runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Jeg må jo sige, at jeg synes, at hr. Kamal Qureshis tale her var et udslag af hetz.
Det er et udslag af hetz imod et lovligt dansk parti, hvis leder, fru Pia Kjærsgaard, ikke kan færdes frit i dette land, men ustandselig skal have bodyguards, fordi hr. Kamal Qureshis meningsfæller ustandselig forsøger at overfalde hende.
Det er dog fantastisk, at man så stiller sig frem som den forfulgte og er forarget over, at vi andre tillader os at sige sandheden.
Jeg må indrømme, jeg synes, der er noget dybt uanstændigt ved det.
Forholdet er selvfølgelig, at der ikke er nogen af os, der har noget imod muslimer, men der er tale om, at vi er temmelig kritiske over for islam, og det er, fordi vi måske har en vis indsigt i bl.a. teologisk-åndelige sammenhænge og bl.a. kan se forskellen på kristendommen, der nøje understreger, at i det verdslige samfund skal friheden herske, og islam, der overhovedet ikke accepterer frihed.
Det er en hetz, som hr. Kamal Qureshi udtrykker, og jeg vil ikke retsforfølge ham, men jeg synes, det er værdifuldt at understrege, at det heller ikke skal være muligt for ham at retsforfølge dem, der er uenige med ham.
Når der kan dokumenteres sandhed i det sagte, kan man ikke straffes.
Kamal Qureshi (SF), 2011-06-01:
De personer, der har udført overgreb mod nogle politikere fra Dansk Folkeparti, er på ingen måde mine meningsfæller.
De er lige så lidt mine meningsfæller, som nazisterne i Danmark er hr. Søren Krarups meningsfæller.
Jeg ved godt, at hr. Søren Krarup har en tendens til at gøre alt til teologiske diskussioner herfra.
Problemet er bare, at der er rigtig, rigtig mange mennesker ude i det danske samfund, som knokler og arbejder og passer deres hverdag, og som ikke alene oplever en hetz, men faktisk oplever, at deres hverdag bliver mere utryg af den her sag, som bl.a. hr. Søren Krarup har været talsperson for.
Det er sådan set det, som er realiteten.
Det er sådan set ikke, hvad hr. Søren Krarup skal have lov til at sige, eller hvad jeg skal have lov til at sige.
Det drejer sig sådan set om, hvilke konsekvenser vores ytringer har for de mange menneskers hverdag ude i samfundet.
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Jeg kan jo i hvert tilfælde konstatere, at bl.a. de ytringer, hr. Kamal Qureshi har fremsat, har ført til, at fru Pia Kjærsgaard som den eneste politiker i dette land ikke kan færdes frit.
Og så stiller man sig frem og er den uskyldige, som bliver forfulgt, hvor forholdet er, at det just er de meningsfæller, hr. Kamal Qureshi har, der forfølger en politiker, der tillader sig at sige noget, som hr. Kamal Qureshi ikke vil finde sig i.
Det er og bliver en uskik, og derfor må selv hr. Qureshi kunne se det rimelige i, at vi indfører en lov, der siger, at man ikke skal straffes, fordi man tillader sig at tale på en bestemt måde.
Hvis det, man siger, er sandheden, så skal man naturligvis ikke kunne straffes.
Det er elementært, hvis man havde lidt respekt for frihed og for åndelig frihed.
Kamal Qureshi (SF), 2011-06-01:
Nu kan man sige, at fru Pia Kjærsgaard er en af de politikere, der har brugt injurielovgivningen mest aktivt for at lukke munden på mennesker, som hun har været uenig med.
Og jeg vil altså også sige – det kan selvfølgelig godt være, at hr. Søren Krarup ikke er klar over det – at de autonome, der render rundt på Nørrebro med hætter over hovedet, altså ikke har en religiøs beklædning på hovedet, og de er ikke muslimer.
Det er autonome.
