Connie Hedegaard (KF), 2008-05-27:
Derfor synes jeg også godt, at jeg vil kvittere for en fordragelig tone i debatten i dag.
Der er nogle enkelte ting, jeg vil kommentere.
Fru Anne Grete Holmsgaard startede med at efterlyse det, hun kaldte et visionspapir.
Jeg vil bare sige: Der er ingen som helst problemer i at lave visionspapirer.
Jeg havde nær sagt, at vi ikke bestiller andet end at lave visionspapirer, strategipapirer, analyser og udredninger med det ene formål at sørge for, at al den ammunition, der så at sige skal ligge der, når vi når frem til de endelige forhandlinger, er produceret, altså at det ligesom alt sammen bliver lavet og tilvejebragt her i løbet af 2008.
Det er ikke sådan nogle ting, der på nogen måde kan skille os ad.
Fru Anne Grete Holmsgaard sagde så også noget om, hvad vi havde sagt på Bali osv.
Der vil jeg bare sige - det fremgår også af mit første indlæg her i dag - at hvert et ord, den danske regering har udtrykt ved nogen klimakonference, inklusive på Bali og i EU, selvfølgelig står ved magt.
Jeg mener også, at det er afspejlet i det indlæg, jeg holdt her ved debattens start.
Så jeg er glad for, at der i hvert fald på den led er kvitteret for i dag, at det heller ikke er disse overordnede linjer, vi er uenige om.
Det vil jeg godt lige knytte et par kommentarer til, for det er det ikke.
Det er Danmarks politik, og jeg tror, at fru Anne Grete Holmsgaard selv så på Bali, hvordan vi også kæmpede for at få det gjort til EU's politik og få det gjort til Kyotolandenes politik.
Og der skal man jo altså være opmærksom på, at 2-graders-målet sådan set er nok så ambitiøst som de 25-40 pct.
Det har fru Anne Grete Holmsgaard sådan set før de fleste andre selv gjort opmærksom på: at FN's klimapanel med spændet 25-40 pct. i virkeligheden kun når til et 2,3-graders-mål og ikke helt ned på et 2-graders-mål.
Derfor er det, at vi - Venstre og Konservative - har skrevet i vores forslag til vedtagelse, at det er 2-graders-målet, som er det vigtige at EU på nuværende tidspunkt ikke viger på.
Den sidste ting er dér, den egentlige knast ligger.
Det er det med de 30 pct.
Der er, som flere har påpeget heroppefra, ingen som helst uenighed om, at vi gerne ville have, at EU gik på 30 pct. EU's stats- og regeringschefer vedtog tilbage i marts 2007 en EU-reduktion på CO2 på 20 pct. i alle tilfælde og på 30 pct., hvis vi får en global aftale.
Men nu var det altså det, EU 27 vedtog i marts 2007: 20 pct. ensidigt og 30 pct. som led i en global aftale.
Det var selvfølgelig også for at lægge et pres på de andre lande i de internationale forhandlinger.
Til det må jeg sige: Nej, det kan vi ikke.
Danmark har haft den holdning, vi havde til det før, men nu har EU jo altså sagt, at det er 20/30 pct. som led i en global aftale, og de principper prøver vi at få vedtaget inden Poznan.
Det er det, det hele går ud på, og der synes jeg, at fru Anne Grete Holmsgaard og oppositionen kommer med et bud, som er lidt uhensigtsmæssigt, i forhold til hvad vi i øvrigt forsøger i forhandlingerne.
Men altså igen: Jeg kan ikke se, at der er den store uenighed, og vil her mod slutningen bare sige, at jeg ikke helt kan frigøre mig fra tanken om - vi har jo været frem og tilbage med de her ting - at vi godt kunne være endt med en fælles dagsorden.
Der er så sket mange ting frem og tilbage fra stillekupeer, hvor mobiltelefoner ikke var tilladt, til batterier, der løb tør for strøm osv.
Det er lidt fjollet, at sådan noget skal betyde, at vi ikke ender med en fælles vedtagelse.
Jeg vil slutte af med, at hr. Johs. Poulsen konstaterede, at der trods alt er en betydelig enighed om det her.
Det er jeg enig i, og de tilsagn, jeg synes at jeg har hørt under debatten i dag, vil jeg i hvert fald tage som udtryk for, at der er stor opbakning i Folketinget til, at vi fortsat forsøger at samarbejde bredt om, hvad der skal være Danmarks linje frem mod det, vi alle sammen håber bliver et globalt og et ambitiøst resultat i København 2009.