runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2007-02-21:
Spørgsmålet synes at hvile på den antagelse, at servicedirektivet ligesom EU og Domstolen og traktaten i almindelighed udgør et problem for Danmark.
Men det forholder sig jo modsat – at Danmark stort set udelukkende har fordele af ikke mindst servicedirektivet.
Det blev jo i øvrigt reduceret i forhold til det oprindelige forslag, hvad der ikke nødvendigvis var til Danmarks fordel målt på visse måder, men det blev det.
Jeg vil altså blot anholde beskrivelsen af servicedirektivet som noget, der truer Danmark.
Så er der reglerne, som skal være der, om, at service, som har almen interesse, og som er alment finansieret, altså skatteyderfinansieret, falder udenfor.
Martin Henriksen (DF), 2007-02-21:
Jeg synes også, at den garanti skal gives skriftligt, og jeg synes også, at det skal meddeles de rette instanser i EU, at det altså er en garanti, som den danske regering har givet her i det danske Folketing, at sådan er det bare, og sådan skal det være.
Men grunden til, at vi selvfølgelig også er bekymrede, er jo, at vi ved, der er en lang række områder i forskellige dele af uddannelsessektoren, også helt nede på folkeskoleniveau, hvor der kører EU-projekter.
Og nuvel, de er frivillige, men man kunne jo godt forestille sig, at EFDomstolen ville gå ind og sige, at netop fordi der kører de her frivillige projekter og der er det omfang af dem, som der rent faktisk er, så er det et argument for, at man kan gå ind og sige, at så kan man lige så godt lægge det ind under EUretten.
Det er jo altså også sådan, at Danske Lærerorganisationer International, som jo repræsenterer en lang række organisationer i Danmark, Danmarks Lærerforening, Dansk Magisterforening, Dansk Teknisk Lærerforbund, gymnasierne, handelsskolerne osv., har haft foretræde for Uddannelsesudvalget, fordi de netop ser, at der er grund til at være bekymret.
Vi ved ikke, hvad EF-Domstolen siger i fremtiden.
Vil man sige, at det er fint nok, at det er en dom, der er kommet fra EU, men at vi forbeholder os retten til at mene, hvad Folketinget i øvrigt er enige om at mene, i Danmark og forkaster dommen?
Bertel Haarder (V), 2007-02-21:
Der er den forskel på spørgeren og mig, at spørgeren ser EU og Domstolen som en fjende, mens jeg ser EU og Domstolen som en ven, især af små lande.
Tænk, hvis f.eks. den franske regering bare kunne meddele, som hr. Martin Henriksen ønsker, at sådan og sådan vil vi fortolke det, og dermed basta, og det giver vi en garanti for.
Det ville ikke være godt for et land som Danmark, som er så dybt afhængig af, at man ikke kan diskriminere mod os på markederne, hverken med hensyn til varer eller tjenesteydelser.
Så jeg synes, at kravet om, at jeg skal give en garanti, og at regeringen bare skal meddele, hvordan vi tolker det, altså er i modstrid med danske interesser.
For så kan andre lande jo gøre det samme, og det ville være i den grad uheldigt, ikke mindst for et lille land som Danmark.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-21:
Jeg må indrømme, at jeg synes, at undervisningsministeren blander æbler og pærer sammen, for ved at pege på Frankrig siger han jo, at det område måtte være omfattet af direktivet.
For ville det ikke være omfattet af direktivet, så ville diskussionen om forbud mod diskrimination jo ikke være relevant.
Må jeg så ikke i samme forbindelse spørge, hvordan det kan være, at undervisningsministeren føler sig så tryg ved EF-Domstolens afgørelser.
I januar måned blev Danmark underkendt ved to domme, henholdsvis pensionsbeskatningsdommen og bopælspligten, som i den grad er politiske afgørelser, og som i den grad gik imod danske interesser.
Hvordan kan en dansk undervisningsminister med den erindring fra bare januar måned så skråsikkert sige, at EFDomstolen sandelig er på dansk side?
Bertel Haarder (V), 2007-02-21:
Jeg går ind for lovmæssig forvaltning både i Danmark og i EU, og derfor skal man også have en domstol, som kan trække grænsen, hvis der opstår uenighed.
Der er ingen tvivl om, at undervisning i almindelighed er undtaget fra servicedirektivet.
Det følger af, at undervisning er af almen interesse og som hovedregel er betalt af det offentlige.
