Per Clausen (EL), 2015-04-09:
Der er enkelte ordførere, som har antydet, at det her er en gammel problemstilling i Folketinget.
Det er det også, fordi vi sådan set i rigtig, rigtig mange år har vidst, at bisfenol A var farligt og havde en lang række negative konsekvenser.
Det var derfor, at Enhedslisten tilbage i omkring 2008 eller 2009 udarbejdede et beslutningsforslag med det ønske at få gennemført i det mindste et forbud mod bisfenol A i sutteflasker.
Det diskuterede vi frem og tilbage, og forslaget blev, inden det blev vedtaget, faktisk radikaliseret og skærpet en smule af Dansk Folkeparti, og tak for det.
For hvis det er sådan, at vi skal skærpe vores krav og skærpe vores forslag for at få et flertal, er det ikke svært at få os med.
Så hvis det er den vej, det går, er vi helt sikkert med.
Efter det viste det sig, at der ikke blev startet den retssag ved EU-Domstolen, som daværende fødevareminister Eva Kjer Hansen havde lovet os.
Tværtimod skete der det, at man faktisk i EU ændrede reglerne, så man indførte det forbud, som vi havde indført i Danmark, i en yderligere forbedret udgave.
Og det var sådan set et rigtig godt resultat.
Nu var det så sådan, at da vi i sin tid fik den videnskabelige dokumentation, som gjorde, at vi kunne lave lovgivning i Danmark i forhold til 0-3-årige, fik vi dokumentation for, at det faktisk var et problem – i hvert fald i forhold til rotter.
Man laver jo den slags forsøg med rotter, og ikke mindst de hanrotter, de drægtige rotter fik, fik nogle defekter selv ved et forholdsvis beskedent indtag af bisfenol A.
Det vil sige, at vi gennemførte et forbud i forhold til små børn med en argumentation, som i virkeligheden burde have ført til, at vi havde stillet et bredere forslag om at få et forbud, som var mere omfattende.
Det er så den problemstilling, som Enhedslisten vendte tilbage med i 2013, hvor vi lavede et forslag om forbud mod bisfenol A.
Indimellem i debatten i dag kunne man godt få indtryk af, at det var det, vi diskuterede igen, selv om vi også på det område er blevet blødere i knæene, efterhånden som årene er gået.
Konklusionen på det var sådan set, at der lavede vi en beretning, som der var enighed om.
Det var også en forholdsvis blød beretning, men den indeholdt nu alligevel nogle konkrete ting, som er sket.
Faktisk har DTU Fødevareinstituttet lavet de ting, som de skulle omkring de sundhedsmæssige konsekvenser, og har konstateret, at der er behov for en skærpelse i forhold til grænseværdierne, og de har også konstateret, at de er uenige med EFSA.
Jeg vil sige det på den måde, at der jo tidligere, også i Folketinget, for slet ikke at snakke om EU-Parlamentet – det må fødevareministeren i hvert fald kunne huske fra sin tid dernede – har været debatter om, i hvor stor udstrækning man kunne sige EFSA er sådan fuldstændig løsrevet fra erhvervsinteresser.
Det, man i hvert fald kan konstatere, er, at der er rigtig mange mennesker, som arbejder i EFSA, som både før og efter deres ansættelse i EFSA havde og har gode, vellønnede stillinger i private virksomheder.
Det betyder jo kun, at de er enormt dygtige og rigtig fremragende og alt muligt andet, ingen tvivl om det, men indimellem har man i hvert fald sagt, at der godt kunne være noget der.
Der har også været en diskussion af den lobbyvirksomhed, som de her virksomheder og deres organisationer er i stand til at udøve, og jeg tror også, der er enkelte ordførere her i salen, der vil sige, at den lobbyvirksomhed kan man også godt indimellem føle på sin krop her i Danmark.
Jeg vil i hvert fald sige, at jeg aldrig har fået henvendelser, hvor der har været så mange store multinationale selskaber på brevpapiret som i de her sager.
Derfor må man i grunden stille sig selv spørgsmålet: Hvad skulle få os til ikke at tro på DTU's beregninger?
Jeg tror ikke, der er ret mange – heller ikke internationalt – der er i tvivl om, at nogle af de dygtigste mennesker, når vi snakker om hormonforstyrrende stoffer, nogle af de dygtigste mennesker, når vi snakker om skader på det her område, faktisk er i Danmark.
Så der er sådan set al mulig grund til, synes jeg, at nære tiltro til de udsagn, der kommer fra dem.
Det er også derfor, at Enhedslisten så valgte at fremsætte et beslutningsforslag, hvor vi bare fulgte DTU's grænseværdier.
Man kan sige, at den grænseværdi, som EFSA har lavet, er de rigtig glade for i erhvervet, for det har nemlig betydet, at de kan fortsætte med at bruge bisfenol A på præcis samme måde, som de gør i dag,
den har ingen konsekvenser, hvorimod det er rigtigt, at hvis man valgte DTU's, ville den have konsekvenser.
Jeg er blevet lidt usikker på diskussionen om, om der findes sikre alternativer eller ej.
