runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Troels Lund Poulsen (V), 2009-11-18:
Tak til ordførerne for de forskellige indlæg.
Det her er jo ikke en særlig stor sag, det er en meget lille lovændring, som vi står med i dag, men som der jo er blevet redegjort for i bemærkningerne til lovforslaget, blev der rejst kritik af det udkast til bekendtgørelse om prisloftregulering, som Miljøministeriet sendte i høring i sommer.
Især blev det kritiseret, at det ikke var muligt på nuværende tidspunkt uden kendskab til den øvrige opfølgning på vandsektorloven at danne sig et overblik over den samlede regulering.
Derfor besluttede forligspartierne bag loven – det vil sige alle partier undtagen Det Radikale Venstre – at udskyde prisloftreguleringen 1 år for dermed at få skabt det fornødne overblik.
En konsekvens af lovforslaget om at udskyde prisloftreguleringen er, at priserne for levering af vand og afledning af spildevand i 2010 fastsættes efter det velkendte hvile i sig selv-princip.
Der bliver dermed givet tid til en grundigere forberedelse af fastsættelsen af de enkelte vandselskabers prisloftregulering fra 2011 og frem.
En anden konsekvens er, at Vandsektorens Teknologifond først forventes etableret i 2010 og ikke som oprindelig forudsat i 2009.
Det skyldes, at først når prisloftreguleringen træder i kraft i 2011, kan vandselskaberne indregne bidrag til fonden i prisen for levering af vand og afledning af spildevand, fordi selskabernes indbetaling til fonden er forudsat at skulle finansieres ved hjælp af effektiviseringsgevinster.
Der er lagt op til, at lovændringen i forbindelse med prisloftregulering skal træde i kraft den 1. januar 2010.
Jeg er selvfølgelig klar over, at det kræver en hurtig udvalgsbehandling i Miljø- og Planlægningsudvalget, og i Miljøministeriet vil vi være indstillet på at besvare spørgsmål så hurtigt som muligt.
Med det ønsker jeg selvfølgelig en god behandling i udvalget.
Benny Engelbrecht (S), 2009-11-18:
Det er ikke af hensyn til temaet, at jeg har lidt vådt hår, det er faktisk, fordi det regner udenfor.
Socialdemokratiet er glade for, at det ved forhandlingerne om reformen for vand- og spildevandssektoren er lykkedes at sikre, at forbrugernes penge skal blive i selskaberne, og at det dermed ikke ender, som det gjorde i det første oplæg, som vi så helt tilbage i oktober 2005, nemlig med at overskuddet kunne udloddes.
Det bliver også slået fast i aftalen, at formålet er forsyningssikkerhed, sundhed, miljø og gennemskuelighed.
Det kan vi jo også se, i og med at offentlighedsloven også kommer til at gælde for de selskaber, der bliver udskilt.
Der afsættes betydelig flere penge til teknologiudvikling inden for vandsektoren, og hvile i sig selv-princippet i dets nuværende form fastholdes jo for de relativt små selskaber og – kan man vel roligt sige – i en anden form i de større selskaber.
Derudover skal benchmarking, prisloft m.v. tage hensyn til de lokale og nationale servicemål.
Processen har været meget lang og meget kompliceret, ikke alene på det politiske niveau, men så sandelig også for bestyrelser og ansatte i vandforsyningerne landet over – ansatte og bestyrelser, der hver dag gør en stor indsats for danskernes rene drikkevand.
På den baggrund er Socialdemokratiet også meget tilfredse med, at forligskredsen, som vi selv er en del af, har valgt at udskyde prisloftet til 2011.
Det synes vi Socialdemokrater er det helt rigtige, nemlig at der er lyttet til de mange høringssvar, der er kommet ind – høringssvar, der gjorde det klart, at det ville være for hurtigt at iværksætte reguleringen pr. 1. januar 2010; med andre ord kan Socialdemokraterne selvfølgelig støtte udsættelsen til 2011.
Karen Ellemann (V), 2009-11-18:
Det er nemlig fuldstændig korrekt, at det er et spørgsmål, som har ramt fuldstændig rigtigt, i forhold til at det er indenrigs- og socialministeren, der besvarer det.
