runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Østergaard (RV), 2016-01-19:
Jeg vil da gerne starte med at komme statsministeren så meget i møde, at jeg vil sige, at jeg er enig i, at det her er en situation, som ikke rummer nogen lette svar.
Det er dybt kompliceret og en kæmpe udfordring, og derfor er det centrale jo også at holde fast i sine værdier og det, man tror på, når man skal navigere i en situation, der er så uforudsigelig.
Statsministeren sagde tidligere, at vi skal kunne kende os selv, og at vi skal kunne kende Danmark.
Jeg tror hånden på hjertet, at der er mange, der har lidt svært ved at kende sig selv i nogle af de tiltag, der bliver taget.
Jeg så, hvordan Venstres politiske ordfører på internationalt tv nærmest var nødt til at opfinde en ny fortolkning af lovgivningen om konfiskation af flygtninges medbragte værdier, formentlig for at kunne kende sig selv i det forslag.
Jeg tror også, der er mange, der har svært ved at kende et Danmark, der nu igen kræver pas, hvis man skal til Sverige, eller hvor man bliver udsat for grænsekontrol, hvis man skal fra Tyskland til Danmark.
Derfor er det jo vigtigt at holde fast i nogle af de ting, man tror på.
Statsministeren sagde også, at han var statsminister i virkelighedens verden.
I efteråret tror jeg retorikken var, at man var blevet overhalet af virkeligheden i forhold til det her med, at man kunne straksopbremse flygtningesituationen.
Det, der vel i virkeligheden er brug for, er jo en straksintegration, og jeg synes egentlig også, at det var fornuftigt at høre det klare svar, der blev givet i dag, nemlig at det er det, der nu er opgaven.
Men det er jo ikke bare et spørgsmål for arbejdsmarkedets parter og for landets kommuner.
Det er jo i meget høj grad en opgave for staten.
Fra det øjeblik folk kommer hertil og asylsagsbehandlingen går i gang, går der jo nu måneder, ja, faktisk tror jeg, vi kommer over et år, før man kommer ud og nærmer sig en kommune.
Derfor er mit første spørgsmål, om statsministeren ikke vil tage sig selv og virkeligheden så alvorligt, at man nu tager skeen i den anden hånd og i stedet for hele tiden at sætte folk på standby og ud på et sidespor så faktisk ser til, at der fra første dag i et dansk asylcenter bruges de ressourcer, der er, på at se: Hvad kan vi afklare af kompetencer, hvordan kan vi hurtigst muligt få sundhedsspørgsmål ryddet ud af vejen, sådan at folk faktisk har en chance for at blive selvforsørgende så hurtigt, som det overhovedet er muligt?
Det ville være en værdig integration fra første dag i Danmark.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Tak for det.
Ja, man skal kunne kende sig selv, og derfor skal man jo også kunne genkende beskrivelsen af den måde, man italesætter sig selv på.
Det kan godt være, at det var et slip of the tongue, men når hr. Morten Østergaard her siger, at Danmark nu kræver pas, når man skal til Sverige, så må jeg bare sige, at det gør Danmark ikke.
Altså, det er noget, svenskerne har besluttet, og sådan er der måske nogle nuancer, der forsvinder, når man kommunikerer tingene.
Nej, regeringen går ikke ind for, at man, første dag man kommer til Danmark og indgiver en asylansøgning, skal arbejdsmarkedsintegreres, eller hvilket ord vi nu vil bruge.
Det gør vi ikke, og det hænger jo sammen med det forhold, at det ikke er alle, der søger asyl, der får det.
Her er jeg så igen nødt til at insistere på, at det måske er lidt mere kompliceret end som så.
Vi skal tage vores ansvar, men vi skal ikke fremstå så ekstraordinært attraktive, at det i sig selv trækker folk til.
Vi ved, at ved siden af dem, der søger asyl, fordi de er forfulgt og altså har en legitim grund og et anerkendelsesværdigt beskyttelsesformål og også får asyl, så er der også folk, som er på jagt efter et bedre liv.
Hvis vi indrettede vores vilkår på en sådan måde, at vi sagde, at når man til Danmark og sætter foden på dansk jord og indgiver en asylbegæring, så er der arbejde og alting, helt uden at man har et beskyttelsesgrundlag, så ville det være dragende.
