Frank Aaen (EL), 2009-02-26:
Jeg har læst side 2, og jeg har tilbage i tiden læst mange andre side 2'er, hvor ministeriet har sagt: Uha, I skal ikke være bange, det her klarer vi selv; den her lovgivning er helt i overensstemmelse med EU, og den består til evig tid - det gælder på miljøområdet, det gælder på skatteområdet, det gælder på andre områder.
Så lige pludselig en dag kommer der en domstolsafgørelse, som er uden for enhver form for demokratisk kontrol.
Man kan jo sige meget om danske domstole, men vi har i hvert fald den kontrol over dem, at det er os, der vedtager de love, som de skal dømme efter, og det er os, der laver de strafferammer, de skal anvende.
Men når det kommer til EF-Domstolen, så er den selvkørende.
Så tager den jo selv stilling til, hvordan den synes at de overordnede formuleringer i traktaten, nemlig om varernes, kapitalens og arbejdskraftens fri bevægelighed, skal tolkes.
Og hver eneste gang, den får en sag til behandling, tolker den den mere vidtgående, end den nogen sinde kunne få vedtaget i Kommissionen.
Det er jo det, der er det store problem med Domstolen: Den er i vid udstrækning selv lovgivende ud fra nogle meget overordnede hensigter.
Først lige om LO og FTF og den europæiske fagbevægelse: Jeg kan godt forstå, at de synes, at det, der ligger nu, er bedre end det, der var.
Problemet er bare, at det ikke er politikerne i det her Folketing, det er ikke politikerne i Europa-Parlamentet, det er ikke politikerne i Kommissionen, der styrer EF-Domstolen.
Det er EF-Domstolen.
Det er jo det, der er problemet.
Så selv om vi prøver at skrive det så præcist som muligt, kommer de bare og siger - selv om de f.eks. ikke kan blande sig i skat i henhold til traktaten - at traktatens overordnede formål er kapitalens frie bevægelighed.
Bum, færdig, vi dømmer ud fra den overskrift, i stedet for hvad der faktisk står f.eks. i den danske lovgivning.
Mon ikke alle ordførere har nævnt det vigtige spørgsmål om rabatkuponer?
Jeg er helt enig i, at det er vigtigt.
Det er en uskik, at det blev indført i Danmark, og det er også en uskik, at det blev indført i udenlandske virksomheder, der opererer i Danmark, selv om man så skal rejse helt ned til Fleggard for at få indløst rabatkuponen.
Jeg har også hørt nogle rose kvikskranker.
Jeg er også for kvikskranker.
Men helt ærligt: Måske er det, vi har at gøre med her i dag, en anelse mere principielt, for det er jo, som det er blevet sagt af andre, servicedirektivet, som har vakt meget omfattende debat i Europa, ikke mindst fordi det oprindelige direktiv indeholdt en bestemmelse om leverandøren af tjenesteydelser, som hr. Dam Kristensen sagde.
Hvis en polsk leverandør ville levere varer i Danmark, var det de polske regler, der skulle gælde rundtomkring osv.
Det vakte selvfølgelig meget stor protest, og det er så også blevet taget ud, i hvert fald i sin barske form.
Men vi mener, at det er tilbage i den mere lette udgave, som måske kan have akkurat de samme konsekvenser, selv om det ikke står sådan i direktivet.
Det er klart, at hvis man i sådan en lov og i et direktiv åbent skrev, at alle tjenesteydelser inden for håndværk, velfærd osv. kunne leveres i et hvilket som helst land inden for EU, og at man bare skulle opfylde betingelserne i sit eget land - man kunne lade hånt om de betingelser, der var i det land, der fik ydelsen, man kunne underminere lønvilkår, overenskomster og alle mulige andre bestemmelser - så kunne det selvfølgelig ikke vedtages, og det er derfor, man har taget det ud i den åbne form.
Men det ændrer jo ikke på en eneste måde den grundlæggende hensigt med den her lov og med det her direktiv, nemlig at liberalisere og øge konkurrencen inden for EU-landene for at presse lønningerne ned, for at presse krav til kvalitet og spørgsmål ned, for at presse krav til arbejdsmiljø, til miljø, til alle standarder ned på det lavest mulige niveau.
Det er jo det, der er hele hensigten med servicedirektivet, nemlig at presse ned mod den laveste fællesnævner, og selv om det så ikke kan gennemføres i dag af EU i den barske facon, som der jo er lagt op til i Frankensteindirektivet, som det rigtigt blev kaldt, så er det jo alligevel det, der er hensigten.
Derfor synes jeg, man må være opmærksom på, om sådan et lovforslag, som vi står og vedtager i dag, så indeholder den beskyttelse mod Frankensteinudviklingen, som de fleste er enige om vi skal prøve at undgå.
Det tror vi ikke.
Vi foreslog jo i sin tid, at man i stedet for at have et oprindelseslandsprincip, skulle have et værtslandsprincip.
For man skal passe meget på.
Og der er ikke noget, der ligger os mere fjernt, end at have nogle regelsæt og regler, der ligesom gør det vanskeligt for andre mennesker at komme til vores land og også komme og udføre f.eks. tjenesteydelser i vores land.
Men det skal bare ikke være på en måde, så det underminerer den måde, vi har indrettet vores land på, hvad angår overenskomster og standarder og regler og love.
Derfor synes vi, det var bedre at indføre et værtslandsprincip, hvor vi sagde, at alle var velkomme; de skal bare virke under de samme love og regler, som gælder i vores land.
