runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2008-12-04:
Enhedslisten synes også, at der er et stort behov for en bedre indsats over for mennesker med psykiske problemer og psykisk sygdom.
Og et eller andet sted er det udtryk for, at der er nogle svigt rundtomkring, når politiet på Frederiksberg i nogle situationer har været nødt til at sætte sig for bordenden og samle myndighederne for f.eks. at sikre, at man fik fundet en bolig til en person, der virkelig havde brug for en bolig.
Der er ingen tvivl om, at det er fornuftigt at få myndigheder til at samarbejde i stedet for at modarbejde hinanden.
Og jeg er fuldstændig enig med hr. Morten Østergaard i, at der er behov for, at vi i langt større omfang har lodsordninger, at der er faste kontaktpersoner, for man kan ikke, når man selv står med problemer, finde rundt i alle de mange systemer, man ofte er i kontakt med.
Ideen om, at man skulle kunne nøjes med at have én indgang, og at der så kun er én person, holder ikke, fordi der simpelt hen er for mange og for specialiserede systemer.
Derfor er man nødt til at have et samarbejde og have en fast kontaktperson.
Hvad angår det konkrete forslag, spørges der i flere af høringssvarene til, hvorfor det er nødvendigt med en lovhjemmel, når man sådan set kan lave det her samarbejde i forvejen.
Det går jeg ud fra at vi får afklaret under udvalgsarbejdet.
Der er også stillet nogle spørgsmål om nogle ændringsforslag bl.a. fra SIND, der spørger, om det er muligt at skrive ind i forslaget, at man altid skal forsøge at indhente samtykke.
For udgangspunktet må være, at de fleste jo også vil have en interesse i, at man forsøger at lave et samarbejde, at man forsøger at snakke sammen om at få løst f.eks. problemer med at få en bolig og derfor også vil være indstillet på, at der gives samtykke.
Det er meget, meget få mennesker, der ikke giver samtykke til, at man kan indhente oplysninger.
Derfor bør man forsøge at gøre det først.
Det går jeg ud fra at vi også under udvalgsarbejdet kan få svar på hvad ministerens holdning er til.
Tilsvarende peger Institut for Menneskerettigheder i deres høringssvar på, at der er behov for en konkret vurdering i hver enkelt sag, før man videregiver oplysninger, uden at der foreligger samtykke.
Det går jeg ud fra at vi også kan få en melding fra ministeren på om man er indstillet på skal føjes ind.
Vores endelige stillingtagen vil være afhængig af svarene på de spørgsmål, der bliver stillet under udvalgsarbejdet, men grundlæggende synes vi, at det er rigtig fornuftigt, hvis myndighederne arbejder sammen i stedet for at modarbejde hinanden.
Kim Andersen (V), 2008-12-04:
Lovforslaget lægger op til, at retsplejelovens § 114 giver mulighed for, at der kan udveksles oplysninger, sådan at det er muligt, men ikke pligtigt at udveksle oplysninger, som er de sociale myndigheder og psykiatrien bekendt, at disse oplysninger kan videregives til politi og til sociale myndigheder.
Og det vil altså sige, at retsplejelovens § 114 skal omformuleres, så det psykiatriske aspekt kommer med ind i den ordning, vi i dag kender som SSP-samarbejdet mellem skole, sociale myndigheder og politi.
Det er vigtigt at understrege, at der med det her forslag ikke lægges op til, at politiet skal have nogle oplysninger af privat karakter, som kan lægges til grund for efterforskningsarbejde eller for strafudmåling.
Der er alene tale om, at man skal have oplysninger, som kan indgå i en vurdering af den enkelte persons muligheder for at kunne modtage en behandling, en hjælp, en støtte, som vil bidrage til at holde den pågældende ude af kriminalitet eller, hvis den pågældende er i kriminalitet, få vedkommende ud af en kriminel løbebane.
Vi synes, at det er et rigtig godt forslag.
Der er ingen tvivl om, at der er uhyggelig mange mennesker, som på den ene eller den anden måde er ude i kriminalitet eller risikerer at komme ud i kriminalitet, og som samtidig har sociale og psykiske problemer, som er medvirkende til, at de kommer ind på en kriminel løbebane.
Og det er ikke ønskeligt for hverken de pågældende eller for samfundet.