Så den religiøse beklædning, muslimerne på Nørrebro har, ser anderledes ud end de der hætter, som de autonome render rundt med.
Det behøver vi ikke nødvendigvis gå i detaljer med.
Men jeg har sådan set ikke så forfærdelig meget tilfælles med de autonome på Nørrebro, der har skullet gøre noget mod fru Pia Kjærsgaard eller ej.
Realiteten er, at ytringsfriheden fra den franske revolutions tid er beregnet til at være en beskyttelse mod magthaverne for mennesker, som skal have lov til at ytre sig.
Det er ikke meningen, at det er magthaverne, der skal bruge den til at spytte ned på personer, som ikke har mulighed for at svare igen.
Jesper Langballe (DF), 2011-06-01:
Ja, jeg har sådan talt lidt på knapperne, om det kunne svare sig at gå herop, for diskussioner med hr. Kamal Qureshi ender jo sådan helt ude i tågen, og det hænger sammen med, at hr. Kamal Qureshi ikke diskuterer sagen.
Han diskuterer heller ikke spørgsmålet om, hvorvidt ytringsfriheden bliver krænket, men han inddeler menneskeheden, dem, der ytrer sig, i magthavere og ikkemagthavere.
Men må jeg ikke spørge: Hvem er egentlig magthavere?
Det er rigtigt nok, at hr. Søren Krarup og jeg og hr. Kamal Qureshi i forhold til en, der ikke er folketingsmedlem, godt kan siges at være magthavere; hvis vi derimod skal sammenligne os med Mærsk Mc-Kinney Møller og det drejer sig om penge, ja, så må vi jo sige, at det nok er ham, der er magthaver.
Og sådan kan man blive ved.
Man er jo magthaver i nogle ganske bestemte forhold.
Der synes jeg jo altså i og for sig nok man må sige, at dem, der lukker munden på andre ved, som fru Karen Hækkerup gør, at sige, at de ikke kan lide de meninger, og at de skal forbydes, vel egentlig er dem, der i forhold til ytringsfriheden er de virkelige magthavere.
Kamal Qureshi (SF), 2011-06-01:
Jamen jeg skal da beklage, hvis jeg tillader mig at debattere ud fra, hvilke konsekvenser lovgivningen og debatten i Folketinget har.
Det kan godt være, at man kan stå her og filosofere over, om hr. Mærsk Mc-Kinney Møller har mere magt, end hr. Jesper Langballe eller undertegnede har – det kan det godt være vi kan have en teoretisk diskussion om –
realiteten er bare, at man, hvis man går ned og spørger den lokale grønthandler eller lignende, så vil se, at han i hvert fald ikke på nogen måder kan definere sig selv som magthaver, men som en almindelig borger i det her samfund, som prøver at få tilværelsen til at hænge sammen og tage sig af sine børn.
Det er reelt set de mennesker, på hvis vegne jeg prøver at tale, eller hvis sag jeg i hvert fald tager op, og prøver at fortælle, hvilke konsekvenser det har, når man udfører en hetz, pisker en stemning op, over for en persongruppe alene på baggrund af deres religiøse tilhørsforhold.
Karen Hækkerup (S), 2011-06-01:
Jo, men hvis Dansk Folkeparti mener, at det er sandt, at muslimer voldtager deres døtre, er det så det samme som at sige, at Dansk Folkeparti mener, at hr. Kamal Qureshi voldtager sine døtre, eller at hr. Naser Khader voltager sine døtre?
For sådan er de jo, de muslimer: De voltager jo deres døtre.
Altså, man kan jo se, hvor håbløst tåbeligt det er.
Når vi taler om ytringsfrihed, når vi taler om racismeparagraf, har vi et andet problem, som jeg synes er langt vigtigere.
Det er et problem, som jeg synes vi bør forholde os til her i Folketinget, og det er: Hvad sker der egentlig, hvis en minister går ud og taler injurierende om en borger?
