Anne Baastrup (SF), 2007-04-25:
Jeg synes også, at det er nogle fine initiativer, ministeren har taget, ingen tvivl om det.
Men vi ved jo bare, at så kommer debatten, så kommer der et brev, og så bliver alting normalt igen.
Hvordan kan vi fastholde det?
Hvad har ministeren tænkt sig at gøre for at fastholde en måske positiv udvikling, således at vi ikke om et år står med de her tal?
Det er jo det, vi har onsdagene til, og det er et nyttigt bidrag.
Tak for det, jeg kvitterer på patienternes vegne.
Dels har vi gjort en række ting.
Vi har sat en række skibe i søen før jul, og »vi« er i den her sammenhæng regionerne og regeringen.
De kommer til kaj her i løbet af maj måned.
Hvad kan man på den lidt længere bane gøre for at omlægge uddannelsestilbud m.v.?
Vi er i gang med at lave en arbejdsgangsanalyse, for vi kan jo se, at de seks strålecentre har indrettet sig meget forskelligt.
De er mere eller mindre arbejdskraftsintensive, altså, nogle bruger flere sygeplejersker end andre og når flere resultater end andre.
Så vi har jo sådan set lavet et set up, der gør, at vi sikrer os, at der fortsat er fokus på det her område.
Og så har vi jo aftalt Kræftplan II, som i kølvandet på det her selvfølgelig skal følges til dørs og gives et serviceeftersyn i løbet af indeværende år.
Det er lidt i forlængelse af det sidste.
For det er jo i hvert fald lidt ubehageligt at opleve, hvis det er rigtigt, at lægerne tilsyneladende ikke aktivt siger til patienten: Nu skal du bare lige høre, nu sætter vi en pakke sammen, konen kan komme med, og hele forløbet er på plads, vi ordner det.
Hvis det er sådan, at overlægen på den enkelte afdeling skal afgive penge fra sit eget budget til den her tur, kommer man så ikke til i virkeligheden at bide sig selv i halen, således at det er svært for ministeren og for regionsformanden, og hvem der i øvrigt måtte forsøge det, at overbevise lægerne om, at det her skal være et aktivt og reelt tilbud, hvis overlægen kan sige: Hvis det fortsætter på den her måde, har jeg ikke flere penge tilbage til mig selv og til at lave det arbejde, som jeg i øvrigt skal udføre på min afdeling?
For det var jo en del af løsningen i det sene efterår, at vi afsatte ekstra ressourcer som et spejlbillede på den pukkel af patienter, der skal i behandling.
Så der er ikke noget, der fragår nogen.
Der er ekstra penge.
Og de her, man kunne kalde det overheadomkostninger, altså ekstra omkostninger, der knytter sig til transport, ophold og ledsagende familie, er simpelt hen lagt til på toppen af det her.
Så penge er ikke undskyldningen.
Så har jeg også hørt forskellige steder, for jeg taler jo også med patienter, at der er patienter, der konkret har oplevet, at lægen har sagt: Jamen altså, det der med at tage til Kiel for at komme en uge hurtigere i behandling, synes vi måske ikke lige er noget, du skal kaste dig ud i.
Det viser jo først og fremmest, at der er grænser for politik.
For jeg kan lave alle de love, jeg vil, og jeg kan sætte alle de penge af, jeg vil, men i sidste ende er der jo altså et møde mellem en læge og en patient, som jeg ikke er en del af.
Der må jeg så insistere på, at lægerne også yder deres bidrag til at løse de udfordringer, vi står over for, og det kræver selvfølgelig, at danske læger ikke sender et signal om, at vi er de bedste i hele verden og vi ikke kan anbefale behandling andre steder.
Det var der en debat om for et par uger siden.
Den var meget vedkommende og velkommen, fordi den fik renset luften.
Sygehusejerne har jo sendt et meget klart signal til lægerne, som de også har kvitteret for, om, at den går ikke.
Der er ikke grundlag for at påstå, at den strålebehandling, man får i Kiel eller andre steder, skulle være af en dårligere kvalitet end den, vi giver herhjemme, og derfor skal patienten selvfølgelig understøttes i og ikke frarådes, at vedkommende flytter sig ud af landet i en situation, hvor vi desværre ikke alle steder kan give behandling på danske sygehuse inden for fristen.