runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thomas Jensen (S), 2010-02-03:
Ministeren sagde, at man ikke kun skal se på, hvordan antallet af unge udvikler sig, og det er jeg fuldstændig enig med ministeren i.
Men jeg er nok ikke enig med ministeren i, hvordan udviklingen er i samfundet i de her år, for når jeg er ude at tale med folk i boligsektoren, får jeg at vide, at der bliver færre og færre boliger.
Det er sådan, at børnefamilier f.eks. bliver boende i København.
Så laver man lejlighedssammenlægninger, og så forsvinder der en bolig der og der.
Og så er der den der § 5, stk. 2, i boligreguleringsloven, der giver mulighed for, at man kan lave fupmoderniseringer, sådan at man simpelt hen moderniserer nogle lejligheder og skruer huslejen op på nogle meget høje lejer, hvor unge mennesker, f.eks. på SU, ikke kan være med.
Vi har tidligere været inde på, at der ikke er blevet bygget ret meget i de senere år, heller ikke i de større byer, og på den måde har vi et ret stort efterslæb i forhold til at have boliger, der kan passe til unge, der ikke har så stor en indkomst.
Siden da har jeg ikke hørt, at der er sket noget i ungdomsboligrådet.
Jeg har ikke hørt noget om, at ministeren har fået nogle anbefalinger, selv om ministeren så sent som i oktober 2009 sagde, at ministeren stadig væk ville inddrage ungdomsboligrådet i sit videre arbejde.
Så mit spørgsmål er: Har regeringen overhovedet en politik på det område, hvor man vil lade sig rådgive af det her ungdomsboligråd, som man har nedsat, og har ungdomsboligrådet en formand i dag?
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
I erkendelse af at formanden er meget korrekt på knapperne, vil jeg besvare den sidste del af spørgsmålet og bruge tiden på det, altså det med ungdomsboligrådet.
Jeg skal lige starte med at sige, at regeringens politik jo ikke udformes af ungdomsboligrådet, som jeg måske synes at spørgsmålet kunne lægge op til.
Men ungdomsboligrådet er netop nedsat for at rådgive indenrigs- og socialministeren om ungdommens boligforhold, og som sådan er rådet altså et nyttigt redskab for mig som minister.
Men det er jo altså ikke min eneste kanal til viden på området.
Jeg erkender blankt, at der stadig mangler en formand.
Men jeg er ret overbevist om – det kan jeg også berolige hr. Thomas Jensen med – at jeg meget snart kommer til at udpege en ny formand for ungdomsboligrådet.
Thomas Jensen (S), 2010-02-03:
Det lyder da godt, at ministeren snart vil udpege en ny formand, og jeg vil også sige, at kandidatfeltet jo er kraftigt forøget efter kommunalvalget, hvor der røg nogle Venstreborgmestre rundtomkring i landet, så der skulle nok være nogle stykker at plukke af.
Man må så håbe, at de kan huske, hvad de foretog sig i det kommunale, mens de var der, og ikke ligesom andre måske har glemt, hvad de lavede i det kommunale, da de var der.
Men i forhold til at sikre, at ungdomsboligrådet skal rådgive ministeren om boligforhold, er det jo også ret vigtigt at tage med, at når unge, ofte unge under uddannelse, søger til de større byer, og når den politik, man for tiden har på uddannelsesområdet, hvor man centraliserer uddannelserne meget mere i de større byer, så vil presset på de større byer også blive endnu større, når antallet af unge, der skal ind og studere, stiger.
Med færre boliger til de her unge mennesker – det er bevisligt, at der er færre billige boliger til unge mennesker i de større byer – vil der også komme et pres, så de kommer til at bo under nogle lidt kummerlige forhold, og det går ud over kvaliteten af deres dagligdag, det går måske ud over koncentrationsevnen og studierne, og på den måde presses folk måske ud i et dårligere studieforløb.
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Jamen det forekommer mig, lidt som om hr. Thomas Jensen slet ikke hørte, hvad der bliver sagt om det lovforslag, som jeg netop har sendt i høring, vedrørende universitetsnære ungdomsboliger – et forslag, som simpelt hen målrettet går ind og forbedrer rammerne for, at der kan etableres centralt beliggende ungdomsboliger ved vores universiteter.
Det er den ene del af det.