Ja, så sker der det, at den minister så får lejlighed til på statens regning, på skatteborgernes kredit, at få advokatbistand til at føre en retssag.
Der kører lige nu en retssag, hvor tidligere minister fru Karen Jespersen har kostet skatteborgerne over 300.000 kr. i advokatbistand, fordi hun har sagt nogle injurierende ting om en borger.
Hun er blevet afvist i byretten, borgeren har fået medhold, og nu skal sagen så ankes.
Hvad med, at vi taler om det?
Hvordan hjælper vi borgere, der bliver overfaldet verbalt af ministre i den offentlige debat?
Hvorfor skal de ikke have mulighed for at få advokatbistand, når ministre, som sviner folk til og bliver dømt for det i byretten, kan?
De kan ikke får en krone.
Der har vi da et problem, vi burde forholde os til.
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Jeg synes jo, at det er tankevækkende at være genstand for en sådan hate speech.
Det er dog en fantastisk form for dialog, og det siger jo alt om, hvor hyklerisk det hele er, hykleri hele vejen igennem.
Jeg får lyst til endnu en gang at minde Folketinget om historien, som jo er den, at det var diktaturstaterne, der er i 1965 fik gennemført den paragraf, som man så lod sig lokke i Danmark til at overtage.
Det var diktaturstaterne, Sovjetunionen og vasaller, bl.a. Jugoslavien, som ved hjælp af paragraffen kunne forfølge folk, Tito kunne forfølge oppositionen og sætte den i fængsel.
Sådan er den blevet brugt.
Den udspringer af hate, og jeg genfinder den jo ikke ganske overraskende i Det Radikale Venstres forhold til bl.a. mig.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-06-01:
Fakta har det svært i denne diskussion.
Hvis den her diskussion skulle handle om 13.000 mennesker på årsbasis, må man jo undre sig over, at der ikke er flere, der bliver dømt efter den pågældende paragraf.
Eller har SF forslag på vej, der skal sikre, at 13.000 mennesker kan blive dømt for ytringer?
Man sammenblander jo æbler og pærer.
Hvis hr. Kamal Qureshi havde lyttet til min ordførertale, ville han have hørt, at jeg udtrykkeligt sagde, at vold, trusler og det, man kalder hate crimes, altså kriminalitet med baggrund i offerets specielle ytringer eller minoritetsbaggrund, eller hvad ved jeg, er noget, vi i Liberal Alliance er meget optaget af at bekæmpe.
Lone Dybkjær (RV), 2011-06-01:
[Lydudfald]
Den historiske kendsgerning er jo, at Danmark altid har haft en racismeparagraf eller en paragraf om ringeytring.
Man har ikke måttet ytre sig ringe om andre.
I forbindelse med forhandlingerne om den paragraf, som hr. Søren Krarup nævner i forbindelse med menneskerettighederne, får vi så nogle ting ind i forhandlingerne, som muliggør, at vi kan stemme for den paragraf, og den bliver så modificeret og ændret i den danske lovgivning.
Det Radikale Venstre stemmer imod hr. Søren Krarups forslag, fordi racismeparagraffen er og bliver en beskyttelse mod generelle udsagn om udvalgte grupper i det danske samfund.
Jeg vil sige, at havde man syntes, at racismeparagraffen måske ikke var så nødvendig tidligere, og at man kunne overveje at fjerne den, så er man i hvert fald ikke i tvivl om nødvendigheden af den, efter hr. Søren Krarups parti har fået så stor magt her i landet, som partiet har.
Det muliggør jo, at man kan komme med de mest fantastiske udtalelser.
Når jeg ikke tidligere har villet gå ind i den her debat, er det, fordi jeg finder, at dialog med hr. Søren Krarup stort set er umulig, fordi hr. Søren Krarup jo taler sandheden.
En dialog er ikke mulig med hr. Søren Krarup, for det, hr. Søren Krarup siger, er jo sandheden.
