Holger K. Nielsen (SF), 2015-05-12:
Jeg synes, at diskussionen her på den ene side er interessant, men jeg synes også, at den på den anden side er lidt mærkelig.
Der er ingen, der sætter spørgsmålstegn ved de grusomheder, som fandt sted for 100 år siden.
Jeg vil godt – uden at jeg er historisk ekspert – ud fra det, jeg kender til det, kalde begivenhederne for et folkedrab.
Det er der sådan set også bred enighed om blandt historikere – ikke hos alle historikere.
Der er sådan lidt diskussion om, hvordan man skal definere det.
Men jeg vil godt karakterisere det som et folkedrab, så ingen skal være tvivl om det.
Men jeg vil godt komme med nogle principielle betragtninger om det at bruge historiske begivenheder, når man skal definere nutidens politik, for jeg synes faktisk også, det bør handle om det.
Det seneste eksempel her i Danmark var jo, da Anders Fogh Rasmussen brugte samarbejdspolitikken under besættelsen – eller opgøret med den og kritikken af den – til at legitimere sin Irakkrig.
Vi har internationale erfaringer med serberne, der brugte slaget ved Solsortesletten til at nægte anerkendelse af Kosovo.
Det er så vigtig en begivenhed i serbernes historie, at de af den grund ikke ville anerkende Kosovo.
Bosætterne på Vestbredden bruger Bibelen og de historiske begivenheder der til at legitimere, at de har en historisk ret til jorden på Vestbredden.
Putin mener, han har en historisk ret til Krim, og han mener, at han retter op på en historisk uretfærdighed gennem det, han gør på Krim.
Grækenland går tilbage til Alexander den Store for at begrunde, at Makedonien ikke kan komme med i NATO under navnet Makedonien.
Med andre ord er der talrige eksempler på, hvordan politikere bruger historiske begivenheder til at legitimere nutidens politik, og senest i dag, hvor hr. Nikolaj Villumsen bruger det armenske folkedrab til at fortsætte den Tyrkietbashing, som er blevet den væsentligste del af Enhedslistens udenrigspolitik.
Det har meget mere at gøre med Tyrkiet, end det har at gøre med armenierne.
Det er det, der er hr. Nikolaj Villumsens ærinde.
Jeg synes i og for sig, det er en ret uskøn debat, der kommer ud af det.
Jeg synes, der var nogle meget gode indlæg fra hr. Søren Pind og hr. Søren Espersen.
Jeg er fuldstændig enig med dem.
Det var et folkedrab, og det kan vi godt sige.
Men det er ikke noget, vi skal lave vedtagelser om, for hvor går grænsen, hvis vi skal til at lave historiske vedtagelser?
Jeg forsøgte før at spørge Enhedslisten, men jeg kunne ikke få noget svar på det.
Jeg synes faktisk, det er en vigtig principiel diskussion, hvis vi skal til at lave historiske vedtagelser her i Folketinget.
Hvad med det stockholmske blodbad?
Skal vi ikke forholde os til det?
Det er jo da en væsentlig del af danmarkshistorien.
Hvad med de nationalliberales ansvar for krigen i 1864?
Der er sådan set mange ting: Stalins forbrydelser, Gulag osv. – burde vi ikke have en eller anden holdning til det?
Det er mit spørgsmål til hr. Nikolaj Villumsen.
Det bliver absurd, hvis vi skal til at gøre det.
Det er meningsløst, det kan vi jo ikke.
Så ved jeg godt, at den armenske diaspora er meget aktiv omkring anerkendelsen af begivenheden i 1915 som et folkedrab, og det har jeg fuld respekt for.
Derfor er det kommet på den politiske dagsorden i USA og i Frankrig og andre steder.
Det er fuldstændig rigtigt, men det betyder jo ikke, at vi nødvendigvis også skal gøre det her i Danmark.
Det synes jeg ikke, netop fordi vi er nødt til at diskutere, hvilke andre begivenheder vi så også skal forholde os til.
Jeg vil faktisk bede Enhedslisten om også at forholde sig til den lidt mere principielle diskussion om det at inddrage historien i den nutidige politik, om det betimelige i, at vi her i Folketinget skal til at forholde os til og udtale os om historiske begivenheder, og hvor grænserne for det går.
Men for at gentage det: Jeg vil godt karakterisere begivenhederne for 100 år siden som et folkedrab.