runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Liselott Blixt (DF), 2010-12-01:
Jeg kan jo godt forstå, at der er folk, der mener, at det går meget langsomt, efter at man har besluttet noget herindefra.
Men jeg takker ministeren for svar på spørgsmålene, og jeg håber, at vi selvfølgelig snart ser de her penge arbejde.
Hvilke konsekvenser mener ministeren, det vil have, hvis man afskaffede behandlingerne på de private hospitaler?
Bertel Haarder (V), 2010-12-01:
Hvis det var sådan, at forsikringer førte til, at skatteyderne hjalp nogle til at få fordele på andres bekostning, ville jeg være imod forsikringer.
Derfor er jeg så glad for de undersøgelser, som har været fremme, som blev refereret på forsiden af Politiken for en måned siden, tror jeg det var, og som viste, at hvis der ikke er en meget stor besparelse for samfundet, ved at nogle forsikrer sig og derved får tingene klaret uden for det offentligt betalte sundhedsvæsen, så er der i hvert fald en lille besparelse ved det – altså under alle omstændigheder en besparelse.
Og selv om det så skulle gå hen og være en meget lille besparelse eller det bare skulle være helt neutralt udgiftsmæssigt, ville jeg også være tilhænger af det, fordi det afgørende er, at så mange som muligt kan komme til, at ventekøen bliver kortere, og at borgerne har en valgmulighed.
Jeg forstår godt, at fru Liselott Blixt stiller det spørgsmål, for jeg blev lige så rystet som hende, da jeg hørte SF's formand udtale, at han ville bruge 5 mia. kr. under en S-SF-regering på at overflødiggøre de private hospitaler.
Hvorfor skulle man bruge 5 mia. kr. på det, når de private hospitaler faktisk er billigere end de offentlige – rundt regnet 20 pct.?
Så jeg er lige så uforstående over for det spørgsmål.
De private hospitaler udgør 2-3 pct. af det danske sygehusvæsen.
Så hvorfor i alverden skulle det være et problem, at borgerne kan vælge, når det, de vælger, ikke er dyrere, men billigere end den offentlige standardløsning?
Det har jeg svært ved at se.
Liselott Blixt (DF), 2010-12-01:
Hvordan mener ministeren det vil se ud med hensyn til f.eks. behandlingsgarantien?
Vil den være den samme, hvis ikke vi har de private til at gå ind og være buffer, når vi har nogle lange ventelister?
Bertel Haarder (V), 2010-12-01:
Når vi indførte det frie sygehusvalg i 2002, havde det et dobbelt sigte: Dels skulle det modvirke de urimelige ventetider med den ekstra kapacitet, det gav, dels kunne det skabe en nyttig konkurrence og lægge pres på priserne i det offentlige system, sådan som regionernes formand, Bent Hansen, jo også har erkendt at det gjorde.
Så ud over at 360.000 patienter har haft glæde af det udvidede frie valg, har det frie valg også været med til at få de offentlige sygehuse til at oppe sig, hvortil kommer, at vi jo altså har fået ventelisterne nedbragt fra i gennemsnit 90 dage til nu 55 dage.
Så jeg er ganske enig med spørgeren, og jeg er i øvrigt også glad for formandens bemærkning.
Jeg går ud fra, at statsministeren så heller ikke må angribes her, når han ikke er til stede.
Liselott Blixt (DF), 2010-12-01:
Noget af det, som privathospitalerne tager sig af, er netop nogle af de henvendelser, der kommer fra firmaer, der har sundhedsforsikringer, som er skattefritaget.
Hvilke indflydelse tror ministeren det ville have, hvis disse forsikringer ikke var der og de private klinikker ikke kunne behandle disse patienter?
Hvilke konsekvenser mener ministeren det ville have, hvis man afskaffede behandlingerne på de private hospitaler?
Morten Bødskov (S), 2010-12-01:
Tak for det.
Jeg tror, jeg vil prøve at se, om det kan lade sig gøre at skære lidt af statsministerens polemik af og fokusere på, hvad der rent faktisk står i regeringens udspil, diagnosen fra regeringens vækstforum.
For jeg tror sådan set, når alt kommer til alt, at vi er relativt enige om, hvad det er for udfordringer, Danmark står over for lige nu.
