Henrik Sass Larsen (S), 2014-03-11:
Jeg vil sige tak for de mange indlæg i debatten her til førstebehandlingen og også de mange konstruktive forslag og det engagement, der er i og omkring den her sag, for det er en vigtig sag.
Jeg vil love, at vi arbejder hurtigt og direkte, for at vi hurtigst muligt kan få bragt lovgivningen på plads.
Det tror jeg også der er en bred interesse i.
Men må jeg allerførst indlede med at sige, at jeg var ude at kigge på nogle af de skader, der var sket i forbindelse med stormfloden.
Det er klart, at selv de bedste tv-billeder ikke kan erstatte, at man er ude og kigge på, hvor alvorligt det er – både hvad angår de voldsomme fysiske skader, der var sket, som man jo næsten ikke tror mulige, og selvfølgelig også de meget, meget ulykkelige mennesker, som vi har med at gøre, hvis liv er blevet om ikke ødelagt, så i hvert fald forstyrret for en lang periode, og som pludselig lever i en meget usikker tilstand.
Det gjorde dybt indtryk.
Og det er ikke sådan, at regeringen først handlede, da man så og besigtigede skaderne derude; vi handlede faktisk også før jul ved at komme med en tilkendegivelse om, at vi selvfølgelig ville fremsætte forslag, også med tilbagevirkende kraft, om, at familier kunne få kompensation for udgifter til genhusning, opmagasinering og andet.
Det forslag kom vi med i håbet om, at et flertal i Folketinget ville bevilge det.
Da jeg var ude og kigge på tingene, blev jeg forelagt forskellige forholdsvis groteske eksempler, hvor mennesker kunne vise, at de havde fået en afskrivning på 50 pct. nogle steder på sådan et træhus, tror jeg det var, hvor de så kunne få dækket halvdelen af brættet – resten af brættet kunne de ikke få, det var stadig intakt, mente forsikringsselskabet – og hvor man kunne stille sig selv det spørgsmål, om de pågældende mennesker, der havde været ude at besigtige det her, havde udpræget humoristisk sans, eller om det i virkeligheden var det, de havde forestillet sig.
Det viste sig desværre, at det ikke havde noget med humor at gøre, men med den skinbarlige virkelighed at gøre.
Vi bad derefter vores folk om at gå i gang med sammen med forsikringsbranchen at se på, hvad det var for nogle afskrivningsmetoder, man havde brugt.
Og det viser sig, at det jo ikke er sådan, at forsikringsbranchen som sådan har gjort noget ulovligt eller forkert; de har bare fulgt den lovgivning, som lå til grund for den afskrivning, der skulle være.
Men det gjorde altså, at regeringen på den baggrund meldte ud, at vi ønskede, at der skulle være de samme afskrivningsregler for bygninger i forbindelse med stormfloden som i forbindelse med øvrig forsikringsvirksomhed.
Der var en anden ting, vi også tog med.
Da jeg konkret var derude, var der en herre, der henvendte sig til mig, og som kunne fortælle, at forsikringsselskaberne særskilt havde gjort opmærksom på, at man ikke ville forsikre skimmelsvamp, som følge af at der havde været stormflod.
Det kan man jo sådan set godt forstå ud fra en risikobetragtning, men lige præcis fordi man har været udsat for stormflod, var det måske meget rimeligt, at man kunne få sådan en type forsikring.
Derfor har vi også taget det konkrete forslag med.
Hvis vi sammenholder det med, at vi også i forbindelse med genhusningsområdet lavede en aftale med forsikringsbranchen om, at de kunne få lov til at lægge pengene ud, så ville vi komme med dem efterfølgende, sådan at man ikke ville få for stort et tab, og med, at vi oveni også har taget initiativ til – eller det har jeg gjort – at skrive til banker og realkreditinstitutter, at jeg ikke forventer, at de vil bruge en sådan anledning til at stramme op på deres kredit over for de pågældende involverede boligejere, så synes jeg faktisk, at regeringen har gjort ret meget for at sikre, at vi kunne komme de her mennesker til hjælp.
