Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-22:
Vi behandler i dag to forslag på samme tid, både et lovforslag fra justitsministeren og et beslutningsforslag fra Socialdemokraterne, og jeg vil kommentere dem i den rækkefølge, jeg lige nævnte dem, så derfor først justitsministerens forslag.
Forslaget bygger på en betænkning fra et udvalgsarbejde, der sluttede i 2006.
Det foreslås, at det bliver lovligt for private butikker, banker, hoteller og restauranter at overvåge dels deres indgange og facader, dels visse offentlige arealer i tilknytning til disse indgange og facader.
Formålet er ifølge justitsministeren at forebygge kriminalitet.
Samtidig skærpes betingelserne for at videregive optagelser fra disse overvågningskameraer, og slettereglerne strammes, ligesom pligten til at overholde persondatalovens bestemmelser præciseres.
Det er ikke nogen hemmelighed, at Det Radikale Venstre er meget skeptisk over for det her forslag, og jeg synes, at det er meget betegnende, at en af de første ting, der nævnes i forslaget, er, at lovens titel ændres.
Fra at hedde lov om forbud mod tv-overvågning vil det i fremtiden hedde lov om tv-overvågning.
Ordet forbud slettes, og det viser jo i det hele taget det skred, der er sket på overvågningsområdet, og hvad det egentlig er, regeringen er interesseret i, nemlig at gå fra lov om forbud mod tv-overvågning til nu lov om tv-overvågning.
Med lovforslaget går justitsministeren det skridt, som hun tidligere har været erklæret modstander af, nemlig overvågning af det frie offentlige rum.
Det er klart, at massiv overvågning gør kriminalitet vanskeligere, men efter Det Radikale Venstres opfattelse er der her overskredet en grænse, som burde respekteres.
Gader og stræder bliver fyldt med kameraer, beboelsesejendomme med butikker i bygningen vil blive overvåget, og grænserne for, hvor langt væk fra en given butiksindgang videoovervågning kan finde sted, er i realiteten flydende.
Det bør dog alligevel roses, at der samtidig er strammet op på nogle af databeskyttelsesreglerne, og at ministeren har undgået nogle af de andre udvidelsesforslag, som var i spil under selve udvalgsarbejdet.
F.eks. bliver det ikke muligt for kommunerne selv at bestemme opsætning af videokameraer på offentlig gade og vej.
Det skyldes først og fremmest, at det offentlige rum nu bliver genstand for videoovervågning, og det betyder, at gader med mange butikker i praksis vil blive totalt dækket.
Endelig kan det nævnes, at de hidtidige erfaringer med videoovervågning har vist, at politiet ofrer meget lidt opmærksomhed på at håndhæve de regler, der er.
Alt tyder på, at der i praksis vil blive frit spil, hvis det her lovforslag bliver vedtaget.
Herefter til Socialdemokraternes beslutningsforslag.
Her har vi en anderledes positiv indstilling.
Socialdemokraterne foreslår, at der gennemføres en række opstramninger af regler, der styrker ansattes retssikkerhed i forbindelse med arbejdsgiveres overvågning på arbejdspladsen.
Forslagsstillerne havde ventet, at disse forhold var blevet behandlet i den betænkning, der ligger til grund for overvågningsforslaget, men det var ikke tilfældet.
Derfor fremsættes åbenbart dette forslag, som altså har været fremsat delvist tidligere.
Det Radikale Venstres indstilling til Socialdemokraternes forslag er overordnet positiv.
Det er ikke sikkert, vi kan støtte hvert enkelt ord og komma i beslutningsforslaget, men det er bestemt positivt, at der her arbejdes med retssikkerheden for de mennesker, hvis arbejdsgivere overvåger arbejdspladsen.
Vi er fuldstændig på linje med de bekymringer, som Socialdemokraterne har.
Arbejdsgiveren har udstrakt frihed til at opsætte videokameraer på eget område i kriminalitetsforebyggende øjemed, og det kan medføre et stort ubehag for mange ansatte, der føler sig iagttaget, lige meget hvor de går og står og hvad de laver, når de passer deres arbejde.
Vi vil gå positivt ind i drøftelserne af det socialdemokratiske beslutningsforslag, når vi kommer til arbejdet i udvalget.