Der er vel næppe nogen tvivl om, at når man ser sådan historisk på det, kan man vel sige, at det her land, som ikke har haft de store naturressourcer, har bygget sin fremtid og sin viden og velstand på, hvad vi har proppet ind i hovederne på hinanden.
Og hvor står vi så?
Vi står jo med et resultat i vores uddannelsessektor, hvor vi for første gang nogen sinde i danmarkshistorien har en risiko for, at den ungdomsgeneration, der er på vej gennem vores ungdomsuddannelser, får en gennemsnitlig lavere uddannelse end deres forældre.
Det er en meget, meget alvorlig situation, og jeg forstår godt, at den mangeårige bagvedsiddende undervisningsminister brokker sig lidt over det, men ikke desto mindre er det rent faktisk en meget stor del af den her regerings ansvar, lavere gennemsnitlig uddannelse, et meget, meget stort frafald.
Så ser vi her i regeringens Vækstforum, »Ti udfordringer for vækst«, hvori det jo står meget rigtigt, at uddannelsesniveauet sakker efter de bedste lande, og man beskriver, fuldstændig som jeg her har stået og sagt, værdien af at have et højt uddannelsesniveau i Danmark.
Så er mit spørgsmål ganske enkelt til statsministeren: Hvordan kan statsministeren sidde for bordenden i Vækstforum og samtidig blåstemple en finanslov, og, som fru Margrethe Vestager rigtigt nok peger på, frem til 2013 spare over 5 mia. kr. på uddannelse og forskning og aktuelt i 2011 forøge besparelsen med over 700 mio. kr. alene på uddannelsesområdet?
Hvordan kan man sidde det ene sted og sige et og samtidig acceptere kæmpe besparelser på uddannelse i form af en finanslov, som man efterfølgende blåstempler?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Vi har tilvejebragt ressourcer til, at stadig flere unge kan tage en ungdomsuddannelse, og at flere unge, der søger ind på en videregående uddannelse, kan få en videregående uddannelse.
Det er derfor, at der er et rekordhøjt optag.
Aldrig før har så mange unge søgt ind for få en videregående uddannelse – aldrig før.
De sidste tal, der er kommet frem om, hvordan vi opfylder vores 95-procents-målsætning, som vi jo har fælles, viser også en klar forbedring.
Det rokker ikke ved, at der er udfordringer.
Jeg vedstår fuldt ud det der papir, som jeg selv haft en finger med i spillet på – og derfor har jeg også læst det.
Derfor ved jeg også, at til det med at skabe forudsætninger for vækst hører et antal ting.
Det med at sørge for, at vi uddanner os, er en af dem, og det gør vi i større omfang end tidligere.
En anden vigtig udfordring er, at der er styr på den offentlige økonomi.
Det er sådan set den allerførste forudsætning, nemlig at vi ikke gældsætter det her land yderligere, at vi ikke lægger regninger i – vi snakker ikke engang i børneværelserne, vi snakker i teenageværelserne.
Det er også en forudsætning for vækst.
I modsætning til oppositionens fristil, en økonomisk plan, der ikke hænger sammen, som hviler på nogle besværgelser om nogle fremtidige ideer om, at man skal arbejde lidt mere, uden at man kan sige, hvem det så er, der skal gøre det, men som selv, hvis man lægger det til grund, slet ikke kan finansiere de mange løfter, man turnerer med, så har vi altså det opdrag på vores skuldre, at vi skal få tingene til at hænge sammen.
Vi skal skabe en ansvarlig økonomi, som man har tillid til i udlandet; som betyder, at danske boligejere kan sidde nogenlunde roligt; som betyder, at dansk erhvervsliv kan investere i tillid til, at der er styr på det; som betyder, at et gældstynget landbrug ikke knækker sammen, fordi der pludselig kommer spekulation mod kronen eller højere renter.
Alt det skal vi sikre, samtidig med at vi skaber mere rum til forskning og uddannelse, og jeg glæder mig over, at vi sådan set lykkes med begge dele.