Og jeg vil gerne starte med at understrege, hvad jeg også tidligere har sagt: Jeg mener, at det er utrolig vigtigt, at vi fokuserer på det, som det egentlig drejer sig om, nemlig at vores børn trives i danske daginstitutioner, og at den pædagogiske faglighed er i top.
Det er jeg langt mere interesseret i, fordi det for mig siger meget mere om, hvordan det går med vores dagtilbud, end et tal, som er et udtryk for normeringen, gør.
God kvalitet og tid til børnene handler nemlig om meget andet end normering; det handler bl.a. om dagtilbuddets faciliteter, de fysiske rammer, personalets uddannelse, personalegruppens og børnegruppens sammensætning og institutionens ledelse.
Antallet af børn, som en voksen på tryg vis kan have ansvaret for, afhænger jo bl.a. af, hvordan man organiserer arbejdet i den enkelte institution, og det afhænger også af børnenes individuelle behov.
Når det er sagt, vil jeg dog gerne forholde mig helt konkret til spørgsmålet, der går på, at en voksen har ansvaret for 12 børn.
Jeg antager, at hr. Rasmus Prehn med henvisningen til en normering på 12 børn pr. voksen er inspireret af Berlingske Tidendes artikel fra lørdag den 7. november, hvoraf det bl.a. fremgår, at normeringen i Ringsted Kommune lå på 12,3.
Så det er jo simpelt hen ikke korrekt, når det af Berlingske Tidende fremgår, at Ringsted Kommune har en normering på 12,3.
Berlingske Tidendes misvisende billede af normeringen i Ringsted Kommune skyldes ganske enkelt, at man har brugt en helt anden beregningsmetode for normeringen end den, der simpelt hen normalt anvendes i alle andre opgørelser.
Jeg mener, at denne konkrete sag på glimrende vis illustrerer, hvorfor det er så utrolig vigtigt, at man forholder sig kritisk og ikke drager forhastede konklusioner på baggrund af usikre data.
Og så illustrerer eksemplet jo også, at det netop er vigtigt at forholde sig mere nuanceret til hele diskussionen om god kvalitet i vores dagtilbud.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-11-18:
Lovforslaget er jo en direkte implementering af et direktiv, som SF ser som ganske uproblematisk, så vi har ikke nogen bemærkninger til lovforslaget og kan støtte det videre arbejde.
Jørn Dohrmann (DF), 2009-11-18:
Det er jo ikke den største sag, vi skal behandle her i dag, og der er allerede nu sagt meget om den.
Jeg vil i hvert fald bare notere mig, at der jo, som hr. Benny Engelbrecht sagde, mange gange er bred enighed om mange af de miljøtiltag, vi foretager os.
Og også på det her område kan man sige at det er små justeringer, små ting, vi skal have til at gå op.
Igen må vi jo sige, at EU er utrolig langsom, når det gælder om at varetage borgernes ve og vel, altså få godkendt eller få kigget de her farlige kemikalier efter i sømmene.
Vi kunne godt ønske os, at det gik noget hurtigere, i hvert fald er vi fra Dansk Folkepartis side ikke tilfredse med, at der hele tiden sker udskydelse på udskydelse.
Men der er som sagt på det her område enighed om, at vi gerne vil give det lidt længere tid, så det kan træde ordentligt i kraft, og så man får de godkendelser, der skal til.
Og lige så vel som på andre dele af natur- og miljøområdet bakker vi også op om det her, og da vi kan konstatere, at alle er enige om det, ser vi frem til udvalgsbehandlingen af det.
Vi er positive, som det ligger her.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-18:
Ministeren giver udtryk for, at det med kvalitet og pædagogisk indsats osv. ikke kun har noget at gøre med en normering, det har også noget at gøre med en masse andre ting.
Der tror jeg faktisk jeg må sige, at det er jeg fuldstændig enig med ministeren i.
Så nævner ministeren nogle rigtig gode ting, der også spiller ind.
Men normering spiller da også ind.
Det ligger jo også implicit i det, ministeren giver udtryk for, nemlig at der er en masse andre ting, der spiller ind, ja, men dermed spiller normeringen også en rolle, og selvfølgelig er det sværere at lave et ordentligt, ansvarligt stykke pædagogisk arbejde, hvis man har rigtig mange børn at tage sig af, i stedet for hvis man har en mindre gruppe.
