Jan E. Jørgensen (V), 2012-11-08:
I januar 2010 sagde daværende finansordfører for Socialdemokraterne, hr. Morten Bødskov, der siden dengang er blevet justitsminister, følgende til information: Jeg har svært ved at forestille mig, at offentlighed skulle kunne forringe lovkvaliteten.
Indholdet i den foreslåede § 24 savner for mig at se enhver begrundelse.
I december 2010 sagde daværende retsordfører for Socialdemokraterne, fru Karen Hækkerup, til Ritzau:
Folk, der ved noget om det her, siger, at de ikke får mulighed for at afdække skandalerne på samme måde som tidligere.
Det er klart, at vi ikke legitimerer, at en regering, der trækker den ene skandalesag efter den anden efter sig, skal arbejde videre, uden at uvildige instanser kan kigge dem over skulderen.
Ligeledes i december 2010 udtalte hun til Berlingske: Som jeg ser det her lovforslag, er det fuldstændig uacceptabelt.
Og konkret om § 24, den såkaldte ministerbetjeningsparagraf, udtalte hun: Den ene skandale efter den anden ruller hen over avisforsiderne, hvor man ved, at de kun kommer frem, fordi journalisterne har haft mulighed for aktindsigt. I den situation kan man godt blive meget betænkelig ved, hvad det er, regeringen har gang i. Selv om vi måske vinder næste valg, så er det ikke rimeligt, hvis man ikke i et demokrati kan se magthaverne over skuldrene.
Som man kan høre ud fra disse citater, var der en ret voldsom debat om offentlighedsloven, da lovforslaget blev fremsat af VK-regeringen.
Derfor har vi i Venstre da også en vis forståelse for, at det noget utraditionelle trekløver Enhedslisten, Liberal Alliance og Dansk Folkeparti med denne forespørgselsdebat vil sikre sig, at den kommende offentlighedslov ikke bliver en hemmelighedslov, så man ikke længere kan se magthaverne over skuldrene.
Det var vist Dansk Folkepartis fru Pia Adelsteen, der fik sagt, at det eneste, der forener de tre partier, er, at ingen af dem forventer at komme i regering.
Derfor er det da fint, at repræsentanterne for de partier, der ikke er med i den nuværende regering og næppe heller kommer med i den kommende, vil sikre sig, at alle regeringer, om de er blå eller røde, skal stå til regnskab over for offentligheden.
Sådan skal det nemlig være.
Og det bedste bevis for, at også den kommende offentlighedslov sikrer, at der er offentlighed i forvaltningen, er vel i virkeligheden, at kritikerne fra dengang ikke længere er kritiske, men er med i aftalen om den nye lov.
Der er dog stadig en del journalister, der er kritiske, men kritikken er forfejlet.
Man har næsten fået det indtryk, at uddelingen af Cavlingprisen må aflyses fremover, fordi den nye offentlighedslov vil henlægge ministerierne på Slotsholmen i natsort mørke, afskærmet fra enhver begæring om aktindsigt, hvis bare en embedsmand siger det magiske ord: ministerbetjening.
Det var bestemt ikke hensigten med VK-regeringens lovforslag, og hvis man læser bemærkningerne fra dengang, kan man se, at det står tydeligt, at begrebet ministerbetjening skal fortolkes snævert.
Det krævede ganske vist en vis portion ond vilje at læse bestemmelsen på den måde, men ond vilje forekommer.
Derfor er det da tilfredsstillende, at der er enighed om en ny formulering af paragraffen om ministerbetjening, så hensigten træder endnu mere tydeligt frem.
Vi ændrer sådan set ikke noget i realiteten, men vi præciserer, at offentlighed er hovedreglen, og at hemmelighed er undtagelsen.
Der har så været nævnt en række eksempler på historier, som angiveligt ikke kunne være blevet skrevet, hvis den nye offentlighedslov havde været gældende.
Jeg har set på eksemplerne, og for langt, langt de flestes vedkommende må jeg altså melde totalt hus forbi.
Men i sagens natur kan det da ikke afvises, at den nye offentlighedslov ikke medfører, at der vil være enkelte sagsakter, som kan udleveres i dag, og som fremover ikke vil blive udleveret.
Til gengæld er der jo så mange andre sagsakter, som man i dag ikke har krav på at få udleveret, men som man fremover kan få udleveret.
Så er det vel heller ikke helt ligegyldigt, at der ligger et særdeles grundigt og langvarigt arbejde bag den nye offentlighedslov.
Offentlighedskommissionen med ombudsmanden som formand har fundet en god og rigtig balance mellem på den ene side princippet om åbenhed i forvaltningen og på den anden side de hensyn, der kan føre til, at der i visse tilfælde ikke gives aktindsigt.
I Venstre ser vi gerne, at lovforslaget bliver fremsat før februar, som regeringen har bebudet.
Vi forstår egentlig ikke, hvorfor vi skal vente så længe, men hvis ventetiden kan benyttes til at få opklaret nogle misforståelser og få belyst, hvordan loven vil virke i praksis, er det ikke Venstre, der skal stille sig i vejen for det.
Den offentlighedslov, vi har nu, er fra 1985, dengang vi skrev på skrivemaskine, dengang internet og e-mails var science fiction.
Det er derfor indlysende, at offentlighedsloven trænger til en modernisering, men det er lige så indlysende, at loven stadig skal give vid adgang til aktindsigt, så der ikke bliver mindre åbenhed og dårligere mulighed for at kontrollere ministres og embedsmænds arbejde.