Vi har også prøvet at gøre det så hurtigt som muligt.
Men vi har altså været udsat for, at vi også skulle have regelgrundlaget ordentligt på plads; det vil sige, at vi skulle vide, præcis hvad det var, vi havde med at gøre, og det her har været en omfattende skade.
Så vi har gjort det så hurtigt, vi kunne.
Så forstår jeg, at der også i debatten er en diskussion om selvrisiko, der er diskussion om løsøre og andre ting, og jeg skal nok love at arbejde hurtigt og gerne konstruktivt med alle Folketingets partier om at få afklaret alle tvivlsspørgsmål med ministeriets mellemkomst.
Men må jeg ikke bare gøre mig den her lille principielle overvejelse: Det er jo ikke sådan, at vi har med en normal forsikring at gøre, for normale forsikringer vil ikke dække sådanne katastrofer.
Det vil sige, at vi har med en solidarisk finansieret ordning at gøre.
Alle danskere, uanset om de så bor i det højeste hus her i landet, får lov til at bidrage over deres brandforsikring med at betale til det her.
Det vil der jo være en del mennesker rundtomkring i landet der vil synes er urimeligt, for hvorfor skal de egentlig det, hvis de bor på fjerde sal?
Der kommer stormfloden næppe, så hvorfor skal de egentlig betale til alle de andre?
Der synes vi og et bredt flertal i Folketinget så, det måske er meget rimeligt, at vi har sådan en ordning.
Det, man så har gjort ved de foregående lovændringer, man har lavet, er, at man har kigget på lovgivningen, man har lagt en række principper ind, og der må vi sige, at det ikke rækker i øjeblikket.
Vi kommer til at lave lovgivning med tilbagevirkende kraft på en del områder, og vi udskriver hver gang en regning kollektivt, og som debatten er skredet frem her i salen, er det jo ikke blevet billigere fra minut til minut,
har jeg konstateret.
Det er det ikke.
Jeg har meget sympati for, at vi skal kigge på selvrisikoen – det har jeg, jeg gør det gerne, og jeg kigger også gerne på alle forhold vedrørende løsøre og andet – men jeg synes også, at vi er nødt til at kigge på, hvad det er for en regning, vi sender til de øvrige borgere.
Jeg synes også, at vi er nødt til at kigge på, hvilken præcedens det her skaber.
For det er jo ikke sådan, at hvis vi bare gør det her en gang, er det overstået med det.
Det kunne også være, at der, hvad angår ganske mange af de her meget dejlige villaer lige omkring stranden, var nogle, der måske måtte have det synspunkt, at det ikke lige var folk i Brøndby Strand, der skulle betale til det.
Jeg siger bare, at det kunne være et argument, man kunne gøre gældende.
Derfor skal vi lige passe på med, hvor mange hundrede millioner kroner det er, vi står og udlover i øjeblikket.
Nu kommer jeg til at kigge over på et af oppositionspartierne, som i hvert fald indtil for nylig havde det princip, at det ikke skulle være dyrere at være dansker.
Det er det blevet under den her debat, hvis vi skal brugerfinansiere det her.
Så derfor indgår jeg gerne i en konstruktiv drøftelse, det gør jeg meget gerne, og vi har i forvejen hævet brugerbetalingen med 30-50 kr. pr. brandforsikring i øjeblikket.
Men spørgsmålet er, hvor meget dyrere det skal være at være dansker, og hvordan vi i det hele taget skal fravige nogle af de hersens forsikringsprincipper.
Det er altså, uanset at man har meget sympati for de gode mennesker, som det her går ud over, også noget, man er nødt til at have med i sine overvejelser som ansvarligt parti.
Så på den baggrund håber jeg på en konstruktiv drøftelse med alle Folketingets partier, for det vil jeg meget gerne have.