Alene det, at der kan være voksne, der skal have ansvaret for otte børn, som jo er det gennemsnit, som artiklen her refererer, kan jeg forstå at ministeren er enig i.
Det giver udtryk for, at det mere bliver en slags råpasning, end det bliver pædagogisk udviklende arbejde.
Så normeringen spiller altså ind.
Bekymrer det ikke ministeren, at kommunerne er så hårdt økonomisk presset, så de netop sparer på det her område, så det er vores børns fremtid, der sættes på spil?
Karen Ellemann (V), 2009-11-18:
Lad mig starte med at slå ganske klart fast, hvilket formodentlig heller ikke kommer som en overraskelse for hr. Rasmus Prehn, at jeg simpelt hen som udgangspunkt mener, at beslutninger om normeringer er et lokalt anliggende.
Derfra fører spørgsmålet jo videre til den diskussion, vi også har taget ganske ofte og kommer til at tage løbende og gerne med glæde, fordi det jo er billedet af, at kommunerne skulle have en urimelig presset økonomi.
Der må jeg altså bare sige, at det ikke er et billede, jeg kan genkende, og jeg er nødt til at bruge noget tid på igen at understrege, hvad det egentlig er for nogle økonomiske rammer, kommunerne virker under.
Med aftalen om kommunernes økonomi for 2010 er der aftalt et helt generelt løft på 500 mio. kr. – altså ½ mia. kr. – mere til service og et løft på 800 mio. kr. i 2009 og frem med henvisning til væksten på det specialiserede socialområde.
Så skal vi også igen i forhold til dagtilbudsområdet huske hele løftet på de 400 mio. kr. til indførelsen af madordninger i daginstitutioner.
Det er blot for at sige, at samlet set er der altså aldrig blevet givet så mange penge til service, som er aftalt med kommunernes økonomi for 2010.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-18:
Det er jo alligevel tankevækkende, synes jeg.
Nu er den kommunale valgkamp ganske vist overstået osv., men i hele den kommunale valgkamp har vi hørt den her evige sang fra regeringen om, at der aldrig har været så mange penge, men ikke desto mindre har der været Venstreborgmestre, der har været konservative borgmestre, og der har også været socialdemokratiske borgmestre, der har givet udtryk for, at det godt kan være, at man kan se, at KL's aftale giver flere penge osv., men den situation, man står i, er, at man skal vælge mellem pest og kolera.
Enten skal man spare på børneområdet, eller også skal man spare på skoleområdet, eller også skal man spare på ældreområdet.
Det, stort set alle kommunalpolitikere de sidste tre 4 uger har været enige om at pege på, er, at de er pressede på økonomien.
Skulle vi så ikke tage det alvorligt og lytte til, hvad de siger, i stedet for bare at stå herinde på Slotsholmen og sige: Nej, det kan ikke passe, det er noget, I finder på ude lokalt.
Vi har nogle andre tal her.
Sagen er jo, at man konkret føler sig tvunget til at spare på det her område, og at man konkret får ringere normeringer ude i kommunerne.
På tværs af partiskel og alt muligt andet føler man sig presset til det her.
Er det ikke noget, vi er nødt til at tage alvorligt på Christiansborg og løse, så der kan gøres en ordentlig pædagogisk indsats for vores børn?
Karen Ellemann (V), 2009-11-18:
Jeg vil starte med at glæde mig over at konstatere, at hr. Rasmus Prehn faktisk anerkender, at de økonomiske rammer til kommunerne er gået én vej, og det er op, at rammevilkårene på ingen måde er forringet, men at vi simpelt hen taler om, at der er tilført uendelig mange flere midler til kommunerne, og at den samlede ramme til service simpelt hen er på det højeste niveau overhovedet nogen sinde.
Når det så er sagt, så er det da klart, at det er ude i den enkelte kommune, at man politisk skal stå til ansvar for, hvordan man vælger at prioritere inden for de forskellige indsatser.
Og et område, vi virkelig har set været i eksplosiv vækst, er jo netop det specialiserede socialområde, som altså har måttet få en ekstra saltvandsindsprøjtning på bare 800 mio. kr.
Det er ikke så lidt endda.
Og det er jo bekymrende, for den generelle holdning ude i kommunerne har været, at det her er et område, vi simpelt hen ikke kan styre.
