Özlem Sara Cekic (SF), 2012-02-21:
Jeg er jo ny ordfører på området, jeg har ikke været ældreordfører før, så man må endelig bære over med mig, hvis der er nogle ting, hvor man tænker: Det burde hun have vidst.
Jeg vil starte med at sige tak for den her forespørgsel.
Jeg har nogle holdninger til, hvordan man skal behandle ældre.
Nu har jeg jo en anden etnisk baggrund – det er der sikkert nogle der har opdaget – og i Tyrkiet, hvor mine forældre kommer fra, har man meget slående en helt anden tilgang til ældre mennesker.
Jo ældre man er, jo større sandsynlighed er der for, at man får et job.
Jo ældre man er, jo større sandsynlighed er der for, at folk lytter til, hvad man siger, og jo større sandsynlighed er der for, at folk rejser sig op, når man kommer ind i et rum.
For der er en ekstremt stor respekt om ældre.
Jeg synes, det har været enormt bemærkelsesværdigt, når man har diskuteret ældre i Danmark, at det altid har handlet om en byrde: Åh, hvad skal vi gøre, nu bliver de bare så mange, og de kræver også så mange penge, og hvad skal vi gøre?
Det synes jeg faktisk er en utrolig kedelig tilgang til en stor gruppe mennesker, som i den grad har gjort, hvad de kunne, for at det her velfærdssamfund hænger sammen, som det gør.
Når vi snakker om ældre borgere, synes jeg også, der er en tendens til, at vi snakker om dem som én kæmpe homogen gruppe.
Enten er de sindssygt ressourcestærke, eller også er de utrolig udsatte.
Men sådan er virkeligheden ikke, virkeligheden er jo ikke sort-hvid.
Der er jo en gruppe ældre borgere, som spiller golf fem gange om ugen, rejser to gange om året, er enormt ressourcestærke, kan fem sprog.
Og så er der jo også nogle ældre borgere, som er meget ensomme, som ikke har et stort netværk, som ikke har et stort økonomisk råderum.
Derfor synes jeg også, at det, når vi diskuterer ældre, er rigtig vigtigt at have nuancerne med, så vi også ved, hvordan den hjælp, vi skal tilbyde, skal være.
Jeg synes, det var enormt interessant at læse Ældrekommissionens udspil.
I forbindelse med meget af det tænkte jeg: Tænk, behøver man egentlig at nedsætte en kommission for at komme frem til de anbefalinger, som burde være helt almindelig sund fornuft for plejehjemslederen, for kommunen eller for folketingspolitikeren, altså at sådan burde ældrepolitikken være.
Selvfølgelig burde det da være sådan, at ældrepolitikken er baseret på nogle værdier, hvor man har selvbestemmelse, hvor der er respekt, hvor der er værdighed, hvor der er ligestilling.
Derfor glæder det mig også, at vi kommer til i fællesskab at prøve at videreføre nogle af de her ideer, der er kommet fra Ældrekommissionen.
Det andet, som jeg synes er enormt vigtigt i debatten, når vi diskuterer ældre, og hvis vi for alvor mener, at ældre er en kæmpe ressource for samfundet, er, at vi skal prøve at styrke den måde, kommunerne og institutionerne kan samarbejde på om at bruge de ældre.
Jeg har mødt så mange børn, som kommer fra socialklasse 5, som det ville være fantastisk for at have nogle reservebedsteforældre – nogle, som var i stand til at lave lektier med dem og kunne hjælpe dem videre.
Så er der jo den anden gruppe ældre, jeg også snakkede om, og som er meget ensomme og på en eller anden måde har brug for hjælp.
Hvad kan vi gøre for at styrke fællesskaberne?
Hvad kan vi gøre, for at vi kommer hinanden mere ved?
Det andet er jo, hvad vi kan gøre i forhold til det stærke frivillige civilsamfund, der er i Danmark, hvor man kan hjælpe hinanden.
Men jeg vil selvfølgelig også påtage mig et ansvar; når man sidder på Christiansborg, har man også et ansvar i forhold til de rammer og retningslinjer, kommunerne arbejder under, i forhold til hvordan vi skal behandle ældre.
Jeg synes, det er enormt spændende, at vi diskuterer det her.
Det bliver ikke sidste gang, og det håber jeg heller ikke at det gør, at vi i fællesskab, også når vi diskuterer satspuljen og andre ideer, kommer til at sætte fokus på det her – det er jo ældreår – for det er en rigtig, rigtig vigtig problemstilling.
Så tak for det.