Men der kan naturligvis altid være grænseområder, og domstole har man til at trække linjerne der, hvor reglerne i traktater og andre retsakter ikke gør det.
Det er det, man har domstolen til og gudskelov for det.
Man kan ikke overflødiggøre domstolen ved, at landene bare meddeler, hvordan de vil fortolke tingene.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-21:
Nej, man kan ikke overflødiggøre domstole, men domstole kan miskreditere sig selv.
Og det er præcis det, som EF-Domstolen gør i øjeblikket, for de grænser, som undervisningsministeren naturligvis har ret i at EF-Domstolen drager, bliver jo hele tiden rykket.
Det har vi set – vi så det faktisk også for et år siden med miljødommen, som undervisningsministeren naturligvis kender, hvor man ikke engang holdt sig til alene at træffe juridiske afgørelser, ikke engang politiske afgørelser, men ændringer af selve traktaten.
Vi har jo set afgørelse på afgørelse – det ved undervisningsministeren med sin baggrund som medlem af Europa-Parlamentet jo også udmærket godt – hvor EF-Domstolen har truffet dybt politiske afgørelser.
Jeg kan nævne Tjernobylafgørelsen fra 1986, hvor Europa-Parlamentet blev tillagt søgsmålskompetence; jeg kan nævne miljødommen fra 2005, hvor man sagde, at den retspolitiske afgørelse kunne lægges ind i søjle 1 – altså dybt politiske afgørelser.
Og med den viden, som jeg er overbevist om at undervisningsministeren må have, hvordan kan undervisningsministeren så føle sig så sikker på, at EF-Domstolen ikke også vil sige, at undervisning altså er af en så vigtig interesse, fordi mange lande rundtomkring i EU har det som privatfinansieret område, at det må omfattes af tjenesteydelsesdirektivet?
Bertel Haarder (V), 2007-02-21:
Nu har hr. Morten Messerschmidt jo også somme tider været utilfreds med danske domstoles afgørelser, men jeg tror, vi er enige om, at det ikke fører til, at vi ikke skal have domstole.
Selvfølgelig kan man være utilfreds med afgørelser i EU, det er regeringen f.eks., når vi taber en sag ved domstolen i EU – så er vi da utilfredse med den afgørelse.
Men det er ikke det samme, som at vi er imod lovmæssig forvaltning i EU og imod, at der er en domstol til at afgøre tvistigheder, frem for at staterne ved dekreter beslutter, hvordan de selv vil fortolke tingene.
Per Clausen (EL), 2007-02-21:
Var det ikke en forudsætning, og vil det ikke være et meget stort problem for regeringen, hvis den forudsætning falder væk på grund af EF-Domstolens afgørelse?
Bertel Haarder (V), 2007-02-21:
Svaret er jo, men da der altid er grænsetilfælde, har vi heldigvis en domstol til at afgøre grænsetilfælde.
Per Clausen (EL), 2007-02-21:
Skal ministerens svar forstås på den måde, at godt nok var det en forudsætning, men hvis EFDomstolen når frem til, at tingene forholder sig anderledes, så er regeringens politiske linje, at så opgiver man det, der oprindelig var forudsætningerne og jo også var forudsætning for, at man kunne få en tilslutning til sit mandat i det danske Europaudvalg?
Bertel Haarder (V), 2007-02-21:
Teksten i traktaten, som jeg læste op, er altså temmelig klar, og der kommer jo ikke nogen domstolsafgørelse, som går imod teksten i traktaten.
Man kan altid sige hvis og hvis og hvis.
Hvis domstolen nu skulle afgøre noget, som er stik imod det, som landene har forstået, dengang de vedtog det, ja, så er vi i en mærkelig situation, men hvorfor skulle vi komme i den mærkelige situation?
Det er der ingen som helst grund til at tro.
Man kan jo lige så godt sige, at eftersom Højesteret i princippet kan træffe alle mulige mærkelige afgørelser, hvad vil regeringen så gøre, hvis Højesteret træffer en afgørelse, som er helt forskellig fra det, som regeringen havde forestillet sig?
Det er jo faktisk sket i et enkelt tilfælde, nemlig med Tvinddommen.
Ja, hvad gjorde Folketinget så?
Så lavede man loven om.
For når den skulle fortolkes på den måde, så måtte man jo ændre loven.
Og det kan man jo også i EUsammenhæng.
