Pia Adelsteen (DF), 2015-02-03:
Tak for det.
Da Dansk Folkepartis udenrigspolitiske ordfører, hr. Søren Espersen, desværre ikke kan være til stede, skal jeg fremlægge følgende: Tak til udenrigsministeren for redegørelsen, og lad det være sagt med det samme: Det er en sikkerhedspolitisk redegørelse, der er bred tilslutning til, og som Dansk Folkeparti i det store hele også kan tilslutte sig.
Jeg synes i det hele taget, det er godt, at et så stort flertal i Folketinget år efter år viser viljen til at finde sammen om dette, Folketingets vigtigste emne: Danmarks sikkerhed.
Det, der er så skræmmende, når det drejer sig om udenrigs- og sikkerhedspolitik, er, at den er så totalt uforudsigelig.
Da vi sidste år ved denne tid stod og diskuterede regeringens sikkerhedspolitiske redegørelse, var der ingen, der talte om hverken Ukraine eller Islamisk Stat, som nu nævnes som de vigtigste emner.
Hvem kunne for et år siden vide, at vi skulle til at forholde os til balternes sikkerhed og til, om vores flådeberedskab i Østersøen er tilstrækkeligt?
Og hvem kunne vide, at polakkerne ville føle sig usikre på, om NATO-beredskabet i forhold til russerne er tilstrækkeligt?
Nej, sagen er, at vi faktisk dengang var tilfredse med den udvikling, der var i gang i forhold til Rusland, som mere og mere lignede en NATO-partner.
De militærpolitiske forudsigelser holdt således ikke stik, hvad de faktisk næsten aldrig gør.
Og når jeg tænker på, hvordan vi forud for hvert forsvarsforlig sidder og gransker eksperternes forudsigelserne 5 år og 10 år frem, er det egentlig ganske skræmmende, at vi i så høj grad lader os styre af dem.
Et eksempel: For et par forsvarsforlig siden afskaffede vi Danmarks ubådseskadre, som gennem årene i den kolde krig var blevet superspecialister i at operere i Østersøens lave vande.
Men Muren var jo faldet, og Sovjet var blevet til Rusland, så eksperterne kunne glade fortælle forligskredsen, at der nu ikke længere var nogen grund til, at Danmark skulle have et ubådsvåben.
Så det nedlagde man. I dag, hvor Ruslands militære aktivitet igen er en trussel, er alle de samme eksperter enige om, at nedlæggelsen af eskadren var en dumhed bygget på den fejlagtige teori, at sikkerhedspolitik kan forudses.
Den årlige besparelse ved nedlæggelsen af eskadren var ca. 700 mio. kr. ud af et forsvarsbudget på 23 mia. kr. I dag ville det dels koste ca. 10 mia. kr. at indkøbe 5-6 nye ubåde, dels ville det tage mindst 5 år at genopbygge den menneskelige ekspertise, som vi altså dengang med ét hug gav afkald på.
Det er bl.a. med eksemplet med ubådene in mente, at vi i Dansk Folkeparti er så overbeviste om værdien af, at Danmark til stadighed har et generelt forsvar, altså at vi har en stærk hær, et stærkt flyvevåben, en stærk flåde og et solidt hjemmeværn, netop fordi vi altså ikke aner, hvad den sikkerhedspolitiske fremtid byder.
Begrebet territorialforsvar var for et forlig siden ved sådan nærmest at blive skrevet ud af forligsteksten, for det var jo, fik vi at vide af visse eksperter, et ganske forældet begreb, for der var jo ikke længere nogen trussel mod Danmarks territorium.
Så gik der 4 år, og nu er sagen den, at flyvevåbnet snart sagt hver dag skal i luften for at markere over for russiske jagerfly, som hele tiden snuser rundt og indimellem ligefrem flyver ind over vort territorium.
Der foretages nu flere markeringer af denne art fra Ruslands side end under den kolde krig.
I øvrigt er den aggressive russiske aktivitet vist også en klar hilsen til de partier her i Folketinget, som nok er tilbøjelig til at mene, at vi da sagtens kan skære antallet af jagerfly ned, når vi nu om få måneder skal have valgt ny flytype.
Det er ikke Dansk Folkepartis holdning til den sag.
