Karsten Lauritzen (V), 2011-12-20:
Med antiterrorpakke I blev det vedtaget, at justitsministeren i folketingsåret 2005-06 skulle fremsætte forslag om revision af logningsbekendtgørelsen.
Baggrunden var, at der var en ny ordning, og man fandt det hensigtsmæssigt, at ordningen blev evalueret.
Hvis det lovforslag, vi behandler i dag, vedtages, vil vi udskyde revisionen igen og dermed først evaluere effekten af teleudbydernes registrering og opbevaring af oplysninger om datatrafik i folketingsåret 2013-14.
For det første kan vi allerede nu foretage en evaluering.
Hvis det var lempeligt, kunne man overveje, om man skulle lempe logningsbekendtgørelsen.
For det andet er det Venstres opfattelse, at vi allerede nu kan sætte spørgsmålstegn ved, om omkostningerne ved registrering og opbevaring af disse oplysninger kan retfærdiggøres i forhold til det omfang, som oplysningerne rent faktisk anvendes.
Telefonaflytning er noget, der anvendes ganske meget.
Det anerkender vi som et effektivt redskab for både politiet og Politiets Efterretningstjeneste, men hvad angår dataovervågning, er det mere tvivlsomt.
Ifølge Justitsministeriets egne tal for 2008 er der ud af de anslåede 450 milliarder dataposteringer kun foretaget indgreb i datadelen på noget, der ligner 174 tilfælde.
Det første tal svarer til, at der hvert år foretages 82.000 registreringer per dansk statsborger fra spæd til ældgammel.
Men dermed er det altså en forsvindende lille andel af det samlede antal registreringer, der rent faktisk anvendes ved efterforskning.
Det er registreringer, der ifølge teleindustrien har koster dem – dvs. forbrugerne, for de sender bare regningen videre – et trecifret millionbeløb at implementere og et tocifret millionbeløb om året i driftsomkostninger.
Det er omkostninger, som teleindustrien som sagt kun kan sende videre til forbrugerne.
Det er på ingen måde rimeligt, hvis det viser sig, at omkostningerne ikke står mål med det, man rent faktisk får ud af det.
Det kan man som sagt kun finde ud af ved at foretage en revision.
Tal for 2010 viser, at politiets dataudtræk falder proportionalt med antallet af måneder, som oplysningerne er lagret.
I 2010 blev der de første 3 måneder udtrukket data 130 gange.
De næste 3 måneder 32 gange, de næste 3 måneder 11 gange, og den nedadgående kurve fortsætter og kulminerer til sidst med 0 stk. træk for opbevaringsperiodens sidste 3 måneder.
Der er altså et fair og legitimt behov for at vurdere, om bekendtgørelsen er hensigtsmæssig i sin nuværende form, når man har meget store omkostninger ved at gemme data, der tilsyneladende ikke anvendes i særlig stort omfang.
Som det er i dag, kræves det via EU-direktivet af EU-landene at gemme oplysninger om datatrafik i en tidsbegrænset periode, som ikke er kortere end 6 måneder og ikke længere end 2 år.
I Danmark gemmer vi – det er der lidt tvivl om, men industrien påstår det i hvert fald – oplysninger i 2 år.
Når det nu viser sig, at der efter 21 måneder ikke udtrækkes data til brug ved implementering, kan der være god grund til at undersøge, om der er noget, der kunne gøres bedre.
De eksempler, som jeg nævner her fra talerstolen, mener vi i Venstre klart og tydeligt vidner om et behov for en revision af logningsbekendtgørelsens effekt.
Til sidst vil jeg fremhæve Venstres tredje anke.
Set i forhold til de førnævnte problematikker om logningsbekendtgørelsen er det væsentligt at tage en bredere debat om overvågning i almindelighed.
I Venstre er vi varsomme med og skeptiske over for nye former for registreringer.
Overvågning må aldrig blive et mål i sig selv, men vi ønsker selvfølgelig, at Politiets Efterretningstjeneste skal have effektive redskaber.
Men på det foreliggende grundlag kan man sætte spørgsmålstegn ved, om logningsbekendtgørelsen er andet end en meget stor omkostning for forbrugerne.
Derfor ønsker vi ikke at støtte det lovforslag, der ligger, om at udskyde revisionen.