Lars Barfoed (KF), 2010-03-26:
Man skulle måske starte med at sige, hvis der er nogen, som sidder og følger debatten foran en tv-skærm et sted, at det altså ikke er en genudsendelse, der starter nu.
Det er simpelt hen sådan, at vi begynder en drøftelse af et forslag, som egentlig fuldstændig er identisk – i hvert fald i tankerne – med det lovforslag, som vi behandlede tidligere på eftermiddagen.
Så selv om vi nu står og siger de samme ting, som vi gjorde for nogle timer siden, er det altså ikke en genudsendelse, man overværer.
Det er en praktisk information til seerne, bare for god ordens skyld.
Formålet med forslaget her er at ligestille homoseksuelle og heteroseksuelle par på alle områder inden for ægteskabslovgivningen med undtagelse af muligheden for kirkelig vielse.
Det var jo det, vi lige drøftede under behandlingen af beslutningsforslag nr. B 123.
Forslaget svarer altså i det væsentlige til beslutningsforslag nr. B 56, der blev førstebehandlet i januar 2010, og lovforslag nr. L 123, som blev behandlet for nogle timer siden.
Man kan i hvert fald ikke påstå, at vi ikke bruger tid på at drøfte de her problemstillinger i Folketingssalen.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget bliver det anført, at Danmark ikke længere er foregangsland for anerkendelse af seksuelle minoriteters trivsel og rettigheder, idet den danske lovgivning ikke tilbyder seksuelle minoriteter fuld ligestilling i forhold til ægteskabslovgivningen.
Det er nogle betragtninger, man gør sig, samtidig med at man siger noget om, at tiden for længst er løbet fra diskrimination på baggrund af seksuel orientering.
Jeg mener, at det er at vende tingene fuldstændig på hovedet at bruge den form for argumentation.
Der er ingen, tror jeg, der ønsker at udøve nogen form for diskrimination af folk på grund af deres seksuelle orientering.
I de love og regler, vi har på det her område, er det overhovedet ikke nævnt, hvilken seksuel orientering folk har.
Der er alene tale om, at det altså er to forskellige former for partnerskaber.
Er det et partnerskab mellem en mand og en kvinde, hedder det et ægteskab, og er det et forhold mellem to mænd eller mellem to kvinder, hedder det et registreret partnerskab.
Men selve den seksuelle orientering, man måtte have, er – og bør også være – os lovgivere ligegyldig.
Som vi har været inde på flere gange i dag, har vi altså traditionelt, sprogligt og kulturelt en forskel i opfattelsen af et partnerskab, alt efter om det er mellem en mand og en kvinde, altså to forskellige køn, eller om det er mellem to personer af samme køn.
Der er mange grunde til, at det også rent retsvirkningsmæssigt har forskellige konsekvenser, selv om de fleste retsvirkninger i dag er de samme.
Jeg skal ikke gentage mig selv ved at gå i dybden med de meget få forskelle, der er tilbage, i retsvirkningerne mellem et ægteskab og et registreret partnerskab, men henvise til de tidligere indlæg i dag både med hensyn til L 123 og B 123.
I lyset af, hvad jeg tidligere sagde i forhold til L 123, vil det nok ikke komme bag på nogen, at regeringen heller ikke kan støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Det skyldes altså helt overordnet, at regeringen ikke er enig i den helt grundlæggende forudsætning, som forslaget bygger på, nemlig at ægteskabet som begreb skal ændres.
Vi ønsker i regeringen ikke at ændre betydningen af begrebet ægteskab.
Ægteskabet er juridisk, traditionelt og historisk set en betegnelse for et særligt forhold mellem en mand og en kvinde med gensidige rettigheder og pligter, og regeringen ønsker ikke bare sådan at ændre på ægteskabsbegrebet ved også at gøre det til en betegnelse for partnerskab mellem et par af samme køn.
Hertil kommer, at regeringen som tidligere nævnt ikke kan støtte en ophævelse af de få tilbageværende forskelle, der er med hensyn til reglerne for indgåelse og retsvirkning af henholdsvis ægteskab og registreret partnerskab.