Line Barfod (EL), 2007-02-01:
Ja, det spændende ville være, hvis kommunerne fik lov til at lave den mangfoldighed.
Men det er jo det, regeringen ikke vil.
Regeringen går netop ind og styrer, så kommunerne ikke får lov at bestemme selv, ikke får lov at lave mangfoldighed og heller ikke får de nødvendige ressourcer til overhovedet at kunne gå i gang med at lave mangfoldigheden.
I det nye forslag, der ligger fra regeringen, om børnehaver og vuggestuer, går regeringen ind og bestemmer, at samtlige børn i dette land skal opdrages til at føle samhørighed med det danske samfund – altså går ind og bestemmer indholdet.
Man går ind og bestemmer, at det fremover er lederen af daginstitutionen, der skal bestemme, og man fjerner dermed en stor del af forældrenes indflydelse, fjerner muligheden for indflydelse fra de institutioner, hvor man har kollektiv ledelse.
fTTM050.fm Page 3700
Tuesday, May 29, 2007 1:23 PM
Vi har snakket meget om stress i den her debat.
Stress kommer bl.a., når man ikke har indflydelse på sit eget arbejde.
Den detailstyring, regeringen går ind og laver, fjerner medarbejdernes indflydelse på eget arbejde.
De minimumsrettigheder, vi foreslår borgerne skal have, bl.a. til, hvor mange pædagoger der skal være til børnene, giver dem mulighed for at få indflydelse på eget arbejde og for, at der er hænder nok, så de ikke får stress.
Jeg har ikke hørt nogen forslag fra ministeren om, hvordan vi undgår stress, og hvordan vi sikrer, at vi fremover kan erstatte de 200.000 offentligt ansatte, der går på pension og efterløn.
Jeg er enig i, at en af vejene til at undgå stress, er, at når man i øvrigt laver meget og arbejder meget, så gør man det på et felt, hvor man føler, at det er meningsfuldt, og hvor man kan sætte noget af sig selv igennem – hvor man altså har indflydelse på egen situation.
Det er sådan set også præcis med den indfaldsvinkel, vi går ind i kvalitetsreformen.
Det er jo det, vi diskuterer med bl.a. Dennis Christensen fra FOA og andre: Hvordan får vi flyttet vores styringssystemer, sådan at de, man kunne kalde driftslederne i den offentlige sektor, daginstitutionslederne, plejehjemslederne, får noget mere albuerum, og sådan at de nye stærkere kommunalbestyrelser, der nu skal beskæftige sig med meget mere, lægger indflydelse fra sig og uddelegerer?
Vi vil også meget gerne være med til at diskutere, hvordan Folketinget/centraladministrationen så i højere grad kan have hands off det her system, mod at vi får sat nogle indikatorer op og altså får en meningsfuldt diskussion om, hvad det så er for nogle punkter, vi gerne vil måle på og have sikkerhed for at man leverer varen på, så vi får en større frihed til at vælge de lokale metoder.
Det er vi sådan set meget enige i, men det er da bare at gå helt galt i byen at tro, at det har noget at gøre med, at man skal sidde herinde og beslutte, at der altid skal bruges minimum xxtusinde kroner på at drive en skoleplads eller yy-tusinde kroner på at levere en hjemmehjælpstime, hvis man ved lokal fritænkning sådan set kan gøre det billigere og bedre.
Jeg kan jo godt forstå, at ministeren ikke har lyst til at sige, at der skal være minimumsregler, og jeg går ud fra, at vi – ligesom vi nu har set udviklingen på ungdomsuddannelserne, hvor klassekvotienterne eksploderer – så også kan forvente, at der på et tidspunkt kommer et forslag fra regeringen om, at vi også skal hæve maksimalklassekvotienten for skolerne, fordi der jo følger penge med.
Det kan jeg godt forstå ministeren ikke er interesseret i: at skulle sende penge ud til at sikre en bedre velfærd.
Men jeg kan ikke forstå, at ministerens argument er, at regeringen ikke ønsker at detailstyre.
At den regering, der kom med forslaget om, at det skulle være fastsat af regeringen, at samtlige børn i dette land skulle lege med ler i vuggestue og børnehave, skulle sige, at man er imod detailstyring, har jeg altså meget svært ved at forstå.
De går nemlig ud på, at man skal opstille nogle krav for, hvad minimumsressouceforbruget skal være.
Det er jo det, det går ud på.
Når man siger, at der højst må være seks børn pr. pædagog – er det ikke det konkrete forslag?
– har man så sagt noget om, hvor mange ressourcer kommunen som minimum skal bruge på børneområdet?
Det er da ikke interessant.
Det interessante er da at få sagt noget om, hvad det er for en kvalitet, vi vil have på børneområdet.
Hvad er det, vi vil have, at børn skal have ud af at være i skole eller være i dagpasning?
Og så skal vi da bruge det kommunale selvstyre til at se forskelligheden blomstre og se, at kommunerne møder de krav på forskellig vis.
Det er da hamrende uinteressant, og det ville da være ødelæggende for al innovation, hvis det var sådan, at de alle sammen brugte lige præcis de samme ressourcer.
Det spændende er da, at man altså i Løgstør for de samme økonomiske ressourcer kan lave en bedre folkeskole, i hvert fald hvis man måler det på, hvor mange timer eleverne får, end man kan f.eks. i Rødby.
Det er da det, det er det spændende.