Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2012-05-10:
Det her forslag handler om vindmøller, det handler om biogas, det handler om vedvarende energi, det handler om at forandre hele den måde, vi producerer vores energi på, så den bliver grøn.
Det handler om at få bragt Danmark i den absolutte globale førerposition i forbindelse med den grønne omstilling, nøjagtig som vi var vant til det op igennem 1990'erne med Svend Auken i front.
Jeg synes, det er værd lige at bruge to ord på, hvad det var, der virkede dengang, og hvad det er, der også virker i det her forslag i dag.
Det vindmølleeventyr, der blev skabt dengang, det kæmpebrand, der blev skabt med Vestas, blev til, fordi man lavede et samarbejde, der var et resultat af nogle politiske beslutninger, der blev truffet her på Christiansborg, og det blev til ved hjælp af et stærkt erhvervsliv, der var med på at spille den bold, der blev trillet fra Christiansborg.
Det har skabt 20.000 arbejdspladser i Danmark, og det har gjort, at Danmark verden over er kendt for at være det land, der kan det her med den grønne omstilling.
Hvad er det så, vi gør nu?
Jamen det er jo præcis det samme.
Det er at vise, at hvis man tager et politisk initiativ, hvis man tør tro på, at erhvervslivet kan være en stærk medspiller, og hvis man i øvrigt har en befolkning, som rigtig gerne vil det her med grøn omstilling, jamen så kan man bringe sig i en situation, hvor man bliver modelland for alle de andre.
Hvad er det, vi selv gør i Danmark, når vi ser på forandring af energiforsyningen?
Vi kigger rundt og ser de steder, hvor man har løbet rigtig, rigtig stærkt.
Hvordan virker det, hvad er det, de gør, hvordan får de det til at hænge sammen, hvilke protester kommer der, hvad er det, de kan politisk?
Og så forsøger vi at kopiere det bedste af det til vores eget nationale niveau.
Det er jo præcis det samme, der skal til internationalt.
Indimellem kan man godt blive en lille smule vemodig og trist, når man ser, hvordan det internationale spor fungerer.
Der sidder en masse politikere, som burde træffe alle de rigtige beslutninger, men som ikke gør det – som ikke gør det.
Og det er selvfølgelig, fordi man har et konsensussystem.
Det må vi acceptere, det er det bedste, vi har, og vi skal selvfølgelig arbejde videre i det spor, så godt vi kan.
Jeg bliver meget trist af, at man bliver nødt til at forlade ideen om at kunne nå 2- graders-målsætningen, at man ikke længere tror, man kan nå den.
Det kan vi selvfølgelig godt have et ønske om og en politisk vision om, men jeg mener også, at det FN-spor arbejder for langsomt.
Det vil sige, at det ambitionsniveau, vi lægger i Danmark, skal være med til at inspirere.
Lad os se på, hvad der skete i USA.
Selv om USA i årevis har haltet bagefter set med meget grønne briller, har det jo ikke forhindret hverken erhvervsliv eller organisationer i USA i at sprinte derudaf.
Det, vi kan i Danmark, er jo, at vi kan bringe alle de fire led til at fungere samtidig.
Og det er præcis det, vi gør med den her energiaftale.
Jeg mener, at det skal bruges som inspiration.
Det skal bruges som inspiration i de lande, som vi godt kunne tænke os gik lidt længere.
Det skal bruges som inspiration på et tidspunkt i verdenshistorien, hvor man ikke kan få FN-systemet til at træffe alle de beslutninger og gøre dem så vidtgående, som vi gerne ville have det her i Danmark.
Den inspiration skal bruges til at få lavet en grøn omstillingsbølge, som ikke bare kommer til at handle om Danmark, men som bruger Danmark, på samme vis som når vi kigger til Samsø og andre steder, hvor man er nået rigtig, rigtig langt, når vi skal lave den danske energiforsyning.
Det lovforslag, vi konkret behandler her, handler om at få sat skub i efterspørgslen på vindmøller.
Det handler om at fortsætte det industrieventyr, vi har haft på den front.
Det handler om at skabe nogle vilkår for at udvikle biogas i dansk landbrug, det handler om at få skabt arbejdspladser, det handler om at erkende, at vores eget erhvervsliv og vores egen industri har brug for den her grønne omstilling, og jo hurtigere, vi kommer foran på den bølge, jo lavere bliver produktionsomkostningerne for hele industrien, for hele erhvervslivet, for hele landbruget; jo bedre bliver vores konkurrenceevne, og i jo højere grad kommer vi til at vise, at selv om FN ikke kommer til at tage alle de vidtgående beslutninger, som vi gerne vil have, er der alligevel en vej, som forhåbentlig også i sidste ende får trukket FN-systemet med.
Vi støtter selvfølgelig det her lovforslag som en del af energiforliget.
Og jeg mener, at man sådan set kan tillade sig at gå en lille smule mere håbefuld fra Folketingssalen i dag efter de her førstebehandlinger.