Jan E. Jørgensen (V), 2012-04-20:
Grundloven slår fast, at ejendomsretten er ukrænkelig, men som vi alle ved, er der sjældent en regel uden undtagelse, og derfor giver den selv samme bestemmelse i grundloven mulighed for, at man kan blive tvunget til at afstå sin ejendom, hvor almenvellet kræver det.
Det kalder vi ekspropriation, og i Venstre er vi bekymrede over omfanget af ekspropriationer både i kommunalt og for den sags skyld også statsligt regi.
Ekspropriation kan være nødvendigt og være med til at sikre, at samfundet løbende moderniseres og forbedres til gavn for borgerne lokalt og nationalt, men ekspropriation må være sidste udvej og skal kun finde sted, hvor det er absolut nødvendigt.
Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti er enige om, at de nuværende regler om ekspropriation kan forbedres, og derfor har vi i fællesskab udformet det forslag, vi behandler her i dag.
I forslagets bemærkninger peger vi på en række problemer og foreslår samtidig nogle mulige løsninger.
Vi påstår ikke, at forslaget løser alle problemer, men opfordrer derimod til, at vi tager en konstruktiv debat, som forhåbentlig kan udmøntes i nogle konkrete løsninger, som vi alle kan støtte.
Målet for Venstre er, at flere end i dag vælger frivilligt at afstå deres ejendom.
Tvangen skal minimeres.
Men det er uundgåeligt, at der også i fremtiden vil opstå situationer, hvor tvang er den eneste udvej.
For det første må processen ikke trække unødigt ud, så de eksproprierede føler, de er stavnsbundne.
Det er et problem, hvad enten ministeren vil erkende det eller ej, at borgere sættes i en situation, hvor de svæver i uvidenhed i en lang periode og bogstavelig talt ikke ved, om de er købt eller solgt.
Det skal vi finde en løsning på.
For det andet skal erstatningsniveauet være passende.
Ifølge grundloven er man sikret fuld erstatning, men i praksis risikerer man at stå tilbage med en gæld efter at være blevet eksproprieret.
Derfor bør den eksproprierede tilbydes en pris svarende til enten den nuværende markedsværdi eller den oprindelige købspris, afhængig af hvad der er mest gunstigt for den eksproprierede.
Der bør på samme måde kigges på godtgørelsen for de omkostninger, en eksproprieret kan få i forbindelse med en sag.
Det må aldrig koste penge at få efterprøvet lovligheden af en ekspropriation eller størrelsen af erstatningen.
Vi lever ikke op til grundlovens ord om fuld erstatning, hvis erstatningen udhules af den eksproprieredes udgifter til advokatbistand.
Det sidste forslag, jeg vil fremhæve, er forslaget om, at vi fastsætter en grænse for, hvor længe en ekspropriation må trække ud.
Der skal med andre ord være grænser for, hvor længe man kan forhale processen.
Det skal dæmme op for problemet med, at folk går i uvished i årevis.
Vi har foreslået en såkaldt solnedgangsklausul, som man kender det fra byggetilladelser, så en beslutning om ekspropriation automatisk bortfalder efter 3 år, hvis den ikke er udnyttet endnu.
Et alternativ kunne være, at der pålægges en overtagelsespligt af ejendommen, efter f.eks. 3 år fra det tidspunkt hvor ekspropriationsplanerne for første gang er blevet offentliggjort.
Retsfilosoffen Alf Ross har brugt ordene, at det skal være gavnligt, nyttigt, rigtigt og retfærdigt, i sit forsøg på at definere almenvellet.
Der hersker således også en generel enighed om, at det formål, som der eksproprieres til, skal udspringe af almene saglige og samfundsmæssige interesser.
Så langt, så godt.
Om en ekspropriation er påkrævet af hensyn til almenvellet, er derimod i sidste ende jo udtryk for et skøn.
Rammerne for udøvelsen af et sådant skøn kan derfor rykke sig, som tiden går.
Opfattelsen af, hvad der udspringer af almene saglige og samfundsmæssige interesser, kan med andre ord ændre sig.
Skønnet er overladt til staten og kommunerne, og i praksis prøver domstolene ikke, om skønnet er i orden.
Der er ikke tale om et tagselvbord for kommunerne, men det er altså ganske tæt på.
Hvis der f.eks. står i en lokalplan, at der på en bestemt grund skal ligge en golfbane eller et supermarked, kan der eksproprieres, hvis grundejeren ikke selv har tænkt sig at blive ejer af en golfbane eller et supermarked.
Kunne supermarkedet eller golfbanen ikke ligge et andet sted?
Burde det ikke spille ind, hvis der i forvejen er masser af golfbaner og supermarkeder i nærheden?
I dag spiller det ikke nogen rolle, og det er ikke rimeligt.
Det er nok desværre lettere sagt end gjort at opstille objektive kriterier for, hvornår en ekspropriation er lovlig.
Virkeligheden er kompliceret, men så lad os da diskutere, om der er andre metoder, der kan bruges.
Jeg ser frem til en god debat, ærgrer mig over ministerens afvisning, men håber ikke desto mindre på, at Folketinget er lydhør over for forslagsstillernes opfordring til en debat om reglerne vedrørende ekspropriation.