Det her lovforslag vil også gøre det muligt for os at lave en langt stærkere og mere effektiv forebyggende indsats over for grupper af børn og unge, som de relevante fagpersoner og myndigheder kan se en risiko for i forhold til en kriminel løbebane.
Det vil gøre det muligt på et tidligere tidspunkt at sætte kvalificeret og effektfuldt ind over for disse grupper med en målrettet individuel indsats, som gør, at de kan følge deres skole, deres uddannelse, deres fritidsinteresser og job og ikke bliver afhængige af et miljø, der er befængt med kriminalitet.
Det ville være godt, hvis det her forslag kan bane vejen for en sådan indsats.
Vi glæder os over, at vi nu får hjemlet muligheden for det, og at politidirektørerne får i opdrag at stå i spidsen for organiseringen af et sådant samarbejde.
Vi tror, at det vil være en vældig stor hjælp i hele det forebyggende arbejde og til gavn for mange mennesker, som ellers risikerer at komme ind på en kriminel løbebane til skade for dem selv og for deres familier og for samfundet.
Derfor vil vi fra Venstres side på det varmeste anbefale justitsministerens lovforslag.
Morten Østergaard (RV), 2008-12-04:
Det Radikale Venstre er meget glad for det her lovforslag, som vi kan støtte.
Der er behov for en større helhed i indsatsen for de mange psykisk syge, som findes i Danmark.
Alt for mange havner i nogle ulykkelige livssituationer med hjemløshed, med kriminalitet - og efterfølgende i danske fængsler.
Der er ganske simpelt behov for, at vi sørger for, at myndighederne, der har med disse mennesker at gøre, arbejder bedre sammen.
Det kan man bl.a. gøre, som man har forsøgt det i Frederiksberg Kommune, hvor man har sikret et samarbejde mellem politiet, de sociale myndigheder og de psykiatriske afdelinger.
Derfor må jeg sige, at vi samlet set synes, at det her bliver et godt redskab for kommunerne, og at det er godt, at politimestrene nu drager ansvar for, at det bliver gennemført over hele landet.
Men det er også vigtigt at sige, at det ikke er nok til i sig selv at sikre helhed i indsatsen.
Det Radikale Venstre har en social 2015-plan, hvori vi har sat os mål for, hvordan man skal sidestille behandlingen af psykisk syge med behandlingen af folk, der lider af fysiske eller somatiske sygdomme, og hvori der er en lang række ting, vi gerne vil gøre for, at der bliver bedre plads, også på arbejdsmarkedet, til folk med psykiske sygdomme, så de ikke havner i kriminalitet, som det er tilfældet for den målgruppe, vi taler om her.
Der tror vi, at det er vigtigt, at man indfører det, man kalder sociale lodsordninger, altså at man ikke oplever, som mange psykisk syge gør, at have en perlerække af sagsbehandlere i kommunen, som måske og måske ikke taler sammen og koordinerer indsatsen.
Der kan et PSP-samarbejde være et godt led i det, hvis man samtidig sikrer, at der er en kontaktperson i kommunen, ikke bare for den psykisk syge, men også for de andre myndigheder, der har med personen at gøre.
Så vi synes, at det er et godt første skridt, og vi synes, at det er godt, at når man laver forsøg, der virker, så bliver de udbredt til at gælde resten af landet.
Derfor kan vi støtte forslaget, men gør opmærksom på, at hvis man skal skabe helhed i indsatsen for de psykisk syge, er det her kun et godt første skridt.
Henriette Kjær (KF), 2008-12-04:
I Det Konservative Folkeparti kan vi støtte forslaget her fra justitsministeren, og som flere har været inde på, har man på Frederiksberg allerede kørt en forsøgsordning med bedre og tættere samarbejde mellem politi, kommunen og psykiatrien med henblik på at koordinere indsatsen for de mennesker, der har brug for hjælp fra det offentlige.
Ofte er der jo tale om borgere, der har flere forskellige problemer at slås med, herunder psykiatriske problemer og problemer med kriminalitet.
Hvis et sådant samarbejde skal fungere, forudsætter det, at de pågældende myndigheder må tale sammen om borgernes problemer og behov, og det forudsætter, at der er nogle fælles spilleregler, og det er præcis det, som forslaget her skaber.
