Jesper Petersen (S), 2013-12-18:
Kært barn har mange navne, siger man.
Sådan er det også med den finanslov, vi behandler i dag.
Nogle siger, den er rød, andre siger, den er blå, og nogle foreslår nuancer steder midt imellem.
Det siger jo egentlig ret meget om forløbet af finansloven for 2014.
Enhedslisten var med i forhandlingerne meget længe og fik gode tilbud fra regeringen.
Alligevel tog det kun Venstre og De Konservative nogle få timer, og hvad de vel selv vil kalde for en fin lille fremrykning af en fin lille plan, inden de også kunne stemme for.
Det vil jeg gerne kvittere for.
Den aftale om finansloven, som Venstre og De Konservative skrev under på, ligger langt fra de svævende drømmerier om nulvækst og tusindvis af færre offentligt ansatte.
Det er en finanslov, der både styrker velfærden og fundamentet for fremgang og jobskabelse i danske virksomheder.
Den er tilmed god for natur og miljø.
Regeringen vil bringe Danmark igennem krisen på en måde, så vi kan skabe et dygtigere, grønnere og mere solidarisk samfund.
Dette muliggør finansloven.
Vi har fundet penge til at forbedre forholdene for de ældre, uden at vi fra centralt hold skal bestemme, præcis hvornår på døgnet man skal i bad, og om et bad nu defineres som værende 5 minutter langt eller 10 minutter langt.
Vi fremrykker skattelettelser til enlige forsørgere og gør det mere attraktivt for kontanthjælpsmodtagere at tage et deltidsjob.
Der er til gengæld ingen bonus til dem, der lever i sus og dus på 1. klasse.
Vi sætter ind mod de virksomheder, der udbyder arbejde på dumpingvilkår og dermed presser lønnen i Danmark.
For os er 40 kr. i timen ikke nogen ordentlig løn.
Regeringen er i arbejdstøjet, og indsatsen skaber resultater.
Vi oplever et stemningsskifte i dansk økonomi.
Troen på fremtiden stiger, boligmarkedet er mere stabilt, og hvor Venstre nonchalant nægtede at forholde sig til regeringens bedrifter, og hvor man tidligere hovent kaldte 2013 for to tusinde og trist, begynder vi nu at kunne se stemningsskiftet også i de hårde tal.
Flere er i arbejde.
Væksttallene for 2013 er lige blevet opjusteret.
Måske er det, fordi hr. Luksus Løkke Rasmussen har rejst rundt i de højere luftlag, at Venstre ikke har opdaget det, men regeringen har bragt Danmark på rette kurs.
Der vil ikke blive skålet i champagne og spist kaviar på plejehjemmene, selv om ældreplejen får 1 mia. kr. ekstra.
Og selv om skattelettelsen til de enlige mødre og fædre giver dem mere luft i budgettet, får de nok ikke råd til at køre børnene i børnehave i limousine eller købe sko i Lars Løkke Rasmussen-klassen, men måske bedre råd til et par gode vinterstøvler til ungerne.
Vi er stolte af at kunne lave skridtvise forbedringer af velfærden uden at sætte Danmarks økonomiske troværdighed over styr.
Der er ikke noget »går den, så går den« over finansloven.
Tiden er til realistiske økonomiske planer.
Det er et krav, regeringen lever op til, og det er et krav, man også burde kunne stille til oppositionen.
Venstre har nu i mere end 1 år arbejdet for nulvækst i det offentlige forbrug, men uden at ville fortælle ærligt og redeligt om konsekvenserne.
For sandheden er jo, at nulvækst sammenlignet med regeringens politik vil reducere det offentlige forbrug med 22 mia. kr. og betyde 33.000 færre offentligt ansatte i 2020.
Først da samtlige økonomer og kommentatorer og kollegaerne fra de andre borgerlige partier havde sagt det indlysende, nemlig at nulvækst betyder færre offentligt ansatte, måtte hr. Lars Løkke Rasmussen krybe til korset og indrømme, at det er sådan.
Hr. Lars Løkke Rasmussens nærighed med sandheden betyder, at den altid skal trækkes ud af ham.
Vi ved f.eks. stadig væk ikke, om det bliver politibetjente, sygeplejersker på hospitalerne, pædagoger i børnenes vuggestuer eller SOSU-assistenter på plejehjemmene, der skal være færre af, hvis Venstre indfører sit nulvækstregime.
De vil simpelt hen ikke sige det og tænker måske igen, at går den, så går den.
Vi ved, at besparelserne på velfærden skal bruges til skattelettelser, men vi ved ikke, hvem der skal have dem.
Det holdes også skjult.
Venstre skaber utryghed, når de på den måde hemmeligholder deres politik – både økonomisk utryghed og politisk utryghed.
Hvad skal den nyuddannede sygeplejerske tænke, hvis hun lige har fået et godt job og egentlig kunne købe et hus?
Hvad nu, hvis Venstre vinder næste valg?
Skal sygehusene så skære ned, og mister hun så sit job?
Skal hun løbe risikoen og købe det hus?
Selvfølgelig skaber det bekymringer blandt offentligt ansatte, at Venstre taler om, at der skal være tusinder færre af dem, og det skaber politisk usikkerhed, når Venstre ikke fortæller ærligt om sin politik, fordi vælgerne ikke ved, hvad der gemmer sig bag overskrifterne fra Venstre.
