runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Stine Brix (EL), 2013-05-17:
Jeg kan sige, ligesom jeg sagde til ministeren, at jeg naturligvis er enig i, at hvis der er en indikation for en psykiatrisk udredning, så skal man foretage den, ligesom man skal i alle mulige andre dele af sundhedsvæsenet.
Så hvis vi kan nå til enighed om det, håber jeg da, at det betyder, at Venstre så kan støtte forslaget.
Astrid Krag (S), 2013-05-17:
Jamen først vil jeg sige, at hvis en kvinde vælger at gå på en privatklinik og få forstørret sine bryster, er det jo ikke noget, vi som samfund betaler; så er det på kosmetisk indikation, og det står enhver frit for.
Men det håber jeg også at Enhedslistens ordfører er helt enig med mig i; det er jo ikke noget, vi betaler for i det offentlige, når det er på kosmetisk indikation.
Så er det dit eget private valg, og så kan du gå hen med hvilken som helst motivation, du har, for det, så den parallel holder ligesom ikke her.
Jeg vil da sige, at selvfølgelig er det fuldstændig afgørende, at det sundhedspersonale og de læger, der står med det her faglige felt, i al deres virke er respektfulde – det er da utrolig vigtigt.
Men jeg må bare sige, at jeg synes, det faktisk går imod intentionen så at ville flytte diagnosen til en kategori, der faktisk handler om sygdom.
Jeg er helt med på, at forstyrrelser som overskrift virker stødende, virker forkert, i forhold til at der er tale om uoverensstemmelse i kønsidentitet, og derfor arbejder vi jo også aktuelt for at få det ændret, i forbindelse med at der skal laves en ny version af klassifikationssystemet.
På den måde sparker Enhedslisten en åben dør ind, og det er jo rart, at vi er enige her.
Men jeg må sige, at de konkrete forslag om at flytte diagnosen over i en kategori, hvor vi snakker om sygdomme, misdannelser, synes jeg ikke fjerner stigmatiseringen.
Jeg tror, vi skal have helt anderledes brede briller på, have en accept af den mangfoldighed, der er, og respekt for folks oplevelse af deres eget køn.
Stine Brix (EL), 2013-05-17:
Til Venstre vil jeg også gerne sige tak for den positive modtagelse.
Jeg synes, at det er lidt underligt at høre ordføreren opridse alle de ting, ordføreren og Venstre er enig i, men så alligevel konkludere, at man ikke kan støtte forslaget.
Så kan Venstres ordfører ikke lige skære ud i pap, hvorfor man ikke kan stemme for forslaget, hvis man faktisk er enig i stort set hele indholdet?
Jane Heitmann (V), 2013-05-17:
Det kan jeg godt.
Det, som vi gerne vil have præciseret,
er, at en psykiatrisk udredning bør foregå på et lægefagligt grundlag.
Det vil vi gerne have præciseret i f.eks. noteteksten.
Stine Brix (EL), 2013-05-17:
Jeg mener, at ministeren overser, at der desværre er en lang historie med sygeliggørelse af både homoseksuelle og transkønnede, som jo er det, der slår igennem her.
Det er jo derfor, at det er politisk, at der findes en sådan kategori; det er jo derfor, det er til voldsom diskussion; det er derfor, Amnesty International og LGBT Danmark har rejst det som spørgsmål.
Man kan sådan set godt, i hvert fald såfremt man er kvinde, gå ind på et privathospital og få lavet nye bryster eller forstørret sine bryster, uden man der foretager en psykiatrisk vurdering.
Så hvorfor er det, at det lige er, når det gælder transkønnede, at man sådan automatisk skal sikre sig ved en omfattende psykiatrisk vurdering, at ingen er psykisk syge?
Derfor mener jeg, at hvis man fastholder, at det bare er faglighed, så kommer man til at lægge sig i en forlængelse af historiens diagnosticering og sygeliggørelse af LGBT-personer.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2013-05-17:
Kendskabet til transkønnedes liv bygger jo ofte på fejlagtige opfattelser, og mange har holdninger, som ikke nødvendigvis bunder i viden om, hvordan deres liv egentlig leves.
Derfor risikerer man også diskrimination på grund af uvidenhed enten hos myndigheder eller hos andre mennesker, og det har vi som samfund et ansvar for at gøre noget ved.
