Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-09:
Dette beslutningsforslag er ligesom det forrige beslutningsforslag en genfremsættelse, og det her er en genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 42 fra folketingsåret 2003-04, der igen i vidt omfang var en genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 15 fra 2001-02, og sådan kan vi jo behandle de samme ting flere gange.
Men i dette beslutningsforslag foreslår Enhedslisten, at regeringen pålægges at sikre ældre og handicappede ret til selv at visitere sig til en plads i enhver form for plejebolig.
Forslaget skal sikre, at den enkelte ældre eller handicappede har et reelt frit valg med hensyn til, hvor i landet vedkommende vil bo, og hvornår det skal være.
Det er en gammel traver, der trækkes af stalden.
Og det er jo sjovt nok.
Enhedslisten mener således, at valgfrihed for borgeren skal indebære en ret til at afgøre, hvornår man har behov for en ydelse.
Beslutningsforslag nr. B 104 vedrører boliger og boformer, men hvorfor så stoppe der, hvis man vil indføre sådan en ret til selv at visitere sig til ydelser?
Hvorfor så ikke også kræve, at borgeren selv kan bestemme, hvilke hjælpemidler man mener at have behov for, hvor meget hjemmehjælp man mener at have behov for, hvornår det er tid til at få førtidspension?
Så baggrund af dette skal jeg bare sige, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
På det sociale område er det som udgangspunkt den kommunale myndighed, der foretager en individuel behovsvurdering, og på den baggrund visiterer man til en social ydelse.
Denne individuelle behovsvurdering er et grundlæggende princip i den måde, indsatsen over for de svageste ældre og handicappede er organiseret på.
Med afskaffelsen af institutionsanbringelser i 1990’erne og en omlægning af de sociale ydelser, blev det muligt at få dækket de flestes behov i egen bolig, hvis det er det, man ønsker.
Det betyder, at mange almindelige boliger kan fungere som ældre- og handicapegnede boliger, og en flytning til en bolig i stueetagen kan også være det, der skal til.
Enhver kan således lade sig opskrive til den bolig, man ønsker, uanset hvilken kommune den måtte ligge i.
Men derudover har vi jo allerede i 2002 indført frit valg for ældre og personer med handicap, der får et botilbud i kommunen.
Der er således mulighed for at vælge et andet tilbud enten i den pågældende kommune eller i en anden kommune.
Så har regeringen også skabt rammer for friplejeboliger, og det styrker igen borgernes frie valg yderligere ved også at give dem mulighed for at kunne vælge private plejehjem.
Garantien sikrer, at ældre og handicappede, der har behov for en almen plejebolig eller en plads i et plejehjem, får tilbudt en bolig eller en plads senest 2 måneder efter optagelse på en generel venteliste.
Opfyldelsen vurderes at indebære en etablering af flere end 1.300 nye plejeboliger.
Det er kommunens ansvar at give de borgere, der har et behov, et boligtilbud, der svarer til det behov, de har.
Regeringen har i øvrigt gennemført en række initiativer for at øge kommunernes incitamenter til at opføre flere boliger til ældre og handicappede.
Jeg kan nævne, at vi i satspuljeaftalen for 2004 fik aftalt at afsætte 546 mio. kr. over en 3-årig-periode til forbedring og udbygning af botilbud for mennesker med betydelig og varig nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne.
Der er af denne pulje givet tilsagn til 1.240 nye eller renoverede boliger.
Med henblik på at fremme mindre ombygningsarbejder og gøre eksisterende almene familie- og ungdomsboliger til ældre- og handicapegnede boliger blev det så aftalt i satspuljen for 2005 at afsætte penge til en dækning af ombygningsudgiften.
Endelig er der som nævnt også plejeboliggarantien, der jo sikrer, at der højst går 2 måneder fra optagelse på venteliste til tildeling af en bolig.
Så vi har altså taget rigtig mange initiativer for at sikre ikke alene det nødvendige udbud af de forskellige boligformer, men også netop det frie valg.
Så vi kan som nævnt ikke støtte forslaget.