runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 2008-01-10:
Jeg går ud fra, at når man lægger budget i Københavns Kommune, lægger man budget ud fra de retningslinjer, som også er udstukket af regeringspartierne - ud fra de rammer, der er fastlagt der.
Men det er selvfølgelig afgørende, at de aftaler, der ligger om hjemtagelse af patienter, bliver overholdt, og det er selvfølgelig også afgørende, at man så har hjemtagelsesmulighed.
Man kan selvfølgelig ikke sende gamle fru Petersen eller Hansen hjem fra et medicinsk hospital og op i en femtesalslejlighed, hvor hun måske ligger alene.
Der er man jo nødt til at sikre, at der også er plejemuligheder, og det synes jeg jo at fru Lillelund Bech også som borger her i København så kan bidrage til.
Hun har stemmeret og mulighed for at påvirke Borgerrepræsentationen.
Så jeg synes, at fru Lillelund Bech måske skulle have gjort en indsats der.
Det har der været mulighed for.
Per Clausen (EL), 2008-01-10:
Nu er jeg jo langt hen ad vejen enig i de synspunkter, som hr. Jens Peter Vernersen gav udtryk for, og måske en smule forundret over den information, der kom lige før, om, at det kun er Københavns Kommune, som har svært ved at hjemtage patienter.
Jeg synes, jeg har hørt om andre kommuner også.
Så der er sikkert en række partier, der med fordel kunne føre telefonsamtaler med borgmestre rundtomkring i landet.
Men lad det ligge.
Man nævner i det forslag til vedtagelse, som Socialdemokraterne har fremsat sammen med Det Radikale Venstre og SF, at man gerne vil sikre, at der er det fornødne personale, sådan at det ikke er nødvendigt at benytte vikarbureauer, og der peger man på arbejdsforholdene, og det synes jeg da er meget fornuftigt.
Der er en enkelt ting, som jeg godt vil spørge hr. Jens Peter Vernersen om: Er hr. Jens Peter Vernersen ikke enig i, at en af grundene til, at det kan være svært f.eks. at rekruttere og fastholde sygeplejersker, er, at deres lønforhold er ganske dårlige?
Birgitte Josefsen (V), 2008-01-10:
Jo, det kan jeg bekræfte, og jeg har også bemærket via medierne, at der ikke har været meget stor enighed om det i regionsrådet, så jeg synes, det er en debat, man burde tage i regionsrådet en gang til, for med den beslutning har man jo sådan set gjort det meget, meget ringere for de psykiatriske patienter.
Det er fuldstændig rigtigt, at der er borgere, der står på venteliste til at få behandling, og derfor er vi jo optagede af at gøre det endnu bedre på sundhedsområdet og få udviklet de tilbud, der er.
Som jeg har sagt flere gange, er det en patientrettighed.
Vi har ikke givet nogen garanti, for det kan vi ikke give; vi kan ikke give en garanti for, at der er et tilbud i morgen nogen som helst steder, vi er nødt til at være realistiske.
Men når hr. Per Clausen siger, at man betaler overpris til de private og derfor ikke har penge til at løse opgaverne i det offentlige, synes jeg, Per Clausen skal gå ind og se på [Formanden: hr. Per Clausen] … hr. Per Clausen skal gå ind og se på de aftaler, der er indgået mellem Danske Regioner og de private hospitaler og klinikker, for fakta er jo, at prisen på en række områder ligger 5 pct. under det, det koster i det offentlige.
Så det er jo ikke en overpris, man betaler på de private hospitaler.
Det er jo sådan, at regionerne har set sund fornuft i at sende nogle af opgaverne i udbud, og det gør, at prisen er blevet betydelig billigere end det, man selv kan udføre opgaven for.
Men for mig er det altså vigtigt, at patienten bliver behandlet, ikke hvad prisen er.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-01-10:
Allerførst vil jeg sige, at med hensyn til psykiatrien og nedlagte sengepladser i Region Hovedstaden er det helt tydeligt for mig, at fru Birgitte Josefsen selv burde tage en snak med Region Hovedstaden og regionsformanden, for så ville hun jo netop få at vide, at årsagen til, at Region Hovedstaden og andre regioner føler sig tvunget til at nedlægge sengepladser i psykiatrien, jo netop er regeringens egen blokpolitik, der gør, at man slet ikke kompenserer regionerne nok for de udgifter, de har på det psykiatriske område.
