Jens Borking (EL), 2007-10-11:
Statsministeren udtalte, at afstanden mellem den politiske elite og befolkningen var blevet alt for stor.
Og vi var helt enige med statsministeren - det sker jo ikke så tit.
Nu frygter vi, at man med de manøvrer, man har lavet de sidste måneder, skaber en endnu større afstand mellem borgere og elite.
Da Angela Merkel lagde op til traktatforhandlingerne, rundsendte hun 12 spørgsmål til stats- og regeringslederne, spørgsmål, som skulle danne grundlag for den videre proces.
Det var spørgsmålet til regeringslederne om, hvad man synes om den måde at tackle problemet på.
Hvis det ikke er den type spørgsmål, som tyder på koordineret snyd af EU's befolkning, så ved jeg ikke, hvad man skal kalde det.
Nu kunne man jo så mene, at den danske regering har været imod at ændre EU-forfatningens ordvalg uden at ændre dens indhold.
Problemet er, at Enhedslisten trods gentagne spørgsmål til udenrigsministeren ikke har kunnet få noget svar på Danmarks holdning til Merkels henvendelse.
Vi har fået at vide, at svarene ikke kunne oversendes, fordi svarene har været givet mundtligt af nogle embedsmænd.
Det lyder besynderligt, at der ikke i Udenrigsministeriet eksisterer ét eneste dokument, et notat eller en instruks til de embedsmænd, som åbenbart har forhandlet på udenrigsministerens vegne.
Mistanken om, at der skulle være tale om koordineret snyd eller trylleri, som Valéry Giscard d'Estaing kaldte det, forstærkes af det resultat, som blev præsenteret på topmødet i juni måned.
I forbindelse med forhandlingerne har de ni punkter, som det danske Justitsministerium tidligere har vurderet vil føre til suverænitetsafgivelse, fået en anden placering i traktatgrundlaget.
Man kunne få det indtryk, at den danske regering har sagt til tyskerne, at det nok ikke var så god en idé at beholde de punkter i den form, de havde, for det ville føre til det meget ubehagelige, at man blev nødt til at spørge den danske befolkning.
Men udenrigsministeren har hårdnakket afvist at have arbejdet for at undgå en dansk folkeafstemning, til trods for at Angela Merkel siger, at de blot har arbejdet på grundlag af medlemsstaternes ønsker.
Summa summarum: Kløften mellem borgere og elite er ikke blevet mindre de seneste år.
Regeringens forsøg på at fifle med traktaten for at undgå at inddrage befolkningen er hamrende udemokratisk.
Efter Enhedslistens opfattelse bør den danske befolkning spørges forud for Danmarks eventuelle ændringer af det traktatgrundlag, som Danmark er tilsluttet.
Det spørgsmål skal ikke afgøres af topjurister i Justitsministeriet, men bør afgøres politisk.
Lad os slå fast: Der er intet, der forhindrer, at man ligesom i 1986 afholder en folkeafstemning.
Det er alene et politisk valg, og det skylder vi de danske borgere.
Vi er helt enige med fru Pia Christmas-Møller, hun en modig kvinde.
Enhedslisten vil i forbindelse med en folkeafstemning anbefale befolkningen at stemme nej.
Det samme gælder reformtraktaten.
Den fører bl.a. til øget tempo, markedsgørelse og konkurrence mellem mennesker, til mere privatisering af sundhedsvæsenet, ja, af hele den offentlige velfærd.
Den fører til afvikling og ikke udvikling af demokratiet.
Men spørg nu befolkningen gennem en afstemning, så kunne regeringen og flertallet af dette Folketing få afprøvet, om statsministeren og de andre topfolk i EU har fået mindsket eller øget afstanden mellem befolkningen og eliten.
Så har jeg et forslag til vedtagelse, som jeg vil fremsætte.
Det lyder som følger:
Det er fuldstændig rigtigt, at det er statsministeren, jeg taler om.
Jeg har i den her debat om en reformtraktat eller en egentlig forfatning ikke kunnet lade være med at tænke på, at den nuværende statsminister og tidligere aktivt medlem af Venstre - skrev en bog, der hed »Fra socialstat til minimalstat«.
Så kom der en voldsom diskussion og kritik af det billede af Danmark, så blev bogen smidt væk, og man sagde: Det går vi slet ikke ind for.
Min opfattelse er faktisk, at nok smed man bogen væk, men indholdet kører man videre med i forsøget på at skabe det, jeg vil kalde en minimalstat i Danmark.
På samme måde tænker jeg, når vi nu står her og taler om forhandlinger om den såkaldte reformtraktat.
Og jeg fristes til - og det har jeg så gjort - at hive en helt ny og indbunden udgave op af traktaten.
Jeg har kun streget et par steder i teksten, og så har jeg givet den et andet navn.
Der tales meget om, at den ikke er endelig på plads, at der er tale om en helt ny traktat, og at den blot er en lille udvidelse af det eksisterende grundlag.
Faktum er, at det traktatforslag, jeg står med her - altså det oprindelige EU-forfatningstraktatforslag - vel udgør 95 pct. af det resultat, man kommer frem til i de igangværende forhandlinger; det tør jeg sige, selv om jeg ikke er spåmand.
Jeg synes, at det er foruroligende, at man flytter lidt rundt i traktaten, sletter bestemmelser om flag, symboler og hymne, uanset at det ikke har nogen konkret betydning, og så giver traktaten et nyt navn.
Det er ikke noget kønt syn, for det tvinger os til at lyve.
Citat slut.
Jeg håber, at det bliver åbenlyst for de fleste, at man forsøger at få EU-forfatningen til at ligne noget andet, fordi man i forbindelse med forfatningstraktaten havde lovet befolkningen, at de ville blive spurgt gennem en folkeafstemning; et løfte, som regeringen nødig vil overholde, på trods af at vi kommer til at stå med nærmest identiske forfatnings-/traktattekster.
I Enhedslisten ser vi det som et udtryk for mistillid til befolkningen.
Det er foruroligende, når politikere begynder at blive bange for at spørge befolkningen i så vigtige spørgsmål.
I forbindelse med forfatningens fald i juni 2005 udtalte Anders Fogh Rasmussen til Jyllands-Posten, at afstanden mellem den politiske elite og befolkningen er blevet alt for stor.
Vi var i Enhedslisten helt enige med Anders Fogh Rasmussen - det sker jo ikke så tit …