Martin Henriksen (DF), 2007-02-21:
Det er bl.a. et skriftligt svar i Folketinget, som ministeren har givet til mig, hvori ministeren siger, og jeg citerer: Det er derfor Undervisningsministeriets opfattelse, at størstedelen af de danske uddannelser skal anses for værende af almen interesse og dermed er undtaget for traktaten og direktivet – punktum.
Det er dog EF-Domstolen, der har den endelige afgørelse herom.
Det er jo det, der er problemet.
Danske Lærerorganisationer International skriver i en henvendelse til Uddannelsesudvalget fra Bruxelles den 20. november: Et er sikkert, der er på nuværende tidspunkt en skræmmende mangel på klarhed over, hvilke konsekvenser servicedirektivet kan få for det danske uddannelsessystem, derfor er det uforståeligt for DLI, at man som regering med ansvar for landets fremtid tør stemme for et direktiv, som kan ende med at fratage Danmark den politiske selvbestemmelse over et af vore største aktiver og væsentligste konkurrenceparametre.
Og er det i øvrigt ikke sådan, at der i en lang række andre europæiske lande faktisk er en udpræget del brugerbetaling på uddannelsessystemet?
Så kan EU gå ind og sige, at det ikke er af offentlig, almen interesse, fordi der er brugerbetaling, det hører ind under EU-retten.
Og vil det så være sådan, at EF-Domstolen vil sige, at uddannelsessektoren i Frankrig så er under EU-retten, men ikke i Danmark?
Sådan vil det ikke være.
Kan vi ikke få en klar garanti for, at regeringen vil sikre, at uddannelsessektoren forbliver på danske hænder?
Der er også en grund til, at vi sidder her i Folketinget.
Bertel Haarder (V), 2007-02-21:
Jeg kan forsikre, at undervisningssektoren forbliver på danske hænder, men en del af undervisningssektoren leverer jo ydelser mod betaling, og derved kan der så opstå grænsetilfælde.
Og hvis der opstår uenighed om fortolkningen af traktaten i sådan nogle grænsetilfælde, ja, så har vi Domstolen til at afgøre det.
Det er et meget forsigtigt svar, ministeriet har givet, og det kan da godt være, det er lidt for forsigtigt, det kan da godt være, at formuleringen »størstedelen af de danske uddannelser« skulle have været anderledes.
For jeg er overbevist om, at det er det, der er tale om.
Og vi kan endda godt sige langt, langt størstedelen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Lise von Seelen (S), 2007-02-21:
»Er det ministerens opfattelse, at en dansk statsborger tilhørende det danske mindretal bosiddende i Sydslesvig, der er så plejekrævende, at vedkommende ikke har mulighed for at tage ophold i en bolig uden professionel pleje, er afskåret fra at opnå visitation til en dansk ældrebolig, der rummer det fornødne plejetilbud?«
Jeg har spurgt socialministeren, hvornår ministeren vurderer at en dansk statsborger, der bor på det danske pleje- og alderdomshjem i Sydslesvig, forventes at kunne flytte til et dansk plejehjem nord for grænsen.
Ministeren har svaret, at en borger kan tage ophold i Danmark og blive visiteret til et dansk plejehjem derfra, og så er mit spørgsmål: Hvad skal den danske borger gøre, hvis vedkommende er så svækket helbredsmæssigt, at han eller hun ikke bare kan tage ophold i en hvilken som helst bolig, men har brug for at opholde sig i en bolig, hvor der er den fornødne professionelle hjælp og pleje?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-21:
Jeg vil sige, at det ikke er min opfattelse, at en plejekrævende dansk statsborger bosiddende i Sydslesvig er afskåret fra at blive visiteret til en plejebolig i Danmark.
Der kan være nogle særlige forhold, der gør sig gældende, men hvis en borger tager lovligt ophold i en kommune i Danmark, er den kommune forpligtet til at vurdere borgerens behov for plejebolig og ydelser efter serviceloven.
Det er jo sådan, at serviceloven ikke giver mulighed for at yde hjælp uden for Danmark.
Det er en forudsætning for, at kommunen kan behandle en ansøgning og visitere en borger, at borgeren opholder sig i kommunen, og ifølge serviceloven skal kommunen til brug for en afgørelse om personlig og praktisk hjælp udarbejde et skema, der som minimum skal indeholde oplysninger om, hvilke opgaver hjælpen omfatter, formålet med hjælpen, og for hvilken periode hjælpen gives.