Det betyder jo helt konkret, at Region Hovedstaden mister omkring 400 mio. kr. om året, som den enten skal finde på andre områder eller må prøve at spare sig ud af på psykiatriområdet, fordi det er her, den mister pengene.
Helt konkret er det jo sådan, at der slet ikke kompenseres for det antal meget komplicerede psykiatriske lidelser, som findes i hovedstadsområdet, og at der ikke kompenseres for den sociale skævhed, der er i hovedstadsområdet.
Det synes jeg fru Birgitte Josefsen burde tage op med sine partifæller, og derfor vil jeg egentlig også høre, hvad der er Venstres visioner på området, og om man vil rette op på skævheden.
Birgitte Josefsen (V), 2008-01-10:
Jamen jeg kan kun sige, at jeg har hæftet mig ved, at om de sidste to økonomiaftaler, der er indgået mellem Danske Regioner og regeringen, har Bent Hansen, som er formand for Danske Regioner, sagt, at det er gode aftaler, og jeg kender formanden for Danske Regioner så godt, at jeg ved, at han ikke siger, det er en god aftale, hvis han ikke mener det.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-01-10:
Det kan da godt være, at Danske Regioner mener, det er en god aftale på det somatiske område.
Men alle er sådan set enige om, at der er en kæmpe problemstilling med de psykiatriske afdelinger og den psykiatriske behandling i Danmark, og det kan diverse psykiatriplaner her fra Folketinget jo ikke lave om på.
Jeg tror ikke, fru Birgitte Josefsen er klar over, at der bruges omkring 5 mia. kr. på at behandle psykiatriske lidelser ude i regionerne, men at man rent faktisk herindefra tilfører omkring 300 mio. kr. årligt med psykiatriplanerne.
Det forslår jo ikke særlig meget, så Folketinget skal måske lade være med at prøve så meget at tro, at man kan lappe huller, men i stedet give de midler, der skal til.
Det er jo sådan, at hver gang vi her i Danmark har investeret 100 mio. kr. ekstra i det danske sundhedsvæsen, har man i Sverige og England investeret det dobbelte.
Hvis vi ikke får sat ordentlig fokus på spørgsmålet, kan fru Birgitte Josefsen blive ved med at stå her og sige, at antallet af behandlede er steget.
Birgitte Josefsen (V), 2008-01-10:
Jeg er da meget glad for den interesse, der er for psykiatriområdet, og jeg ser da meget frem til de forhandlinger, vi skal have om området.
Her sidst på måneden går de forhåbentlig i gang i satspuljekredsen.
Jeg er ganske klar over, at man bruger et meget, meget stort beløb på det psykiatriske område, og jeg ser meget gerne, at det psykiatriske område bliver fuldt ud sidestillet med det somatiske område.
Jeg har også fået den opfattelse, at det er vi flere der er enige om, og jeg synes da, det er noget af det, vi skal arbejde fremadrettet med.
Det er den ene del.
Men den anden del er, at jeg er nødt til at sige, at det jo faktisk går rigtig godt mange steder på det psykiatriske område, men mindre godt andre steder, og det er det, vi er nødt til at forholde os til.
Denne verden er ikke kun sort og hvid, men det kunne jo godt være, at nogle kunne lære af nogle andre, og det er sådan set det, jeg opfordrer til.
Karen J. Klint (S), 2008-01-10:
Nu fik vi så lige bekræftet, at der er forskel på tilfredshedsgraderne på det somatisk-medicinske område og på psykiatriområdet.
Der er ingen af os, der har hørt hverken kommuner eller regioner rose de manglende resultater på psykiatriområdet.
Men det var nu ikke det, jeg oprindelig markerede for at spørge om.
Jeg vil meget gerne spørge ordføreren, om ordføreren ikke kan bekræfte, at der ikke er ens vilkår for udøvelsen af sundhedstjenesterne på et privathospital og inden for det offentlige hospitalsvæsen.
De private hospitaler har meget friere hænder til at lave lønaftaler, til at skabe fleksibilitet og til at have færre krav om, hvor mange operationer en læge skal kunne gennemføre om året for at være godkendt til at give behandling af kvalitet, så vi skulle måske også snakke om lige vilkår for arbejdets udførelse og ikke kun om patientrettigheder.
