Mette Bock (LA), 2014-01-21:
Tak for det.
Også jeg vil sige tak for redegørelsen og må også i år konstatere, at der i bogstaveligste forstand er tale om en redegørelse.
Der er tale om en opremsning af, hvor Danmark er og hvad Danmark laver rundtomkring i verden, og meget af det er naturligvis prisværdigt.
Bl.a. synes jeg, at redegørelsen også udtrykker en vis håndskyhed fra den nuværende regerings side.
Når man f.eks. læser de få bemærkninger, der er omkring det, der foregik i Egypten sidste sommer, kan man undre sig over, at den danske regering tilsyneladende simpelt hen ikke kan få ordet militærkup over sine læber.
Det tog rigtig, rigtig lang tid.
Det gjorde det også sidste sommer.
Der var tale om et militærkup.
Hvorfor vil man ikke tale om det?
Man får mistanke om, at de store allierede har hvisket i øret: Hvad skal I nu huske at sige, og hvad må I endelig ikke sige, fordi det kan få nogle frygtelige konsekvenser.
Jeg synes også, der var tale om en håndskyhed og en meget mærkelig strategi, da vi jo desværre oplevede den frygtelige situation med brug af kemiske våben i Syrien, hvor den danske regering igen tilsyneladende lagde sig fladt ned for de store alliancepartnere, og hvor man hørte ord komme ud af munden på medlemmer af de nuværende regeringspartier, som man for få år siden, da de samme partier sad i opposition, ville have forsvoret nogen sinde ville komme over de pågældendes læber.
Nu var der lige pludselig al mulig grund til en militær indsats, ovenikøbet uden et FN-mandat.
Det må jeg sige at jeg synes var noget, man i høj grad kunne undre sig over.
Men hvad er det så, man må konstatere, som jeg også spurgte, da vi sidste gang stod her?
Jamen det er, at den nuværende regering jo i den grad mangler en udenrigspolitisk strategi.
Nu har vi haft et regeringsskifte, og det kan man jo ikke klandre nogen for, det har sine gode grunde.
Derfor skal den nye udenrigsminister naturligvis også have mulighed for at sætte sig ned og tænke sig om og nedfælde nogle ord, men jeg synes i allerhøjeste grad, at der er brug for, at Danmark får en udenrigspolitisk strategi.
Der gik faktisk ikke ret lang tid efter det sidste regeringsskifte, før vi fik en udviklingspolitisk strategi, hvilket jeg synes man må rose og anerkende, en strategi, der blev fremlagt for og diskuteret af Folketingets politiske partier.
Vi var uenige om nogle ting, men der var dog trods alt en bred opslutning til det.
Og sådan burde det jo også være med hensyn til udenrigspolitikken.
Hvorfor har Danmark ikke en udenrigspolitisk strategi?
Vi står jo på mange måder midt i et vadested.
Er Danmark en stormagt?
Nej, det vil vi nok alligevel ikke sige.
Ja, det er der i hvert fald nogle, der gerne ville have kunnet betragte Danmark som igennem de sidste til 10-15 år.
Eller er Danmark en småstat, som må finde sin rolle som småstat, og hvor man må arbejde for, at vi, selv om vi er en lille stat, ikke nødvendigvis behøver at være en dum stat eller en stat, som bare lægger sig fladt ned i forhold til store alliancepartnere?
Ser man på regeringsgrundlaget, er det jo faktisk i den grad tyndt, og det trænger til at blive fyldt ud.
Der står, at Danmark skal engagere sig, og at vi skal gøre en forskel ude i verden, men vi spørger stadig væk os selv: Jamen hvordan?
Hvis vi kunne få en udenrigspolitisk strategi, drøfte den blandt Folketingets politiske partier, tror jeg, det er rigtig, rigtig mange, som ville blive glade.
Vores diplomati, vores forsvar, Folketinget, ja, i det hele taget den danske befolkning, tror jeg, sukker efter at få at vide, hvad det er, Danmark vil udenrigspolitisk.
Det er, som om regeringen bærer videre på en kuffert, der har været fyldt med alle mulige ting, grimme ting også, våben og deslige, igennem de sidste 10-15 år, hvor vi har været engageret i krige ude i verden.
Nu er kufferten tom, men regeringen bærer alligevel videre på kufferten uden at finde ud af at få fyldt nye ting i den.
Hvad er det så, et lille, men klogt land kan gøre i den situation, det står i nu?
Ja, for mig at se ville det være interessant at drøfte, hvordan vi som et lille land kunne skubbe på og komme med ideer til, hvordan man kunne få gennemført dybe reformer af de store, gamle, tunge, internationale organisationer som f.eks. FN og NATO.
Vi ved, at krige imellem stater er blevet til borgerkrige.
Vi ved, at vi får færre fattige og flere mellemindkomstlande.
Vi ved, at der er flere stater, der har adgang til atomvåben.
Vi er på den lange bue gået fra en sikkerhedspolitisk magtbalance mellem USA og Sovjet og amerikansk dominans til en multipel verdensorden med mange flere magtcentre, som i høj grad er blevet diffuse.
Det er det vendepunkt, vi står ved.
Det savner jeg en grundig diskussion af, meget gerne på baggrund af et oplæg fra den nye udenrigsminister.
Nu skal ministeren have nogle uger i ro og fred, men fra Liberal Alliances side vil vi blive ved med at efterspørge det her, ikke for at drille regeringen, men for at få svar på de mange spørgsmål, som stilles rundtomkring til dansk udenrigspolitik.