runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2014-01-21:
Jeg synes faktisk, at jeg sagde – og det tror jeg også at hr. Karsten Nonbo kan nikke genkendende til – at når man kører, så udvikler man nogle vaner, som måske ikke altid er lige hensigtsmæssige at overføre, og derfor synes jeg faktisk, at det er bedst, at det er en kørelærer, som har den nyeste viden på området og også har en pædagogisk tilgang til det, som varetager det her, så vi sikrer, at det sidder lige i skabet den første gang.
Det er sådan set det, jeg synes er humlen i det her, og jeg tror ikke, at det får mig til at ændre holdning til det her forslag.
Karsten Nonbo (V), 2014-01-21:
Nu brugte fru Karina Lorentzen Dehnhardt det eksempel, at hvis ikke man kunne finde nogen til at sidde ved siden af en, så ville man bare selv køre som 17-årig.
Det gør man desværre også i dag uden kørekort.
Her vil forskellen så bare være, at man har modtaget undervisning.
Er det ikke et fremskridt?
Det skal selvfølgelig ikke være en motivation og en opfordring til, at man kører selv uden kørekort, for det skal jo forbydes, og det står også i beslutningsforslaget, at så vil man kunne blive frakendt retten til at erhverve kørekort.
Jeg synes også lige, jeg vil præcisere noget, for fru Karina Lorentzen Dehnhardt fremstillede det, som om det var et enten-eller.
Hun spurgte, om ikke det var bedre med en kørelærer end med forældrene?
Det her er ikke et enten-eller, det her beslutningsforslag lægger op til et både-og.
Man skal have køreundervisning, man skal have bestået prøverne, og man skal have haft den udvidede undervisning, som vi får nu, således at det netop kun bliver et supplement, at man har en voksen til at sidde ved siden af sig, når man er mellem 17 og 18 år.
Dette blot sagt som kommentar.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2014-01-21:
Nej, jeg tror, at det, jeg forsøger at sige, er, at man jo ikke stædigt skal indtage et synspunkt, hvis der er ting, der ændrer sig undervejs.
Men på nuværende tidspunkt støtter SF det heller ikke politisk.
I virkeligheden synes jeg at vi har en problemstilling med de mange forskellige aldersgrænser, vi har for unge mennesker, i forhold til alkohol, kriminel lavalder og nu også kørekort, som ikke rigtig hænger sammen, og det burde man nok foretage en nærmere analyse af.
Men umiddelbart synes SF ikke politisk, at vi skal have kørekort til 17-årige.
Tom Behnke (KF), 2014-01-21:
Vil det sige, at jeg skal forstå fru Karina Lorentzen Dehnhardt den vej hen, at ideen sådan set ikke er så tosset?
Det, man er mere bekymret for, er teknikken, altså hvordan man i praksis får det til at fungere.
Men holdningsmæssigt – og det, vi er sat i verden for som politikere, er jo at have en holdning til tingene – er det her måske en idé, man er enig i.
Det, det kræver, er bare, at vi får en praktisk mulighed for at gennemføre det derude, og så kan SF sådan set godt være med på ideen.
Jeg skal bare opfordre ordføreren til at læse bilag 1 til beslutningsforslaget, for det er der, der er en evaluering og beskrivelse af den tyske ordning.
Jeg tror sådan set ikke, at tyskerne er specielt meget klogere, end vi er i Danmark, og de har kunnet finde ud af at gøre det.
I en lang række andre lande har man kunnet finde ud af at gøre det.
Man har kunnet finde ud af at lave definitioner på, hvem det er, der er en erfaren bilist; hvem det er, der kan få lov til at sidde ved siden af.
Men jeg vil godt lige anholde et enkelt punkt, som ordføreren var inde på, nemlig det spørgsmål, ordføreren kommer med: Hvad nu hvis man så erhverver kørekort som 17-årig, men ikke lige har en, der kan sidde siden af, og der går et helt år, inden man så som 18-årig selv må køre?
Ja, det er vel ikke anderledes, end hvis man i dag er 18 år og erhverver kørekort, men først får råd til at købe en bil og dermed for nogles vedkommende først får mulighed for at køre bil, når man er 20 år eller 25 år.
Henrik Sass Larsen (S), 2014-01-22:
Jeg kan sige, at i forhold til nogle af de forslag, der er nævnt indtil videre, så er der ikke umiddelbart noget, der frister i forhold til at ændre lovgivningen.
