Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-06-10:
Jeg vil gerne sige tak for en overordentlig interessant og konstruktiv debat i dag.
I betragtning af den meget brede opbakning, der i dag er vist til regeringens linje i denne sag, er det jo naturligt, at en del af opmærksomheden i debatten har koncentreret sig om hr. Søren Espersen, som jo så tydeligt har markeret en uenighed i det, som i øvrigt er den fælles linje i Folketinget.
Lad mig allerførst sige, at jeg fuldstændig deler det udgangspunkt, som hr. Søren Espersen og i øvrigt også andre repræsentanter for Dansk Folkeparti har givet udtryk for i dag, nemlig at Danmark hverken har undertrykt eller udsuget det grønlandske samfund på nogen måde.
Tværtimod har Danmark meget generøst bakket op om og ydet kontant støtte til at udvikle Grønland fra - ja, et udviklingsland til i dag at være et moderne velfærdssamfund.
Det er i høj grad sket takket være fællesskabet mellem Grønland og Danmark og den støtte, vi har givet til det fra dansk side, og derfor behøver vi fra dansk side absolut ikke på nogen som helst måde at skamme os over indsatsen over for Grønland.
Tværtimod er der måske oven i købet grund til, at man både i Grønland og i Danmark er meget stolte over det, der er sket.
Dermed har jeg ikke sagt, at alt er perfekt.
I tidens løb er der jo selvfølgelig også blevet begået fejl, og dem har alle i både Grønland og Danmark forhåbentlig lært af.
Men hvis vi ser overordnet på det, må vi sige, at det forhold, der gennem årene har været mellem Grønland og Danmark, i høj grad kunne være et forbillede for andre nationer i verden.
Lad os nu med det samme slå fast, at der jo ikke er nogen som helst, der med sikkerhed ved noget om, hvad der kan være af indtægter.
Så siger hr. Søren Espersen, at vi så må kunne forlange en fair og ligelig fordeling af indtægterne.
Jamen det, jeg godt vil argumentere for, er, at der netop er tale om en fair og ligelig fordeling i det udkast, der ligger fra Selvstyrekommissionens side.
Det er jo sådan, at vi deler lige over.
Vi deler fifty-fifty, 50 pct. til Grønland og 50 pct. til Danmark, bortset fra at de første 75 mio. kr. altså går til Grønland, så det er en fair og ligelig fordeling, og hr. Søren Espersen anfægter jo heller ikke, at det i starten vil være sådan.
Så spørger hr. Søren Espersen: Den dag, hvor råstofindtægterne i Grønland er så store, at de når op i nærheden af 6-6,5 mia. kr., og det danske bloktilskud til Grønland dermed er væk, hvad så?
Hvad så med de fremtidige råstofindtægter?
Til det vil jeg sige, at den dag er der jo under alle omstændigheder en ny situation.
Den dag, hvor Grønland har så store råstofindtægter, er der jo under alle omstændigheder en ny situation, for så har Grønland jo så store indtægter, at Grønland kan klare sig selv uden tilskud fra Danmark, og på det tidspunkt er tilskuddet jo væk.
Og hvad så?
Ja, så er der jo to muligheder.
Enten beslutter det grønlandske folk sig på det tidspunkt for selvstændighed, eller også beslutter man at fortsætte rigsfællesskabet.
Der er de to muligheder, og ikke blot hr. Søren Espersen, men også hr. Thulesen Dahl, har i dag erklæret, at de tilslutter sig det synspunkt, at det grønlandske folk selv kan beslutte sig for selvstændighed.
Så må jeg tage fat i nøjagtig det samme ræsonnement, som hr. Niels Helveg Petersen har fremført flere gange under debatten: Hvis man har sagt a, nemlig at det grønlandske folk selv kan beslutte sig for selvstændighed, må man jo også sige b, nemlig at det grønlandske folk i den situation også kan beslutte at få 100 pct. af råstofindtægterne.
Sådan er det jo.
Hvis vi er parat til at give grønlænderne selvstændighed, hvis de beder om det, er vi også parat til at give dem 100 pct. af råstofindtægterne.
Det er jo det, der hører med til at være selvstændig.
Så får man højhedsretten over undergrunden og 100 pct. af indtægterne.
Sådan er det, og både hr. Søren Espersen og hr. Thulesen Dahl har flere gange i dag understreget, at de er enige i det grundprincip.
Så er der jo den anden mulighed, nemlig at Grønland alligevel siger: Jamen vi vil egentlig hellere fortsætte i et rigsfællesskab med Danmark.
Til det siger kommissionens betænkning, at man så skal forhandle om, hvordan indtægterne skal fordeles.
Men det er jo meget svært at se, hvordan Danmark i den situation kan komme til at stå i en økonomisk set ringere situation, end hvis Grønland havde besluttet sig for fuld selvstændighed, for så kunne Grønland tage 100 pct. af råstofindtægterne, og derfor forstår jeg ganske enkelt ikke Dansk Folkepartis ræsonnement, for at sige det ligeud.
Så vil jeg i øvrigt sige, at det nu har handlet meget om penge, men for mig handler det om meget andet og meget mere end penge.
Vi har en fælles historie, vi har i vid udstrækning en fælles kultur, og vi har familiemæssige og menneskelige relationer.
Ud over det økonomiske er der mange ting, der binder det grønlandske og det danske samfund sammen.
Men jeg vil gerne sige, at jeg går meget stærkt ind for princippet om folkenes selvbestemmelsesret, og det grønlandske folk er et folk med eget sprog, eget land, egen historie og egen kultur - ja, alt det, Dansk Folkeparti normalt vil bruge til at kategorisere bevidsthed om national identitet.
Jeg synes, det er meget naturligt, at det grønlandske folk har et ønske om mest muligt ansvar for egne forhold.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg gerne ser, at rigsfællesskabet fortsætter.
Jeg tror også, at det i en moderne verden, hvor der er behov for fællesskab om mange ting, er en værdifuld ting for et lille samfund som det grønlandske at være med i et større fællesskab, så ingen skal være i tvivl om, at jeg synes, rigsfællesskabet er en god ting, og at jeg gerne ser det fortsætte.
Men jeg holder på, at det skal være princippet om folkenes selvbestemmelsesret, der gælder, og at det dermed er det grønlandske folk, som selv bestemmer sin egen fremtid.
Jeg vil gerne takke for en konstruktiv og god debat i dag.
Det er glædeligt, at der er bred tilslutning til det forslag til vedtagelse, som et flertal af partierne har fremsat, og den beslutning vil udgøre regeringens grundlag for drøftelserne med Grønlands landsstyre om kommissionens udkast til lov om Grønlands selvstyre.
Det er klart, som hr. Lars-Emil Johansen også var inde på, at flere af kommissionens anbefalinger og forslag er udtryk for politiske kompromiser, for sådan må det jo nødvendigvis være i arbejdet i en bredt sammensat parlamentarisk kommission.
Men jeg ser kompromiserne som udtryk for en styrke, når der er tale om ordninger, som vi forventer skal have en længere levetid, og derfor vil jeg også benytte lejligheden til at takke Selvstyrekommissionens medlemmer for indsatsen i forbindelse med kommissionens arbejdet.
Endnu en gang tak for den brede opbakning til regeringens linje.
Der er tale om en beslutning af absolut historisk rækkevidde.
Den grønlandske selvstyreordning vil skabe rammen for forholdet mellem Grønland og Danmark ganske mange år frem i tiden.