Vi anerkender fuldt ud, at når folk kommer og får tilkendt en flygtningestatus, så skal de integreres.
Det er jo den diskussion, vi gerne vil have nu med både kommunerne og arbejdsmarkedets parter, nemlig hvordan det kan gøres mere effektivt.
Det stiller selvfølgelig også afledt af alt det her er et krav om, at asylsagsbehandlingen er effektiv, for jeg anerkender fuldt ud, at hvis man kommer hertil, hvad enten man så ikke skal være her, fordi man slet ikke har krav på at være her, eller om man har krav på at være her, så er det da rarest at få det afdækket så hurtigt som muligt, så folk kan sendes ud igen, hvis de ikke skal være her, eller kan komme videre i livet, hvis de skal være her.
Morten Østergaard (RV), 2016-01-19:
I den sammenhæng er man nok nødt til at erkende, at antallet betyder noget.
Altså, når der kommer så mange, som der gør, stiger sagsbehandlingstiden.
Derfor er virkeligheden jo, at folk i dag sidder i op til 10 måneder, før asylsagen overhovedet går i gang.
Det vil sige, at den løsning fra hr. Kristian Thulesen Dahl, nemlig det der med at parkere folk, som statsministeren affejede som en model, der ikke duer, jo er den, regeringen lige nu betjener sig af i de danske asylcentre.
Jeg tror, at anerkendelsesprocenten p.t. ligger på 86 pct. Og der er jo i forvejen procedure for de ansøgere, der er åbenlyst grundløse; de bliver afvist med det samme.
Derfor er spørgsmålet jo, om statsministeren er parat til at være statsminister i virkeligheden, nemlig den virkelighed, at dem, der kommer nu, i meget høj grad bliver anerkendt, men hvor situationen desværre er, at integrationen på arbejdsmarkedet ikke går hurtigt nok.
Vil man lytte til arbejdsmarkedets villighed til faktisk at bruge nogle af de her folk så hurtigt, som det kan lade sig gøre?
Vil man tage bestik af det?
Ellers frygter jeg, at integrationsindsatsen bliver dyrere, end den behøver at være, fordi resultaterne selvfølgelig vil blive de samme som alle de andre gange, hvor man har forsøgt sig med at isolere folk, fordi man tror, at de lige pludselig fra den ene dag til den anden kan træde ud på arbejdsmarkedet.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Tak for det.
Nu mener jeg sådan set, at man godt kan lytte til virkeligheden, uden at man en til en retter sig efter Det Radikale Venstre – bare sagt sådan her til start i al fredsommelighed.
Men det her beskriver måske meget godt, at verden ikke er så enkel.
Hvis man bare lytter til de spørgsmål, der har været her i dag, må man sige, hvis jeg ikke hører meget forkert, at den indfaldsvinkel, hr. Morten Østergaard møder ind med, vel er så tæt på at være diametralt modsat den, hr. Kristian Thulesen Dahl møder ind med.
Og det er ikke, fordi sandheden så skal ligge et sted midtimellem, men alligevel.
Det at forholde sig til virkeligheden er jo ikke kun et spørgsmål om, hvor mange asylansøgere der kommer ind over grænsen i dag.
Det er også et spørgsmål om, hvor mange der kommer i morgen.
Og lige nu og her i kombination med vinter og rimeligvis også på grund af nogle nye svenske signaler, der over de seneste måneder er sendt ud, og som er fulgt op af Norge, Finland, Danmark og Tyskland ved den tysk-østrigske grænse, er der i de her dage ikke noget stort pres.
Men det er jo ikke nogen garanti for, at det ikke tager til igen, når sneen smelter og foråret kommer.
Derfor er jeg nødt til at insistere på at finde en balance, hvor vi på den ene side samlet set har nogle opholdsvilkår, som vi kan stå inde for, som er ordentlige og konventionsmedholdige, men som omvendt ikke har en unødig tiltrækningskraft, og på den anden side har nogle virkemidler, der gør, at når folk så er her, håndterer vi opgaven.
Og det er en balance.
Jeg vil mene, at hvis vi lavede et system, som sagde, at hvis man kommer til Danmark, uanset om man er asylberettiget eller ej, er man bare fra dag et sikret bolig uden for lejrene, sikret arbejde osv., ville det have en dragende effekt, som ville gøre, at vi ville få flere af de unge mænd fra Afrika og andre steder, som ikke nødvendigvis er på flugt fra en krig, men er på flugt til et bedre liv.