Det synes jeg også ville være godt, og der vil jeg godt den anden vej opfordre til, at spørgeren og hans parti og alle dem ovre på den side vil huske at sige det, hver eneste gang de møder en bankmand.
Jeg er fuldstændig enig i, at det er afgørende, at virksomheder, også ude i landområderne, i yderområderne, har mulighed for at få kredit, at låne, at udvikle sig og at vækste, for det er netop den væsentligste vej til, at vi får huspriser og andet til at stige.
Men det er bare også sådan, at man er nødt til at spørge sig selv hele tiden om, hvad regeringen vil gøre ved det.
Regeringen vil gøre det, at vi selvfølgelig vil opfordre – det beder vi også bankerne om – til at give en reel og fair kreditvurdering.
Så skal jeg lave statsstøtte eller statsbank eller noget andet.
Jeg tænker ikke, at det er det, spørgeren vil have mig til – eller hvad?
Altså, jeg kan sagtens være med på problemstillingen, men hver eneste gang står bankerne eller realkreditsektoren eller noget andet og vurderer, om de vil låne penge ud eller ej.
Det kan jeg jo ikke gå ind og blande mig i konkret hver eneste gang.
Så, altså, det, jeg kan gøre, er, at jeg kan stille alle mulige andre faciliteter til rådighed i form af vækstkautioner, erhvervsobligationer, og jeg kan lave en masse gode tiltag for at styrke virksomhederne, men jeg kan jo ikke gå ind og blande mig i driften og kreditvurderingen i den enkelte bank.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2014-01-22:
Det er jeg enig i, men det, jeg også mest taler for, er jo at se på, om der er nogle barrierer i lovgivningen.
Men det andet er jo, at vi her i Folketinget har lavet en lang række bankpakker, der tilgodeser långiverne, og så må långiverne omvendt også vise et samfundssind over for disse områder i landet.
Henrik Sass Larsen (S), 2014-01-22:
Jeg ved ikke, om jeg er med på præmissen om, at det er naturligt, at boligerne har længere liggetid ude i yderområderne.
Jeg vil henholde mig til, hvad logikken på markedet siger, nemlig at det så kan være, at prisen er for høj.
Jeg tror, at det vil være udgangspunktet for almindelig økonomisk teori at sige, at i det øjeblik man ikke kan finde købere, er prisen for høj.
Og man vil opleve, at sætter man prisen markant ned, skal der nok komme nogle.
Det plejer at være teorien for det, og som det bygger på.
Så vil jeg sige, at jeg godt kan forstå problemstillingen derude, og jeg kan godt forstå, at der er nogle, der er frustrerede i forhold til at låne penge eller andet derude.
Jeg kan bare ikke bede de pågældende realkreditinstitutter om at tilsidesætte et sundt princip om kun at udlåne, når værdierne er der.
For hvad er alternativet, jeg så skal gøre?
Flemming Damgaard Larsen (V), 2014-01-22:
Tak for svaret.
Altså, vi har jo politisk valgt, at vi ønsker et Danmark i balance og et sammenhængende Danmark, men desværre er konsekvensen af den nuværende lovgivning om optagelse af realkreditlån – og der er jeg så lidt uenig med ministeren – at småøer og flere landsbyer er blevet områder, hvor køberne ikke kan få realkreditlån.
En af barriererne er § 19 i bekendtgørelsen om god skik for finansielle virksomheder, investeringsforeninger m.v., og en anden barriere er reglen om, at realkreditinstitutterne kun må låne til boligkøb, hvis boligen kan sælges inden for ½ år med flere mulige købere.
Konsekvensen er, at mange ejendomme ikke kan belånes med realkreditlån, fordi det tager længere tid at sælge ude i et landområde end i de større og attraktive byområder.
Det betyder igen, at interesserede købere enten ikke kan købe eller er overladt til at finde andre lånemuligheder, også selv om de har en forsvarlig økonomi med fast arbejde osv.
Derfor er mit opfølgende spørgsmål: Mener ministeren, at en forlængelse af den salgsperiode, der skal afgøre, om en bolig er realkreditværdig, fra de 6 måneder til f.eks. 12 måneder vil skabe et mere fair fundament at vurdere en bolig på i yderområderne, hvor liggetiden naturligt er længere end i byområder?
