runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Nu skal vi lige prøve at definere det, når jeg siger sygehuse osv.
Jeg mener ikke, at man pludselig skal gøre det tilladt at ryge, som man gjorde før i tiden, men der bør være nogle muligheder for dem, der har det værst.
Vi har lige haft en debat om palliativ behandling.
Jeg kender mange af dem, der kommer ind, og som har det virkelig hårdt – de har fået en diagnose, der gør, at de får det rigtig dårligt og skidt og måske derfor har brug for den her cigaret, men de må ikke ryge den nogen steder.
Kunne man ikke sige, at der kunne være et enkelt lille sted, hvor man kan gå hen og få sin cigaret uden at blive udstillet foran et sygehus, så alle mennesker kan se, at der står en ryger, eller kan pege fingre ad vedkommende eller på tøjet kan se, at det er en patient?
Per Clausen (EL), 2010-02-12:
Det kan jeg sådan set sagtens forstå, og det er jeg også med på at man skal prøve at finde nogle løsninger på.
Jeg synes bare, det er vigtigt at holde fast i, at røg – også den røg, som andre, om jeg så må sige, udsender – jo er farlig.
Vi ville ikke tillade, at man som medarbejder i en virksomhed gik rundt i tilsvarende giftig røg, hvis det stammede fra noget som helst andet.
Så ville det i hvert fald forudsætte, at man gik rundt med maske på konstant – og måske endda i en rumdragt.
Så der er altså et udestående i forhold til arbejdsmiljøet.
Der synes jeg bare, at man skal have meget mere fokus på det, for jeg er helt enig med fru Liselott Blixt i, at det ikke handler om at få folk til at holde op med at ryge ved at gøre det forbudt at ryge, men vi er nødt til at sikre, at de mennesker, der skal passe deres arbejde, kan gøre det uden at blive forgiftet.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Jamen der mener jeg igen at man jo som menneske har et valg.
Altså, jeg har da været inde på restauranter og værtshuse, der ikke tillader rygning, og jeg har også været de steder, hvor der ryges, og jeg vil så også sige, at mange af dem, der står på den anden side af baren, selv står med en cigaret.
De vælger selv deres arbejdsplads.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-12:
Jeg vil sådan set starte med at takke for den ordførertale, som fru Liselott Blixt holdt.
Jeg vil sige, at det fra vores perspektiv jo er rart at høre, at fornuftens stemme også er repræsenteret inde i forligskredsen; det er i hvert fald dejligt at høre.
Jeg hører jo nogle af de bekymringer, som ordføreren har, om, hvorvidt man måske i virkeligheden går for langt.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge om, hvorvidt det, der i virkeligheden bliver sagt, er, at man godt kunne overveje at bløde op nogle steder, når loven skal revideres om et par år.
Det behøver ikke at blive værre, det kunne sådan set også blive mildere.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-02-12:
I Socialdemokratiet er vi af den holdning, at man også skal inddrage rygere i diskussionen af rygeloven, og vi vil også gerne inddrage dem i den her diskussion om, hvordan det har fungeret med den her 40-kvadratmeters-grænse, der er på serveringsstederne.
Noget af den diskussion handler ikke så meget om, hvorvidt reglerne skal være der eller ej, men om, hvordan de tolkes rundtomkring.
Vi er blevet gjort opmærksom på, at f.eks. Arbejdstilsynet mange steder har vidt forskellig praksis med, hvordan de udmåler kvadratmeter.
Det synes vi ikke er særlig godt, og det er noget af det, som vi gerne vil have at ministeren får ryddet op i.
Når det kommer til selve det der med at ændre på de nuværende grænser, har vi ikke nogen planer om det, inden vi har haft en tilbundsgående diskussion, men vi havde gerne taget den diskussion nu og ikke først om 2 år.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-12:
Eftersom rygning er blevet forbudt de andre steder, burde man jo ikke blive udsat for passiv rygning der, mens man der, hvor det er tilladt, i større grad bliver udsat for passiv rygning.
Altså, det giver jo nærmest sig selv.
Man behøver ikke at lave nogen undersøgelse for at finde ud af, at tallene må være sådan.
