Sofie Carsten Nielsen (RV), 2012-05-22:
Tak for det.
Så går jeg ud fra, at der i forslaget – det kunne jeg jo høre på spørgsmålene – også ligger et ønske om at drille de borgerlige partier, hvis minister netop gav dispensationer til to danske universiteter, men konkurrencen om, hvem der er mest liberalistisk, overlader jeg trygt til jer.
Jeg er måske mere overrasket over, at Liberal Alliance kun mener, at ophævelse af muligheden for dispensation skal gives til offentlige institutioner, når nu dispensationsmuligheden gælder alle arbejdsgivere.
Jeg kunne også høre på spørgsmålene, at det ikke er en fejl, men måske nærmere et udtryk for en helt særlig despekt for offentlige arbejdsgivere.
Private arbejdsgivere kan godt administrere at gøre brug af dispensationsmulighederne, men det kan offentlige arbejdsgivere ikke.
Politisk giver det mening, hvis man tager udgangspunkt i, at ligestilling i en ren liberalistisk samfundsforståelse handler om, at kvinder skal indtage det offentlige rum, hvis de vil have indflydelse.
De skal søge lederstillinger eller professorstillinger, og hvis de er kvalificerede, jamen så vil de få dem.
Men den her skelnen mellem offentlig og privat eller mellem struktur og individ gør jo så, må jeg formode, at Liberal Alliance aldrig vil opfatte ligestillingsudfordringer som et politisk eller kollektivt problem, og at den manglende ligestilling i Danmark med hensyn til rekrutteringsmekanismer så kun kan anskues i forhold til det enkelte individ, der bliver berørt.
Og det er klart, at man ikke er et offer eller en stakkel, hvis man ikke får en professorstilling eller en bestyrelsespost, men når ligestilling på den måde bliver gjort til et spørgsmål om den enkelte kvindes ret til en professorstilling, er det selvfølgelig ret let at latterliggøre hele projektet, som man må formode er en del af formålet.
I Radikale Venstre er vi glade for, at regeringen har en politik.
Regeringen ønsker at forandre tingenes tilstand, og regeringen ønsker i øvrigt at leve op til EU's mål om at fremme ligestilling blandt kvinder og mænd.
Det er formålet med dispensationsmuligheden fra ligebehandlingsloven og ligebehandlingsdirektivet, at man, hvis man vil, kan igangsætte positive særforanstaltninger for netop at fremme ligestilling blandt kvinder og mænd.
Det må ikke ske på bekostning af kvalifikationer.
I 2004 leverede en folketingskandidat, der nu er medlem af Folketinget for Liberal Alliance, en bredside af rang i dagbladet Information mod den daværende ligestillingsminister Henriette Kjær fra De Konservative.
Hun skrev bl.a.: »Ligestillingsområdet har i høj grad behov for en minister, der er parat til at bruge de redskaber, der findes inden for hendes egen disciplin, nemlig de politiske løsninger.«
Medlemmet har, som hr. Simon Emil Ammitzbøll har det, skiftet parti siden udtalelsen og, må man formode, ligeledes skiftet mening.
Al ære og respekt for det, det skal der være plads til, men jeg synes, at citatet er så godt, at jeg gerne lægger navn til.
Sådan en minister har ligestillingsområdet nemlig fået.
Og den her debat handler om, hvorvidt private virksomheder såvel som offentlige institutioner, hvis de af egen fri vilje ønsker at gøre en indsats for at fremme ligestillingen og ønsker at gøre brug af positive særforanstaltninger, så også kan gøre det.
Selvfølgelig skal de have mulighed for det.
Derfor stemmer vi i Det Radikale Venstre nej til forslaget fra Liberal Alliance.