Pia Adelsteen (DF), 2015-03-24:
Tak for det.
Det er jo den årlige redegørelse, vi har på ligestillingsområdet, og jeg ser altid frem til at læse de her små hæfter.
Som regel plejer der også at være en del tal i, og det er noget af det, jeg studser over der ikke er i det her hæfte.
Man starter altid med en indledning, og så har man – i hvert fald i den her redegørelse – ligesom fire områder, hvor man har nogle visioner.
Så tænkte jeg: Det er jo fint, altså, visioner kan vi alle sammen have.
Og så tænkte jeg: Godt, hvordan opnår vi så det her?
Og så kan vi sådan bladre videre og se, at man sætter fokus på noget, at man laver nogle kortlægninger, at man laver nogle planer osv. osv. Så slog det mig lidt – nu har jeg været ligestillingsordfører siden 2007, altså siden jeg kom i Folketinget – at der egentlig ikke er sket forfærdelig meget.
Det er der sikkert i de små ting, men når man sådan ser overordnet på det og ser på sådan en ligestillingsredegørelse, virker det nogle gange lidt, som om vi går i ring.
Der var i hvert fald noget, der undrede mig, da jeg sad og læste den.
I de andre ligestillingsredegørelser, jeg har læst, har der altid været tal med for, hvor mange kvinder der var udsat for vold, og hvor mange mænd der var udsat for vold.
Det har der altid været, men det er der ikke i den her.
Så tænkte jeg: Hvorfor er der ikke det?
Kunne det være, fordi det ikke er så forfærdelig lang tid siden, at vi sad i et samråd, hvor ministeren sagde, at vold i nære relationer er blevet nedbragt over de seneste år?
Det er jo flot, der er sket noget.
I år 2000 talte vi slet ikke mændene, men det gjorde vi i 2005, og der var 8.000 udsat for vold, mens der i år 2010 var 10.000, der var udsat for det.
Det er så gjort op i procent i forhold til befolkningen, og det er jo altid dejligt, for så er stigningen ikke så stor.
Men for mig at se er stigningen fra 8.000 til 10.000 en stigning på 20 pct. over 5 år for mænd.
Sådan har jeg i hvert fald lært at regne.
Hvad har vi gjort i samme periode?
Vi har i samme periode intet gjort i forhold til krisecentrene for mænd – intet!
De får lidt almisser hist og pist, men vi har fire krisecentre for mænd, og der er altså mænd, der er udsat for denne vold, lige så vel som der er kvinder.
Men alligevel er det mandekrisecentrene, som vi hører er truet af lukning, fordi de skal have midlerne via satspuljen.
Vi har godt nok over en 10-årig periode fået afsat 60 mio. kr. – det har jeg nemlig også spurgt ind til, så der har jeg da fået et svar på, hvordan de er fordelt.
Det er også farlig fint, men det ændrer ikke på det faktum, at mandekrisecentre hvert eneste år, når vi nærmer os nytåret, ikke ved, om de overlever eller ej, og det synes jeg er problematisk.
Vi snakker altså ligestilling.
Vi snakker 2015.
Hvordan pokker kan det være, at kvindekrisecentre er på finansloven og mandekrisecentre ikke er det?
Så kan det godt være, at kvinder har brug for én type hjælp og mænd har brug for en anden type hjælp, men i bund og grund er det jo fuldstændig ligegyldigt.
Det må ligestillingsministeren, som jo også er socialminister, alt andet lige også kunne se.
Og jeg kan simpelt hen ikke forstå, at man ikke får gjort noget ved det, for så stort et beløb er det ikke, og jeg synes, det er vigtigt.
Det er den ene ting.
Jeg læste en artikel, som var i Information her den 21. marts: »Kvinder i æreskonflikt føler sig svigtet af krisecentre«.
Jeg synes, det er vigtigt at påpege, at det her altså er et stort problem.
Der er et eksempel med en kvinde, der er blevet banket af sin søster, og fordi det er søsteren, er det lige pludselig ikke æresrelateret, selv om problematikken er den samme.
Så gør man ikke noget, og så er vedkommende ikke berettiget til en plads.
Der er eksempler på kvinder, der bliver afvist, fordi der er pladsmangel de steder, hvor det er lidt hemmeligt, hvor man er, og det er typisk det, der er brug for, når vi nu taler om problemer i forbindelse med æreskonflikt.
Vi skal have gjort noget ved det.
Det er jo meget konkret, og i stedet for at sidde og lave handleplaner og flotte hæfter om, hvad vi render rundt og sætter fokus på, kunne det være, at vi skulle bruge pengene på sådan noget her.
Det ville måske egentlig være meget bedre for dem, der er ramt.
Så er det sidste, jeg tror jeg vil nævne, i forhold til Ligebehandlingsnævnet.
Dansk Folkeparti er med i aftalen, og jeg kan huske, da vi gik til forhandlingerne, at min bemærkning til ligestillingsministeren og beskæftigelsesministeren, tror jeg, var: Hold det enkelt.
Hold det simpelt hen enkelt, for vi har set nogle latterlige sager i Ligebehandlingsnævnet.
Jeg tror oven i købet, at jeg har været en af dem, der har kommenteret flere af dem; det kunne jeg såmænd sagtens finde på.
Men jeg synes, det er vigtigt, når vi har et Ligebehandlingsnævn, som skal behandle sager, at man gør det så enkelt som muligt.
Det er muligt, at der skal være et gebyr, men jeg tror faktisk, det er en fin aftale, vi har fået lavet, og om ikke andet kan vi da se, om den kommer til at fungere.
Og det er, fordi det er holdt enkelt.
Det synes jeg faktisk.
Så den ros skal regeringen trods alt have.
Lidt ros skal man have en gang imellem.
Jeg tror, at jeg vil holde mig til det her.
Vi kan altid tale om, at der er ting, der mangler eller ikke mangler, og at der er ting, man skal gøre bedre, men må jeg ikke bare grundlæggende sige, at når vi taler ligestilling, at når vi taler om, hvad man skal gøre og ikke gøre, synes jeg, det er vigtigt, at vi fokuserer på at få midlerne derud, hvor de gør gavn, i stedet for måske at bruge dem på at sidde og lave forfærdelig mange handleplaner osv. om at sætte fokus på og sådan nogle fine udtryk.
Jeg tror, at vi alle sammen godt ved, hvad problemerne er, men det er også vigtigt, at midlerne kommer derud, hvor de gør gavn.