Benny Engelbrecht (S), 2011-10-27:
Når hr. og fru Danmark tænder for aftennyhederne og får præsenteret mediernes billede af den danske banksektor, kan jeg godt forstå, at de opfatter sektoren som alvorligt kriseramt.
Det billede er dog en smule unuanceret, for med den skarpe indsats, der er foregået med løbende regulering af sektoren, har et meget bredt flertal i Folketinget rettidigt vedtaget bankpakker, der nok har været omfattende målt i kroner og øre, men som i sidste ende ikke har kostet de danske skatteydere.
Set i forhold til den europæiske finanssektor er den danske banksektors udfordringer også relativt ubetydelige.
Ifølge Den Internationale Valutafond, IMF, kan det samlede tab i europæiske pengeinstitutter som følge af finanskrisen i 2007 opgøres til et tal, der i sandhed kan benævnes astronomisk.
Tæt på 1 trillion euro, eller hvad der svarer til ca. 8 pct. af EU's samlede bruttonationalprodukt, tabte de i perioden fra 2007 til 2010.
Med andre ord har den finansielle krise været af ualmindelig store dimensioner.
Det var gårsdagens og aftenens EU-topmøde da også en indlysende reaktion på.
I Danmark kan vi vores udfordringer til trods dog glæde os over, at vi altså relativt klarer os godt.
Vores finansielle tilstand skyldes, at vi i Danmark har handlet fornuftigt og rettidigt.
Det er de hidtidige bankpakker bevis på.
Alle bankpakker har været det, man kalder for forrentet hjælp, og det har altså med andre ord hele tiden været en betingelse fra vores side, at banksektoren selv skal betale omkostningerne for afvikling af usunde banker.
Den seneste bankpakke, bankpakke IV, blev indgået af forligspartierne den 25. august 2011, som også Venstres ordfører var inde på, og på baggrund af valgets udskrivelse iværksat ved hjælp af et aktstykke i Finansudvalget.
Lad mig kort opridse de to overordnede udfordringer, vi i august stod med.
Den ene udfordring var problemerne i den danske banksektor, den anden var danskernes stigende mistillid til bankerne.
Begge udfordringer blev imødegået med bankpakke IV.
Lad mig derfor begrunde, hvorfor bankpakke IV var nødvendig og nu derfor skal gennemføres ved lovgivning.
De tidligere bankpakker har haft tilfredsstillende effekt på hovedparten af de danske banker, men ét problem stod tilbage, som vi måtte håndtere i august, nemlig medgiftsordningen.
Ordningen funderer sig i to modeller.
Når vi har med en usund bank at gøre, benytter vi os til at starte med af den første model, hvor man forsøger at sælge hele den usunde bank til en sund bank.
Staten tilføjer så en medgift til den overtagende bank.
Modellen sikrer, at alle indskydere dækkes fuldt ud, fordi alle forretninger ufortrødent kan køre videre.
Hvis det ikke lykkes at sælge den usunde bank, træder den anden model i kraft, og ved model II opkøber den sunde bank de gode dele fra den usunde bank, altså privatkunder, små erhvervsdrivende, sunde forretningselementer, mens Finansiel Stabilitet tager sig af de dårlige aktiver.
Ligesom ved den første model tilføjer staten medgift, dog nu til Finansiel Stabilitet, med den betingelse, at medgiften ikke overskrider statens forventede tab ved afvikling under bankpakke III.
Det er i øvrigt også tilfældet med model I.
Også ved model II sikres dækningen af alle private indskydere altså fuldt ud.
Det var i øvrigt denne model, der for nylig blev anvendt for første gang i forbindelse med Max Banks afvikling, og dermed beviste bankpakken altså sin værdi.
Hvis ingen af de to modeller anvendes, bliver den usunde bank i stedet afviklet under sædvanlig procedure i bankpakke III.
En stor udfordring ved udformningen af den nye bankpakke har naturligvis været at beskytte borgerne mod yderligere tab på bankerne og samtidig skabe incitament til, at sunde banker vil overtage de usunde.
Med bankpakke IV's justeringer af medgiftsordningen er det Socialdemokraternes overbevisning, at tilliden blandt investorerne øges, og situationer, hvor investorer trækker penge ud af danske banker, forebygges.
Det er til gavn for danskerne, og det er til gavn for de danske banker.
Vi er glade for, at der fortsat, som indikeret af Venstres ordfører, er en bred forligskreds, og at denne forligskreds viser sig parat til at løfte ansvaret for den finansielle sektor.
Med disse ord kan Socialdemokraterne tilslutte sig lovforslaget.