Når man så indgår i en dialog med kommunerne og taler om ansvarlighed i forhold til både at håndtere fagligheden og kvaliteten og også økonomien, så begynder de socialdemokratiske medlemmer herinde straks at himle op om, at vi blot må sende nogle flere penge.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-18:
Fra socialdemokratisk side taler vi altså ikke om straks at sende nogle flere penge; fra socialdemokratisk side taler vi om at lytte til, hvad der rører sig i kommunerne.
Nu har vi lige haft tre-fire ugers intensiv kommunalvalgkamp, hvor alle lige fra Dansk Folkeparti til Enhedslisten og med Venstre og Socialdemokratiet i midten har givet udtryk for, at det er svært at få enderne til at nå sammen, og at man oplever, at man skal spare på noget så vigtigt som vores børn.
Det kan godt være, at man kan finde nogle tal frem, som viser, at beløbet er større end sidste år, men det handler jo om, hvad der er af udgifter.
Det er jo en relativ størrelse, og man er nødt til at kigge på, hvordan man får enderne til at nå sammen.
Når så mange forskellige politiske grupperinger i det kommunalpolitiske giver udtryk for, at de simpelt hen ikke kan få det til at hænge sammen, og at de er nødt til at spare på børnene, er det så ikke noget, vi skal tage alvorligt?
Er det ikke noget, vi er nødt til at tage op her på Christiansborg og spørge: Er rammerne for kommunerne nu ikke blevet for sølle?
Er de ikke blevet for pressede derude, går det ikke for hårdt ud over kernevelfærden?
Og tror ministeren i øvrigt ikke, at de resultater, vi ser fra kommunalvalget i går, også er udtryk for, at rigtig mange danskere faktisk ønsker fokus på kernevelfærden og ordentlige rammer?
Karen Ellemann (V), 2009-11-18:
Der er formodentlig ikke nogen af os, der kan være uenig i, at vi ønsker ordentlige rammer for velfærden, og det har jeg redegjort for i den første del af besvarelsen vedrørende kommunernes økonomiske rammer.
Men samtidig er det ude i kommunerne, man skal tage det politiske ansvar for at prioritere de forskellige opgaver, der er.
Når det så er sagt, synes jeg, der er én ting, der er meget, meget væsentlig i hele denne diskussion om, hvorvidt man vil have mere og mere og mere.
Det er netop at se på kvaliteten af de serviceydelser, der gives.
Når man foretager borgerundersøgelser og spørger borgerne generelt, har der været nogle billeder af, at borgerne i Danmark måske synes, at kommunernes service er blevet forringet; det er der i hvert fald nogle der påstår.
Det står da i hvert fald i fuldstændig modsætning til det billede, hr. Rasmus Prehn gang på gang på gang prøver at skabe af nogle fuldstændig forarmede kommuner.
Der er aldrig blevet givet så mange penge til service, og med så massive brugertilfredshedsundersøgelser har jeg vanskeligt ved at se, at det, vi foretager os, er uansvarligt – snarere tværtimod.
Vi gør det rigtige, vi stiller de rigtige rammer til rådighed, og vi opnår lige præcis det, der er vigtigt, netop at brugerne er tilfredse med den service, der gives.
Eyvind Vesselbo (V), 2009-11-18:
Dette lovforslag er en implementering af en EU-lovgivning, som i al sin enkelhed betyder, at man udskyder implementeringen af et direktiv, nemlig biociddirektivet, i dansk ret i op til 4 år.
Det vil sige, at man forlænger direktivets overgangsperiode, hvilket har betydning for forsinkelser i gennemførelsen af revurderingsprogrammerne for biocidaktive stoffer.
Derudover indeholder lovforslaget også en forlængelse af direktivets databeskyttelsesperiode for virksomheder, så de følger den ovennævnte overgangsperiode.
Det betyder altså, at virksomhederne får 4 år mere til at indberette, når de har nye biocidstoffer under behandling.
Endelig har lovforslaget også relationer til REACH-systemet, men det er ikke noget, der har betydning for gennemførelsen af det her direktiv.
Så alt i alt vil jeg sige, at det i al sin enkelthed drejer sig om udsættelse af biociddirektivet i en periode på 4 år, og at Venstre kan støtte forslaget.