Jeg mente, fødevareministeren refererede til, at der i hvert fald i Frankrig var en opfattelse af, at man havde sikre alternativer på en meget stor del af de produkter, der brugte bisfenol A, mens andre ordførere i dag nærmest har givet udtryk for, at der slet ikke var nogen nogen steder, og at det hele var et stort ragnarok, hvor den eneste konsekvens, der kunne blive af at vedtage Enhedslistens beslutningsforslag, ville være, at mennesker ville leve et mere usikkert og farligt liv.
Det tror jeg godt vi kan komme lidt tættere på i løbet af udvalgsbehandlingen.
Det må være forholdsvis nemt for ministeren at svare på, for en af de ting, vi vedtog i 2013, var jo, at regeringen skulle indlede et tæt samarbejde med de franske myndigheder for at følge implementeringen af den lovgivning, som vi godt dengang vidste var på vej i Frankrig.
Så det må jo kunne blive klarlagt – tror jeg – forholdsvis hurtigt og forholdsvis enkelt, og det ser vi i hvert fald frem til.
Pointen for os er, at nu må vi så selvfølgelig igen gå i gang med et grundigt udvalgsarbejde omkring de her ting.
Vi synes, at der findes rigtig meget videnskabeligt grundlag at handle på.
Der findes DTU's materiale, der findes for så vidt også det gamle videnskabelige grundlag, vi havde for at gennemføre det oprindelige forbud.
Jeg vil sige til det synspunkt, at den eneste måde, man kan få rigtig gode og holdbare løsninger på, er ved at aftale med branchen, at de skal finde nogle alternativer.
Uden at gå for vidt vil jeg sige, at hvis det havde været den eneste metode, man havde taget i anvendelse over for erhvervslivet, når det handlede om at opnå resultater i form af at fjerne farlige stoffer fra produkter og opnå miljømæssige gevinster, så tror jeg ærlig talt ikke, man var kommet ret langt.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at det virker fremmende på de kreative evner og mulighederne for at finde på alternativer, hvis man udsættes for et klart politisk pres i retning af, at det her vil vi ikke finde os i, og at det vil vi ikke blive ved med at finde os i i ret mange år, så I har at finde et alternativ.
Ellers må I gå tilbage til noget af den rigtig forhistoriske teknologi, som I brugte i de rigtig gode gamle dage, før man overhovedet havde opfundet bisfenol A, og hvor der af en eller anden grund også kunne sælges både cola og tomat på dåse.
Det har faktisk også kunnet lade sig gøre historisk set uden anvendelse af bisfenol A.
Så jeg tror nok, at vi er nødt til at sige, at her bliver der behov for også at stille nogle krav.
Jeg håber på, at det udvalgsarbejde, vi nu skal i gang med, kan føre til, at vi kan få klarhed over, i hvor stor udstrækning branchens modvilje mod det her skyldes reelle argumenter, som handler om, at man ikke her og nu har alternativer, men kan udvikle dem i løbet af relativt kort tid, og i hvor stor udstrækning det handler om, at man bare synes, det er dyrere og mere besværligt at finde alternativer.
Så håber jeg på, at vi også i forbindelse med udvalgsarbejdet kan komme lidt tættere på, hvad det er, fødevareministeren mener sådan helt præcist, når han siger, at han gerne vil lave en aftale med erhvervet, men hvis ikke de vil lave en ambitiøs aftale eller aftale, der er ambitiøs nok, så går vi over til lovgivning.
Det kunne man sådan set
godt skrive i en beretning, for det lyder rigtig flot, men nogle ville jo spørge: Hvad betyder ambitiøs – hvad betyder det i forhold til, hvor meget der skal udfases, hvad betyder det i forhold til, hvornår man kan forvente vi kan leve op til den DTU-grænseværdi, som jeg i hvert fald opfatter der er et meget stort flertal i Folketinget der støtter?
Der var enkelte partier, der i den her sag mente, at det var klogt at læne sig op ad EFSA.
Jeg har det nok sådan, at når Liberal Alliance læner sig op ad EU, er der grund til at være bekymret.
Sådan tror jeg også der er andre der har det, hvis de skal være helt ærlige.
Om det så er på EU's eller Liberal Alliances vegne, må folk selv om.
Jeg tror altså godt, vi i udvalgsarbejdet må kunne blive en lille smule mere præcise.
Det er klart, at i Enhedslisten er vi jo i besiddelse af en veludviklet evne til at tælle til de mandater, der skal til for at få noget vedtaget i Folketinget, og vi kan atter en gang konstatere, at kun ved stor tålmodighed og vilje til at lytte til alt det positive, andre siger, kan vi komme derhen, at vi måske kan få en beretning, som repræsenterer et fremskridt i forhold til det, der ligger nu.
Jeg vil bare sige, vi har en beretning tilbage fra 2013, og regeringen har ikke helt levet op til den endnu, så det ville nok være fornuftigt, hvis regeringen sørgede for relativt hurtigt at medvirke til, at vi kunne få en ny beretning, som de kunne leve op til.