Vor holdning er, at vore F-16-fly har tjent os glimrende i 30 år, men at det nu er på tide, at udskiftningen forberedes, og at vi bør indkøbe det nødvendige antal fly, som så vil kunne forsvare Danmark de kommende 30-40 år.
Om udenrigs- og sikkerhedspolitik vil jeg i øvrigt gerne slå fast, hvad der helt overordnet er Dansk Folkepartis linje, nemlig til enhver tid at være garantien for Danmarks frihed og selvstændighed.
Historisk er det er ret bemærkelsesværdigt, at Danmark ikke for længst er blevet opslugt af mere magtfulde naboer, og når det er lykkedes ikke at blive det, skyldes det, at vi igennem århundreder har haft viljen og evnen til at bevare selvstændigheden.
Det betyder ikke, at Danmark på noget tidspunkt i nyere tid har kunnet føre en politik, der har været helt uafhængig verden uden om os, men det betyder, at vi har formået at varetage vore egne forhold på en måde, som har tjent vore interesser og vores selvstændighed bedst.
Udviklingen er nu om dage hurtigere end tidligere.
Vi har altså som nævnt altid haft behov for alliancer, og det har vi også i dag.
Det betyder dog ikke, at vi skal lade den omgivende verden diktere, hvilken politik Danmark skal føre.
Vi må fortsat med de nødvendige midler hævde Danmarks suverænitet, og vi må finde de nødvendige ressourcer til dette formål.
I den forbindelse vil jeg fremhæve, at det er Dansk Folkepartis holdning, at vi ad åre bør komme op på at anvende 2 pct. af BNP på forsvaret, som NATO anbefaler.
Det er ikke nu og her og på den næste finanslov, vi mener det skal ske, som en af Socialdemokratiets talrige skræmmekampagner mod Dansk Folkeparti har hævdet, men det er netop ad åre og i første omgang, ved at vi i de kommende forsvarsforlig holder op med konsekvent at skære ned, men at vi langsomt bevæger os den anden vej.
Det kræver nemlig noget at være med i NATO, og for os er det en æressag at yde det nødvendige militære bidrag.
Derfor må Danmark til enhver tid stå med et troværdigt og effektivt militær.
For os i Dansk Folkeparti virker det ikke særlig fair, at USA, som under den kolde krig finansierede 50 pct. af NATO's budget, i dag finansierer 75 pct.
Der er således velhavende vestlige lande, herunder Danmark, som hvert år bare sender regningen for deres eget forsvar videre til USA.
Det er altså ikke i orden.
Her til slut vil jeg lige kort nævne den lange opremsning af Danmarks diverse udsendte bidrag, som udenrigsministeren lister op i redegørelsen.
Ministeren er stolt af listen, og det er vi også i Dansk Folkeparti.
Danmark har blandt mange andre indsatser fjernet kemiske våben fra Syrien, foretaget air policing i Baltikum, været med i Mali, Irak, i Kosovo, i Tyrkiet, i Ukraine og i Afghanistan og har over flere omgange ledet den internationale piratbekæmpelse i Det Indiske Ocean.
Set i det lys virker det altså også lidt grinagtigt, når udenrigsministeren og mange partier her i Folketinget jamrer sig over, at Danmark ikke kan være med i noget, fordi vi ikke er med i EU's forsvarssamarbejde.
Jeg må spørge udenrigsministeren og disse partier, hvad mere det lige er, man mener at Danmark kan overkomme.
Og hvorfor er det lige, at det eksempelvis er så forfærdeligt, at vi i Det Indiske Ocean ikke kan være med i EU's flådestyrke, når vore flådefartøjer ligeså godt selv ikke alene kan være med aktivt dernede, men jo faktisk kan lede hele den internationale indsats og således gang på gang få den koordinerende kommando over kinesiske, russiske og indiske fartøjer og jo altså også over i EU's samlede flådestyrke?
Mon ikke det skulle være tilstrækkeligt.
Men altså, der er overordnet tilslutning til redegørelse nr. R 7, idet vi vil forsikre om Dansk Folkepartis loyale opbakning til de udenrigspolitiske indsatser, regeringen foretager, og som kommer Danmark til gavn.