Benny Engelbrecht (S), 2009-11-18:
Med dette forslag beder ministeren om tilladelse til at ændre dansk miljøret på to punkter, således at den kommer i overensstemmelse med gældende EU-ret.
Den første del handler om at forlænge beskyttelsesperioden for oplysninger, som virksomheder afgiver som bilag til deres ansøgning om godkendelse af skadedyrsbekæmpende kemikalier.
Dette ligger inden for biociddirektivets rammer.
Den anden del af forslaget drejer sig om en ren konsekvensrettelse, nemlig om at ophæve kemikalielovens regler om anvendelsen af nye kemikalier, altså stofdirektivet.
Siden er proceduren flyttet over under en anden forordning, nemlig REACH-systemet.
Det er således mere et teknisk forslag end et forslag med et egentligt dybt politisk indhold.
Man ændrer lovgivningen som en følge af ændringerne af biociddirektivet og stofdirektivet.
De politiske og praktiske overvejelser bag forslaget står at læse i bemærkningerne til forslaget, og dem kan vi fuldt tilslutte os.
Med planen bliver man bedre i stand til at opfylde EU-forpligtelserne, men vi vil ikke skjule, at vi gerne havde set endnu bedre rammer og en hurtigere takt.
Så selv om vi generelt er positive over for det forslag, skal vi i denne forbindelse også nævne, at vi generelt godt kunne tænke os, at der kom lidt mere fokus på den farlige kemi i EU-samarbejdet.
Det håber vi også at regeringen følger op på i forhold til de udmeldinger, der løbende er kommet.
Men som sagt: Vi kan fuldt ud støtte det foreliggende forslag.
Connie Hedegaard (KF), 2009-11-18:
Jeg tror ikke, at fru Mette Gjerskov forventer, at jeg har nogen kommentarer til det.
Jeg kan blot berolige fru Mette Gjerskov med, at regeringen gør alt, hvad den kan, for at prøve at tilrettelægge forhandlingerne under COP15 så godt som overhovedet muligt.
Det gælder mig selv, det gælder statsministeren, det gælder udenrigsministeren og rigtig mange andre kollegaer i regeringen – heldigvis også i et rigtig fint samarbejde med Folketinget.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-18:
Det er fuldstændig rigtigt, som ministeren er inde på, altså indenrigsministeren her, at der pågår sådan en diskussion i forhold til, om det nu er indenrigsministeren, der skal svare på nogle af de her spørgsmål om kommunernes rammer i forhold til at løse de opgaver, eller det er undervisningsministeren.
Så jeg har sådan en hotline hver fredag.
Så det er rigtigt.
Men når jeg stiller spørgsmålet til indenrigsministeren, er det, fordi det jo handler om kommunernes rammer for at løse de her opgaver.
Det er rigtigt, hvilket ministeren er inde på, at der er tale om en undersøgelse, Danmarks Radio har lavet, hvor man i Sønderjylland har spurgt ind til det med specialundervisning.
I Nordjylland har man spurgt mere bredt til, hvordan lærerne generelt synes at det er gået med undervisningen.
Og det er alligevel syv ud af ti lærere, der giver udtryk for, at de synes, det er blevet ringere efter strukturreformen.
Det er jo netop strukturreformen, der også gør, at jeg synes, det er relevant for indenrigsministeren at svare, for det er jo netop indenrigsministerens ressort.
Man har lavet en reform, der gør, at man får større kommuner, der skal løfte nogle flere opgaver osv.
Hvordan kan det være, at så mange lærere, syv ud af ti, synes, at det går den forkerte vej på trods af de fortræffeligheder, som ministeren læser op her?
Hvorfor er der så så mange lærere, der er utilfredse med det?
Er det ikke, fordi der er noget om, at kvaliteten rent faktisk er blevet ringere?
Mette Gjerskov (S), 2009-11-18:
Jamen jeg konstaterer, at jeg nok ikke får meget mere svar end det, så jeg vil gå over i en anden retning og bruge min sidste spørgetid på at spørge klimaministeren: Hvad vil klimaministeren svare, hvis statsministeren nu i morgen ringer nede fra Bruxelles og tilbyder klimaministeren en kommissærpost?
Hvad vil regeringen i givet fald gøre i forhold til at styre forhandlingerne frem til klimatopmødet, hvis klimaministeren får nye udfordringer i Bruxelles?