Den foreslåede ordning vedrørende udveksling af oplysninger som led i PSP-samarbejdet svarer i praksis til ordningen vedrørende udveksling af oplysninger som led i det eksisterende kriminalpræventive samarbejde mellem politi, skole og sociale myndigheder, SSP-samarbejdet.
Samtidig gøres ordningen landsdækkende, således at politidirektørerne skal virke for, at der oprettes PSP-samarbejder i de enkelte kommuner.
Alt i alt er det et både godt og nødvendigt lovforslag, der giver kommuner, psykiatri og politi langt bedre muligheder for at gøre en helhedsorienteret indsats for de udsatte borgere.
Karina Lorentzen (SF), 2008-12-04:
Det er ikke ret lang tid siden, vi havde et samråd om psykisk syge kriminelle her i Folketinget, og der er ingen tvivl om, at vi kunne gøre det bedre på mange områder i forhold til den gruppe mennesker.
Det er helt uholdbart, at der er mennesker, som bliver kriminelle som en følge af, at de ikke får den rigtige behandling, og det må vi jo desværre konstatere stadig væk er tilfældet.
Derfor er SF rigtig begejstrede for det her forslag, som nu skal sørge for et mere smidigt samarbejde mellem alle instanserne omkring en udsat borger.
Forslaget lægger nemlig op til, at man i et uformelt forum kan udveksle oplysninger mellem flere myndigheder uden den omhandlede borgers samtykke.
Formålet er selvfølgelig bedre at kunne koordinere indsatsen og sikre, at borgeren får den hjælp, han eller hun har brug for.
Jeg kan da også notere mig, at de fleste af de organisationer, som repræsenterer de borgere, mener, at forslaget om PSP-samarbejdet er et yderst relevant og nødvendigt forslag, og det synes jeg er meget betryggende.
Det er for SF meget vigtigt, at det her forslag vil kunne øge livskvaliteten for den borger, som får den rigtige hjælp, men samfundsøkonomisk vil det også kunne betyde, at der skabes færre ofre, fordi kriminaliteten som følge af psykisk sygdom kan forebygges og bremses.
For politiet vil det også have en fordel, fordi voldsom magtanvendelse kan undgås og måske forebygges, hvis man kender til en persons reaktionsmønstre, ligesom man også undgår at suse rundt med en psykisk ustabil borger på bagsædet en hel nat, fordi det ikke lykkes at aflevere den pågældende borger til den rigtige myndighed.
Der vil altså være meget at vinde ved det her forslag, når det kommer til at fungere efter hensigten, men samtidig må vi jo også konstatere, at der er visse retssikkerhedsmæssige aspekter i forslaget, som f.eks. brug af udvekslede oplysninger i efterforskningsøjemed.
Hvordan sikrer vi, at det ikke sker i virkeligheden?
Hvordan skal videregivelsen dokumenteres, og hvordan kan en borger gøre indsigelse over en udveksling, han finder forkert, eller som indeholder oplysninger, han finder urigtige?
Hvordan skal der vejledes i forhold til den, som udsættes for indgrebet?
Forslaget kommer på baggrund af et forsøg på Frederiksberg, hvor man siden 2005 har haft et PSP-samarbejde.
Vi kender derfor heller ikke omfanget af eventuelle uhensigtsmæssigheder.
Derfor synes vi i SF, at det er vigtigt at få en grundig evaluering af PSP-samarbejdet, når det nu indføres, ligesom vi også ønsker en revisionsklausul indført, så vi kan ændre loven, hvis den afføder utilsigtede virkninger.
Men overordnet støtter vi altså forslaget, som vi synes er et vigtigt skridt på vejen i forhold til at optimere indsatsen over for kriminalitetstruede borgere.
René Christensen (DF), 2008-12-04:
»Udveksling af oplysninger som led i politiets samarbejde med de sociale myndigheder og psykiatrien« er overskriften på det her lovforslag.
Politiet kan med den her lovgivning således videregive og modtage oplysninger om enkeltpersoners rent private forhold fra og til andre myndigheder, hvis videregivelsen anses for nødvendig af hensyn til det kriminalitetsforebyggende samarbejde.
Samarbejdet bliver hermed et led i indsatsen over for socialt udsatte borgere.
Det er en ordning, som vi kender i dag på andre områder, og her tænker jeg på SSP-samarbejdet.
