Christian Langballe (DF), 2012-10-23:
Vi kan jo også tilslutte os intentionen og ønsket, der ligger bag lovforslaget, nemlig at vi i folkekirken får så gode og kvalificerede provster som muligt, ved at ansøgerfeltet udvides til hele landet.
Der er nogle praktiske problemer med det, som jeg håber vi kan få op, når det kommer i udvalg, så jeg har egentlig ikke mere at sige til det.
Vi har heller ikke noget imod en udvidelse af antallet i provstiudvalget, eller at der er en præst, der er repræsenteret, eller at funktionsperioden ændres.
Jeg vil så godt sige, at jeg først og fremmest glæder mig over, hvad der ikke er medkommet som følgelovforslag, men som har været foreslået i forbindelse med den betænkning, som lovforslaget bygger på, nemlig 1527.
Det er blevet foreslået, at provstiudvalget skal kunne lukke de enkelte sognekirker.
Det er ikke blevet til lovforslag.
Det bliver det forhåbentlig aldrig, for det ville være et frontalangreb på sognet som det afgørende omdrejningspunkt i folkekirken.
Det er selvfølgelig ude i det enkelte sogn og udelukkende der, at menighedsrådet træffer afgørelse om en kirkelukning.
Det er også blevet foreslået, at provstierne og provstiudvalgene skal være indpiskere og igangsættere og arbejdsgivere i forhold til de enkelte sogne.
Nej, siger vi.
Lad nu de enkelte sogne klare det selv, og respektér den forskel, der er på sognene.
Lad samarbejdet og initiativet mellem sognene komme nedefra, frivilligt, i stedet for som et diktat fra et provstiudvalg.
Det er den slags forslag, som vi håber aldrig bliver til noget, for de dræber ånden i folkekirken.
Det er et brud på den ånd og den protestantiske frihedstradition, som folkekirken er grundlagt på, fordi folkekirken nemlig i høj grad hviler på den lutherske tanke om det almindelige præstedømme, altså en tanke om, at enhver, der er krøbet ud af dåben, kan kalde sig præst og biskop og pave.
Der er altså ikke dette magthierarki i folkekirken, som man nu synes at lægge op til.
Omdrejningspunktet har været sognene, hvor menighedsrådene har haft ansvaret for den lokale sognekirke, mens præsterne har haft til opgave at forkynde evangeliet m.m.
Biskop og provst har været sat til at tilse, at præsterne forkyndte evangeliet og varetog deres embede og holdt øje med, at menighedsrådene holdt sig inden for lovens ramme.
Man har kaldt folkekirken for et velordnet anarki, og tak for det.
For det betyder nemlig, at hvert enkelt sogn har haft friheden til og muligheden for at indrette sig, som man ville, alt efter holdning og kirkelig observans.
Det er sket ud fra den selvfølgelige og afgørende forudsætning, at grunden til, at der overhovedet er en kirke og et sogn, er evangeliet.
Sådan er det bare blevet inden for de sidste år, uden at det er blevet sagt højt eller har været genstand for en diskussion om, hvorvidt det så også var rimeligt eller hensigtsmæssigt.
Vi mener, det er på tide, at det slås fast med syvtommersøm, at vi har en evangelisk-luthersk kirke, der bygger på det almindelige præstedømme, og hvor sognet er udgangspunktet og krumtappen i vores folkekirkeordning.
Der er ingen tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti vil gøre, hvad vi kan, for at værne om den folkelige folkekirkeordning, og det vil sige, at vi værner om sognenes selvstændighed og frihed.