Det er en problemstilling, vi skal tage alvorligt, at der er minoriteter, hvor man føler, at man er en kvinde i en mands krop eller ikke lever som det køn, som man udadtil giver udtryk for.
Der er heller ingen tvivl om, at det her er noget, regeringen allerede har givet udtryk for at man er meget interesseret i at kigge på, ikke bare i forhold til det forslag, der ligger her i dag, og som ser på WHO's klassifikation, men også i forhold til den juridiske del, altså i forhold til at kunne få et juridisk kønsskifte.
Udvalget sidder lige nu og arbejder og er end ikke færdige.
Jeg kan også se i bemærkningerne til Enhedslistens beslutningsforslag, at man sådan set anerkender, at der er et arbejde i gang, og at man ser frem til, at det arbejde gøres færdigt her i år, og at udvalget kommer med deres anbefalinger.
Derfor kan man måske også undre sig lidt over, at vi tager debatten her i dag, medmindre den her debat så handler om vedvarende at sætte fokus på området, hvilket jeg tror alle herinde kan være enige om at vi i hvert fald godt kan støtte.
Men det er måske lidt mærkeligt at prøve på at tage forskud på et udvalgsarbejde, der stadig er i gang, og som vi bagefter kunne diskutere i sin helhed.
Jeg vil sige, at i forhold til den problematik, som man så rejser her i dag, tror jeg, at der er rigtig stor enighed om, at ordet kønsidentitetsforstyrrelser, altså at der er tale om en forstyrrelse, er en torn i øjet på rigtig mange transkønnede, og at det kan virke stødende.
Netop derfor er det jo også sådan, at sundhedsministeren allerede har bedt Sundhedsstyrelsen om at arbejde for, at man anvender en sprogbrug, der er lidt mere dækkende og mindre stødende, både på internationalt plan og i den danske udgave.
Som sagt, og det har jeg sagt flere gange, har vi allerede sat gang i et bredere arbejde, som skal kigge på forholdene for transkønnede såvel på det behandlingsmæssige som det juridiske område.
Så Socialdemokratiet kan ikke støtte det beslutningsforslag, som vi behandler i dag.
Vi vil meget gerne være med til at diskutere det her i udvalget og ser frem til udvalgsbehandlingen.
Stine Brix (EL), 2013-05-17:
Det er sådan set ikke for at drille, at vi stiller det her forslag.
Det håber jeg heller ikke er det, der er udgangspunktet for ordføreren.
Jeg synes, det er en dybt seriøs debat og en vigtig debat.
Der er simpelt hen noget, jeg ikke forstår, og det er, hvorfor man, hvis man er så enig i det, så stemmer nej.
Jeg har hørt nogle svar fra nogle af de andre, der er nogle små forbehold rundtomkring, men det er der egentlig ikke fra SF's ordfører.
Så hvorfor, hvis man er så enig i det, og man oven i købet åbenbart allerede er i gang, så stemme nej?
Det vil jeg gerne være med til at præcisere.
Jeg mener egentlig, at det er det, der står i teksten, når der står ordene: at der ikke automatisk skal være en psykiatrisk udredning.
Tanken ligger jo deri, i at det dermed skal være, når der en begrundelse for det, men vi kan godt præcisere det for min skyld.
Per Clausen (EL), 2013-05-17:
Jeg opfatter det som en meget klar markering af, at det her spørgsmål er noget, regeringen tager meget alvorligt, og at man i erhvervslivet ikke skal læne sig tilbage i stolen og tro, at det her går over, for der kommer en regulering.
Men jeg vil godt stille et enkelt spørgsmål til ministeren.
Når det nu er sådan, at DTU har dokumenteret, at hvis drægtige rotter indtager bisfenol A, giver det effekt hos deres unger, så må det give anledning til bekymring i forhold til gravide.
Synes ministeren derfor ikke, at det må være rimelig hurtigt at sikre, at gravide faktisk havde mulighed for ved hjælp af en ordentlig mærkning at se, om de produkter, de køber, bliver emballeret i emballager, som indeholder bisfenol A?
Mette Gjerskov (S), 2013-05-17:
Altså, man kan i hvert fald sige, at DTU Fødevareinstituttet jo har oplyst, at deres helhedsvurdering har givet anledning til usikkerhed om effekterne af bisfenol A ved lave doser, og det er jo det, vi taler om, for der er allerede grænser.