Stemmer han på sin egen fyreseddel, hvis han stemmer på dem til næste valg?
Den slags får også folk til at holde igen med privatforbruget, hvilket er en af de ting, der jo tynger dansk økonomi i disse år.
Da hr. Lars Løkke Rasmussen blev afsløret i at flyve på 1. klasse for penge, der skulle være gået til verdens fattigste, og den anden bilagsskandale rullede, var fru Ellen Trane Nørby meget ærgerlig over, at hun ikke kunne komme til at tale om politik.
Det var omkvædet i de mange kommentarer, der måtte gives.
Det synes jeg egentlig var en højst ejendommelig kommentar, for det at diskutere politik med Venstre er jo præcis, hvad vi andre har efterlyst lige siden valget.
Man skal komme ud af hængekøjen og fortælle, hvilken politik man vil føre, hvis man kommer til.
Man skal fortælle, hvem der skal betale for nulvækst.
Med Dansk Folkeparti er det en anden sag.
I foldere, der deles ud på markeder landet over, fortæller de gerne om rigtig mange forslag på ældreområdet.
Det er slet ikke dårlige eller usympatiske ideer overhovedet.
Der står bare ikke noget om, hvem der skal betale, eller hvornår det skal gennemføres.
Hr. Kristian Thulesen Dahl har tidligere sammenlignet Dansk Folkepartis politik med en ønskeseddel til juleaften, og jeg har egentlig partiet mistænkt for, at man i Dansk Folkeparti laver politik på samme måde, som når ungerne vil skrive til julemanden og sætter sig til BR-kataloget for at lave en ønskeliste.
Den eneste forskel er nok, at hvor ungerne sætter kryds ved alt, sætter hr. Kristian Thulesen Dahl i stedet gule sedler.
Men alt er med, intet er valgt fra, og ingen tænker på, hvem der mon skal betale.
Men man kan ikke lave politik, som børn skriver ønskelister til julemanden.
Hr. Kristian Thulesen Dahl sagde da også ordret citeret for 1 år siden: »...der skal man også anvise, hvordan man så finansierer sin politik, altså hvordan man finder penge til de ting, man foreslår.«
Det synes jeg var meget, meget rigtigt sagt, og jeg synes, det også burde gælde for Dansk Folkeparti selv, når nu partiets formand kommer med så vise ord.
Men da vi så nåede frem til åbningsdebatten i år, måtte hr. Kristian Thulesen Dahl jo medgive, at partiet end ikke havde regnet på sine egne forslag.
Altså, Dansk Folkeparti har ikke engang regnet på det, de selv foreslår og deler ud på markeder år efter år rundtomkring i landet.
I stedet peger de så på hr. Lars Løkke Rasmussen som statsminister og dermed på Venstres nulvækstpolitik.
I virkelighedens verden bliver en stemme på Dansk Folkeparti en stemme på nulvækst, på hr. Lars Løkke Rasmussen og på hr. Joachim B. Olsen og kollegaerne i Liberal Alliance.
Det eneste ønske i den økonomiske politik, som Dansk Folkeparti ville få opfyldt, hvis magten skifter, er vel at få lov til at udfylde smørrebrødssedlen før finanslovsforhandlingerne og måske så få en grænsebom, men det har ikke så meget med økonomisk politik at gøre.
Nu var der ellers mulighed for i år at være med til at realisere noget af det, som Dansk Folkeparti taler så meget om, men man har mere travlt med at uddele fantasifulde ønskelister på de ældres vegne i stedet for at stemme for en aftale, der giver konkrete forbedringer for dem her og nu.
Det er forbedringer, som jo ikke er mulige i længden med Venstres nulvækst.
Blandt mine politiske ønsker for den kommende tid er det ganske beskedne, at Dansk Folkeparti svarer på, hvordan deres mange ønsker skal finansieres, så vi kan debattere det og få en ordentlig politisk diskussion.
Det er vel heller ikke noget uoverkommeligt ønske at bede om, at Venstre snart svarer på, hvordan deres nulvækstplan skal hænge sammen?
Bare debatten og talen før viste jo igen, at det ikke er en voldsom klarhed, man kan få over Venstres økonomiske politik.
Hvorfor må vi ikke se den plan?
Hvorfor skal sandheden hives ud af jer, så svarene på de simple spørgsmål, vi stiller, kan komme frem?
Kan forbedringerne på finansloven for de ældre fastholdes, kan man følge med udgifterne i den offentlige sektor, når der bliver flere ældre og flere skal have sygehusbehandling og vi stiller højere krav til den?
Bliver der råd til, at patienterne kan få de bedste behandlingsmetoder?
Hvilke offentligt ansatte er det, der skal være færre af, og hvem skal have skattelettelserne?
Nu må man komme på banen med et ærligt og konkret svar i stedet for som sædvanlig at kritisere mig for have sagt for meget om Venstres politik.
Den skulle jo helst holdes hemmelig, har jeg forstået.
Til sidst vil jeg sige til hr. Peter Christensen – jeg vil lige bede om opmærksomhed et øjeblik, jeg har en serviceoplysning – at jeg er sikker på, at hr. Peter Christensen om lidt vil hæfte sig meget ved antallet af gange, jeg har omtalt Venstre.
Jeg kan oplyse, at tallet i år er 19.
Med det overstået
kan vi forhåbentlig komme hurtigere til en reel debat om, hvad den økonomiske debat egentlig indeholder.
Tak for ordet så langt.