runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Krarup (DF), 2007-04-19:
Må jeg sige, at jeg blev helt rørt over hr. Morten Østergaards sprog: »Rundet af den danske muld«, og »de har måske været med i slaget ved Dybbøl«.
Det var gribende at høre.
Men må jeg sige, at jeg er ganske enig med hr. Morten Østergaard i, at det er en uting, at det også rammer danskere.
Nu synes jeg, at beskæftigelsesministerens historie med pigen, der har været på rejse og kommer hjem efter at have fyldt sig med oplevelser og kundskaber, jo ikke just afbilder en person, der egentlig har noget som helst krav på understøttelse og kontanthjælp.
Men jeg synes også, det er en uskik, at danske borgere skal ligestilles med flygtninge/indvandrere.
Jeg synes, at den regel burde ophæves, men det er vi jo desværre ikke i stand til på grund af de internationale konventioner, som bl.a. hr. Morten Østergaards parti dyrker.
Og så vil jeg lige sige med hensyn til skabelsen af den danske velfærdsstat: Den skyldes jo ikke foragt for fattigdom – det er jo et pragtfuldt udtryk, foragt for fattigdom.
Nej, den skyldes, jeg er lige ved at sige, frygten for fattigdommen.
Jeg kunne have lyst til at citere Jacob Knudsen, der taler om, at hvis ikke frygten for fattigdom går igennem samfundet som luften i en skorsten, så går samfundet i stå.
Men det er klart, at det er en flittig befolknings vilje til at arbejde sig ud af fattigdommen, der ligger bag velfærdssamfundet.
Morten Østergaard (RV), 2007-04-19:
I lyset af det sidste vil jeg starte med at minde hr. Søren Krarup om, at starthjælpen jo også gælder for disse danske statsborgere, som hr. Søren Krarup mener, at vi, der ønsker den afskaffet, foragter.
Jeg kunne da godt tænke mig sådan rent ideologisk at spørge hr. Søren Krarup: Er det ikke sådan, at man kan sige, at det velfærdssamfund, som er blevet udviklet her i Danmark, bygger på en stærk foragt for fattigdom, og at den fattigdom, som langt størstedelen af de her mennesker er bragt i, strider mod hele grundstenen i det samfund, som er bygget op?
Jeg blev ringet op af en ung pige, som havde været halvandet år i Luxembourg med sin kæreste.
Hun vendte gravid hjem, og det eneste, det land, som hendes forældre og måske bedsteforældre og forældre før det, ja, måske var der endda nogle, der var med ved slaget om Dybbøl, tilbød hende, var starthjælpen, på trods af at hun er rundet af den gode danske muld og i hvert fald ikke har været udsat hverken for min og, tror jeg, heller ikke hr. Søren Krarups foragt.
Er det ikke det system, som er kommet til efter 2001, hvor netop også en lang række danskere bliver gjort fattige med den starthjælp, hr. Søren Krarup står vagt om?
Søren Krarup (DF), 2007-04-19:
Jamen jeg bliver dybt rørt også over hr. Jørgen Arbo-Bæhrs følsomhed.
Men hvis hr. Jørgen Arbo-Bæhr er modstander af forskelsbehandling, så vil jeg stille ham nogle spørgsmål: Behandler han sine egne børn på samme måde, som han behandler vildfremmede børn?
Behandler han sin kone på den samme måde, som han behandler en person, han møder i bussen?
Er der ikke tale om forskelsbehandling i hr. Jørgen Arbo-Bæhrs holdning til tilværelsen?
Selvfølgelig er der det.
Men da hr. Krarup nævnte de mennesker, der sidder i flygtningelejrene, og så vidt jeg kan huske, sagde han »gør sig passive«, så siger jeg, at det drejer sig om mennesker, der ikke kan svare hr. Krarup, og så er jeg nødt til at forsvare de mennesker.
De sidder i en ulykkelig situation.
De er udvist af Danmark, de kan ikke komme hverken frem eller tilbage, og så bliver de ulykkelige.
Det kunne man tydeligt se, da vi var på besøg hos de mennesker.
Nogle af dem sagde: Vi vil hellere end gerne ud og arbejde for at klare os selv eller få en uddannelse til at gøre os klar til at komme tilbage til vores hjemland, når det bliver sikkert på et eller andet tidspunkt.
