Kristian Jensen (V), 2008-10-24:
Se, hr. Nick Hækkerup er så mere fair, end Kommunernes Landsforening normalt plejer at være, for de plejer at tage udgangspunkt i opgørelsen pr. ultimo 2004, som de bruger til sammenligning.
Der er det, jeg bare siger, at opgørelsen af den ændring, der måtte være sket fra primo 2005, og til vi overtog det, ser jeg gerne, og den har jeg ikke set endnu.
Hr. Nick Hækkerups opgørelse er sådan set faktuelt korrekt, men det svarer lidt til, at man kigger på en mark med klippede får og siger, at de nu er blevet klippet, hvortil der bliver sagt: Nej, det kan du jo ikke vide, du ser kun den ene side af dem, mon de nu også er klippet på den anden side?
Hr. Nick Hækkerups tal medtager ikke den store overførsel af en lang række andre budgetposter, der er sket, plus at hr. Nick Hækkerups tal heller ikke tager højde for, at en række af de her poster, der ikke er blevet inddraget, er der fuld statslig refusion på.
Så det påvirker ikke kommunernes evne til at udbetale sociale ydelser, renovere skoler og andet.
Det er alene et spørgsmål om, at staten har overtaget en kreditrisiko, og det har staten naturligvis.
Jeg har i særdeleshed en interesse i at få inddrevet pengene, og det er det, vi forsøger at effektivisere og modernisere, bl.a. med det lovforslag, vi diskuterer her.
Vi har indført en række lovgivningsmæssige pakker vedrørende inddrivelse i de senere år startende med aftalen om at samle inddrivelsen ét sted.
Det giver et større overblik og en større klarhed over, hvad det er for en myndighed, man skal henvende sig til, når der kun er én instans i stedet for tidligere, hvor der var op til fem forskellige instanser, som man som skyldner skulle gå til og skulle kunne håndtere.
Som borger og som virksomhed giver det et klarere overblik over, hvor det er, man henvender sig for at få indpasset sin økonomi i forhold til sin gæld eller sin gæld i forhold til sin økonomi.
Det næste skridt var så at gå ind og kigge på de enkelte lovgivninger og strømline og ensarte de forskellige inddrivelsesregler.
Det har vi så gjort, sådan at inddrivelsesreglerne og muligheden for modregning osv. er blevet ensartet i lovgivning på lovgivning.
Det, vi laver nu, er så det tredje skridt, nemlig at tage de ensartede, men meget spredte paragraffer, der er, og samle dem i én lov.
Og det betyder, at formålet med de to lovforslag, vi taler om i dag, sådan set ikke er at lave materielt meget om på den konkrete lovgivning vedrørende inddrivelse, det er i langt højere grad at samle paragrafferne i én lov, sådan at det er nemmere for skyldnere at få overblik over det, men så sandelig også, så det er nemmere for medarbejdere at få et overblik og få mulighed for at lave henvisningerne til, hvad det er for konkrete paragraffer, der er tale om.
For det er jo sjældent sådan, at man som borger sørger for at betale alle sine regninger til alle kreditorer, bortset lige fra en - altså, at man betaler alting, men børnebidrag gider man ikke betale
; eller at man betaler alting, men licensen vil man ikke betale; eller at man betaler alting, men f.eks. børnehaven vil man bare ikke betale.
Det er jo ikke tilfældet i virkelighedens verden, selv om det godt lidt kan lyde sådan, når nogle af ordførerne har fremført deres argumenter om, at SU er en helt speciel form for gældstype.
Ja, den er helt speciel, i den forstand at det er en ordning, som staten stiller til rådighed, og som vi stiller til rådighed med det formål, at de unge og de, der studerer, har mulighed for at studere, samtidig med at deres økonomi er i orden.
Og så forventer vi, at deres indtægt senere hen er høj nok til, at de kan betale lånet tilbage.
Men sandheden er jo, at det er, når man opbygger gælden.
Når først gælden er der, er den lige præcis som al anden gæld, og i virkelighedens verden er det jo ikke sådan, at man betaler sine kreditorer på alle områder, men ikke på SU-området.
Typisk er det jo sådan, at når man kommer i økonomisk uføre, smitter det af på alle områder, og derfor er hele tankegangen om, at SU-gæld er en ganske særlig og helt specielt gældsform, som vi skal have nogle helt specielle eftergivelsesregler for, ikke korrekt.
Det er faktisk sådan, at med den samling, som vi lægger op til fra Skatteministeriets side, vil der komme to klare forbedringer:
Og den anden forbedring er, at så lang tid vi opretholder forskellige eftergivelsesregimer, er man som borger nødt til at søge eftergivelse flere steder, hvis man skal have det fulde overblik og den fulde oprydning i sin privatøkonomi, men ved at samle det ét sted, har vi mulighed for at skabe et klarere overblik og dermed give en bedre sagsbehandling til borgerne.