Den foreslåede ordning omkring deling af oplysninger i PSP, dvs. mellem politiet, sociale myndigheder og psykiatrien, svarer i praksis til ordningen i SSP-samarbejdet.
Hvad for erfaringer er der så på området?
SSP-samarbejdet er en ordning, der har kørt i flere år, og den ordning har været et tiltag i positiv retning for børn og unge og deres familier.
Det nye PSP-samarbejde har i en årrække fungeret i Frederiksberg Kommune og det med gode erfaringer og resultater.
Det er deres erfaring, at borgere, som bliver indkaldt til et netværksmøde, kommer og bidrager med en positiv holdning og vil være med til at finde en brugbar løsning, samtidig med at de selv vil påtage sig en del af løsningsforslaget.
Det er også erfaringen, at selv om det ikke lykkes at finde en løsning, som borgeren selv er motiveret for, og den vanskelige situation derfor ikke i sig selv bliver løst, så har det en betydning for netværket mellem politiet, sociale myndigheder og psykiatrien; man har lært hinanden at kende, og alle kender nu problemstillingen omkring den enkelte borger.
Hvad er det så for borgere, kommunen har arbejdet med?
Det er borgere, som har flere problemer som kriminalitet, misbrug af alkohol eller stoffer, de er ofte truende eller voldelige, og de har måske været indlagt på psykiatriske afdelinger i kortere perioder.
Derfor har de meget svært ved at fastholde deres bolig enten på grund af økonomi eller på grund af deres opførsel.
En oplagt sag kan være en borger, hvis hjem politiet gentagne gange må ud til for at skabe ro; der bliver larmet om natten; der bliver smidt ting ud ad vinduet og ned på gaden; der er ofte tumult i lejligheden; naboerne bliver selvfølgelig utrygge og klager til politiet og eventuelt til deres boligselskab.
Det er ikke en sag, som politiet kan løse alene, og her er PSP-samarbejdet en løsning både for borgeren, som har problemerne, og så sandelig også for de borgere, som føler sig utrygge.
Denne lovgivning skal sikre, at der er fokus på borgere med psykiatriske problemer i alle kommuner.
Det er fremadrettet og positivt, og det er til glæde for alle i samfundet.
Der har selvfølgelig været udfordringer i forbindelse med arbejdet i Frederiksberg Kommune, men der foreligger en fin rapport, som kommer fint omkring de udfordringer og problemer, der har været i forbindelse med samarbejdet.
Der er ligeledes kommet en del høringssvar til lovforslaget, og jeg kan sige, at der er modtaget positive tilkendegivelser fra de berørte høringsberettigede.
Så vi ser frem til, at det bliver implementeret i kommunerne, og vi vil stemme for forslaget.
Mogens Jensen (S), 2008-12-04:
Jeg kan også godt til en start afsløre, at Socialdemokraterne heller ikke kan tilslutte sig det her beslutningsforslag.
Jeg synes også, at man godt kan undersøge, hvad årsagen egentlig er til, at Dansk Folkeparti rejser sagen og fremsætter beslutningsforslaget.
Hr. Søren Espersen har jo allerede givet udtryk for, at det er fremsat, for at alt dansk skal være på dansk jord.
Det er så i hvert fald den danske jord, som vi har, og som den ser ud i øjeblikket.
Det har jo også ændret sig sådan lidt gennem tiderne.
Men er sandheden ikke, at der generelt ikke er noget problem med, at nationale kulturgenstande befinder sig forskellige steder, som de jo gør på kryds og tværs, ikke alene på kryds og tværs af Norden, men i resten af verden?
For man kan altid låne af hinanden, fordi museerne faktisk arbejder fint sammen generelt og ret beset som museer, som jo er dem, der opbevarer de her genstande, ikke er særlig optaget af, hvor tingene befinder sig, bare man kan få fat i dem, bare man kan bruge dem, bare man kan låne dem, bare de er tilgængelige for offentligheden.
Det er jo det vigtigste, nemlig at de her genstande bevares, og at de er i offentlighedens ejendom, og så er det altså lidt sekundært, hvor de bevares.
For når ting er på museum, er de netop bevaret.
De kan lånes, og det gælder jo som bekendt internationalt.
