runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2007-01-17:
Lad mig tage et eksempel på, hvor sørgelig en forfatning det her er i.
Statsministeren kom her i efteråret til at antyde noget om en ny dansk irakstrategi, en form for exitstrategi.
Der var vi jo mange, der var interesserede i at få afklaret, hvad der egentlig lå i det.
Der er ikke kommet noget siden hen.
Det kan da kun fortolkes sådan, at man ikke ønsker at komme med noget, før man har fået det godkendt i Washington.
Altså, den danske regerings holdning til Washington svarer fuldstændig til Østbloklandenes forhold til Moskva: Man gør først noget, når man har fået lov af storebror.
Man tør ikke tænke én selvstændig tanke, man er fuldstændig i lommen på George W. Bush og Washington.
Det er der simpelt hen ikke.
Derfor kan vi ikke få afklaret de mest basale ting om irakstrategi, om, hvordan vi skal håndtere de her problemstillinger.
Vi kan ikke engang få statsministeren til at gå ud og sige til George W. Bush, at nu skal vi have en diplomatisk løsning på bordet, hvis det her overhovedet skal bevæge sig.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Hr. Holger K. Nielsen taler mod bedre vidende.
Jeg har i dag i flere omgange sagt, at efter min mening er det den langsigtede løsning både politisk og diplomatisk og økonomisk med civil genopbygning; jeg har sagt det så mange gange.
Jeg har i øvrigt også i den telefonsamtale, jeg havde med præsident Bush, understreget, at det afgørende på sigt er en politisk løsning.
Jeg er bare nødt til at gentage, at for så vidt angår den danske linje, så er den altså ikke bestemt af, hvordan situationen er i Bagdad sikkerhedsmæssigt.
Den er bestemt af, hvordan det går i Sydirak, hvor vi samarbejder med briterne, og der er det altså briterne, vi koordinerer med om, hvornår betingelserne er opfyldt for en ændring af strategi og opgaver.
Og som jeg har sagt: Målet er, at irakerne selv skal overtage ansvaret, og i takt med at de gør det, kan vi tilpasse vore opgaver.
Ærlig talt, hr. Holger K. Nielsen må være meget langt ude på den tynde is, når han vil sammenligne Danmarks forhold til USA med de østeuropæiske landes forhold til Sovjet.
Det taler fuldstændig for sig selv.
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Jeg antager, at statsministeren vil medgive, at hvis man kigger på Irak i dag som helhed, som land, som nation, kan man sige, at det har udviklet sig til en katastrofe, som jeg end ikke tror at statsministeren i sine værste stunder havde forestillet sig.
Men jeg forstår, at Danmark har konsulteret USA undervejs, altså har været med til at give råd og diskutere osv., og dermed har Danmark vel også et selvstændigt ansvar for det kaos, Irak er endt i.
Jeg håber ikke, Bush hører det, for det vil vel efterlade en skuffet præsident, der har fornemmelsen af, at nu løber samtlige venner; nu vil Danmark oven i købet til at føre en selvstændig politik.
Men kunne statsministeren opregne nogle punkter, hvor vi har kritiseret USA for deres strategi, som har ført til det kaos, der er i dag?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jeg kan da fortælle hr. Villy Søvndal, at jeg meget åbent har fortalt præsident Bush, hvordan vi agter at gribe det an i det sydlige Irak.
Det har jeg ikke holdt som nogen hemmelighed, hverken for ham eller for andre, jeg har også sagt det til offentligheden.
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Jeg tror ikke, statsministeren hørte mit spørgsmål.
Jeg spurgte: På hvilke punkter har Danmark kritiseret de centrale strategier i Irak, der er endt i det totale kaos, det er endt i i dag, hvor terroren eksploderer.
I går blev der dræbt 100 mennesker; det gør der i gennemsnit hver dag i Irak i øjeblikket.
Iran er endt med at være den store vinder, terroren i verden eksploderer, modsætningsforhold mellem folkeslagene eksploderer.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jo, men det, jeg beskriver som den selvstændige danske linje, er jo den, der er bestemt af, hvordan situationen udvikler sig i det sydlige Irak
Jeg har flere gange gjort opmærksom på, at vi ikke har nogen planer om at flytte soldater til Bagdad.
