Thor Pedersen (V), 2006-12-13:
Jeg synes godt nok, det er svært, jeg synes faktisk, det er rigtig svært.
Nu skal man aldrig citere, hvad andre siger på tomandshånd, men jeg vil alligevel bryde det princip og sige, at hr. Morten Helveg Petersen spurgte, om jeg ville notere ned, hver gang jeg hørte noget nyt.
Det sagde jeg ja til, for det ville jeg egentlig gerne, ihukommende at vi jo har drøftet dele af finansloven sidste torsdag.
Men jeg må sige til hr. Morten Helveg Petersen: Der er faktisk ikke noget nyt.
Der er faktisk ikke noget nyt.
Så kan man sige: Det er jo ikke så godt.
Men måske er det i virkeligheden meget godt.
På en af de store tv-stationer – jeg behøver ikke at sige, hvad det var for en station – sagde studieværten i nyhedsdækningen i går: I morgen er der debat om finansloven, og det bliver en hård debat, en hård debat.
Som med så meget andet må man sige, at virkeligheden kan være en anden end den, man ser i medierne, for jeg synes faktisk, det har været en overordentlig venlig og genkendelig debat med visse undtagelser.
Jeg vil lige først sige til fru Line Barfod, at selv fra fru Line Barfods side synes jeg det var mere venligt, end vi plejer at høre det.
Der er nok nogle af dem, der har siddet ude i det øvrige land og hørt det, som har sagt: Det var dog en hård omgang og en hård kritik.
Men i forhold til det, vi er vant til at høre fra Enhedslistens side, synes jeg, at det sådan set var en meget blid kritik.
Men der var jo noget nyt – ret skal være ret – og det har jeg så noteret ned.
Fru Line Barfod var ked af, at skoleeleverne havde landkort fra før 1975, eller hvad der blev sagt.
Og det troede jeg egentlig de havde, for at man kunne holde modet oppe hos de tidligere tilhængere af det sovjetiske imperium og randstaterne, for det er jo på de kort fra før 1989, hvor alle de lande er med, alle vennerne.
Så jeg har altid opfattet det på den måde, at der var nogle, der mente, at det var opbyggeligt, at man stadig alligevel kunne sidde og se på et kort, hvor vennerne var med.
Og jeg synes, det må være lidt hårdt at se kortene, som de er, når de er nye, hvor alle vennerne sådan set er forsvundet.
Regimerne, der stod for de synspunkter, som Enhedslisten plæderer for, er brudt sammen – i hvert tilfælde et langt stykke hen ad vejen.
Men det er venligt ment, og jeg er helt på den side, hvor man er tilhænger af, at selvfølgelig skal alle kortene være nye.
Så var det jo sådan, at hr. Morten Helveg Petersen, som jo også normalt har den politiske dagligdag som sit job, sidste torsdag sagde, at det nok var gået bedre, end han havde forudsagt om økonomien, nemlig at gælden ikke kunne bringes ned, og at man ikke nåede målene.
Det er fair nok, det synes jeg var en fin indrømmelse.
Jeg vil også gerne i dag kvittere for, at hr. Jan Petersen alligevel roser dansk økonomi meget, for jeg vil sige, at det måske er lidt nyt.
Jeg synes, det er nyttigt at komme dertil, at man egentlig også erkender, hvordan det rent faktisk ser ud.
Det skal jeg sådan set heller ikke nødvendigvis bruge tid på at sige mere om.
Men jeg gik ind på Ritzau, og der faldt jeg over, at man på BBC's hjemmeside lige nu citerer fra en oplysning fra World Economic Forum om, at dansk økonomi er den bedste i EU; de siger, at det kører på, at dansk økonomi er den mest konkurrencedygtige og dynamiske i EU.
I undersøgelsen scorer Danmark højt på alle områder og er samtidig det land, der har gjort mest for at bedre er
hvervslivets vilkår
Det siger jeg for blot lige at nævne en udefrakommende bedømmelse.