Spørgsmålet er bare det, om vi tager udgangspunkt i et teoretisk synspunkt om rygning, nemlig at man synes, det burde være helt forbudt, eller om vi tager udgangspunkt i, at der er rygning i det danske samfund.
Det er der, hvor skellet er mellem Socialdemokraterne og Enhedslisten og så f.eks. os i Liberal Alliance.
Vi mener ikke, at der var grund til at lave denne stramning, som Socialdemokraterne og andre har lavet.
Den har vi være imod at man skulle lave.
Men jeg har jo ikke sagt, at vi skal afskaffe al anden arbejdsmiljølovgivning.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
»En døende er også et menneske«.
Det er titlen på en bog af Frantz Schrum – en bog, som er skrevet på baggrund af hans kone Lones kræftsygdom og død, hvor han beskriver de lidelser, man går igennem i dagens Danmark både som døende og som pårørende.
Vi har nået en del på området, og der er sket en stor udvikling på hospiceområdet de sidste par år.
Der er blevet etableret 14 hospicer, der er 158 hospicesengepladser, og alene i år er der planlagt tre hospicer, og vi har flere palliative team, som fungerer godt.
Men hvordan ser det ud, når vi fra et fugleperspektiv kigger ned på hele Danmark?
Hvor er det, vi mangler at gøre en indsats, så borgere i Danmark ikke oplever det samme som Frantz og Lone Schrum?
Det er derfor, vi i Dansk Folkeparti ønsker denne debat, så vi alle sammen kan være med til at højne udviklingen på området.
Forespørgslens ordlyd er derfor: »Vil ministeren redegøre for den specialiserede palliative behandling i Danmark, for, hvorledes den udføres på hospicer af palliative team og på hospitalsenheder, for, hvorledes henvisnings- og visitationskriterierne indfries, og for, hvorledes uddannelses- og kvalitetsindsatsen sikres til gavn for patienterne?«
Per Clausen (EL), 2010-02-12:
Det er jo både en god og relevant forespørgsel, der er i dag, og det er et godt forslag til vedtagelse, der er lagt frem.
Det kan man jo også se af, at alle partier tilsyneladende støtter det.
Men der er nogle enkelte formuleringer i forslaget til vedtagelse, som jeg tror det kan være klogt at få lidt fortolkning på, også når ministeren skal udføre det bagefter, så han ikke kommer alt for meget i tvivl.
Jeg kunne godt tænke mig, hvis fru Liselott Blixt kunne sige noget om, hvad det er for nogle tilfælde, hvor man kunne forestille sig, at man ikke har den ret.
Hvorfor står der ikke bare, at man skal have den ret?
Hvorfor står der som udgangspunkt?
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Der kan være mange bevæggrunde.
Når der er en døende patient, er der mange forhold at tage hensyn til.
Det kan være det plejepersonale, der skal omgive patienten, hvis vedkommende vælger at være i eget hjem.
Det kan være, at patienten har så mange smerter, at vedkommende skal have en speciel smertedækning på et hospital, som ikke kan gives i hjemmet.
For man kan jo heller ikke vide, om der er en aflastningsplads, om der er personale til at være i hjemmet, eller om der er en hospiceplads i nærheden.
Per Clausen (EL), 2010-02-12:
Det er bare for at være helt sikker på, at det ikke er sådan, at det er en blankocheck til, at man altid kan sige, at Folketinget sagde, at det kun var udgangspunktet – og så lykkes det ikke ret tit.
Altså, udgangspunktet er, at man har den ret, men der kan så være nogle særlige forklaringer på, at det ikke kan lade sig gøre i den konkrete situation.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Det er konkret for at sikre, at man som udgangspunkt selvfølgelig altid har en ret.
Det har man jo allerede i dag, når der er et hospice i nærheden eller man vælger at dø i eget hjem, og der gives faktisk stor ros ude i kommunerne for at pleje de døende i eget hjem.
Det er jo en af grundene til, at vi er glade for, at det kan lade sig gøre.
Birgitte Josefsen (V), 2010-02-12:
Vi fødes alle for at dø, det ved vi, men ingen af os ved, hvordan vores liv forløber og former sig.
Nogle kommer let og smertefrit igennem et langt liv, andre rammes af sygdom og smerte.
