Kim Andersen (V), 2007-10-23:
Jeg synes, det er mere end almindeligt tankevækkende, at vi står her i dag ved tredjebehandlingen af L 2 - forslaget om lavere skat på arbejde - og får en generel skattepolitisk diskussion, som munder ud i, at den socialdemokratiske ordfører ikke er i stand til at forklare Folketinget og dermed offentligheden, hvad der er Socialdemokratiets skattepolitik.
Det er jo kendsgerningen efter de ordvekslinger, der har været her fra talerstolen den sidste halve time.
Socialdemokraterne kan ikke, vil ikke svare på, hvad deres skattepolitik er.
Man henviser til Dansk Folkeparti og har alle mulige andre begrundelser, som dybest set er irrelevante for det, som et selvstændigt politisk parti burde have afklaret og mene om et væsentligt politisk spørgsmål.
Socialdemokratiet, som i så mange år har været regeringsbærende i dette land, er stadig Folketingets næststørste parti og fører an i oppositionen for at overtage regeringsmagten.
Al ære og respekt for det, for det er et stort oppositionspartis rolle.
Men det er sandt for dyden også, hr. formand, et stort partis opgave, forpligtelse og ansvar at lægge sin politik frem.
Vi kender jo Socialdemokraternes og SR-regeringens gøren og laden på dette felt gennem mange, mange år: stigende skatter, flere skatter, stigende afgifter og flere nye afgifter.
Det er den socialdemokratiske medicin at tage skatteborgernes penge til forvaltning i de offentlige kasser og omfordeling.
Venstre og VK-regeringen har siden 2001 vist en anden vej på skattepolitikkens område.
Vi har fastholdt et skattestop, som har gjort, at familierne og virksomhederne har kunnet disponere i tillid til gældende regler og den økonomi, som de kender.
De har turdet investere, det har givet tro på fremtiden, og det har medført, at vi nu har en rekordstor beskæftigelse i det danske samfund, at vi har den laveste ledighed i mands minde, at der satses på forskning og på udvikling i virksomhederne, at der bygges nyt som ingen sinde tidligere, og at der skabes arbejdspladser til gavn for alle.
Ikke mindst er en sådan vækst og en sådan dynamik til gavn for de svageste i vores samfund, også til gavn for dem med de mindste indkomster.
Det har ført til, at vi nu har så megen vækst i det danske samfund, at vi mangler arbejdskraft.
Vi har denne sommer været vidne til, at erhvervslivet har måttet sige nej til mange store og gode ordrer, simpelt hen fordi der ikke var arbejdskraft til at levere de varer og ydelser, som skulle til for at tage ordren ind.
Derfor er det vigtigt for Venstre og for regeringen at tilrettelægge politikken og især skattepolitikken således, at vi øger arbejdskraftudbuddet.
Det forslag om lavere skat på arbejde, som vi her har til behandling, opfylder den målsætning.
Finansministeriet har beregnet, at det vil give 7.000-8.000 flere personer på arbejdsmarkedet.
Så kan man sige, at det ikke er voldsomt mange, og at det ikke løser problemet med arbejdskraftmangelen.
Det er rigtigt, at det ikke løser problemet her og nu, men det er et vigtigt skridt i den rigtige retning, For os er det også vigtigt, at vi ud over at levere øget arbejdskraft til både den offentlige og den private sektor gør det stadig mere attraktivt at komme fra passiv forsørgelse ind på arbejdsmarkedet og selv tjene sin løn, gøre en indsats, betale sin skat og bidrage til samfundets husholdning.
Når man så er kommet ind, er det vigtigt - og her vil vi gerne bruge skattepolitikken til at motivere til det - at man enten kan dygtiggøre sig gennem uddannelse eller være flittig og derved få en bedre stilling og en højere løn.
Det skal der naturligvis være en gulerod for, og derfor er forslaget her et skridt i den rigtige retning.
Det gør, at de med de små og mellemste indkomster får lov til at beholde en lille smule mere af deres egen indkomst til sig selv.