Så jeg forstår godt, at det alligevel kan være klogt at se på, hvordan det står til i dansk økonomi, hvis man spørger mere neutrale observatører, som ikke er bundet op på politiske synspunkter, og som benytter sig af en faglig vurdering.
Jeg vil anerkende, at hr. Jan Petersen også er nået til den erkendelse.
Hr. Ole Sohn er så ikke nået til den, men det vil nok være min anbefaling, at man alligevel kommer til den erkendelse.
Jeg synes, det er lidt dristigt, at hr. Ole Sohn mener at vide, hvad kommunerne bruger, når kommunerne selv har en anden mening end hr. Ole Sohn.
De fastholder nemlig, at de penge, de har aftalt med regeringen at de får, dækker det, der skal til for stadig at fastholde serviceniveauet: sikre, at der er plads til flere elever og stadig fastholde serviceniveauet og i øvrigt også fastholde det, selv om der er flere ældre, der skal serviceres.
Det er kommunernes og altså aftalepartens eget udsagn.
Jeg vil blot sige, at alle tal viser det samme.
Og det er også det, hr. Ole Sohn kommer til at se, når vi har regnskabstallene for 2006 og regnskabstallene for 2007.
Og selv om der diskuteres meget om regeringsdannelse, skal vi nok få dem i tide, så vi har dem forud for, at man skal diskutere, hvordan fremtiden overhovedet skal være i forbindelse med et kommende regeringsgrundlag.
For tallene kommer, og de viser jo ikke det, som hr. Ole Sohn hele tiden forsøger at fremhæve.
Det undrer mig bare, at hr. Ole Sohn, som ellers normalt er en fair og skikkelig og venlig politisk personlighed, egentlig fastholder noget, som man i virkeligheden må erkende nok ikke er helt korrekt.
Det kan jo være, at jeg, når jeg i morgen i Finansudvalget skal redegøre for indholdet af Økonomisk Redegørelse – det skal jeg jo i samråd – er nødt til at fastholde, at vi med det, der nu er lagt frem i finansloven, i virkeligheden har løftet serviceniveauet i kommuneaftalerne med endda 32 mia. kr. i forhold til 2001 i faste priser.
Og det er altså også noget, jeg siger under ministeransvar.
Og svarene på de § 20-spørgsmål, der er stillet om væksten, er også givet under ministeransvar.
Det kan jo være, fordi de relaterer til, hvordan pengene rent faktisk fordeles.
Hvis man kommer til den erkendelse, at det altså godt kan være, at det er rigtigt, at der bruges 32 mia. kr. mere – det er ikke bare de 31 mia. kr., for det viser sig nu, hvor man gør tallene op, at det nok er 32 mia. kr. i løft i faste priser i forhold til 2001 på serviceområderne, altså det, vi kender på socialområdet, på uddannelses- og på sundhedsområdet – forstår jeg ikke, at man så kan fastholde, at det ikke omsættes i mere service.
Der vil jeg gentage, hvad jeg også nævnte sidste torsdag: Det er da mærkeligt, at man har den opfattelse af offentligt ansatte, at hvis der bruges flere ressourcer på et område, så forstår offentligt ansatte ikke at omsætte dem til bedre service.
Det er min klare opfattelse, at dueligheden blandt offentligt ansatte mindst er på samme niveau som blandt privat ansatte, så det at tilføre flere ressourcer til offentligt ansatte betyder selvfølgelig også, at de er i stand til at levere en bedre service, og det er også det, som tallene nok kommer til at vise, når man gør op, hvordan pengene omsættes.
Pengene omsættes i flere ansættelser.
Der er jo flere ansatte i hjemmehjælpen.
Det er jo ikke rigtigt, som hr. Ole Sohn siger, at der ikke kommer til at være en vækst i antal ansatte i ældreplejen.
Det kommer der til at være af helt naturlige grunde, fordi antallet af ældre stiger, så der kommer et større behov.