Men uanset om det er det gnidningsfrie og lette liv eller det mere komplicerede, har enhver behov for at få en hjælpende hånd, mental opbakning og god pleje, omsorg og behandling i forbindelse med et langt og vanskeligt sygdomsforløb og ved livets afslutning.
Denne hjælp og omsorg leveres på mange måder og på forskellige niveauer, men det afgørende er, at hjælpen altid ydes, hvor og når den syge har behov for den.
Syge mennesker har ganske enkelt krav på en professionel indsats, når livet forvandles til smerte, lidelse, bekymringer, håbløshed og usikkerhed.
Når livet pludselig eller i forbindelse med et langt sygdomsforløb tager en vending, skal hjælpen være der, både for den syge og for den pårørende.
Alle mennesker fortjener en værdig afslutning på livet, og derfor har jeg med glæde kunnet konstatere, at det er noget af det, der er meget fokus på rundtomkring, ikke bare i vores uddannelsesverden, men også i vores sygehusverden og sundhedsverden.
Derfor var det meget glædeligt at kunne notere sig, at man her for 3 dage siden, den 9. februar, slog dørene op til en ny uddannelse på Aalborg Universitet, der sætter fokus på humanistisk palliation.
Uddannelsen sætter fokus på psykologiske aspekter, der er forbundet med det at være alvorligt syg og dø.
En værdig død handler for mig ikke kun om at give patienterne farmakologisk smertelindring, men også om at give den individuelle støtte, vejledning og sjælesorg i livet sværeste fase og hjælpe den enkelte til en værdig og meningsfuld død.
Det palliative område er relativt nyt i Danmark.
I 1985 udsendte Sundhedsstyrelsen sin første publikation på området, og i førstningen af 1990'erne åbnede de første hospicer.
I løbet af 2010 vil der være, efter hvad vi ved nu, 208 pladser.
Vi er på rette vej, og med den nye uddannelse i Aalborg vil vi også kunne give et markant løft, der kommer til gavn for både de pårørende og de svært syge.
For nu at nå helt i mål med en fuldt udbygget palliativ indsats skal der kontinuerligt fokuseres på uddannelse, så det personale, der er omkring den syge og den døende, er helt fuldstændig opdateret på, hvad det er, der er behov for at levere.
Vi skal frem imod, at den enkelte ved livets afslutning kan vælge, om det skal være i eget hjem, på sygehus eller på hospice.
Det ved jeg at man kan de allerfleste steder i dag.
I Venstre vil vi meget gerne arbejde frem imod, at vi er sikre på, at vi får Danmark dækket ind med hospicekapacitet, som matcher behovet, og at vi kontinuerligt har fokus på den palliative indsats.
Den enkelte skal være sikker på at kunne få hjælpen, når man er i den sværeste fase af livet, ved livets afslutning.
Orla Hav (S), 2010-02-12:
Det er et dybt alvorligt tema, der bliver anslået med dagens forespørgsel: Hvordan sikrer vi os, at samfundet kan yde det enkelte menneske den optimale hjælp, når det skal dø?
Mange mennesker stejler allerede ved en fastslåen af, at det er et vilkår for livet, at det også slutter.
Det bør imidlertid ikke forhindre, at vi fra samfundets side gør os de ihærdigeste anstrengelser for at sikre individet hjælp ud over det, der ydes i kraft af kærlighed og medmenneskelighed fra de nærmeste.
Set med vores briller er det vigtigt at slå fast, at vi som mennesker befinder os i helt unikke situationer og omstændigheder, når vi skal dø.
Her bør der aldrig være tale om standardløsninger.
Det er for os vigtigt at se på samfundets beredskab ud fra et billede af en bred vifte af muligheder, der kan bringes i anvendelse ved livets afslutning.
Hvis vi ser på, hvor det er, mennesker i dag dør, så bør vi have for øje, at der vel primært er fire steder, hvor det finder sted.
Mennesker dør i deres eget hjem, og mange ønsker dette.
Ikke alle kan få det opfyldt, men vi bør sikre hjælp fra den kommunale døgnpleje med praktiserende læge og den palliative funktion i sygehusvæsenet i det omfang, det er relevant, og som der er behov for.
Mennesker dør også på plejehjem, hvor samme professionalisme bør stilles til rådighed i situationen.
Hospitalsafdelinger er sidste opholdssted for en stor gruppe.
