Bertel Haarder (V), 2010-05-19:
Sådan var det i hr. Mogens Lykketofts tid som finansminister, og sådan er det i hr. Claus Hjort Frederiksens tid, og der var ikke mere mælk og honning fra hr. Mogens Lykketoft, end der i dag er fra hr. Claus Hjort Frederiksen.
Det hænger jo sammen med, at det på hele specialområdet er ganske som på sundhedsområdet, at behovene er uendelige.
Det er ikke, fordi der er flere vanskelige børn, men det er, fordi der er flere, der får hjælp, gudskelov.
Der er intet, der tyder på, at der er flere børn, som har specielle indlæringsvanskeligheder, eller flere børn, som har det ene eller det andet syndrom, men der er flere, der er blevet lokaliseret, og der er flere, der får hjælp.
Det synes jeg vi skal glæde os over.
Det er derfor, at udgifterne er steget, og det er derfor, at vi er nødt til at sætte det under lup og finde ud af, om vi kan gøre det bedre uden at udskille så mange børn til særlig behandling, som vi gør i dag.
Det er steget eksplosivt siden midten af 1990'erne, og regeringen og satspuljepartierne har derfor afsat betydelige midler til udbygning af kapaciteten for at komme ventelisterne til livs.
På trods af denne massive udbygning er det på grund af det stigende antal henviste børn ikke lykkedes at komme ventelisterne til livs.
For at få afdækket årsagerne til den voldsomme stigning i antallet af henviste børn kom regeringen i 2008 med en rapport, der hed »Henvisningsprojektet i børne- og ungdomspsykiatrien«, og som undersøgte årsagerne til det stigende antal henviste.
Rapporten giver ikke et entydigt billede af årsagerne, men peger på nogle faktorer, som kan være en del af årsagen.
Den peger på, at kommunernes krav om diagnose, før et barn eller en ung kan henvises til sociale støtteforanstaltninger, kan være en af årsagerne til det stigende antal henviste.
Så det er svært at sige præcist, hvad der er årsag til det stigende antal henvisninger, men det er utvivlsomt en kombination af faktorer.
For at sikre en udbygning af kapaciteten har regeringen og satspuljepartierne, som jeg nævnte, indført udvidede undersøgelses- og behandlingsrettigheder, og erfaringerne herfra er, at flere børn og unge undersøges og behandles i børne- og ungdomspsykiatrien.
Samtidig er antallet af børn og unge på venteliste nu for første gang faldet på trods af det voldsomt stigende antal henviste.
Det kunne altså tyde på, at vi er på rette vej.
Det kan jeg hverken be- eller afkræfte, for jeg er ikke i stand til at svare på det.
Men én ting ved jeg: Der er flere børn, der får hjælp.
Der er flere problemer, der bliver lokaliseret.
Der er færre, der lades i stikken med deres problemer, og det synes jeg at vi skal glæde os over.
Så er det jo sådan, at vi har kommunalt selvstyre, og det er både spørgeren og jeg vistnok tilhængere af.
Det fungerer jo på den måde på hele specialområdet, at hvis der er nogen, der skal have hjælp, skal de have hjælp, men det er kommunerne, der lægger udgiftsniveauet.
Sådan tror jeg det skal blive ved med at være.
Kommunerne har vist sig at være omsorgsfulde i forhold til svage grupper, og det er derfor, vi har de voldsomt stigende udgifter.
Jeg mener i øvrigt, der er grund til at se på, om man i nogle tilfælde kan vælge billigere løsninger, der er lige så gode.