Det er også det, regeringens politik egentlig går ud på, nemlig at sikre, at man overhovedet er i stand til at hjælpe og servicere, når der bliver flere ældre.
Bl.a. derfor har vi jo lavet en aftale om senere tilbagetrækning, der er med til at fastholde, at der overhovedet er den arbejdskraft, som man har brug for både i den offentlige og i den private sektor.
Men det, der måske er det mest problematiske, og som også berører det, som hr. Jan Petersen var inde på med kommunerne, er, om det, man egentlig ønsker, i virkeligheden er et opgør med det danske kommuneaftalesystem.
Når der gives flere midler, kan man altså ikke kritisere regeringens anvendelse af midlerne uden samtidig at sige, at så må vi lave systemet om.
Enten anerkender man, at kommunestyret er stærkt nok til selv at nyttiggøre de midler, de får – og de endnu flere midler, de får – eller også må man altså gå ind på en anden vej.
Det sker jo så i en kommune, der lige præcis selv går ud og fortæller, at den har penge, at den på trods af skattestoppet har flere penge til rådighed, at den har nedbragt sin gæld og faktisk er i stand til at kunne gøre endnu mere næste år.
Og det er jo altså ikke noget, som regeringen siger, eller ministrene siger, eller jeg siger.
Det er det, som overborgmesteren selv fortæller, nemlig at nu er økonomien så god, at man er endnu bedre rustet til at levere god service.
Det er bare et eksempel på, at de eksempler af kritisk art, som opstår, ikke nødvendigvis har noget som helst at gøre med, hvordan økonomien er, men med, hvordan man i øvrigt formår selv at nyttiggøre pengene.
Der blev også stillet spørgsmål fra hr. Ole Sohn til hr. Christian Wedell-Neergaard om skattestoppet.
Jeg forstår ikke, at man ædrueligt kan sige, at skattestoppet begrænser den kommunale aktivitet, for sådan indgår skattestoppet jo overhovedet ikke i kommuneforhandlingerne.
Vores kommuneforhandlinger og aftalen går jo lige præcis ud på, at vi aftaler de samlede udgifter, og at vi sikrer, at pengene samlet er til rådighed.
Vi ville stadig aftale udgifterne, selv om der ikke var tale om et skattestop, for som hr. Morten Helveg Petersen også siger, er man nødt til at være ansvarlig, der er en grænse for, hvor meget man i alt kan omsætte over det offentlige.
Derfor indgår skattestoppet jo overhovedet ikke i det regnestykke lige bortset fra, at det, vi beregner ved skattestoppet, er, hvor mange penge kommunerne får ind ved uændret personbeskatning, uændret dækningsafgift, uændret grundskyldpromille, og så leverer staten resten.
For næste år drejer det sig om godt 8 mia. kr. til det primærkommunale system, som vi lægger oven i de 40 mia. kr., de får i bloktilskud.
Det er altså derfor, det er staten, der betaler; at vi har et skattestop,
berører overhovedet ikke den samlede ramme og rummeligheden for kommunerne – det er fuldstændig udlignet.
På et eller andet tidspunkt må det jo også være noget, som selv hr. Ole Sohn vurderer om han ikke også der skal gå ind og se på, hvad det rent faktisk er, der aftales med kommunerne som aftalepart. Det samme gælder også dette med, at når nu vi nedsætter forældrebetalingen, hvem betaler så regningen?
Ja, det gør statskassen.
Sådan er det aftalt.
Der glæder det mig jo i al almindelighed, at kommunerne også her melder klart ud.
Det gjorde man jo i går, den 12. december, hvor FOA kom med den påstand, at nu sætter man forældrebetalingen ned, og at det betyder, at kommunerne så mangler pengene.
Derfor er jeg glad for, at KL's formand, Erik Fabrin, direkte sagde: »De takstnedsættelser i vuggestuer og børnehaver, som regeringen har lovet og gennemført, har regeringen samlet set kompenseret kommunerne fuldt ud for.«
Der er så kommuner, der i virkeligheden vælger noget andet omkring kostpenge i vuggestuer m.v., og der siger Erik Fabrin om det at vælge noget andet, at »det ansvar må kommunerne vedstå sig over for forældrene«, altså at de vælger noget andet.
