Kristian Thulesen Dahl (DF), 2007-11-29:
Allerførst vil jeg selvfølgelig gerne på Dansk Folkepartis vegne sige tak til statsministeren for åbningsredegørelsen i tirsdags.
Vi havde jo set frem til talen, ligesom vi så frem til regeringsgrundlaget, da man arbejdede med det.
Den giver anledning til at sige, at det jo i hvert fald på det retoriske plan er en lidt ny udvikling, der er sket.
Altså, sjældent har man vel set sådan et forsøg på at iklæde sig konsensusrollen og være en konsensusstatsminister, sådan en statsminister for ikke bare hele folket, som det engang blev sagt af nogle, men en statsminister for hele Folketinget.
Jeg synes specielt, at bemærkningerne om, at hvert parti gerne skulle kunne se sine egne fingeraftryk i regeringsgrundlaget, var en nyskabelse i en statsministers åbningsredegørelse.
Vi har det jo sådan i Dansk Folkeparti, at vi i virkeligheden synes, at den gode gamle læresætning, som vel oftest blev brugt af Viggo Hørup, om, at man skulle dele sig efter anskuelser, er et meget godt udgangspunkt i politik.
Det gør ikke noget, at vælgerne kan se forskel.
Det gør ikke noget, at vi står for noget forskelligt.
Det er det, der gør demokratiet levende.
Det er det, der gør, at vælgerne har noget at vælge imellem, når de går til valg.
Derfor er jeg med det som udgangspunkt også glad for, at valgkampen endte med, at regeringspartierne og Dansk Folkeparti genvandt flertallet, altså at VOK-flertallet er intakt.
Det jo det, der har været udgangspunktet for, at VK-regeringen nu har kunnet fortsætte som regering efter valget for et par uger siden.
Dansk Folkeparti blev i valgkampen udråbt - det er vel ikke nogen hemmelighed - som vel valgkampens kedeligste parti.
Og det blev vi jo ikke, fordi vi ikke sådan kan finde ud af, synes jeg da selv, at klæde os festligt og fornøjeligt, men fordi vi ikke sådan gik og skiftede politisk standpunkt fra den ene dag til den næste.
Vi gik for at være det kedeligste parti, fordi det, vi gik til valg på, blev vi også ved med at have som politik, indtil valgdagen oprandt.
Og det er den politik, vi også vil kendes på, efter at valget er overstået.
Det vil sige, at det, vi sagde i valgkampen og lovede vælgerne, vil man også kunne kende os på her, efter at valget er overstået.
Det vil være det, vi slås for at få igennem, nu hvor dagligdagen sætter ind.
Jeg vil lige komme ind på nogle af de områder, hvor vi så har nogle særlige bemærkninger.
Det første vedrører selvfølgelig kvalitetsreformen.
Vi sagde i valgkampen meget klart og tydeligt, at en af de første og største opgaver, vi står over for i det nye Folketing, er at få lavet en god aftale om den offentlige sektor, dels for at skabe ro for de ansatte i den offentlige sektor, dels for at skabe ro og stabilitet for de brugere, der er af den offentlige sektor.
Nu har vi igennem halvandet år diskuteret kvaliteten i den offentlige sektor, og det skulle nu udmønte sig i en samlet aftale om en kvalitetsreform.
Det håbede vi allerede var sket på det her tidspunkt af året, fordi vi jo har haft forhandlingerne i gang, før valget blev udskrevet, men nu håber vi, at vi meget hurtigt her efter valget kan få en god aftale om kvaliteten i den offentlige sektor.
Der ligger et udmærket udgangspunkt i regeringens oplæg, det har vi også sagt tidligere.
Både de 180 konkrete punkter og det, at man i udkastet har indarbejdet trepartsforliget med bl.a. fagbevægelsen, giver et udmærket udgangspunkt for forhandlingerne.