Men igen bliver jeg altså også nødt til lige at sige et par ord mere om prognosen, for jeg synes, at vi skal holde fokus på den almene boligsektors fremtid, hvorom prognosen siger, at der i gennemsnit skal bygges 300 almene ungdomsboliger om året.
Men da der siden 2005 er blevet givet tilsagn til at bygge i alt omkring 1.700 almene ungdomsboliger, er det altså mere end de her 300 boliger gennemsnitlig om året.
Og i 2010 forventer kommunerne altså at give tilsagn til bygning af knap 500 almene ungdomsboliger.
Så jeg kan ikke helt genkende det her billede af, at der ikke skulle være noget som helst i gang på hele ungdomsboligområdet.
Thomas Jensen (S), 2010-02-03:
De udviklingstendenser, som jeg før redegjorde for, kan jeg godt redegøre for igen, nemlig at vi med den politik, vi fører på uddannelsesområdet, sender flere og flere unge mod færre og færre af de større byer, og at det regionale behov derfor også bliver større omkring Århus, Aalborg, Odense og København, og at vi derfor også skal føre en politik, der kan sikre, at man i de områder har boliger nok til de unge.
Forskellige ungdomsorganisationer, studerendes organisationer, har jo her i de seneste år lavet nogle analyser, som viser, at de forhold, som de studerende bor under, faktisk ikke er særlig gode.
Så samtidig med at regeringen svinger pisken over de studerende, de skal gennemføre studiet på normeret tid, for ellers ryger SU’en og alt det dér, synes jeg, at vi godt kunne bede om, at det hænger sådan sammen, at boligpolitikken også understøttede, at de unge kunne gennemføre deres uddannelse, men det kan jeg forstå at ministeren har andre end lige ungdomsboligrådet til at rådgive sig om.
Så det bliver spændende at se, hvad for en ungdomsboligpolitik der kommer ud af det.
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Jeg har en gang imellem på fornemmelsen, at hr. Thomas Jensen simpelt hen ikke lytter til de svar, der bliver givet.
Jeg har for præcis to spørgsmåls tid siden stået her og sagt, at ungdomsboligrådet jo netop er nedsat for at rådgive mig, altså ministeren på området, om ungdommens boligforhold.
Og dertil må jeg så stadig væk også sige, at regeringens politik ikke udformes af ungdomsboligrådet; det sker ikke, som hr. Thomas Jensen måske kunne ønske sig, ved at den bliver dikteret af ungdomsboligrådet.
Det er altså ikke min eneste kanal til viden og inspiration på området.
Men hele bekymringen om unges boligforhold under studietiden osv. kan jeg sådan set ikke se at hr. Thomas Jensen har så stor grund til at fylde sig med, altså at det skulle være et problem, hvis unge, der studerer, ikke kun skal bo i deciderede ungdomsboliger.
Altså, når 10 pct. bor i ungdomsboliger i dag, er det jo ikke et billede på, at 90 pct. af de unge så hutler sig igennem og har svært ved at finde en bolig, det er sådan et lidt mærkeligt billede.
Hele analysen af ungdomsboligområdet, som jeg startede med at fortælle om, viser, at de fleste unge simpelt hen er rigtig dygtige til at begå sig på boligmarkedet og finde mange forskellige løsninger.
Så jeg vil sige: At man finder mange forskellige løsninger, er jo ikke ensbetydende med, at det er dårlige løsninger, man finder, og at man bor i privat udlejningsbyggeri eller bor i ejerboliger, er jo ikke dårligt.
Og til det med, at der også er almene ungdomsboliger, vil jeg sige: Jamen selvfølgelig skal der være mangfoldighed, også der.
Maja Panduro (S), 2010-02-03:
Kan ministeren bekræfte, at stigningerne i udgifterne til anbragte unge skyldes demografiske ændringer, hvor der er blevet flere børn i de aldersgrupper, hvor anbringelsesprocenten er høj, og at kommunerne ikke er blevet tilstrækkeligt kompenseret for disse demografiske ændringer?
Rasmus Prehn (S), 2010-02-03:
Jeg skal naturligvis undskylde, at jeg kom til at bruge for lang tid før, men så holde mig til det spørgsmål, der var før, netop det her med: Er det ikke korrekt, at KL foruden at nævne det med, at der var behov for styring, også gav klart udtryk for, at der manglede penge på det her område, hvis budgettet skulle holde?