Det er ikke en følge af, at staten rent faktisk ved lov har nedsat forældrebetalingen og dermed sikret, at en normal lønmodtagerfamilie med et barn i vuggestue i mange kommuner oplever at have 9.000 kr. mere i rådighedsbeløb.
Det er finansieret et hundrede procent af statskassen.
Så det berøres altså ikke inden for den samlede ramme.
Det eneste, der er lidt mere snært og svært at håndtere i 2007, er, at der har kommunerne ikke den frihed til selv at fastsætte deres skatteprocent inden for rammen, som de har haft de andre år.
Det skyldes ene og alene, at vi har en kommunesammenlægning, og jeg tror, at de fleste godt kan se, at det nok har været en meget stor hjælp, at man ikke, samtidig med at man skulle lægge kommuner sammen, også skulle have opgaven med at fastsætte: Hvad er det egentlig for en skatteprocent, man skal finde frem til?
Så det er det eneste år, kommunerne ikke selv har friheden til, at nogle kan sætte skatten op og andre kan sætte den ned.
Vi har betalt over statskassen for, at man holder et uændret skattetryk, for vi betaler det, der så må mangle.
Det samme vil jeg sige til fru Line Barfod, for fru Line Barfod siger også, at det er en udhuling af den offentlige sektor, der finder sted.
Igen må jeg undre mig.
Hvordan kan det være en udhuling, at man bruger flere penge end før i faste priser?
Hvad vil det sige at hule ud?
Så skulle det jo være sådan, at hvis man fjernede ressourcerne og gav mindre end tidligere, må det altså være at fylde op.
Men i min måde at tænke på, er det at give flere penge pr. dansker i faste priser, altså købekraft, det modsatte af udhuling eller nedskæring.
Det undrer mig også, at man kan blive ved med at sige, at det er sådan, at den kommunale sektor vokser mindre end den private, når det faktisk er lige omvendt.
Rent faktisk har det været sådan, at i de her år er den private andel af BNP, den samlede produktion, vokset mindre end den offentlige, altså den kommunale andel af den samlede produktion.
Sagt på en anden måde har den kommunale vækst i forhold til den private vækst i kroner og øre været større, kommunerne har altså haft en større vækst i forhold til den samlede produktion end det, der har svaret til det private træk i kroner og øre.
Så det er mærkeligt, at man kan opretholde påstanden om, at det egentlig ikke forholder sig sådan.
Men også det er vi jo i stand til over tid at kunne dokumentere.
Jeg må sige, at det jo så ikke går den vej, at det bliver mindre fremover, for den globaliseringsaftale, der er indgået med 158 mandater, alle partier med undtagelse af SF og Enhedslisten, betyder jo ½ pct. til yderligere forskning og yderligere investeringer i uddannelse, både i folkeskolen og på de videregående uddannelser, til innovation og til at kæmpe mod nedslidning, og det betyder i virkeligheden, at der så kommer en svag yderligere stigning i den offentlige vækst i forhold til den vækst, der er i den samlede produktion.
Så det går altså lige modsat det, der doceres af Enhedslisten og SF.
Jeg er sikker på, at det nok skal gå ligesådan, som når hr. Morten Helveg Petersen kommer frem til, at det, man sagde, nok ikke viste sig at være det rigtige.
Den erkendelse, som også er kommet til Socialdemokratiet, tror jeg også er en erkendelse, der vil komme til hr. Ole Sohn, måske ikke til fru Line Barfod, for det passer ikke rigtigt ind i retorikken, og vi ville også savne den, det må jeg sige, for hvis fru Line Barfod gik herop og sagde, at hun var fuldstændig enig med finansministeren, ville jeg have det dårligt og spørge mig selv om: Hvad er det, jeg har gjort forkert?
Hvad er det egentlig, der er gået galt?
