Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-06-01:
Afslutningsdebatten i dag markerer ikke blot enden på folketingsåret, men også enden på Alternativets første år som politisk parti her på Christiansborg, og det giver naturligvis anledning til en masse refleksion, både om samarbejde, om arbejdsform, men også om fortiden og om fremtiden.
I den forbindelse vil jeg gerne sige tak til alle, der har hjulpet med alt, lige fra at finde vej rundt på Borgen til arbejdet i udvalgene og her i salen.
Det virker næsten som evigheder siden nu, men sandheden er også, at der er sket rigtig meget med Alternativet, ja, med Danmark, siden vi skød den parlamentariske sæson i gang i oktober måned.
Vores bekymring handler om, at den kurs, som regeringen sammen med sine støttepartier har sat for Danmark, styrer os i en helt andet retning end den, som vi ønsker i Alternativet.
Vi vil gerne styre Danmark i en retning af seriøs, bæredygtig omstilling, så Danmark ikke kun bliver det bedste land i verden, men det bedste land for verden.
Det lyder måske bare som store ord, men vi har altså heller aldrig lagt skjul på, at vi måske er et lille parti, men vi har store, store ambitioner.
Vi har ambitioner om at skabe et grønnere, mere entreprenant og mere lige samfund, et samfund, hvor vi går væk fra konkurrencestatens snævre kassetænkning til menneske- og miljøtænkning, og hvor vi arbejder seriøst både med en økonomisk, en social og en miljømæssig bundlinje, men hvor vi er bevidste om, at den miljømæssige og den sociale bundlinje er målet, mens den økonomiske altid kun vil være midlet til at nå de andre.
Det er det samfund, vi drømmer om, og det er det, vi hver dag arbejder for inden for og uden for Christiansborgs mure.
Desværre tyder det seneste år på, at regeringen har valgt en helt anden retning for Danmark.
Det er en retning, hvor man indfører omprioriteringsbidrag, der nedprioriterer den nære velfærd, hvor man gennemfører et kontanthjælpsloft, som øger uligheden og gør udsatte børn og familier fattigere, men det er også en retning, hvor man slet ikke tager nok ansvar for de to store udfordringer: klimakrisen og den globale flygtningeudfordring.
Hvis vi starter med klimakrisen, er videnskaben klokkeklar: Temperaturstigningerne skal begrænses, og den globale udledning af drivhusgasser skal bremses nu.
Derfor markerede Parisaftalen for os et vendepunkt, der siger, at den fossile industri står på den forkerte side af historien, men aftalen er altså også en pistol for tindingen, fordi den ganske klart siger, at det er nu, vi skal handle, hvis vi skal redde klimaet.
Uanset hvordan man vender og drejer det, er vi som samfund nødt til at erkende, at vækst har sine begrænsninger, for vi kan ikke blive ved med ubegrænset at bruge løs af ressourcerne, når vi lever på en planet med begrænsede ressourcer.
Vi ser og mærker allerede konsekvenserne af at lade stå til.
Januar var den varmeste måned nogen sinde målt.
Februar var den varmeste måned nogen sinde målt.
Det samme var marts, og det samme var april.
Og alligevel virker det ikke, som om krisens omfang er gået op for alle.
Herefter smed man en regulær bombe ind på elbilmarkedet, da man afskaffede afgiftsfritagelsen, ligesom landmændene pludselig skulle have lov til både at sprøjte og gødske mere.
Det sidste, vi så har hørt, er, at den sorte rekordliste nu igen skal udvides, fordi regeringen lægger op til at droppe PSO-afgiften.
Det synes vi på ingen måde giver mening, når vi ved, at disse initiativer modarbejder den grønne omstilling i en tid, hvor der aldrig har været større behov for, at vi sætter fart under den omstilling.
Danmarks håndtering af den globale flygtningeudfordring er et andet eksempel, der bekymrer Alternativet.
Flygtningeudfordringen er for stor til, at noget land kan løfte opgaven alene.
Det er jeg ret sikker på at vi faktisk alle sammen er enige om herinde.