Er det ikke korrekt, vil jeg spørge ministeren?
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Se, i hele den her lange tale, som skulle munde ud i nogle spørgsmål, bevæger vi os lidt i fortiden, vi er lidt i nutiden, og vi er lidt i fremtiden, og det er også fint nok.
Må jeg bare lige minde om, at spørgsmålet handler om den såkaldte historisk stramme kommuneaftale, altså den, som vi er enige om blev indgået i foråret.
Når hr. Rasmus Prehn så begynder at tale om de kommende kommuneaftaler osv., er det måske bare sådan en anden del af et spørgsmål, som i hvert fald ikke er stillet.
Jeg starter lige med at tage fat i fortiden her, for jeg bliver simpelt hen på det skarpeste nødt til at afvise, at KL gik ud og sagde, at den her kommuneøkonomiaftale var helt forfærdelig, altså at den kunne man slet ikke stå ved.
For så havde man jo ikke siddet med og indgået en aftale.
Næh, det, som KL var ude at sige, og som regeringen bakkede KL fuldstændig op omkring, var, at vi på det specialiserede socialområde har set en stigning i udgifterne, som bekymrer os, og at vi har brug for hjælp til styring af det her område.
Det var præcis sådan, det skete; jeg stod ved siden af hr. Erik Fabrin, da han udtalte de her ord.
Se, der er nogen forskel på den udlægning af det, og derfor må det være et drømmebillede i hr. Rasmus Prehns hukommelse, at det skulle være foregået på anden vis.
Rasmus Prehn (S), 2010-02-03:
Da man vedtog den kommuneaftale, der kom her i sommer, var der en meget kraftig kritik af den kommuneaftale; det blev faktisk direkte italesat også af Kommunernes Landsforening, endda med Venstremanden Erik Fabrin i spidsen, at netop et område som det specialiserede socialområde var underfinansieret.
Jeg synes, ministeren skal bekræfte, at det faktisk blev sagt direkte af KL, at der var en underfinansiering på 1,4 mia. kr.
Det var sådan set det, der var sagen; 1,4 mia. kr. sagde KL at der manglede, og så står ministeren her og siger, at der ikke var tale om en historisk lav aftale.
Og det er rent faktisk sådan, at det, kommunerne forudsagde her i sommer, holder stik.
Så det er faktisk på grund af at regeringen ikke lyttede til kommunerne i sommer, at man nu står i den her situation.
Så er det rigtigt, at vi, når vi så taler historik, jo godt ved, at regeringen – meget mystisk, eftersom de har lovet, at der er råd til både skattelettelser og velfærd – nu har været ude at sige, at der bliver nulvækst i kommunerne.
Så selv om vi de seneste 10 år har haft en vækst om året på 1,6 pct. eller noget i den stil, skal vi så ned på 0 pct.
Selv om vi kan se, at de allerede med det nuværende udgangspunkt er nødt til at spare, er man ude at sige, at de nu skal spare endnu mere.
Der kan man jo se, at selv om Venstre virkelig fik reduceret antallet af borgmesterposter – det er jo rigtigt, som ministeren er inde på, at der var valg, og Venstre fik virkelig et dårligt valg – er der stadig væk nogle borgmestre tilbage, og de borgmestre, der så er, udtaler til Ugebrevet A4, at den økonomiske kurs, som statsministeren lægger op til, er fuldstændig kritisk, og de giver hans hestekur en kold skulder.
Maja Panduro (S), 2010-02-03:
Og jeg er bekymret for, at ministeren har glemt, hvordan det var at sidde der og skulle administrere de her ting og skulle vælge, ja, det er jo svært at gøre, men i hvert fald kunne man sidde med en enkelt sag, som simpelt hen kostede så mange millioner, at det eneste sted, man kunne tage pengene fra, var ovre fra det, som vi kalder normalområdet, altså fra skolerne og fra børnehaverne.
Jeg er bekymret for, at ministeren har glemt, at lige præcis dér er det nogle gange et spørgsmål om enten-eller, for der er kun så og så mange penge, så når man skal bruge de her flere penge på anbringelserne, må man tage dem fra skolerne.
Tror ministeren ikke, der kunne være en sammenhæng, en ond spiral, hvor flere udgifter til anbringelser medfører besparelser på normalområdet, som igen medfører flere børnesager og flere udgifter til anbringelser?