Vores situation er bestemt af: Hvordan går det i det sydlige Irak?
Der er det altså således, at irakerne har overtaget ansvaret i to ud af fire provinser, vi håber snart, de overtager det i en tredje, og i løbet af første halvår af 2007 overtager de formentlig ansvaret for den fjerde og sidste provins.
I takt med at det sker, kan britiske og danske soldater tilpasse antal og opgaver, og det er det, jeg hele tiden holder fast i.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-01-17:
Den har man nu hørt tre-fire gange, og den bliver ikke mere rigtig af at blive gentaget.
Nogle af de fundamentale sigtelinjer i BakerHamilton-rapporten er, at der også skal findes diplomatiske løsninger, og der er statsministerens svar på, hvad den danske regerings holdning til det er, jo helt, helt ud i tågerne.
Han sagde før til hr. Villy Søvndal, at hvis Iran og Syrien vil – hvis de viser deres gode vilje – kan de komme med.
Statsministeren ved da udmærket godt, at det ikke er sådan, man fører diplomatisk aktivitet.
Der skal da være en linje bag det, der skal være en hensigt med det.
Ønsker man at få inddraget nabolandene i et forpligtende samarbejde, eller ønsker man det ikke?
George Bush ønsker det ikke, hvad ønsker den danske statsminister?
Et punkt mere: Baker-Hamilton-rapporten foreslår en genopbygningshjælp på godt og vel 5 mia. kr., Bush foreslår et sted mellem 1 og 2 mia. kr.
Forholdet mellem genopbygning og militært engagement er helt, helt anderledes i det, Bush gør, end i det, Baker-Hamilton-rapporten siger.
Hvad er den danske regerings holdning?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jamen den danske linje og position er fuldstændig den samme, som den har været hele tiden – den er uændret – den er nemlig bestemt af: Hvordan går det i Sydirak, hvor vi er sammen med briterne?
Der skrider det faktisk fremad med hensyn til, at irakerne overtager ansvaret.
Og i takt med det kan vi så tilpasse britiske og danske soldaters opgaver.
Det skrider fremad, som det hele tiden har været planen.
For så vidt angår Bushs planer for den amerikanske tilstedeværelse og forholdet til BakerHamilton-rapporten, så lad mig bare minde om, at selv om der er anbefalinger fra Baker-Hamilton, som Bush ikke har fulgt, er der faktisk en række andre, som indgår i hans plan: Princippet om at stille øgede krav til irakerne; tankerne om, at koalitionsstyrkerne primært skal støtte de irakiske styrker; støtte til den internationale konference, der hedder Iraq Compact; fokus på den mellemøstlige fredsproces, hvor Condoleezza Rice nu rejser rundt; også afvisningen af, at det kunne være fornuftigt med en hurtig tilbagetrækning – det fremgår jo klart af Baker-Hamilton-rapporten; og, som jeg flere gange har nævnt, indgår det faktisk i Baker-Hamilton-rapporten, at man godt kan overveje en midlertidig forøgelse af antallet af amerikanske tropper i Bagdad for at stabilisere situationen der.
Så igen: Selv om Bush ikke har fulgt alle anbefalinger, har han faktisk fulgt nogle anbefalinger.
Men det er da interessant, at SF i den grad har deponeret sin udenrigspolitik i Baker-Hamiltonkommissionen.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-01-17:
Vi har jo også fået bekræftet i de besvarelser, vi har fået her, at den danske statsminister har noget af et forklaringsproblem i det her spørgsmål.
Da Baker-Hamilton-rapporten kom, kom den næsten som sendt fra himlen til den danske regering, der jo er kørt fast i Irak, på samme måde som USA er det, og hænger fast i dyndet og er ude i store, store vanskeligheder – og i stigende vanskeligheder i forhold til den danske befolkning, de danske vælgere.
Derfor kom det jo som manna fra himlen, at der nu var en form for exitstrategi i forhold til det her morads.