Derfor undrer det os, at Danmark var et af de første lande til at afvise Kommissionens forslag om en fælleseuropæisk fordelingsnøgle, for hvis vi alle er enige om, at der er brug for fælles løsninger, hvorfor i alverden afviser vi så at gå med i den, når den ligger der foran os.
Vi løser jo ikke flygtningeudfordringen ved at stramme lovgivningen herhjemme.
Det sender blot problemet videre til vores nabolande, og det synes vi hverken er solidarisk eller en bæredygtig løsning.
Apropos flygtninge vil jeg gerne knytte en kort kommentar til den arbejdsproces, vi havde i Folketinget, da vi skulle hastebehandle regeringens asylpakke.
Det kan være, fordi vi er helt nye i gamet herinde, men vi synes simpelt hen ikke, det er i orden, at vi medlemmer får et sølle døgn til forstå en lov på mere end 100 sider.
Derfor vil vi gerne opfordre regeringen til at sikre en bedre proces, når vi laver så stor en lovgivning i fremtiden. Som jeg startede med at sige, fylder året, der er gået, ikke kun Alternativet med bekymring, men også med håb.
Det skyldes ikke mindst, at der rundtomkring i Danmark er begyndt at opstå nogle små progressive enklaver, der eksperimenterer med nye ideer, nye fællesskaber og nye løsningsmodeller til de udfordringer og kriser, vi står over for nu og på sigt.
Et af de allerbedste eksempler finder vi på Samsø, hvor øens beboere er gået sammen om at skabe et bæredygtigt lokalmiljø, så man i dag både er selvforsynende med vedvarende energi og bevæger sig i retning af fremtidssikret landbrug baseret på økologi.
I Lysbro har man en lokal sparekasse, der tilbyder grønne lån, økolån og humanitære uddannelseslån.
Sådan nogle lokalsamfund vil Alternativet gerne have mange flere af i fremtiden.
Det giver et håb om et bæredygtigt samfund, at man lokalt begynder at tage ansvar for den grønne omstilling, når den politiske vilje kan være svær at få øje på.
Organisationerne og de enkelte frivillige har spillet og spiller fortsat en helt uvurderlig rolle for integrationen.
Vi ser, hvordan virksomheder, velkomstfamilier og venligboere tager et enormt ansvar for den lokale integration, og vi ser, hvordan nye indsatser og samarbejder opstår mellem kommunerne og private og lokale foreninger og organisationer.
Disse indsatser er guld værd, både bogstaveligt og billedligt talt.
Jo hurtigere flygtninge bliver en del af samfundet, jo bedre.
Og vi ved alle sammen godt, at det først og fremmest er i mødet mellem mennesker, at den bedste integration finder sted.
Derfor vil Alternativet gerne rose statsministeren for at have inviteret civilsamfundet med til en snak om, hvordan vi integrerer, men vi vil samtidig gerne appellere til, at civilsamfundet får en endnu mere fremtrædende rolle, når vi fremadrettet sammen skal forsøge at skabe verdens bedste integration.
Nu var det egentlig min plan at stoppe, men inden jeg slutter helt, vil jeg gerne sige lidt om, hvordan vi internt i Alternativet har forsøgt at skabe en ny og mere inddragende politisk kultur.
Vi har f.eks. forsøgt at skabe nye rum for politikudvikling og dialog.
Mange har sikkert hørt om vores politiske laboratorium, men vi har også afprøvet det, vi kalder for det alternative parlament, hvor vi beder borgere, fagfolk og politikere om at udvikle nye svar på aktuelle udfordringer, synkront med at det foregår her i salen.
Samtidig forsøger vi hele tiden at lade os inspirere af omverdenen og vores kollegaer, alle jer herinde.
Allersenest er det sket ved et forslag fra Liberal Alliance og Radikale om at indføre et socialt frikort til folk på overførselsindkomster.
Vi er faktisk ikke i tvivl om, at der er masser af innovation og opfindsomhed herinde, hvis vi er villige til at sænke paraderne og give hinanden lov til at blive inspireret af dem, der sidder over for os.
Vi er i hvert fald klar til at lade os inspirere af jer, både af jer her i salen og selvfølgelig også jer, der sidder bag skærmen.
Tak for ordet.