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Jeg kan bare ikke genkende forbruget – altså, forbruget på det specialiserede socialområde vidner i hvert fald ikke om besparelser, tværtimod er stigningerne jo markante.
Men jeg meget enig i den bekymring, som fru Maja Panduro kommer med, i forhold til hvordan vi lykkes med indsatsen, hvordan vi lykkes med at vende hele den her supertanker, så vi altså går fra måske nu at slukke ildebrande til simpelt hen at forebygge, at de overhovedet opstår.
Orla Hav (S), 2010-02-03:
Hvordan vil regeringen sikre de kommuner, der i tillid til vedtagelsen af madpakkeordningen til børn i daginstitutioner har investeret i de nødvendige installationer hertil i form af nye køkkener, distributionssystem m.v.?
Hvordan vil regeringen sikre de kommuner, der i tillid til vedtagelsen af madpakkeordningen til børn i daginstitutioner har investeret i de nødvendige installationer hertil i form af nye køkkener, distributionssystem m.v.?
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Tusind tak for spørgsmålet, for det giver mig anledning til at præcisere nogle ting, og den første ting er, at det her ikke er en madpakkeordning, men en madordning.
Jeg synes, at det er en vigtig sproglig præcisering.
Lad mig starte med at slå fast, at udgangspunktet jo fortsat er, at alle børn i daginstitutionerne skal have et tilbud om et fælles sundt frokostmåltid, som en del af dagtilbudsydelsen.
For at skabe større fleksibilitet i ordningen har regeringen indgået en aftale med partierne bag loven om at foretage en ændring af den gældende lovgivning.
Det er nu blevet aftalt, at den enkelte daginstitution i en periode på maksimalt 2 år ad gangen får mulighed for at sige nej tak til kommunens tilbud om et fælles sundt frokostmåltid.
I de daginstitutioner, hvor en forældrebestyrelse har fravalgt kommunens tilbud om et fælles frokostmåltid, kan forældrene altså vælge selv at arrangere en forældrebetalt frokostordning efter kommunalbestyrelsens godkendelse.
For lige at summe det hele op i en konklusion: Målet er jo fortsat, at alle børn i landets daginstitutioner skal have et tilbud om et sundt frokostmåltid.
Der er derfor fortsat i udgangspunktet behov for køkkener i alle daginstitutioner.
Orla Hav (S), 2010-02-03:
Det forudsætter jo, at forældrebestyrelsen eller forældrene vælger, at den pågældende daginstitution skal være omfattet af kommunens tilbud.
Det giver jo en ganske stor utryghed for det personale, som nu er blevet ansat, og som går og venter på, at ordningen skal sættes i gang, nemlig en usikkerhed om, hvorvidt forældrene vælger at benytte sig af muligheden for, at børnene kan få et sundt måltid i daginstitutionerne, eller ej.
Vi synes jo, at det er en hovsapolitik.
Vi ærgrer os over, at ministeren og hendes flertal ikke ville lytte, da vi kritiserede det i forbindelse med udsættelsen af ordningen, hvor vi sagde: Lad os nu lave en ordning, som sikrer en højere grad af fleksibilitet.
Ministeren har nu lært, at det er klogt at sikre fleksibilitet, men nu sidder kommunerne med skægget i postkassen og har foretaget nogle investeringer, som de ikke kan være sikre på at have økonomisk dækning til, og der er noget personale, som er blevet ansat rundtom i kommunerne til at varetage den her opgave, som ikke ved, om de fortsat er ansat.
Er det en rimelig måde at behandle kommunerne på?
Orla Hav (S), 2010-02-03:
Den betalingsmodel kunne ministeren jo have indarbejdet i det første udspil, som ministeren tog tilbage, men sådan er det.
Jeg vil bare fortsætte linjen: Forstår ministeren ikke den bekymring, der er, når folketingsflertallet i så forholdsvis lille en sag som den her vil gå ud og diktere, hvordan det er, løsningen skal se ud, hvem det er, der har kompetencen, i stedet for naturligt at overlade det til de kommuner, som jo har en mangeårig tradition for det kommunale selvstyre?
Er det ikke at tilsidesætte respekten for det kommunale selvstyre, som Venstre jo en gang stod vagt om, det nære samfund, og hvad det nu hed?
