Pia Kjærsgaard (DF), 2007-10-04:
Set fra Dansk Folkepartis synsvinkel var der faktisk mange gode tanker i statsministerens åbningstale.
Det er en meget stor glæde for os, at statsministeren endelig har erkendt, at udlændinge ikke nødvendigvis er integrerede, når de er kommet i beskæftigelse eller taler dansk, selv om begge dele er godt, men at der også skal en værdimæssig integration til.
Det vil jeg godt kvittere for.
Dansk Folkeparti har fremhævet seks danske kerneværdier, hvoraf statsministeren nævnte to i åbningstalen, nemlig ligeværd og ytringsfrihed.
Jeg vil tilføje flid, frisind, solidaritet og tolerance.
Det er disse værdier, vi skal forsøge at indpode de udlændinge, der er kommet til Danmark de sidste 30 år, og som for en stor dels vedkommende kommer fra lande, hvor disse seks værdier enten er ukendte eller måske i virkeligheden forhadte.
Årsagen til, at Danmark er et af verdens rigeste lande, og at danskerne ifølge flere undersøgelser også er et af verdens dygtigste folk, er, at danskerne i generationer har været flittige, driftige og opfindsomme.
I Danmark anses alle borgere som udgangspunkt for lige, uanset baggrund; i mange islamiske lande er ens status afhængig af religion og køn.
I Danmark må man sige og tegne, hvad man vil, og når man vil, her er ytringsfrihed; i islamiske lande er ytringsfriheden i bedste fald begrænset af islams rammer, i værste fald er den overhovedet ikke til stede.
Vi accepterer og respekterer de valg, borgerne foretager.
Danskerne er solidariske med hinanden, men hvorfor er vi egentlig det?
Det er vi, fordi vi har en fælles historie, en fælles kulturarv, et fællesskab.
Forudsætningen for, at vi har et velfærdssamfund, hvor store beløb omfordeles mellem borgerne, er, at de borgere, der afgiver penge, føler et fællesskab med de borgere, der modtager dem.
Forsvinder fællesskabet og solidariteten, forsvinder viljen til at opretholde velfærdssamfundet også.
Hvis man oplever, at udlændinge, der er kommet her til landet, lukrerer på velfærdssamfundet uden at give noget igen, forsvinder viljen til at betale.
Danskerne er et tolerant folk.
Det ligger til os at anse fremmede sæder og skikke som noget eksotisk og spændende, som man naturligvis skal tolerere, men der skal også være grænser for tolerancen.
I mange år har vi accepteret påfund som kvindeundertrykkelse, arrangerede ægteskaber og islamisk fundamentalisme, fordi vi har et meget stort og dybtliggende ønske om at være tolerante over for de personer, der er kommet til vores land.
Vi har ganske enkelt været for tossegode, og vores tolerance er blevet misbrugt af islamister, der er kommet hertil med ondt i sinde.
Islamisme er ikke et socialt problem – gid det var det, så ville det vel kunne løses -
Men grundlæggende handler det altså om, at vi er nødt til at være mere offensive, når det gælder om at vise de personer, der er kommet til landet, at vi kan noget i Danmark, at vi vil noget, at vi har en lang og glorværdig historie, og at vi har nogle værdier og normer, der er årsagen til, at vi er kommet dertil, hvor vi er i dag.
At danskerne er blandt verdens lykkeligste folk, og at Danmark er et af verdens rigeste lande, er ikke tilfældigt.
Folkeskolen har et stort ansvar, eleverne skal kende deres kulturarv, og de skal lære om danskheden.
Man skal naturligvis ikke kunne undtages fra kristendomsundervisning, for kristendommen er en helt nødvendigt platform for at vide, hvorfor det danske samfund ser ud, som det gør.
Vi skal i det hele taget ikke gøre brug af positiv særbehandling, ligesom al erfaring viser, at det ikke hjælper at kaste flere penge efter indvandrerne.
