Frank Aaen (EL), 2013-12-13:
Nu har en del ordførere nævnt ratingbureauernes betydning og deres betydning for det her lovforslag; man kunne også sige, at det er markedskræfternes betydning for det her lovforslag.
Det kunne måske godt få os til at overveje, om det er en god idé, at husfinansieringen i Danmark er afhængig af udenlandske ratingsbureauer og det internationale kapitalmarked.
Sagen er jo, at de formuer, der er i opsparing i Danmark, de formuer, der ligger i pensionskasserne, jo langt overstiger det beløb, der er brug for for at kunne sikre en ordentlig boligfinansiering.
Så i virkeligheden synes jeg – for at starte i det principielle hjørne – at man skulle overveje, om det skal være et amerikansk ratingbureau med helt andre mål end at sikre dansk økonomi og danske boligejere, der skal bestemme, hvordan vi indretter boligfinansieringen i Danmark.
Det er helt principielt, og jeg mener, det er en relevant debat at tage, når vi har et lovforslag på dagsordenen, som i den grad i virkeligheden er dikteret af nogle ratingbureauer, som er uden for al demokratisk kontrol, som opererer på nogle helt andre præmisser end dem, vi ville godkende, hvis vi skulle godkende dem her, og som havde et enormt ansvar for hele finanskrisen, fordi de ikke lige så, at den kom.
Selv Grækenland kunne få høje ratings hos de der bureauer, lige indtil krisen virkelig brød ud.
Altså, jeg mener: Det er da et dårligt sted at have sin boligfinansiering forankret.
Og det er jo sådan set det, som debatten i dag viser: at sådan er det lige nu.
Jeg vil også sige, at Enhedslisten i sin tid stemte imod F1-lånene, stemte imod, at man skulle indføre afdragsfrie lån, ud fra den principielle tilgang til det, som viste sig at være fuldstændig rigtig: Da man lavede de der kortfinansierede lån, da man lavede muligheden for afdragsfrihed, så steg huspriserne.
Det er ud fra det enkle princip – det ved alle, der har prøvet købe et hus – at man ikke kigger på, hvad prisen er, men kigger på, hvad prisen er efter skat og efter renter.
Det er selve nettoydelsen, man køber efter – har man råd til at betale nettoydelsen, så køber man.
Vi vidste, at dem, der sad i en bolig, fik en enorm gevinst, fordi deres hus lige pludselig steg i værdi, altså fordi nettoydelsen for dem, der købte huse, faldt på grund af F1-lånene og afdragsfriheden.
Og det var jo det, der var meningen med det.
Der vil jeg ikke påstå at nogen gjort noget forkert – i hvert fald ikke uden at vide, at det var meningen med det, nemlig at man ved at få pustet boligpriserne op også fik udløst et forbrugsboom, ved at folk belånte deres friværdi.
Det var så det, der gjorde, at vi fik en boligboble.
Det er også der, mange mennesker er kommet i uføre, fordi boligpriserne så er faldet igen.
Derfor er det grundlæggende et forkert finansieringssystem, vi har med at gøre med F1-lånene og afdragsfriheden.
Det var det andet principielle i det.
Og selv i dag – selv om priserne på boligerne er faldet – er det jo ikke anderledes, end at priserne stadig væk er højere, end de ellers ville være, hvis ikke vi havde F1-lånene og de afdragsfrie lån, ingen tvivl om det.
Så derfor burde man i virkeligheden udfase de her lån.
Vi burde lave en plan for, hvordan man udfaser de her meget risikable lån, som gør os meget mere følsomme over for renteudviklingen og over for de internationale finansmarkeder, som det ser ud i øjeblikket.
Selvfølgelig kan man ikke afskaffe de her lån fra dag til dag, for så ville ganske mange mennesker ikke kunne blive siddende i deres bolig.
Det er indlysende, og derfor mener vi bare, at der skal laves en plan for en udfasning, og at det ikke skal være noget, der skal gennemføres i morgen eller i overmorgen.
Når vi er kommet dertil, vil jeg sige, at det lovforslag, der ligger her, umiddelbart ligner en meget pragmatisk løsning på de problemer, de her korte lån har påført både boligejerne og det danske samfund, altså særlig under indtryk af, at vi er underlagt de internationale finansmarkeder i den grad, som det er tilfældet.
Så derfor støtter vi i udgangspunktet lovforslaget.
Der er blevet rejst forskellige spørgsmål, f.eks. om, hvordan man kan gætte på, hvad renten vil stige til, når de her lån bliver indført.
Det er der ikke nogen der ved, det må vi kigge nærmere på.
Der er hele bidragsproblemet, for man skal være opmærksom på, at alle realkreditinstitutioner jo har brugt henvisningen til de internationale ratingbureauer og usikkerheden på de internationale finansmarkeder til at hæve bidragene med flere milliarder.
Og derfor vil jeg nok sige, at hvis vi på den her måde hjælper til at fjerne den risiko, der er med refinansiering, så fjerner vi jo også realkreditvirksomhedernes undskyldning for at hæve bidragene og score milliarder til deres ejere, som typisk er Danske Bank eller Nordea, men også andre selskaber.
Så derfor er vi helt enige i, at det skal man følge nøje, og at man skal presse på for, at realkreditvirksomhederne sænker deres bidragssatser, sådan at boligejerne ikke skal betale et milliardbeløb, der går lige direkte i aktionærernes lommer.