Erling Bonnesen (V), 2014-01-22:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Er ministeren enig med statsministeren i, at landbruget er et presset erhverv, og at reguleringen samlet skal give erhvervsøkonomiske gevinster, og hvordan vil ministeren i bekræftende fald i praksis gennemføre det?
Henrik Sass Larsen (S), 2014-01-22:
Det er klart, at med faldende boligpriser oven på den finansielle krise kombineret med, at der også er et ændret bosætningsmønster i landet, giver det nogle udfordringer for yderområderne også på ejendomsmarkedet, men jeg mener ikke, som der står i spørgsmålet, at lovgivningen for realkreditbelåning indeholder barrierer for, at man kan udvikle yderområderne.
Hvis vi ser kort på statistikken, viser de tilgængelige data for realkreditsektoren, at nyudlånet for både land- og yderkommuner er steget i 2012 i forhold til 2011.
Det er på den baggrund vurderingen, at land- og yderkommuner ikke har haft en markant anderledes udvikling i nyudlån end resten af landet.
Jeg vil også sige, at det selvfølgelig er centralt i lovgivningen omkring realkredit, at man i forbindelse med långivningen jo skal vurdere, om der er et reelt aktiv, og om det aktiv også kan videresælges.
Det er det, det hele beror på, hele tilliden til systemet beror på.
Og hvis det vurderes, at et hus ikke er, om jeg så må sige, pengene værd, og det aldrig vil kunne videresælges, ja, så skal man ikke kunne give kredit i det tilfælde.
Det er jo en individuel vurdering fra gang til gang.
Sådan er det, men det bygger jo på et sundt princip om, at der skal være reale værdier for pengene, hvis man skal ud at belåne, og jeg tror, at vi gør klogt i at fastholde det princip hele vejen igennem, for ellers underminerer vi vores eget system.
Jeg har ved tidligere lejligheder talt med og til realkreditbranchen og sagt, at jeg ikke ser for mig, at bare fordi man bor i et bestemt postnummerområde, kan man så ikke få en individuel og ordentlig behandling i forbindelse med kreditvurdering af den enkelte bolig.
De har bekræftet over for mig, at sådan forholder det sig.
Så det regner jeg også med at man efterlever, fordi realkreditsektoren også har et samfundsmæssigt ansvar for, at man rent faktisk yder et lån de steder, hvor man kan.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2014-01-22:
Jamen der er i hvert fald et problem, det ved vi.
Jeg er bl.a. medlem af Udvalget for Landdistrikter og Øer, og vi får den ene melding efter den anden fra disse småøer og yderområder om, at der er et reelt problem – den ene gang efter den anden.
Så der er et problem.
Men jeg formoder også, at ministeren mener, at erhvervsdrivende, som også bidrager til udvikling og liv på småøer og ude i landdistrikter, også skal have mulighed for at få realkreditlån.
Og der vil jeg godt spørge ministeren, om ikke ministeren er enig med mig i, at de manglende lånemuligheder er gift for erhvervslivet på disse øer og i yderområderne, og at løsningen på de udfordringer, vi altså ser i yderområderne, ikke er at tvinge erhvervslivet til at søge til byerne for at etablere sig, men at den er, at man kan låne til erhverv ude på småøerne og i yderområderne.
Dan Jørgensen (S), 2014-01-22:
Fru Anni Matthiesen spørger, om vi har en øget forpligtelse.
Det kan jo nemt blive noget ordkløveri, for jeg mener, at vi altid har en forpligtelse.
Men det er selvfølgelig klart, at der i en situation, hvor erhvervet og branchen er presset, er god basis for at beskæftige sig med måske nogle ting, som tidligere har været hellige køer bl.a. for spørgerens parti.
Det er en vækstplan, som meget prominente repræsentanter fra erhvervet selv – Søren Gade, Peder Tuborgh og andre – har sagt kan skabe rigtig mange jobs, helt op til 25.000 nye jobs i sektoren.
Anni Matthiesen (V), 2014-01-22:
Det er jeg egentlig også enig med ministeren i, nemlig at der selvfølgelig også på den måde kan være positive ting og fordele ved miljølove, som også positivt gør, at bundlinjen hos landmanden måske bliver bedre.
