Morten Messerschmidt (DF), 2008-03-11:
Der er måske grund til at starte med at takke for de svar, som ministeren gav ved afslutningen af den forrige debat, som jo virkede opklarende.
Jeg vil sige, at jeg lige i mellemtiden havde lejlighed til at løbe bemærkningerne til det foregående forslag igennem, og jeg tror, at nogle af de kritiske kommentarer, som jeg kom med i mit foregående indlæg, vil danne grundlag for i hvert fald en granskning i den videre udvalgsbehandling af, hvordan de ting i bemærkningerne så skal forstås.
Nuvel, så videre til den sag, der egentlig er på dagsordenen.
De foregående ordførere har jo sådan set gennemgået selve det materielle indhold i forslaget.
Dog synes jeg, at de begge noget letsindigt er skøjtet hen over de problemer, som for os i Dansk Folkeparti at se helt uvægerligt opstår både i forhold til bevissikringskendelsen og i forhold til den obligatoriske gensidige anerkendelse af straffedomme.
For begge sagers vedkommende ser vi det som værende problematisk, at man ikke anvender det ellers i retsplejen almindelige princip om dobbelthjemmel.
Tilsvarende er det problematisk, at vi skal stille arresthuse og fængsler til rådighed for afsoning af forbrydelser, som vi ikke i Danmark betragter som kriminelle.
Det er et forsøg på at skabe en fælles paneuropæisk straffelovgivning, som vi overhovedet ikke ser noget behov for.
Derudover kommer, at det, at Danmark fremover vil være forpligtet til at medvirke til efterforskningen af kriminelle aktiviteter i straffesager osv. i andre medlemslande, fuldstændig negligerer de markante forskelle, der altså er landene imellem.
Som vi var inde på under den tidligere sag, må man bare se i øjnene, at der er meget store forskelle på, hvordan EU's medlemslande ser ud, hvordan administrationen er, hvordan retspraksis er, og hvordan de formelle, de processuelle og de materielle strafferetlige regler rent faktisk er udformet.
Jeg har i dagens anledning taget den nyeste tabel fra Transparency International med, og Transparency International er jo den her - må man sige - internationalt anerkendte ngo, som hvert år udgiver et indeks over korruptionsniveauer i de forskellige lande.
Jeg tror, at det er næsten 200 lande, der kategoriseres.
Der kan man altså konstatere, at Danmark, Finland, Sverige og Holland er de eneste EU-lande, som rent faktisk befinder sig i top ti.
Hvis man sådan skimmer ned over listen, kan man se, at Spanien ligger på plads nr. 25 lige efter Chile og Barbados.
Malta indtager pladsen efter Qatar.
Cypern, Ungarn, Italien har pladserne 39 og 41, delte pladser, efter så hæderlige stater som Forenede Arabiske Emirater og Domikanske Republik og landet Botswana.
Sådan kan man altså fortsætte dernedad.
Bedst, som man tror, man har ramt bunden, ser man pludselig Bulgarien på en 64. plads og Rumænien på en 69. plads, som endda i korruption overgår landene Tyrkiet, Colombia og Ghana.
Derfor må man altså sige, at der i EU er meget, meget store forskelle i korruptionsniveau.
Korruption, hvad er så det?
Er det noget ligegyldigt noget, eller har det betydning for strafferetsplejen?
Det har en helt afgørende betydning for os at se i Dansk Folkeparti, fordi det er et symbol på, hvordan disse samfund fungerer.
Det er et symbol på, om det er retsstaten, der er det afgørende, eller om det er pengenes magt, der er det afgørende.
Og man må bare konstatere, at hvis danske myndigheder i fremtiden er forpligtet til at medvirke til efterforskning af sager fra lande, der er mere korrupte end Botswana og Cuba, så er vi altså ilde stedt.
Det fremgår direkte af bemærkningerne i afsnit 1, punkt 1, nr. 1, at de danske myndigheder ikke må tage stilling til, om indhentelse af bevismateriale er nødvendig og proportional.
Så en ting er, at vi nu forpligter os til at hjælpe nogle lande, som man ifølge internationale opgørelser må sige er dybt korrupte; vi er også påbudt at gøre det uden at stille nogen som helst spørgsmål til de almindelige retsgarantier i almindelige retssamfund.
Jeg vil sige, at sådan 14 dage efter at vi har hørt hele den frelste flok komme rendende og brokke sig over, at man ikke overholder netop proportionalitetshensynet og nødvendighedskriteriet, fordi vi administrativt udviser terrorister af landet, så virker det altså noget besynderligt, at man overhovedet ikke har nogen kritiske bemærkninger til, at vi nu faktisk helt sløjfer de her grundlæggende retsprincipper, når det kommer til samarbejdet i EU.
Det virker noget hyklerisk, at når det kommer til beskyttelse af statens sikkerhed, når det kommer til spørgsmålet om at sende terrorister fra Tunesien tilbage, hvor de kommer fra, så de ikke springer danske tegnere eller det danske demokrati i luften, jamen så er det meget væsentligt at værne om deres retssikkerhed, det er meget væsentligt at sørge for, at der ikke bliver begået dem en uretfærdighed.
Men når det kommer til regler fra EU, som direkte forbyder os at sikre de almindelige gældende retsprincipper, så er der ikke nogen af de frelste, som har kritiske bemærkninger.
Men vi i Dansk Folkeparti har kritiske bemærkninger.
Vi synes ikke, at danske myndigheder skal være automatiske carte blanche-skrivere over for alt, hvad der kommer fra Bulgarien, Rumænien, Grækenland, Cypern og andre steder.
Vi synes i det mindste, at man i et samarbejde skal være kritisk også over for andre lande, som vi selvfølgelig på lige fod skal kunne samarbejde med.
Samarbejde er ikke, at man lukker øjnene.
Samarbejde er, at man kritiserer, når der er noget at kritisere.