Yildiz Akdogan (S), 2009-11-18:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Er det ministerens vurdering, at en skattefri udbetaling af selvpensionsordningerne, hvor der i alt står 4,5 mia. kr., i større omfang vil kunne påvirke forbruget og dermed beskæftigelsen, når udbetalingen af SP-midlerne og skattelettelserne i 2009 ikke har kunnet ændre ved forventningen om et fald i det private forbrug med op imod 5 pct.?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-11-18:
Nej, jeg forventer ikke, at udbetaling af den skattefri betaling af selvpensioneringsordningerne i sig selv vil medføre større stigninger i privatforbruget og i beskæftigelsen.
Men udbetalingen af selvpensioneringsordningerne er jo også kun en meget, meget lille del af den samlede indsats for at styrke husholdningernes økonomi.
Den samlede indsats, som jo bl.a. også omfatter betydelige nedsættelser af skatten både i år og næste år og muligheden for at hæve SP-pengene, giver et markant bidrag til husholdningernes disponible indkomst og det private forbrug, navnlig i 2010.
Og dertil kommer, at udbetalingen af de her midler ikke forventes at påvirke de offentlige finanser nævneværdigt, så det begrænser altså ikke vores muligheder for at gennemføre andre initiativer.
Men udbetalingen af de her penge betyder altså, at husholdningerne selv kan disponere over deres egne penge, og det er der jo noget rigtig, rigtig godt ved.
Det styrker forbrugsmulighederne her og nu, bl.a. fordi det jo som bekendt er vanskeligere at opnå lån.
Yildiz Akdogan (S), 2009-11-18:
Jamen spørgsmålet til ministeren er, om det virker.
Sådan som jeg forstår det, er regeringen ud fra sit finanslovforslag for 2010 meget interesseret i at få Danmark ud af krisen, og det er vi da glade for.
Regeringens linje er jo netop, at det vil man gøre ved bl.a. at give borgerne flere penge.
Borgerne skal selv disponere over deres penge, og det er også fint nok, men når man netop tager et middel som selvpensionsordningerne og også gerne vil have, at det skal sætte gang i forbruget, kan jeg ikke helt forstå, hvorfor man egentlig ikke kigger tilbage i tiden og ser på, om der er sket en positiv udvikling med hensyn til SP-ordningerne.
Har skattelettelserne bidraget til noget positivt, i forhold til at der er sket investeringer eller et øget forbrug?
Så jeg vil spørge: Hvorfor tror ministeren, at udbetalingen af netop de her selvpensionsordninger vil skabe en positiv effekt på det private forbrug, når alle tal viser, at hverken udbetaling af SP-midler eller skattelettelser har ført til et øget forbrug?
Og kunne man måske ikke overveje en anden metode såsom offentlige investeringer?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-11-18:
Regeringens politik går på to ben.
Det er de største investeringer siden engang i 1960'erne, og det er det ene ben, vi går på, altså at vi selvfølgelig skal benytte os af krisen til at få igangsat nogle fornuftige offentlige arbejder.
Det andet ben, vi går på, er at understøtte familiernes økonomi.
Og jeg tør næsten ikke tænke på, hvad der ville være sket med hensyn til privatforbruget, hvis ikke vi havde frigivet SP-midlerne, og hvis ikke man i 2007 havde vedtaget en skattereform, der trådte i kraft i år, og vi til næste år får endnu en skattereform.
Spørgeren må huske på, at privatforbruget udgør en tredjedel af den samlede efterspørgsel, og samtidig udgør moms og afgifter på privatforbruget en meget væsentlig del af de offentlige indtægter.
Og når man så ser på, hvor meget det private forbrug er faldet, kan man se, at det er afgørende for finanspolitikken at skabe en forudsætning for, at privatforbruget kan komme i gang.
Yildiz Akdogan (S), 2009-11-18:
Er det ministerens vurdering, at en skattefri udbetaling af selvpensionsordningerne, hvor der i alt står 4,5 mia. kr., i større omfang vil kunne påvirke forbruget og dermed beskæftigelsen, når udbetalingen af SP-midlerne og skattelettelserne i 2009 ikke har kunnet ændre ved forventningen om et fald i det private forbrug med op imod 5 pct.?