Ulla Tørnæs (V), 2012-01-27:
I Venstre mener vi, at det altid skal kunne betale sig at arbejde.
Derfor var vi faktisk meget tilfredse med den debat, der fandt sted op til jul, ikke bare her i Folketinget, men også i den brede offentlighed.
Debatten har, synes jeg med rette, sat fokus på, at det for alt, alt for mange mennesker i det danske samfund desværre ikke kan betale sig at arbejde, men at det derimod for alt, alt for mange er mere attraktivt at være på offentlig forsørgelse.
Det er naturligvis en fuldstændig uholdbar situation, som vi skal have ændret.
I forbindelse med Folketingets behandling af L 36 oplevede vi jo desværre, at regeringspartierne, hvilket var meget overraskende, forholdt sig fuldstændig tavse ved anden og tredje behandling af lovforslaget og ikke ønskede at deltage i debatten om, hvordan vi bedst sikrer, at det altid skal kunne betale sig at arbejde.
Det bliver der nu rig mulighed for at råde bod på i dag, hvor Venstre sammen med Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti har bedt om en debat om, hvilke initiativer regeringen vil tage for netop at sikre, at vores velfærdsydelser ikke fastholder folk på offentlig forsørgelse.
Vi har hørt statsministeren understrege, »at vores samfund kan ikke eksistere som det velfærdssamfund, det er, hvis vi ikke er meget tydelige på, at man altså har en pligt til at påtage sig et arbejde, hvis man overhovedet kan påtage sig et arbejde« .
Det sagde statsministeren på sit pressemøde den 29. november sidste år.
Vi har hørt skatteministeren annoncere en skattereform, der skal sikre lavere skat på løn, så det kan betale sig at arbejde.
Det skrev skatteministeren i en kronik i Berlingske Tidende den 15. januar i år.
Den 30. november sidste år gik socialministeren til angreb på det, hun kaldte krævementaliteten i Danmark: Vi har brug for en debat om det normskred, der er sket i Danmark, hvor vi alt for lang tid har været fokuseret på, hvad vi kan få, og for lidt fokuseret på vores ansvar for at bidrage til fællesskabet, sagde socialministeren.
Beskæftigelsesministeren har siden sin tiltræden igen og igen understreget, at den danske beskæftigelsespolitik bygger på rettigheder og pligter, og at man skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet, hvis man modtager kontanthjælp.
F.eks. sagde beskæftigelsesministeren den 3. januar 2012 til B.T: »Drivkraften i mit arbejde er, at så få som muligt skal være på overførselsindkomst.
Jeg er bekymret for, at kontanthjælp kan blive en sovepude for unge, hvis vi accepterer, at de modtager kontanthjælp uden modydelser.
Derfor vil vi også kræve, at man arbejder for sin kontanthjælp«.
Alle fire ministre siger således det helt rigtige, men ser man på, hvad regeringen så gennemfører, ja, så ser det unægtelig noget anderledes ud.
Man kan derfor få det indtryk, at udtalelserne alene er faldet i forbindelse med en ophedet offentlig debat om f.eks. Carina, der af regeringspartiernes ordførere med Socialistisk Folkeparti i spidsen blev bragt ind i debatten som et eksempel på fattigdom i Danmark.
Som bekendt modtager Carina omkring 16.000 kr. om måneden i offentlig forsørgelse.
I Venstre mener vi ikke, det er udtryk for fattigdom.
Tværtimod mener vi, at det er et eksempel på, at forskellen mellem at være i job og på offentlig forsørgelse ofte kan være alt for lille.
Men nu jeg ser frem til, at vi her under debatten i dag får lejlighed til at få svar på nogle af alle de spørgsmål, som vi altså ikke kunne få svar på, da vi forhandlede L 36 før jul.