Hvem er det, der gør dem passive?
Det gør bl.a. hr. Søren Krarup.
Dansk Folkeparti siger: Nej, I skal sidde her og rådne.
Ulrik Kragh (V), 2007-04-19:
Nu ved jeg ikke, hvornår hr. Thomas Adelskov sidst har været i nærheden af arbejdsmarkedet inden for håndværksfag, men hvis det er sådan, at en række mestre vælger den løsning, som hr. Thomas Adelskov foreslår her, vil situationen jo være den, at det formentlig vil være en væsentlig ændring i ansættelsesvilkåret, fordi det vil forhindre vedkommende i at kunne få ansættelse et andet sted.
Så spørgsmålet er jo: Er det overhovedet i arbejdsgiverens interesse?
Nej, det er det ikke.
Så til trods for, at hr. Thomas Adelskovs spørgsmål egentlig mere vedrører det lovforslag, som vi skal behandle senere, end beslutningsforslaget, vil jeg sige, at der altså er nogle nuanceforskelle her, som gør, at til trods for at vi er enige i hovedsigtet her, har vi valgt at sige: Vi følger lovforslaget, og vi støtter det den vej rundt i stedet for.
Steen Gade (SF), 2007-04-19:
Ministeren har en stærk stil, men jeg synes, indholdet er lidt svagt.
Vi må jo koncentrere os om, hvad der er sket i de her 6 år.
Det er ikke, fordi alt var godt før de her 6 år.
Ministeren siger altså helt åbent, og det skal han selvfølgelig roses for, at det er et succeskriterium for regeringen, at den gruppe, der har flyttet sig mest og er kommet ud af offentlig forsørgelse, altså er endt med, og nu citerer jeg igen Rockwoolfondens formulering: at leve af ægtefællens indtægt, at leve af sort arbejde eller noget helt andet – altså er blevet lukket ude fra samfundet, lever isoleret og risikerer at blive en ny underklasse, der ikke kan få integreret deres børn.
Jeg tror, at vi er nødt til at have nogle systemer, der gør, at det kan betale sig at arbejde, og det er det, vi har gennemført her, det er det, vi kan se giver nogle resultater, og det er det, vi vil se vil give endnu bedre resultater i de kommende år.
Ulrik Kragh (V), 2007-04-19:
Det er netop sådan, at karteldannelser og ulovlige prisaftaler er stukket under stolen og skjult.
Og det, der ligger i regeringens forslag er jo, at det her skal være åbent, således at alle har syn for sagen: Hvad er det, der er af aftaler, og hvordan kan man forholde sig til dem?
Vi er i den situation, at vi – måske til forskel fra Socialdemokraterne – egentlig synes, at arbejdsmarkedets parter ville være de bedste til at aftale, hvad værdien af sådan en binding er, frem for at vi lægger det ind i lovgivningen.
Derfor synes jeg, at Socialdemokraterne skulle overveje i den fremadrettede behandling af både beslutningsforslaget her og lovforslaget, om ikke arbejdsmarkedets parter var bedre til at lave vurderingen af værdien af bindingerne, frem for at vi her fra Folketingets talerstol skal beslutte det.
Thomas Adelskov (S), 2007-04-19:
Det bliver jo interessant at se, hvordan vi så skal håndtere det her i dagpengesystemet.
Hvis man betragter sig som opsagt og skal gennem et civilretligt søgsmål for at få afklaret det, vil beskæftigelsesministeren så også være indstillet på – det kan vi jo få at høre, når vi skal behandle hans lovforslag på et tidspunkt – at man kan få dagpenge uden at være opsagt, altså uden selv at have sagt op, hvor man jo ryger ind i en karantæne.
Det bliver en interessant diskussion.
Jeg synes også, det er interessant, at hr. Ulrik Kragh ikke anerkender, at det rent faktisk kan foregå sådan, som jeg beskriver det, for det kender vi jo rent faktisk fra den slags aftaler.
Det eksisterer jo; man laver jo den slags aftaler for at holde lønningerne i ro, og i fremtiden vil det også være for at holde på medarbejderne.
Det er sådan set det, vi gerne vil undgå.
Vi vil gerne have et dynamisk arbejdsmarked, hvor der er mulighed for at søge arbejde andre steder end der, hvor man måske først startede.