Morten Østergaard (RV), 2016-01-19:
Når jeg tog det udgangspunkt, var det jo, fordi det var statsministeren, der affejede hr. Kristian Thulesen Dahls løsning.
Jeg ved – sådan har jeg i hvert fald fortolket det – at regeringen i virkeligheden ikke er særlig stolt af at have følt sig kaldet til at indføre grænsekontrol mellem Danmark og Tyskland.
Derfor kunne det være, at jeg kunne få et helt konkret svar på, om statsministeren i dag kan løfte sløret for, hvad der skal til, før man er klar til at fjerne den igen og normalisere tilstanden ved de danske grænser.
Jeg går ud fra, at man har gjort sig den tanke.
Og jeg går ud fra, at det er det, regeringen ønsker, altså at normalisere tilstanden.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Tak for det.
Det var selvfølgelig sådan lidt håbefuldt fra spørgerens side, nemlig at hvis man er uenig med hr. Kristian Thulesen Dahl, skulle man pr. automatik være enig med Det Radikale Venstre.
Det er da rart lige at få konstateret, at der er noget midtimellem.
Vi har forlænget den danske grænsekontrol frem til den 3. februar, og inden vi rammer den 3. februar, gør vi op, om der er forudsætninger for at opretholde den eller for at justere den form for grænsekontrol, der føres.
Der vil være mange ting, der indgår i den overvejelse.
Det vil være spørgsmålet om, hvordan asylstrømmen er op igennem Europa, hvad svenskerne gør, og hvad de ikke gør, hvordan tallene udvikler sig – det er ikke lige til at sætte på en formel.
Jeg kan sige, at der for nærværende ikke er taget stilling til, hvad der skal ske efter den 3. februar.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2016-01-19:
Jeg vil gerne følge lidt i kølvandet på mine kolleger omkring situationen i nærområderne i Syrien, for statsministeren har igen og igen sagt – også i dag – at antallet af flygtninge, der kommer til Europas grænser, skal ned, og at vi skal have antallet under kontrol.
Jeg tror sådan set, det gælder os alle, at vi gerne så, at der var færre flygtninge – det tror jeg ikke vi kan blive uenige om.
Og jeg tror også, at vi alle sammen gerne så, at der var fred i Syrien, så der slet ikke var det problem.
Nu står vi så i en situation, hvor der lægges et pres på bl.a. nærområderne.
Mange analyser tyder på, at det øgede antal flygtninge fra nærområderne omkring Syrien i eftersommeren 2015 bl.a. er forårsaget af nedskæringer i madrationer og i finansieringen af flygtninge via bl.a. FN's fødevareprogram.
Og man må sige, at det, at man er gået ned fra 145 dollar for en familie i en måned til 125 dollar, har været med til at give det ekstra skub med hensyn til yderligere flygtninge, som vi bl.a. har kunnet se her i efteråret 2015.
Det vedrører jo både mad, medicin og basale livsfornødenheder, hvilket har haft nogle konsekvenser; fordi man er på sultegrænsen, flygter man selvfølgelig længere væk end ens nærområde.
Danmark har beskåret den del af udviklingsbistanden, der ikke direkte går til flygtninge, meget voldsomt – ikke så meget direkte til nærområderne, det anerkender jeg, men til UNICEF, til UN Women, til UNDP har vi skåret mellem 40 og 50 pct. af vores midler.
Det er også penge, der bruges i nærområderne – penge, der bruges til børn, til kvinder, til umiddelbar nødhjælp.
Det leder mig altså frem til det her spørgsmål: Er statsministeren enig i, at der er en sammenhæng mellem den økonomiske støtte og den nødhjælp, der er i nærområderne, og antallet af asylansøgere, der kommer til Danmark og Europa?
Og hvad vil statsministeren gøre for at øge den samlede nødhjælp?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Jamen selvfølgelig er jeg enig i, at der også er en sammenhæng dér.
Altså, jeg har sådan set prøvet i mange af de svar, jeg har givet her i dag, at antyde, at der sikkert er mange sammenhænge og derfor også mange komplekse sammenhænge.
