runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2011-10-27:
Jeg skal give ordføreren mulighed for at svare på, hvad det med national betydning går ud på.
Hvad angår det med bankpakkerne, er jeg glad for, og jeg synes, det er fint, at vi kan høre, at de selvfølgelig udløser nogle skattefradrag og dermed også et tab for statskassen.
Jeg vil sådan set gøre opmærksom på, at omkostningerne for samfundet jo er kæmpestore, og er vi ikke enige om, at ud over de fradrag, som bankerne noterer sig på bankpakkerne, så kan vi også se stigende renter for almindelige borgere?
Er det ikke rigtigt, at bankerne kan gå over i Nationalbanken og låne penge til stort set 0 i rente, dvs. negativ rente efter inflation, samtidig med at dem, der låner pengene i banken, skal betale 8, 9, 10 pct.?
Er det ikke rigtigt, at gebyrerne stiger, er det ikke rigtigt, at når bankerne har fået al den hjælp, så belønner de samfundet med at fyre folk og øge arbejdsløsheden?
Er det ikke korrekt, at det er sådan, tingene hænger sammen?
Og så er der det her med, hvad det betyder at være en vigtig finansvirksomhed på nationalt plan.
Det med mere regulering sagde man også efter bankpakke I, bankpakke II og bankpakke III, og nu siger man det også efter bankpakke IV.
Det kan man jo tro på eller lade være, og indtil videre ser det ud, som om man bare kører butikken videre nogenlunde uændret.
Men nu spurgte jeg altså, om der ikke allerede i realiteten er vedtaget en bankpakke V – nu hører vi, at der kan komme en bankpakke V, VI og VII, men det må vi jo se – ikke af det danske Folketing, ikke af danske parlamentarikere, men af den danske regering ved statsministeren, som har skrevet under på i EU, at hvis det er sådan, at banker kommer i uføre på baggrund af det, der lige er vedtaget i EU, altså gældssanering, så har den danske stat forpligtet sig til at skyde kapital i de banker.
Andreas Steenberg (RV), 2011-10-27:
Danske banker er meget afhængige af at skaffe kapital i udlandet.
Derfor blev de hårdt ramt af den internationale finanskrise tilbage i 2008.
Når bankerne ikke har penge, betyder det, at borgere og virksomheder ikke kan komme til at låne, og det hæmmer jo selvfølgelig væksten og udviklingen og skabelsen af job her i Danmark.
Derfor har meget brede flertal til Det Radikale Venstres store glæde vedtaget en lang række såkaldte bankpakker, som har sikret likviditet i bankerne og udlandets tillid til den danske banksektor.
Bankpakkerne har ikke kostet skatteborgerne en eneste krone.
Det har været et bærende princip, at bankerne selv har skullet betale for de her bankpakker.
Et led i den såkaldte bankpakke IV har været to modeller for, hvordan banker kan afvikles uden tab for indskyderne.
Hr. Benny Engelbrecht fra Socialdemokratiet har gennemgået modellerne, og den ene betyder, at et pengeinstitut kan overtage den sunde del af et andet pengeinstitut, mens statens selskab, Finansiel Stabilitet, overtager den usunde del.
Som led i aftalen lå, at den såkaldte tabskaution skulle gælde for de to modeller for afvikling.
Det er det, vi sikrer med den her lov.
Igen er det centralt, at skatteborgerne ikke skal betale, for det er sektoren selv, der har indbetalt penge til garantifonden, der stiller den her tabskaution.
Med de ord kan Det Radikale Venstre tilslutte sig lovforslaget.
Hans Kristian Skibby (DF), 2011-10-27:
Jeg deler altså ikke det syn, som Enhedslisten og hr. Frank Aaen har på hele det her med de stakkels banker.
Det er jo kun Enhedslisten, som stritter noget imod, og som ikke ønsker at understøtte og stimulere en god liberal banksektor i Danmark, som sikrer private forbrugere, private låntagere, virksomheder og alle mulige andre låntagere, som har en interesse i, at Danmark skal være et godt velfærdssamfund, hvor man også prøver på at bevare og forsvare den kernevelfærd, som vi har opbygget gennem mange, mange år.