DTU Fødevareinstituttet anbefaler, at man overvejer en lavere værdi for det acceptable daglige indtag af bisfenol A, og det er jo netop det, vi skal have gravet dybere i.
Man kan sige, at det kunne i hvert fald være en konsekvens.
Altså, det kunne jo være en konsekvens, hvis ikke man kan erstatte bisfenol A med noget andet og det vil få enorme erhvervsøkonomiske konsekvenser for fødevareindustrien, så man reelt bare taler om, at man i stedet for at udfase nogle produkter laver en mærkning på dem.
Det vil være en mærkning, som man jo på en eller anden måde skal have godkendt i EU, men det kan blive en konsekvens på et tidspunkt.
Nu sætter vi de her undersøgelser i gang, og så er jeg parat til at tale også med Enhedslisten om det.
Jeg vil sige, at det jo faktisk er sådan med bisfenol A, at vi løbende får nye informationer, dels om bisfenol A's virkning, dels om, hvorvidt der er alternativer.
For det er jo en af de ting, der er rigtig vigtige at holde øje med: Kan man faktisk gøre noget andet i stedet for, eller får man bare noget, der er værre?
Det, der vel er den store forskel nu, er, at opgørelsen af de erhvervsøkonomiske konsekvenser på nuværende tidspunkt viser noget meget voldsomt, og det er vi naturligvis nødt til at tage alvorligt i en tid med økonomisk krise og arbejdsløshed.
Jeg kan ikke vide, præcis hvor lang tid alle undersøgelser vil tage, men vi skal jo have EFSA's undersøgelse med, som kommer i efteråret, og vi skal have en ordentlig videnskabelig afdækning af det her.
Så det kan jo godt tage noget tid.
Men det ændrer ikke ved, at jeg vil gøre, hvad jeg kan, for, at det her går så hurtigt som muligt.
Per Clausen (EL), 2013-05-17:
Det forstår jeg godt.
Jeg forstår også, at ministeren og regeringen er meget optaget af fødevareindustriens indtjening her i landet.
Men hvis nu hensynet til fødevareindustrien fører til, at man ikke får gennemført et effektivt indgreb mod bisfenol A, har forbrugerne så ikke krav på dog at vide, om de produkter, de køber, indeholder bisfenol A?
Det er jo en helt anden problemstilling, nemlig: Skal det være sådan, at man tydeligt og klart kan se, at her er der bisfenol A i, muligvis oven i købet med en mærkning om, at det anbefales, at gravide ikke bruger de her produkter?
Jane Heitmann (V), 2013-05-17:
Tak for det, og endnu en gang tak til Enhedslisten for at rejse en debat, som jeg sådan set synes er væsentlig, og jeg er også rigtig glad for, at Enhedslisten anerkender, at vi fra Venstres side er positive over for, at Enhedslisten tager spørgsmålet op.
Jeg vil godt bare lige bede Enhedslistens ordfører om at bekræfte, at en psykiatrisk udredning skal sættes i stand på en faglig vurdering.
Og så vil jeg gerne spørge Enhedslisten: Er det noget, som Enhedslisten vil arbejde for, altså at vi får den facet med ind, når vi nu skal i gang med udvalgsbehandlingen her om kort tid?
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-05-17:
Jeg håber da slet ikke, at vi når så langt.
Jeg håber da, at vi, hvis ordføreren grundlæggende mener, at det her er en meget, meget seriøs debat, hvad jeg faktisk tror at ordføreren mener, og det er noget, der optager os alle sammen, så har et udvalgsarbejde, hvor vi kan være enige om at se på, hvorvidt vi skal lave et ændringsforslag til teksten, og at vi skal kigge på, hvordan vi skal arbejde videre og se på, hvad det er, vi kan være enige om, sådan at vi på den måde ligesom kan arbejde videre.
Jeg er da grundlæggende helt enig i, at når der er så stort og bredt et flertal bag at gøre noget, så skal vi også gribe den historiske chance.
I øvrigt står det faktisk allerede i regeringsgrundlaget, at det er noget, man skal gøre noget ved.
Jeg synes også som ordføreren, at jo hurtigere, jo bedre.
Stine Brix (EL), 2013-05-17:
Jeg er helt åben over for, om vi kan skrue det sammen på en lidt anden måde, og så håber jeg da, at vi kan skrive historie, for det ville det være.
Der er kun ganske få lande, ordføreren nævnte selv Frankrig, der er også Argentina, som har taget det her skridt.