Da det så viser sig, at George W. Bush i det store hele, i de store linjer ikke ønsker at gøre det, som Baker-Hamilton-rapporten foreslår, og som statsministeren erklærede sig enig i,
er det jo så, vi får den her form for skyggeboksning, som vi har oplevet her i dag; en statsminister, der ikke kan tage ordentlig stilling, og som ikke vil indrømme, at der er nogle problemer her, han har rodet sig ud i.
Og derfor vil jeg håbe på og opfordre til, at vi får mere klar tale fra statsministeren.
Vil statsministeren, idet statsministeren i sin modtagelse af Baker-Hamilton-rapporten bl.a. sagde til Ritzau: »Nu skal vi studere alle 79 anbefalinger nøje, men hovedtænkningen er den samme, som vi har i den danske regering.
Jeg synes bestemt, det er en spændende rapport, og i hvert fald de hovedanbefalinger, som er i den, ligger i forlængelse af den tænkning, som vi har her i Danmark«,
forklare, hvilken »tænkning« statsministeren refererer til, og hvordan den tilsyneladende rummer to helt modsatrettede konklusioner, nemlig Bakers og Bushs?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jeg går ud fra, at hr. Frank Aaen henviser til i hvert fald bl.a. de ti dokumenter, som blev offentliggjort af Politiken den 5. januar.
Der er jeg nødt til at sige, at de ikke indeholder oplysninger om mishandling eller overgreb mod de 31 personer, der blev tilbageholdt af de danske styrker i begyndelsen af 2002, og derfor er der ikke fremkommet oplysninger, som ændrer på regeringens redegørelse eller giver anledning til yderligere skridt i denne sag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Vil statsministeren, idet statsministeren i sin modtagelse af Baker-Hamilton-rapporten bl.a. sagde til Politiken: »Det er en spændende rapport, som lægger sig meget tæt op ad [regeringens] egne tanker.
For eksempel lægger rapporten op til en gradvis tilbagetrækning af udenlandske styrker.
Det er også det, som regeringen har talt for«, forklare, hvordan dette stemmer overens med Bushs udspil om mere end 20.000 flere soldater til Irak og den danske regerings tilslutning til dette?«
Det drejer sig om Irak, og det drejer sig om Baker-Hamilton-rapporten, som jo var imødeset med spænding, fordi den lagde op til en helt ny kurs i den amerikanske krig i Irak.
Citat slut.
Nu har jeg altid lagt vægt på statsministerens form for humor, også den der helt sarkastiske humor, hvor man siger, at det, som er en anbefaling af at gøre det stik modsatte af, hvad der er sket indtil nu, helt er i forlængelse af regeringens tanker.
Det, rapporten har som hovedkonklusioner, er jo tilbagetrækning af amerikanske styrker, det er forhandling med nabolandene for at søge en politisk forhandlingsløsning, og så er det en samlet løsning for Mellemøsten.
Det, Bush så bagefter går ud og gør, er at sige: Der skal 21.500 soldater mere til Irak.
De to ting peger jo decideret i hver sin retning.
Jeg er klar over, at han kan blive anbragt i en svær samvittighedskonflikt, for det er umuligt at kunne begge ting samtidig.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Nej, jeg er tværtimod utrolig glad for at få netop det spørgsmål, for det giver mig en god anledning til at sige, at hvad jeg i sin tid mente om og sagde om Baker-Hamilton-rapporten, det mener jeg stadig væk.
Det er jo sådan, at Danmark har den klare opfattelse, at målet i Irak er at kunne overdrage ansvaret for sikkerheden til irakerne.
Det var også udgangspunktet for Baker-Hamilton-rapporten.
Hvordan den målsætning så kan nås eller skal nås, det kan variere, alt efter hvilken del af Irak man taler om.
USA og Danmark opererer i hver vores del af landet, og der er store forskelle på sikkerhedssituationen og på de irakiske sikkerhedsstyrkers kapaciteter i de forskellige regioner i Irak.
Det er netop evnen hos de irakiske myndigheder til at varetage ansvaret for sikkerheden, der har betydning for de multinationale styrkers rolle i den enkelte provins.
I Bagdad er sikkerhedssituationen som bekendt særlig alvorlig, og jeg har noteret mig præsident Bushs beslutning om at øge antallet af amerikanske tropper.
I det sydlige Irak er situationen en anden.