Morten Bødskov (S), 2010-12-01:
Sandheden er jo, at årsagen til, at der er skaffet penge til, at vi kan investere i uddannelse, ikke mindst er, at den nuværende leder i Socialdemokratiet jo rent faktisk satte sig for, at der skulle laves reformer, eksempelvis af efterlønnen, som var grobunden til, at man kunne lave velfærdsaftalen, som kan give de her penge i kassen, som så kan bruges til bl.a. at investere i uddannelse.
Det er jo det, der er virkeligheden.
Men spørgsmålet er jo også, og det er det, vi forsøger at få statsministeren til at forholde sig til, om det er foreneligt med en troværdig vækstpolitik, at man samler – forstår jeg – det, man mener er de kloge hoveder og de mest kreative hoveder, sådan tror jeg at det blev udtrykt, i regeringens Vækstforum, som mener, at uddannelserne sakker bagefter i forhold til de lande, vi sammenligner os med, står der i diagnosepapiret for det her lands fremtid, og så, samtidig med at man holder møde i Vækstforum, blåstempler den selv samme mand, som sidder for bordenden af Vækstforum, milliardbesparelser på uddannelse og forskning.
Vil statsministeren afvise, at regeringens såkaldte genopretningsplan betyder, og nu siger jeg det helt konkret, mere end 5 mia. kr. i besparelser på uddannelses- og forskningsområdet frem til 2013, og med finansloven for 2011 yderligere over 700 mio. kr. i besparelser på uddannelsesområdet alene i 2011?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Det, der sådan set er bundlinjen af det her, er, at vi inden for rammerne af det, der er verdens største offentlige sektor – der findes ikke noget land i OECD, der bruger så mange penge af vores fælles penge på at drive en offentlig sektor, som vi gør i Danmark – prioriterer forskning og uddannelse.
Det er derfor, vi kan glæde os over, at der er flere unge end nogen sinde, der starter uddannelse.
Det er jo supersuperfint.
Det er selvfølgelig en udfordring.
Det er heldigvis en positiv udfordring, men det er selvfølgelig en udfordring i en situation, hvor vi samtidig skal have pengene til at række.
Ja, det er derfor, vi har lavet reformer, og tak for deltagelsen i det, og skulle der pludselig opstå en socialdemokratisk stemning for at lave flere reformer, så sig endelig til.
Tak for det.
Men til det med at øge kvaliteten af det, der foregår i vores offentlige sektor, hører jo altså ikke kun det at hælde flere penge i den offentlige sektor.
Det er jo også en standende udfordring at få pengene til at række længere.
Hvis man f.eks. tager den danske folkeskole, tror jeg, at man vil se, at forskellen mellem den kommune, der bruger mest pr. elev, og den kommune, der bruger mindst pr. elev, er faktor 100, altså, at den dyreste kommune bruger dobbelt så meget som den billigste kommune.
Er det så sådan, at skolebørnene i den kommune, der bruger dobbelt så meget som den billigste, er dygtigere, at de klarer sig bedre?
Nej, sådan forholder det sig ikke entydigt.
Jeg ved godt, at det er socialdemokratisk tænkning, at ethvert problem kun kan løses med en ny check, for tiden altså dækningsløse, men det ikke min opskrift.
Morten Bødskov (S), 2010-12-01:
Nej, regeringens opskrift synes jo at være, at milliardbesparelser er svaret på danskernes og ikke mindst den danske ungdoms fremtid.
Det er jo det, der er virkeligheden.
Det handler jo ikke om at få pengene til at strække længere.
Det handler om, at man frem til 2013 nu sparer langt over 5 mia. kr. på uddannelse og forskning, samtidig med at statsministeren sidder for bordenden i et såkaldt vækstforum, som peger på, at vores uddannelser sakker bagud.
Så kan man godt stå her og bryste sig over, at aldrig har så mange unge startet på en ungdomsuddannelse.
Det er også rigtigt, og det er glædeligt, men man skal bare huske på, hvad udgangspunktet er.
Det er langt fra de målsætninger, som vi satte os i den velfærdsaftale, vi lavede i 2006.
Hvorfor?
Ja, det kunne jo hænge sammen med, at udover den indsats, som vi skaffede penge til, som betød, at vi kunne sætte flere penge af til uddannelser, så har regeringen konsekvent skåret ned på uddannelsesområdet.