Birgitte Josefsen (V), 2008-01-10:
Jeg er nødt til at sige, at det spørgsmål forstår jeg slet ikke.
Det er jo regionerne, der er driftsherrer på sygehusområdet, og de har da alle muligheder for at lave aftaler med deres personale.
Men jeg kan konstatere, at man mange steder slet ikke gør brug af den vidde, der er i aftalesystemet, til at øge produktiviteten i sundhedssektoren.
Det er der nogle der har været bedre til end andre, og jeg opfordrer sådan set til, at man tager ved lære.
Den næste indvending kunne så være: Jamen der er jo lønforskelle.
Jeg så her for nylig i en avis fra Århusområdet, at privathospitalet derovre ikke kunne rekruttere personale, for man kunne simpelt hen ikke betale så høje lønninger, som der bliver betalt i det offentlige, så tingene går jo somme tider den modsatte vej af det, vi tror.
Karen J. Klint (S), 2008-01-10:
Nu er det vel ikke regionerne, der alene fastsætter f.eks. DRG-taksterne, og det er i hvert fald en af de parametre, hvor der er forskel på prisfastsættelsen.
Det offentlige sundhedsvæsen må heller ikke lave en profitmaksimering, og det offentlige sundhedsvæsen har pligt til at tage de patienter, der kommer.
De private hospitaler har en anden DRG-takst, de har andre faglige krav, og de har mulighed for at lægge et dækningsbidrag ind, som indeholder en helt privat profit, så der er altså ulige vilkår.
De private hospitaler har heller ikke pligt til at tage en patient, de kan selv visitere de patienter, de tager ind, så de netop kan holde nogle omkostninger nede, fordi de lader risikopatienterne forblive i det offentlige.
Det er de forskelle mellem rettigheder og pligter, jeg vil spørge til, og jeg vil spørge, om ordføreren ikke bare vil bekræfte, at de er eksisterende.
Birgitte Josefsen (V), 2008-01-10:
Med hensyn til det sidste er jeg nødt til at sige, som jeg også har været inde på tidligere, at de private hospitaler tager imod de patienter, som de har lavet aftale med regionerne om at modtage.
Det er jo regionerne, der indgår overenskomsterne med de private hospitaler.
Man aftaler priser, man aftaler, hvilke ydelser der skal leveres, og så kan vi som borgere sige, at vi vil på et privathospital, hvis vi vil gå uden om det offentlige system.
Det er jo sådan, det forholder sig.
Man går ind ad døren til det offentlige, her har man så mulighed for at få et tilbud, og hvis det ikke kan leveres inden for 1 måned, kan man så se, om der er et andet sted, man kan komme hen.
Men man kan kun gå et andet sted hen, såfremt regionen har lavet en aftale med det private hospital, så der er ikke bare sådan frit valg på alle hylder.
Per Clausen (EL), 2008-01-10:
Jeg er selvfølgelig glad for, at fru Birgitte Josefsen bekymrer sig om mine aggressioner.
Jeg vil prøve at beherske dem ved egen kraft, vil jeg sige.
Det, jeg gerne vil spørge fru Birgitte Josefsen om, er, om det ikke er rigtigt, at det, hun nu siger, jo bekræfter, at hvis man har en alvorlig, kompliceret lidelse, som privathospitalerne ikke er i stand til at gøre noget i forhold til, så må man vente, indtil det offentlige sygehusvæsen er i stand til at komme med et tilbud, og at det offentlige sygehusvæsens mulighed for hurtigt at komme med et tilbud begrænses af, at man betaler overpris for at få foretaget andre og måske mindre omfattende behandlinger og operationer i det private sygehusvæsen.
Altså er konklusionen, at det er de private sygehuses mulighed for at tjene penge, der afgør prioriteringen i vores sundhedsvæsen, og synes fru Birgitte Josefsen ikke, at det selv for en Venstrekvinde må være lidt slemt at se på?
Det bliver spændende under udvalgsarbejdet at få en nøjere gennemgang af alle de initiativer, som den danske regering har taget i den her sag, og hvordan den danske regering har arbejdet aktivt i WHO for at få den her diskussion rejst.
Så vil jeg bare spørge ministeren om en enkelt ting.
Når ministeren siger, at man arbejder på at få lavet nogle internationale aftaler, der sikrer, at man ikke systematisk rekrutterer fra sårbare lande, betyder det så, at Danmark skal ændre politik, eller er det sådan, at man har valgt at definere Indien som et ikkesårbart land?
