Anne Grete Holmsgaard (SF), 2009-11-06:
For SF er energibesparelser og højere energieffektivitet helt centralt i enhver form for klimapolitik.
Derfor var vi også glade for, da det i 2005 lykkedes at lave en energispareaftale med den daværende energiminister, Flemming Hansen, og da det i 2008 lykkedes at lave en energiaftale med den nuværende klima- og energiminister, Connie Hedegaard, hvor det fremgår, at energiforbruget skal ned i absolutte tal med 2 pct. over perioden frem til 2012.
Når det så kommer til det her forslag, må vi sige, at vi vil stemme imod forslaget om at nedlægge den uafhængige Elsparefonden og erstatte den med et center i Energistyrelsen, medmindre vi undervejs i behandlingen får ændret forslaget, således at der er garanti for, at et nyt center eller en ny fond, som vi mener den skal hedde, bliver reelt uafhængig.
Med til den uafhængighed hører også det, som hr. Per Dalgaard og jeg lige vekslede ord om for et øjeblik siden, nemlig at fonden selv har kompetencen til at ansætte de personer, som er lige de rigtige til at agere i forhold til markedet.
Det er vigtigt for os.
Jeg vil også sige, at vi er mildt sagt forbløffede over det forløb, der er gået forud for førstebehandlingen af det her lovforslag.
Vi indgik som sagt en aftale med regeringen om energibesparelser i 2005.
Aftalen rækker til udgangen af 2012, og den indebærer, at arbejdet med at lave energibesparelser skulle evalueres 2008.
Det blev arbejdet også, og det viste, at vi desværre ikke kom i hus med vores besparelser.
Vi har imidlertid ikke kunnet nå til enighed om, hvordan arbejdet skulle være – jo, vi er helt enige om, at Elsparefondens arbejde eller det arbejde, der er foregået, selvfølgelig ikke kun skal være el, men også dække varme fremover.
Det er selvfølgelig helt indlysende og ligetil.
Derimod er det ikke lykkedes at blive enige om to ting, så stridens kerne handler i virkeligheden om to ting, nemlig uafhængigheden, om det at sikre uafhængigheden for det her arbejde, og midlerne.
Man kan sige, at det blev meget klart fra dag et i de møder, vi har holdt, at regeringen ikke var villig til at komme med flere midler.
Det syntes vi selvfølgelig var ærgerligt, fordi spareindsatsen skal være stærkere i de kommende år, der er højere krav, end der hidtil har været.
Men vi har sådan set også sagt klart: O.k., hvis det absolut ikke kan lade sig gøre, så er vi stadig væk villige til at lave en aftale, men for os er det fuldstændig afgørende, at vi sikrer fortsat uafhængighed i indsatsen.
Det vil sige en fond eller et center, der er uafhængig, med en uafhængig bestyrelse, men også en uafhængig konstruktion, hvor man selv råder over, hvad det er for nogle kvalifikationer, man har brug for i den her konstruktion, og også en konstruktion, hvor man ikke ad bagveje kan sige, at den lige kan løse nogle af de opgaver, hvor de måske er lidt for pressede i Energistyrelsen.
Det er simpelt hen det, der er kernen i det her.
Jeg må sige, at jeg stadig væk er forbløffet over, at vi til trods for flere møder og mange mails frem og tilbage ikke har kunnet finde et kompromis.
Et kompromis er jo ikke et kompromis, hvis det er sådan, at man får at vide af regeringen: I kan hverken få det ene eller det andet krav imødekommet, I kan sådan set sætte jer over i en krog og blive siddende, fordi nu har vi jo en aftale fra 2008, og så har vi sådan set ikke brug for jer mere.
Det er jo den besked, der hedder: I var nyttige i 2008, men I er ikke nyttige mere.
Jeg synes, det er en meget, meget dårlig stil, og det lægger et meget, meget dårligt grundlag for samarbejde og for at indgå aftaler, hvis det ikke er sådan, at man også kan få indflydelse på det, når de aftaler så skal udmøntes.
Det synes jeg simpelt hen ikke er rimeligt.
Efter vores mening har Elsparefonden gjort et godt stykke arbejde igennem de godt og vel 10 år, den har eksisteret.
Jeg vil bare pege på nogle enkelte ting, f.eks. det at promovere hårde hvidevarer med A- og A+-mærker, det at give tilskud til dem og føre kampagner.
Vi kan jo konstatere i dag, at det er det, forbrugerne køber.
Et andet eksempel er den frivillige aftale med industrien om at udskifte gamle, ineffektive pumper med nye lavenergipumper og efterfølgende kampagner.
Men jeg kan konstatere i det her, at ministeren ikke hidtil har været særlig villig til at lytte, heller ikke selv om store dele af erhvervslivet faktisk meget kraftigt har sagt, at de ønsker en uafhængig konstruktion.
Lad mig blot nævne et par af dem: Dansk Erhverv, Dansk Byggeri, Foreningen af Rådgivende Ingeniører, Ingeniørforeningen, TDC, Welltec og Rockwool.
Det er mig meget besynderligt, at man ikke lytter til disse vigtige aktører, når vi ved, at det er så pokkers vigtigt at få aktiveret hele markedet.
Det er jo ikke sådan, at vi alene kan satse på, at elselskaberne og netselskaberne klarer det her.
Vi er simpelt hen nødt til at have de andre med, og de står jo og banker på døren.
Så lad os da for pokker invitere dem indenfor i stedet for bare at give dem et: Nej, vi vil ikke have uafhængighed.