Zenia Stampe (RV), 2016-04-12:
Tak for det.
Jeg lyttede med begejstring til hr. Rasmus Nordqvists beretning, fordi jeg havde faktisk samme følelse, da jeg læste redegørelsen.
Jeg blev glad, jeg blev i helt godt humør.
Det synes jeg ellers ikke, man har mange anledninger til, sådan som udviklingen foregår, ikke mindst i Europa med de mange kriser, vi står over for, og de mange problemer, vi har med at finde fælles forpligtende svar på de kriser.
Jeg synes, at Europarådet er en rigtig vigtig ramme at have for kritisk dialog.
Det er rigtigt, at man måske ikke skal overvurdere Europarådets betydning, men man skal heller ikke undervurdere betydningen.
Det er vigtigt at have et sted, hvor man kan holde hinanden op på fælles værdier og principper, men hvor man også kan tage det op, når man ser, at lande bevæger sig i en bekymrende retning.
Det har vi jo så fint fået gennemgået i redegørelsen her.
Ikke mindst Tyrkiet og Rusland har været nogle af de lande, som vi har været vældig optaget af, og udviklingen i de lande har optaget os meget her i Folketinget de sidste par år.
Det er jo fint, at man selv i en tid med sanktioner osv. kan have en kritisk dialog.
Det tror jeg på man skal have, også med dem, man forholder sig kritisk over for, også dem, der går i den forkerte retning, og der er Europarådet, synes jeg, en rigtig nyttig ramme.
Så er det også en rigtig god ramme til at hjælpe de lande, som godt ved, at her er noget at kritisere, her er noget at hente, nemlig lande, som har en ambition om at blive endnu bedre demokratier, endnu bedre retsstater, endnu bedre til at overholde menneskerettigheder, og der glæder jeg mig over vores indsats.
Flere har nævnt naboskabsprogrammerne.
Jeg har selv haft en delegation på besøg fra Ukraine i forbindelse med reformen af anklagemyndigheden, og det synes jeg var meget interessant.
Det er et område, som jeg nogle gange synes vi har en tendens til at glemme her i Folketinget, fordi vi diskuterer Mellemøsten og Nordafrika så meget.
Det er måske ikke så underligt, fordi det jo er de områder, der især udfordrer os med migranter og flygtninge, men vi har stadig væk en koloenorm forpligtelse til at hjælpe de nye demokratier i Østeuropa.
Derfor glæder jeg mig meget over det arbejde, som vi laver.
Jeg er meget stolt af det, og jeg synes godt, at det kunne fylde endnu mere, også selv om vi allerede er den største bidragsyder i forhold til naboskabsprogrammerne.
Nu kommer så den mere alvorlige del, og det er igen dér, hvor jeg deler Alternativets synspunkt om, at der måske godt kunne have været lidt mere selvkritik her, for Europarådet handler jo ikke kun om at kritisere de andre, det handler også om at holde sig selv eller lade de andre holde os op på vores forpligtelser og værdier.
Der er ingen tvivl om, at flygtninge- og migrantkrisen er en udfordring også for os.
Den udfordrer os, fordi vi jo konstant har en diskussion her i Folketinget om, hvorvidt vi er på den ene eller den anden side af konventionerne.
Og der synes jeg at det er så vigtigt, at vi også erkender, at det ikke bare er en debat, man har i Danmark.
Der er Europarådet jo stedet, hvor man burde mødes og blive enige om, at det er en konkurrence, som ingen kommer til at vinde.
I stedet for at gå ind i den konkurrence og gøre rettighederne dårlige og behandlingen af udlændinge dårlig – så dårlig, at man begynder at tvivle på, om det overhovedet er i overensstemmelse med konventionerne – så skal vi blive enige om, hvad det er for nogle rettigheder, vi skal overholde, og finde løsninger inden for dem.
Der bed jeg i hvert fald mærke i, at der står her i redegørelsen, at Europarådet har understreget, at selv i perioder med masseindvandring kan der ikke blive tale om at fravige den europæiske menneskerettighedskonvention, artikel 3, om forbud mod umenneskelig og nedværdigende behandling.
Det synes jeg er vigtigt også at have med i vores folketingsarbejde, for det er immer væk ikke sjældent, at vi diskuterer, om vi nu er lige på grænsen eller ej, og her gøres det i hvert fald klart, at der ingen undskyldning er.
Det er i øvrigt en fælles problemstilling, vi står over for, og hvis vi begynder at kompromittere menneskerettighederne, gør de andre også.
Så hvis vi agter at stå i spidsen for og kæmpe for de europæiske menneskerettigheder, skal vi i hvert fald også overholde dem selv.
Det er trods alt 47 medlemslande, der er enige om det.
Det er jo ellers noget, som ikke er helt ukontroversielt her i vores Folketing.
Der er folk, der synes, at vi overhovedet ikke skal integrere flygtninge, for de skal bare hjem igen.
Så den her type indsatser er de overhovedet ikke indstillet på at gå ind i.
For mig er det i hvert fald opmuntrende at konstatere, at i Europa er der altså et flertal for integration og bekæmpelse af intolerance.
Det allersidste, jeg så gerne vil spørge til – jeg kan selvfølgelig også spørge ministeren, når han kommer på talerstolen – er det her med protokol 16, hvor der står, at det er under overvejelse, om Danmark skal tilslutte sig den.
Protokol 16 er muligheden for, at man som medlemsland eller et lands højeste domstol – Højesteret, går jeg ud fra – kan anmode Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol om en udtalelse om fortolkningen af menneskerettighedskonventionen.
Det synes jeg kan være et rigtig nyttigt redskab, for det er jo løbende, at vi snakker om, hvorvidt nye regler og love er på kant med konventionerne.
I stedet for at gå og vente på, at der er nogen, der rejser en sag, og at der går lang tid, før vi får en dom, ville det være fint, at man nogle gange præventivt kunne gå ind og bede om en udtalelse inden.
Det er et instrument, som jeg sådan set kunne have meget store forventninger til.
Derfor ærgrer det mig, at der ikke ligger en klar dansk stillingtagen, og det vil jeg spørge til, når ministeren får ordet.
Men det var nok fra mig.