Marianne Jelved (RV), 2007-05-31:
Jeg har skrevet her: Sådan er der så meget.
Det var, da jeg havde hørt statsministerens svar.
Men jeg har beredt mig på at være i godt humør, og derfor vil jeg indlede med et tema, som ikke har været så meget berørt i dagens løb, nemlig udsigten til, at statsministeren kan fortsætte som statsminister med et sikkert flertal bestående af Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti bag sig, fordi jeg har noteret mig, at statsministeren taler, som om det er situationen.
Men jeg synes, det er lidt interessant, at det ikke nødvendigvis er situationen.
Det er der i hvert fald temmelig mange meningsmålinger der har vist på det seneste.
Og hvad sker der så med skattestoppet, og hvad sker der med udlændingepolitikken?
Det er to meget centrale områder for regeringen og dens parlamentariske støtte, Dansk Folkeparti.
Jeg har også noteret mig, at statsministeren på et pressemøde her i maj ikke længere vil garantere et skattestop efter et valg.
Det synes jeg sådan set var meget klogt af statsministeren.
Men hvad vil statsministeren så garantere vælgerne?
Og hvorfor bliver statsministeren ved med at jagte den socialdemokratiske formand omkring de samme spørgsmål, når statsministeren ikke engang selv længere er i stand til at garantere disse politikområder?
Men det er jo i dag sådan, at fru Pia Kjærsgaard og Dansk Folkeparti suverænt afgør fra sag til sag, hvem der må være med og få indflydelse, og hvem der skal holdes udenfor.
det kan jeg godt forstå, hvis jeg var Dansk Folkeparti - nemlig defineret ved, at Det Radikale Venstre nu blev sat endeligt uden for indflydelse.
Så jeg noterer mig med glæde, at fru Pia Kjærsgaard er begyndt at blive lidt øm på sine gamle dage og gerne vil involvere alle andre i det politiske arbejde herinde og ikke holde nogen udenfor.
Hvis nu der ikke bliver et VKO-flertal efter næste valg – det tillader jeg mig at gå ud fra at der ikke bliver, og det vil Det Radikale Venstre ønske temmelig kraftigt og arbejde for at der ikke bliver –
hvad så med udlændingepolitikken?
Når de afviste asylansøgere ikke kan sendes hjem, fordi regeringen ikke vil tage ansvaret for at sætte de afviste asylansøgere i en flyver, og fordi hjemlandets regering ikke vil tage ansvaret for at tage imod de afviste asylansøgere, og fordi FN's Flygtningehøjkommissariat, UNHCR, ikke vil tage ansvaret for at lade de afviste asylansøgere komme tilbage til deres hjemland,
hvad så med den situation?
Der tror jeg afgjort, der vil ske nogle ændringer, hvis ikke der er et VKO-flertal, fordi vi vil holde op med at presse de afviste til at rejse frivilligt tilbage, når vi ikke selv er i stand til som ansvarlige myndigheder at sende dem tilbage.
Og derfor vil vi også sikre os, at de ikke behandles umenneskeligt, som de gør i dag.
Vi vil heller ikke opleve en lukkethed omkring udlændingepolitikken, som vi gør i dag.
I dag mangler der informationer til borgerne om praksisændringer, fordi der ikke i almindelighed er åbenhed i forvaltningen i Udlændingeservice og i ministeriet om de afgørelser, der sker i praksis.
Flygningeadvokater må selv lave deres eget sagsregister, så de i deres sagsbehandling kan henvise til, hvordan sager har været afgjort tidligere.
Ombudsmanden har kritiseret manglende høringer og manglende opfyldelse af notatpligt.
Og det nytter ikke, at statsministeren taler om frihed og folkestyre, når borgernes mulighed for at gøre deres rettigheder gældende ikke er til stede.
Borgerne kender dem ikke.
Efter vores opfattelse i Det Radikale Venstre er det en uantagelig forvaltningspraksis, og det er et brud på det retssæt, der giver lighed for loven.
Så er der skatteområdet.
Statsministeren erklærede sig enig i, at den største opgave – eller i hvert fald en af de rigtig store opgaver – er at sikre et tilstrækkeligt antal medarbejdere til den offentlige sektor.
Statsministeren anerkendte også, at arbejdsudbuddet kan stige, hvis man sænker skatten på arbejde.
Begge dele er jeg meget glad for at statsministeren anerkender.
Men så siger statsministeren også, at jeg, altså undertegnede, vil myrde skattestoppet.
Nej, jeg vil sådan set ikke specielt myrde skattestoppet, men jeg er enig med OECD, vismændene og Velfærdskommissionen i, at det skattesystem, vi har, er det dummeste i verden.
Det er skadeligt for arbejdsudbuddet, og vi har en stigning i topskatteyderne, som er temmelig markant.