Henriette Kjær (KF), 2007-04-19:
Jamen jeg tror ikke, der er nogen, der tror, at de ikke gider arbejde.
Men det kan være, at de ikke kan finde ud af at søge job eller andet, og det er derfor, jeg siger i min ordførertale her, at kommunerne jo også må kigge lidt på, hvor lang tid den pågældende familie har været på starthjælp, og om det egentlig er underligt, og så måske begynde at interesse sig lidt for familien og vise dem, hvordan man kan gå ind og søge på Hotjob, og hvordan man i det hele taget får fodfæste på arbejdsmarkedet.
Den lille øvelse kunne man jo godt gøre fra kommunens side, og jeg giver da hr. Hüseyin Arac ganske ret i, at det kan der være behov for i visse tilfælde.
Men ellers har man altså også muligheden for at søge selv, og de fleste har jo også et netværk blandt deres landsmænd, der har været her i længere tid end dem selv, eller andre, der kan forklare dem lidt om, hvordan man kommer ind på arbejdsmarkedet.
Jeg bliver så glad, når man snakker konstruktivt og kommer frem til en løsning.
Løsningen har jeg spurgt beskæftigelsesministeren om og sagt: Sig til kommunerne eller til de der jobkonsulenter eller hvem, det er, der arbejder med de her mennesker, at de skal henvise dem til det arbejde om 1 uge eller om 1 måned eller om 6 måneder.
Hvis der er nogen, der siger nej, det vil jeg ikke, så har vi sort på hvidt, hvem der har skylden.
Hvis der er nogle arbejdsgivere, der ikke vil have dem, hvorfor skal vi så straffe de mennesker i stedet for dem, som ikke vil have dem i arbejde, om det er arbejdsgiveren, eller det er dem, der er inde i varmen, eller hvem det er.
Det vil vi gerne være med til.
Ulrik Kragh (V), 2007-04-19:
Nu er der jo ikke fuldstændig parallelitet imellem det at binde medarbejdere til en virksomhed i forhold til et aftalegrundlag og så det at have konkurrence- og kundeklausuler, for konkurrence- og kundeklausuler er jo et generelt aftalegrundlag mellem lønmodtageren og arbejdsgiveren på hele konkurrenceområdet eller på hele kundeområdet, hvorimod jobklausulerne mere er en specifik aftale i enkelte situationer imellem enkelte virksomheder.
Så der er ikke fuldstændig parallelitet i tingene, og derfor synes jeg heller ikke, at man sådan skal kortslutte og sige, at det er det samme.
Men det, der er essentielt her i forhold til hr. Jørgen Arbo-Bæhrs spørgsmål, er, om regeringen bare tilsidesætter muligheden for at kunne give en kompensation.
Og der er vilkåret jo det i regeringsforslaget, at hvis det er sådan, at det er en betydelig ændring af ansættelsesvilkåret, så har medarbejderen mulighed for at kunne sige: Det her er ikke det, jeg er ansat til, det er ikke det aftalegrundlag, som vi har indgået, og derfor betragter jeg mig selv som afskediget med de kompensationsregler, der er herfor.
Det er det stik modsatte af, hvad virksomheden i virkeligheden ønskede sig, og derfor har virksomhederne jo ingen interesse i at gøre det, tværtimod.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-19:
Nu brugte hr. Ulrik Kragh jo et enkelt ord til så ikke at svare på det, jeg spurgte om.
Så nu vil jeg undlade at bruge det ord og i stedet for sige, at der jo kan være virksomheder, der meget gerne vil holde på deres medarbejdere, og i så fald betyder det her forslag, at det kan man gøre ved at bruge den kendte § 18 i funktionærloven, der giver den ansatte en kompensation.
Ifølge regeringens forslag kan man holde på sin medarbejder uden at give medarbejderen en kompensation.
Vil hr. Ulrik Kragh ikke give mig ret i, at det er det, der er forskellen på de to forslag?
Og vil hr. Ulrik Kragh ikke også give mig ret i, at det reelt betyder, at den arbejdsgiver, der gerne vi holde på sin arbejdskraft, kan gøre det og samtidig omgå bestemmelsen i funktionærloven ved ikke at betale kompensation?