Skemaet skal udfyldes i samarbejde med borgeren og udleveres til borgeren som supplement til afgørelsen.
Med hensyn til danske statsborgere bosat i udlandet, der ønsker at vende hjem til en plejebolig i Danmark,
er problemet tidligere blevet løst ved, at de har skaffet sig en midlertidig bolig i Danmark, f.eks. hos familie og venner.
Men som det jo også er spørgeren bekendt, har jeg bedt mine embedsmænd om at se på, om vi kan lave en særlig ordning for danske statsborgere i Sydslesvig, fordi der her er tale om en helt speciel situation.
Det er vi nu i gang med at granske nærmere i ministeriet.
Lise von Seelen (S), 2007-02-21:
Det er rigtigt, at ministeren har svaret mig og også udtalt til Jydske Vestkysten den 1. februar, at embedsmændene er i færd med at udarbejde en særordning.
Det initiativ værdsætter jeg, og det kunne få mig til at spørge ministeren: Hvornår forventer ministeren at den særordning vil kunne træde i kraft?
Lige nu har vi en aktuel sag, men hvornår vil borgere i al almindelighed kunne drage nytte af den særordning, som ministeren har under udarbejdelse?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-21:
Vi er simpelt hen ved at undersøge, om der er mulighed for at tage et særligt initiativ for denne gruppe, fordi vi gennem et konkret eksempel er blevet opmærksomme på, at der kan være nogle særlige problemer, der gør sig gældende.
Jeg vil tro, at vi hen over foråret vil kunne give et svar på, hvorvidt noget sådant vil kunne lade sig gøre.
Lise von Seelen (S), 2007-02-21:
Men nu hører jeg ministeren sige: hvis vi kan lave en ordning.
Avisen refererer ministeren for at sige, at ministeren vil lave en særordning.
Betyder det, at der i dag er mere tvivl om en sådan særordning, end da ministeren udtalte sig til avisen den 1. februar?
Per Clausen (EL), 2007-02-21:
Nu er der jo mange, der forsøger at regne på regeringens energiplan.
Siden i går skulle det vist være lidt nemmere, end det har været indtil nu, for nu skulle man kunne finde tallene på Transport- og Energiministeriets hjemmeside.
Men når vi ligesom siger, at klimaproblemerne er en af de største udfordringer, vi står over for, er det så alligevel ikke bemærkelsesværdigt, at man så laver en energiplan i Danmark, som ikke har nogen CO2-målsætning, og hvor i hvert fald nogle regner sig frem til, at hvis man gør det, der står i energiplanen, når man frem på, at man har reduceret CO2-udslippet med 30 pct. i 2025, i en situation, hvor den danske regering siger, at EU bør have en målsætning om at nå op på 30 pct. i 2020?
Og så er det godt, at ministeren nu siger, hvad hun forventer og tror og mener, og at hovedregning fører frem til sådan og sådan, men når man nu står her i 2021 og skal diskutere det – hvor det givetvis er to andre, der står her – og man henviser til det, så har man jo ikke noget at hænge det op på, for man vil jo kunne sige, at ministeren troede sådan og sådan, men ministeren troede forkert.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-21:
De går jo på, at jeg har bedt mine embedsmænd om at se nærmere på, hvorvidt der kan laves en særordning.
Det er selvfølgelig vigtigt, at vi har nogle generelle bestemmelser for, hvordan og hvorledes serviceloven skal gælde, og bl.a. er det sådan, at man skal have taget ophold i Danmark, før serviceloven kan træde i kraft.
Men her er der tale om en helt særlig gruppe, og fordi jeg synes, der er nogle specielle hensyn, der gør sig gældende, synes jeg også, det er værd at prøve at se på, om der kan laves en særlig ordning for den gruppe.
Men hvordan og hvorledes den eventuelt vil kunne skrues sammen, og hvordan vi kan afgrænse gruppen osv., tager det simpelt hen nogen tid at vurdere.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-21:
Jamen det fjerner jo ikke det problem, der hedder, at der ikke er nogen eksplicit CO2-målsætning i regeringens energistrategi.
Er ministeren ikke enig med mig i, at det vil være ønskeligt, at der er sådan en, ikke kun til overordnet styring for de nationale forhandlinger, men også i forhold til de mange internationale forhandlinger, Danmark deltager i?