Tværtimod skal vi tage en værdikamp, hvor vi står fast på egne værdier.
Vi har al mulig grund til at være stolte af at være danskere, og det skal også kunne ses og mærkes i folkeskolen.
Når det handler om at beskytte os mod terrorisme, skal der også andre emner på bordet.
Vi skal kunne hindre demokratifjendtlige udlændinge i at indrejse i Danmark, vi skal kunne overvåge, hvad der sker i moskeerne, og kunne lukke dem, hvor der foregår ulovligheder.
To af de danske terrorsager har deres udspring i en moské i Heimdalsgade, og er det ikke værd at tænke lidt over?
Man havde en fornemmelse af, hvad der foregik, men man greb ikke tidsnok ind.
Fundamentet for den udvikling, vi har set i Danmark de sidste 10 år, blev lagt med arbejdskraftindvandringen i 1960'erne og 1970'erne.
En del af de mennesker blev aldrig integreret i Danmark, og derfor er Dansk Folkeparti også skeptisk over for at indlede en ny storstilet arbejdskraftindvandring.
Vi skal gøre brug af de ressourcer, vi har til rådighed i Danmark.
Statsministeren nævnte i sin tale ved Folketingets åbning ti punkter, som skal kunne øge arbejdsudbuddet.
Fire af punkterne er Dansk Folkepartis forslag, lanceret på vores nylig afholdte årsmøde, nemlig at førtidspensionister får øget mulighed for at arbejde i en årrække med sikkerhed for at kunne trække sig tilbage til førtidspension; at folkepensionister, der ønsker bedre mulighed for at arbejde, skal have mulighed for det uden at blive trukket i pensionen; at studerende skal have bedre muligheder for at arbejde uden at blive trukket i SU, og at man udbygger indsatsen for at få de resterende ledige på dagpenge og kontanthjælp i arbejde.
Det er ikke rimeligt, når så mange hundredtusinder står uden for arbejdsmarkedet, selv om de er arbejdsduelige, at man så begynder at tale om en øget indvandring, før man har gjort alt, hvad man overhovedet kan, for at få først og fremmest dem i arbejde.
Det gælder ikke mindst gruppen af fremmed herkomst.
Endelig må jeg advare imod, at vi tror, at højkonjunkturen fortsætter for evigt.
Det er ikke længere siden, end at vi i valgkampen i februar 2005 op til det sidst afholdte folketingsvalg havde meget debat om, hvordan arbejdsløsheden skulle afskaffes.
Der vil også komme et tidspunkt, hvor arbejdsløsheden begynder at stige igen, og hvad gør vi så, hvis vi har igangsat en massiv arbejdskraftimport?
Derfor fastholder vi i Dansk Folkeparti, at fejlen fra 1960'erne og 1970'erne ikke må gentages.
De folk, der kommer til Danmark nu, skal hjem igen, når konjunkturerne vender.
Med hensyn til kvalitetsreformen har Dansk Folkeparti allerede sagt, at vi påskønner regeringens udkast.
Jeg tror egentlig, vi var det eneste parti, der tog positivt imod, da statsministeren lancerede, at vi skulle have en kvalitetsreform med fokus på den offentlige sektor.
De fleste andre partier - om end ikke stort set alle andre end Dansk Folkeparti var negative, men vi har fra begyndelsen været positive.
Det er et godt forhandlingsoplæg, som vi er overbevist om kan være med til at gøre en forskel.
Men vi kommer altså ikke uden om - og det synes vi regeringen har gjort for lidt ud af i oplægget til kvalitetsreformen - hvordan vi kan give ældre og syge en bedre pleje, og hvordan de ansattes forhold inden for den sektor kan forbedres.
Vi går meget positivt ind i forhandlingerne om kvalitetsreformen.
Vi har store forventninger til resultatet, og vi er faktisk ret indstillet på og ret overbeviste om, at de forventninger også kan indfries til gavn for den danske befolkning.