Det er jo det, hr. Søren Krarup siger, når han henviser til forskellige bøger.
Det synes jeg bare vanskeliggør en fornuftig dialog om det her forslag.
For man kan overhovedet ikke komme i nærheden af at diskutere med hr. Søren Krarup, fordi han har retten på sin side – han har sandheden på sin side.
Muslimer voldtager deres døtre.
Det er altså sandt ifølge hr. Søren Krarup.
Hvis man så går ind i diskussionen og siger, at det vel ikke er alle muslimer, der gør det – man kunne lige så godt sige, at kristne voldtager deres døtre, det er nøjagtig lige så sandt eller usandt som det andet – så siger hr. Søren Krarup, at det er en kendsgerning, at der er kvinder, der bliver stenet.
Det er jo slet ikke det, vi diskuterer.
Det er en kendsgerning.
Der er kvinder, der bliver stenet.
Det går vi imod.
Det har bare overhovedet ikke noget med den her diskussion at gøre.
Så Det Radikale Venstre stemmer imod det, og skulle man overhovedet begynde at diskutere, om man skulle have racismeparagraffen, og om den eventuelt skulle udformes på en anden måde, så må jeg sige, at der fra Det Radikale Venstres side intet ønske er om at ændre på noget som helst, så længe der er den manglende dialogmulighed, som der er, når det er hr. Søren Krarup, der fremsætter forslaget.
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Jeg skal ikke føre fru Karen Jespersens sag, men fru Karen Jespersen har altså talt om, at der finder stening af kvinder sted inden for islam, og det turde være en ubestridelig sandhed.
Det er dog ubegribeligt, at man i den grad løber fra, hvad der er sandheden.
Forholdet er, at islam har et ganske bestemt kvindesyn, og det prøver man fra venstrefløjens side at skjule ved at stikke hovedet i busken.
Jeg kunne opfordre til, at man f.eks. prøvede at læse Koranen.
Fru Hækkerup kunne læse hr. Hedegaard seneste bog.
Jeg ville opfordre til, at fru Hækkerup læste bøger.
Det ville kunne føre til, at hun faktisk vidste, hvad sagerne drejede sig om, i stedet for bare netop at stikke hovedet i busken og sige: Det må vi ikke tale om.
Karen Hækkerup (S), 2011-06-01:
Ja, det er en kort bemærkning, så det kan gøres kort: Socialdemokraterne afviser det her forslag.
Vi synes, det er tåbeligt, at det overhovedet er blevet fremsat, og at det bliver fremsat igen og igen.
Vi afviser det igen og igen, og vi gør det også gerne en anden gang.
Det er en hån mod Folketinget, at vi skal blive ved med at tage den debat om, hvorvidt det skal være lovligt at svine andre mennesker til.
Selvfølgelig skal det ikke det.
Vi har en injurielovgivning, vi har nogle begrænsninger for, hvad man må sige i det offentlige rum, og hvordan man kan nedværdige andre mennesker.
Vi har begrænsninger for, hvordan man må opildne til had og sætte skel mellem mennesker, for det har vi ikke brug for.
Derfor stemmer vi selvfølgelig nej.
Det ville være dejligt, hvis regeringen også ville gå op og sige: Der er en grænse, og den er altså her.
Kamal Qureshi (SF), 2011-06-01:
Jeg tillader mig lige at tage ordet for en kort bemærkning til den diskussion, som handler om injurielovgivning og om racismeparagraffen.
Det afgørende er sådan set, at ytringsfriheden i sin grundvold er beregnet til at beskytte borgerne mod magthaverne.
Den var beregnet til, at folk uden magt kunne ytre sig, uden at kongen eller politikere eller magthavere kunne smide dem i fængsel eller straffe dem.
Det er sådan set det, der var hensigten med ytringsfriheden.
Den måde, Dansk Folkeparti argumenterer for ytringsfriheden på, betyder, at det er magthaverne, der skal have retten til at kunne udtale sig om hvad som helst mod personer, der ikke kan forsvare sig.