Vi venter, at den tredje vil følge snart, og vi håber, at den fjerde og sidste, Basra, vil følge i dette halvår.
I takt med det kan vi tilpasse antallet af soldater og karakteren af de opgaver, de varetager.
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Tak for besvarelsen.
Jeg forstår ikke helt, at statsministeren ikke kan se det.
Det tror jeg også han kan.
Nu tænker
jeg ikke på den danske del af diskussionen, for den har vi jo haft før, men på hovedtrækkene i den irakiske situation.
Der er en gabende modsætning mellem, hvad Baker-Hamilton-rapporten ønsker, og hvad Bush ender med at gøre.
Hvis man er i tvivl om det, så kan man jo kigge ind i den amerikanske debat, hvor der er kommet en dramatisk deling mellem republikanerne og demokraterne, oven i købet på den måde, at en del af de republikanske kongresmedlemmer støtter demokraterne.
Derfor spørger jeg statsministeren: Hvad er statsministerens holdning til de amerikanske skridt med at tilføre flere tropper?
Er statsminister da mest enig med George Bush, som tilfører flere tropper, eller med Baker-Hamilton-rapportens anbefalinger, der taler om en tilbagetrækning, og som taler om en politisk løsning?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
jeg må gøre opmærksom på, at det i Baker-Hamilton-rapporten er anført, at en mulighed kan være i en midlertidig periode at forøge antallet af tropper i Bagdad for at forbedre sikkerhedssituationen.
Så der er jo ikke nogen modsætning mellem det, der fremgår af Baker-Hamilton-rapporten, og det, Bush har foreslået.
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Jeg har læst rapporten ganske grundigt i flere omgange endda, også for at være sikker på, at man ikke argumenterer forkert.
Og det, som er tydeligt, hvis man læser rapporten, er, at Bushs skridt er i lodret modsætning med, hvad Baker og Hamilton anbefaler.
Forudsætningen for hele rapporten understreges helt fra start.
Det er, at Bush forsøger at nå en konsensus i den amerikanske kongres om, hvilket skridt der skal tages.
Han opnår det stik modsatte, nemlig en dramatisk opsplitning i den amerikanske kongres mellem dem, der ønsker tilbagetrækning, og dem, der ønsker flere soldater.
Baker og Hamilton understregede også i deres rapport ved fremlæggelsen, at man er nødt til at se den her rapport som en sammenhæng.
Tingene hænger sammen, anbefalingerne hænger sammen.
Kan statsministeren ikke se, at hvad angår de centrale anbefalinger om at inddrage nabolandene, vil Bush ikke følge Baker-Hamilton-planens anbefalinger?
I forhold til en samlet løsning på konflikten i Mellemøsten er der ikke et enkelt skridt i det, som Bush har spillet ud med.
Så der er en voldsom modsætning mellem Baker-Hamilton-rapportens anbefalinger og Bushs skridt.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Hr. Villy Søvndal har da ret i, at der er nogle af de anbefalinger, som Baker-Hamilton-rapporten er kommet med, som præsident Bush ikke har fulgt.
Men jeg mener, at det er et amerikansk anliggende, og det er vel meget naturligt, at man har en debat.
Men jeg vil altså lige gøre hr. Villy Søvndal opmærksom på, at Baker og Hamilton i fællesskab har modtaget Bushs plan med en række positive bemærkninger på en række punkter, fordi der faktisk er en række af de anbefalinger, der ligger i Baker-Hamilton-rapporten, som er blevet fulgt af præsident Bush.
Samtidig gør Baker og Hamilton opmærksom på, at der er andre dele, som Bush ikke har fulgt, f.eks. rådet om, at man skulle gå i direkte dialog med Syrien og Iran.
Men jeg har da også forstået, at der i Socialistisk Folkeparti i hvert tilfælde er nogle, der er meget skeptiske over for, om demokratier skulle involvere sig og indgå studehandler med to diktaturer som Syrien og Iran.
Eller har jeg misforstået SF's holdning?
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Jeg er klar over, at statsministeren har et ønske om at stille spørgsmål til SF.
Den tid skal nok komme.
Nu er det sådan foreløbig, at det er statsministeren, der er minister.