Når jeg synes, det er en lille smule interessant, er det jo, fordi ministeren gav udtryk for, at Enhedslistens forslag var sympatisk - det er sjældent, ministeren siger det om forslag fra Enhedslisten, så tak for det - men overflødigt.
Så er problemet jo bare, at hvis Enhedslistens forslag faktisk vil ændre den politik, Danmark fører i praksis i dag, så er det måske ikke helt overflødigt.
Derfor er spørgsmålet om, hvordan ministeren vælger at definere sårbare lande,
jo ganske interessant.
Men jeg kan konstatere, at det har ministeren ikke taget stilling til endnu, og det siger måske også lidt om, hvor stor og aktiv indsatsen har været i forhold til WHO og forsøget på at få fastlagt nogle regler på det her område, for hvis man virkelig havde været aktivt involveret i den debat og den proces, så havde man nok et bud på, hvordan man definerer et sårbart land.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-01-10:
Jeg takker for, at jeg blev rost for at sige, at Enhedslistens forslag var sympatisk, og så blev der sagt, at det sjældent sker.
Jeg ved ikke, på hvilken baggrund hr. Per Clausen kan sige det, når det nu er første gang, vi har en debat med mig som sundhedsminister på det her område.
Det bliver altså nævnt i forbindelse med det første forslag, der bliver behandlet - så sjældent og sjældent, det er vist ikke rigtigt.
Men det bliver heller ikke en vane, vær helt tryg ved det.
Jeg kan godt forstå, at hr. Per Clausen mener, det er interessant, for det handler jo også om, om vi skal adoptere den britiske code of practice.
Men jeg kan ikke stå her uden en nærmere analyse af, hvad der er sårbart og ikkesårbart på sundhedspersonalerekrutteringsområdet, og sige ja eller nej til Indien.
Jeg forstår godt, at hr. Per Clausen synes, det er interessant, om Indien falder udenfor eller indenfor; det synes jeg også.
Men jeg siger blot ærligt, at det bliver vi nødt til at undersøge nærmere.
Kamal Qureshi (SF), 2008-01-10:
Nu plejer regeringspartierne jo at være meget fremme, med hensyn til hvem der historisk set er ansvarlig for institutionerne og den tilstand, de befinder sig i, så jeg vil egentlig meget gerne spørge sundhedsministeren for at få tingene klargjort: Er det ikke korrekt, at det var Bertel Haarder som undervisningsminister, der tilbage i slutningen af 1980'erne faktisk nedlagde en masse hold på de medicinske uddannelser, både i Odense, København og Århus, og at det faktisk er sådan, at hvis man ikke havde gjort det, havde vi ikke stået med den lægemangel, som vi står med i dag?
Der blev nedlagt rigtig mange studiepladser.
Jeg kan ikke huske det nøjagtige tal, men jeg mener, det i hvert fald var mellem 50 og 100.
Jeg kan i hvert fald huske, at det år, jeg startede, blev det ene hold, som havde 24 elever, nedlagt, så de ikke kunne fortsætte året efter.
Jeg nævner det bare for at få klarlagt, at det var noget, som den nuværende undervisningsminister var ansvarlig for som undervisningsminister dengang, og at det er den lægemangel, som det skabte, vi sidder og roder med nu i dag.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-01-10:
Jeg kan da bekræfte, at Bertel Haarder var undervisningsminister i det meste af 1980'erne og også i begyndelsen af 1990'erne.
Men jeg synes, det er at gå for langt i historisk ansvarliggørelse også at give Bertel Haarder ansvaret for, at vi har nogle demografiske forhold, der gør, at vi har små årgange i dag.
Det synes jeg ikke man kan give ham ansvaret for.
Kamal Qureshi (SF), 2008-01-10:
Det var jo ikke de demografiske forhold, der var årsagen til, at man nedlagde hold.
Det var jo en helt klar prioritering fra Bertel Haarders side dengang, og det var selvfølgelig som en del af regeringens politik, at man skar ned på lægeuddannelserne som et led i en besparelse.
Man kan sige, at det sådan set var hans konkrete afgørelse, så det er sådan set ikke et spørgsmål om at placere et ansvar.
Det er sådan set et spørgsmål om, at selvfølgelig var ministeren ansvarlig for det.