Ulrik Kragh (V), 2007-04-19:
Jeg må indrømme, at jeg synes, at det at bruge benævnelsen stavnsbinding i forbindelse med de vilkår, som vi drøfter her, hvor der jo er en høj grad af parallelitet imellem det forslag, regeringen har fremsat, og det beslutningsforslag, der ligger her, er at overdrive vildt.
Vi er i en situation, hvor regeringen klart har tilkendegivet: Vi ønsker ikke, at der laves hemmelige aftaler bag om ryggen på medarbejderne, men der kan være situationer, hvor det er relevant at lave bindinger, når det er sådan, at vi skal have vores fleksible og dynamiske arbejdsmarked til at fungere.
Og det er så det, der i regeringens forslag er foreslået et sæt spilleregler for, hvor der er et andet sæt spilleregler i det beslutningsforslag, der ligger her.
I den forbindelse finder vi, at regeringens forslag er mere nuanceret, og det er derfor, vi hælder til regeringens forslag – ikke, fordi vi ikke synes, at det er vigtigt, at medarbejderne og lønmodtagerne generelt har gode vilkår, men fordi vi også skal have en fleksibilitet og et dynamisk arbejdsmarked, som kan sikre konkurrenceevnen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-19:
Beskæftigelsesministeren sagde, at hvis en virksomhed er meget interesseret i at beholde sin medarbejder og medarbejderen ikke bare siger op, kan virksomheden jo bruge funktionærlovens § 18.
Og det lyder jo meget godt.
Det er faktisk det, det her forslag går ud på.
Ulrik Kragh (V), 2007-04-19:
Nu skal vi jo huske på, at de ting, vi diskuterer her, er et udtryk for, at arbejdsgiverne ønsker at fastholde et ansættelsesforhold med sine medarbejdere.
Og ifølge det forslag, som regeringen har fremsat, vil der i hver enkelt situation, hvis det er sådan, at man pålægger erhvervsbindinger på den enkelte medarbejder, være mulighed for at vurdere sagen og se, om det er en væsentlig ændring, eller om det er en ændring, som er ubetydelig.
Hvis det er en væsentlig ændring, giver det i dag medarbejderen muligheden for at kunne ophæve ansættelsesforholdet, og dermed har arbejdsgiveren tabt sin medarbejder, og det var jo det stik modsatte, arbejdsgiveren var interesseret i.
Så derfor mener jeg faktisk, at der er fin balance i vilkårene, sådan som de er i regeringsforslaget, hvorimod jeg synes, at man går for vidt i B 131.
Elisabeth Geday (RV), 2007-04-19:
Jeg vil spørge hr. Ulrik Kragh, om ordføreren ikke vil anerkende, at der kan opstå en meget besynderlig situation ude i virksomhederne: Som det er nu, har man altså mulighed for at binde sine medarbejdere efter funktionærlovens § 18 a, og man skal så betale for at binde medarbejderen med det, der svarer til halv løn, i den periode, hvor medarbejderen er begrænset i sin mulighed for at søge nyt job.
Nu åbner regeringen så samtidig mulighed for, at man lovligt kan binde medarbejderne ved at indgå aftaler med andre virksomheder i de her erhvervsbegrænsende aftaler, men det kan man gøre, uden at man skal betale medarbejderne kompensation for det.
Vil hr. Ulrik Kragh ikke anerkende, at vi nu kommer i en situation, hvor det rent faktisk bliver økonomisk nærmest dumt af virksomhederne at benytte sig af funktionærlovens regler, når de nu kan få det hele, alle de bindinger, de ønsker, ganske gratis ved at lave nogle aftaler med de virksomheder, som de omgiver sig med, om ikke at ansætte hinandens medarbejdere?
Ulrik Kragh (V), 2007-04-19:
Det, som man kan sige, er, at der er nogle sammenhænge, som er ens i de to forslag, men der, hvor de især er forskellige, er eksempelvis i forbindelse med det andet forhold, jeg nævnte, hvor vi har spørgsmålet om, at man sonderer terrænet for eventuelle opkøb eller en eventuel fusion.
I beslutningsforslaget er der ikke taget højde for de ting.
Det kan være, at Folketinget kan finde enighed om de ting, og det håber jeg da at vi under udvalgsbehandlingen både om forslaget her og det efterfølgende forslag kan nå frem til, men det er altså, sådan som situationen er nu her, således, at vi foretrækker regeringens forslag frem for beslutningsforslaget.