Men man kan sige, at i den situation, som mange landmænd er i lige her og nu, hvor de er presset økonomisk, og hvor rigtig mange har gæld, har ministeren da ikke også måske en lidt øget forpligtelse til at skele til, om så de lovforslag, man fremsætter i Folketingssalen, ikke trækker tæppet væk under rigtig mange landmænd – for mange landmænd kan måske risikere ikke at kunne levere f.eks. slagtesvin til slagterierne efterfølgende?
Dan Jørgensen (S), 2014-01-22:
Fru Anni Matthiesen spørger, om vi tænker på tværs.
Ja, det kan jeg forsikre om at vi gør.
Som det vil være fru Anni Matthiesen bekendt, har vi lige fremlagt en vækstplan for fødevarer.
Det var tre ministre, herunder mig selv, der fremlagde den.
Det var erhvervs- og vækstministeren, miljøministeren og mig selv som fødevareminister.
Og det er et meget, meget godt eksempel på, at vi ikke bare taler sammen, men vi arbejder også meget tæt sammen, fordi vi naturligvis anerkender, at tingene er komplekse og viklet ind i hinanden.
Miljølovgivningen har effekter på konkurrencedygtighed, men jo ikke kun negative, som det ligesom ligger implicit i spørgerens måde at fremstille tingene på.
Der er også mange eksempler på, at lovgivning, som umiddelbart kan betragtes som restriktiv, faktisk fører til bedre konkurrenceevne.
Et rigtig godt eksempel på det er fødevaresikkerhedsspørgsmålet, hvor vi jo har ret restriktive regler og krav i Danmark, som isoleret betragtet kan siges at være dårlige for erhvervet, for det koster jo penge at gennemføre det, men som samlet set selvfølgelig er en fordel, fordi det er det, der gør, at vi har åbnet markeder i f.eks. Asien, hvor vi ellers ikke kunne have solgt vores produkter.
Anni Matthiesen (V), 2014-01-22:
Jeg ville egentlig gerne, hvis det var muligt her i dag,
sådan få lidt styr på, om man ikke også nogle gange tænker på tværs i regeringen.
Altså, jeg tænker lidt på, om man ikke nogle gange er nødt til at kigge på, om det ene lovforslag, hvori man på den ene side måske sætter nogle miljømål, kan risikere på den anden side at påvirke landmandens bundlinje negativt.
Der tænker jeg på, at man jo så samtidig siger, at det er vigtigt, at vi skaber vækst, også inden for fødevarebranchen.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministerens holdning til, om man ikke nogle gange kan være nødt til at kigge på det på tværs og sige: Det duer ikke, at vi skruer op for miljømålene uden også at skele til, hvordan det så påvirker landmandens egen bundlinje.
Dan Jørgensen (S), 2014-01-22:
Det spørgsmål, som bliver stillet, og som jeg svarede på, handler om målrettet miljøregulering.
Det svarede jeg på.
Nu går spørgeren så ind og taler om målsætninger.
Selvfølgelig er det da sådan, at vi her i landet godt kan have mere ambitiøse målsætninger, end man har i andre lande; man kan også godt i morgen have en mere ambitiøs målsætning, end vi har i dag, og det har hr. Erling Bonnesens eget parti vel også en gang imellem.
Så det er, med al respekt, to helt forskellige ting.
Erling Bonnesen (V), 2014-01-22:
Nu levner tiden ikke plads til en masse debat om det lige nu, men det er jo så værd lige at tjekke de lovforslag, som vi har i gang nu, og jeg vil ikke rulle hele debatten om dem op under det her spørgsmål, men vi havde et lovforslag på dagsordenen i går, som jo også, om jeg så må sige, har belastende økonomiske virkninger på bundlinjen, altså L 88, som jo pålægger erhvervet en række omkostninger, og det er det, som jeg siger vi lige skal have in mente, når vi får en opfølgning på det.
Nu er vi ikke færdige med behandlingen af lovforslaget her i salen, så jeg vil da håbe, at vi lige kan få en ekstra vending på det.
Ministeren har jo også selv været ude med en melding i forbindelse med sine tiltrædelsesinterviews om, at når man pålægger erhvervet nogle omkostninger og byrder, skal der nogle lettelser til et andet sted, og det var så det, jeg prøvede at bringe ind i debatten nu.
