Morten Messerschmidt (DF), 2008-04-08:
Det, som hr. Jesper Langballe betegnede som betænksomhed ved hr. Svend Aukens ageren, vil jeg nu snarere betegne som dyb mistænksomhed.
For sagen er, at det eneste, der var afgørende for Socialdemokratiet i det her spørgsmål, var datoen for, hvornår der skulle afholdes et folketingsvalg.
Hvis der er nogen, der er i tvivl om det, kunne hr. Svend Auken jo spørge hr. Leif Lahn Jensen, han kunne spørge hr. Rasmus Prehn eller nogle af de andre agtværdige medlemmer af hr. Svend Aukens egen folketingsgruppe, som forsøgte at vinde personlige stemmer i folketingsvalgkampen netop på det her spørgsmål.
Hvor er de i debatten i dag?
Hvor er de, når vi skal trykke på knapperne?
Hvor er de, som har lovet deres vælgere på Djursland, i Nordjylland og andre steder rundtomkring i landet, at de sandelig ville støtte op om, at man skulle have en folkeafstemning?
Ja, de er banket på plads af hr. Svend Aukens mistænksomme adfærd.
Så får vi at vide af hr. Villy Søvndal, undskyld, af hr. Michael Aastrup Jensen - i disse tider kan man jo nemt tage fejl - at det her bare handler om juridiske detaljer.
Det handler bare om, at man får Justitsministeriets jurister til at klargøre, om vi nu sådan rent juridisk ifølge grundloven skal have en folkeafstemning eller ej.
Det er lidt besynderligt, at hr. Aastrup Jensen netop føler trang til at henvise til Nicetraktaten.
Hvorfor føler han ikke trang til at henvise til Edinburghtraktaten eller afstemningen i 1986 om det indre marked?
For sagen er, at der kom man nemlig begge gange frem til, at man, på trods af at man ikke var inde i grundlovens § 20, ville holde en folkeafstemning.
Man var ikke inde i grundlovens § 20 i 1986, fordi juristerne, som hr. Michael Aastrup Jensen altså har sådan en stor tillid til, kom frem til, at der ikke var tale om suverænitetsafgivelse.
Man holdt alligevel også i 1993 en folkeafstemning, på trods af at der var mere end fem sjettedeles flertal i Folketinget for traktaten.
Så sagen er bare, at Venstre og de øvrige japartier generelt vælger og plukker deres argumenter fra hylderne, alt efter hvad der nu engang passer.
Der er ingen stringens, der er ingen linje.
Desuden kan man jo også henvise til, at det altså rent faktisk nogle gange sker - selv om det for mig personligt og sådan helt generelt selvfølgelig er noget af en bet at måtte indrømme - at Justitsministeriet tager fejl.
Det burde visse af de folketingsmedlemmer, vi ser her i dag, og som jo har en høj anciennitet i Folketinget, trods alt kunne huske.
De burde trods alt have et vist kendskab til, at man skal tage tingene med et gran salt, særlig med alle de forbehold, som Justitsministeriets udmærkede redegørelse i øvrigt indeholder.
I Dansk Folkeparti er vi nu engang af den opfattelse, at tvivlen altid skal komme vælgerne til gode, at tvivlen altid skal føre til, at man så spørger en ekstra gang.
Og jeg vil minde om, at alle, der nu om lidt trykker nej, vil være forpligtet - én ting er, at de er forpligtet over for deres egen samvittighed, det er der mange der tager let på, men de vil være forpligtet over for eftertiden, over for den udvikling, som EU gennemgår, forpligtet over for, at svarene på de flere hundrede spørgsmål, vi har stillet til regeringen, holder vand.
Og jeg vil sige, at jeg er meget i tvivl om, om den forudindtagede holdning om, at EF-Domstolen sandelig vil lægge en tilbageholdende linje i årene, der kommer, at charteret om grundlæggende rettigheder overhovedet ikke får nogen videre indflydelse, og at de 60 områder, hvor Danmark afgiver sin vetoret, ikke betyder noget for vores suverænitet, holder.
Jeg vil sætte et meget store spørgsmålstegn ved, om de svar og de antagelser, vi i dag har hørt, holder i fremtiden.
Fremtiden vil være det, som vi holder dagens nejstemmer op imod, og jeg er glad for, at jeg og min folketingsgruppe ikke er iblandt dem.