Det er jo det, kommunalpolitikerne giver udtryk for: Vi bliver tilsidesat af et folketingsflertal, som har besluttet, hvordan selv små ordninger skal indføres, og man vil ikke lytte til os fra folketingsflertallets side.
Jeg synes, det er ærgerligt.
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Jeg er i høj grad fortaler for det kommunale selvstyre, og derfor er det jo også kommunerne, der står for at sammensætte tilbuddet til daginstitutionerne, præcis som de ønsker det.
Der skal jo netop være et tilbud om et sundt frokostmåltid.
Det, vi har ændret her, er, at vi giver forældrebestyrelsen mulighed for at sige: Nej tak, det tilbud ønsker vi ikke.
Men tilbuddet skal være der, og hvordan det tilbud bliver lavet, og hvordan man tilrettelægger det ude i de enkelte institutioner, skal vi holde os langt fra.
Det er da lige præcis ude i kommunerne, man beslutter, hvordan det kommunale tilbud om en madordning skal være.
Rasmus Prehn (S), 2010-02-03:
Finder ministeren det acceptabelt, at kommunerne landet over grundet regeringens historisk stramme kommuneaftale nu er tvunget til at genåbne deres budgetter for at foretage besparelser, og hvis ja, hvor foreslår ministeren så der skal spares?
Finder ministeren det acceptabelt, at kommunerne landet over grundet regeringens historisk stramme kommuneaftale nu er tvunget til at genåbne deres budgetter for at foretage besparelser, og hvis ja, hvor foreslår ministeren så der skal spares?
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Ja, det vil jo nok ikke undre hr. Rasmus Prehn, at jeg starter ud med lige at rydde et par misforståelser af vejen her: Årets kommuneaftale er ikke historisk stram, og den giver ikke anledning til, at kommunerne skulle være tvunget til at genåbne budgetterne en måned her inde i året.
Det er interessant, men det må være en fejlslutning at pege på kommuneaftalen som årsagen til det, for det første fordi de økonomiske rammer for 2010 jo som minimum giver kommunerne mulighed for det samme serviceniveau som året før med bl.a. 0,5 mia. kr. til en forbedret service, ekstramidler til det specialiserede socialområde og et historisk højt investeringsniveau, og for det andet fordi kommunernes økonomiske situation jo ikke er blevet ændret markant siden budgetvedtagelsen.
Jeg har i øvrigt netop givet tilsagn til 89 kommuner om låneadgang til nye anlægsinvesteringer for i alt 4,3 mia. kr., og den her investeringslyst tyder jo ikke ligefrem på, at kommunerne er blevet mere økonomisk trængte.
Så jeg har således svært ved at se, at der skulle være tale om en ekstraordinær situation.
Erfaringsmæssigt ved vi jo, at nogle kommuner budgetterer med delvis uudmøntede rammereduktioner som led i en omprioritering.
Det er givetvis nemmere at bruge frigivne midler end at realisere forudsatte effektiviseringer, budgettilpasninger osv., der skal tilvejebringe dem, men det er og bliver kommunalbestyrelsens ansvar at sikre balance i økonomien både ved budgetlægningen og i løbet af budgetåret.
Jeg har så også hæftet mig ved, at der er sket en hel del udskiftninger i kommunalbestyrelserne efter valget, og det kan jo i sig selv give anledning til, at politikerne føler et behov for at foretage omprioriteringer.
Orla Hav (S), 2010-02-03:
Det, der så giver anledning til undren, er jo, hvorfor ministeren ikke har lavet en aftale med kommunerne om at få sikret et sundt måltid i samtlige daginstitutioner.
Det er kommunerne, der som oftest har personaleansvaret; det er kommunerne, der sikrer den økonomiske aktivitet omkring daginstitutionen; hvorfor placerer man så fra Folketingets side opgaven med at tage beslutningen om, hvem der skal være med i ordningen, i den enkelte daginstitution?
Hvorfor sørger man ikke for, at det er kommunens opgave i en ordentlig dialog med dens borgere, som ønsker en ordentlig ordning?
Det er noget, som masser af kommuner har løst fint på nuværende tidspunkt, i tillid til at ordningen nu kom, men så viser folketingsflertallet kommunerne den mistillid, at det ikke er kommunerne, der får opgaven med at få det her lagt til rette.
Nej, det er forældrebestyrelserne, der skal træffe afgørelsen, og så må kommunalbestyrelsen indrette sig efter det.