Og dette er da en del af det; det siger da sig selv.
Hvis man sidder et sted, hvor FN er nødt til at skrue ned for rationerne, hvor der ikke er udsigt til, at ens børn kan få fornuftig skolegang, hvor saniteten ikke er i orden, eller hvad det nu kan være,
Så det er da én dimension, men jo også kun én sammen med mange andre.
Altså, hvordan passer vi på grænserne?
Hvilke opholdsvilkår tilbyder forskellige lande?
Hvad for et politisk pres lægger vi på at få løst konflikten?
Er der et glimt af håb, så man tror, at konflikten kan løses, eller tænker alle, at det har meget, meget lange udsigter?
Det er jo meget, meget sammensat.
Derfor er jeg jo heller ikke i stand til bare ligesom at trække det ene.
Altså, hvis det bare var et spørgsmål om nu at trække et checkhæfte op og øge nærområdeindsatsen og der så ikke ville komme nogen asylansøgere, så ville det jo være let.
Men så enkelt er det ikke.
Vi yder et stort bidrag.
Vi var blandt de første, der rykkede i sensommeren i forhold til at fremme en europæisk dagsorden, hvor Europa var mere ambitiøse, med en indsats på 100 mio. euro.
Vi presser på andre steder, også for at få andre lande til at gøre det samme som os.
For jeg er sådan set enig i, at der skal ske noget mere der, men det er med afsæt i, at den indsats, vi yder fra dansk side, kan jeg stå inde for.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2016-01-19:
Nu havde jeg intet ønske om at simplificere løsningen på problemerne omkring flygtninge til kun at handle om en nærområdestrategi.
Jeg har sådan set bare et blik for, at det også er en del af løsningen i forhold til presset på vores grænser.
Og jeg hører også statsministeren anerkende udviklingsbistandens betydning for flygtningestrømmen; det er jeg glad for.
Når det er sagt, burde statsministeren så ikke have fulgt Folketingets flertal, da vi kort før jul besluttede at sige, at man skulle udbetale den del af den ikkebrugte udviklingsbistand i 2015 til f.eks. World Food Programme, altså til mad i nærområderne, så vi kunne se, at der blev færre sultne?
Det ville have givet et bidrag til at reducere antallet af flygtninge til Europa.
Og der var tale om 1,4 mia. kr., som hverken kunne bruges i år eller de kommende år på grund af budgetloven.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
I løbet af 2015 dimensionerede vi jo tingene på den måde, vi gjorde, bl.a. også for at indfri politiske aftaler, vi indgik, i øvrigt også med fru Pia Olsen Dyhrs eget parti, om f.eks. – jeg nævner bare en enkelt ting – genindførelse af boligjobordningen med tilbagevirkende kraft.
Så vi har jo dimensioneret, som vi har gjort, og prioriteret, som vi har gjort, i 2015 og har ikke det privilegium at kunne bruge pengene to gange.
Det havde vi ikke sidste år, og det har vi heller ikke fremadrettet.
Det er måske den alvor, den her debat mangler – også når man bare siger: Let presset på kommunerne, send nogle flere penge.
Let presset på grænserne ved at øge nærområdeindsatsen og sende nogle flere penge.
Altså, pengene kan kun bruges én gang – beklager.
Jeg synes jo, det er rimeligt at sammenligne dem, for ellers havde vi heller ikke gjort det.
Det hviler jo på – nu vi taler værdier – at vi helt grundlæggende har en værdi i det her samfund, som så i øvrigt hviler på universelle rettigheder, adgang til uddannelse og undervisning, til sygdomsbehandling og alt muligt andet, nemlig at man forsørger sig selv, hvis man kan.
Det er det krav, vi stiller til os selv og til danske statsborgere, hvis man f.eks. henvender sig på grund af en social begivenhed for at få kontanthjælp.
Det får man så ikke, hvis man har en fri formue på 10.000 kr.
Derfor synes jeg, at det på alle måder er både ordentligt og rimeligt at stille de samme krav.
Jeg synes også, når vi nu har den her samtale om, hvordan vi fremmer, kan man sige, den folkelige forståelse og harmoni, at vi er nødt til at have den dimension med.
Altså, hvad ville det betyde for samtalen blandt danskere i allerbredeste forstand, hvis vi havde et system, hvor en asylansøger økonomisk set fik en bedre behandling end en dansk bistandsmodtager?
