Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-03:
Som det fremgår af ministerens redegørelse, var 2015 mildest talt et turbulent år, ikke alene for Danmark, men så sandelig også for Europa
Der er mange ting, man kunne vælge at fremhæve.
Nogle af de ting skal jeg nok vende tilbage til.
Men inden jeg når så langt, har jeg lyst til at tage fat på et emne, som jeg synes vi slet ikke er nok inde på, og det er: Hvad er Danmarks visioner for fremtidens europæiske samarbejde?
For selv om ministeren var inde på mange ting i sin redegørelse, fik jeg ikke rigtig en fornemmelse af, hvordan regeringens overordnede vision og plan for EU-samarbejdet ser ud, og det savner jeg.
Spørgsmålet er også, om det ikke netop er det, vi har brug for lige nu, altså en grundlæggende diskussion af, hvad det er, vi vil med det europæiske samarbejde – ikke bare, hvad vi kan få ud af samarbejdet, men faktisk også, hvilke ambitioner og visioner vi ønsker at bringe ind i samarbejdet.
Alternativets vision for EU-samarbejdet er krystalklart: Vi ønsker, at Danmark skal udnytte sin position i EU til at trække Europa i en mere bæredygtig retning.
Det gælder både på det økonomiske, på det sociale og på det miljømæssige plan.
Den stemme er der i høj grad brug for, for EU er bestemt ikke ufejlbarligt.
Så langt er vi faktisk enige med både Enhedslisten, Liberal Alliance og Dansk Folkeparti.
EU både kan og skal forbedres, men hvis EU ikke fandtes, var vi efter vores mening nødt til at opfinde det, for vi lever i en global verden, og det er også derfor, at vi i Alternativet siger, at alternativet til EU er et bedre EU.
Det kræver politiske prioriteringer og investeringer, og det kræver lederskab fra progressive lande, som Danmark kunne være.
I 2015 var det dog til tider svært at få øje på den progressive tilgang til EU, som danske regeringer normalt har.
Tag bare et presserende problem, som vi i dag står over for, nemlig flygtningekrisen.
I disse dage er omkring 6.500 flygtninge strandet ved den græsk-makedonske grænse, fordi medlemslandene ikke kan blive enige om, hvordan vi skal fordele og tage imod dem.
Paradoksalt nok har EU ellers fremlagt en fælles fordelingsnøgle, som netop er, ja, en nøgle til at skabe en mere fair fordeling.
Ikke desto mindre var Danmark beklageligvis et af de første lande til at afvise at tage aktivt del i arbejdet med at udvikle denne fordelingsnøgle, og det viser meget fint, at det ikke er løsninger, vi mangler, men derimod politisk mod og vilje til at tage løsningerne i brug.
At EU ikke har formået at løse opgaven, skyldes derfor først og fremmest, at lande som Danmark ikke har vist sig villige til at tage imod de fælles løsninger, som Europa-Kommissionen bl.a. er kommet med.
I Alternativet er vi bekymrede for, hvad konsekvenserne af mangel på politisk lederskab og mod vil blive på sigt.
Vi ser allerede nu, at flere lande er begyndt at lukke sig om sig selv, og det er en forkert udvikling.
2015 var et stort klimaår med COP 21 i Paris som den helt store begivenhed.
Desværre har klimaet ikke fået så meget omtale i regeringens redegørelse, som det burde, og det er en skam, for klimasituationen er alvorlig og kræver både europæiske ambitioner og ikke mindst lederskab.
Den verden, vi overlader til vores børn og børnebørn, vil være et produkt af de valg, vi træffer i dag.
Så i stedet for at skubbe regningen videre til de næste generationer, skal vi udnytte COP 21-momentet til at skubbe samfundet i en anden, meget mere ansvarlig og bæredygtig retning – også i EU.
For vi har kun en planet A.
Vi har ikke en planet B.
Derfor er vi simpelthen nødt til at skrue op for ambitionerne i EU og i Danmark, hvis det skal lykkes at skrue ned for temperaturerne og CO2'en, ligesom vi er nødt til at arbejde proaktivt for at skabe de nødvendige internationale reformer, der tager seriøst hånd om klimaet, ressourcerne og miljøudfordringen.
Ifølge flere ngo'er svigter EU allerede nu klimaaftalen fra Paris, og jeg håber meget, at regeringen vil tage det emne op og presse på for en meget mere seriøs kurs ved de kommende EU-topmøder.
I år har vi også set, hvordan de europæiske befolkninger har reageret med voldsom frustration og utilfredshed over de igangværende TTIP-forhandlinger, og den frustration og utilfredshed må jeg sige jeg til fulde deler.
Det skyldes ikke mindst den mangel på åbenhed, der formørker forhandlingerne.
For på trods af at aftalen handler om stort set alt, hvad der kan reguleres, så er forhandlingerne så lukkede og uigennemsigtige, at vi ikke har kendskab til de miljømæssige, sundhedsmæssige og sociale konsekvenser, de kan få, ligesom det er betænkeligt, hvis aftalen betyder eksklusion af eksempelvis udviklingslandene, som netop har brug for adgang til de europæiske markeder.
Det er ikke mindst alvorligt, fordi vi ved, at amerikanerne og deres interesseorganisationer presser meget hårdt på for at få lempet de europæiske miljø- og fødevarestandarder.
Det er standarder, som vi i Alternativet gerne vil værne om, for mere frihandel må ikke ske på bekostning af mennesker og miljø, og derfor vil vi gerne opfordre ministeren til at komme på banen og arbejde seriøst for at få langt mere gennemsigtighed i de her forhandlinger.
Studierum, hvor vi skal sidde og læse med gaffatape for munden, er ikke nok.
Afslutningsvis vil jeg gerne vende tilbage til min pointe om, at det europæiske samarbejde ikke altid bør handle om, hvad det enkelte land, eksempelvis Danmark, kan få ud af det.
EU var og er først og fremmest et solidarisk fællesskab og et fredsprojekt, som ovenikøbet har potentiale til at blive en løftestang for en global grøn omstilling, og derfor håber jeg også, at den danske linje med at arbejde for et stærkere EU, hvor man tør adressere de globale udfordringer, genopstår, så det europæiske samarbejde ikke forfalder til protektionistiske tiltag eller lette løsninger, sådan som man godt kan frygte lige nu.
Vi står lige nu ved en skillevej: Ønsker vi at investere i et stærkt, solidarisk og progressivt EU, i et samarbejde, der kan virke som et positivt modsvar på fælles globale udfordringer, eller ønsker vi at sætte vores lid til nationale løsninger, der kan risikere ikke at have den nødvendige gennemslagskraft og effekt, som vi ønsker?
Jeg håber meget, at regeringen ønsker det første, for det gør Alternativet.