Anders Samuelsen (NY), 2008-01-17:
På mange måder har det jo været en interessant debat i dag, forstået på den måde at Enhedslisten sådan set har gjort en del af det arbejde, som VK burde have gjort, nemlig ved at påpege, at det var det nærmeste, man kunne komme et bluffnummer, det, der skete før juleferien, nemlig at man forsøgte at oversælge et projekt, som skulle komme til at lyde som 5 mia. kr., når der stort set ikke var noget indhold i det, og der i bund og grund var tale om, at man fremrykkede en regulering, og det var det.
Derudover har kampen i dag så stået om, hvem der muligvis har ansvaret for det, og hvem der egentlig gerne ville have givet mere, og hvorfor man ikke kunne give mere osv. osv.
Jeg må sige, at jeg synes, at det understreger, hvorfor det helt rigtige i forhold til det, som er spørgsmålet i dag i forespørgselsdebatten, ville have været, at alle partier i Folketinget havde undladt på noget som helst tidspunkt at begynde at blande sig i den her diskussion.
Derfor må man så sige, at de partier, som bærer det ansvar, er Socialdemokratiet, SF, Dansk Folkeparti, og det er så desværre også Enhedslisten, som sådan set ikke har været ked af - heller ikke i det forslag til vedtagelse, som de fremsatte i dag - at pege på, at de gerne ville bruge Folketinget til at blande sig i overenskomstforhandlingerne.
Det er en uskik, dels fordi der reelt ikke kommer noget ud af det, så det bliver altså bare et valgkampstunt - det var det, det blev - et valgkampstunt, som ingen i bund og grund åbenbart havde lyst til at leve op til, og det er så, kan man sige, med god grund, men derfor bør man jo ikke gå til valg på det, når man godt ved på forhånd, at det er et træ, man aldrig nogen sinde burde være kravlet op i, dels fordi der, hvor vi for alvor i Folketinget kan gøre noget, er i forhold til arbejdsforholdene, hvilket også andre har været inde på.
Det er jo der, man først og fremmest burde sætte ind, og ikke på spørgsmålet om, om man kan give nogle 200, 300 eller 400 kr. om måneden, hvis der, hvor man for alvor kunne gøre noget i forhold til folks arbejdsglæde og arbejdslyst og mulighed for at udfylde deres faglighed, var på de områder, som også har været et tema i flere valgkampe i træk nu, nemlig minuttyranniet, bureaukratiseringen af den offentlige sektor, vores evige trang til fra Folketingets side at lade, som om vi kan løse helt konkrete faglige problemstillinger ude i den enkelte institution, når sandheden er, at det kan vi ikke.
Der har vi i bund og grund kun én ting at læne os op ad, og det er medarbejdernes faglighed og muligheden for, at medarbejderne kan udleve deres faglighed.
Mig bekendt er det meget, meget sjældent, at det er tilsyn og andet, som er med til at afsløre dårlige forhold i vores institutioner.
Det er som regel pårørende, eller det er pressen, som rejser sagerne.
Det er egentlig ikke nogen af de mange kontrolforanstaltninger, som vi stiller op.
Så Ny Alliances syn på dagens debat er sådan kort ridset op, at Enhedslisten har gjort et fortræffeligt stykke arbejde for at afsløre, hvor skidt en aftale, Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti lod sig binde op på.
Finansministeren gjorde et godt stykke arbejde, fordi han sørgede for, at Folketinget ikke blev belemret mere end højst nødvendigt af den retorik, som har været en del af valgkampen, altså at man overlader så meget som overhovedet muligt til forhandlingsparterne på arbejdsmarkedet.
Tilbage står vi så med nogle forslag til vedtagelse, som også i sig selv er meget mystiske.
Ny Alliance vælger at stemme for det forslag til vedtagelse, som kommer fra Venstre og Konservative.
Det er jo trods alt to faktuelle ting, som står der,
og det kan man så nikke til eller lade være.
Vi vælger at nikke til det.
Det er jo ikke i strid med sandheden, at man har lavet en aftale med KL.
Og det forslag, der ligger fra Socialdemokratiet, forstår vi simpelt hen bare slet ikke ordlyden af.
Jeg har oplevet meget i Folketinget, men at man skal have en vedtagelse, hvor man konstaterer, at der er sendt et brev, er da godt nok noget af det mest mærkværdige, jeg har set som forslag til vedtagelse.
Men o.k., det er så der, den politiske kamp står i forhold til det synspunkt, som Socialdemokratiet har.
Tak for ordet.
Det forstår jeg som en bekræftelse på, at hver enkelt institution bliver kompenseret, men hvordan kommer vi så nærmere lige konkurrence?
Hvis de samme institutioner får de penge tilbage, altså bliver kompenseret, har den private sektor sådan set ikke opnået en bedre konkurrencesituation, fordi den konkurrerer over for den samme samlede økonomi pr. institution, eller kan ordføreren oplyse noget yderligere?