Det gør man bl.a. ved at have en rigtig god banksektor.
Det betyder selvfølgelig også, at når man låner penge ud, skal man også tjene penge på at låne de penge ud, men det sker jo faktisk nogle gange – jeg ved godt, at det måske ligger langt fra en socialists terminologi – at man kan få penge til at yngle, og det er måske også derfor, at mange egentlig gerne vil låne de her penge til netop at skabe øget produktivitet og velfærd i Danmark.
Frank Aaen (EL), 2011-10-27:
Nu hører vi igen den her med, at vi skal tjene penge – det vil jeg lade være ubesvaret den her gang.
Vi hørte også igen det her med, at der er forskel på liberalistiske partier og Dansk Folkeparti og Enhedslisten – det er også rigtigt, og det behøver vi heller ikke at debattere – men det er jo ikke noget svar, at der er forskel.
Det, jeg spurgte efter, var, om man i Dansk Folkeparti virkelig synes, at det er i orden, at bankerne i vores bank, Nationalbanken, kan hæve vores penge til en rente, der er negativ efter inflation, og så låne dem ud til os til en enormt stor rente, som giver bankaktionærerne en enorm profit.
Er det virkelig Dansk Folkepartis politik, altså at det er helt i orden, og at det gør man bare, fordi de stakkels banker har brug for lidt hjælp?
Er Det Radikale Venstre enig i – eller ser man det som helt uproblematisk – at den danske statsminister i EU i går aftes skrev under på, at den danske stat er forpligtet til at skyde penge i danske banker, hvis det viser sig, at de kommer til at mangle kapital som følge af det, der sker med gældskrisen i EU?
Hvad synes Dansk Folkeparti om, at bankerne kan låne penge ovre i Nationalbanken – jeg tror, det er til godt 1 pct., dvs. under inflationen, altså gratis – samtidig med at de videreudlåner dem til danskerne til 8-9-10 pct.?
De penge, der ligger ovre i Nationalbanken, er altså vores, og de udlånes til bankerne og til os, hvor vi betaler en enorm merrente for vores egne penge.
Det er jo milliarder, vi taler om.
Er det en trafik, som Dansk Folkeparti synes er i orden, eller skulle vi måske have fundet en anden måde at indrette os på, sådan at vi kunne bruge vores egne penge til mere velfærd i stedet for til bankunderstøttelse?
Hans Kristian Skibby (DF), 2011-10-27:
Hvis vi går tilbage til oktober 2008, kan vi se, at det jo var, dengang vi i forbindelse med de store internationale økonomiske udfordringer, som hele verden også siden hen har stået over for, i relativt stor enighed her i Folketinget valgte at gennemføre den første bankpakke.
Det var sådan set ikke en bankpakke, som havde et klart sigte om, at man skulle sikre dem, der havde en aktie i en bank.
Det var også en politisk proces og en beslutning, som skulle sikre, at de mange, der havde lånt penge i bankerne – danske virksomhedsejere, mindre, selvstændige erhvervsdrivende og private bankkunder – havde god sikkerhed for deres lån, når de eksempelvis skulle fornys.
Tiderne skifter, det er svært at spå om fremtiden, og vi må jo alle sammen, hvis vi kigger lidt i bakspejlet, konkludere, at det har været en omskiftelig proces, vi har været vidne til.
Der har været mange udfordringer i den internationale samfundsøkonomi siden 2008 og frem til i dag, og så sent som netop i denne uge har vi fået nye aftaler på baggrund af nye udfordringer.
Og jeg skal da undlade at fortælle om de rent lovgivningsmæssige præmisser for det; jeg synes faktisk, at den socialdemokratiske ordfører og også Venstres ordfører var relativt klare i mælet i deres beskrivelse af, hvad det var, som var baggrunden, og hvad det er, der egentlig ligger i den her medgiftsordning, som vi jo selvfølgelig også støtter fra Dansk Folkepartis side.