Kærlighed til og omsorg for den danske kulturarv er vigtig, også for Socialdemokraterne, men skulle vi ikke hellere lade det udmønte sig i, at vi så bruger vores ressourcer og vores kræfter også her i Folketingssalen på at passe langt bedre på og formidle de samlinger, vi har i Danmark, og den kulturarv, vi allerede har i Danmark?
Der er ingen tvivl om, at hvis vi tog hul på den her udleveringssag med Sverige, så ville vi jo reelt set starte en uoverskuelig og ukontrollerbar proces, og jeg tror oven i købet, at Danmark, hvis det endelig kom til det, ville blive den nordiske nettotaber og i hvert fald i global sammenhæng blive den helt store taber.
Der er jo sagt tidligere i dag, at nogle af de vigtigste eftermiddelalderlige museumsgenstande både på Nationalmuseet, Statens Museum for Kunst, Frederiksborgmuseet og Rosenborg stammer fra Gottorpplyndringerne.
På Rosenborg alene ville indtil flere sale blive ribbet, hvis vi nu skulle til at tilbagelevere de her skatte til Gottorp.
Og noget tilsvarende ville gælde de ældre samlinger på Statens Museum for Kunst.
Hvis man startede sådan en udlevering her, hvad ville man så gøre, hvis svenskerne, hvilket de sandsynligvis ville, sagde nej?
Man kan jo ikke engang gøre den svenske stat ansvarlig.
Skulle man så bede staten om at ekspropriere?
Og en lang række af de øvrige krigsbytter, som nævnes i Dansk Folkepartis forslag, tilhører også en række svenske sogne spredt ud over landet.
Hvordan vil Dansk Folkeparti gøre den svenske stat ansvarlig for dem?
Vi skal selvfølgelig give mulighed for, at man kan levere kulturarv tilbage til lande
, men så skal det, som det også er sagt her i dag, være helt særlige genstande, hvilket det har været i forbindelse med Island og også i en række andre tilfælde.
Johs. Poulsen (RV), 2008-12-04:
Jeg må sige, at man skal have meget, meget specielle ører for at have hørt, at jeg skulle have sagt, at man ikke må beskæftige sig med fortiden.
Det, jeg sagde, var, at vi ikke støtter beslutningsforslaget, bl.a. med samme begrundelse som regeringen, og at vi bakker op om regeringens holdning i den her sag.
Så det er jo vildt manipulerende at påstå, at man ikke kan beskæftige sig med fortiden.
Naturligvis kan man det - på samme måde, som man kan sige, at man ikke støtter det her beslutningsforslag, og at det måske var mere aktuelt at se på noget af det, som bl.a. Dansk Folkeparti har medansvar for: det, der foregår i øjeblikket, hvor der forsvinder masser af kulturskatte fra Irak i en krig, hvor Danmark har været direkte involveret.
Søren Espersen (DF), 2008-12-04:
Altså, jeg synes, at man tillægges nogle motiver, man ikke har.
Der er ikke noget konfrontatorisk i det her.
Altså, jeg gør egentlig bare det, som det gamle radikale folketingsmedlem Hermod Lannung gjorde til sin livssag, nemlig at få udvekslet krigsbytte.
Det var hans livssag.
Han var ikke særlig konfrontatorisk, men af og til kom han også til at sparke lidt til svenskerne, for det er jo dem, der i høj grad er problemet i Vesteuropa.
Alle andre vesteuropæiske lande kan man snakke med.
Men der er altså ikke noget konfrontatorisk i det her.
Jeg foreslår bare, at vi starter en dialog.
Men jeg fik ikke svar på, hvad SF vil sige til grønlænderne, når de siger: Nu vil vi gerne have vores sager hjem til Nuuk - hvor jeg mener de hører hjemme.
Jeg mener nemlig ikke, at der er trukket en streg i sandet, ligesom SF gør: Nu slutter vi her, vi kommer aldrig videre, nu bliver alle tingene liggende her.
Er det det, SF mener?
Pernille Frahm (SF), 2008-12-04:
Men jeg synes, at hr. Søren Espersen igen gør den fejl, at det ligesom skal være noget for noget, at alle skal, og at det her er alt eller intet.
Sådan er det ikke for mig.
For mig er det et spørgsmål om fra sag til sag.
Nu hørte jeg, at kulturministeren var oppe at sige, at hun da godt ville kigge på forholdene omkring Jyske Lov, fordi det er noget særligt.