Og er ministeren ikke enig i, at det i hvert fald bør være væsentlig højere end 30 pct., jævnfør det, statsministeren tidligere har sagt?
Per Clausen (EL), 2007-02-21:
FN’s klimarapport klargjorde jo, at det nu er uhyre sandsynligt, at en del af klimaforandringerne skyldes menneskelig aktivitet.
Det har givet anledning til, hvad jeg vil kalde sådan beslutsomme udtalelser fra miljøministerens side, og derfor er det vel også naturligt, at miljøministeren får mulighed for her at sige lidt om, hvilke konkrete initiativer som følger på baggrund af de beslutsomme udtalelser.
Connie Hedegaard (KF), 2007-02-21:
Nu kan man sige, at der i IPCC-rapporten jo for så vidt ikke står andet end, hvad i hvert fald vi, der er til stede nu her i salen, vidste i forvejen.
Det står bare endnu stærkere, endnu kraftigere og med endnu større sandsynlighed.
Det er klart, at der jo deraf følger en lang række initiativer, nogle, vi har i gang, og nogle, der kommer i gang.
Så sent som i går deltog jeg i EU’s miljøministermøde, hvor vi kom med en erklæring om klima, som vi nu sender videre til stats- og regeringschefernes topmøde om et par uger, et budskab om, at EU allerede nu skal planlægge konkret for og tage initiativ til, hvordan fællesskabet som sådan kan reducere CO2udslip med 30 pct. i 2020.
Allerede nu skal virkemidlerne være på plads.
Jeg synes faktisk, det er et ret markant signal.
Der lå også i beslutningen fra i går et mål på 10 pct. biobrændstoffer under forudsætning af, at det kan gøres miljømæssigt forsvarligt, og at vi især kører i forhold til andengenerationsbiobrændstoffer.
Vi har hele diskussionen omkring EU-mål for vedvarende energi og for energieffektivitet, ikke mindst efter dansk pres, og så har vi jo herhjemme fremlagt en energipakke, et udspil til en energistrategi, bl.a. med mål for, at Danmark i 2025 skal basere sin energiforsyning på minimum – minimum – 30 pct. vedvarende energi.
Det er også fuldstændig krystalklart, at hvis vi undervejs får ny viden, nye muligheder, nye teknologier, kan det tal justeres opad.
Der kommer nu en miljøteknologisk handlingsplan; jeg gav Folketinget redegørelsen i foråret.
Vi har fordoblet forskningsmidlerne til energi- og miljøteknologier.
Jeg kunne nævne en lang række andre ting.
Om en måneds tid sætter vi »Et ton mindre«-kampagnen i søen.
Vi havde også i går på ministrenes møde i EU en første drøftelse af en skærpet regulering både over for biler og over for fly.
Så samlet set er der altså en meget, meget stor vifte af aktiviteter i gang.
Per Clausen (EL), 2007-02-21:
Nu kan man jo sige meget om miljøministrene i EU.
Det er rigtigt, at man har villet iværksætte virkemidler med hensyn til at nå en reduktion på 30 pct., men det er også rigtigt, at man har besluttet sig til, at man, medmindre man opnår en international aftale med alle mulige andre om, at de gør det, som man forventer eller kræver af dem at de skal gøre, kun vil lave en reduktion på 20 pct.
Og det skal vel også med.
Men jeg har et enkelt opfølgende spørgsmål: Kunne man forestille sig, at regeringen, staten kunne gå i spidsen?
Kunne man forestille sig, at regeringen tog initiativ til, at vi lavede nogle bindende mål for reduktion af den offentlige sektors CO2-udslip?
Kunne man forestille sig, at vi ved de kommende kommuneforhandlinger næste år ville kunne se, at spørgsmålet om CO2udslip også indgik i de ting, man forsøgte at lave bindende aftaler med kommunerne om?
Connie Hedegaard (KF), 2007-02-21:
Jeg er meget åben over for også helt konkrete bud på, hvordan vi kan komme endnu videre.
Men nu mener jeg, at noget at det vil være noget, man skal forholde sig til i de energiforhandlinger, som finder sted lige i denne tid med et meget bredt udsnit af Folketingets partier.
Og det er klart, at der er mange muligheder dér for at skærpe de hjemlige tiltag.
Det kan f.eks. være at skærpe reglementet i forhold til nybyggerier.