Det andet må han have lidt tålmodighed med endnu, tror jeg.
Men spørgsmålet var: Er det virkelig en rigtig beskrivelse, at præsident Bushs plan i hovedtrækket følger de anbefalinger, der ligger i Baker-Hamilton-planen?
Jeg er en stor beundrer af statsministerens evne til at favne meget bredt, men jeg tror simpelt hen, at jeg, næste gang statsministeren har fødselsdag, vil give ham et par hiphopbukser.
For at samle synspunkterne fra Bushs nye strategi til Baker-Hamilton-rapportens anbefalinger tror jeg simpelt hen ikke statsministerens nuværende buksevidde kan skræve over.
Det er lodret forkert.
Det er jo derfor, at den amerikanske kongres står fuldstændig splittet.
Det er derfor, at to tredjedele af den amerikanske befolkning siger nej.
Det er, fordi de synes, at præsident Bush fortsætter en kurs, der er udsigtsløs, og som indtil nu kun har ført til mere kaos.
Derfor vil jeg afslutte med at spørge: Tror statsministeren, at Bushs nye strategi vil virke i Irak?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jeg vil gerne sige til hr. Villy Søvndal, at jeg ikke står her og påstår, at Bush har fulgt anbefalingerne fra Baker-Hamilton-gruppen hundrede procent.
Der er bestemt anbefalinger, han ikke har fulgt, f.eks. rådet om, at man skulle gå i direkte dialog med Syrien og Iran.
Jeg har også forstået, at der i hvert fald er nogle i SF, der er tilbøjelige til at give et råd om, at man ikke skal involvere sig med diktaturer på den måde.
Så det er meget naturligt, at det kan give en anledning til en politisk diskussion.
Men lad mig bare henvise hr. Villy Søvndal til side 73 i Baker-Hamilton-rapporten, hvor det klart fremgår, at Baker-Hamilton-gruppen siger, at man kan støtte en midlertidig forøgelse af antallet af tropper i Bagdad for at stabilisere situationen der.
Så når nu hr. Villy Søvndal tilsyneladende har lagt SF's politik i hænderne på Baker-Hamilton-gruppen, synes jeg, at hr. Villy Søvndal skulle følge de anbefalinger her fra Baker og Hamilton.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Vil statsministeren, idet statsministeren i sin modtagelse af Baker-Hamilton-rapporten bl.a. sagde til Politiken: »Nu håber jeg, at politikerne i USA vil se konstruktivt på rapporten.
Og jeg har da noteret mig, at præsident Bush har været åben over for modtagelsen«, vurdere, om ikke Bush i sin tale onsdag nat præcis siger, hvad han længe har sagt, og at dette overhovedet ikke flugter med Baker-Hamilton-rapporten?«
Jeg skal lige sige, at jeg ikke har lagt SF's politik i hænderne på nogen som helst andre end SF.
Det vil jeg meget advare imod.
Vi har bare konstateret, at der er en afgrundsdyb forskel på anbefalingerne i Baker-Hamilton-rapporten og de ting, Bush går ud og gør.
Det tror jeg enhver kan se.
Jeg er også helt overbevist om, at statsministeren selv kan se det, men det er selvfølgelig svært at sige, for han havde det uheld at komme til at udtale, at han støttede alle anbefalinger i Baker-Hamilton-rapporten.
Og på det tidspunkt har statsministeren vel ikke vidst, at Bush ville gå ud og gøre det stik modsatte.
Statsministeren er på den måde blevet anbragt i en vanskelig situation.
Men videre til det næste spørgsmål.
Her siger statsministeren, at han håber, at politikerne i USA nu vil modtage rapporten og se konstruktivt på den.
Jeg vil spørge statsministeren: Hvordan synes han, det er gået?
Kan statsministeren se enighed blandt politikerne i USA efter rapportens fremlæggelse?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Nej, som i ethvert frit folkestyre er der mange meninger om det, og der er en vild diskussion i USA.
Det er bare naturligt.
Det er jo, kan man sige, fordelen ved et demokrati, at man ikke behøver være enige om alting.