Hospice er den fjerde mulighed, som jo er helt specielt udviklet til at tage sig af livets afslutning.
I alle fire scenarier gælder, at begrebet værdighed skal sikres, og det betyder f.eks., at der er mulighed for at få smertelindring på professionelt grundlag.
For den døende skal der, hvor det er muligt og relevant, være valgmuligheder, så den pågældende selv kan vælge, hvor han eller hun vil dø.
De pårørende skal have professionel hjælp til at hjælpe deres kæreste på vej, hvor valget er at dø hjemme.
Vi skal vide, hvad vi gør, og vi skal gøre det for det menneske, der skal tage afsked med livet.
Vi kan fra Socialdemokraternes side tilslutte os den tekst, der er formuleret til dagens forespørgsel, og vi vil følge op ud fra de her beskrevne værdier, som jeg har givet udtryk for, for at alle mennesker kan få mulighed for at nyde godt af dem, når de står ved livets afslutning.
Vivi Kier (KF), 2010-02-12:
Vi er nu i gang med en debat om temaet palliativ behandling, men hvad er det lige palliativ betyder?
Det er måske på sin plads at forklare for eventuelle tilhørere for at kunne følge med i den her debat.
Palliativ behandling betyder lindrende behandling, hvor man ikke kan forvente en helbredelse.
Dermed er alvoren i den her debat, vi står med, også lagt an.
Vi står med en stor gruppe mennesker, der har en alvorlig sygdom, som desværre ikke kan helbredes.
Palliativ behandling handler altså om de forhold, vi tilbyder døende mennesker.
Derfor er temaet om lindrende behandling et utrolig vigtigt hjørne af vores sundhedsvæsen, og heldigvis er der også sket en udvikling inden for det her felt.
Ministeren har redegjort for de mange tiltag, der er i gang, og den udvikling, der er sket, så det skal jeg undlade at remse op igen.
Men det er et faktum, at der heldigvis sker en masse på det her område med lindrende behandling.
Under temaet smertelindrende behandling hører også muligheden for at kunne leve sine sidste dage på et hospice.
Vi har en kultur – desværre – hvor vi som pårørende kan have svært ved at tage ansvaret for vores nærmeste i livets sidste fase.
Mange har også en forestilling om, at det er en meget trist begivenhed at dø på et hospital.
Den myte vil jeg gerne aflive her.
Men jeg finder dog, at muligheden og de gode indhøstede erfaringer med hospicer er et utrolig fint tiltag for både døende mennesker og for deres pårørende.
Nu ved jeg godt, at det nemt kan lyde, som om jeg synes, alt er i den skønneste orden.
Det er ikke det, jeg siger.
Vi kan også på det palliative område gøre det endnu bedre.
Derfor bliver hele området med hospicer og smertelindrende behandling også et tema i den kommende Kræftplan III, hvor alle elementer i den her vedtagelse både kan og bør indgå.
Jeg vil slutte med at takke DF for at sætte et utrolig vigtigt tema til debat.
Morten Østergaard (RV), 2010-02-12:
Lad mig da starte, hvor fru Vivi Kier sluttede og takke Dansk Folkeparti for at have rejst forespørgslen her.
Døden er jo en naturlig del af livet og bør på en værdig måde i videst muligt omfang afslutte et forhåbentlig godt liv for mennesker, og derfor er det jo afgørende, at vi i sundhedssystemet har nogle tilbud, der passer ind, og som kan tilrettes hver enkelt persons egen smag og behag afhængigt af deres livssituation, deres egne ønsker og den lidelse, som gør, at de nærmer sig livets sidste fase.
Jeg vil også gerne takke ministeren for en god og grundig redegørelse.
Jeg tror, at det er vigtigt, at vi her ud over ønsket om at opføre flere hospicer, som selvfølgelig vil medvirke til, at folk får mulighed for at benytte den mulighed, fokuserer på noget af det, som også Venstres ordfører var inde på, nemlig at udvikle mere viden på området.
Der er der jo bl.a. den nye uddannelse i Aalborg, som jeg synes lyder meget positivt, med en master i humanistisk palliation, hvor man altså fokuserer på at udvikle mere teori og metodik, men også praksisbaseret viden om, hvad det er, der er afgørende for, at man får en værdig sidste tid, hvad det er, der er godt i den palliative behandling af terminale patienter.
