, gentagne gange gennem hele foråret har bekræftet, at der er en aftale, at vi når det, og at vi overholder aftalen.
Så det var naturligvis en overraskelse for mig, at det blev lagt på forhandlingsbordet, men eftersom det er på forhandlingsbordet, er det naturligvis i respekt for det forhandlingsforløb, der er, at jeg ikke kan kommentere yderligere på, hvad et forhandlingsforløb eventuelt måtte afstedkomme.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2009-05-20:
Jamen så til selve spørgsmålet, som jeg har stillet.
Mange kommuner peger på, at det er lodret umuligt, og borgmesteren i Nyborg, som så vidt jeg ved også er Venstremand, siger, at det er ganske umuligt i Nyborg at gennemføre den her lovgivning fra 1. januar.
Hvordan påvirker det ministeren helt konkret, og hvad tænker ministeren, der skal blive af denne ordning i de kommuner, som allerede har meldt ud, at den ikke bliver en realitet?
Karen Ellemann (V), 2009-05-20:
Jeg forholder mig naturligvis til den aftale, der blev indgået, en aftale, som både KL og regeringen var enige om, da den blev lavet.
Der var nemlig oprindelig lagt op til, at kommunerne kunne hæve forældrebetalingen med 3 procentpoint fra de 25 pct. forældrebetalingsandel op til 28 pct. Så var det så, at det sidste år under økonomiforhandlingerne blev aftalt, at forældrebetalingen kunne hæves med op til 5 procentpoint, altså til i alt 30 pct. af bruttodriftsudgiften i dagtilbuddet, og når kommunerne så har fået det her loft for forældrebetaling på 30 pct., så svarer det samlet set for samtlige kommuner under et til et gennemsnit på 25 kr. pr. barn pr. frokostmåltid.
Og det er sådan set det, der har været hele udgangspunktet for aftalen og det, som KL under et har nikket til kunne lade sig gøre, og det er naturligvis stadig væk det, jeg forholder mig til i den aftale, der er indgået.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2009-05-20:
Der er overhovedet ikke noget nyt i det, ministeren siger, og det, ministerens egne partifæller ude i kommunerne efterspørger, er noget nyt.
Ja, det eneste nye er måske, at der skulle være 25 kr. pr. måltid mad.
Det er der stor diskussion om.
Faktisk er realiteten en helt anden.
Jeg vil godt have lov til at læse et citat fra Erik Fabrin fra den 19. marts.
Da var ministeren ganske vist ikke udnævnt til minister endnu, men jeg går ud fra, at ministeren også orienterer sig bagudrettet.
Da sagde Erik Fabrin på KL's årsmøde, og jeg citerer: Kommunerne skal overvinde en række barrierer, inden der kan sættes over til kartofler.
Der skal ikke alene en del papirarbejde til i samarbejde med Fødevarestyrelsen, men også skaffes køkkenpersonale, hvis ungerne ikke kun skal spises af med vakuumindpakket mad.
Citat slut.
Nu ved jeg godt, at ministeren har tilkendegivet, at det er ganske glimrende med vakuumindpakket mad, men der er selvfølgelig rigtig mange forældre og rigtig mange daginstitutioner, der er utilfredse med, at det bliver buddet.
Mener ministeren ikke, at der er brug for et nyt svar på de her ret presserende spørgsmål?
Hans Kristian Skibby (DF), 2009-05-20:
Nogle siger jo lidt vittigt, at Dansk Folkeparti vil gribe enhver lejlighed til at diskutere EU og specielt også EU-valget her i Folketinget, og jeg vil selvfølgelig også gerne bidrage til, at det bliver taget alvorligt.
Mit spørgsmål drejer sig om den eksisterende valglov, der ligger til grund for valg til Europaparlamentet, som vi netop står over for at skulle have.
Jeg vil gerne spørge indenrigsministeren, om indenrigsministeren finder det rimeligt, at man i lov om valg af danske repræsentanter til Europaparlamentet, lov nr. 609 af 14. december 1977, tillader valgforbund mellem partier og bevægelser, hvilket strider mod de gældende regler for valg til Folketinget.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-20:
Deler ministeren Red Barnets og SFI’s bekymring omkring den stigende fattigdom blandt børn i Danmark, og hvad agter ministeren at gøre ved det?
Hans Kristian Skibby (DF), 2009-05-20:
Jeg læste spørgsmålet op.