Men det, jeg bare vil holde fast i, er, at selv om præsident Bush selvfølgelig ikke har fulgt alle anbefalingerne i Baker-Hamilton-rapporten, så er det altså sådan, at lige præcis et af de punkter, som hr. Villy Søvndal peger på, nemlig troppeforøgelsen i Bagdad, faktisk indgår som et element i Baker-Hamilton-rapporten.
Ikke at det er en hovedanbefaling fra Baker-Hamilton-gruppen; det påstår jeg heller ikke det er.
Men jeg vil bare endnu en gang henvise hr. Villy Søvndal til at læse side 73 i Baker-Hamilton-rapporten, hvor det optræder som en mulighed, som gruppen kan støtte, at man i en midlertidig periode forøger antallet af tropper i Bagdad for at stabilisere situationen der.
Så hr. Villy Søvndal skal ikke lægge mig noget i munden, jeg ikke har sagt og ikke har ment, for jeg står ikke og påstår, at Bush har fulgt alle anbefalingerne.
Der er en fri diskussion om det.
Han har fulgt nogle af dem, og det er blot det, jeg peger på, og det har Baker og Hamilton i en fælles pressemeddelelse i øvrigt også kvitteret for.
Det synes jeg ærlig talt hr. Villy Søvndal skulle holde sig til.
Lad mig her henvise til den pressemeddelelse, som Baker og Hamilton har udsendt den 11. januar.
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Tak for svaret endnu en gang.
Jeg vil spørge statsministeren, om han er enig i, at Baker-Hamilton-rapporten, hvis man læser hovedkonklusionerne, indeholder tre hovedanbefalinger.
Den ene hedder tilbagetrækning, den anden hedder forhandlinger med nabolande og grupper i Irak, og den tredje hedder, at man skal sikre en samlet løsning på Mellemøstkonflikten.
Er statsministeren ligeledes enig i, at ingen af de tre hovedanbefalinger er blevet fulgt, og at det derfor er en umulig påstand, at der er sammenhæng mellem det, Bush foretager sig, og det, der er anbefalet i Baker-Hamilton-rapporten?
Tak for svaret.
Nu synes jeg, at vi måske begynder at nærme os det centrale, nemlig at statsministeren efter et kvarters debat medgiver, at dét er hoveddiskussionerne i Baker-Hamilton-rapporten, altså tilbagetrækning som det ene store punkt, en samlet løsning på Mellemøsten og en politisk forhandlingsløsning.
Jeg synes, det klæder debatten, at statsministeren ikke bliver hængende i nogle bibemærkninger, men får fat på det centrale i den her rapport.
Når nu det centrale i Baker-Hamilton-rapporten er de tre anbefalinger og Bush gør det stik modsatte, fortryder statsministeren så, at han kom til at rose Baker-Hamilton-rapporten på et tidspunkt, hvor han ikke kunne vide, hvad Bush senere ville sige?
For det har jo anbragt statsministeren i en oplagt svær position.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Nej, som jeg startede med at sige under den debat her, så har jeg det sådan, at det, jeg i sin tid mente om og sagde om Baker-Hamilton-rapporten, det mener jeg stadig, og det siger jeg stadig, nemlig at den indeholder en række værdifulde anbefalinger.
Men jeg synes, det er meget naturligt, at man i et frit folkestyre som det amerikanske diskuterer det og kan have forskellige opfattelser, og jeg synes da, at en præsident såvel som en Kongres i USA skal have lov til at forholde sig frit til, hvad en gruppe som Baker-Hamiltongruppen måtte foreslå.
Jeg kan forstå, at hr. Villy Søvndal har lagt sin politik fuldstændig i hænderne på Baker-Hamilton-gruppen og mener, at alt, hvad den har foreslået, er det eneste rigtige, herunder at man skal indlede en tæt dialog med to diktaturstater, Syrien og Iran.
Jeg gør hr. Villy Søvndal opmærksom på, at da jeg havde lejlighed til at tale med James Baker forud for offentliggørelsen af Baker-Hamilton-rapporten, gjorde jeg udtrykkeligt opmærksom på, at selv om vi anså det for positivt at inddrage lande i regionen, så måtte det ske i respekt for FN's beslutninger, også når det gælder Syrien og Iran.