Karsten Lauritzen (V), 2009-11-05:
Oplysninger om, hvem der kan få humanitær opholdstilladelse, er ikke hemmelige; de er let tilgængelige for enhver, der kan gå ind på Integrationsministeriets hjemmeside, nyidanmark.dk.
Det gives kun undtagelsesvis og kun, hvis væsentlige humanitære hensyn taler for det.
De sidste 2 år er der givet humanitær opholdstilladelse til ca. 20 afviste irakere, som opfyldte kriterierne, men mange, mange flere har søgt, og langt størstedelen – ca. 70 pct. – af de afviste irakere, der nu er forsvundet eller tvangsmæssigt udsendt, har søgt om humanitær opholdstilladelse, har fået afslag og har søgt flere gange, og de har fået endnu et afslag, fordi de ikke opfylder kriterierne.
I Venstre finder vi det derfor dybt beskæmmende at se, hvordan Socialistisk Folkeparti, Enhedslisten, Det Radikale Venstre og fremtrædende medlemmer af Socialdemokratiet gang på gang i debatten om de afviste irakere har angrebet og anklaget integrationsministeren og de embedsfolk i Integrationsministeriet, som har behandlet sagerne om humanitær opholdstilladelse, for deres forhandlingspraksis.
F.eks. sagde fru Meta Fuglsang i Berlingske Tidende den 1. september om humanitær opholdstilladelse: »Det må undersøges, om ministeren har brugt reglerne, som hun skulle. Vi må få på det rene, om hun har levet op til de forpligtelser, hun har som minister.«
Det er helt afgørende, at man undersøger hver enkelt sag helt til bunds, før man tvangshjemsender irakerne.«
Det er alvorlige anklager, som lederen af Det Radikale Venstre, fru Margrethe Vestager, skærper i Information, og det er så lidt før, den 31. august, hvor hun siger : »Birthe Rønn lever ikke op til sit ansvar.
Det er helt klart.«
Men hvad er det, der er helt klart?
Hvor er det, beviserne er for, at noget som helst i den her sag om humanitær opholdstilladelse til afviste irakere er klart?
Det undrer os i Venstre, hvad der giver anledning til disse hårde og alvorlige anklager mod minister og embedsværk, hvilke konkrete beviser der findes for, at de irakere, som har søgt om humanitær opholdstilladelse, har fået en anden behandling end alle andre, der søger om humanitær opholdstilladelse.
Hvad er det, der gør, at oppositionen føler sig presset til gang på gang at fortælle offentligheden, at integrationsministeren blot kan uddele humanitære opholdstilladelser efter forgodtbefindende og uden hensyn til lovens ord og bogstav, som om humanitær opholdstilladelse er noget, man trækker i en slikautomat?
Det er det ikke.
Ved de ikke, at lovgrundlaget for at tildele humanitær opholdstilladelse er det samme nu som under den socialdemokratisk-radikale regering?
Har de ikke tillid til, at embedsværket behandler alle sager ens?
Hvorfor forsøger de at begå noget, der ligner karaktermord på en minister, som om nogen netop har stået vagt om retsstaten?
Der er én simpel forklaring på disse spørgsmål og på oppositionens opførsel: Oppositionen forsøger desperat at så tvivl om ministerens og myndighedernes troværdighed for på den måde at undgå at forholde sig til, hvad man egentlig selv reelt mener.
Forløbet om de afviste irakere viser, at de to ledende partier i oppositionen taler usandt, når de påstår, at de bakker op om regeringens faste og fair udlændingepolitik.
Det er varm luft og tom retorik, for faktum er, at der er en lang række partier i oppositionen, som ønsker en fundamentalt anderledes udlændingepolitik end denne regering.
Faktum er, at de ikke respekterer Flygtningenævnets afgørelser, når det kommer til afviste irakere – bl.a. derfor foreslår de også at ændre sammensætningen i nævnet.
Nej, de ønsker, at de afviste irakiske asylansøgere skal blive i Danmark, ligesom da de i 1992 stemte for en særlov, der sikrede, at 321 statsløse palæstinensere fra Libanon fik opholdstilladelse i Danmark.
Sagen om de afviste irakere handler ikke om Integrationsministeriets forvaltningspraksis eller om humanitær opholdstilladelse.
Nej, den handler om, at oppositionen ønsker, at de afviste irakere skal have opholdstilladelse på den ene eller på den anden måde, men de tør ikke stå ved deres holdninger og fremsætte forslag til en særlov, selv om det er den eneste måde, hvorpå man kan give de afviste irakere opholdstilladelse.
Og beviset på det forholder sig sådan: Det er den beretning, som Socialdemokratiet, SF, Enhedslisten og Det Radikale Venstre har stemt for i Udlændinge- og Integrationsudvalget.
Her slår de fast, at ministeren kan ryste humanitære opholdstilladelser ud af ærmet og give de afviste irakere lovligt ophold, hvis hun bare vil.
Oppositionen er altså mere samlet i denne sag, end de selv aner – eller er villige til at indrømme.
Det er paradoksalt, at de forsøger at putte med det og skjule det for offentligheden og vælgerne.
Oppositionen skjuler sine reelle holdninger i beretninger afgivet bag lukkede udvalgsdøre frem for at stå frem og sige det her i Folketingssalen.
Det er uværdigt for folkestyret, det er uærligt, og det er hykleri af værste skuffe, og det er derfor mit håb, at denne forespørgselsdebat kan give anledning til, at vi én gang for alle får sandheden frem i lyset.
Folketinget konstaterer, at bestemmelsen siden indførelsen i 1985 er administreret af skiftende regeringer ud fra samme snævre anvendelsesområde, og at praksis på tilstrækkelig vis regulerer humanitær opholdstilladelse til afviste asylansøgere.
Folketinget konstaterer, at der gives humanitær opholdstilladelse efter en konkret og individuel vurdering, og at det ikke med den nuværende lovgivning er eller skal være muligt kollektivt at give humanitær opholdstilladelse til de afviste irakiske asylansøgere som en gruppe.«