Et eller andet må der være gået galt.
For det er nok sådan, at vores samfundssyn er lidt forskelligt med hensyn til, hvordan man sikrer, at danskerne får det bedre og får frihed og velfærd på samme tid.
Men jeg håber så, at vi næste år kan have det her arrangement på én dag, så vi kan få sammenhæng mellem ændringsforslag og hoveddebatten, generaldebatten.
For det, vi har drøftet her, er ikke så meget finansloven – af gode grunde, for den er jo egentlig ganske god, både det fundament, vi har, og det, man i øvrigt forbedrer med.
Uanset hvad, er det jo en lang række forbedringer, der lægges ind i finansloven, og jeg kvitterer for, at en meget stor del af det vedtages med et bredt flertal.
Det vigtigste er nok den aftale, vi har om globalisering, altså holdbarheden i den senere tilbagetrækning over tid, når man lever længere, men også det, at vi med meget stor styrke har kunnet sætte et beløb af, 39 mia. kr., til fordeling op til 2012.
Det er unikt, og derfor forstår jeg også godt, at det på en eller anden måde bidrager til den platform, vi har for debatten i dag, når vi så i øvrigt i restfinansloven, det, der i øvrigt er her, har vækst.
Det gør selvfølgelig også, at det må man egentlig takke for, for det er altså et stort bidrag.
Så uanset hvordan man ser det her konglomerat af en finanslov, er det en meget stærk finanslov, i og med at vi er i stand til at fokusere på fremtidens velfærd, som vi har gjort, og det skal jeg kvittere for til det brede flertal.
Jeg vil dog lige sige til hr. Morten Helveg Petersen, at det altså er en, om jeg så må sige, mere faglig uenighed med vismændene om holdbarheden.
Så uenigheden går i virkeligheden på, om danskerne har længere sygdomsperioder, fordi de lever længere.
Og hvis man, om jeg så må sige, har det humanistiske livssyn, at vores ønske er, at hvis man lever længere, er det også, fordi man er rask længere, så er den aftale, vi har indgået, meget holdbar, og vi har i virkeligheden et snit til i hvert fald 2040.
Jeg vil så sige til hr. Morten Helveg Petersen, at hvis der er usikkerhed efter 2040, vil jeg sige: Jamen så lad os klare det frem til 2040.
Og så vil jeg personligt sige, at så må hr. Morten Helveg Petersen måske egentlig godt overtage lidt mere efter 2040, altså personligt, hvis vi så må vise, at vi er i balance indtil mindst 2040, for så tror jeg i virkeligheden, at erfaringen også er så forankret i hr. Morten Helveg Petersen, at vores synspunkter til den tid måske ikke er så forskellige, for erfaring kommer med alderen.
Det undrer mig egentlig, at man ikke bruger mere tid på at fokusere på, hvad det er i det projekt, vi har vedtaget, som er ganske unikt, og dermed også kvitterer for det.
Hvorfor er det udlandet, der i høj grad er dem, der hele tiden kvitterer for det, som vi beslutter, og som jeg synes 158 medlemmer af Folketinget i virkeligheden har stor ære af?
Jeg vil her sige tak for det, synes jeg, gode, loyale, fair samarbejde, der har været med de partier, som står bag velfærdsaftalen og globaliseringsaftalen.
Og selvfølgelig en tak til Det Konservative Folkeparti for en ihærdig støtte og til ordførerne for et ualmindelig godt samarbejde.
Det gælder også Venstre, hr. Peter Christensen, hvor jeg også her oplever, at Venstre delvis støtter regeringen, hvilket jeg jo sætter pris på.
Også en tak til Dansk Folkeparti og hr. Kristian Thulesen Dahl, også for et gennem hele tiden dygtigt og flittigt arbejde, der er med til at bidrage til, at vi gør det bedre for alle, selv dem i Folketinget, der ikke umiddelbart kan se storheden i projekterne.
Vi er jo alligevel fælles om at dele ud af glæden.