Elisabeth Geday (RV), 2007-02-28:
I dag er der ca. 3.500 blinde og døve og ordblinde danskere, som kan få hjælp på deres arbejdsplads ved at have en personlig assistent.
Der er jo for de her fysisk handicappede mennesker typisk tale om ren praktisk hjælp, som de kan få af en kollega på arbejdspladsen eller en person, som er ansat til at være deres assistent.
Det forslag, vi sidder med her, udvider jo så kredsen af personer, som har mulighed for at få sådan en personlig assistent, til også at omfatte mennesker med et varigt psykisk handicap, f.eks. mennesker med en hjerneskade, en sindslidelse eller mennesker, som er udviklingshæmmede.
Der er ingen tvivl om, at et forslag som det her, som jo altså betyder, at flere mennesker kan få hjælp til enten at vinde fodfæste eller fastholde et fodfæste på arbejdsmarkedet, er et forslag, som Det Radikale Venstre vil støtte.
Det vil vi også, alene af den grund at det er et forslag, som er aftalt i gruppen af forligspartier bag satspuljen, som også finansierer udvidelsen af målgruppen med ca. 20 mio. kr. i de kommende år.
Jeg har også læst høringssvarene til det her lovforslag og har jo noteret mig, at bl.a. Landsforeningen af Psykiatribrugere kritiserer forslaget for ikke også at give eksempelvis deprimerede eller mennesker med en angstneurose mulighed for at få en personlig assistent til at hjælpe dem med at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Og det er da helt sikkert, at i det omfang, man kan forestille sig, at flere mennesker ved hjælp af en personlig assistent eller en anden form for mentorordning kunne bevare eller få et fodfæste på arbejdsmarkedet, så synes jeg da, det er noget af det, vi bør og skal undersøge.
Vi skal bare være opmærksomme på, at den her ordning, som vi laver i dag, betyder, at vi giver mennesker en mulighed for en varig personlig assistent, fordi de handicap, der er omtalt, altså blindhed, ordblindhed, det at være udviklingshæmmet eller det at have en hjerneskade, er en permanent tilstand, altså et regulært handicap.
Men jeg synes ikke, det skal afskære os fra i de kommende satspuljeforhandlinger at diskutere, om vi i virkeligheden ikke også burde lave en tilsvarende ordning for de mennesker, som har en midlertidig psykisk lidelse, og som måske i en periode på et halvt eller et helt år har brug for hjælp til at vende tilbage til arbejdsmarkedet i form af en personlig assistent.
Jeg har også noteret mig, at en af de ting, der bliver kritiseret i høringssvarene, er, at der mangler penge til at sikre de mennesker, der skal være personlige assistenter, en faglig uddannelse, altså undervisning i, hvordan de håndterer kommunikationen med de øvrige kolleger på arbejdspladsen, hvordan de kan gå ind som konfliktløsere i forhold til kolleger, eller hvordan de i det hele taget hjælper hinanden med de problemer, der kan være som personlig assistent for en handicappet.
Forslaget siger, at der ikke er afsat penge til det, men så er det nogle af de steder, hvor vi måske også skal ind at finde penge i de kommende satspuljeforhandlinger.
Endelig har jeg studset over, at tilskuddet, som man giver til ansættelse af en personlig assistent, af en eller anden grund er defineret som værende på studenterlønsniveau.
Jeg har brug for en forklaring på, hvorfor man har valgt lige den lønsats, for det giver jo et indtryk af, at folk ikke behøver at være særlig kvalificerede for at blive ansat som personlig assistent for en handicappet, og det tvivler jeg meget på er tilfældet.
Tværtimod tror jeg, det kan være en ganske udfordrende stilling at varetage.
Så det tror jeg at jeg vil bede ministeren om at give mig et svar på under udvalgsbehandlingen.