Thomas Adelskov (S), 2007-04-10:
Jeg blev lidt overrasket den 2. april, da jeg via pressen kunne erfare, at beskæftigelsesministeren var løbet fra et løfte, han tidligere havde gi
vet, nemlig et løfte, der handlede om at sikre lønmodtagerne imod, at de blev stavnsbundet på virksomhederne i form af, at der blev lavet jobaftaler, jobklausuler, imellem virksomhederne, som betød, at lønmodtagerne ikke kunne få ansættelse i konkurrerende virksomheder
I praksis betyder det vel, at virksomhederne fortsat vil kunne indgå aftaler om ikke at ansætte hinandens medarbejdere og dermed stavnsbinde den enkelte medarbejder.
Det eneste nye i det er, at virksomheden skal sørge for at orientere den enkelte medarbejder om, at han eller hun er stavnsbundet, og det kan f.eks. ske via en e-mail eller en sms.
Men det løser jo ikke det grundlæggende problem, at man faktisk ødelægger mobiliteten på arbejdsmarkedet med de her jobaftaler mellem virksomhederne.
De aftaler har man prøvet at få frem i lyset.
Der er spurgt 40 organisationer, og der er kommet svar tilbage om, at der findes sådanne aftaler.
Der findes aftaler, hvor virksomheder aftaler ikke at tage hinandens medarbejdere.
Jeg har så besluttet at fremsætte et lovforslag, der gør op med hemmelighedskræmmeriet på dette område, så vi sætter en effektiv stopper for, at arbejdsgivere uden de ansattes viden kan indgå aftaler, der begrænser medarbejdernes muligheder for at skifte job.
Jeg vil gerne sige, at jeg blev meget vred eller chokeret, da jeg hørte om de her sager, for selvfølgelig kan en arbejdsgiver ikke hemmeligt lave en aftale med en anden arbejdsgiver om, at en ansat ikke må søge et bestemt job.
Med lovforslaget gør vi op med dette.
Vi vil det her hemmelighedskræmmeri til livs.
Er ministeren ikke enig i, at det stadig væk fastholder det grundlæggende problem, nemlig at medarbejderen ikke kan søge et andet job?
Der kan være tale om håndværksmestre i et geografisk område, som aftaler med hinanden ikke at ansætte medarbejdere, der kommer fra hinandens virksomheder.
I praksis vil det jo stavnsbinde den enkelte håndværker, den enkelte medarbejder, til den konkrete virksomhed.
Hvis beskæftigelsesministeren virkelig skulle gøre op med det her, skulle han forbyde, at de aftaler blev lavet hen over hovedet på medarbejderen, og dermed sikre, at medarbejderen faktisk fik mulighed for at sige nej tak og sige fra over for at være bundet af den slags klausuler og aftaler.
Det har ingen retsvirkning over for lønmodtageren.
Nu får vi de her aftaler frem i lyset, og arbejdsgiverne skal informere om dem.
Virksomhederne kan så gøre op med sig selv, om de gerne vil have, at medarbejderne forlader de her virksomheder, fordi de ikke vil arbejde under de vilkår.
Men det giver den ansatte den sikkerhed ikke at skulle finde sig i at arbejde under sådanne klausuler.
Jeg synes, at det her dels handler om lønmodtagerens mulighed for at kunne indgå den slags aftaler, dels om de bliver indgået hen over hovedet på vedkommende.
Der er jo ingen frivillighed i det for den enkelte lønmodtager.
Derfor vil jeg gerne tilbyde beskæftigelsesministeren i stedet for at skulle igennem to omgange i Folketingssalen for at lovgive om det her, at vi med det samme sørger for at forbyde, at der indgås den slags aftaler, uden at de er forhandlet med medarbejderen, og uden at medarbejderen, hvis der i givet fald skal være sådan en aftale, kompenseres for det.
Det er jo helt afgørende for det danske arbejdsmarked, også i de kommende år med arbejdskraftmangel, at der faktisk er mobilitet, at virksomhederne har mulighed for at hyre de medarbejdere, de har brug for.
Det er også afgørende for medarbejderne, at de rent faktisk kan søge hen i konkurrerende virksomheder, hvis de er utilfredse med de arbejdsforhold, de lever under.
Beskæftigelsesministerens forslag vil kun betyde én ting, nemlig at hemmelighedskræmmeriet bliver forbudt, men at alle alligevel kan stavnsbindes, og det er ikke særlig hensigtsmæssigt.
Når det nu kommer frem i lyset, kan de ansatte tage bestik af situationen.
Jeg vil gerne sige til hr. Thomas Adelskov, at det er inden for nogle ganske bestemte brancher, vi har set det her, f.eks. med edb-medarbejdere og ingeniører, og det er normalt rimelig stærke grupper på arbejdsmarkedet, så helt hjælpeløse bliver de nok ikke efterladt.
Hermed sluttede spørgsmålet.