Hvis nogen ytrer sig fra magthavernes side som f.eks. fru Karen Jespersen, som det blev fremført, kan magthaverne bruge hele statsapparatet til at føre sag på skatteydernes regning.
Det er jo en fuldstændig absurd og forvrænget måde at anskue ytringsfriheden på, som netop var beregnet til at beskytte de svage mod magthaverne.
Det, som Dansk Folkeparti taler for, er, at det er magthaverne, der skal beskyttes mod borgerne.
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Jeg synes, det er meget interessant at høre hr. Per Clausen, der næsten bliver vred over, at der er nogle, der læser bøger, og som anbefaler andre at gøre det.
Det er faktisk noget, man bliver klogere af, og jeg vil opfordre hr. Per Clausen til at gøre det en gang imellem.
Men jeg vil sige, at loven altid er til for at beskytte de svage.
Men spørgsmålet er: Hvem er egentlig i dag i dette land de svage?
Vi har en meningsmafia, vil jeg sige, som er meget ensrettet, og som stort set forhindrer, at en mand som f.eks. Lars Hedegaard, der er en fri og uafhængig forfatter, i virkeligheden for alvor kan komme til orde.
Forholdet er jo, at denne racismeparagraf betyder, at de stærke virkelig kan sætte sig på de forfulgte, fordi de tilsyneladende har godheden på deres side.
Hr. Per Clausen burde faktisk overveje, om tingene ikke kunne være lidt anderledes end i systemet Politiken.
Jeg vil understrege, at det, vi simpel hen siger i vores lovforslag i stk. 2, jo er, at hvis sandhedsbevis kan føres for det, der er sagt, kan man ikke straffes.
Det kan da ikke være urimeligt.
Det gælder ikke om at underkue den.
Per Clausen (EL), 2011-06-01:
Jeg er slet ikke vred over, at man læser bøger.
Jeg har med stor fornøjelse læst adskillige af hr. Søren Krarups bøger.
De har den udmærkede egenskab, at de bekræfter mig i, at jeg har ret.
Det er dejligt at læse den slags bøger, ganske vist ikke så udviklende, men bekræftende, og det er jo trygt nok.
Det er simpelt hen patetisk.
Så vil jeg bare sige, at mig bekendt udgiver Lars Hedegaard den ene bog efter den anden, skriver den ene kronik efter den anden i Jyllands-Posten og Berlingske Tidende og bliver ikke i den anledning udsat for en eneste retssag.
Ingen forsøger at forhindre Lars Hedegaard i at komme ud med sine synspunkter og det, han kalder forskningsresultater.
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Det skal blive en kort bemærkning, for jeg gentager: Hvem er det, der har magten i dette land?
Det er systemet Politiken, og det udtrykkes jo nu ved den afstemning, der følger efter dette her.
Det bliver sådan, at det forslag, jeg har fremsat, og som simpelt hen understreger, at når noget er sandt, kan det aldrig være strafbart, bliver stemt ned af hele resten af Folketinget.
Jeg må spørge hr. Per Clausen
: Hvor er magten?
Jeg synes nok, at den temmelig klart ligger hos det flertal, som hr. Per Clausen med vanlig elegance tilslutter sig.
Per Clausen (EL), 2011-06-01:
Jeg genkender faktisk visse af mine ungdomssynspunkter i hr. Søren Krarups indlæg: Hvis man taber en afstemning, er det systemet, der på udemokratisk vis har tugtet mig.
En andet mulighed var at udlægge det på den måde, at et flertal i Folketinget på demokratisk vis har stemt ens forslag ned.
Jeg vil sige til hr. Søren Krarup, at jeg kender til det med at tabe afstemninger her i Folketinget.
Jeg tror faktisk, at jeg, siden jeg kom i Folketinget i 2005, har tabt flere afstemninger end hr. Søren Krarup, og jeg er holdt op med at sige, at det er systemet og systempolitikerne, der tæver mig.
