Henrik Dam Kristensen (S), 2014-11-18:
Jeg vil gerne starte med at takke.
Det gør man jo næsten altid.
Men jeg vil egentlig gerne lade tankerne gå lidt længere tilbage, nemlig til den tidligere beskæftigelsesminister og til de ordførere, som før sommer sørgede for, at vi kan få den her reform vedtaget.
Jeg synes, vi har leveret et stykke fremragende arbejde, og det bliver så mig, der får den fornøjelse, dels at få loven igennem Folketinget her, dels at bruge mange kræfter på efterfølgende at få den implementeret.
Et par enkelte ord til ordførerne – i hvert fald nogle af dem.
Lad mig starte med først og fremmest til hr. Hans Andersen og til hr. Lennart Damsbo-Andersen at sige noget.
For jeg synes, de på en glimrende måde ridsede op, hvad intentionerne egentlig har været med loven her.
Men også til hr. Bent Bøgsted, som jo også klart demonstrerede, at han også kan detaljerne i lovgivningen her.
Hr. Bent Bøgsted havde nogle spørgsmål til mig, og jeg skal egentlig bare være fuldstændig hudløs ærlig og sige, at jeg ikke er helt sikker på, at jeg hundrede procent forstod konsekvenserne af de spørgsmål, fordi de også rakte over til anden lovgivning, som jeg forstod det.
Men jeg vil gerne give det tilsagn, at vi selvfølgelig tager en samtale om det undervejs i behandlingen af det her på enten den ene eller den anden måde.
Jeg skal også takke fru Charlotte Dyremose, som også ridsede intentionerne op.
Så egentlig også tak til de ordførere, som så også endte med undervejs at være enten meget kritiske eller en anelse kritiske.
For jeg kunne sådan set ikke lade være med at konstatere, at også de ordførere, som så var enten kritiske eller en anelse kritiske, lidt afhængig af hvad man lægger i det, havde relativt mange roser, før de kom frem til kritikken af lovforslaget.
Det er dog trods alt, kan man sige, et stykke ad vejen, at også de, der er kritiske, først skal igennem forholdsvis mange roser, og det siger sådan set relativt meget om lovforslaget her, synes jeg.
Jeg synes, det har den gode ting i sig med lovforslaget, at vi har et bredt flertal, som har påtaget sig det, og det vil jeg gerne kvittere for.
Jeg vil også gerne kvittere for de intentioner, der ligger i selve lovforslaget, nemlig at den indsats, som der bliver taget fat i, nu skal være individuel og være jobrettet, så den enkelte arbejdsløse nu rent faktisk kommer i centrum.
Vi giver nu nogle muligheder for i langt højere grad at kunne dygtiggøre sig og dermed komme tættere på arbejdsmarkedet og oven i købet måske endnu tættere på et arbejdsmarked, som gør, at man kan være der fast.
Det er fuldstændig afgørende.
En af de ting, som har fulgt ret meget i den debat, der har været, under førstebehandlingen her, har været det, som nogle har kaldt samtalecirkus.
Jeg vil gerne sige, at hvis det var samtalecirkus, som vi nu indførte, ville jeg have været lige så meget imod det som dem, der har omtalt det.
Men jeg tror bare, vi nu er inde ved hovedpointen, altså hvad det her handler om, nemlig at hvis vi skal leve op til det, som er den flotte intention, som alle har givet udtryk for, nemlig at vi nu skal have en mere målrettet og individuel tilgang, så gøres det altså kun, hvis man tager den arbejdsløse og vedkommendes situation alvorligt.
Og det gør man altså kun, hvis man kommer tættere på vedkommende.
Det skal ikke være ved et samtalecirkus overhovedet – tværtimod, det skal være målrettet i forhold til at komme tættere på den arbejdsløse, forstå, hvad ønsker og mål er, få afklaret, hvad behovene er, og dermed få den individuelle indsats, som gør, at man bliver bragt tættere på at vende tilbage til det ordinære arbejdsmarked.
Så det her er ikke et samtalecirkus.
En anden ting, som jeg synes er vigtig, er det virksomhedsrelaterede, som ligger i reformen her.
Det er ikke min mening at fornærme nogen, men jeg har sådan lidt på fornemmelsen, at vi har haft en årrække, hvor det at formidle job ikke har stået som en krystalklar høj prioritet.
Jeg siger ikke, at man ikke har formidlet job ude på jobcentrene, for det har man bestemt, men nu kommer det til at stå som en meget målrettet ting, altså at det, man skal, også fra jobcentrenes side i samarbejde med a-kasserne, er at formidle job, og det tror jeg er fuldstændig afgørende.
Jeg tror, det er fuldstændig afgørende, at man, når man som virksomhed møder jobcenteret, så så vidt muligt overhovedet i første omgang får det rigtige personmatch til den pågældende virksomhed, og den måde at komme tættere på virksomhederne og formidle job gør, at de så kan fortsætte og udvikle deres produktion, og det er fuldstændig afgørende.
Men der er to forkortelser, som jeg er blevet glad ved, og det er KKR, og det er RA.
Så tror jeg, den sagesløse seer sidder tilbage og spørger sig selv, hvad det betyder.
Det er to af de ting, som jeg tror bliver helt afgørende her, nemlig det mellemkommunale samarbejde og de regionale arbejdsmarkedsråd.
For en anden ting, som er helt afgørende for reformen her, er, at vi nu i langt højere grad skal kigge ud over vores egen kommunegrænse.
Og hvorfor skal vi det?
Det skal vi, fordi arbejdsmarkedet er fuldstændig anderledes kompliceret, end det har været for år tilbage.
Så de samarbejdsmønstre, som nu ligger her i forhold til de to forkortelser, altså kommunerne og de regionale arbejdsmarkedsråd, er også helt afgørende for, at vi nu også sørger for, at de rigtige uddannelser, i forhold til hvad det er for nogen behov, virksomhederne har lige præcis i vores regionale område, bliver styrket.
Så der er der et område, som jeg tror er fuldstændig afgørende.
Så jeg skal bare slutte med at sige, at jeg synes, det har været en meget, meget fin første behandling.
Jeg har været glad ved, at ordførerne for de partier, der står bag, har forsvaret det og været så klare i mælet, og jeg har egentlig også været meget glad ved at høre, at selv de, som er skeptiske, ikke har kunnet undlade undervejs i ordførertalen også at rose lovforslaget her.
Det tror jeg sådan set vidner noget om, at det, vi har fundet på, ikke er helt tosset.