Jan E. Jørgensen (V), 2016-03-29:
Jeg vil først og fremmest som ny ordfører på EU-området gerne sige, at jeg har glædet mig meget til den her forespørgselsdebat, som jo er blevet til på baggrund af et ønske fra Dansk Folkeparti.
Fremtiden for det europæiske fællesskab og i særdeleshed for Den Europæiske Union afhænger jo meget af, hvad der sker efter den 23. juni, hvor briterne stemmer om deres fremtidige medlemskab af EU.
Det er derfor ikke bare relevant, men simpelt hen tvingende nødvendigt, at vi også her i Folketinget har en debat om, hvordan vi stiller os i forhold til briternes ønsker til en reform af EU-samarbejdet, for der er brug for en reform.
Fra Venstres side har vi længe udtrykt et ønske om et slankere EU, som til gengæld er stærkere på de områder, hvor det giver mening for frihandel, sikkerhedspolitik og sikring af de ydre grænser – alt sammen ting, som vi ønsker skal være en del af fremtidens EU.
Vejen til den fremtid går naturligvis igennem en af vores vigtigste samarbejdspartnere, nemlig Storbritannien.
Danmarks relation til Storbritannien går mange år tilbage, også til før der var noget, der hed EU.
Da 1800-tallets politiske stridigheder havde lagt sig, blomstrede der i løbet af det 20. århundrede gode politiske og handelsmæssige relationer op mellem Danmark og Storbritannien.
Og i anden verdenskrig var det Storbritannien, som med Montgomery i spidsen vippede besættelsesmagten af pinden her i Danmark, og efterfølgende udviklede de dansk-britiske handelsrelationer sig i et sådant omfang, at intet mindre end 20 pct. af dansk eksport i starten af 1970'erne endte i Storbritannien, som på det tidspunkt var vores største og vigtigste samhandelspartner.
I dag er Storbritannien vores tredjestørste eksportmarked og samtidig en af vores vigtigste allierede i Bruxelles, når det kommer til spørgsmålet om, hvilken vej EU-samarbejdet skal gå, og derfor er der heller ikke nogen tvivl om, at det vil få store konsekvenser for såvel briterne som danskerne, hvis Storbritannien melder sig ud.
Et nej vil nemlig med den britiske EU-minister David Lidingtons egne ord blive et spring ud i mørket for såvel briterne som for resten af EU.
I forhold til spørgsmålet hæfter jeg mig derfor ved, at forespørgerne har udtrykt ønske om, at Storbritannien bliver i EU som minimum for danskernes skyld, og det er vi fra Venstres side selvfølgelig enige i.
Men vi mener altså alligevel, at interessen går ud over vores egne nationale interesser, fordi det for os ikke bare er afgørende for Danmark, men for hele EU, at Storbritannien bliver i Unionen, hvis vi på nogen måde skal gøre os forhåbninger om at få gennemført de reformer af EU-samarbejdet, som der er lagt op til i aftalen mellem Storbritannien og Det Europæiske Råd.
Et nej vil derimod kræve mange svære overvejelser, ikke bare om briternes medlemskab, men om hele Unionens fremtid, og det vil i værste fald blive begyndelsen til enden for det samarbejde, som generationer af europæere møjsommeligt har bygget op efter i århundreder at have bekriget hinanden.
Det må ikke ske.
Derfor er den britiske folkeafstemning afgørende for hele Europas skæbne, og derfor har vi alle en stor interesse i, at en så stor aktør som Storbritannien forbliver en del af Det Europæiske Fællesskab.
Afslutningsvis vil jeg derfor gerne understrege, at vi fra Venstres side stiller os positive over for den aftale, der er indgået mellem briterne og Det Europæiske Råd, og vi håber samtidig på, at briterne med et ja den 23. juni sikrer, at aftalen vil kunne udmøntes til gavn for et samlet, stærkt Europa.
Også i denne sag skal jeg hilse fra Det Konservative Folkeparti og sige, at de bakker op om det fælles forslag til vedtagelse.
Om jeg føler?
Jeg ved ikke rigtig, hvad jeg føler i den sammenhæng.
Jeg er ikke sådan en følepolitiker.
Altså, Venstre har en positiv holdning til EU.
Det har vi altid haft, men derfor ser vi da kritisk på, hvilken vej EU tager.
I øvrigt deler vi ikke den frygt, som jo bl.a. kom til udtryk i noget af Enhedslistens valgmateriale op til afstemningen den 3. december, for, at EU vil til at blande sig i alt muligt, om man måtte indgå ægteskab med andre af samme køn, og hvad ved jeg – hvad der blev fremført af mystiske påstande.
Så de ting, der løses bedst over grænserne, mener vi fortsat skal løses over grænserne.