Det er jo det, der er sammenhængen, og det er jo derfor, at jeg tror, at almindelige mennesker må ryste på hovedet af en statsminister, som på den ene side siger, at vi skal være førende og vi skal være vidende og vi skal være kreative og andet, og på den anden side skriver han under på en finanslov, som betyder, at man sparer langt over 5 mia. kr. de næste 3 år på uddannelse og forskning.
Kan statsministeren ikke se, at det er galt?
Og hvordan kan statsministeren sidde i sit vækstforum og pege på problemerne og så trække tæppet væk for løsningen af dem ved at stemme for den her aftale, som man har lavet med Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne på uddannelsesområdet?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Jeg kan gøre rede for, hvad jeg selv tænker, og så har jeg meget, meget tillid til, at den danske befolkning også kan tænke selv og ikke er til fals for billig retorik.
Situationen er jo den, at vi ikke introducerer milliardbesparelser.
Vi sørger for at holde de offentlige udgifter i ro.
Den offentlige sektor i Danmark har udviklet sig til at blive verdens største – verdens største.
Vi har været igennem en global krise, som vi håndterer bedre end de fleste sammenlignelige lande, men som svækker fundamentet under den her sektor.
Vi har tabt private arbejdspladser, og det skal vi genoprette.
En del af det er at holde ro i de offentlige udgifter.
Det er ikke at spare, men at holde ro, og inden for den uændrede ramme skal vi så prioritere lidt skarpere for at få pengene til at række.
Det er det, vi gør.
Det tager vi på os, og det vil da sikre, at flere unge kan få en uddannelse, at flere unge end nogen sinde har kunnet starte på universitetet, og jeg ønsker at holde fast i den kurs.
Per Clausen (EL), 2010-12-01:
Jeg havde i grunden tænkt mig, at jeg ville stille det spørgsmål til statsministeren, der handler om, at regeringen bliver ved med at udsætte at få sat gang i den omstilling til et samfund, der er uafhængigt af fossile brændstoffer, som jeg har forstået alle er enige om både kan være med til at løse nogle klimaproblemer, nogle miljøproblemer og nogle forsyningsproblemer og skabe tusindvis af nye arbejdspladser.
Jeg anerkender fuldt ud, at statsministeren siger, at der skal prioriteres.
Så vil jeg bare stille statsministeren et enkelt spørgsmål, og jeg vil spare lidt på taletiden, for jeg kan næsten ikke vente på at få svar på det.
Spørgsmålet er: Er det et udtryk for en prioritering af uddannelse og forskning, når op imod 90 pct. af de besparelser, der ligger i genopretningspakken, hentes fra forskning og uddannelse?
Hvilken logik er det udtryk for, når man sparer langt mest inden for det område, man prioriterer højest?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Jeg vil først til det spørgsmål, som hr. Per Clausen gerne ville stille, og som han derfor også fik stillet, men som jeg så ikke måtte mene noget om, sige, at det ligger os meget på sinde at komme i gang med omstillingen af Danmark til et fossilfrit samfund.
Der er jo taget konkrete skridt, og det er der faktisk også sammen med andre partier her i Folketinget i forbindelse med udmøntningen af globaliseringsaftalen.
Men inden for rammerne af det råderum har vi jo sat penge af til at komme i gang med den her omstilling, og regeringen følger op med et udspil umiddelbart efter nytår.
I forhold til det andet spørgsmål vil jeg sige, at det hurtigt kan blive noget teknisk noget, men i forbindelse med det der med besparelser vil jeg sige, at situationen jo er den, at vi planlægger i et flerårigt perspektiv
, og hvis man så planlægger med, at man om 2 år, 3 år eller 4 år vil bruge flere penge end i år, men så beslutter sig for, at man alligevel ikke vil det, så kan man vælge at kalde det besparelser.
Det kan man, fuldstændig som hvis vi havde siddet derhjemme og aftalt med hinanden, at vi godt nok nu til næste år skal på den store ferie til 100.000 kr., vi har aldrig været på den før, men næste år skal vi på den ferie til 100.000 kr.
Men så kommer vi ikke af sted alligevel, og så kan man sige, at ferien er sparet væk.
Man kunne også sige, at det er et udtryk for, at vi klarer os med det, vi har.