Elisabeth Geday (RV), 2007-04-19:
Jeg vil gentage, hvad jeg sagde til beskæftigelsesministeren, nemlig at der jo ikke er nogen af forslagsstillerne, der benægter de situationer, som hr. Ulrik Kragh også nævner, hvor en virksomhed har brug for at binde sin medarbejder til virksomheden.
Men vil hr. Ulrik Kragh ikke også anerkende, at de muligheder eksisterer allerede i dag med § 18 i funktionærloven, hvor man jo altså regulerer forhold omkring konkurrence- og kundeklausuler?
Jeg vil oven i købet gå så vidt som til at sige: Vil hr. Ulrik Kragh ikke anerkende, at de muligheder er så ekstremt vide, at vi måske oven i købet på et tidspunkt er nødt til at begrænse adgangen til brugen af kundeklausuler?
Ole Sohn (SF), 2007-04-19:
Hvad er grunden til, at man ikke kan bruge funktionærlovens § 18?
Altså, hvis en virksomhed eller en nøglemedarbejder i en virksomhed har brug for at lave en aftale med sine medarbejdere om ikke at gå over til konkurrenten eller ikke gå over til en kunde, så har man funktionærlovens regler.
Hvad er grunden til, at man ikke kan bruge dem?
Det er da det, man skal bruge som virksomhed.
Hvis en virksomhed vil være sikker på at fastholde en medarbejder, hvis den medarbejder er så værdifuld for virksomheden, så skal den da bruge funktionærlovens § 18.
Jeg er lidt optaget af at finde ud af, hvor det egentlig er, at regeringen og oppositionen er uenige.
Altså, vi er enige om, at hemmelighedskræmmeriet skal fjernes; det ligger i vores forslag, og det ligger tilsyneladende også i regeringens forslag.
Vi har funktionærlovens § 18, som giver mulighed for kunde- og konkurrenceklausuler.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-19:
Vil det sige, at ministerens lovforslag går ud på, at en virksomhed stadig væk skal kunne stavnsbinde vedkommende, hvis vedkommende vil have arbejde, til den ene virksomhed, og vil det sige, at alternativet for den ansatte, som nu bliver oplyst, er, at man enten har arbejde her på de betingelser, arbejdsgiveren har dikteret, eller at man så ikke har noget arbejde?
Er det det, der er konsekvensen?
Er det rigtigt forstået?
Nu forstod jeg så, at ministeren mener, at lønmodtagerne skal have at vide, hvis der er nogen aftaler, som reelt stavnsbinder dem til en bestemt virksomhed.
Jeg kunne godt tænke mig så at spørge ministeren om, om det betyder noget som helst for den enkelte lønmodtagers rettigheder.
Giver det den enkelte lønmodtager en eneste rettighed mere ud over det, at man får en oplysning, i forbindelse med, hvad ministeren vil fremsætte af lovforslag?
Thomas Adelskov (S), 2007-04-19:
Så vil jeg godt prøve at give beskæftigelsesministeren et eksempel.
I et givet geografisk område aftaler en række håndværksmestre med hinanden, at de ikke ansætter hinandens medarbejdere.
Det betyder, at nogle konkrete håndværkere stavnsbindes til en konkret håndværksmester, og at det inden for et geografisk område vil være umuligt, at man kan søge ansættelse andre steder.
Det er det, jeg mener.
Det er den forstokkede politik, som beskæftigelsesministeren nu lovliggør.
Så jeg mener, at vi har gjort op med det.
Nu sagde beskæftigelsesministeren selv, at regeringen fremstod forstokket i den her sag, og jeg vil så bare bekræfte, at den tale, ministeren lige har holdt her, efter min bedste overbevisning også er forstokket.
Vi har jo haft beskæftigelsesministeren i samråd i Arbejdsmarkedsudvalget, fordi der i ministerens eget ministerium har eksisteret den slags aftaler, der har bundet medarbejderne.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvordan en minister, som ellers lovpriser et fleksibelt arbejdsmarked og en flexicuritymodel i Danmark, nu sætter sig i spidsen for at have en slags oplyst stavnsbinding af medarbejderne.
