Sophie Hæstorp Andersen (S), 2009-09-08:
Jeg har valgt at tage ordet her i dag for første gang som privatist, i hvert fald i en finanslovdebat, og det har jeg gjort, fordi jeg mener, at diskussionen i dag selvfølgelig i høj grad har handlet om den økonomiske krise, hvilket også er på sin plads, men samtidig er der også kommet udtalelser frem, der efter min mening ikke helt hænger sammen med særlig de ting, som jeg og andre borgere oplever på sundhedsområdet i vores land.
Da jeg i dag foreholder Venstres og De Konservatives ordførere det faktum, at Rigsrevisionen i sin rapport den 17. juni i år slog fast, at der har været en overbetaling til privathospitalerne for de behandlinger, de har lavet på det offentliges regning siden 2002, så bliver det slået hen med, at der er 280.000 patienter, der har været godt tilfredse, og at ventetiderne er faldet.
Da jeg efterfølgende foreholder dem, at ventetiderne på 18 væsentlige operationer lige nu er på et niveau, der faktisk ikke er set siden juli 2002, og at det f.eks. betyder, at grå stær-patienter i dag i mange tilfælde må vente i op til 11 måneder på at få et tilbud, medmindre de selvfølgelig har en sundhedsforsikring, så får jeg at vide, at det jo er sygehuskonfliktens skyld.
En væsentlig tanke kunne jo i denne sammenhæng være, at hvis man havde brugt nogle af de mange midler, der i årenes løb er gået med at overbetale ledende overlæger og aktionærer på bl.a. privathospitalet Mølholm i Vejle eller Hamlet i Søborg, på nogle ordentlige lønninger til de mange kvinder og mænd, der dagligt slider med at pleje ældre patienter og døende kræftpatienter og lindre fødende kvinders smerter, og til at forske i behandling af gigtpatienter m.fl. og dokumentere forskningen, så kunne man måske have undgået den konflikt, der har skabt de nye ventelister.
Det, Rigsrevisionen slog fast den 17. juni, var, og jeg citerer: at Sundhedsministeriet siden 2006 har haft viden om, at de private sygehusydelser på baggrund af ændrede markedsmæssige vilkår kunne erhverves til lavere priser end de fastsatte takster.
Og videre lyder det, og jeg citerer igen: Det er på den baggrund Rigsrevisionens vurdering, at Sundhedsministeriet ikke har sikret, at de private sygehusydelser er erhvervet under skyldig hensyntagen til økonomien.
Ja, regeringen var hurtigt ude at sige, at der intet ulovligt var foregået.
Vi har fulgt loven, sagde statsministeren på et efterfølgende pressemøde.
Men det er jo slet ikke det, der er relevant for en rigsrevisions beretning.
Det relevante i Rigsrevisionens kritik er jo, at man kunne have brugt tusindvis af kroner på at behandle andre patienter, f.eks. patienter med mere livstruende sygdomme – såsom kræft-, hjerte- eller nyrepatienter – eller man kunne have behandlet flere patienter med dårligt knæ eller hofte eller med grå stær eller lignende, men faktum er, at det gjorde man ikke.
I stedet lod daværende sundhedsminister, den nuværende statsminister, stå til, og resultatet ser vi så i dag.
Man har opretholdt et system, der får læger på f.eks. ortopædkirurgiske afdelinger eller øjenafdelinger, der insisterer på at blive og behandle de mest udsatte patienter, og forske og uddanne læger på vores offentlige sygehuse, til dagligt at gå på arbejde og føle sig rigtig godt torskedumme – dumme, fordi de dagligt kan se kollegaen, der kun lige med nød og næppe passer sit arbejde i de 37 ½ timer ugentligt, hvorefter han eller hun styrter ud til bijobbet med at behandle mere banale lidelser for den dobbelte eller tredobbelte løn.
Man har opbygget en privat sektor på sundhedsområdet med millioner af kroner på kistebunden.
Har du én lidelse, kan du komme her; fejler du noget specielt eller har flere lidelser, må du vente og stå i kø som alle andre.
Under valgkampen i 2002 lovede regeringen 80 mia. kr. fra Kvalitetsfonden til forbedringer af sundhedsvæsenet i denne valgperiode.
Alligevel er der stadig væk kun afsat 40 mia. kr. til sygehusinvesteringer, hvor kun 25 milliarder kommer fra staten.
De 15 mia. kr. skal regionerne altså selv betale via deres anlægsinvesteringer, og det betyder helt konkret, at de planer, regionerne har, har meget lange udsigter.
Det betyder også, at vedligeholdelsen og den fortsatte renovering af de hospitaler, der ikke får støtte af regeringens ekspertudvalg, vil lide katastrofalt i de kommende år.
O.k., selv om finansministeren således kalder det for et historisk højt beløb, er det blot en genopretning af de anlægsinvesteringer, som amterne eller regionerne har haft til gode, og som ellers ville være faldet med 2-3 pct.