Dengang i 1981, da Danmark gik foran i forhold til at fjerne homoseksualitet fra den samme liste, gik der hele 9 år, før WHO tog det samme skridt.
Så mon ikke at vi, hvis vi slutter os sammen med Frankrig og Argentina, forhåbentlig kan lægge et pres på WHO, sådan at det går lidt hurtigere.
Jeg vil gerne høre ordføreren, om man er villig til at gå foran WHO, som det her forslag jo lægger op til.
Joachim B. Olsen (LA), 2013-05-17:
Tusind tak.
Når man hører debatten her, er det jo sådan lidt svært at finde ud af, hvad der egentlig skiller os ad.
Så hvis man fokuserer på det, der samler os, nemlig at vi er enige om, at folks kønsidentitet ikke er en forstyrrelse eller en sygdom, og at vi gerne vil ændre, hvordan den bliver beskrevet, så er det jo rigtig positivt.
Jeg vil også sige, som andre ordførere har sagt, at vi også er rigtig positive over for Enhedslistens beslutningsforslag.
Jeg må indrømme, at jeg blev en lille smule forvirret under den her debat, for det blev lidt sværere at gennemskue, hvad det egentlig er, der skiller os ad.
Men som jeg kan forstå, så handler det altså om, hvorvidt der skal være en automatisk udredning, hvis man skal have foretaget en kønsskifteoperation.
Jeg tror nok, man må sige, at den udredning, der finder sted, nok kan gøres på en lidt mere hensigtsmæssig måde, og når man ligesom sætter sig ind i, hvordan den foregår, kan man godt forstå, at den måske kan virke, ja, meget forstyrrende for dem, der er helt sikre på, at de altså er født med det forkerte køn.
Men når jeg alligevel mener, at det nok er ret fornuftigt, at der finder en eller anden form for udredning sted, er det jo, fordi hvis man går ind og ser på de spørgsmål, der er stillet i forbindelse med det her beslutningsforslag, kan man jo se, at Region Hovedstadens Sexologiske Klinik faktisk oplyser, at der er forskellige former for fortrydelse, når folk har fået foretaget den her operation, og at der faktisk også er enkelte tilfælde – det er godt nok ikke mange, men der er enkelte tilfælde – hvor folk har haft den ultimative fortrydelse, at de altså fuldstændig har fortrudt, at de har fået lavet en kønsskifteoperation.
At den så skal være skruet sammen på en anden måde end i dag tror jeg godt at vi alle sammen kan blive enige om.
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-05-17:
Jeg har slet ikke hørt nogen sige, at det ene udelukker det andet.
Jeg synes, at man på den ene side i Danmark skal gøre, hvad man kan, for at det sprog, vi bruger, den måde, vi placerer folk i de her diagnosesystemer på, ikke er med til at stigmatisere og marginalisere, samtidig med at vi WHO-regi arbejder med at kunne ændre ting.
Jeg synes ikke, at det skal være sådan, at hvis vi ikke kan gøre det ene, kan vi heller ikke gøre det andet.
Danmark var et foregangsland i forhold til homoseksualitet, noget, som vi er utrolig stolte af alle sammen i dag, og det mod skal vi selvfølgelig også have, når vi skal kæmpe for, at transseksuelle kan blive ligebehandlet som alle andre borgere.
Så jeg kan slet ikke se, at der er en modsætning.
Jeg håber faktisk, at ordføreren også lytter til, at der heller ikke er andre, der mener det, sådan at vi i fællesskab ligesom kan arbejde videre med det.
Stine Brix (EL), 2013-05-17:
Der er både ligheder og forskelle mellem homoseksualitet og transkønnethed.
Det anerkender jeg.
Lighederne er jo, at både homoseksuelle og transpersoner historisk set har oplevet at blive kriminaliseret, sygeliggjort og diskrimineret meget voldsomt, og derfor synes jeg, det er ret vigtigt at tage opråbet fra transpersonerne alvorligt, når de opfatter det som en voldsom diskrimination, at de er opført på listen over psykiske lidelser.
Det er rigtigt, at vores sundhedsvæsen møder transpersoner, og det gør de ikke på samme måde med homoseksuelle – altså på indikationen, at de er homoseksuelle.
Det er rigtigt, det er en forskel.
Men nu bruger ordføreren fra De Radikale jo eksemplet med de gravide, som vi også møder i vores sundhedsvæsen.
