Finn Sørensen (EL), 2014-02-07:
Hvis jeg havde været to personer, havde det vistnok været som ordfører, jeg havde taget ordet, men lad det nu ligge.
Jeg synes, jeg føler trang til at komme med nogle bemærkninger, efter at vi har haft en debat, som jeg selv har været med til at tage initiativ til.
Jeg tror nok, at vi alle sammen skal være ærlige og sige, at det nok er begrænset, i hvert fald hvis de mennesker havde forventet at få et tilsagn fra et flertal af Folketingets partier om, at nu ville vi gøre noget helt konkret for at forbedre deres økonomiske situation.
Det er der desværre ikke kommet ud af det.
Der er dog kommet – og det synes jeg er en af gevinsterne ved den her debat – en debat, specielt mellem SF's ordfører og undertegnede, hvor vi bevægede os lidt ind på nogle konkrete ting, der kunne forbedre situationen for nogle af de mennesker, vi taler om her, og det vil jeg gerne kvittere for.
Jeg synes faktisk også, der er sket nogle andre små fremskridt set fra Enhedslistens side.
Det betragter jeg faktisk, når man ser det fra hr. Eyvind Vesselbos udgangspunkt, som en i virkeligheden meget stor indrømmelse, for i de tidligere debatter, vi har haft, har hr. Eyvind Vesselbo haft det synspunkt, at der sådan set slet ikke var grund til at tale om fattigdom, og at det var noget diffust noget.
Sådan har jeg opfattet hr. Eyvind Vesselbos standpunkt.
Så derfor vil jeg da gerne kvittere for, at man også på den fløj bevæger sig en lillebitte smule.
Det, der så mangler i det forslag til vedtagelse, er jo, at man selv går ind i diskussionen om, hvilke redskaber vi så skal have, når vi taler om at forebygge og bekæmpe årsagerne til fattigdom.
Det er jo en god målsætning at være enige om, og så må næste skridt være, at man går ind i en mere konkret diskussion af, hvad det er for nogle politiske og organisatoriske redskaber, vi skal bruge til at gøre det her.
For det er jo faktisk den øvelse, som regeringspartierne, SF og Enhedslisten er i gang med og har været i gang med, lige siden regeringen blev dannet – bortset fra at vi så er uenige om, hvordan det skal gøres.
Det er jo en anden sag.
Det vil man også være med den borgerlige fløj.
Men jeg synes, det er et fremskridt, at man i det mindste tager ordene i sin mund, i det håb, at vi så kan komme lidt videre i en fælles forståelse af, hvordan vi skal gøre det.
Så er jeg også tilfreds med, at regeringspartiernes ordførere anerkender, og at ministeren i hvert fald ikke ville afvise, at noget af den politik, regeringen laver, faktisk virker eller kan virke – nu skal jeg passe på ikke at overfortolke – sådan, at den indebærer en reel fare for, at den trækker i den modsatte retning af, hvad man ønsker, nemlig at mindske ulighed og fattigdom.
Det gælder spørgsmålet om kontanthjælpsreformens virkninger på unge mennesker, der sættes meget langt ned i ydelse – en ydelse, som de er i fare for at skulle leve af i mange år, en ydelse, som klart ligger under regeringens egen fattigdomsgrænse.
Her mangler vi jo en diskussion af, hvad vi så stiller op med det, og om det nu er den rigtige reform, man har lavet, hvis den indebærer en reel fare for at trække i den modsatte retning af det, man siger man gerne vil.
Den diskussion får vi så nok ikke i dag, men jeg tror ikke, at vi kommer uden om den, og jeg tror faktisk også, at regeringen sammen med SF og Enhedslisten vil være nødt til at foretage nogle tiltag, der kan rette op på det problem i reformen, som vi i dag har konstateret at der er.
I Enhedslisten glæder vi os også altid over de små fremskridt – det er vi nødt til med det politiske flertal, som hersker i Folketinget – og som det tredje lille fremskridt synes jeg at vi har fået en lidt mere nuanceret debat om, hvad fattigdom er, hvordan vi måler den, og hvad en fattigdomsgrænse kan og skal bruges til.
Vi er da i hvert fald enige om, at hele snakken skal bruges til at forbedre vilkårene for de mennesker her i landet, som har det sværest.
Jeg skal nok lade være med at læse det hele op, men som inspiration til det videre arbejde vil jeg for at vende lidt tilbage til udgangspunktet varmt anbefale den skrivelse, som hr. Jann Sjursen, formand for Rådet for Socialt Udsatte, har sendt til Socialudvalget den 31. januar.
Der er nemlig en række konkrete anbefalinger fra Rådet for Socialt Udsatte til, hvad vi skal gøre i det videre arbejde i bekæmpelsen af fattigdom.
Det, jeg så vil glæde mig over, er, at vi faktisk har indarbejdet de fleste af de anbefalinger i det forslag til vedtagelse, som regeringspartierne, SF og Enhedslisten fremsætter i dag.
Når man kan sætte alle mulige andre 2020-mål, bl.a. om, hvor få hjemløse der skal være osv., så burde man også kunne gøre det på det her område, men jeg ser frem til de drøftelser, vi skal have om også det mål, og det er jo ikke udelukket, at vi lander der, hvor Jann Sjursen anbefaler det.
Så tak for debatten.