Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-06-14:
Nå, det er da rart at vide, at man ikke er den eneste, der en gang imellem bevæger sig lidt på kanten.
Der er ingen tvivl om, at det kan være en meget krænkende oplevelse at blive udsat for et angreb i sit eget hjem.
Der er heller ingen tvivl om, at det kan være en meget krænkende oplevelse bare at blive udsat for indbrudstyveri i sit eget hjem – det at komme hjem til et hjem, som er smadret, som er gennemrodet, og det at vide, at der har været fremmede inde på ens enemærker.
Der er ingen tvivl om, at det er en rigtig, rigtig ubehagelig oplevelse for dem, det går ud over.
Regeringen har jo ikke formået at knække indbrudskurven, og det synes jeg er stærkt beklageligt for de mange borgere, som netop må opleve, at deres hjem bliver gennemrodet og tømt for værdier.
Og til forskel for indbrudstyveri begået af enkeltpersoner fra misbrugsmiljøet synes jeg, at organiseret indbrudskriminalitet er planlagt ud fra en meget kynisk kalkulation om en økonomisk gevinst, og mange gange ser vi endda også, at det foregår på bestilling.
Derfor finder jeg faktisk også, at straffen bør skærpes, altså fordi man ikke på baggrund af planlægningselementet kan afvise, at der kan tænkes at være en præventiv effekt.
Og jeg er ligesom hr. Simon Emil Ammitzbøll også meget optaget af, at vi har politi nok til at løfte opgaven, for der er ingen tvivl om, at opklaringsprocenten er uhyggelig lav.
I forhold til hjemmerøverier har SF faktisk tidligere støttet, at det blev en skærpende omstændighed, at et røveri bliver begået i et privat hjem.
Men det her forslag vedrører jo kun egentlige hjemmerøverier, og selv om fru Marlene Harpsøe her fra talerstolen prøver at gøre det til et spørgsmål om 369 hjemmerøverier, er faktum, at det her omhandler 22 hjemmerøverier begået sidste år.
Så synes jeg faktisk, at forslaget ved den måde, det er skruet sammen på, er udtryk for noget sjusk, fordi det lægger op til en ret stor forskelsbehandling af de ofre, der er udsat for en ukendt gerningsmand, som bryder ind i hjemmet, og de ofre, som kommer hjem, hvor der er et igangværende indbrud, og hvor det så senere udvikler sig til et røveri.
Jeg er sikker på, at oplevelsen af ubehag og det voldsomme overgreb er meget ens for dem, som oplever det her, og jeg synes ikke, at det her forslag udviser den helt store sammenhæng i forhold til de to grupper.
Jeg har heller ikke fået et klart svar på – men det har jeg jo så spurgt ind til – hvad det her kommer til at betyde for de allerallergroveste forbrydelser.
Altså, de første to domme, jeg slog op på i Rigsadvokatens undersøgelse, er udmålt til 5 og 8 år.
Hvordan kommer de til at ligge, i forhold til at normalstraffen nu bliver udmålt til 5 år?
For dem tror jeg, at det vil kunne opleves som en strafnedsættelse, fordi spændet mellem det grove og det mildere formindskes.
Så det ser jeg meget frem til at få nogle svar på.
Det, jeg bare vil sige med det her, er, at vi støtter intentionen om hårdere straffe til hjemmerøverier, men det her forslag er udformet på en måde, så det er udtryk for en ringe lovkvalitet, som jeg ikke synes at danskerne og ofrene kan være tjent med.
Og på den baggrund mener jeg faktisk også, at såfremt vi vinder et valg, vil vi sætte Straffelovrådet til at undersøge hele røveriområdet, for der skal altså være en form for proportionalitet og sammenhæng i hele røveriområdet, så vi kan sikre retfærdighed og rimelighed for alle ofre og ikke kun én gruppe af ofre, som regeringen her har udvalgt, nemlig i de 22 domme, der falder om året i forbindelse med egentlige hjemmerøverier.
Så synes jeg, at der skal gøres langt mere for at få opklaringsprocenten op.
Det er kun halvdelen af røverierne, som bliver opklaret, og det må være smertefuldt for dem, som ikke kan få stillet deres gerningsmand til ansvar.
Det kræver selvfølgelig, at vi har noget politi, som tager det her alvorligt og har ressourcer til at efterforske det, og der er det netop bekymrende, at vi i dag har kunnet høre, at der skal flyttes rigtig, rigtig mange politimænd og -kvinder til indendørs kontorarbejde, og det vil sige, at de altså ikke kan være på gaden og sikre, at vi får færre hjemmerøverier.
Der er også behov for at sikre ofrene noget mere anerkendelse, særlig de ofre, som ikke får stillet deres gerningsmand til ansvar.
Derfor stiller vi et ændringsforslag til det her lovforslag, så der bliver en mulighed for at sikre ofrene en tortgodtgørelse.
Det er et meget lille, men meget rimeligt beløb, som bl.a. kan dække den psykologhjælp, som måske er nødvendig for at komme over den krænkelse, man har været udsat for.
Til allersidst vil jeg konstatere, at Dansk Folkeparti har taget sig rigtig billigt betalt for forringelser i efterløn og pension for rigtig mange danskere: en fjernelse af den tryghed, de havde, i forhold til at kunne vælge selv, hvornår de ville gå fra på pension.