Graviditet er jo ikke opført på listen over psykiske sygdomme, som ordføreren rigtigt siger, så man kunne måske forestille sig noget af det samme her.
Som jeg har forstået det, er det måden, hvorpå man har gjort det i Frankrig, og det er i hvert fald en model at gøre det på, altså simpelt hen anerkende, at det ikke er inden for det psykiatriske diagnosesystem, at transkønnethed hører hjemme.
Det kunne være et andet sted, hvis vi vil fastholde, at der skal være en diagnose, der hedder det.
Jeg vil alligevel også godt rejse et spørgsmål omkring det, om man kan diagnosticere transkønnethed.
Det er jo temmelig let at diagnosticere en graviditet, men det er vanskeligt at diagnosticere transkønnethed, for som LGBT Danmark rigtigt anfører, findes der ikke en evidens for, hvordan man diagnosticerer det og udreder det, og derfor oplever vi i praksis, fordi der er et krav om en diagnose, at man så opfinder meget tvivlsomme metoder i forbindelse med det og dermed også får en diskriminerende praksis.
Så tingene hænger sammen på den måde.
Camilla Hersom (RV), 2013-05-17:
Det er jeg sådan set meget enig med ordføreren i, og jeg tror også, at vi kan gøre det bedre, og det har vi jo også lagt os i selen for at det bliver.
Men jeg vil godt holde lidt fast i det der med netop diagnosticering eller udredning, eller hvad vi skal kalde det, for som jeg forstår ordføreren både i ordførertalen og i de bemærkninger, der har været, mener ordføreren, at hvis en transkønnet henvender sig til sundhedsvæsenet og siger, at vedkommende er transkønnet og ønsker en operation, så skal det, hvis vedkommende ellers fremstår fornuftig og alt muligt andet, kunne ske bare på det.
Men ordføreren siger også i sin tale, at der skal en indikation til, før man f.eks. laver en psykiatrisk udredning.
Hvilken indikation skulle det være?
For jeg tror, at som det er i dag, vil indikationen jo være, at det for omverdenen er en mand, der træder ind ad døren, men han siger, at han er kvinde, eller en kvinde, der træder ind ad døren, som siger, at hun i virkeligheden er en mand.
Er det ikke en indikation, der gør, at man i alle tilfælde er nødt til at tage en eller anden form for psykologisk samtale med vedkommende for at finde ud af, hvad det er for et liv, der er levet, hvad det er for erfaringer og identitet og livsopfattelse, som gør, at man er der, hvor man ønsker en operation?
Er det muligt at forestille sig, at man ville kunne sige ja til en kønsskifteoperation uden at have nogen form for psykologisk samtale eller udredning med den pågældende?
Så er det klart, at det kan variere, hvordan det forløb skal være.
Stine Brix (EL), 2013-05-17:
Der er al mulig god grund til, at der, hvor en person træder ind ad døren, som ønsker at få en behandling på baggrund af, at kønsidentiteten ikke stemmer overens med det biologiske køn, er et forløb.
Det, som vi ikke mener der skal være, er en psykiatrisk udredning, men der kan sagtens være psykologsamtaler, god rådgivning, mulighed for perioder, hvor man reflekterer, inden man går i gang med et behandlingsforløb.
Men hvad skal indikationen så være for, hvornår man foretager en psykiatrisk udredning?
Det kan jo være, at man opfatter personen f.eks. som psykotisk eller usammenhængende.
Det kan være, at der er nogle, der vil opfatte det automatisk som psykotisk, at man ønsker at være et andet køn end det, man er født som – det gør jeg ikke.
Men det kan være, at man så i øvrigt mener, at det, personen siger, ikke hænger sammen, og så tror jeg egentlig, at man som sundhedsperson ret hurtigt kan vurdere, at der er nogle ting, der ikke stemmer, og at det hellere lige må tjekkes, at alting er i orden, inden man går videre.
Det er jeg sådan set tryg ved at sundhedspersoner godt kan vurdere.
Det foregår hver dag alle mulige andre steder i vores sundhedsvæsen, f.eks. når man kommer på ortopædkirurgisk afdeling, at hvis vedkommende så er usammenhængende, kan man tage en psykiatrisk udredning ind over for at sikre sig, at der ikke er en behandling, der ikke bliver givet.