Vi har så sagt, at der ud over det, der ligger fra regeringens side, er behov for en løndiskussion, fordi en del af det at have en velkvalificeret offentlig sektor, der leverer rigtig god service på f.eks. ældreområdet og vores sygehuse, er selvfølgelig også, at vi har engagerede medarbejdere, og at vi har nok medarbejdere.
Og det betyder også en løndiskussion, og derfor har vi i valgkampen, ligesom vi gør her efter valget, sagt, at vores vurdering er, at det er nødvendigt at tilføre 5 mia. kr. over de kommende år til forbedrede lønvilkår, specielt for de lavestlønnede i social- og sundhedssektoren, så vi sikrer, at vi har tilstrækkeligt med velkvalificeret personale til at give den gode offentlige service, som borgerne har en forventning om og, synes vi, et krav på at få fra den offentlige sektor, specielt jo på ældreområdet, hvor det er helt afgørende, at der er ansatte nok også i nattetimerne til at komme og vende den gamle fru Olsen, der ikke selv kan, og alle de problemer, der opstår, hvis ikke vi har personalet til at klare opgaverne på alle tider af døgnet for vores ældre medborgere.
Så det er et meget afgørende spørgsmål for os, og derfor vil vi opfordre regeringen til meget hurtigt at indkalde de politiske partier til forhandlinger om kvalitetsreformen forhåbentlig med henblik på en aftale allerede inden jul.
Vi vil her under forhandlingen fremsætte et forslag til vedtagelse, der koncentrerer sig om netop det.
Jeg vil lige læse vores forslag til vedtagelse op: Forslag til vedtagelse
»Folketinget understreger sin tilfredshed med, at der i statsministerens redegørelse lægges op til politiske forhandlinger om en kvalitetsreform, der inden for en økonomisk ansvarlig ramme skal sikre den nødvendige fornyelse og udvikling af den offentlige service.
En afklaring af forholdene vil være vigtig både for de ansatte og brugerne af den offentlige sektor.
En af de andre ting, jeg lige vil komme ind på her i min ordførertale, er skatteområdet.
Vi gik til valg på en fortsættelse af skattestoppet.
Vi synes, at skattestoppet er det, der giver stabilitet og ro for den enkelte families økonomi.
Man ved, når der laves politiske aftaler herinde på Christiansborg eller i ministerierne, at man ikke pludselig vågner op til en ny skatteregning.
Vi har haft det indtryk, at det gik regeringen også til valg på i en kamp mod en opposition, som ville have en skattereform.
Og jeg bliver nødt til at gøre opmærksom på, at selv om regeringen justerer sin kurs, så har vi stadig væk, som jeg sagde i min indledning, det syn, at skattestoppet var det, vi gik til valg på, og derfor er det også det, vi sigter på at fastholde i den her valgperiode.
Grunden til, at vi synes, det er uklogt, at regeringen er gået ind på den galej, er jo, at man skaber usikkerhed, for der vil komme et par år nu, hvor der er usikkerhed om, hvad skattepolitikken bliver fremover.
Og det er ikke særlig godt.
Vi har brug for ro, stabilitet og tryghed om den enkelte families økonomi, så man tør disponere.
Man ved, om man kan købe hus.
Man ved, om man kan investere i sit hus.
Man ved nogenlunde, hvordan skatteforholdene er.
Vi synes, at vi nu risikerer at få en periode, hvor stabiliteten sættes over styr i forhold til de spørgsmål.
Derfor opfordrer vi regeringen til at være meget præcis, når man nu nedsætter en skattekommission og laver et kommissorium for en sådan skattekommissions arbejde.
Vi synes også, det kan være svært at få den ligning, der er skitseret i regeringsgrundlaget, til at gå op: altså at man jo - det synes vi er klogt - ikke rører boligbeskatningen, men så i øvrigt vil sænke marginalskatterne og mener, at man kan gøre det, så det fordelingsmæssigt går op i en højere enhed.
Vi har lidt svært ved at se, hvordan man kan få den ligning til at gå op, men det bliver spændende at følge det arbejde i de kommende år.
