Lene Espersen (KF), 2011-05-26:
Lad mig indledningsvis sige, at jeg fuldt ud kan tilslutte mig integrationsministerens bemærkninger.
For mit eget vedkommende vil jeg forholde mig til den del af forespørgselsdebatten, som vedrører, på hvilke områder EU på trods af det danske retsforbehold vil presse det danske demokrati og sætte Folketingets beslutningskompetence under yderligere pres.
Som alle ved, har jeg et andet udgangspunkt end Dansk Folkepartis, når det kommer til Danmarks medlemskab af EU.
Jeg er tilhænger af EU, og det er mit grundlæggende udgangspunkt, at EU's medlemslande står stærkere, når vi i fællesskab udøver vores suverænitet på de områder, hvor vi har truffet beslutning om det.
EU er et forpligtende politisk og økonomisk samarbejde blandt 27 selvstændige lande.
Det er naturligt, at vi som en del af det samarbejde ikke alene kan påvirke samarbejdet, men også bliver påvirket af samarbejdet.
Det er nu engang et grundlæggende vilkår i et forpligtende samarbejde.
Jeg mener på den baggrund ikke, det er korrekt at sige, at EU og EU-Domstolen presser det danske demokrati og sætter Folketingets beslutningskompetence under pres.
EU-samarbejdet giver jo netop Folketinget indflydelse på områder, som Danmark ikke kan tackle alene.
Det sker først og fremmest gennem den danske EU-beslutningsprocedure, hvor Folketingets Europaudvalg spiller en central rolle.
Med Lissabontraktaten er den grundlæggende tildeling af kompetencer fra medlemslandene til EU præciseret.
Lissabontraktaten slår klart fast, at EU kun har de kompetencer, som er tildelt i traktaten.
For Danmarks vedkommende er der ikke tale om tildeling af yderligere kompetencer i grundlovens forstand.
Derimod medfører Lissabontraktaten en styrket rolle for de nationale parlamenter og dermed også for Folketinget.
En konsekvens af Lissabontraktaten er f.eks. de nationale parlamenters styrkede indflydelse på regelvedtagelsen i EU.
De nationale parlamenter kan nu give Kommissionen gule og orange kort, hvis de mener, at et EU-forslag strider mod nærhedsprincippet.
Et andet punkt, hvor Lissabontraktaten tilgodeser de nationale parlamenter, er hurtigere information.
Lissabontraktaten medfører nemlig bl.a., at de nationale parlamenter modtager udkast til EU-lovgivning, samtidig med at Rådet og Europa-Parlamentet får dem.
Dermed har de nationale parlamenter fået bedre tid og lige så lang tid som EU-institutionerne til at overveje kommende EU-lovgivning.
Den ændrede rolle for de nationale parlamenter er udtryk for et ønske om i højere grad at inddrage dem direkte i EU's aktiviteter og at øge deres mulighed for at give udtryk for deres synspunkter og udøve indflydelse på omverdenen i samspil med EU.
Som det ser ud efter Lissabontraktaten, sættes det danske demokrati og Folketingets beslutningskompetence altså ikke under pres af EU– tværtimod.
Jeg vil også gerne kort følge op på integrationsministerens bemærkninger om dommene fra EU-Domstolen.
Som vi også har drøftet ved tidligere lejligheder, træffer EU-Domstolen undertiden afgørelser, som vi i Danmark betragter som kontroversielle.
Men det er vigtigt at være opmærksom på, at disse afgørelser ikke nødvendigvis er kontroversielle i andre medlemslande.
Rent faktisk er der stor forskel på, hvordan dommene bliver opfattet i de enkelte medlemslande.
Sådan må det nødvendigvis være i et samarbejde mellem 27 forskellige medlemslande.
Det er også vigtigt at holde sig for øje, at der er meget få domme, som er kontroversielle for Danmark.
Som vi også har diskuteret her før, er EU-Domstolens domme som hovedregel enten uproblematiske for Danmark eller direkte positive for danske mærkesager og interesser i EU.
Det gælder f.eks. inden for områder som miljø, dyrevelfærd, ligestilling, det indre marked, den fri konkurrence, kontrollen med EU's institutioner, god forvaltningsskik, åbenhed og aktindsigt i EU.
Det er alle sammen områder, hvor vi normalt ser Domstolen som en god ven af danske mærkesager.
Det kan selvfølgelig være lidt ærgerligt, at det ikke altid er det billede, der diskuteres i offentligheden.
Man har måske mere en tendens til at fokusere på de svære sager og de afgørelser, der udfordrer os, men ikke desto mindre er der altså en lang række sager, hvor EU-Domstolen lige præcis trækker i den retning, som vi gerne vil.
Jeg vil også gerne minde om, at Domstolen er en helt nødvendig bestanddel i et retsbaseret samarbejde som EU.
Det er vigtigt, og særlig når man er et mindre land, at EU har en selvstændig og uafhængig institution, der kan træffe afgørelse i konkrete retstvister mellem EU's institutioner, medlemslande og borgere.