Jeg siger bare, at vi må gøre det bedre fremover, hvis vi vil have ret.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-06-01:
Jo, men hr. Kamal Qureshi er jo nødt til at komme ud af den her Christiansborgboble.
Det her handler altså ikke om hr. Kamal Qureshi eller hr. Søren Krarup eller hr. Morten Messerschmidt eller nogen som helst anden politiker.
Det her handler om, hvilket samfund vi vil have.
Vil vi have et samfund, hvor man frit kan sige det, man tænker, eller vil vi have et samfund, hvor der skal være politiske indskrænkninger i, hvad man kan sige?
Hvorfor er det, at SF synes, det er så afgørende at lave indskrænkninger fra lovgivningsmagtens side i, hvad der må siges?
Det skylder SF et klart svar på.
Kamal Qureshi (SF), 2011-06-01:
Hr. Simon Emil Ammitzbøll har i hvert fald ret i en ting, nemlig at det her ikke gælder os, der står herinde.
Det her gælder mennesker udenfor.
Det her gælder bl.a. de 13.000 personer, der bliver udsat for overgreb og hadkriminalitet hvert eneste år efter Justitsministeriets egne tal.
Det her gælder mange af de mennesker, som oplever en hetz fra magthavernes side – fra magthavernes side – mod minoritetsgrupper i det her samfund.
Det er jo netop ikke magthaverne, der har et problem, vil jeg sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll.
Det er netop ikke mig eller nogen af os, der har et problem.
Det er ikke dem, der bliver dømt efter racismeparagraffen, der har et problem, for de har nemlig magten til at ytre sig, og det er det mønster, vi ser i forhold til dem, der bliver dømt efter racismeparagraffen.
Det er jo ikke tilfældige personer; det er personer, der har magt, det er personer, der har positioner og muligheder for at ytre sig og kan spytte ned på folk, mens dem, de spytter ned på, kun har den her paragraf til at beskytte sig med.
De har ingen andre muligheder.
Så spørgsmålet er: Vil vi have et samfund, hvor det er lovligt at ytre sig og blive ved med at hetze, eller vil vi have et samfund, hvor der er visse grænser for, hvad man kan tillade sig at sige?
Jeg vil sådan set prøve at tage tråden lidt op der, hvor hr. Per Clausen slap den.
Jeg vil gerne spørge hr. Simon Emil Ammitzbøll, hvilke svage personer det er, eller hvad det nu var for nogle begreber, hr. Simon Emil Ammitzbøll brugte.
Lad os helt konkret tage nogle personer med lavindkomster, tilfældige personer, rengøringsassistenter eller andre, som har ytret sig, og som er blevet sigtet og dømt efter racismeparagraffen.
Med hensyn til om det er mig eller hr. Søren Krarup eller nogle andre, han vil give friheden til at kunne ytre sig, vil jeg sige, at vi jo allerede kan ytre os, og det er det, der er pointen.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-06-01:
Det er egentlig lidt ærgerligt for hr. Per Clausen, som jo er et af de mere spændende mennesker at debattere med her i Folketingssalen, at man prøver at få det ned på det her niveau.
Altså, hvorfor skal det handle om hr. Per Clausens politiske modstandere?
Jeg er sådan set ligeglad med, hvem friheden gælder for, om det er hr. Per Clausen, hr. Søren Krarup eller en helt tredje.
Jeg ønsker den samme frihed for alle, også mine politiske modstandere.
Vi kan da sagtens tage en konkret diskussion.
Der er jo lavet en oversigt af Justitsministeriet, der tydeligt og klart dokumenterer, at de her mediesager, som Enhedslisten og andre går så meget op i, er fåtallet.
Sådan er det, vil jeg sige til hr. Per Clausen, og hvis Enhedslisten mener, det forholder sig modsat, tager jeg selvfølgelig gerne imod dokumentation.