På asylområdet har jeg lige et par kommentarer.
Vi gik jo til valg på, at vi skulle fastholde den stramme udlændingepolitik, at vi skulle sikre, at afviste asylansøgere selvfølgelig vender hjem til hjemlandet.
Og det er jo, fordi vi mener, at det i forbindelse med vores asylsystem er helt afgørende, at det er et system, der hjælper flygtninge, der hjælper folk, der er forfulgte, til at få fred her i Danmark.
Det er ikke et system, der skal bruges til at komme ind i Danmark ad bagdøren, til at få bolig og arbejde i Danmark.
Det er jo sådan, at vi har regler - greencard, jobkort osv. - der gør, at folk udefra kan komme her til Danmark og søge arbejde.
Vi diskuterer selvfølgelig gerne, om de regler er præcis, som de skal være; det har vi også tilkendegivet over for regeringen i forhold til regeringens jobplan.
Vi diskuterer gerne de nærmere vilkår for den, men vi vil ikke bruge asylsystemet som en smutvej, folk kan bruge: Hvis ikke de kan få lovligt ophold her i landet, kan de komme til Kastrup Lufthavn, søge asyl, blive afvist, fordi de selvfølgelig ikke er flygtninge, og så alligevel få boliger og eventuelt arbejde her i Danmark, sådan som Socialdemokratiet vil det.
Vi synes simpelt hen ikke, det er en måde at bruge asylsystemet på.
Tværtimod skal vi sikre folks motivation til at vende hjem, når de er afviste, altså når de ikke er flygtninge, og det, der er vores store spørgsmål til regeringen, er selvfølgelig: Hvordan gennemfører man det, regeringen ønsker i regeringsgrundlaget på lige præcis det her punkt, samtidig med at man fastholder folks motivation til at vende hjem - også frivilligt, der, hvor det er nødvendigt, fordi vi ikke har tvangshjemsendelsesaftaler?
Det er det store spørgsmål, som vi bliver nødt til at afklare i de forhandlinger, vi skal have med regeringen: Hvordan fastholder vi folks motivation til at rejse hjem, når de er afviste, for det er helt afgørende for vores asylsystem, at man vender hjem, når man er afvist?
Endelig skal jeg sige om EU-spørgsmålet, som også er et af de store temaer i regeringens og statsministerens åbningsredegørelse, at vi her har nogle åbenbare uenigheder.
Vi synes i hvert fald, at regeringen skal tænke sig grundigt om og over, om det virkelig er en klog strategi at sige til danskerne, at de godt må stemme om forbeholdene, for det er nødvendigt, hvis vi skal ændre den danske position - og det vil regeringen gerne - men at man der, hvor vi risikerer et nej til noget, regeringen gerne vil, nemlig reformtraktaten, siger til danskerne, at de ikke får lov til at stemme.
Vi er bange for, at det også vil give en debat om forbeholdene, der ikke kommer til at handle om forbeholdene, men i meget høj grad kommer til at handle om reformtraktaten.
Vi kan jo ikke klandre nogen, hvis det måtte være tilfældet, men det er jo en strategi, regeringen så vælger at gå i kast med med åbne øjne.
Det ville jo være langt mere fair, langt mere demokratisk, langt mere åbent og reelt, at man sagde til den danske befolkning: I får en afstemning om reformtraktaten, og der kan I stemme, som I vil.
Regeringen har altså så en politik, som regeringen selvfølgelig er i sin gode ret til at have, at man så også vil have en afstemning på et senere tidspunkt om forbeholdene, og så kan danskerne tage stilling til dem.
Men det der med at ville undgå en folkeafstemning om reformtraktaten, fordi man er bange for et nej, og kun tager folkeafstemninger der, hvor det er absolut nødvendigt, synes vi simpelt hen ikke er en fair måde at behandle EU-spørgsmålet på over for den danske befolkning.
Så der opfordrer vi selvfølgelig regeringen til at genvurdere sine synspunkter.