Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Ifølge dette beslutningsforslag skal regeringen pålægges inden udgangen af 2010 at fremsætte et lovforslag om, at erstatning for tab af forsørger til børn forhøjes og sidestilles med erstatning til ægtefælle eller samlever.
Efter forslaget skal regeringen endvidere pålægges at nedsætte en arbejdsgruppe, som skal undersøge, om erstatningen til efterladte generelt ved dødsfald bør sættes op.
Forslaget vedrører altså både spørgsmålet om forhøjelse af forsørgertabserstatning til børn og spørgsmålet om nedsættelse af en arbejdsgruppe.
Jeg vil starte med den del af forslaget, som vedrører forsørgertabserstatning til børn.
Som mange her i salen nok vil være enig med mig i, er erstatningsansvarsloven en både juridisk og teknisk ganske kompliceret lovgivning, og derfor bliver det vanskeligt for mig helt at undgå at blive en lille smule teknisk under min gennemgang af de regler, som gælder på området.
Det illustrerer imidlertid samtidig meget godt, hvad det er for et vanskeligt område, som vi bevæger os ind i her.
Forslaget om forhøjelse af forsørgertabserstatning til børn har forslagsstillerne begrundet med, at et barn, der mister en forsørger, efter de gældende regler i erstatningsansvarsloven typisk får en væsentlig lavere erstatning end en ægtefælle eller samlever.
Erstatningsniveauet bør derfor ifølge forslagsstillerne forhøjes med henblik på at sikre de omhandlede børn i økonomisk henseende.
Forslagsstillerne anfører endvidere, at det er et stort økonomisk tab for et barn at miste en forælder eller begge, og at det bliver langt sværere for disse børn at opnå samme økonomiske hjælp og bistand som jævnaldrende til at tage kørekort, gennemføre uddannelse eller til at etablere sig.
Det er imidlertid vigtigt at adskille erstatning for økonomisk skade fra godtgørelse for ikkeøkonomisk skade, der jo som bekendt kun gives, hvor der er nogle helt særlige behov for det.
Dansk ret bygger på det grundlæggende princip, at der som altovervejende hovedregel kun kan kræves en erstatning for en økonomisk skade, altså for det faktisk lidte tab.
I overensstemmelse hermed er erstatningsansvarslovens hovedformål at sikre, at der i tilfælde af personskade og tab af forsørger bliver fastlagt en erstatning, der giver en høj grad af dækning for det individuelle økonomiske tab, der er en følge af personskaden eller forsørgertabet.
Dette grundlæggende princip om dækning for det faktisk lidte tab er efter regeringens opfattelse vigtig at holde fast i.
Udgangspunktet efter erstatningsansvarslovens § 14 er, at et barn har krav på en erstatning for tab af forsørger med et beløb, der svarer til summen af de bidrag til barnets underhold, som afdøde på skadestidspunktet kunne være pålagt efter lov om børns forsørgelse, hvis afdøde havde været bidragspligtig.
Var afdøde eneforsørger, bliver erstatningen forhøjet med 100 pct.
Ved den konkrete vurdering af, hvad afdøde på skadestidspunktet kunne være pålagt i underholdsbidrag, indgår afdødes økonomiske forhold, idet de er af betydning for omfanget af bidragsforpligtelsen.
Størrelsen af underholdsbidraget reguleres en gang årligt, og det sikres herved, at erstatningen følger med lønudviklingen i samfundet.
I 2010 består normalbidraget af et grundbeløb på 12.432 kr. årligt og et tillæg på 1.608 kr. årligt, dvs. i alt 14.040 kr. årligt.
Det beløb forhøjes med op til 400 pct. af grundbeløbet, hvis bidragsbetalerens indkomst overstiger nogle nærmere fastsatte beløbsgrænser.
Lad mig give et par eksempler: Mister et barn på 7 år i 2010 en forælder, der har en årsindkomst på 200.000 kr., kan barnet som udgangspunkt få tilkendt 154.440 kr. i erstatning for tab af forsørger.