Vi synes jo, det er vigtigt, at vi har en politisk linje, hvor der er fælles fodslag og stor samhørighed omkring det, at der er sikkerhed om den førte politik i Danmark, så vi har en stabil banksektor; så vi har en stor tiltro til, at udenlandske investorer også tør placere deres kapital i danske kommercielle banker.
Vi skal selvfølgelig også have stor tiltro til, at der for folk, der har behov for lån – ikke alene erhvervsdrivende, der skal udvikle deres virksomheder og sikre danske arbejdspladser, men også private låntagere – findes banker, som er i stand til at tilbyde de lån, der skal til for at holde hjulene så godt og grundigt i gang, som det overhovedet kan lade sig gøre med de udfordringer og betingelser, som vi har i øjeblikket.
Men Dansk Folkeparti kan støtte lovforslaget, og vi har jo noteret os, at der har været 21 høringssvar, og at det er i fire af dem, der har været relativt små bemærkninger til det fremsatte lovforslag.
Inden jeg går ned af talerstolen – jeg ved ikke, om det giver dobbelt taletid – skriver jeg danmarkshistorie, ved at jeg også skal udtale mig på vegne af Liberal Alliance.
Det er lidt en udfordring for en fra Dansk Folkeparti, men jeg har lovet at gøre det.
Og jeg skal såmænd bare ganske kort meddele, at Liberal Alliances folketingsgruppe også kan støtte det fremsatte lovforslag.
Benny Engelbrecht (S), 2011-10-27:
Der er på mange måder regulering på vej gennem det europæiske område, og som det jo også vil være ordføreren bekendt, er der bl.a. nye Baselregler undervejs, så på en lang række punkter vil der være behov for på kort og på lang sigt at regulere den finansielle sektor.
Og jeg håber derfor også, at Enhedslisten ikke blot vil stille kritiske spørgsmål, for det ved jeg at Enhedslisten altid vil gøre, og tak for det, det er vi faktisk glade for, men også vil indgå, aktivt selvfølgelig, i at finde konkrete løsningsmodeller fremadrettet.
Hans Kristian Skibby (DF), 2011-10-27:
Altså, spørgsmålet er jo ikke noget, man bliver helt vildt overrasket over at få fra Enhedslistens ordfører, for der er stor forskel på, hvordan vi i Enhedslisten og i Dansk Folkeparti ser på det med kommercielle banker i Danmark.
Og der vil jeg da have lov til at sige heldigvis, for vi går ikke ind for statsbanker og statslig styring ud over alle grænser.
Vi går faktisk ind for, at det er vigtigt, at vi understøtter de kommercielle banker, også så de derved er i stand til at tilbyde lån til deres kunder – det er jo hr. og fru Danmark; det er borgere, der har boliglån, billån, folk, der måske har taget lån til uddannelse; det er folk, der hjælper deres børn til at komme i gang på arbejdsmarkedet.
Det er selvfølgelig også virksomheder, som har kreditter for at udvikle deres produkt og skabe arbejdspladser i Danmark; måske ligefrem endnu flere arbejdspladser; måske ligefrem eksport, som så gør, at vi kan få en handelsbalance osv., der er endnu bedre, end den ellers er.
Og det har jeg ikke det helt store problem med.
Og hvis man kigger på tallene, kan man jo også se, at den danske stat faktisk tjener penge på at låne penge ud, fordi vi har en relativt stor sikkerhedsprofil.
Morten Bødskov (S), 2011-11-08:
Altså, hele essensen i det her forslag er, at man påtager sig en forpligtelse inden for rammerne af vores europæiske fællesskab til at få løst de her problemer, og det er der, hvor jeg tror at skillelinjen ligesom er mellem regeringen og Dansk Folkeparti på det her område.
Det kan jeg se at spørgeren nikker til, så det er der ikke grund til at uddybe mere.
Det må jeg sige jo også er en, misforstå mig ikke, gammelkendt modstand, i forhold til hvor langt vi skal gå i forbindelse med det europæiske samarbejde.
Men jeg er nu meget tryg ved, at vi i fællesskab får løst de her problemer.
Jeg er meget tryg ved, at vi påtager os den her opgave, hvis han som sagt er her – det var det, jeg sagde.