Det er netop dem med de mellemste indkomster, der får mest gavn af det forslag, vi her har til behandling, og det er med velberåd hu, fordi vi tror, det er her, vi for små midler har mulighed for at øge arbejdskraftudbuddet, fordi man kan se en fordel ved at tage 3 eller 5 overarbejdstimer mere om ugen, helt konkret kan se på sin lønseddel, at det kan betale sig, og at det giver noget til familiens privatforbrug.
Når tilstrækkelig mange ræsonnerer sådan - og det viser teorierne og beregningerne at de vil gøre - giver det altså det øgede arbejdskraftudbud på 7.000-8.000 personer.
Det synes vi er rigtigt, og det bærer i retning af en sund og fornuftig udvikling, som vi gerne vil støtte fra Venstres side.
Det, vi derimod savner et klart og entydigt svar på i dag, er, om det her skal forblive teori eller blive til virkelighed, hvis det er sådan, at Socialdemokraterne får magt, som de har agt.
Skal det blive til virkelighed fra den 1. januar 2008, sådan som det er forudskikket i lovforslaget, og sådan som det er Venstres, De Konservatives, Dansk Folkepartis og, som jeg forstår det, også Ny Alliances politik?
Eller skal det forblive en skøn drøm og ren teori?
Hvis Socialdemokraterne på et tidspunkt skulle komme i regering, er det så sådan, at man på baggrund af den dundertale mod forslaget, man har holdt her i dag, vil rulle forslaget tilbage, om jeg så må sige, undgå at udløse disse lettelser af skatten på arbejde og udskrive en regning til borgerne i størrelsesordenen 10 mia. kr. plus naturligvis det, som Socialdemokraternes finanslovudspil må kræve af finansiering, og det, som alle de øvrige politiske oplæg, der kommer fra Socialdemokraterne i denne tid, skal finansieres med?
Der er jo mange bud fra Socialdemokraterne i disse måneder.
Overbud vil de fleste af os kalde dem, forslag, som - hvis de skal virkeliggøres - skal finansieres, og som man kan befrygte vil kræve yderligere beskatning af befolkningen.
Hvad vil der ske for erhvervslivet?
Er det børnefamilierne, der skal holde for, fordi deres indkomster bliver udhulet, ved at de såkaldte grønne afgifter bliver sat op, at prisen for daginstitutionerne bliver sat op, og at andre takster bliver sat op?
Det kan man frygte.
Man kan virkelig frygte, at det er den ene, den anden og den tredje gruppe i det danske samfund, herunder erhvervslivet, som vil komme til at lide under, at Socialdemokratiet reelt ikke har nogen skattepolitik, men en masse, masse løfter, som skal finansieres og derfor kræver øgede skatter.
Vi har i dag spurgt den socialdemokratiske ordfører nok 12-15 gange, hvad Socialdemokraterne vil, når forslaget om lavere skat på arbejde, L 2, forhåbentlig og formentlig bliver gennemført senere i dag.
Hvad vil man, hvis man får magt?
Vi har ikke kunnet få et svar, vi har ikke kunnet få at vide, om Socialdemokraterne i dag står bag skattestoppet og skattestoppets definitioner, eller om det er en skattekommission, eller hvad det nu er, man vil have.
Tidligere har det været sådan, at vi kunne få et svar, og så holdt det 2-3 dage eller måske et par uger.
Jamen så vidste vi da så meget så længe, men i dag kan vi ikke engang få et svar på, hvad Socialdemokraterne mener her og nu om et så vitalt og helt centralt indenrigspolitisk spørgsmål som skat.
Jeg synes det er flovt; jeg synes, det er pinligt; jeg synes, det er forstemmende, og det siger Folketinget og den danske befolkning rigtig, rigtig meget om, hvad det er for et Socialdemokrati, som beder om at få borgernes stemmer på et eller andet tidspunkt.
Det er et parti, som ikke har svar på tidens spørgsmål, og som ikke har en reel politisk afklaring med sig selv i et indenrigspolitisk sværvægtsspørgsmål som skattepolitik.
Det er pinligt.
Men VK-regeringens skattepolitik ligger fast.