Jan E. Jørgensen (V), 2016-03-29:
»Enighed – bare ikke om konklusionen«.
Det var overskriften på en kronik, som jeg skrev under valgkampen op til folkeafstemningen den 3. december.
Det, jeg mente med det, var, at det jo var en lidt særlig valgkamp, forstået på den måde, at det var vanskeligt at få en debat om selve det materielle indhold af det, vi skulle stemme om.
For da vi havde en afstemning om euroen, var der nogle, der var for, at vi skulle have euro i Danmark, og der var nogle, der var imod, at vi skulle have euro.
Dem, der var for, syntes, vi skulle stemme ja, og dem, der var imod, syntes, vi skulle stemme nej.
Men i den debat, vi havde op til den 3. december, var der nogle, der mente, at vi skulle være medlem af Europol, og så var der nogle andre, der også mente, at vi skulle være medlem af Europol.
Og nogle mente så, at vi skulle komme med i Europol ved at stemme ja, og nogle andre mente, at vi skulle komme med i Europol ved at stemme nej.
Så på den måde var det en lidt særlig debat og en lidt særlig afstemning, og det var derfor, jeg skrev min kronik, som jo så desværre ikke havde helt den gennemslagskraft, som jeg havde håbet.
Det kunne være, jeg skulle have skrevet nogle flere.
Men det var derfor, jeg skrev min kronik om enighed, bare ikke om konklusionen.
For vi var enige om Europol, og vi var såmænd også enige om stort set alle de retsakter, som vi også stemte om.
Samme overskrift kan vi måske bruge, når vi om 50 år ser tilbage og spørger, om danskerne så bare gik til stemmeboksen med sådan helt grundlæggende uenighed om hele det europæiske samarbejde.
For nok ville vi noget forskelligt, og det var jo sådan, at et flertal af danskerne altså ville det anderledes end det ja, Venstre anbefalede.
Det respekterer jeg naturligvis, men nejet kan jo næppe siges at være et nej til Europol.
Det hørte vi i hvert fald igen og igen i løbet af valgkampen, og det hørte vi også efter valgkampen.
For et europæisk politisamarbejde er et ubetinget gode.
Det ser det heldigvis ud som om vi er ganske enige om.
Derfor har vi også, som ministeren jo har redegjort for, været i stand til at stå sammen om ønsket om en parallelaftale på Europolområdet, og det er godt.
Så regeringen er altså i arbejdstøjet, Venstre er i arbejdstøjet.
Men det giver heller ikke mening at ignorere resultatet, og derfor støtter Venstre naturligvis helhjertet forsøget på at få det allerbedst mulige ud af situationen.
For vi må også påpege, at de ting, vi advarede imod ved folkeafstemningen, nu altså markerer sig som de forhindringer, vi vidste der ville komme.
En parallelaftale er ikke noget, man bare sådan lige får.
Og en parallelaftale er ikke hurtig at få, først og fremmest fordi vi jo ikke kan forhandle en parallelaftale, før der er en aftale.
Altså, der skal være noget at være parallel med.
Køreplanen for Europol er ikke fastlagt endnu, og uret tikker frem mod den 1. maj 2017, hvor en aftale på en eller anden led skal være på plads.
Hvad Danmark har i hænderne på det tidspunkt, kommer så også til at sige meget om vores forhold til EU.
For der sker meget med EU i disse år, hvilket jo også den næste forespørgselsdebat, som vi skal have om lidt, om briternes forhold vidner om.
I Venstre vil vi og tror vi på det europæiske projekt og det samarbejde, som det medfører.
Vi mener, at vi skal være med, at vi skal have indflydelse, og at vi skal gøre os gældende.
Det betyder så ikke, at vi er lige begejstrede for alt, hvad der kommer fra EU, slet ikke, men vi tror på vigtigheden og nødvendigheden af det europæiske politisamarbejde og konstaterer, at det gør Folketingets øvrige partier heldigvis også.
Vi bakker derfor op om og ser positivt på det arbejde, som har været i gang siden folkeafstemningen.
Så har jeg i øvrigt en særlig hilsen fra hr. Rasmus Jarlov, som jeg har glædet mig til at overbringe, nemlig at også i denne sag står Venstre og Konservative last og brast.