Hvis den pågældende person er her på ulovligt ophold og det er muligt så at sige at smide ham ud af landet, vil det selvfølgelig ske.
Og pågår der en efterforskning af den pågældende, skal der holdes lidt fast i ham, ja, så lever vi op til den forpligtelse, der er i den forbindelse.
Karsten Lauritzen (V), 2011-11-08:
Det forslag, vi her skal behandle, har til formål at gennemføre del II af FN's konvention om aftaler om internationale køb – der vist bliver benævnt CISG – i dansk ret, og det betyder, at Danmark ophæver sit forbehold over for denne del af konventionen.
Danske virksomheders mulighed for at indgå internationale handelsaftaler skal være så let og overskuelig som muligt, og når virksomheder samarbejder med udenlandske virksomheder, skal kringlet lovgivning ikke belaste en given handelsmulighed.
I sin tid – og det tror jeg nok var i 1980'erne, så det er jo en rum tid siden – vurderede Justitsministeriet, at en tiltrædelse af FN-konventionen om internationale aftaler, altså CISG's del II om aftalers indgåelse, ville betyde et mere uoverskueligt og uforudsigeligt regelsæt.
Konkret betyder forbeholdet, at den danske aftalelovs kapitel I om aftaleindgåelse gælder, når virksomheder indgår internationale købsaftaler, der efter international privatret er undergivet dansk ret.
I praksis har det dog vist sig – og sådan er det jo – at der er forskel på teori og praksis, teori og virkelighed, og der har det vist sig, at danske virksomheder alligevel skal rette sig efter konventionens del II, hvis de indgår aftaler med virksomheder fra et land, der ikke har et forbehold over for konventionens del I.
Det er vist ikke overskueligt og bestemt heller ikke forudsigeligt.
I Venstre ønsker vi, at danske virksomheder skal tænke internationalt, de skal bidrage til at skabe den fornødne vækst i landet, og juridisk papirnusseri må helst ikke stille sig alt for meget i vejen for det.
International samhandel og eksport er fundamentet for fremtidig økonomisk vækst og flere danske arbejdspladser.
Der er ikke nogen tvivl om, at lige præcis det her lovforslag næppe revolutionerer mulighederne for danske virksomheders eksport og internationale handelsaftaler, men det er dog fornuftigt, at vi såvel som de andre nordiske lande implementerer konventionens del II, og derfor skal jeg meddele, at Venstres folketingsgruppe bakker op omkring lovforslaget, som det ligger.
Mette Reissmann (S), 2011-11-08:
Aftaleindgåelsen er en vigtig del af enhver form for kontraktindgåelse.
Jo mindre kendskab parterne har til hinanden og jo større kulturel og geografisk forskellighed, der er, desto større behov er der for at skabe klarhed og gennemsigtighed omkring aftaleindgåelsen ved en ensretning af reglerne, hvilket Socialdemokraterne bakker op om.
Socialdemokraterne støtter i det hele taget lovforslaget, så Danmark også ved internationale køb anses for at være en konventionsstat ved ratificering af CISG's del II.
Det er rigtigt som nævnt af den forrige taler, at FN's konvention om aftaler om internationale køb har været gældende i Danmark i mere end 20 år – dog ikke den del, der gælder aftaleindgåelsen, og som netop er indeholdt i CISG's del II.
Her har Danmark siden 1988 haft et forbehold, og det har vist sig at have en konsekvens i virkelighedens verden.
Danske importører har netop måttet forholde sig til to regelsæt, og det har skabt den eksisterende uklarhed.
CISG er internationalt udbredt.
Der er 76 lande, heraf hovedparten af EU's medlemslande samt USA, Japan, Kina og Rusland, der har ratificeret CISG.
Det er udelukkende de nordiske lande, der ikke har ratificeret del II.
En konsekvens af det gældende danske forbehold har jo været, at der kan rejses spørgsmål om, hvorvidt en aftale om internationale køb indgået mellem en dansk importør og en kinesisk eksportør efter omstændighederne vil skulle afgøres efter national kinesisk aftaleret frem for CISG's del II, og det skyldes jo netop, at Kina på samme måde som USA har taget forbehold efter CISG, hvorefter en konventionsstat kan tage forbehold om, at CISG alene skal finde anvendelse, hvis begge parter har forretningssted i konventionsstater, og så længe Danmark netop ikke har ratificeret den del, har vi ikke været at betragte som sådan.