Og det er jo noget, vi har diskuteret rigtig meget i forhold til østarbejdere, specielt bygningsarbejdere: at de er velkomne her, de skal bare arbejde på danske overenskomster - for at tage en meget aktuel problemstilling.
Men det er jo ikke blevet gennemført.
Det ville vi gerne have haft var kommet ind i direktivet og derfor også var kommet ind i den her lov, altså at reglerne er sådan, og der er selvfølgelig en grund til, at man ikke kunne vedtage noget i den retning.
Så er der det, jeg var inde på før, og som for alvor gør os bekymrede, og det er, at der er masser af bestemmelser i sådan en lov, der er tolkbare - for sådan er det jo med love - og der kan komme nogen og spørge, om det her nu er en almen økonomisk interesse og er undtaget, eller om det bare er en almindelig økonomisk interesse, som man gerne vil tjene penge på.
Det er jo problemstillingen.
Så kommer der et selskab og siger: Vi synes, det her er en almen økonomisk interesse, og vi vil gerne tjene penge på det.
Og så må man jo gå til Domstolen for at få afgjort, om det er omfattet af tjenesteydelsesdirektivet, eller det ikke er omfattet.
Hvem er det så, der afgør det?
Er det Højesteret her ved siden af?
Næ, det er det ikke.
Det er EF-Domstolen, der afgør, hvad de synes er en almen økonomisk interesse - altså noget, vi kan ordne i fællesskab her eller en økonomisk interesse, hvor selskabets interesse i at tjene penge er størst.
Hele Folketinget er enigt om, at vi ikke ønsker at have privatiseret vandforsyningen.
Vi ønsker ikke at have det udliciteret, vi ønsker ikke, at nogen skal tjene penge på vandforsyning, vi ønsker, at det skal være som i dag, hvor danske vandværker leverer godt vand billigt til danskerne.
Derfor siger ministeren beroligende til de danske vandværker, når de skriver og er bekymrede: Jamen det er jo en almen økonomisk interesse, og den er undtaget.
Vil ministeren garantere, at EF-Domstolen til enhver tid mener, at vandforsyning er en almen økonomisk interesse?
Det er jo faktisk sådan, at de fleste lande i EU har det modsatte synspunkt; dér er vandforsyning en handelsvare, og selskaber tjener penge på at sælge vand, og jo mere de kan tjene, jo bedre, uanset den usikkerhed, det så måtte give for dem, der modtager vandet.
Det drejer sig om utallige områder, f.eks. i forbindelse med vandforsyning, men også i forbindelse med uddannelse.
Der er ingen tvivl om, at hvis vi får mere brugerbetaling på uddannelsesområdet, end vi har i øjeblikket, vil der lynhurtigt komme en afgørelse fra EU, der siger, at så er det ikke en almen økonomisk interesse, så er det en økonomisk interesse, fordi man har brugerbetaling, og dermed kan selskaber tjene på at sælge uddannelse til danskerne.
Vupti, så er man nede ved Domstolen igen.
Hvornår mener EF-Domstolen at vi har overskredet en grænse, hvor de så mener, at den pågældende velfærdsydelse lige pludselig er noget, som skal ud i fri udlicitering i hele EU?
Det er det, vi synes er det utrolige, for jeg tror, at et flertal her i Folketinget er enige om, at velfærd, sundhed, pleje, vandforsyning, retssikkerhed, altså advokatgerningen osv. - nogle af de ting, der er nævnt - er noget, som vi sådan set ønsker at bestemme her hos os hvordan skal være indrettet.
Men jeg vil bare gøre opmærksom på, at det langtfra er sikkert, at EF-Domstolen synes det samme.
Derfor vil jeg bare lige nævne det igen, som jeg også nævnte i en kort bemærkning, at for få år siden var det god latin her i Folketinget, at alt det, der havde med skattepolitik og finansieringen af den danske velfærd at gøre, var undtaget fra EU, det kunne de ikke komme og blande sig i, og siden da har vi vedtaget det ene kæmpemæssige lovkompleks efter det andet, bl.a. om, hvordan man beskatter multinationale selskaber, der ikke vil betale skat i Danmark, også danske multinationale selskaber, som heller ikke vil betale skat i Danmark, altså hvordan vi behandler dem lovgivningsmæssigt.
Men den lovgivning har vi været nødt til at lave fuldstændig om - ikke fordi vi her i Folketinget ønskede det, men fordi EF-Domstolen sagde, at det skulle vi.
Det er det, der er vores allerstørste problem med det her, altså EF-Domstolens rolle, og det er meget beklageligt, at det indtil videre her i Danmark ikke er lykkedes at få etableret et flertal for, at der i EU bliver sat grænser for, hvad EF-Domstolen kan blande sig i, for en grænse for EF-Domstolens mulighed for at blande sig i dansk lovgivning vil under alle omstændigheder gøre det her lovforslag og det her direktiv mindre farligt end det, der er tilfældet i øjeblikket - det er ikke nogen garanti, men måske vil det gøre det mindre farligt, end det er i øjeblikket.
Så jeg vil sige om alle de pæne ord i lovforslaget og alle de pæne ord, der har været i ordførertalerne, at når det kommer til fakta, og når det kommer til den egentlige afgørelse, så er det ikke her, det foregår, så er det i EF-Domstolen, og det er det, der bekymrer os.