Var afdødes årsindkomst derimod på 435.000 kr., ville barnet få tilkendt en erstatning på 291.192 kr. Det er væsentligt at være opmærksom på, at der ikke her foretages noget fradrag for ydelser, der kommer til udbetaling som følge af skaden.
Livsforsikringer, arv, børnepension m.v. har altså ikke nogen indflydelse på erstatningens størrelse.
Når man ser på størrelsen af den forsørgertabserstatning til børn, som kan tilkendes efter erstatningsansvarsloven, er det meget væsentligt at huske på, at reglerne må ses i sammenhæng med, at forældre hver især er forpligtet til at forsørge deres mindreårige børn.
Efter § 13 i lov om børns forsørgelse skal et barn forsørges, opdrages og uddannes under hensyn til forældrenes livsvilkår og barnets tarv.
Et barn, som mister en forælder, vil derfor ikke selv skulle sørge for sin forsørgelse.
Derimod vil typisk den anden forælder som forældremyndighedsindehaver tage sig af barnets forsørgelse.
Der ydes også et særligt børnetilskud, når kun en af barnets forældre lever, og der ydes to gange det særlige børnetilskud, når ingen af barnets forældre lever.
Også efter serviceloven er der en række støttemuligheder.
Hvis et barn har mistet en eller begge forældre og f.eks. bliver anbragt uden for hjemmet, overtager kommunen forsørgelsen af barnet, og heri ligger altså, at kommunen skal afholde udgifterne til barnets anbringelse, kost, lommepenge m.v. Barnet vil således aldrig skulle sørge for sin forsørgelse helt alene, og den forsørgertabserstatning til børn, der tilkendes efter erstatningsansvarslovens § 14, skal alene dække et passende tilskud til barnets forsørgelse, indtil det er fyldt 18 år.
Med en ordning som den, der med beslutningsforslaget er lagt op til, ville et barn, hvis den afdøde forælder havde en årsløn på f.eks. 300.000 kr., få tilkendt 900.000 kr. i erstatning for tab af forsørger, altså præcis det samme som ægtefællen efter erstatningsansvarslovens § 13, og det uanset at ægtefællen i sagens natur har helt andre forpligtelser end barnet, herunder ikke mindst en forsørgerpligt over for barnet.
Sådan en forhøjelse af forsørgertabserstatningen til børn ville i givet fald være et grundlæggende brud på princippet om, at der kun kan kræves erstatning for det faktisk lidte tab.
Med andre ord ville der være tale om en overkompensation af barnet, og særlig udtalt ville den overkompensation jo være, hvis barnet f.eks. var fyldt 17 år, idet der med beslutningsforslaget i hvert fald ikke ses at være lagt op til, at forsørgertabserstatningen til børn i givet fald skal gradueres afhængigt af barnets alder.
Samlet set er det regeringens opfattelse, at den gældende retstilstand med hensyn til forsørgertabserstatning til børn efter erstatningsansvarslovens § 14 må anses for velbegrundet, og regeringen kan derfor ikke støtte forslaget om, at forsørgertabserstatning til børn forhøjes ved at sidestille denne med den forsørgertabserstatning, som den efterlevende ægtefælle eller samlever er berettiget til.
Dermed ikke være sagt, at regeringen ikke er indstillet på at se på spørgsmålet om forsørgertabserstatning til børn.
Som det er blevet tilkendegivet over for Folketinget i februar måned, dagen inden fremsættelsen af beslutningsforslaget, vil jeg i løbet af foråret indbyde Folketingets partier til en drøftelse af netop dette emne på grundlag af et notat fra Justitsministeriet, og det er uanset behandlingen af nærværende beslutningsforslag her i dag fortsat min hensigt.
Det er altså efter regeringens opfattelse meget vigtigt, at en eventuel ændring af erstatningsansvarslovens regler om forsørgertabserstatning til børn ikke bliver gennemført uden nogen nærmere overvejelser om de forskellige muligheder, der kan være, og om konsekvenserne af det.