Er det ikke en lidt bagvendt ordning?
Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Tak for spørgsmålet.
Først og fremmest vil jeg gøre det helt klart, at børn og unge, som har behov for hjælp efter serviceloven, skal have den nødvendige hjælp.
Det betyder også, at kommunen altså ikke bare kan stoppe indsatsen over for børn og unge af økonomiske årsager og bruge det som en begrundelse.
Serviceloven siger, at kommunalbestyrelsen skal træffe afgørelse om foranstaltninger, når det må anses for at være af væsentlig betydning for et barns eller en ungs særlige behov for støtte.
Der skal lægges afgørende vægt på, at støtten ydes ud fra barnets eller den unges bedste.
Med andre ord skal kommunens afgørelse om hjælp altid ske på baggrund af en konkret og individuel vurdering i hver enkelt sag.
Kommunen skal tilbyde hjælp, hvis barnet eller den unge har behov for det, og skal altid vælge den indsats, som er nødvendig for at dække barnets eller den unges behov for støtte.
Det siger loven, og den skal kommunerne selvfølgelig overholde.
Desuden er det en meget kortsigtet prioritering for en kommune at stoppe hjælpen til et barn eller en ung, der måske har fået støtten igennem flere år, og som lige mangler det sidste skub.
Det kan jo ligesom betyde, at de penge, som kommunen har brugt tidligere til at støtte den unge med, måske kan anses for at være spildt.
Hvis der skulle være kommuner, som ikke overholder loven, har vi da heldigvis et system, som kan sikre, at børn og unge får den hjælp, de har krav på.
Den unge eller forældrene kan jo netop klage over kommunens afgørelse om hjælp, eller mangel på samme, og klage til de sociale nævn.
Og vi har desuden Ankestyrelsen, som kan gå ind i de konkrete sager af egen drift.
Det kan f.eks. være på baggrund af henvendelser fra pårørende eller oplysninger, som måske er fremkommet i medierne.
Endelig kan det kommunale tilsyn, der ligger i statsforvaltningerne, efterse, om en kommunes praksis er i overensstemmelse med loven.
Det kan f.eks. være, hvis en kommune har lavet retningslinjer til sine sagsbehandlere, der foreskriver, at der ikke skal foretages en konkret og individuel vurdering i de enkelte sager.
Så jeg vil ganske kort sige for at opsummere: Nej, det er hverken rimeligt eller lovligt, hvis en kommune stopper indsatsen over for et barn eller en ung udelukkende af økonomiske årsager.
Orla Hav (S), 2010-02-03:
Tak for det.
Finder ministeren det rimeligt over for unge anbragt i sociale tilbud, at de af økonomiske årsager får afbrudt deres forløb med henblik på genindtræden i samfundet med forbedrede sociale kompetencer og uddannelse?
Henrik Brodersen (DF), 2010-02-03:
Er ministeren enig i, at det vil svække mulighederne for at tiltrække arbejdspladser og ressourcestærke tilflyttere til landdistrikter og yderområder, hvis Højhastighedskomiteens anbefaling om, at 50-megabit-bredbånd kun bør udbredes til 80 pct. af Danmark i stedet for hele landet, kommer til at danne grundlag for de videre tiltag på dette område?
Det er i samme boldgade: Er ministeren enig i, at det vil svække mulighederne for at tiltrække arbejdspladser og ressourcestærke tilflyttere til landdistrikter og yderområder, hvis Højhastighedskomiteens anbefaling om, at 50-megabit-bredbånd kun bør udbredes til 80 pct. af Danmark i stedet for hele landet, kommer til at danne grundlag for de videre tiltag på dette område?
Helge Sander (V), 2010-02-03:
Det er jo almindeligt kendt, som det også fremgik af ordvekslingen under det foregående spørgsmål, at de ting, vi taler om her, både har økonomiske, erhvervsmæssige og sociale aspekter, og det tror jeg ikke kun gælder Danmark, det gælder alle de lande, hvor man er i gang med den her udbygning.
Men som nævnt under den tidligere besvarelse synes jeg, vi – både folketingsmedlemmer og ministre – bliver nødt til at afvente den høring, vi har sat i værk, i respekt for det arbejde, som jeg ved der foregår i rigtig mange organisationer og blandt private, for det er min fornemmelse, at der er en stor optagethed af akkurat lige den her problemstilling.