Sophie Løhde (V), 2011-04-01:
Et kort øjeblik fristes man til at spørge forslagsstillerne fra Liberal Alliance, om de mon har fået en lille smule kolde fødder over deres egne forslag i Folketingssalen.
I hvert fald forekommer det jo en anelse pudsigt, at man i det ene beslutningsforslag mener, at regionerne skal nedlægges og opgaverne deles mellem stat og kommuner – færdig, punktum – alt imens man i det næste beslutningsforslag foreslår, at man først lige laver en undersøgelse af konsekvenserne af at nedlægge regionerne.
Noget tyder med andre ord på, at selv forslagsstillerne er kommet lidt i tvivl om, om det lette svar på alle de svære udfordringer nu også er så let endda, eller hvad?
Man har vel lov til at håbe.
Når det så er sagt, vil jeg gerne medgive forslagsstillerne, at det engang imellem forekommer vanskeligt at placere det politiske ansvar på sundhedsområdet.
Og nej, her tænker jeg ikke kun på visse regionspolitikere, der til tider er flinke til at dukke hovedet, gå i flyverskjul eller pege fingre ad Christiansborg.
Nej, her tænker jeg lige så meget på den stribe af Christiansborgpolitikere, der engang imellem flittigt forsøger at placere ansvaret for alverdens lokale driftsmæssige dispositioner på regeringens bord, selv om ansvaret rettelig var og er regionernes.
F.eks. er det da ikke længe siden, at oppositionen pludselig mente, at det nu var statsministerens skyld, at der blev afskediget medarbejdere på Herlev Hospital, selv om man sort på hvidt kunne læse af dagsordensmaterialet i Region Hovedstaden, som altså har ansvaret for Herlev Hospital, og jeg citerer:
Der er en række fællestræk i forhold til de virksomheder, der er i merforbrug.
For flere hospitalers vedkommende er ubalancen især en følge af, at virksomhederne har haft forventning om en større aktivitet, som ikke er realiseret, samtidig med at udgiftsniveauet ikke er tilpasset hertil.
Citat slut.
Eller sagt på jævnt dansk: En række hospitaler havde ansat mere personale, end der var patienter til.
Ja, det er i situationer som disse, at man en gang imellem kan undre sig, særlig når man samtidig kan mindes en regionsrådsformand, der i sin valgkampagne slog stort på sloganet: Nogen skal jo slå i bordet.
Et kort øjeblik fristes man til at spørge, om formanden ikke bare kunne starte med at slå øjnene op og rent faktisk påtage sig et reelt ansvar for de driftsmæssige dispositioner, som man nu engang har ansvaret for, og som man også insisterer på fortsat at have ansvaret for.
Men nej, det er selvfølgelig nemmere at give regeringen skylden for, at man flere steder havde ansat mere personale, end der var patienter til.
Sådan er det jo, og efter søndag kommer altid mandag.
Men når Liberal Alliance så i dag foreslår, at man med den ene hånd skal nedlægge regionerne og med den anden hånd skal undersøge konsekvenserne af en sådan beslutning, er det helt korte svar, at vi i Venstre ikke har planer om at ændre på den kommunalreform, som i øvrigt hviler på et omfattende forarbejde fra ikke mindst Strukturkommissionens side.
En analyse af den model, som Liberal Alliance foreslår som alternativ til regionerne, hvor altså regionernes opgaver deles mellem stat og kommuner, dvs. med kun to politisk-administrative niveauer i Danmark, forefindes derfor allerede i Strukturkommissionens omfattende betænkning, der som sagt dannede afsæt for netop kommunalreformen.
Endelig er der jo også erfaringerne fra alle de andre steder, hvor man rent faktisk har gjort, hvad Liberal Alliance i dag foreslår.
F.eks. blev der i 2002 gennemført en omfattende strukturreform af det norske sundhedsvæsen, hvor man skabte et statsligt sundhedsvæsen med det formål at forbedre økonomistyringen.
Det efterfølgende resultat var desværre ikke videre opløftende, eftersom man igennem en længere årrække har måttet konstatere massive budgetoverskridelser.
Til sammenligning hermed tyder regionernes foreløbige forventninger til regnskabet for 2010 på, at man har formået at få styr på sygehusenes økonomi, samtidig med at ventelisterne vel at mærke er faldet og aktiviteten på landets sygehuse er steget.
Sluttelig vil jeg derfor gerne bakke op om ministerens fokus på de resultater, som regionerne foreløbig har opnået i løbet af deres ganske korte levetid.
Nye udfordringer opstår, og vi skal naturligvis løbende være opmærksomme på, om ting kan gøres bedre i forhold til den struktur, som vi kender i dag.
Det afgørende er i sidste ende, at regionerne lever op til det ansvar, som de nu engang har fået, og at vi i Folketinget også respekterer den ansvarsfordeling.
Lad det sidste være en stilfærdig opfordring på sådan en forårsfredag, og jeg skal på den baggrund meddele, at vi i Venstre ikke kan støtte de fremsatte beslutningsforslag.