Ville det fremme eller ikke fremme forståelsen helt bredt i det danske samfund for, at vi her står med en opgave, vi også skal tage vores del af ansvaret for?
Jeg deltager gerne i diskussioner, både på Christiansborg og Marienborg og rundt i Danmark, om det her, og det er ikke sikkert, vi kan blive enige om det hele, men jeg tror, at svarene skal findes i en balance.
Altså, det rene synspunkt overlever ikke mødet med virkeligheden i den her diskussion – hvad enten dette rene synspunkt er, at vi ikke kan hjælpe nogen, eller at det er, at vi skal hjælpe alle.
Det rene synspunkt overlever ikke.
Jens Joel (S), 2016-01-19:
Hvis man så forstår det sådan, at det ikke var for at skabe arbejdspladser – for der kunne man have fået flere på en anden måde – men for at hjælpe børnefamilierne, kunne man så ikke argumentere for, at man lige så godt kunne have givet de børnefamilier en mere direkte skattelettelse, sådan at de faktisk kunne gøre de ting?
Hvor ligger det liberale synspunkt i, at forligsparterne her har lavet en liste over, hvad det er, man gerne vil hjælpe børnefamilierne med, men at de ikke selv får lov til at vælge, hvad det er, de gerne vil have hjælp til?
Så kunne de jo have brugt deres skattelettelse på en anden måde, hvis det endelig var det, de ville.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Jeg har jo sådan set svaret ad flere omgange på det spørgsmål: Ja, i nogle tilfælde kan situationen godt være at sende flere penge.
Det har vi sådan set også gjort.
Det er jo sådan set derfor, vi sender kommunerne 325 mio. kr. ekstra i år oven i det, de egentlig skulle have, i lyset af den her opgave.
Altså, det er jo rene fribilletter.
Og hvad er det for nogle penge, man vil sende ud, og hvor skal de komme fra?
Jeg anerkender fuldt ud, at der er et pres på hele det danske velfærdssamfund.
Vi tager ansvaret ved at stramme op for at bringe antallet under kontrol, ved at sætte gang i et arbejde med arbejdsmarkedets parter for at få gjort de her mennesker selvhjulpne – det skal vi lykkes bedre med – og for det tredje, og det har vi inviteret kommunerne til, at starte en forpligtende debat om, hvilke muligheder kommunerne får for at løse den her opgave.
For før man sætter prissedler på, kunne det måske godt give god mening at sætte sig ned og drøfte, om prisen kunne gå ned, om der er nogle ting, vi kan gøre anderledes.
Kunne den måde, vi dimensionerer en modtagerklasse på, hvor mange elever der skal være i en modtagerklasse, f.eks. være anderledes?
Kunne de krav, vi stiller til boligplacering, være anderledes?
Kunne det være billigere?
Kunne den ramme, vi har om hele integrationsprogrammet, kortes af?
Sådan en diskussion har da betydning for, hvad det er for en afledt økonomisk byrde, man står med bagefter.
Anders Samuelsen (LA), 2016-01-19:
Først og fremmest vil jeg sige, at dansk politik jo bevæger sig hele tiden, og det var rigtig fornøjeligt at høre hr. Henrik Sass Larsen i weekenden fortælle om, at den idé, som Dansk Folkeparti og Liberal Alliance lancerede for 1½ år siden – faktisk samme dag – nu også er blevet Socialdemokraternes politik, nemlig at vi i højere grad skulle hjælpe flygtningene i nærområderne, i flygtningelejre der.
Der har dansk politik flyttet sig rigtig meget, så nu er Socialdemokraterne med på den også.
Det er vigtigt, fordi det er et led i at få begrænset de stigende udgifter, vi har til de flygtninge, som kommer her, og som meget bedre kunne hjælpes et andet sted.
Det var også den pointe, hr. Kristian Thulesen Dahl havde, i forhold til at vi skal have styr på den samlede regning.
Jeg vil i øvrigt gerne kvittere for, at der blev henvist til DREAM-beregninger i den sammenhæng, for den slags er jo noget, Liberal Alliance stoler på – det og så beregninger fra Finansministeriet.