Det kan være at skærpe kravene til, hvordan der skal bruges energi i offentlige bygninger.
Der er noget omkring varmepumper, og der er noget i forbindelse med en lang række nye tiltag.
Jeg mener, at vi kun kommer i land med disse meget betydelige reduktioner, hvis alle sektorer på alle niveauer bidrager, offentligt såvel som privat, stat såvel som erhvervsliv, og ligeledes hver eneste borger.
Per Clausen (EL), 2007-02-21:
Jeg er meget enig med ministeren i, at det her jo er en udfordring, der kun kan løftes, hvis man både involverer den enkelte borger og den offentlige sektor i Danmark og har et globalt perspektiv.
Men det, som ministeren nok i virkeligheden har den største indflydelse på, er jo, hvad staten og den offentlige sektor tager af initiativer her i Danmark, og hvordan den kan fungere som en drivkraft.
Connie Hedegaard (KF), 2007-02-21:
Jo, jeg mener, at der skal ske initiativer hele raden rundt, og jeg mener også, at f.eks. udvidet brug af grønne indkøb i alle slags sammenhænge er et af elementerne.
Det gælder også det mål, der er lagt op til i regeringens energiudspil omkring øget energieffektivitet, hvor vi vil øge energieffektiviteten med 1,25 pct.
Og det samme gælder det her mål om, at minimum 30 pct. af den danske energiforsyning skal baseres på vedvarende energi i 2025.
Jeg kan garantere for, at hver eneste dansker, hver eneste kommune, hver eneste virksomhed kommer til at mærke det her.
Det har jo selvfølgelig nogle omkostninger.
Man kommer f.eks. også til at mærke det ved, at det betyder, at vi skal have ganske meget mere stillet op for at udnytte vindkraften, og vi skal gøre en lang, lang række andre tiltag.
Der er ikke noget af det her, der er gratis, og det er derfor, det folkelige engagement og de statslige tiltag skal ses i en sammenhæng.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-21:
Jeg synes, det er utrolig spændende at sidde og lytte til det her, og det er imponerende med alle de initiativer, der tages.
Det ved jeg at der bestemt er grund til at rose regeringen for.
Jeg sidder sådan og filosoferer lidt over den her klimarapport.
Jeg har kunnet læse i aviserne rundtomkring og andre steder, at man nu fra FN’s side mener, at klodens opvarmning – der jo i dag unægtelig kan være lidt svær at få øje på, men alligevel – med 90 pct. sikkerhed kan siges at være menneskeskabt.
Der vil jeg sådan set bare høre, om miljøministeren ville give et bud på, hvor mange procent hun sådan er overbevist om det.
Er vi nede på 80 pct., eller er vi helt oppe på 100 pct.?
Jeg selv har lidt vanskeligt ved at forholde mig til, hvordan man kan være 90 pct. overbevist om et eller andet.
Det meste af det, jeg siger, er jeg 100 pct. overbevist om er rigtigt, ellers ville jeg sådan set tie stille, og det synes jeg også FN skulle gøre.
Derfor ville jeg gerne høre, hvilken procentsats miljøministeren ville sætte på sig selv i den sammenhæng.
Connie Hedegaard (KF), 2007-02-21:
Jo, men nu er hr. Morten Messerschmidt jo ligesom jeg politiker og ikke forsker, og hvis forskere skal sige noget med 100 pct. sikkerhed, især hvis det er noget, der handler om, hvad der sker om 50 eller 100 år, så har man altså en meget, meget høj overligger
Det kan simpelt hen ikke lade sig gøre, for hvis vi skal vente på, at forskere kan sige noget med 100 pct. sikkerhed, risikerer både hr. Morten Messerschmidt og jeg at komme for sent med hensyn til at handle som politikere.
Jeg må sige, at jeg ikke sidder og venter mig 100 pct. sikkerhed.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-21:
De udgør endda 90 pct.
Men når der er så mange, så må 10 pct. jo altså også være en anselig del.
Der vil jeg da egentlig høre, om ikke miljøministeren kunne sige lidt om, hvad de 10 pct. så dækker over.
Er det sådan rene Ole Opfindere, der sidder ude på landet og ikke rigtig ved, hvad de har med at gøre?
Er det sådan nogle småtosser, eller hvordan er det?
Hvad er det for nogle typer, vi har med at gøre?
Kunne miljøministeren ikke redegøre for, hvad de sidste 10 pct. egentlig dækker over?