Mette Reissmann (S), 2016-03-31:
Det er ikke mange år siden, at finanskrisens grimme ansigt hærgede den globale økonomi.
Da finanskoncernen Lehman Brothers den 5. september 2008 indleverede sin konkursbegæring, var det kulminationen på et længere forløb, hvor grådigheden havde haft godt og grundigt fat i finansverdenens daværende praksis.
Krisen førte som bekendt til en af de værste finansielle tilstande siden 1930'ernes store depression.
Der var mange faktorer, der gjorde, at det gik så galt, som det gjorde.
I dag bør det også være en åbenlys konstatering, at reguleringen var utilstrækkelig og alt for lempelig.
Der er behov for at have snor i markedskræfterne på en fornuftig måde, ellers løber de jo løbsk.
For politikere er det en bunden opgave at sikre, at vi ikke kommer til at opleve noget, der bare minder om den finanskrise igen.
Under alle omstændigheder betød finanskrisen bankkrak, konkurser, faldende boligpriser, stigende ledighed og underskud på den offentlige saldo.
Danmarks BNP faldt i perioden 2009-2013 med 400 mia. kr., ligesom der forsvandt titusindvis af private arbejdspladser.
Både virksomheder og almindelige danskere blev hårdt ramt, og det har taget flere år med en klog finanspolitik og fornuftige investeringer at nå dertil, hvor vi er i dag.
Derfor er det altså også med bekymring, at L 146 læses.
Lovforslaget omhandler en hjørnesten i tiltroen til og reguleringen af virksomhederne, nemlig revisionen.
Revisorer betegnes med rette som offentlighedens tillidsrepræsentanter.
Revisorer sikrer, at virksomhedernes regnskaber er gennemsigtige, og at de er til stole på.
Det er fuldstændig afgørende for den begrundede tillid og gennemsigtigheden og de rene linjer; det er grundingrediensen i den opskrift, der skal forhindre en ny finanskrise – og i øvrigt også sikre en sund finansiel sektor.
Når jeg tillader mig at bemærke, at lovforslaget læses med stor bekymring, skyldes det netop det, for det lader til, at finanskrisens ulyksaligheder og ikke mindst ophav er glemt i dag, her mindre end 10 år senere.
Med lovforslaget foreslår regeringen reelt at forringe revisorernes uafhængighed, og det synes Socialdemokraterne er meget bekymrende.
Lovforslagets formål er at implementere et ændringsdirektiv og en forordning fra EU.
EU's arbejde har haft sit udspring i et meget relevant formål, netop det.
De gode intentioner har desværre ikke fundet vej til regeringens lovforslag, så man kan med rette sætte spørgsmålstegn ved, om lovforslaget for det første styrker danske revisorers uafhængighed, og for det andet om der er en fornuftig balance mellem kontrollen af virksomheder med offentlig interesse på den ene side og samfundshensyn på den anden side.
Helt konkret retter Socialdemokraternes bekymringer sig mod to forhold.
Det ene er definitionen af de såkaldte PIE-virksomheder, og det andet er revisorernes manglende uafhængighed.
Definitionen af PIE-virksomhederne er helt central her.
Definitionen omfatter virksomheder med offentlig interesse, og den fastsætter, hvilke krav der stilles til virksomhedens revision.
Lovforslaget lægger op til, at definitionen af PIE-virksomhederne indsnævres ganske meget endda.
Fremover vil PIE-definitionen blive indskrænket til kun at gælde børsnoterede virksomheder, kreditinstitutioner og forsikringsselskaber.
Det har stor betydning.
Lige pludselig ser vi altså en portefølje af virksomheder gå fra 800 til 385 virksomheder.
Det betyder også mindre kontrol for revisorerne i dag, plus at de bliver undtaget for de nye, skærpede regler om revisorers uafhængighed.
Så når det giver mening at tale om, hvilke virksomheder der hører under PIE-definitionen, skyldes det, at det er et værktøj, der sikrer kontrol med virksomheder, hvis tab og konkurs vil have samfundsmæssige konsekvenser.
Regeringen vil netop med lovforslaget ganske fritage en lang række virksomheder, hvis tab og konkurs kommer til at få alvorlige negative konsekvenser, for revision, og det er uklogt.
Samtidig hermed understøtter lovforslaget ikke revisorernes uafhængighed, tværtimod.
Med lovforslaget vil det være muligt for et revisionsfirma at levere flere forskellige ydelser til samme virksomhed.
Forordningens udgangspunkt er, at et revisionsfirma kan levere en revision af en virksomheds regnskab og samtidig levere rådgivning, der ikke er revisionsrelateret, til den samme virksomhed.
Men den ikkerevisionsrelaterede rådgivning må ikke fylde mere end 70 pct. af honoraret for revisionen.
Lovforslaget lægger op til, at det må man kunne dispensere fra, og samtidig hermed har man altså en anden beregning end den, forordningen lægger frem.
Igen er der altså nogle lempelser her, som Socialdemokraterne er meget bekymrede over.
Der kommer til at være en stor interessekonflikt, som kommer til at blomstre.
Der er ingen tvivl om, at hukommelsen ofte er kort i politik, men lige præcis her tager regeringen alligevel med det her lovforslag prisen.
Derfor vil Socialdemokraterne tage forbehold i vores støtte til lovforslaget.
Jeg vil gerne understrege, at vores udgangspunkt er, at lovforslaget skal fremme revisorernes uafhængighed og forebygge, at vi igen kommer til at stå i en finanskrise.
Det er helt afgørende.
Vi opfordrer så også ministeren til at indkalde til forhandlinger om indholdet.
Vores endelige position vil afhænge af det videre arbejde.