Mogens Lykketoft (S), 2011-05-31:
Man har jo hørt meget i løbet af de sidste 30 år.
I maj 1989 fremlagde Socialdemokraterne »Gang i 90'erne«.
Det var jeg pennefører for, og det var svaret på en borgerlig regering, der havde skabt stagnation og stor arbejdsløshed.
I maj 2011 udkom S og SF med »En Fair Løsning 2020«, som svarer på tilsvarende problemer og bygger på samme holdninger som »Gang i 90'erne«, der jo var udgangspunktet for Nyrupregeringens politik, der bragte mere end 200.000 flere danskere i arbejde, langt de fleste i den private sektor, og skabte overskud på betalingsbalancen og statsfinanserne under et samlet set uændret skattetryk.
Jo, for da »Gang i 90'erne« udkom, kom Finansministeriet under den daværende borgerlige regering med en bedømmelse om urealistiske forudsætninger, der ville føre til finansieringshuller, stigende skatter, stigende rente og voksende betalingsbalanceunderskud.
Så borgerlige regeringers misbrug af Finansministeriet til at give dårlige karakterer til oppositionens økonomiske politik på totalt forvredne forudsætninger er ikke noget nyt fænomen.
Men jeg tror i virkeligheden, de fleste borgere er trætte af at høre os slå hinanden oven i hovedet med, hvem der er bedst til at regne.
Alle planer – det gælder regeringens, S og SF's, De Radikales – bygger på et sæt forudsætninger, som man altid kan udsætte for kritik.
Men man får den bedste vurdering ved at se på, hvordan folk i praksis agerer, når de er ved magten.
Nu har vi i 10 år set på en borgerlig regering, der lagde ud med uansvarlig bobleøkonomi, ufinansierede skattelettelser, lånefinansieret overforbrug og derefter arbejdsløshed og recession.
Der er kommet større ulighed og langt dårligere konjunkturstyring end under Nyrupregeringen.
Og nu kulminerer det hele så med gennemførelse af socialt skæv nedskæring i kommunerne, i dagpengeretten og i efterlønnen.
Jeg vil spørge fru Pia Kjærsgaard: Er det nødvendigt for at skaffe rigtige penge?
Nej, det er et politisk valg.
Det er en politisk prioritering.
For politik handler om at skabe værdier og fordele værdier.
Hvorfor kan vi ikke få en debat om, at vi har forskellige holdninger, vi har forskellige menneskesyn, og vi har forskellige opfattelser af, hvilke teorier der er holdbare, hvad der driver folk, og hvad der bringer beskæftigelse, velfærd og velstand?
Jeg tror f.eks. mest på nobelpristagerne Stiglitz og Krugman.
Venstre har altid ment, at man kun kan få de rige til at arbejde ved at give dem skattelettelser, og at man kun kan få de fattige til at arbejde ved at skære ned i deres ydelser.
De Konservative er enige, og Dansk Folkeparti har nu taget sit eget initiativ til at udstrække starthjælpens sulteydelse til en ny målgruppe, nemlig folk der én dag ikke møder op til aktivering.
Det er et kærligt skub, som beskæftigelsesministeren så smagløst udtrykker det.
Det hele er efter min mening en usympatisk og primitiv opfattelse af, hvad der motiverer folk til at gøre en indsats.
Det er også efter al den erfaring, jeg har, forkert, at skattelettelser er det bedste middel til at få folk til at arbejde mere og virksomheder til at investere mere.
Det er i hvert fald mange gange mere effektivt at bruge de samme penge på mere og bedre uddannelse til flere, også dem, der er lidt oppe i årene og ude på arbejdsmarkedet, og til forskning og infrastruktur.
Det er det, det giver konkurrencekraft.
Jeg har godt hørt regeringen kaste omkring sig med en hel masse tal om, at man sandelig bruger mange penge.
Men der skal meget mere til.
For hvis vi ikke investerer i uddannelse, kan vi sagtens om 10 år have 100.000, der ikke er i arbejde, fordi de mangler kvalifikationer, og samtidig mangle 100.000 med bestemte kvalifikationer.
Det er jo forenklet at tro, at bare man øger arbejdsudbuddet, så stiger beskæftigelsen.
Det gør den kun, hvis vi investerer massivt i kompetence.
Ellers stiger strukturarbejdsløsheden bare.
Da jeg kom ind i Finansministeriet i 1993, sagde jeg: Vi har en opgave, nemlig job, job, job.
Og så sagde de: Yes, minister, men strukturarbejdsløsheden er på 9 pct.
Så sagde jeg, at det er rigtigt, det tror jeg i hvert fald I har ret i, men derfor har vi altså to opgaver: Vi skal både nedbringe arbejdsløsheden og strukturarbejdsløsheden, og vi skal gøre det i samme takt.
Det er den opgave, regeringen forsømmer ved at nedruste den aktive arbejdsmarkedspolitik og den virkelige uddannelsesindsats for de ledige.
Vi fik strukturarbejdsløsheden sænket med 80.000.
Alligevel sidder finansministeren nu og siger: Nåh, I kan nok ikke sænke den med yderligere 10.000.
Jo, det kan vi godt.
Vi ved godt, hvad der skal til.
Det gjorde vi også.
Men finansministeren er velkommen til at komme igen.
Jeg tror, jeg har brugt min taletid lige nu.