Derfor er de 14 mia. kr. stort set ikke andet end varm luft og propaganda fra regeringens side.
Regionerne betaler selv for et løft, f.eks. helt konkret med 1 mia. kr. i opsparing i år til de projekter, der så skal komme i fremtiden.
Samtidig er det et tungt bureaukrati for regionerne at få adgang til pengene, fordi de ikke kan udmøntes, før de har været til gennemgang i Erik Juhl-ekspertudvalget.
Her er altså en gruppe af såkaldte eksperter i form af en række groft sagt ældre, sure mænd og en enkelt kvinde, som frit kan foreslå, hvor der skal bygges nye hospitaler, og hvor andre skal nedlægges.
Ja, de kan beslutte noget helt ned til, hvor mange kvadratmeter enestuer i det nye byggeri må have – helt på tværs af, hvad regionerne måtte mene.
De utilstrækkelige midler til at bygge nyt har medført en underdimensionering af projekterne, hvorfor vi kan se frem til mange lappeløsninger i fremtiden.
Patienterne er selvfølgelig dem, der vil blive ramt hårdest af underfinansieringen, og særlig de medicinske og psykiatriske patienter må se langt efter enestuer og bedre rammer.
Hele tiden bliver de flotte projekter som f.eks. i Skejby, der skulle bringe os i verdensklasse, mindre og mindre.
Samtidig viser det en klar mangel på visioner fra regeringens side, særlig når man tager den her statsstøtte, der har været til privathospitalerne, i betragtning, hvor der så er kommet gode rammer og høj service.
I Socialdemokratiet afsætter vi gerne flere penge i de kommende år til indførelse af teknologiske og medicinske fremskridt for patienterne.
Rammerne for vores sundhedsvæsen skal moderniseres og renoveres og ikke bare universitetshospitalerne; de medicinske og psykiatriske patienter på nærhospitalerne skal også have adgang til enestuer.
Samtidig har vi en finanskrise, der kalder på handling, ja, ligefrem mådehold, siger finansministeren.
Man er åbenbart af den opfattelse, at man med få midler og uden konsekvens for de øvrige patienter i det danske sundhedsvæsen kan genindføre en behandlingsgaranti på 1 måned for de mange mennesker, der venter på at få behandlet en åreknude, et skadet knæ efter skiferien eller lignende, og det helst på et nyt og moderne privathospital med høj service, der jo ikke lige har været ramt af anlægsloft, økonomisk mådehold og deslige, som regeringen har pålagt de offentlige hospitaler og regioner.
Resultatet af regeringens stramme aftale med Danske Regioner i juni i år ses nu her efter sommerferien i form af spareforslag på trecifrede millionbeløb i alle regioner, besparelser, der både vil ramme de ældre medicinske patienter, de psykisk syge, vores børneafdelinger og andre områder uden fokus fra regeringens side.
Det er ikke rimeligt.
Socialdemokraterne har fremlagt en ambitiøs plan til at afsætte 36 mia. kr. her og nu til offentlige investeringer, herunder penge til at sætte gang i byggeriet af hospitaler og til investeringer i sundheds-it, hvor regeringen i parentes bemærket jo også har svigtet.
Under valgkampen lovede vi at bidrage til at skabe et sundhedsvæsen i verdensklasse, og med det mente vi, at der rent faktisk er behov for de sygehusfinansieringer og enestuer, som Venstre lovede, og som vi nu ikke kan se skyggen af for bare papirstakke og bureaukrati i ekspertudvalg og lignende.
Så sundhedsminister, finansminister, kom nu ud af papirstakkenes støv og lad os se nogle kraner og eksempler på det sundhedsvæsen i verdensklasse, som I taler så meget om, men som fortsat kun er streger på papir hos Erik Juhl og hans andre eksperter, eller skal vi virkelig om 10 år have hospitaler, der bygger på fortidens snævre rammer.
Befolkningen deles op i et A- og et B-hold.
Dem med sundhedsforsikringer kommer forrest i køen, dem uden må leve med et offentligt sundhedsvæsen, der har svært ved at følge med udviklingen, selv når det gælder livstruende sygdomme.
Derfor er der alene i år brug for at investere 1,6 mia. kr. i effektiv kræftbehandling, bedre behandling af hjertepatienter og andre med livstruende sygdomme, medicinske patienter og patienter med psykiske sygdomme.
Vi finansierer vores del af forslaget med 10 kr. mere for en pakke cigaretter og ved at afskaffe skattefritagelsen for sundhedsforsikringer, så de arbejdsløse og pensionisterne ikke skal betale for, at A-holdet kommer foran i køen til behandling.
Det gør vi ærligt og redeligt for at sikre et sundhedsvæsen i topklasse, både hvad angår forebyggelse, tidlig opsporing af sygdomme, behandling og for at sikre et liv efter sygdommen i form af genoptræning og rehabilitering.
Tak for ordet.