Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-01-30:
Så er vi ved at være ved vejs ende.
Det sidste beslutningsforslag, B 69, handler om, at kommunerne skal være stærke generatorer for sundhedsfremme og forebyggelse.
Som nævnt i forbindelse med behandlingen af B 66 har kommunerne med sundhedsloven og kommunalreformen fået ansvaret for den primære forebyggelse.
Kommunerne er borgernes hovedindgang til den offentlige sektor.
Kommunerne blev med kommunalreformen større og fik samtidig ansvaret for flere opgaver og mulighed for at løse opgaverne i en sammenhæng.
For det at forebygge og sundhedsfremme er tværsektorielt og kræver, for at det skal kunne lykkes, en indsats inden for andre områder, som f.eks. miljø, arbejdsmiljø, trafik, beskæftigelse, fritid og også inden for undervisningsområdet og det boligsociale område.
Der blev samtidig skabt et økonomisk incitament for, at kommunerne kan yde en god indsats, idet kommunerne nu skal tage del i finansieringen af udgifterne til egne borgeres forbrug af ydelser i det regionalt forankrede sundhedsvæsen.
Formålet var at give kommunerne et incitament til at styrke deres egenindsats på forebyggelses-, pleje-, og genoptræningsområdet.
Med fremsættelsen af beslutningsforslaget ønsker SF at give kommunerne et, som der står i beslutningsforslaget, reelt incitament til at sætte sundhedsfremmende, forebyggende og rehabiliterende initiativer i gang.
Ved ressourcetilførslen skal der følge en lang række krav med til kommunernes indsats.
SF påstår, at kommunerne ikke har fået penge til at løse opgaverne.
Først vil jeg kommentere spørgsmålet om penge og økonomiske incitamenter.
SF må ganske enkelt have misforstået det, for der fulgte naturligvis penge med til kommunerne, da sundhedsloven og kommunalreformen blev vedtaget, endda ganske, ganske mange penge - også til at løfte opgaven med det forebyggende og sundhedsfremmende arbejde.
Det har i mange år været god tone, at staten efter DUT-princippet kompenserer kommunerne økonomisk, hvis kommunerne pålægges nye opgaver, og sundhedsloven var ikke en undtagelse herfra.
Ud over det er det det helt afgørende kommunale økonomiske incitament for kommunerne til at gøre en indsats.
Jo færre borgere, kommunen har i behandling, jo mindre skal de betale regionen.
Her spiller den forebyggende og sundhedsfremmende indsats en helt afgørende rolle på det lange sigt, og det er vigtigt, som forslagsstillerne ganske rigtigt er inde på, at også den fysiske planlægning indgår i overvejelserne.
Apropos medfinansiering vil jeg da også lige nævne, at der i økonomiaftalen for 2009 mellem regeringen og KL var enighed om gennem et udvalgsarbejde at vurdere mulighederne for at styrke det generelle kommunale incitament gennem ændringer af den nuværende model for medfinansiering.
Der er i kommunerne et betydeligt potentiale for at reducere trækket på sundhedsvæsenet gennem en bedre tilrettelæggelse af indsatsen.
Det gælder også indsatsen inden for forebyggelse og sundhedsfremme.
Jeg vil også gerne lige minde om, at sundhedsloven er en rammelov.
Det har ikke været hensigten at fortælle kommunerne i detaljer, hvilken indsats de skal yde inden for det forebyggende arbejde.
Vi skal huske på, at der både er lokale og regionale forskelle på befolkningssammensætning, sygdomsmønstre og forbrug af sundhedsydelser.
De forskelle skal der være plads til at kommunerne kan tage højde for i planlægningen og tilrettelæggelsen af egenindsatsen.
Det sker ikke, hvis vi fra centralt hold dikterer, hvad der skal gøres.
Jeg er også sikker på, at kommunerne hellere ser sig fri for flere statslige midler, hvis de bliver fulgt op af skrappere krav til indsatsen, sådan som SF lægger op til i sit beslutningsforslag.
Både Sundhedsstyrelsen og KL har foretaget sådanne undersøgelser.
KL's undersøgelse fra oktober 2008 viser, at 80 pct. af kommunerne har en sundhedspolitik med klare mål for det forebyggende arbejde, og de har udarbejdet en sundhedsprofil af borgernes helbredsforhold.
Cirka halvdelen af kommunerne har etableret et sundhedscenter som platform for det forebyggende og sundhedsfremmende arbejde.
De største indsatsområder er områderne med KRAM-faktorerne, dvs. kost, rygning, alkohol og motion, og her er motion og kost de vigtigste.
Mange kommuner, ca. 10 pct., har også igangsat patientuddannelser.
Mange kommuner inddrager foreninger og andre frivillige i det sundhedsfremmende og forebyggende arbejde.
Regeringen vurderer på baggrund af de undersøgelser, at det forebyggende arbejde i kommunerne er godt på vej som en helt naturlig del af kommunens driftsopgaver.
Kommunerne er kommet rigtig godt i gang med opgaven.
Regeringen kan ikke støtte beslutningsforslaget.