Det betyder jo, at når vi nu ophæver dette danske forbehold, så bliver det for enhver erhvervsdrivende, der har sit forretningssted i Danmark, og som indgår aftaler om henholdsvis import og eksport af varer med en erhvervsdrivende i udlandet, mere forudsigeligt, hvilke regler der gælder med hensyn til spørgsmålet om aftalens indgåelse.
Den erhvervsdrivende vil også opnå en langt bedre kontrakt- og risikomæssig styring af sin forretning, og der vil i øvrigt også være en positiv økonomisk gevinst at hente, eftersom transaktionsomkostningerne må anses for at gå ned.
Forbrugerkøb er ikke omfattet af CISG og berøres derfor slet ikke ved denne lovændring.
Endvidere opretholdes nabolandsklausulen, der medfører, at de nordiske købelove, der finder anvendelse på aftaler om køb mellem erhvervsdrivende bosiddende i de nordiske lande, fortsat er gældende mellem disse.
Socialdemokraterne ønsker at stimulere en øget handel med udlandet for både små og store danske virksomheder, og denne lovændring vil gøre det lidt lettere for dem, der beskæftiger sig med internationale køb.
Anne Baastrup (SF), 2011-11-08:
Forslaget handler om at ændre den internationale købelov og lov om aftaler og andre retshandler på formuerettens område, og det er blevet beskrevet af de foregående ordførere.
Det er et centralt lovforslag – måske ikke det største i verden, men det er vigtigt, at vi får ophævet det danske forbehold over for CISG's del II, fordi det vil indebære, at det for erhvervsdrivende, der har deres forretningssted her i landet, og som f.eks. indgår aftaler om import eller eksport af varer med erhvervsdrivende, der har forretningssted i udlandet, bliver mere forudsigeligt, hvilke regler der vil gælde med hensyn til aftalens indgåelse.
Så der skal ikke herske tvivl om, at SF synes, at det er en god idé.
Pernille Skipper (EL), 2011-11-08:
Det er Enhedslistens opfattelse, at en gennemførelse af CISG del II vil gavne gennemsigtigheden og forenkle reglerne for eksportører og importører i Danmark.
Oprindelig var en del af begrundelsen for ikke at implementere del II, at man ville undgå forvirring om, hvilket retsgrundlag der var gældende i spørgsmålet om aftalers gyldighed og indgåelse.
Man kan sige, at den forvirring trods alt stadig væk består nogenlunde.
Faktisk er den blevet øget af, at vi ikke har implementeret del II.
Derfor mener vi, at vi ved at vedtage det her kan sikre os, at virksomheder kan forenkle deres processer og nemmere handle med udlandet.
Derfor anbefaler vi forslaget.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2011-11-08:
Tak for det, og undskyld, at jeg lige fik næseblod.
Det må være presset som debuterende, som gjorde, at det gik helt amok.
I en globaliseret verden giver det god mening, at de internationale køberegler er gennemsigtige.
Det gør, at virksomheder kan tænke mere på forretning og mindre på jura.
Derfor er der god ræson i, at man ophæver det forbehold, de nordiske lande siden 1990 har haft for del II af FN-konventionen om aftaler om internationale køb.
Forslaget udspringer af et ønske fra Det Internationale Handelskammer.
Det er anbefalet af en rapport udfærdiget af Nordisk Ministerråd, og høringssvarene til forslaget er gode.
Dansk Industri regner sågar med, at virksomhederne måske kan spare penge på grund af et mere gennemsigtigt retsgrundlag.
Det er rart, at det nordiske samarbejde virker, og vi kan varmt støtte forslaget.
Mike Legarth (KF), 2011-11-08:
Da den konservative retsordfører er forhindret i at møde på grund af andre opgaver – på samme måde som med det forrige forslag – skal jeg på vegne af partiet tilkendegive følgende: Vi støtter lovforslaget.