Der tror jeg, at man på sigt vil finde ud af, at det måske er nødvendigt at udvikle en bredere vifte af tilbud.
Ministeren og andre har også været inde på de palliative team, som også er en væsentlig del af hele tilbudsviften her.
Vi synes i Det Radikale Venstre, at det er utrolig vigtigt, at vi styrker den her praksisbaserede viden og metodiske udvikling på området, og at vi dermed også hele tiden fra Folketingets side er klar til at justere i den måde, vi går til det her område på, således at vi indarbejder den her ny viden og måske også udvikler nye metoder.
Vi vil selvfølgelig nøje følge de ting, som ministeren redegjorde for med hensyn til Sundhedsstyrelsens revision af retningslinjerne, og også hvordan det går med udviklingen i forhold til de midler, der er afsat på skiftende finanslove.
Vi støtter forslaget til vedtagelse, og det fremgår også af, at vi er medforslagsstillere ved vores sundhedsordfører, fru Lone Dybkjær.
Det gør vi, fordi vi synes, at det er et stærkt signal, at et samlet Folketing i dag kan udtrykke et ønske om at have fokus på det her område, styrke og forbedre vores evne til at tilbyde mennesker en værdig sidste fase af livet.
Det skylder vi både dem og hinanden.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-12:
Også Liberal Alliance vil da gerne takke forespørgerne for at have taget emnet op.
Det er jo en vigtig og alvorlig sag; det handler om mennesker, som lider af en alvorlig sygdom, og som ofte har lidt af den igennem længere tid, og som er kommet til et stadie, hvor der ikke længere er noget at gøre i forhold til helbredelse, men derfor er det jo stadig vigtigt, at den sidste tid bliver så god og så værdig som muligt, og at man får en ordentlig afslutning på livet.
Derfor mener vi også i Liberal Alliance, at det er en god idé at betragte den palliative behandling som en selvfølgelig del af den behandling, der skal tilbydes inden for det offentlige sundhedsvæsen.
Jeg synes, det er godt, at vi med den her debat får et øget fokus på den smertelindrende behandling i den sidste tid af de døendes liv, og at vi er enige om, at vi vil have øgede valgmuligheder for mennesker, som er døende, sådan at de selv kan vælge den form for behandling og det sted, hvor de gerne vil være, i videst muligt omfang.
Vi synes også, det er meget tilfredsstillende, at der bliver sat fokus på uddannelsesniveauet, sådan at vi sørger for, at det har en kvalitet, der er i orden for de her mennesker.
Så er der selvfølgelig hele det spørgsmål, vi skal undersøge omkring, at der er den nødvendige volumen også i forhold til at sikre, at det ikke bare er på det teoretiske plan, man kan vælge, men også i den virkelige verden: at man faktisk har en mulighed for at vælge.
Og der ser vi da også frem til den udredning, der så kommer fra ministeren om, hvad behovet egentlig er, så vi kan tage en fremadrettet diskussion derefter.
Men der skal ikke være nogen tvivl om, at for os i Liberal Alliance er det her en alvorlig sag, og det er også en vigtig sag, fordi det at have et velfungerende sygehusvæsen er noget af det basale i et velfærdssamfund som det danske.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-12:
Det er jo helt oplagt ikke en sag, der splitter Folketinget, og det er jeg naturligvis glad for, for det er et meget vigtigt indsatsområde at sikre, at alvorligt syge mennesker kommer herfra på en så smertelindret måde som muligt.
Jeg er glad for den opbakning, der er givet, og jeg er glad for, at Dansk Folkeparti rejste debatten, så vi har kunnet tage den, og jeg er glad for også at kunne sige, at regeringen fastholder sit fokus og vil udbygge den kapacitet, der er på hospiceområdet, og som er væsentlig udbygget, siden vi trådte til.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-02-12:
Tobaksrygning skader, og al forskning viser helt tydeligt, at også passiv rygning er langt farligere, end vi troede.
Det er også blevet konstateret, at kronisk udsættelse for passiv rygning er årsag til mange af de samme sygdomme, som skyldes almindelig aktiv rygning, herunder lungekræft, hjerte-kar-sygdomme og forskellige børnesygdomme.