Og efter regeringens opfattelse er den model, der med beslutningsforslaget er lagt op til, som nævnt ikke en rigtig løsning.
For så vidt angår den del af beslutningsforslaget, som vedrører nedsættelse af en arbejdsgruppe, som skal undersøge, om erstatningen til efterladte ved dødsfald sådan mere generelt bør sættes op, vil jeg lægge ud med kort at redegøre for de relevante regler i erstatningsansvarsloven ud over de regler om forsørgertabserstatning, som jeg allerede har været inde på.
Normalt vil en efterlevende – det være sig f.eks. en ægtefælle eller et barn – efter erstatningsansvarslovens § 12 kunne få tilkendt erstatning for rimelige begravelsesudgifter.
Erstatning for rimelige begravelsesudgifter tilkendes for alle rimelige begravelsesudgifter i forbindelse med selve begravelsen og anlæg af gravsted.
Ved dødsfald kan der endvidere tilkendes et særligt overgangsbeløb i medfør af erstatningsansvarslovens § 14 a, der skal dække de forskellige uforudsete udgifter, som et dødsfald ofte medfører.
Det er f.eks. udgifter til flytning og bistand i hjemmet.
Det beløb udbetales uanset den efterlevendes faktiske omkostninger i de enkelte tilfælde, og beløbet reguleres hvert år og udgør i 2010 141.500 kr. Udbetales der overgangsbeløb efter § 14 a, kan den pågældende dog ikke samtidig tilkendes erstatning for begravelsesudgifter.
Herudover kan der ved dødsfald, som er forvoldt forsætligt eller ved grov uagtsomhed, efter erstatningsansvarslovens § 26 a blive tilkendt en godtgørelse for ikkeøkonomisk skade til efterladte, som stod afdøde særligt nær.
Endvidere vil der eventuelt kunne ydes en erstatning til efterladte for personskade i form af psykisk skade som følge af dødsfald, såfremt den pågældende er blevet påført en egentlig psykisk lidelse, som rækker ud over sorg og savn.
Det er efter regeringens opfattelse vigtigt, at vi holder fast i erstatningsrettens grundlæggende principper om, at den, der forvolder en andens død, skal betale erstatning for de efterladtes økonomiske skade i form af det faktisk lidte tab.
Det fremgår ikke af beslutningsforslaget, hvad der sådan mere specifikt er tale om af regler i erstatningsansvarsloven og måske anden lovgivning, som efter forslagsstillernes opfattelse ikke er gode nok, herunder hvad det i givet fald er for erstatningsposter, som efter forslagsstillernes opfattelse generelt bør sættes op.
Men jeg vil godt være indstillet på at udvide den drøftelse af forsørgertabserstatning til børn, som jeg senere på året vil indbyde Folketingets partier til at deltage i, til også at omfatte en drøftelse af spørgsmålet om erstatningsansvarslovens regler om erstatning til efterladte mere generelt.
Til brug for de drøftelser vil Justitsministeriets notat om forsørgertabserstatning til børn blive udbygget med en grundig gennemgang af de gældende regler på området for erstatning til efterladte.
Så vil jeg i øvrigt gøre opmærksom på, at Justitsministeriet har iværksat en undersøgelse af den praktiske anvendelse af reglerne i erstatningsansvarslovens § 26 a om godtgørelse til efterladte ved dødsfald.
En redegørelse herom forventer jeg fremsendt til Folketinget i løbet af foråret 2010, og redegørelsen vil bl.a. vedrøre spørgsmålet om, hvorvidt der eventuelt kan være anledning til at overveje lovændringer.
Også af den grund finder regeringen det ikke hensigtsmæssigt at nedsætte en arbejdsgruppe, før vi har resultatet af den undersøgelse.
Så alt i alt kan regeringen altså ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag, men jeg ser frem til de drøftelser, vi kan få på grundlag af Justitsministeriets notat ved det møde, som jeg vil indbyde til i foråret.