Jakob Engel-Schmidt (V), 2014-10-23:
Og jeg vil officielt byde velkommen til det nye medlem af Præsidiet, som jo bekræfter talemåden med, at hvis man venter længe nok, kan man blive konge af Sverige.
Jeg glæder mig til samarbejdet.
Det, vi skal behandle i dag, er en direkte konsekvens af den vækstpakke, vi har lavet, og den vækstaftale, vi har lavet for fødevareerhvervene tilbage i april 2014.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at vi oplever, at flere af vores produktionsvirksomheder er økonomisk belastet, har nogle vækstmæssige udfordringer, og derfor kan det være en rigtig god idé at sikre ny kapitaltilførsel, når man mangler penge til enten at udvide produktionen eller at sikre sin fortsatte vækst.
Vi kender den model, man har foreslået med et nyt medarbejderselskab, fra bl.a. Bornholm, hvor medarbejderne investerer 3,5 pct. af deres løn i virksomhedens fortsatte produktion.
Det betyder, at medarbejderne kan være med til investere deres løn i fremtidens vækst, hvis de altså tror på, at den virksomhed, de arbejder i, kan vokse og på den måde blive stærk.
Vi er positive over for den nye virksomhedsmodel, også selv om det er på forsøgsbasis de næste 3 år.
Jeg vil gerne opfordre regeringen til ikke at betragte lovforslaget som en sovepude.
Der er i fremtiden også behov for, at man tænker nyt, innovativt med henblik på at udvide forskellige vækstudspil for at sikre produktionsvirksomheder, nystartede virksomheder og andre virksomheders mulighed for at vokse og blive større på det danske marked og i udlandet.
Vi har bl.a. foreslået i Venstre, at man ser på et nabotjek, så dansk lovgivning aldrig er ringere end den lovgivning, de har i de omkringliggende lande.
Men vi skal selvfølgelig starte et sted, og derfor synes jeg, det er rigtig fint, at medarbejderselskabet forhåbentlig bliver en realitet.
Så kunne jeg egentlig godt stoppe nu, men jeg har en række spørgsmål, og de er nok egentlig primært rettet til erhvervs- og vækstministeren.
Jeg er nemlig ikke helt sikker på, hvordan man skal fortolke en række spørgsmål, og derfor er vi også nødt til at få svar på det fra Venstres side, før vi endegyldigt kan sætte stempel og underskrift på, at vi støtter lovforslaget.
Det synes jeg, og det synes Venstre, er ganske essentielt.
Det synes jeg det er svært at blive klog på, når man både læser lovforslaget og de bemærkninger og høringssvar, der er indkommet.
Det næste er: Kan man tvinge medarbejdere, der ikke ønsker at være med i et medarbejderselskab, til at bruge deres privatøkonomiske formue til at deltage?
I bemærkningerne står sådan set meget klart, at det kan være nødvendigt og også blive konsekvensen, at medarbejdere, der ikke ønsker at deltage, kan blive tvunget til at bidrage økonomisk til medarbejderselskabet.
I høringssvaret står så, at det er et fortolkningsspørgsmål, og derfor synes jeg, det er uklart, hvordan man skal tolke loven.
Jeg har personligt, og det har partiet Venstre også, store problemer med, at et meget lille flertal kan tvinge et mindretal til at forpligte sig privatøkonomisk over de kommende år til at være med – man kunne forestille sig, at der var 41 medarbejdere, der tvang 40 medarbejdere, der ikke ønskede at være med i et medarbejderselskab.
Det er i hvert fald et spørgsmål, vi er nødt til at få afklaret.
Et andet spørgsmål handler om det tilfælde, hvor man mister sit arbejde.
Lad os forestille os, at skatteministeren og erhvervs- og vækstministeren står i spidsen for en mindre produktionsvirksomhed.
Man kunne forestille sig, at hr. Preben Bang Henriksen og undertegnede var ansat i produktionsvirksomheden og indgik i et medarbejderselskab.
Det går så ikke så heldigt, som vi håber: Vi investerer vores penge gennem et år, men bliver opsagt, fordi det ikke går så godt.
I det tilfælde står der i loven, at hr. Preben Bang Henriksen og undertegnede skal vente næsten op til 8 år på at få vores indskud tilbage.
Er det tilsigtet i loven?
Er det det, man ønsker?
Ønsker man at binde folks privatøkonomiske midler så lang tid i en virksomhed?
Det mener jeg ikke er rimeligt, og det er vi også nødt til at afklare, før vi kan sige ja.
Et andet spørgsmål handler om det, jeg vil kalde selvstændige juridiske enheder, som jo er virksomhedsformen.
Mange større virksomheder, det gælder også på fødevareproduktionsområdet,
har jo afdelinger forskellige steder.
Men de er jo alle sammen en del af et større aktieselskab, et anpartsselskab eller en anden selskabsform.
Men det er uladsiggørligt med dansk lovgivning i øjeblikket.
Man kan ikke kun investere sine penge i Nordea i Lyngby, når Nordea i Lyngby er en del af Nordea i Danmark, og der er vi nødt til at sikre, at lovgivningen er klar, så medarbejderne ikke bliver stillet noget i udsigt, som i realiteten ikke kan lade sig gøre.
Jeg synes, det er ufærdigt lovarbejde, og det stikker medarbejderne blår i øjnene, hvis man tror, at ens midler er sikret i en lokal afdeling af det selskab, man investerer i, når det sådan set er en koncern, man indgår i.
Det sidste er, at vi er nødt til at sikre medarbejdernes retsstilling i medarbejderselskabet.
Der er jeg nødt til at spørge: Hvad betyder det?
Det ved jeg ikke, og hvis ministeren kunne gennemgå det teknisk, ville det være rart, for jeg er ikke klar over, hvordan medarbejderne er stillet økonomisk i det øjeblik, man rammer en konkurs.
Jeg skal så også slutte af med at sige, at vi selvfølgelig støtter lovforslaget, men vi er nødt til at afklare de fem punkter, før vi kan stemme endeligt for.
Jeg synes, at et lille flertals mulighed for at tvinge et mindretal til store privatøkonomiske investeringer er uheldig, retsstillingen er uheldig, den uafklarede selskabsform i henhold til konkurslovgivningen og opsigelsesvarsler er ligeledes uheldig og minder om ufærdigt lovarbejde.
Det skal være de sidste ord fra Venstre.
Jeg glæder mig til debatten og satser selvfølgelig på, at de ordførere, der kommer på efter mig, har tænkt over de elementer og kan give et bedre svar, end jeg kan, særlig dem, der kommer fra regeringspartierne.
Og så vil jeg sige tak for ordet.