Martin Lidegaard (RV), 2015-04-07:
Mange tak, formand.
Lad mig starte med at takke for en både saglig og konstruktiv debat i dag om en organisation, som jeg tror at vi alle sammen deler en opfattelse af er utrolig vigtig.
Som flere ordførere har været inde på allerede, har perioden siden den seneste debat i Folketinget i januar 2014 været præget meget af Ruslands annektering af Krimhalvøen og konflikten med Ukraine.
Europarådet har i en svær situation med en dødbringende konflikt mellem to af organisationens store medlemslande vist en stålfast robusthed i afvisningen af, at Ruslands annektering kunne danne grundlag for en ændring af Krims status.
Europarådet har konsekvent stået fast på, at Ruslands fremfærd over for Ukraine er i lodret strid med folkerettens og Europarådets bærende principper, og under krisen har Europarådet arbejdet for, at konflikten skal løses gennem dialog og med fredelige midler, hvilket er kommet til udtryk gennem omfattende støtte til Ukraine i landets omfattende reformarbejde for demokrati og for at få en retsstat, hvortil kommer regelmæssige dialogmøder mellem generalsekretæren og den russiske regering.
Og også hårdere metoder er som bekendt taget i anvendelse for at opnå resultater – bl.a. i Den Parlamentariske Forsamling.
Der må jeg så sige, at den virkelighed, som Venstres ordfører, hr. Michael Aastrup Jensen, fremfører, nemlig at Ministerkomiteen ligesom skulle have ligget på den lade side, og at den danske regering ikke fører en aktiv og ganske hård linje over for Rusland, må jeg desværre afvise som noget vrøvl.
Ministerkomiteen har vedtaget den ene resolution efter den anden.
Den danske regering har i EU været blandt de lande, der har arbejdet for ganske robuste svar på Ruslands aggressive fremfærd i form af en sanktionspolitik, som har haft en betydelig negativ konsekvens for Ruslands økonomi, og været med til at fastholde den kurs igennem hele perioden.
Forskellige internationale organer har forskellige roller i den her situation.
I min optik er pisken, om man vil, bedst håndhævet gennem EU, der har sanktionsmidler i modsætning til Europarådet.
Europarådet kan noget andet.
De kan udtale meget præcist, hvad de forventer af medlemsstaterne.
Det har vi gjort.
De kan så støtte den forurettede part aktivt i den reformproces, som måske er det allerallervigtigste svar på Ruslands aggression.
Det har man gjort.
Og endelig har man, om jeg så må sige, på politisk niveau vedtaget resolutioner, der præciserede, at man finder det helt utilstedeligt.
Så jeg må simpelt hen sige – selv om jeg fuldstændig deler Venstres ordførers indignation over det, der foregår, og frustration over Ruslands fremfærd – at jeg overhovedet ikke kan genkende, at det skulle skorte på handling fra Ministerkomiteens eller den danske regerings side.
Danmark støtter konkret i forhold til Europarådet aktivt de konfliktløsende bestræbelser som en af de absolut største frivillige bidragsydere til Europarådet, og vi vil fortsat arbejde med at styrke reformerne både i Ukraine, men også i andre lande, der er dybt påvirket at det her, nemlig Moldova, Georgien, Armenien, og for den sags skyld også Rusland selv, hvor ordføreren helt korrekt påpeger behovet for reformer inden for mediesektoren, altså frie medier.
Det vil forhåbentlig være ordføreren bekendt, at Danmark og jeg selv har taget et meget konkret initiativ til at arbejde for mere frie russisksprogede medier og mere uafhængige russisksprogede medier.
Men det er rigtigt, at det ikke er til at komme uden om, at Europarådets kerneværdier har været under pres i det forgangne år og ikke kun i forbindelse med konflikten i Ukraine.
Også i en række andre lande er demokrati, menneskerets- og retsstatsprincipperne udfordret, og Danmark vil fortsat spille en konstruktiv rolle i Europarådet med henblik på at sikre, at organisationens ekspertise aktivt anvendes til at tilføre merværdi i det paneuropæiske samarbejde.
Jeg er meget enig med hr. Lars Barfoed, når han siger, at selv om Ukrainekrisen naturligt fylder og bør fylde meget i vores arbejde i Europarådet, må vi ikke glemme alle de andre lande, alle de andre områder, hvor det er utrolig vigtigt at Europarådet fortsætter sit arbejde, og den anbefaling vil jeg tage med mig.
Måske er et af de vigtigste eksempler på netop det terrorangrebene i Paris og København i januar og februar 2015, som også har sat vores værdier på en alvorlig prøve, og som følge heraf er der faktisk taget skridt til forberedelse af en handlingsplan for Europarådets rolle i kampen mod terrorisme.
Samtidig bliver ekstremisme og radikalisering et hovedtema på det årlige ministermøde, der finder sted i Bruxelles den 19. maj.
Handlingsplanen skal styrke de juridiske værktøjer til bekæmpelse af terrorisme og etablere konkrete mekanismer i uddannelsessektoren, fængselsvæsenet og på internettet til forebyggelse og bekæmpelse af radikalisering.
Fra dansk side vil vi selvfølgelig aktivt medvirke i det arbejde i Europarådet, der også flugter med regeringens nationale initiativer på området.
Genvalget af generalsekretær Jagland var en positiv begivenhed, der understreger, at medlemslandene holder fast i reform- og effektiviseringssporet, ikke mindst domstolens reformproces har skabt resultater, og det må forventes, at efterhånden som samtlige elementer træder i kraft, vil domstolen yderligere kunne nedbringe antallet af sager, der venter på at blive afgjort.
Lad mig afslutningsvis nævne, at Den Europæiske Menneskerettighedskommission er helt central for udviklingen af menneskerettighederne i det brede Europa, der er sammen i Europarådet, og disse stater har forpligtet sig til, at deres borgere kan indbringe sager om krænkelser for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som er en vigtig domstolskontrol også i min optik.
I EU-samarbejdet står respekten for menneskerettighederne også centralt.
Menneskerettighedsdomstolens kontrol bør EU som en helt særlig organisation også kunne tåle, og jeg vil derfor gerne sige, så klart jeg overhovedet kan i dag – også til Dansk Folkepartis ordfører og andre, der har bragt det op – at jeg finder det absolut beklageligt, at EU-Domstolens udtalelser fra december 2014 rejser en række spørgsmål, hvis afklaring kan komme til at forsinke EU's tiltrædelse til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Jeg synes ikke, at det er tilfredsstillende, og jeg har også selv været ude med en ganske klar kritik heraf og i øvrigt et forslag til andre områder, hvor EU-Domstolen kunne styrke sit virke.
Lad mig bare her sige, at den danske regering finder det fortsat uacceptabelt, at vi ikke kan få klare svar fra Tyrkiet.
Vi presser fortsat på.
I morgen vil der være et samråd i Udenrigsudvalget, hvor jeg vil få mulighed for at redegøre mere præcist og også under mere fortrolige former for, hvor den sag præcis står, sammen med justitsministeren.
Så jeg vil opfordre til, at vi tager den orientering i det format.