Det synes jeg da er en meget god idé, lad os kigge på det.
Det, som jeg synes er problemet ved Dansk Folkepartis forslag, er, at det er en meget konfrontatorisk linje, der bliver lagt an til, og der bliver også fra ordførerens side brugt argumenter i retning af: Er det ikke en uforskammet behandling, svenskerne giver os?
Ja, jeg synes, at vi skal prøve at finde en forsonlig måde at gøre de her ting på.
Jeg synes, at vi skal prøve at imødekomme hinanden, og jeg synes, at vi skal glæde os over, at vi har et godt samarbejde.
Søren Espersen (DF), 2008-12-04:
Jeg forstår, at SF er vældig bekymret for, at der var noget, der skulle forsvinde herfra.
Det er jeg slet ikke spor bekymret for, forstået på den måde, at vi jo altså er langt mere generøse, kan jeg forstå, end SF, som bare er utrolig bange for, at der er noget, der forsvinder fra Rosenborg Slot osv.
Det er jeg ikke, men lad det nu ligge.
Vil ordføreren være så venlig at forklare det over for grønlænderne og islændingene?
Nu trækker vi en streg i sandet, og alt, hvad der ligger af grønlandia på Nationalmuseet, bliver liggende.
Jeg vil sige til SF's ordfører: Prøv lige at forklare det til grønlænderne.
Mogens Jensen (S), 2008-12-04:
Nu er jeg ikke svensk og bor heller ikke i Sverige, men jeg mener måske heller ikke, det er rimeligt, at Sverige reagerer, som de gør i alle tilfælde.
Og jeg vil selvfølgelig også give ordføreren for Dansk Folkeparti ret i, at man må kunne tale sig til rette, hvor der er tale om helt særlige genstande, og det er selvfølgelig et definitionsspørgsmål.
Det, jeg faktisk mest taler imod her, er den meget omfattende ordning, der egentlig ligger, hvis Dansk Folkepartis beslutningsforslag bliver vedtaget, nemlig at det så kommer til at gælde et utal af genstande.
Det er til at håndtere, når det er nogle få genstande, og jeg vil også gerne være med til at diskutere, om der kunne være ting der, også i forhold til Sverige.
Men det generelle forslag, som Dansk Folkeparti her har stillet, kan vi ikke tilslutte os.
Søren Espersen (DF), 2008-12-04:
Jamen så lad os holde det specifikt - så lad os holde os til de islandske håndskrifter.
Er ordføreren opmærksom på, at nogle af de allerfornemste islandske håndskrifter ligger i Stockholm?
Svenskerne udviste nemlig ikke samme generøsitet over for islændingene, som vi gjorde.
De huggede de håndskrifter i Danmark, mens de var her.
Var det ikke rimeligt, at man også på en eller anden måde var generøs dér?
Lad os tage noget andet specifikt - det bliver så mit spørgsmål.
Jeg nævnte Tjekkiets præsident, Vaclav Havel, som kommer til Stockholm som nyvalgt præsident for et frit Tjekkiet, og hans første og største ønske, som han gør gældende over for kongen og statsministeren i Sverige, er: Kunne vi få vores tjekkiske kongekrone tilbage?
Synes Socialdemokratiets ordfører ikke, at det var arrogant, at svenskerne bare sagde nej til den anmodning?
Mogens Jensen (S), 2008-12-04:
Nu synes jeg jo generelt, det er et godt princip, at man låner af hinanden, og at man er åben over for hinanden kulturinstitutionerne imellem.
Og min pointe her var sådan set, at det faktisk fungerer udmærket på det generelle plan mellem museerne.
Vil man udstille en genstand fra Danmark, som befinder sig i et andet land, så kan man hente den hertil og udstille den og skabe formidlingen.
Det system fungerer jo sådan set udmærket.
Jeg nævnte jo netop eksplicit i min ordførertale, at man selvfølgelig i forbindelse med helt definerede, særlige kulturarvsgenstande kan lave en udleveringsaftale, og det vil jeg også gerne være med til, og det havde jeg formentlig også sagt ja til, hvis jeg havde stået her dengang, det var de islandske sagaer, der var tale om, men så er det meget specifikt og ikke en sådan meget generel ordning, som jeg føler at Dansk Folkepartis beslutning lægger op til.