Camilla Hersom (RV), 2013-05-17:
Ordføreren nævner, at Danmark i 1981 gik foran resten af verden ved at fjerne homoseksualitet fra den her klassifikationsliste, og at man derudover lagde et pres for også at få det ændret internationalt.
Det skete så temmelig mange år efter, nemlig i 1990.
Det er et resultat, vi i Det Radikale Venstre synes vi kan været stolte af, og det var et skridt, der var helt rigtigt at tage.
Men mit spørgsmål går på, om ordføreren ikke vil være enig med mig i, at der alligevel er en forskel i forhold til homoseksualitet, som jo er en seksuel identitet, og som ikke kræver nogen form for indgreb uanset hvad.
Hvis man er heteroseksuel, homoseksuel eller biseksuel, kræver det ingen form for indgreb for at kunne leve med sin seksualitet, og derfor var det spørgsmål alene et diskriminationsspørgsmål.
Vedrørende det, der er tale om i dag, nemlig transseksualitet, gælder, at det for en del af de transkønnede, ikke alle, men at det for en del af de transkønnede er nødvendigt at få et indgreb, før de kommer til at leve i overensstemmelse med deres egen identitet.
Og i det øjeblik man skal igennem en operation eller et indgreb, er det da en anden situation i forhold til sundhedsvæsenet, i forhold til, hvordan vi skal håndtere det, i forhold til, hvordan vi også kan lære af det, der foregår, forske i det, alle mulige andre ting, vi gør med alt andet, vi foretager os i sundhedsvæsenet, hvor nogle ting jo er sygdomme, der skal forhindres.
Noget andet, som vi også måler og vejer og laver klassifikationer på, er sådan noget som graviditet, som jo heller ikke er en sygdom som sådan, men noget, vi følger tæt af alle mulige andre gode årsager.
Villy Søvndal (SF), 2013-05-21:
Det gælder selvfølgelig bredt rettighedsspørgsmål, både når vi yder udviklingsbistand, hvor vi jo som noget nyt har vedtaget en rettighedsbaseret tilgang til det, og det gælder i sagens natur, når vi diskuterer menneskerettigheder, eksempelvis i FN's menneskerettighedsråd.
Og når alt det er sagt, vil jeg sige, at jeg tror, det er helt afgørende, at det er en regering, der fører udenrigspolitik på det her område.
Hans Kristian Skibby (DF), 2013-05-21:
Nu nævnte udenrigsministeren i sit forsvar for, hvorfor regeringen ikke vil støtte det her beslutningsforslag, at det var uambitiøst.
I den anledning vil jeg gerne stille udenrigsministeren et spørgsmål, for vi har jo kunnet se tidligere, at udenrigsministeren ikke har villet svare på, hvad Danmark rent konkret har stemt ved valg til FN's Menneskerettighedsråd.
Der har udenrigsministeren sagt, at man ikke vil videregive informationer om, hvad Danmark har stemt, fordi det kan skade eventuelle danske interesser, når vi engang skal have en dansk person frem i rampelyset, havde jeg nær sagt, i FN-regi og så har brug for andre landes stemmer i FN-systemet.
Hvorfor er det, man synes, det her er et uambitiøst forslag, når regeringen jo selv egentlig er ret uambitiøs, set i forhold til at man end ikke kan fortælle, hvad regeringen har stemt?
Villy Søvndal (SF), 2013-05-21:
Jeg tror, det er helt afgørende for at kunne gebærde sig i internationalt diplomati, at man er i stand til at forhandle aftaler, og at man er i stand til at indgå aftaler, uden at den del af det bliver en del af en offentlig debat.
Ellers tror jeg, man helt afgørende svækker sin egen position som land i forhold til at kunne indgå aftaler.
Og det er sådan set vigtigt, at Danmark med fuld kraft kan varetage danske interesser internationalt.
Hans Kristian Skibby (DF), 2013-05-21:
Ja, men der står jo bl.a. i »Et Danmark, der står sammen«, som udenrigsministeren er en af forfatterne til, at Danmark skal turde kritisere alle, der groft krænker menneskerettighederne eller overtræder konventioner.
Kan udenrigsministeren ikke også se, at det virker sådan temmelig diffust, at man, når man så her skal kommentere et forslag fra oppositionen, siger, at det er uambitiøst, når regeringen ikke selv kan komme med nogen valide svar på noget så simpelt, som hvad regeringen har stemt i forbindelse med besættelsen af poster i FN-systemet?