Men forhåbentlig kan vi få det fulgt op efterfølgende, så der også kan komme nogle lettelser, som kan imødegå de belastninger, der ligger i det lovforslag.
Dan Jørgensen (S), 2014-01-22:
Jeg er ikke sikker på, om jeg helt forstår hr. Erling Bonnesens opfølgende spørgsmål.
Hvis jeg blev bedt om at gentage, hvad jeg lige har sagt, kan jeg godt gøre det.
Var det dét, hr. Erling Bonnesen mente?
Erling Bonnesen (V), 2014-01-22:
Tak for det.
Det synes jeg var godt, og det er vældig fint, at vi får slået fast, hvad perspektiverne er og sat rammerne som grundlag for de videre drøftelser om det.
Hvad angår lige præcis de erhvervsøkonomiske gevinster, så er det jo helt nødvendigt at få frem, og derfor var det også godt, at statsministeren fik det bekræftet her i salen kort før jul.
Så for at kunne give erhvervet nogle rammer, så man kan investere i en fremtidig øget råvareproduktion, så fødevarevirksomhederne kan få noget at arbejde med og få sendt noget ud i landet, er det jo helt essentielt, at de ting, vi foretager os, de beslutninger, vi træffer herinde i Folketinget nu, kommer til at give erhvervsøkonomiske gevinster.
Der skal kort og godt ligesom være et plus på bundlinjen, selvfølgelig under hensyntagen til at der skal være rent vand i hanerne, altså at vi skal passe på miljøet, og de gode ting, vi gør, når det gælder påpasseligheden, om man så må sige, i forhold til omgivelserne, er vi ikke uenige om.
Derfor er det også godt, at vi med afklaringen af de her spørgsmål får et fokus på det, og at vi sådan lige kunne bekræfte hinanden i det.
For det vil være rart at få på plads, at de beslutninger, vi tager her, skal betyde et plus på bundlinjen, når der måles på erhvervsøkonomiske gevinster.
Kunne vi få det slået helt fast?
Det synes jeg kunne være rigtig godt.
Dan Jørgensen (S), 2014-01-22:
Tak for spørgsmålet.
Jeg kan starte med at sige, at jeg altid er enig med statsministeren, også i det her tilfælde.
Landbruget er under pres.
Vi taler om en sektor, der har en gæld på ca. 360 mia. kr., så det er klart, at det er en presset situation.
For at nuancere debatten kan jeg dog sige, at der faktisk er rigtig mange bedrifter, hvor man heldigvis har sorte tal på bundlinjen, og landbruget som helhed bevæger sig da også i den rigtige retning.
Hr. Erling Bonnesen kender sikkert tallene, men alligevel: I 2012 havde man et rekordoverskud på 10 mia. kr. – et overskud, som forventes at stige til omkring 13 mia. kr. i 2013 og 14 mia. kr. i 2014.
Med hensyn til regulering fremgår det af aftalen om finansloven for 2014, og her citerer jeg: »I forlængelse af Natur- og Landbrugskommissionen er aftaleparterne enige om at arbejde aktivt for en mere målrettet miljøregulering af landbruget således, at indsatsen sker dér, hvor virkningen og omkostningseffektiviteten er størst. En ny regulering vil samlet skulle give erhvervsøkonomiske gevinster, være baseret på et solidt fagligt grundlag og fastholde et højt niveau for miljøbeskyttelse.«
Fremtidens regulering skal altså tage udgangspunkt i, hvor meget landmanden påvirker natur og miljø, og vi skal ikke regulere over en kam.
Omvendt er det selvfølgelig også klart, at vi jo stadig væk har vores miljømål, ligesom også den tidligere regering havde det, og dem skal vi naturligvis leve op til.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2014-01-22:
Vil ministeren undersøge og eventuelt revidere de barrierer i lovgivningen omkring optagelse af realkreditlån, som gør det svært eller helt umuligt for borgere at optage lån til køb, fornyelse, udbygning og istandsættelse af boliger samt erhvervsbygninger på de danske småøer og landdistrikter, så man ved lovgivningen ikke modarbejder vækst og udvikling i yderområderne?
Nicolai Wammen (S), 2014-01-22:
Jeg forstod jo på fru Marie Krarup for et øjeblik siden, at man ikke havde lyst til at være medlem af klubben EU.
Det er jo så noget, Dansk Folkeparti selv må forklare sig ud af.