Men den kan man ikke fremskaffe, for fakta er anderledes.
Per Clausen (EL), 2011-06-01:
Jeg håber, forsamlingen tilgiver mig, og jeg er sikker på, at formanden gør det, hvis jeg undlader at genoptage gårsdagens debat i Folketingssalen under behandlingen af det her lovforslag.
Altså, jeg mener: Liberal Alliances sociale sindelag havde vi jo rig anledning til at få demonstreret under debatten i går, så man kan bare spole tilbage, hvis man skulle have glemt det.
Så har jeg bare den ene konstatering, at det viser sig, at hr. Simon Emil Ammitzbølls påstand om, at den her lovgivning i særlig grad ramte økonomisk dårligt stillede mennesker, som havde svært ved at formulere sig, altså var baseret på en teori om, at sådan kunne det godt være, men ikke på nogen konkret viden.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-06-01:
Jeg tænkte såmænd ikke på nogen specielt.
Alle kan jo komme med en uoverlagt bemærkning, og det kan man så blive dømt for.
Det mener jeg ikke er en særlig smart form for lovgivning, fordi den jo dybest set indskrænker, hvad det er, borgerne må sige.
Så er jeg glad for, at hr. Per Clausen bliver rørt over Liberal Alliances sociale sindelag.
Altså, hvis man ikke er liberal og dermed skaffer velstand til det her samfund, kan man jo kun være sådan social i ordene.
For når vi får et kæmpe underskud med den politik, som hr. Per Clausen støtter på det økonomiske område, så lover jeg, at det bliver rengøringskonerne og arbejdsmændene, der bliver ofrene, mens bankdirektørerne nok skal klare sig.
Så vi har et rigtig stort socialt hjerte.
Vi kæmper for, at der er velstand i det her samfund, så danske borgere også fremadrettet kan få operationer i verdensklasse og undervisning i verdensklasse.
Det vil vi ikke kunne få, hvis vi fortsætter ned ad rangstigen over verdens rigeste lande.
Per Clausen (EL), 2011-06-01:
Jeg bliver jo lige så meget rørt til tårer, når Liberal Alliance har sådan social bevidsthed, som jeg gør, når hr. Søren Krarup er repræsentant for de forfulgte systemkritikere i det her land.
Jeg vil bare spørge hr. Simon Emil Ammitzbøll, om det var Lars Hedegaard, han tænkte på, eller det var Morten Messerschmidt, han tænkte på, da han sagde, at den her lovgivning særlig rammer de økonomisk svage, som har svært ved at formulere sig.
Astrid Krag (SF), 2011-06-14:
I forhold til det første vil jeg sige, at jeg gerne ser en høring, og jeg kan jo også notere, at i hvert fald Institut for Menneskerettigheder i deres høringssvar har sagt, at de står til rådighed, og også med kort varsel.
Jeg synes i hvert fald, det kunne være interessant at få Institut for Menneskerettigheders vurdering.
Og så vil jeg sige, at jeg jo bare noterer mig, at der både i bemærkningerne til lovforslaget og i høringsnotatet bliver slået fast, at domstolene stadig vil skulle tage hensyn til usikkerheden om rækkevidden af de internationale forpligtelser, når de dømmer.
Det er helt afgørende for mig, at den del også er med, og at det bliver gjort helt klart.
Det er noget af det, jeg har spurgt uddybende ind til, også i forlængelse af de høringssvar i forbindelse med usikkerheden om, om domstolene stadig har den frihed til at vurdere de steder, hvor man kan sige, at der altså er en usikkerhed, og at der måske ikke er en helt klar praksis at lægge sig op ad.
Det synes jeg er afgørende, og derfor afventer jeg også svar på de spørgsmål, jeg har stillet.
Men jeg vil sige, at det, der står i bemærkningerne til lovforslaget, og det, der står i høringsnotatet, synes jeg er godt at få slået fast.