Karen Hækkerup (S), 2014-06-03:
Jeg vil egentlig ikke sige så frygtelig meget andet, end at jeg har siddet og lyttet til hver isærs indlæg og lyttet til de bekymringer, som I hver især har givet udtryk for.
Vi har haft lejlighed til at have den her debat flere forskellige steder.
Jeg har besvaret en del mundtlige spørgsmål her i salen, og vi har også haft et samråd, som jeg egentlig syntes var rigtig godt, og hvor vi kom meget i dybden med nogle af de her emner.
Vi er jo der, som jeg også nævnte i min indledende tale, hvor erhvervs- og vækstministeren og jeg selv har igangsat en kortlægning af de regler, der allerede gælder, lidt ud fra devisen, at hvis man skal lappe hullet på en cykelslange, starter man med lige at putte den ned i en spand vand for at se, hvor det bobler.
Og det er sådan set den proces, vi er i gang med nu.
Men vi har samtidig sagt meget klart og tydeligt, at skulle der være anledning til, at der er nogle ting, der skal laves om – det kan være i form af ny lovgivning, i form af skrappere krav om tilsyn, eller hvad det kunne være – så er vi selvfølgelig også klar til at se på det.
For det må være sådan, at vi alle sammen, både dem, der er kendte og kongelige, og alle os andre almindelige mennesker, kan være sikre på, at vores data bliver beskyttet ordentligt.
Og derfor er det her sådan set en dagsorden, som jeg er glad for favner hele Folketinget.
For det er egentlig ikke noget, som jeg synes at vi på den måde skal køre partipolitik på.
Det må være en fælles interesse for os alle sammen, at almindelige mennesker kan være trygge ved, at deres data ikke bliver misbrugt.
Der er egentlig en ting, som jeg afslutningsvis gerne lige vil nævne.
Jeg havde det ikke med i min tale.
Men det er blot for lige at sige, at nu har meget af det her jo haft fokus på, at det udsprang af, at der var nogle kendte og kongelige, som var udsat for nogle grimme ting.
Nu er det selvfølgelig nok også dem, der vil være mest interesse for, i hvert fald i sladderpressen, men det hænder jo også, at almindelige mennesker bliver udsat for overgreb på internettet.
Det kan være overgreb i forbindelse med identitetstyveri, det kan være tricktyveri, eller det kan være andre former for kriminalitet, hvor man som borger synes, at det er ganske, ganske svært at vide, hvad man egentlig skal gøre, når det sker.
For hvor er det, man skal gå hen?
Hvem er det, gerningsmanden er, hvor retter man sin vrede hen, og hvor får man hjælp?
Der vil jeg bare nævne sådan lige her på falderebet, at vi, kort forinden hele SE og HØR-skandalen bragede løs, havde åbnet en ny politiafdeling i Ejby, en central afdeling under Rigspolitiet, som hedder NC3, Nationalt Center for Cyber Crime, hvor det lige præcis handler om at hjælpe helt almindelige mennesker, når de bliver udsat for kriminalitet på nettet.
Meningen med det her center er, at der både skal være et centralt sted i landet, hvor vi har spidskompetencen – det er også den enhed, der allerede nu har været i gang med at lave ransagninger i SE og HØR-sagen – og at de også skal kunne hjælpe ude i de enkelte politikredse, så hvis en borger sidder og bliver udsat for kriminalitet på nettet, og det sker jo i stigende grad, fordi det er der, vi handler, og der, vi er, så skal man også vide, at den lokale politistation altid ved, hvor man skal gå hen og få hjælp.
Så det her er noget, blot for lige sådan at nævne det i kanten af den her forespørgsel, der har været fokus på i ganske lang tid, og som jeg er glad for er kommet op at stå.
For der er selvfølgelig et behov for, at den datasikkerhed, som vi skal se på hvordan skal forbedres, skal gælde både for de kongelige og de kendte, men også for den almindelige dansker, som bliver udsat for noget kriminelt på nettet.
Jeg har lyttet til, hvad I har sagt, og jeg håber også, at I har lyttet til, hvad jeg har sagt, nemlig at nu laver vi de her forskellige undersøgelser, og når den kortlægning er på plads, vil der blive indkaldt til politiske forhandlinger.
Nu har vi også en vedtagelsestekst, som vi står sammen om, og derfor vil jeg glæde mig til, at vi i fællesskab i Folketinget kan få løftet den her dagsorden.
Tak for det, og tak for at åbne en gammelkendt debat, hvor jeg tror at fronterne i forvejen er velkendte, og hvor vi i hvert fald har krydset klinger mange gange før.
Det, der er på tapetet lige nu, er et beslutningsforslag, hvori regeringen pålægges at anmode Straffelovrådet om at afgive en udtalelse om fordele og ulemper ved en hel eller delvis ophævelse af straffelovens § 266 b.
Det er den, vi også kender som racismeparagraffen.
Det, der er forslagsstillernes argumentation for at bede regeringen om det, er ifølge forslagets bemærkninger, at § 266 b er med til at indskrænke den offentlige debat.
Bare for at skære det ud i pap og sige det ganske kort og tydeligt og med det samme, så der ikke er nogen, der er i tvivl: Det her er ikke et forslag, regeringen agter at støtte, og det er det ikke, fordi vi faktisk finder, at racismeparagraffen udtrykker en balance, ved at folk skal have ret til at sige, hvad de vil, men at man omvendt ikke skal rende rundt og sige hvad som helst til hinanden.
Vi har her en balance, som også dommerne, når de dømmer, normalt har en ganske glimrende forståelse af, nemlig at folk skal kunne sige, hvad de vil, altså vores ytringsfrihed, men uden at sige hvad som helst til hinanden, og at der skal passes på begge dele.
Det er sådan, at domstolene generelt fortolker § 266 meget snævert under hensyn til ytringsfriheden, og udtalelser, som er blevet anmeldt, vil også altid blive set og tolket i den sammenhæng, som de er fremsat i.
Derfor synes jeg egentlig ikke, at jeg kan pege på det, som forslagsstillerne siger, nemlig at § 266 b indskrænker den offentlige mulighed for at have debat.
Jeg synes, at der er rig mulighed for at have en fri og god debat, hvilket jeg i den grad også støtter, for jeg hører til dem, der synes, det er fint nok, at man kan sige tingene lige ud af posen, men jeg synes altså omvendt også, at der er en rigtig fornuftig grund til at have en racismeparagraf, som lige præcis sørger for, at der trods alt også er grænser for, hvad der kan siges.
Det er nemlig, at jeg synes, det er sund fornuft, at vi i vores samtaler med hinanden selvfølgelig har ytringsfriheden, som vi sætter rigtig, rigtig højt.
Det er en rettighed, som alle danskere værner utrolig meget om, fordi den siger meget om, hvem vi er, nemlig at vi er nogle, der ikke går og putter med tingene.
Men omvendt er der også den anden del af det, som handler om, at man også skal passe på med ikke at være fordummende og for generaliserende, og at man ikke skal rende rundt og genere andre mennesker.
Det hensyn synes jeg at racismeparagraffen passer rigtig godt på, og også i den måde, som det bliver fortolket af domstolene.