Hele tilgangen til genopretningspakken hviler jo sådan set ikke på, at vi skærer ned i den offentlige sektor overhovedet, den hviler på, at vi i lyset af, at vi nu har skabt verdens største offentlige sektor, hvor vi bruger i omegnen af 1.000 mia. kr., siger, at vi nu lige må se, om vi i et par år ikke kan få de penge til at række.
Og ja, det stiller nogle krav til at flytte rundt, det stiller nogle krav om at få ressourcerne til at række, og det er der også masser af muligheder for rundtomkring i den offentlige sektor, inklusive i uddannelsessystemet.
Per Clausen (EL), 2010-12-01:
Jeg synes jo, det er spændende, at ministeren mener, at det er at gå i gang med den nødvendige omstilling at afsætte det samme beløb til forskning næste år, som man afsatte i år, på klimaområdet, mens de konkrete initiativer, der for alvor skal sætte gang i den proces, afventer den plan, som vi troede ville komme umiddelbart efter Klimakommissionens rapport, men som nu kommer engang næste år.
Men det, som jeg alligevel stadig væk synes er interessant, er, at det i statsministerens prioritering alligevel er endt med, at man, da man skulle gennemføre den såkaldte genopretningspakke, fandt knap 90 pct. af besparelserne inden for det område, man siger man prioriterer allerhøjest, nemlig forskning og uddannelse.
Jeg vil godt gentage mit spørgsmål til statsministeren: Hvad er det for en logik, der ligger bag, at man finder de fleste af de penge, man vil spare, inden for det område, man selv siger er det vigtigste?
Jeg kan ikke forstå det.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Nu ved jeg ikke, hvem der er mest polemisk.
Jeg har draget paralleller mellem Danmark og en række andre lande, og jeg har nævnt dem ved navn, når jeg har gjort det.
Jeg ønsker at prioritere uddannelse og forskning.
Det er baggrunden for, at vi bruger flere penge på de områder, det er baggrunden for, at vi har øget det danske forskningsniveau, sådan at vi nu ligger i top internationalt, når man ser på, hvor stor en del af vores samfundsøkonomi vi bruger på forskning.
Jeg ønsker, at vi, når der er flere unge, der banker på og siger, at de gerne vil have en videregående uddannelse, så skal åbne døren og lukke dem ind.
Jeg ønsker, at vi, når der er flere unge, der gerne vil i gymnasiet eller tage en anden ungdomsuddannelse, så skal åbne døren og lukke dem ind, og det gør vi, og det sikrer vi økonomi til inden for rammerne af en ansvarlig samfundsøkonomi.
Det kræver også mod til at prioritere.
Det er vores SU-udspil et eksempel på, og det er da ikke polemisk.
Jeg forsøgte faktisk før at invitere en af oppositionens ledere, hr. Villy Søvndal, i dialog, for jeg mener sådan set, der er et rum for at sige til nogle forældre, at de godt selv kan tage et større ansvar for deres børn, også selv om børnene er over 18 år, og så frigøre den økonomi og bruge den på at løfte vores uddannelsessektor.
Det er da ikke et udtryk for polemik, det er da et udtryk for invitation til forhandling.
Margrethe Vestager (RV), 2010-12-01:
Jeg tror, statsministeren fik skibet sig ind på den der polemiske vej igen, og det synes jeg er ærgerligt.
Jeg synes også, der er en stor modstrid mellem det, statsministeren svarede først, og det, statsministeren svarede nu, nemlig at de i Tyskland betaler en overrente, fordi man ikke har tillid til den økonomiske politik, der bliver ført, i forhold til i Danmark; her synes statsministeren det er sundt og godt, at vi sparer 5,5 mia. kr. på uddannelse.
Det kan jeg ikke få til at hænge sammen, når statsministeren lige siger, at vi betaler en rente, der er på samme niveau som i Tyskland.
Nu må statsministeren bestemme sig: Hvem har en sund økonomi, og hvem har ikke?