Således har det i mange år været sådan, at gravide jo får besked om, at rygning skader det ufødte barn, og Arbejdsskadestyrelsen optog i 2005 lungekræft efter passiv rygning ved serveringsarbejde på listen over erhvervsbetingede lidelser.
Så tobaksrygning skader altså ikke kun dem, som ryger, men også dem, som udsættes for passiv rygning.
Lovforslaget opfyldte dengang ikke alle de ønsker, Socialdemokratiet havde til, hvordan vi sikrede befolkningen bedst muligt mod de skadelige virkninger af passiv rygning, men nu her, hvor der er gået nogle år, har vi fået en evaluering, og den viser, at vi har taget vigtige skridt i den rigtige retning.
Flere mennesker har brugt rygeloven til at få sendt signaler ud, også på familiefronten, om, at det er en god idé at lave nogle rygeregler hjemme, og at man i mindre grad udsætter sine børn for passiv rygning.
Det er også baggrunden for, at vi stadig væk er med i forliget om rygeloven.
Der er masser af ting, vi stadig væk mener der mangler at blive sat fokus på i forhold til rygning, men det er ikke alle sammen ting, som skal rummes inden for den diskussion, der handler om rygeloven.
Noget af det handler også om, hvordan vi f.eks. sikrer, at dem, som har de laveste indkomster, har råd til at få rygestopprodukter som nikotintyggegummi, hvis de ønsker at holde op med at ryge.
For nylig var der en undersøgelse, der viste, at rigtig mange, især dem med de laveste indkomster, prøver at holde op med at ryge, men af forskellige årsager simpelt hen ikke kan gennemføre det, ikke kun fordi de er udsat for et massivt pres fra deres venner og kollegaer, men også fordi de ikke mener, at de har råd til at købe substitutionsmedicin, som det så flot hedder, altså nikotintyggegummi.
Det skal vi selvfølgelig have gjort noget ved, og der er rygeloven kun ét element.
Derfor gik vi ind i forhandlingerne med åbent sind.
Vi har så fået lovrevisionen udsat, og vi håber, at den periode vil blive brugt til at få nogle gode diskussioner om, hvor det er, vi kan gøre reglerne endnu mere klare, når det kommer til den her rygelov.
Hvor er det, der skal sættes ind i forhold til børn og unge?
Hvor er det, der skal gøres en særlig indsats i forhold til social ulighed på det her område?
På den baggrund kan vi støtte lovforslaget her i dag.
Morten Østergaard (RV), 2010-02-12:
Jeg var muligvis uopmærksom, men jeg skal bare høre: Mener Socialdemokraterne, at man skal rydde op i den nuværende rygelov og dermed lave et totalforbud mod rygning på restaurationer uden den nugældende undtagelse?
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Det er jo fuldstændig korrekt.
En af grundene til, at vi skal have en høring, er, at vi altså bliver nødt til at se, hvad det har haft at virkning andre steder, i andre lande, og hvilke forhold der gør sig gældende ude i vores samfund.
Vi behandler nogle gange mennesker, som skal stå uden for sygehusene med dropstativ, og jeg ved ikke hvad.
Jeg kan se, at i Irland, der har haft en rygelovgivning siden 2004, som er strammere end Danmarks, og hvor priserne er forhøjet, er der endnu flere unge mennesker, der ryger i dag, end der var tidligere.
Og der er en mafia, der sælger billige cigaretter, det er groteske forhold.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-12:
Tak for svaret.
Jeg går generelt meget op i, at vi her i Folketinget ikke bliver alt for meget silopolitikere, sådan at vi alle er sundhedspolitikere, når vi diskuterer sundhedspolitik, og socialpolitikere, når vi diskuterer socialpolitik osv.
Derfor vil jeg bare høre, om Dansk Folkeparti kunne være interesseret i, at vi, når vi skal revidere loven, så ud over det sundhedsmæssige perspektiv også tager det økonomiske perspektiv med, grænsehandelsproblemer med, livskvalitetsproblemer med, personlige frihedselementer med, sådan at vi ser det i en lidt bredere sammenhæng.
Jeg skal bare høre, om vi kunne lave en eller anden form for alliance om at se på at få det bredt lidt mere ud end bare se det i det meget snævre perspektiv.