Jeg vil også sige, at det, vi taler om her, er netop, som fru Hanne Agersnap nævnte, 131 personer i det eftergivelsesår, der hedder 2008-2009, og tallet er stærkt faldende i de kommende år.
Det er en meget, meget lille andel af de tilbageværende studielånsmodtagere, og derfor er spørgsmålet, hvad det er, vi vinder ved at opretholde et særskilt system for så lille en gruppe, når man samtidig kan lave forbedringer ved at give dem en fælles inddrivelseslov.
Der er efter min klare opfattelse ikke tale om forringelser i forbindelse med omlægningen og sammenlægningen her.
Der er tale om, at vi giver mulighed for et klarere og bedre overblik for skyldnere til at få ryddet op i deres økonomi.
Men jeg anerkender, at der kan være mange spørgsmål at rejse i sagen, og vi kan også høre, at de allerede er blevet rejst.
Jeg tror også, at vi gennem en grundig udvalgsgennemgang kan være med til at få ryddet nogle af problemerne og noget af tvivlen af vejen, sådan at vi kan vedtage lovforslaget, som det er, og dermed få skabt en samlet helhed i eftergivelsen af gæld.
Til nogle af de sådan mere konkrete spørgsmål, der har været, startende igen med fru Hanne Agersnap, vil jeg sige, at det er min klare opfattelse, at vi ved at skabe et ensartet grundlag for eftergivelse samlet i én lov har givet medarbejderne nemmere muligheder for administration og nemmere muligheder for at agere i forhold til deres kontakt med skyldnerne.
Dermed er det her et led ikke det største skridt, men et af de mange, mange små skridt, der skal til, for at forbedre mulighederne for, at medarbejderne i SKAT kan gennemføre den effektivisering, som vi har lagt op til.
For det er korrekt, som hr. Nick Hækkerup nævnte, at vi faktisk lægger op til en meget ambitiøs effektivisering af administrationen i den offentlige sektor i SKAT, både hvad angår skattemedarbejdere, og også hvad angår inddrivelsesmedarbejdere, og de mange andre opgaver, der er samlet i skat.
Det seneste tal for skattegab, som jeg har tilsendt Skatteudvalget for nylig, viser, at der er et fald i skattegab.
For de - ved jeg godt - ganske, ganske få danskere, der ikke lige klart på deres nethinde har, hvad et skattegab er, så kan man jo sige det lidt firkantet med, at det er den beregnede forskel mellem den skat, der skulle betales, og den skat, der rent faktisk er blevet betalt.
Når den forskel bliver mindre, er det altså tegn på, at SKAT's evner til at opkræve den korrekte skat er blevet bedre.
Vi er ikke i mål endnu, det skal jeg være den første til at medgive.
Vi ligger stadig væk over det ambitionsniveau, vi har, og som vel at mærke er et historisk lavt niveau for skattegab og dermed et historisk højt ambitionsniveau for SKAT's medarbejdere, men tallene viser klart, at vi er på vej.
Inddrivelse har, som nogle ordførere nævnte, været et område, der har haft en lidt turbulent tilværelse, og det er heller ikke sådan, at vi er endelig på plads i forhold til administrationen af området her.
Der vil fortsat være behov for en klar ledelsesmæssig fokusering på det her område for at sikre, at vi får inddrivelsen til at køre så effektivt, som vi har lagt op til.
Så vil jeg sammen med en række ordførere glæde mig over de lempelser for socialt udsatte, der ligger i lovforslaget.
Jeg vil sammen med hr. Mikkel Dencker notere mig, at med lovforslaget her, bruger vi eIndkomst endnu et sted.
EIndkomst, hvor virksomhederne indberetter oplysningerne til skattevæsenet, har været vist sig at være meget nyttig til at effektivisere den offentlige sektor, fordi vi derigennem uden at pålægge virksomhederne flere byrder og flere indberetninger kan sikre en mere præcis offentlig administration.
Til sidst vil jeg bare nævne for hr. Niels Helveg Petersen vedrørende Advokatrådets bekymringer om ophævelsen af den maksimale lønindholdelsesprocent i § 10, at den blev ophævet ved lov nr. 431 af 6. juni 2005, og derfor er det måske mere end bare en almindelig postgang for sent at nævne det som et problem i dag.
Jeg håber på, at vi i udvalgsarbejdet kan give gode og fyldestgørende svar, således at Folketingets partier vil ende med at bakke op om forslaget, og det glæder jeg mig til at arbejde med.