Per Clausen (EL), 2010-12-07:
Diskussionen i dag bærer vel på mange områder præg af den kendsgerning, at der jo aldrig i Folketinget har været noget flertal for forbeholdene.
Forbeholdene er påført et flertal i Folketinget af det flertal i befolkningen, der i sin tid ikke ville vedtage Maastrichttraktaten.
Efter det havde man så et længere forløb, hvor fru Pia Olsen Dyhr jo har ganske ret i at SF spillede en efter nogles opfattelse glorværdig efter andres opfattelse noget mindre glorværdig rolle – og i dag er det såmænd lige før, jeg kan blive enig med næsten alle de øvrige ordførere i, at det ikke var så glorværdigt – i forhold til at få forbeholdene indført.
Lige siden har et flertal her i Folketinget med jævne mellemrum rejst diskussionen om, hvordan man dog skulle slippe af med forbeholdene igen, og man har i forhold til euroen jo også forsøgt sig uden nogen form for held.
Derfor er der ikke noget som helst overraskende i den her diskussion; den har vi med jævne mellemrum.
Hvis man skulle være overrasket over noget, er det vel, at SF, så snart forbeholdet på retsområdet får nogen som helst betydning, vælger at sige, at så må vi droppe det.
Det kan man godt undre sig en lille smule over, for der var jo rigtig mange år, hvor retsforbeholdet spillede en meget lille rolle.
Spørgsmålet er så – og det er vel så dér, der er lidt uenighed mellem de fem EU-begejstrede partier – om vi nu befinder os i en situation, hvor retsforbeholdet fører til, at Danmark er i et retspolitisk tomrum, forstået på den måde, at vi ikke kan deltage i noget samarbejde med nogen om noget som helst, når det handler om at bekæmpe alt det, som vi alle sammen ønsker at bekæmpe: terror, trafficking osv., eller om realiteten er den, som Venstres ordfører antydede, nemlig at man måske havde brug for at undersøge det her lidt mere grundigt, inden man kastede sig ud i alt for voldsomme udtalelser om, hvor alvorligt og hvor katastrofalt det her ville være.
Jeg synes jo, det er meget underligt, at man, når man nu er glad for EU og synes, at der foregår fornuftige ting i EU, så har det udgangspunkt, at man tror, at hvis Danmark ikke opgiver sit retsforbehold, vil EU kynisk kalkulere med, at Danmark skal være et fristed for kriminalitet, for det er jo konsekvensen, hvis EU skulle afvise at indgå et samarbejde med Danmark på det her område.
Ærlig talt tror vi sådan set i Enhedslisten ikke, at det er ret sandsynligt, at det vil ende på den måde.
Vi ved derimod, at der i EU træffes, er truffet og vil blive truffet beslutninger, hvor man kan sige at hensynet til borgernes retssikkerhed ikke er i centrum.
Jeg bemærkede jo, at grænseoverskridende efterforskning af SF's ordfører blev nævnt som et godt eksempel på det, vi skulle have mere af, og så vil jeg jo bare i al stilfærdighed sige, at hvis man accepterer, at Danmark skal have ret til at kræve, at forbrydelser efterforskes i andre lande, og krav på at få beviser udleveret, så betyder det jo altså også, at de øvrige EU-lande får det samme retskrav på os.
Jeg skal ikke kaste mig ud i nogen fordomme om nogen lande, men bare sige, at der findes lande i EU, hvor bl.a. folk, der beskæftiger sig med menneskerettighederne, siger, at det ser rigtig, rigtig slemt ud både med korruption, med menneskerettigheder og med retssikkerhed.
Og det skal man jo nok være opmærksom på, inden man binder sig fuldstændig fast til, at et flertal i EU kan træffe beslutninger om, hvordan politi- og retssamarbejdet skal være – også for Danmark.
Det er sådan set vores grundlæggende udgangspunkt for at sige nej til det her, altså til at droppe forbeholdet.
Det er jo ikke, fordi Danmark i de år, hvor vi har haft det andet system med, at det var mellemstatsligt, ikke med stor begejstring har kastet sig ud i det ene efter vores mening uforsvarlige projekt efter det andet set i forhold til retssikkerheden.
Altså, der har været et solidt flertal i Folketinget for at gøre ting, som er lige så slemme som dem, man kan finde på i EU, så det er såmænd ikke det, men vi har jo en forhåbning om, at ting kan blive anderledes også i det danske Folketing.
Så derfor vil vi altså godt opretholde frihedsgraden.
Så har vi bemærket, at der bliver sagt, at man skal tilmelde sig.
Man tilmelder sig jo for et område, man kan jo ikke tilmelde sig og så framelde sig igen; når man har tilmeldt sig på et område, så er man jo tilmeldt.
Så har vi bemærket, og det synes vi alligevel er interessant, at på et område – ét område – er man enige om, at her skal vi ikke tilmeldes, og det er udlændingeområdet.
Og det synes vi i grunden er en lille smule mærkeligt, særlig når vi hører Socialdemokraterne, SF og Radikale Venstre anklage regeringen for at tage meget store hensyn til Dansk Folkeparti.
For hvem er det, man tager hensyn til, når man gør så meget ud af at sige, at udlændingeområdet stadig væk skal være en undtagelse?
Lad mig bare for en ordens skyld sige, at Enhedslisten også er tilhænger af, at udlændingeområdet fremover skal være en undtagelse, hvor Danmark selv træffer beslutning om, hvilken politik der skal føres.
Så er man ikke i tvivl om det.