Men for de af os, der mener, at det er en god idé at være med i et fællesskab, hvor vi også handler på tværs af grænser, og hvor danske virksomheder kan sælge deres produkter til de andre EU-lande uden hindringer, ja, der er det faktisk meget vigtigt, at man aktivt går ind og er med til at sætte en dagsorden.
Og den dagsorden, Danmark har sat, er netop, at små og mellemstore virksomheder skal have en stærkere placering i det her samarbejde, og at det grønne skal være en meget bærende værdi, også når det gælder forsvarsindustrien.
For det er godt for arbejdspladser, det er godt for miljøet, det er godt for klimaet.
Marie Krarup (DF), 2014-01-22:
Det fremmer konkurrencen på en lang række områder.
Men lige på forsvarsområdet er det problematisk og især for Danmark, fordi vores forsvarsindustri er skruet sådan sammen, at det er små virksomheder, der er underleverandører til andre store forsvarsindustrielle virksomheder.
De store lande kan købe hos sig selv.
Det kan vi ikke.
Hvis vi vil have en forsvarsindustri i Danmark, er vi nødt til fra statens side at hjælpe til i form af den praksis, vi har haft tidligere, og som har været meget, meget succesfuld både på det økonomiske og det nationale område.
Derfor synes jeg, det er trist, at regeringen så velvilligt går med til at afskaffe reglerne.
Nicolai Wammen (S), 2014-01-22:
Vi mener grundlæggende, at det er i Danmarks interesse, at der er fælles spilleregler i EU både for store lande og for små lande.
Den måde, vi bl.a. aktivt arbejder for at sikre, at der er en positiv udvikling, når det gælder forsvarsindustrien, er, at vi har arbejdet meget målrettet på, at små og mellemstore virksomheder skal have en stærkere rolle, når det gælder EU's politikker netop på forsvarsområdet.
Vi er også meget aktive, når det gælder om at sætte en grøn dagsorden.
Det er noget, der er god fornuft i, både set gennem det samlede EU's briller, men også gennem danske briller.
For de danske virksomheder på det her område vil typisk være små og mellemstore virksomheder, og fordi et af de områder, hvor Danmark står meget stærkt, jo er med hensyn til den grønne dagsorden.
Det gælder også inden for forsvarsområdet.
Marie Krarup (DF), 2014-01-22:
I Danmark har vi jo tidligere gjort meget ud af at praktisere modkøb, når vi skulle foretage store investeringer i forsvarsmateriel.
Det har vi gjort af to grunde: for at sikre arbejdspladser i Danmark og for at sikre ekspertise på det forsvarsindustrielle område i landet.
Det har vi nemlig en sikkerhedsinteresse i at have.
Men nu vil EU som bekendt ikke længere give os lov til at gøre, som vi plejer.
Der skal nemlig nu være fri konkurrence, og i stedet for at vælge det produkt og den samarbejdspartner, der giver Danmark mest henset til vores nationale sikkerhedsmæssige interesse, så skal vi nu som hovedregel vælge den billigste løsning.
Kun som en helt særlig undtagelse må vi tage hensyn til særlige sikkerhedsinteresser.
Det er efter Dansk Folkepartis mening trist.
Det er trist, fordi andre lande er anderledes stillet end Danmark og kan agere helt anderledes.
De store lande har deres egen forsvarsindustri og køber naturligvis hos sig selv.
Den mulighed har vi ikke.
Derfor har modkøb, hvor danske virksomheder fik adgang til udenlandske forsvarsindustrielle virksomheder som underleverandør, været af stor betydning.
Det er der al mulig grund til at fortsætte med.
Derfor ville det være en både økonomisk og patriotisk god gerning, hvis regeringen i stedet for at rette ind til højre, når EU siger noget, gav sig til at argumentere for sin gode sag.
Hvorfor skal vi være så følgagtige over for regler, som ikke gavner os, bare fordi det gavner de store EU-lande?
Hvis vi fortsat skal være medlem af klubben, bør vi da gøre alt, hvad vi kan, for at ændre klubbens regler i stedet for bare at rette ind – og så måske i det skjulte alligevel gøre, som vi altid har gjort.
Det er da uværdigt.
Jeg vil derfor bede ministeren om at sætte danske sikkerhedsinteresser og danske arbejdspladser over EU's konkurrenceregler.