Bent Bøgsted (DF), 2012-01-27:
Det er en misforståelse, og dem har der været mange af.
Men man skal ikke kunne få mere ud af at gå på overførselsindkomst, dvs. kontanthjælp, end hvis man tager et job til mindstelønnen.
Så vidt jeg erindrer, nu vi snakker om mindstelønnen, får man mere ved at tage et job til mindstelønnen, end man får på dagpenge.
Det er det med de her satser.
Der er flere forskellige satser, så det skal man måske lade være med at rode sig ind i.
Det er nede fra spørgeren, dagpengene bliver nævnt, og Dansk Folkeparti har ikke i tankerne, at der skal ændres på dagpengene.
Vi snakker om kontanthjælp.
Det er det, det drejer sig om her.
Og hvis vi så begynder at kigge på, hvad man får ud af at tage et job til mindstelønnen, altså hvad man får med hjem til sig selv, og hvad man får med hjem til sig selv, hvis man er på kontanthjælp, så kan vi se, at der er et problem.
Det kan godt være, at jeg formulerer mig forkert, men det må jeg jo så prøve at rette op på.
Tak, hr. formand.
Nu er vi faktisk inde på at diskutere fattigdomskriterier.
Kan man bedømme det på, om folk har råd til at tage på en ferie?
Jeg har tidligere sagt, at man ikke kan sige, at folk er fattige, hvis de ikke kan give børnene en computer eller en iPhone 4.
Nu blev der snakket om, at mange herinde tidligere har oplevet, at man ikke havde råd til at tage på ferie i sin barndom.
Jamen altså, da jeg arbejdede som almindelig specialarbejder, må jeg nok indrømme, at vi aldrig var på ferie.
Det havde vi simpelt hen ikke råd til.
Det var et spørgsmål om prioritering.
Jeg er sikker på, at mine børn synes, at de har haft en god tilværelse alligevel, selv om de ikke kom på ferie, så det kan man ikke bruge som kriterium for at bedømme sådan noget.
Med hensyn til, om det kan betale sig at arbejde, er der jo visse ting, der skal til.
Vi har i Dansk Folkeparti en klar holdning til, at man under ingen omstændigheder må kunne få mere på en overførselsindkomst, end man kan få ved at tage et job til mindsteløn.
Det er ikke rimeligt, hvis det er som med en ung pige, jeg snakkede med.
Så er spørgsmålet, om man ikke er derhenne, hvor man skal kigge på den offentlige forsørgelse – er taksterne for høje, eller er de ikke?
Så blev det sagt fra Enhedslistens side, at det er lønningerne, der skal op.
Det var også det, hr. Eigil Andersen sagde, nemlig at lønningerne skal op, med det resultat at arbejdspladserne flytter til udlandet, og priserne stiger i butikkerne.
Hver gang lønningerne stiger, får alle priserne et hak opad, og så har man lige så få penge til sig selv alligevel.
Der er visse ting, man skal gøre, når man skal have folk ud på arbejdsmarkedet.
I den forbindelse vil jeg godt sige, at vi i Dansk Folkeparti faktisk mener, at man skal til at kigge på en mere direkte formidling af arbejde.
Der snakkes om, hvilken type arbejde kontanthjælpsmodtagere skal have, hvilken type arbejde de kan klare.
Jeg tror på, at vi simpelt hen er nødt til at tage dem i hånden og sige: Her har du et job, det er det job, du skal have.
Hvis ikke du vil tage det job, har du et problem.
Vi ved, at du kan klare det her job.
Det kan ikke hjælpe, når man kommer ud i en virksomhed, at man så stiller krav om særbehandling.
Det kan være mange ting.
Det kan være lige fra påklædning til et krav om bederum.
Det er ikke rimeligt, når man kommer ud på en arbejdsplads.
Så må man tilpasse sig det samfund, man er i.
Det kan også godt være, man skal fat i nogle af kontanthjælpsmodtagerne og sige til dem, at hvis de skal have et arbejde og klare sig i tilværelsen, må de lære at kigge lidt på sig selv.
Det kan være et spørgsmål om den påklædning, man har.
Er man lidt snavset i tøjet og har fedtet hår og den slags, er det ikke sikkert, at arbejdsgiveren vil have sådan en til at gå i en butik.
Der er mange ting, man skal tage fat på, og derfor er en klar melding fra Dansk Folkeparti, at vi skal have fat i dem, der er på kontanthjælp.
Vi skal have dem til at forstå det her med at tilpasse sig det arbejdsmarked, man har.
Man har en bestemt arbejdsmarkedskultur på mange virksomheder.
Man skal se på sig selv og tilpasse sig.
Så kan man gøre, som man vil i sit eget hjem, det vil jeg ikke blande mig i.
Der er egentlig mange.
Man har friheden til at gøre, hvad man vil, der er samværet med andre, tilfredsheden med at klare sig selv, og man får mere selvværd.
Det var bare fire gevinster ved at have et arbejde.
Det betyder rigtig meget.
Det gør det i hvert fald for mig selv, og jeg ved også, det betyder rigtig meget for mange af mine kollegaer herinde, uanset hvad man så laver eller lavede i sit tidligere liv, før man kom ind i Folketinget.
Det har stor betydning.
Et andet punkt, som vi også skal se på i det her tilfælde med, om det kan betale sig at arbejde, er de her påstande, der senest har været den, tror jeg, 23. januar i TV 2, om, at restaurationsbranchen ikke kan få medarbejdere.
Det er mere det med, om ministeren vil være indstillet på at undersøge de påstande, der har været, om, at restaurationsbranchen siger, at de ikke kan finde arbejdskraft, mens 3F siger, at det ikke passer, og at branchen udelukker dansk arbejdskraft og bevidst ansætter arbejdskraft med anden etnisk baggrund.
Var det ikke en idé, om ministeren lavede en tilbundsgående undersøgelse af de påstande, så vi kunne få det helt klarlagt?