Carsten Hansen (S), 2008-11-18:
Venstres ordfører, fru Anne-Mette Winther Christiansen, sagde, at der ikke var noget at komme efter.
Jeg vil godt sige, at når man kigger på tallene, kan man roligt sige, at der her er noget at komme efter.
Det, som er det værste, og som er anledningen til, at den her forespørgsel er rejst, er, at vi har haft 7 rigtig gode år i dansk erhvervsliv.
Vi har set en stigende beskæftigelse, en faldende arbejdsløshed, men det er gået den forkerte vej på ungdomsuddannelsesområdet.
Og det er jo brandærgerligt, at man på den måde har smidt 7 gode år væk, hvor der ikke er sket en pind - for at sige det rent ud.
Fra 2001 og til i dag har der ikke været nogen positiv udvikling at spore, og siden 2004 har antallet af unge, der får en ungdomsuddannelse, været faldende, så niveauet faktisk er tilbage på 1993-niveau.
Det mener jeg ganske enkelt at vi som velfærdssamfund ikke kan være bekendt.
Forklaringen er jo, at det er frafaldet, der er stigende.
I 2000 var der et frafald på 13.156 elever, det er så steget i 2006, hvor andelen af elever, der faldt ud af en ungdomsuddannelse, var 20.974.
Det er jo den forkerte vej, det er næsten en fordobling.
Og der har vi jo selvfølgelig et ansvar, men først og fremmest bærer de, der sidder med de gyldne kæder, et voldsomt stort ansvar.
Vi lavede i foråret 2006 et velfærdsforlig med regeringen, og det gik sådan set på to ben.
Det ene ben var en ændring af efterløns- og pensionsalderen og en tilbagetrækning, der var senere.
Det blev vi enige om.
Det andet ben var i virkeligheden at sikre arbejdskraft.
Jeg husker, hvordan vi sad til forhandlingerne, men det var forhandlet færdigt, vi kæmpede bravt for at få 300 mio. kr. ekstra specielt til vores erhvervsskoler og erhvervsuddannelser.
Vi blev enige om målsætningerne, hvilket var imponerende.
Regeringen forkastede jo den tidligere regerings målsætning om, at 95 pct. af alle skulle have en ungdomsuddannelse, men gik nu ind på det i 2006.
Der er lavet administrative besparelser, der er lavet fællesindkøb og det ene og det andet.
Men problemet er jo, at de penge, vi skaffede i velfærdsforliget, var bundet op på læreruddannelse, efteruddannelse og en række tiltag for de svage, mens man så fjernede driftsmidler.
Jeg har lige i dag set en undersøgelse fra erhvervsskolerne, der viser, at de sådan set netto har fået tilført lidt mindre.
Man kan diskutere tal op og ned ad døre og stolper, men det, som er helt afgørende for os, der jo står her i dag, er, at de unge får en ungdomsuddannelse.
Det er både fremtidsorienteret for den enkelte, og det er meget vigtigt for samfundet.
Så kan nogle af os have en egoistisk indgangsvinkel til den problemstilling, fordi der skal være nogle til at betale vores pension senere hen.
Men der er jo faktisk på en række områder sket det, at den sociale mobilitet er gået i stå i det her land.
Der er også sket en stigende akademisering af vores uddannelser, der er sket en stigning i individualiseringen med valgfrihed og ansvar for egen læring, og i alle velfærdsuddannelser i dag er der lav prestige.
Vi har i år set, hvordan frafaldet og søgningen til de videregående uddannelser har været katastrofalt, og derfor tror jeg, det er helt afgørende, at vi nu får taget fat.
Vi har en lang række forslag, som også vil blive remset op i vores forslag til vedtagelse, men jeg tror, der er behov for at gøre en markant indsats for at højne kvaliteten og foretage vedvarende investeringer.
Vi skal af med lærerfri timer, vi skal skabe lidt mere rummelighed, skolerne skal af med de slidte værksteder, vi har for mange hold og elever osv., og sådan kunne jeg blive ved.
Men det, der jo trigger mig og vores parti allermest i den her diskussion, er, at det er, som om vi giver med den ene hånd, og så tager vi med den anden hånd, og så skal vi til at slås med nye administrative besparelser og alt muligt fikumdik, som betyder, at vi i virkeligheden ikke kan have den fornødne kvalitet i vores uddannelser.
Tænk så på, at 98 pct. af de glade unge mennesker, der går ud af 9. eller 10. klasse, tilmelder sig en erhvervsuddannelse, tilmelder sig en gymnasieuddannelse eller noget andet, men der er et enormt stort frafald.
Jeg sidder i en teknisk skoles bestyrelse, hvor vi i dag kan se, at frafaldet er stigende, og især hvis man er 2. g'er og dreng, er der sådan set 60-70 pct. risiko for, at man aldrig får en ungdomsuddannelse.
Det er den problemstilling, som jeg ikke synes bliver taget alvorligt nok, og det er jo både for den enkelte og for samfundet en katastrofe, vi er på vej ud i her.
I stedet for at gå helt ned i alle tal og tage en diskussion om alle tal med alle mulige, vil min opfordring være, at vi nu tog problemstillingen særdeles alvorligt.
Hvis vi i stedet for at undvige med hensyn til tal og snakke om penge, der ikke må bruges ifølge aftaler, gik ind og sagde, at nu investerer vi søreme for alvor, vi laver et nationalt kompromis, vi kigger på, hvad der skal til i ungdomsuddannelserne for at skabe kvaliteten, vi lytter til vores produktionsskoler, vores erhvervsskoler, vores tekniske skoler og vores gymnasier.
Så kan det godt være, at vi ikke kan gennemføre det hele, men lad os da for søren få opbakning til de planer i stedet for at gøre uddannelsesområdet til en sådan kampplads, det har været de sidste 7 år.