Altså, den der fleksibilitet på det danske arbejdsmarked, hvor en medarbejder kan skifte, hvor en arbejdsgiver kan hyre den medarbejder, han har brug for, sætter man fuldstændig ud af kraft, og i stedet for at sikre, at der altså er mobilitet på det danske arbejdsmarked, gør beskæftigelsesministeren sig nu til talsmand for, at man godt må låse medarbejderne til en enkelt virksomhed, de skal bare være oplyst om det.
Det synes jeg simpelt hen er forstokket.
Det, der for mig er helt krænkende, er, at det er hemmeligt.
Vi forbyder hemmeligheden, og jeg kan under ingen omstændigheder se, at det forringer lønmodtagerens ansættelsesforhold.
Bent Bøgsted (DF), 2007-04-19:
Der skal ikke være nogen tvivl om, at Dansk Folkeparti er imod hemmelige jobklausuler.
Jeg har hele tiden sagt, at de skulle forbydes.
Jeg har også hele tiden sagt, at jeg ikke har noget imod jobklausuler, når vel at mærke lønmodtagerne får mulighed for at tage stilling til dem.
Derfor var det da også klart, at Dansk Folkeparti i et samråd med beskæftigelsesministeren sammen med alle andre partier pålagde ministeren at komme med et lovforslag, der forbød hemmelige klausuler.
Da rapporten om hemmelige klausuler så kom, udtalte ministeren noget i stil med, at den ikke helt gav det ønskede grundlag at lave et lovforslag på, men ministeren gav dog til kende, at et lovforslag ville komme.
På et efterfølgende udvalgsmøde slog et flertal fast, at ministeren skulle komme med et forbud mod hemmelige jobklausuler, hvilket ministeren også var indforstået med.
Det forslag er nu blevet fremsat, og derfor er det selvfølgelig også oplagt, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte B 131.
Dansk Folkeparti holder sig til det, som et enigt udvalg har pålagt ministeren.
Og man kan selvfølgelig undre sig over, at forslagsstillerne ikke holder sig til det, som de selv har pålagt ministeren.
Det har så ført til dette beslutningsforslag, der er fremsat, før ministeren skulle komme med sit lovforslag.
Jeg synes egentlig ikke, det er en rimelig sagsgang, og det kan kun tolkes som forslagsstillernes dobbeltmoral og mistillid til ministeren.
Har udvalget pålagt ministeren en handling, må man nødvendigvis også give ministeren mulighed for at bevise, at ministeren vil overholde påbuddet.
Så af de grunde siger Dansk Folkeparti nej til forslaget.
Vi har som sådan ikke det helt store at udsætte på forslaget, men vi holder os til det, som vi sammen med de øvrige partier har pålagt ministeren, og så venter vi med debatten, til vi skal behandle ministerens forslag.
Jamen jeg er overbevist om, at når vi skal behandle ministerens forslag, bliver det til en fornuftig løsning, der passer til virkeligheden udenfor.
Steen Gade (SF), 2007-04-19:
Jeg synes, at beskæftigelsesministeren har meget lyst til at bortforklare regeringens ansvar for de sidste 6 år.
En af de ting, som regeringen har ansvaret for, hvis vi tager Rockwoolundersøgelsen, er jo i virkeligheden, at man har parkeret flere end tidligere i små lejligheder uden kontakt med det omgivende samfund.
Det er jo præcis den gruppe, som hr. Ole Vagn Christensen omtalte, og som i Rockwoolundersøgelsen bliver betegnet som følgende, og jeg skal citere: Selvforsørgende lyder umiddelbart som noget positivt. Det kan det også være, men i denne sammenhæng betyder det blot, at mennesker i gruppen ikke har nogen observerbar indkomst.
De lever af ægtefællens indkomst, af sort arbejde, eller af noget helt tredje.
De er jo parkeret, især kvinderne, i små bitte lejligheder uden kontakt til omverdenen og uden penge.
Jeg kan ikke lade være at sige, at hr. Steen Gade jo med liv og fynd og klem støttede den tidligere regering og jo på den måde også har et medansvar for det, vi taler om her i dag.
Derfor kunne det være fristende at spørge, om hr. Steen Gade synes, at det var meget bedre resultater, man opnåede dengang.
Det har jeg meget svært ved at kunne finde noget belæg for.
Jeg må jo så også indrømme, at oppositionen jo ikke stemt har for noget på det her område de sidste 5½ år, og hatten af for det.