Men når man nu ser pengene fosse ud af statskassen, skal man jo ikke bare – billedligt talt, hvis det var et badekar – nøjes med at kigge på, at vandet fosser ud, og sørge for at få det lappet.
Dét skal man gøre, men samtidig skal man sørge for, at der kommer nyt vand i badekarret.
Og det er jo der, hvor Liberal Alliances skattepolitik selvfølgelig kommer ind i billedet, for én ting er en diskussion af, hvem der får hvor meget ud af skattelettelser.
Men det, der er væsentligt i diskussionen om skat, er, at det øger vores velstand i Danmark.
Den diskussion missede vi også lidt i sidste uge, da statsministeren valgte at udsætte skatteforhandlingerne til efteråret.
Apropos billedet: Man nøjes med at kigge på, at det fosser ud, koncentrerer sig om at samle sig om det i stedet for at begynde at få penge ind i statskassen igen.
Kan statsministeren ikke godt bekræfte, at det ikke kan være en stor udfordring for en borgerlig-liberal regering at skaffe de penge ud af det samlede budget og dermed sikre, at ingen betaler over 42 pct. i skat af den sidst tjente krone i det her land?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-01-19:
Det var meget illustrativt og flot af en liberal politiker.
Hvis det havde været en fra venstrefløjen, havde man nok peget på de fire huller, der er i bunden af papiret, og sagt: Skulle vi ikke dække de der skattehuller i bunden?
Nej, pjat.
Jamen jeg er helt opmærksom på, at hvis man laver en øvelse, der isoleret handler om topskat, så er der på grund af dynamiske effekter og sådan noget ikke behov for finansiering krone til krone.
Men det rokker nu ikke ved, at sagen har en kompleksitet, der rækker videre end det.
For når der nu bliver spurgt til, om det ikke ville være nemt for en borgerlig-liberal regering at finde pengene, så kan man sige: Ja, det er jo så den ene dimension, man så skal vi også finde stemmerne.
Altså, vi lever dog trods alt i et folkestyret demokrati.
Jeg vedstår fuldt ud, at det her land har brug for, at vi gør noget på skattesiden, som sikrer, at det bedre kan betale sig at arbejde.
Folk med ganske almindelige indkomster, der står op hver morgen og går på arbejde og knokler, og som ser, at gevinsten ved at gøre det frem for at lade være ikke er kæmpestor, vil jeg gerne give en skattelettelse.
Det er jo ikke en topskattelettelse, det er en skattelettelse et andet sted på skalaen.
Jeg vedstår også, at særlig i forhold til de folk, der får pæne lønninger, uden at man kan kalde dem ekstravagante – og vores virksomheder ligger i direkte konkurrence med andre lande; hvor er det, kemiingeniøren lader sig ansætte, er det i en medicinalvirksomhed i Danmark, i en virksomhed i Holland eller i Belgien? – ville det være rart, hvis vi kunne gøre noget ved skatten på den sidst tjente krone.
Men allerede der har jeg jo så sagt, at vi næppe, altså politisk, kan gøre det ene uden at gøre det andet.
Og derfor er det en større øvelse.
Når jeg har ændret køreplanen, er det ikke, fordi jeg har slækket på mit ambitionsniveau – tværtimod.
Så er det, fordi jeg har den meget klare analyse, at hvis det her projekt skal lykkes, så det ikke bare bliver mundsvejr, men noget, der samler et flertal, så er vi nødt til at have et længere tilløb.
Og en af nøglerne er, at vi her i foråret sammen med arbejdsmarkedets parter og kommunerne ansvarsfuldt må vise vejen til, at vi i fællesskab kan tro på, at den her integrationsopgave – evnen til, at de nye iblandt os bliver mere selvhjulpne i fremtiden, end de har været i fortiden – kan lykkes.
Det er en vigtig sten, der skal rulles af vejen.
Anders Samuelsen (LA), 2016-01-19:
Tak for svaret.
Alle beregninger, både fra DREAM og fra Finansministeriet, peger på, at det suverænt er det mest effektive redskab, vi har, til at øge beskæftigelsen.
Det ligger også i, at man går fra en situation, hvor en topskatteyder i stedet for at skulle tjene 700 kr. for at give en håndværker 100 kr. i hånden kan nøjes med at tjene 360 kr. for at give håndværkeren 100 kr. i hånden.