Søren Krarup (DF), 2011-05-10:
Dette beslutningsforslag befinder sig, vil jeg tillade mig at sige, på grænsen mellem det latterlige og det tåbelige.
For det første: Hvad er dansk indfødsret?
Grundlovens § 44 siger det klart, nemlig at ingen udlænding kan få indfødsret uden ved lov.
Altså er dansk indfødsret noget, som den lovgivende magt i Danmark, dvs. Folketinget, giver den fremmede.
Dansk indfødsret er med andre ord en gave, ikke en ret.
Det er det danske folk, der igennem Folketinget skænker indfødsret til den, der beder om det, og som har kvalificeret sig til at modtage det.
Det er en gave og ikke en ret, som nogle fremmede kan kræve.
: Når det ifølge grundloven er Folketinget, der skænker fremmede indfødsret, så er det Folketinget selv, der bestemmer vilkårene og formen for opnåelse af dansk indfødsret.
Det foregår som bekendt derved, at Folketingets flertal udarbejder en aftale om indfødsret, hvorefter fremmede, der opfylder aftalens krav, opnår indfødsret.
Dette er vilkårene, som grundloven opstiller, og som er i overensstemmelse med § 44.
Når dette beslutningsforslag kræver administrative ændringer, således at betingelserne for erhvervelse af dansk indfødsret fremgår tydeligt ved lov, og således at sagsbehandlingen og afgørelseskompetencen overflyttes fra Folketinget til de relevante administrative myndigheder – ja, hvad betyder det så i virkeligheden, altså i den virkelighed, som hedder den danske grundlovs § 44?
Det betyder simpelt hen en ophævelse af grundloven og af Folketingets kompetence, som skal overtages af såkaldte relevante administrative myndigheder.
Hvem er disse myndigheder mon?
Hvem er det, der står bag dette beslutningsforslag, som en samlet venstrefløj møder frem med i Folketinget?
Hvem har hvisket forslagsstillerne i øret?
Jeg vil tillade mig at gætte.
Det aner mig, at der er et Institut for Menneskerettigheder i baggrunden.
Det aner mig, at de meget kritiske jurister i Institut for Menneskerettigheder har ladet en frustreret venstrefløj i Folketinget forstå, at man i ekspertisens og den juridiske bedrevidens navn kan belære det dumme flertal i Folketinget og lade eksperterne, de rette eksperter, få magten, samtidig med at venstrefløjen kan sætte folketingsflertallet fra styret.
Som sagt: Man merkt die absicht.
Om man så også bliver forstemt, som den næste sætning siger, afhænger af, om man kan tage denne hensigt alvorligt.
Her må jeg tilstå, at jeg ikke er i stand til at tage forslaget om retssikkerhed i forbindelse med erhvervelse af dansk statsborgerskab, naturalisation, rigtig alvorligt, for jeg må le ved tanken om, at der skulle findes eksperter på noget så alment og grundmenneskeligt som at uddele en gave.
For det er jo det, Folketinget gør i henhold til grundloven.
Folketinget beslutter i overensstemmelse med § 44, at modtagerne af den gave, som dansk indfødsret er, skal være i besiddelse af bestemte færdigheder såsom at tale dansk og kende til Danmark og have opført sig ordentligt og hæderligt i den årrække, de har været i landet.
Enkelt og jævnt, så enkelt og jævnt som § 44 i grundloven.
Men de juridiske eksperter er ikke tilfredse med en jævn grundlov.
De vil have alskens internationale konventioner og alskens trekantede paragraffer fra internationale fora ophøjet til det fine grundlag, som indfødsretten skal befinde sig på.
Behøver jeg at sige, at det giver anseelse og magt til eksperterne?
Må jeg være så lav og ufin at mumle, at jeg i baggrunden af dette beslutningsforslag hører de velkendte jurister fra de menneskerettighedsdyrkende institutter fremføre deres bedreviden.
Nej, latterligt og tåbeligt.
For det er latterligt at ville gøre en grundlov, der giver folket magten til at bestemme over sin fremtid, til et ekspertanliggende, og det er tåbeligt at tale om ret, hvor grundloven taler om gave.
Latterligt og tåbeligt, det er indholdet af dette beslutningsforslag.
Der skal ikke herske nogen tvivl om vores nej.