Vi har verdensrekord i antal medarbejdere, der betaler den højest mulige marginalskat.
Det er steget fra 815.000, da regeringen startede, til 960.000 i dag.
Det er da en rekord, der vil noget.
Så der er såmænd så mange ting, man kan hæfte sig ved, når man skal se på inkonsekvensen hos regeringen.
Regeringen har flertallet, regeringen kender problemerne, statsministeren har anerkendt dem her fra talerstolen, regeringen kender løsningsmulighederne, jævnfør erhvervsskattepakken, som statsministeren også ganske udmærket repeterede her fra talerstolen for nogle timer siden, men regeringen fralægger sig ledelsesansvaret.
Derfor må vi jo gå en anden vej, hvis vi vil have lidt gang i skattepolitikken.
Og derfor er spørgsmålet: Hvornår gennemfører Venstre og De Konservative egentlig de skattelettelser, de har lovet i deres regeringsgrundlag i denne valgperiode?
Hvornår tager regeringen sig sammen for at sikre et råderum, der giver mulighed for, at vi sænker skatten på arbejde?
Det er jo det, der er det helt centrale.
For Det Radikale Venstre er det sådan set ikke et spørgsmål om, hvilken metode man anvender, det er et spørgsmål om, at det sker.
Og jeg synes, det er et manglende lederskab fra regeringens side, hvis man, når man sidder med et stabilt flertal, ikke bruger de muligheder, der er, til at ændre på systemet, i det her tilfælde skattesystemet.
Man ved, at man burde gøre det, og man ved, at det vil løse en række problemer, herunder øge arbejdsudbuddet og skabe ekstra råderum, der gør, at vi har flere ressourcer til velfærdsopgaverne på en forsvarlig og ansvarlig økonomisk måde.
Så ser man selvfølgelig også, at regeringen nu er gået ind i en fase af sit politiske liv, som er karakteriseret ved overskriften kvalitetsreform.
Men det er alligevel bemærkelsesværdigt, når man tænker over det, at regeringen på sjette år har haft ansvaret for den offentlige sektor, og nu skal der altså kvalitet til.
Man skulle jo gå ud fra, at en regering og myndighederne i det hele taget hver dag sikrede den højest mulige kvalitet i den offentlige sektor.
Hvem skulle ellers tage ansvaret for det?
Men her er der altså en ren tilståelsessag.
Det har regeringen forsømt, så nu skal der virkelig en kvalitetsreform til.
Det er jo sådan set meget banalt og almindeligt.
Men vi vil gerne være med, og jeg vil gerne pege på nogle forhold, som er interessante.
Vi kan se det i både regeringens egne udgivelser og også i Rockwool Fonden, der har lavet et stykke arbejde omkring hjemmehjælpen, ældreplejen, og der viser det sig, at der er ansat 8.000 flere fuldtidsmedarbejdere i ældreplejen fra 2000 til 2006.
Men det overraskende er, at man ikke i hjemmehjælpsstatistikken kan se, at der er sket en stigning i serviceniveauet, f.eks. ved at der er flere, der omfattes af ældreplejen, og man kan heller ikke se, at der er en stigning i de leverede timer til hjemmehjælp.
Det vil sige, at der er 8.000 flere medarbejdere, og de er åbenbart brugt til rent bureaukrati, og det tror jeg gerne, for regeringen har bestemt sig for, at der skal være valgmulighed af hjemmehjælp.
Det er vi i Det Radikale Venstre enig i.
Men – og nu kommer der virkelig en seriøs bøn til regeringen – kunne man ikke lade kommunerne selv om, hvordan de vil skabe den valgmulighed?
Behøver man diktere et kæmpe bureaukrati herindefra om, at der skal være valgmulighed mellem en privat ansat og en offentligt ansat hjemmehjælp?
Ligger der ikke en skjult dagsorden under det, som giver et unødigt bureaukrati?
Så vil vi undlade at skose regeringen for dens bureaukrati.
Til allersidst vil jeg gøre opmærksom på noget, som jeg synes er trist.
I det forslag til vedtagelse, som regeringen og Dansk Folkeparti har fremsat, står der i næstsidste afsnit: »Folketinget ser frem til, at der ved den kommende kvalitetsreform sikres forbedringer af kvaliteten specifikt inden for sundhed, ældrepleje samt børnepasning.«
Hvad i alverden skal der ske med folkeskolen?
Folkeskolen, som er udsat for det mest afsindige bureaukrati, der er kendt i mands minde eller nogen sinde er set i folkeskolen, lider under, at kræfterne bruges på alle mulige andre ting end det, der er folkeskolens egentlige opgave, nemlig undervisning.
Så derfor håber jeg, at det her er en forglemmelse, og det forventer jeg da at der bliver taget hånd om.
Ellers så får vi lange diskussioner om, hvad den kvalitetsreform skal omhandle.