Når man ser på de besparelser, som bliver gennemført – det være sig på produktionsskoler, på højskoler, på friskoler – den minutiøse gennemgang, der har været for helt kortsigtet fra hånden til munden at finde penge til et nødlidende budget, kan man se, at det ikke er en langsigtet ordentlig opbygning af noget, Danmark kan få at leve af. Det er derfor, jeg synes, at statsministeren i stedet for at stille sig polemisk an og tale om de to veje, så skulle sige: Prøv at høre her, det her har vi faktisk tilfælles, vi vil meget gerne prioritere uddannelse sammen med oppositionen, også i den forstand at der er økonomi til det.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
For den første forudsætning for at få en ungdomsuddannelse er, at man fagligt er klædt på til det.
Den største enkeltfaktor i at skabe mobilitet i det her samfund – også social mobilitet – er sådan set faglig kunnen.
Og der svigter vi nogle i den danske folkeskole, når noget, der ligner en sjettedel, forlader folkeskolen uden at have tilstrækkelige grundlæggende færdigheder til at kunne tage en ungdomsuddannelse.
Det er derfor, vi sætter ind dér.
Så indeholder vores SU-udspil jo, hvad jeg egentlig også tror hr. Villy Søvndal ved, at vi, samtidig med at vi generelt siger til de forældre, der har hjemmeboende unge på mellem 18 og 20 år, at det altså er et naturligt forældreansvar at sørge for, at ens børn får en ungdomsuddannelse, reserverer en pulje på, efter min bedste hukommelse, 150 mio. kr. – man skal jo passe på med det der med at nævne tal efter hukommelsen, det ved hr. Villy Søvndal bedre end så mange andre – som netop kan målrettes til de unge, der kommer fra hjem, der er så sårbare, at forældrene ikke kan løfte den her opgave selv.
Det er i øvrigt ikke en fremmed tanke.
Altså, jeg har da set, at lederen af Socialdemokratiet i en af de her mange politiske debatbøger, som udgives fra tid til anden – jeg tror, den her er 4-5-6-7 år gammel – har fremført den samme idé om at fjerne cafépengene.
Villy Søvndal (SF), 2010-12-01:
Jeg forstår altså på statsministeren, at han ikke ser nogen som helst sammenhæng med, at hvad angår den unge, der skal igennem en uddannelse – hvor tallene allerede i øjeblikket er rigtig dårlige – er det ikke lykkedes at bryde den sociale arv, og statsministeren kan jo ikke sige, at det er den forrige regerings skyld, for statsministeren har siddet i regeringen i 9 lange år.
I den situation oplever vi altså, at uligheden er dramatisk høj mellem de stærke indkomstgrupper og de svage indkomstgrupper.
Hvad er statsministerens og regeringens svar på det?
Det er så at gå ud og skære SU'en væk fra de hjemmeboende.
Jeg tror, enhver anden end statsministeren vil sige, at det er drønfarligt – i en situation, hvor regeringen er så langt, som tilfældet er, fra målsætningen om at få 95 pct. af en ungdomsårgang til at afslutte en uddannelse – at gå ud og fjerne det, som for lavindkomstfamilierne er en vigtig forudsætning for, at unge vælger uddannelse og ikke dropper ud.
Jeg vil bare spørge igen: Vil statsministeren overhovedet ikke anerkende den sammenhæng, at for lavindkomstgrupperne er det helt afgørende, at det økonomiske incitament også spiller en rolle?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Når jeg hører, hvordan spørgsmålet her formuleres, spekulerer jeg på, om hr. Villy Søvndal er i bevægelse i den her sag.
Hr. Villy Søvndal bevæger sig jo i det hele taget meget hurtigt i det politiske landskab for tiden.
Nu forstår jeg, at omsorgen så er målrettet lavindkomstfamilierne.
For så er vi jo allerede i dialog – så er vi jo allerede i dialog!
Det, regeringen siger, er, at det er et naturligt forældreansvar i et moderne samfund, at man påtager sig ansvaret for, at ens børn får en ungdomsuddannelse.
Og når man har hjemmeboende børn på over 18 år – jeg har selv prøvet det – er det en rimelig fordring på sådan en som mig, at jeg påtager mig det ansvar.
Vi reserverer så et beløb til de særlig sårbare familier.
Det er måske dem, hr. Villy Søvndal omtaler som lavindkomstfamilierne?
Hvis hr. Villy Søvndal er åben over for at diskutere det, kan det være, at det puljebeløb, vi foreslår, skal være lidt højere eller designes lidt anderledes, men så er vi jo allerede i dialog.