Vi skal så at sige påvirke afgørelserne i de konkrete sager, der behandles ved Domstolen.
Regeringen deltager derfor også i de retssager ved Domstolen, som vi har en interesse i, hvilket integrationsministeren også har været inde på, og det sker i stadig flere sager.
Danmark ligger faktisk nu konsekvent over gennemsnittet i forhold til antallet af skriftlige indlæg, som afgives af medlemsstaterne i sager ved EU-Domstolen.
Aftalen medførte, at regeringen i dag løbende informerer om alle sager ved EU-Domstolen, hvor Danmark deltager.
Siden aftalens indgåelse har regeringen også mundtligt orienteret Folketinget om de væsentlige sager, som vi deltager i.
Folketinget modtager også både de åbningsskrivelser og de begrundede udtalelser, som regeringen modtager fra Kommissionen, og også de svar, der afgives af regeringen.
Der er nogle af de sager, der kan ende ved Domstolen, og der er derfor rig lejlighed til at debattere, hvordan vi inden for rammen af et demokratisk og forpligtende samarbejde kan gøre vores danske synspunkter gældende i de principielle og vigtige domstolssager.
Derudover er der en tæt inddragelse af Folketinget igennem Europaudvalget og fagudvalgene i forbindelse med de løbende EU-sager.
Folketinget er således klædt godt på til at deltage i EU-debatten og også til at kontrollere regeringen i EU-sager.
Jeg kan derfor ikke genkende påstanden om, at EU skulle presse demokratiet.
For god ordens skyld vil jeg i lyset af den stillede forespørgselsdebat runde mine bemærkninger om EU-Domstolen af med at understrege, at Domstolen, som integrationsministeren også har nævnt, ikke har nogen kompetence over for Danmark i de sager, som er omfattet af retsforbeholdet.
Det fremgår direkte af traktaten.
Det betyder også, at en afgørelse fra EU-Domstolen, der vedrører en retsakt, som Danmark ikke deltager i på grund af retsforbeholdet, ikke er bindende for Danmark.
Som det antydes i forespørgslen, er retsforbeholdet i det hele taget centralt, når det kommer til Danmarks deltagelse i EU-samarbejdet.
Efter Lissabontraktaten deltager Danmark ikke længere i vedtagelsen af retsakter inden for det politimæssige samarbejde, det civilretlige samarbejde og det strafferetlige samarbejde samt samarbejdet om asyl og indvandring, altså Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, tredje del, afsnit fem.
Det betyder samtidig, at Danmark ikke er bundet af retsakter, der vedtages på det retslige område, og at de ikke finder anvendelse i Danmark.
Det kommer nok ikke som nogen overraskelse, når jeg siger, at retsforbeholdet i lighed med vores øvrige forbehold efter min opfattelse i høj grad skader Danmarks interesser.
Det gælder især nu, hvor samarbejdet om politi og strafferet er under hastig udvikling i EU.
Initiativer inden for bekæmpelse af menneskehandel, børnepornografi og tilhold for voldsramte er eksempler på sager, som vi er blevet afskåret fra at deltage i.
Derfor ønsker regeringen at ændre retsforbeholdet til en tilvalgsmodel.
Tilvalgsmodellen betyder grundlæggende, at det vil stå frit for os at vælge de sager, som vi vil være med i, og fravælge de andre.
Så er der områder, som ikke er eller aldrig har været omfattet af retsforbeholdet, hvor Danmark derfor er med til at vedtage retsakter og efterfølgende er bundet af dem.
Det drejer sig f.eks. om den fri bevægelighed, der er en af hjørnestenene i det indre marked, og som jeg må forstå at Dansk Folkeparti normalt også er tilhænger af.
Reglerne om den fri bevægelighed giver EU's borgere ret til frit at bevæge og opholde sig i alle medlemslande.
Det betyder naturligvis, at statsborgere fra andre medlemslande kan komme til Danmark, hvis de ønsker det.
Som integrationsministeren allerede nævnt, har regeringen gentagne gange gjort det klart, at vi arbejder for at hindre misbrug og omgåelse af reglerne om den fri bevægelighed.
Omvendt skal der heller ikke herske tvivl om, at et velfungerende indre marked er en afgørende forudsætning for, at vi får skabt vækst og beskæftigelse i Danmark.
Reglerne om den fri bevægelighed er til fordel for danske borgere og danske virksomheder, og derfor støtter regeringen, at EU's medlemslande på det område udøver suverænitet i fællesskab.
Og det er der ikke noget nyt i.
Jeg finder ikke grundlag for at konkludere, at EU presser det danske demokrati og sætter Folketingets beslutningskompetence under pres.
EU-Domstolen spiller en helt central rolle i EU-samarbejdet som vogter af, at de fælles spilleregler overholdes af alle medlemslande.
Fra tid til anden vil der i EU være beslutninger, f.eks. fra EU-Domstolen, som vi er uenige i, og derfor skal vi naturligvis aktivt arbejde på at påvirke beslutningsprocessen videst muligt.
Det er i Danmarks interesse at deltage i et tæt og stærkt europæisk samarbejde.