Men jeg vil også lige spørge om en anden ting i denne forbindelse.
Ministeren er vel klar over, at det er ministerens politiske kolleger fra regeringspartierne, der har vedtaget det her i Nordisk Råd.
Det er dem, som står bag det forslag, som vi behandler nu i dag, så det forslag, som ministeren nu står og siger er overflødigt, og som ikke er særlig konkret og ikke er særlig brugbart i Danmark, har regeringspartiernes repræsentanter i Nordisk Råd vedtaget, og de har anbefalet, at det blev iværksat som initiativer i de nationale parlamenter i de nordiske lande.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-01-10:
Når jeg sagde, at det var overflødigt, skal det ses i sammenhæng med, at det beslutningsforslag, vi behandler her i dag, er overflødiggjort af udviklingen, fordi regeringen allerede er i gang med initiativer til at fastholde og rekruttere sundhedspersonale.
Så må jeg også fastholde, at det jo ikke bare er på sundhedsområdet, der generelt mangler arbejdskraft.
Det er jo en tendens, man ser i hele den vestlige verden på hele arbejdsmarkedet.
Det er jo som følge af demografiske forhold, og derfor må jeg gentage, at man da ikke kan laste den tidligere og nuværende undervisningsminister Bertel Haarder for, at vi går ind i en periode med små årgange.
Det kan man ikke bebrejde ham.
Line Barfod (EL), 2008-01-10:
Vi kan tage en lang debat om historieskrivningen og de store nedskæringer, der skete af antallet af uddannede under den tidligere borgerlige regering, men nu vil jeg gerne prøve at være lidt fremadrettet.
Jeg synes jo, det er glædeligt, når ministeren siger, at det her i store træk også er regeringens politik, men så burde regeringen jo kunne stemme for forslaget.
Så burde regeringen da være glad for at kunne få opbakning fra Folketinget til den politik.
Formålet med at træffe en beslutning i Folketinget er jo også at få et bredt fundament for en beslutning om, hvorvidt vi skal løse vores problemer i Danmark ved aktivt at rekruttere folk fra lande, der har mere brug for den uddannede arbejdskraft, eller om vi hellere skulle prøve at få uddannet og fastholde de mange mennesker, der er på arbejdsmarkedet i Danmark.
Anders Samuelsen (NY), 2008-01-10:
Social- og sundhedsassistenterne vil altså få betydelig mere ud af den skattereform, som Ny Alliance lægger op til, end af det svindelnummer, som SF sammen med Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti og regeringen lavede lige før nytår, hvor man lod, som om man stak de offentligt ansatte 5 mia. kr.
Sandheden er, at man ikke stak dem en øre.
Man stak dem en lang næse.
Man gik til valg på et løfte om, at man vil give og give og give, men da det kom til stykket, turde man ikke følge det til dørs.
Her er der et grundlæggende problem med, hvem der snyder dem, når der er tale om social og sundhedsassistenter.
Men med hensyn til de grupper, som har dårlige boligvilkår osv. osv., hvad er løsningen for dem? Er det at stå stille, eller er det at sørge for, at vi får et vækstsamfund, hvor vi tiltrækker gode mennesker, som kan betale skat, så vi har råd til at dele ud og har råd til at have et ordentligt velfærdssamfund?
Er løsningen ikke at sørge for at udnytte globaliseringens muligheder i stedet for bare at sætte sig ned og lade, som om det hele er en diskussion om, hvem der vil give hvor mange kroner til hvem?
Jeg mener, at det første er det rigtige svar, og at det sidste er en diskussion, der hørte til tilbage i 1970'erne, og dem burde vi have flyttet os fra.
Morten Østergaard (RV), 2008-01-10:
Jeg har siddet og fulgt debatten og synes sådan set, der var mange interessante perspektiver i det, hr. Anders Samuelsen fremførte på Ny Alliances vegne.
Men det undrer mig lidt, at man alligevel har valgt at lave en vedtagelse sammen med regeringen, hvor man konstaterer, at det udvidede frie sygehusvalg er en væsentlig patientrettighed.
Jeg synes nemlig at kunne huske, at Ny Alliance førte valgkamp på noget andet, og hvis man kigger på Ny Alliances sundhedspolitik, siges det jo ganske rigtigt, at garantier og rettigheder ikke er vejen frem, fordi de altid vil føre til skævvridning.
