Karen J. Klint (S), 2009-01-22:
Jeg vil gerne starte med at sige, at SF har utrolig meget ret i, at der er behov for at få sat fokus på de pårørendes involvering eller samarbejde med de pårørende i den sundhedsbehandling, der tilbydes mennesker med psykiatriske lidelser.
Men min gruppe finder dog ikke, at vi lige nu skal gå til lovgivning om og konkretisere en drejebog for, hvordan samarbejdet skal være, sådan som det foreslås her.
Det finder vi faktisk der er regler om indtil flere andre steder for alle typer patienter i det danske hospitalsvæsen.
Vi er enige med SF i, at det ikke er godt nok på psykiatriområdet, men vi synes også, der er nogle faldgruber, som SF ikke helt har taget med i betragtning.
Nogle gange er der i hvert fald en interessekonflikt, for at sige det meget direkte, mellem en psykiatrisk patient og selve familien, så selv om familien sidder med meget stor viden, er det ikke nødvendigvis i patientens interesse, at familien bliver inddraget - det er jo det udtryk, der bliver brugt her - og derfor synes jeg, at debatten om, hvordan vi kan gøre det, skal gradueres.
Jeg har selv prøvet at gøre det i bladet Udsat i november, hvor jeg på bagsiden har skrevet en kronik om plads til de pårørende i psykiatrien.
Tidligere statsminister Poul Nyrup Rasmussen har også for nylig foreslået, at vi her i Folketinget måske skulle se på, om vi skulle lave en slags socialt regnskab, som er anderledes end Rådet for Socialt Udsattes, og som netop skulle handle om psykiatriområdet og andre udsatte grupper.
Det kunne også være en model.
Når vi siger, at der ikke er behov for lovgivning lige nu, men at der er nogle andre muligheder, siger vi det også i lyset af, at vi ved, det ikke er godt nok i dag.
Vi siger det også i lyset af, at vi faktisk tror på, at hvis psykiatrien kom mere på finansloven og ikke skulle finansieres så meget over satspuljen, kunne det være, at regionerne og kommunerne fik råd til at leve op til den rammelovgivning, der er indtil flere steder, og fik råd til det fornuftige og nødvendige samarbejde med de pårørende.
Jeg har hørt, at ordføreren har spurgt de andre ordførere om retssikkerheden og retten til det.
Der er en detalje, som heller ikke er med i beslutningsforslaget, men som jeg også synes vi bør drøfte, når vi drøfter inddragelse af pårørende.
Det er informationer på fremmedsprog om psykiatriske lidelser og behandlingsformer, ikke mindst ud fra den viden vi har om, at nogle af generationerne i nogle af de etniske grupper helt naturligt, i kraft af den livshistorie de har medbragt, faktisk er overrepræsenteret i nogle kategorier af psykiatriske lidelser.
Jeg kan have mine tvivl om, hvorvidt et menneske, der kommer fra et andet land, er hallucioneret på dansk eller på sit eget modersmål, og jeg kan have mine tvivl om, hvorvidt en pårørende, som ikke kan dansk til fuldkommenhed, kan forstå en dansk information, så jeg så gerne, at vi her kunne lave noget fælles.
Selv om jeg har sagt, at psykiatrien skal mere på finansloven, kunne informationer på andre sprog faktisk godt være en satspuljeovervejelse værd, så vi får noget evidensbaseret viden, og det netop ikke giver merarbejde til regionerne, som jo ikke har for gode ressourcer til at håndtere arbejdet.
Jeg vil konkludere, at vi er meget enige med Socialistisk Folkeparti i, at der er behov for bedre samarbejde og behov for, at regionerne lever op til de regler, der er.
Men samtidig er der behov for, at regeringen hjælper dem økonomisk, så de har tid og råd til at leve op til den rammelovgivning, der er, for ellers er det jo festtaler, vi holder herinde, når vi taler om de eksisterende regler.
Det nytter jo ikke noget, hvis der ikke er mulighed for at gennemføre dem i praksis, og det er det sidste, jeg gerne vil slås for.