Derfor undrer det mig bare, at man i dag ligesom vælger at legitimere regeringens politik med flere rettigheder, når man samtidig har et program, der siger, og man sådan set er gået til valg på, at der ikke skal flere rettigheder til, netop fordi de fører til skævvridning.
Det kan være, hr. Anders Samuelsen vil skabe klarhed over denne modstrid.
Anders Samuelsen (NY), 2008-01-10:
Hvis hr. Morten Østergaard havde givet sig tid til at læse hele partiprogrammet igennem - jeg kan selvfølgelig ikke fortænke nogen i ikke at have gjort det - ville han også have kunnet se, at i vores sundhedspolitiske udspil står der helt specifikt, at vi synes, at ventelistegarantier giver mening.
Vi er ikke interesserede i, og derfor er det heller ikke en del af vedtagelsen i dag, at man bare helt generelt siger 1 måned på alle områder.
Vi synes, det er væsentligt at tage en diskussion, som tager udgangspunkt i patienterne: Hvad er egentlig det rigtige, hvor lang skal en ventelistegaranti være, hvis der skal indføres en garanti på området, og hvad er det tålelige for patienten?
Vi tog diskussionen op, fordi vi synes, at det går for vidt, når man lader, som om at det, at folk får en garanti som en velfærdsstandard for, at de kun møder én læge, mens de er på hospitalet, løser noget som helst.
Morten Østergaard (RV), 2008-01-10:
Jeg forstår sådan set udmærket synspunktet om ventetidsgarantien, men så undrer det mig bare, at man vælger at lægge ryg til en vedtagelse, som sådan set blåstempler den førte politik på området, der jo indbefatter en ventetidsgaranti på 1 måned, som netop skaber skævvridning.
Det fører mig så frem til den alternative mulighed, man ville have, hvis det var det politiske indhold, der var styrende.
Det er et forslag til en behandlingsgaranti, som ikke forvrider prioriteringen af sundhedsopgaverne.
Det er nærmest ordret det samme, man skriver i Ny Alliances program, nemlig at de garantier har en tendens til at skævvride, og at det derfor må være naturligt at støtte, at der ikke laves garantier, der forvrider.
Så er der det med, at private sygehuse ikke begunstiges på bekostning af offentlige sygehuse.
Her forstår jeg af programmet, at de private sygehuse skal være et supplement, og at der skal være lige konkurrence.
Endelig kan jeg også læse i programmet, at medarbejderne skal have tillid til, at politikerne holder sig til mere konkrete ting i modsætning til det, der sker i øjeblikket, hvor den politiske centrale styring er meget konkret.
Her lægger man op til, at der skal sikres bedre arbejdsvilkår og tilstrækkeligt personale, og derfor står vi jo tilbage med spørgsmålet: Er der noget som helst i vedtagelsen fra Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre, som Ny Alliance ikke kan tilslutte sig?
Anders Samuelsen (NY), 2008-01-10:
Der er rigtig meget i den vedtagelse, som vi sagtens kan tilslutte os, men vi kan også tilslutte os vedtagelsen fra V og K, som vi altså er medforslagsstiller på, og hvor vi bl.a. har været medvirkende til, at den har den ordlyd, som den har.
Der står bl.a. ikke en specifik linje om, at det skal være 1 måned på alle områder, og det løser jo lige netop den problemstilling, som spørgeren rejser.
Det er ikke hver dag, man får den form for reklame, tak for det.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-01-10:
Det vil sige, at vi skal forstå det derhen, at Ny Alliance i dag støtter det forslag fra regeringen og Dansk Folkeparti, fordi der for det første kun står faktuelle udsagn, og fordi 1-måneds-behandlingsgarantien for det andet ikke er nævnt, til trods for at det er den politik, de pågældende partier rent faktisk fører i praksis.
Det helt konkrete er jo, at de eneste områder, der ikke er med i det udvidede frie sygehusvalg, som det ser ud nu på 1 måned, er de områder, som der ikke er takster på, dvs. det psykiatriske område, forebyggelsesområdet og så nogle af de områder, hvor folk bliver indlagt akut, fordi det ikke giver mening at have en 1-måneds-ventegaranti på noget, man bliver indlagt akut for inden for 24 timer.
Det er da ikke særlig visionært i en debat, hvor vi ellers skulle tale visioner for det fremtidige sundhedsvæsen, eller hvad?