Siden 1990 har Danmark og de øvrige nordiske lande taget forbehold for konventionens anden del, men efter drøftelser i Nordisk Råd og efter høring blandt danske interessenter står det klart, at det vil være hensigtsmæssigt at ophæve forbeholdet.
Lovforslaget støttes også af bl.a. Dansk Industri, Danske Advokater, Håndværksrådet og Københavns Universitet. Med vedtagelsen af lovforslaget og dermed ophævelsen af forbeholdet vil det i fremtiden være nemmere forud for import og eksport at forudsige, hvilke regler der skal gælde med hensyn til spørgsmålet om aftalens indgåelse.
Den større forudsigelighed vil efter omstændighederne kunne medføre, at de transaktionsomkostninger, som er forbundet med danske erhvervsvirksomheders indgåelse af aftaler om internationale køb, minimeres.
På den baggrund kan Det Konservative Folkeparti støtte forslaget.
Morten Bødskov (S), 2011-11-08:
Det var dog en dejlig god start som ny justitsminister her i Folketinget, at vi starter med to forslag, hvor der i hvert fald ved det sidste her har været total enighed i Folketinget.
Så må det være vejen frem; og det håber jeg.
Jeg vil bare takke for den meget positive modtagelse, det her forslag har fået.
Der er blevet redegjort for det i detaljer på forbilledlig vis af alle ordførerne.
Jeg synes, det er værd at hæfte sig ved, som også flere ordførere har været inde på, at det her helt klart giver erhvervsdrivende nogle fordele.
Det synes jeg bestemt er værd at fremhæve.
Det er jo et emne, der er blevet diskuteret tidligere, og jeg er helt enig med de ordførere, der er her, i, at der ikke er nogen grund til, at vi ikke skal tiltræde den her del af konventionen.
Jeg vil bare slutte af med at sige, at måtte der – på trods af den enstemmige opbakning – rejse sig spørgsmål om det i udvalgsbehandlingen, svarer vi selvfølgelig også på de spørgsmål.
Leif Mikkelsen (LA), 2011-11-08:
Det politiske indhold er jo til at overse, og der tegner sig her i dag en stor enighed om endda et par lovforslag.
Der er også god grund til det her, for det har åbenbart givet visse vanskeligheder og skabt en ugennemsigtighed for private virksomheder, for danske virksomheder, og derfor er det selvfølgelig nyttigt at ændre det.
Det er det altid, når høringssvarene har givet det resultat, de har gjort her.
Så det, at livet bliver lettere for danske importører, og at de kender det regelsæt, de skal følge, er virkelig formålstjenligt, og derfor kan Liberal Alliance selvfølgelig tilslutte sig forslaget, som det ligger.
Pia Adelsteen (DF), 2011-11-08:
Det kan godt bekymre mig, at man oven i købet påtager sig nogle, hvad kan man sige, ganske vist sikkert små udgifter, men det er man altså villig til at påtage sig for borgere, der opholder sig ulovligt i landet.
For det er det, jeg hører ministeren sige, nemlig at hvis vedkommende er ulovligt i Danmark, jamen så anerkender vi altså med vedtagelsen af det her lovforslag, at det her bare er en forpligtelse, vi tager på os, altså på trods af at vedkommende er ulovligt i landet.
Det gør man ikke, man siger, at det gør vi bare her i Danmark.
Merete Dea Larsen (DF), 2011-11-08:
Siden 1990 har FN's konvention om aftaler om internationale køb, også kaldet CISG, været gældende i Danmark.
Danmark har aldrig tiltrådt del II af konventionen, og det er den del, vi skal tage stilling til i denne sag.
Jeg kan sige, at Dansk Folkeparti kan tilslutte sig at ophæve forbeholdet over for CISG's del II.
Lovforslaget vil medføre større forudsigelighed med hensyn til det gældende retsgrundlag for danske virksomheder ved indgåelse af aftaler.
Dansk Industri vurderer endda, at det vil medføre lavere transaktionsomkostninger, hvilket efter vores mening taler for forslaget.
Vi bemærker naturligvis også, at lovforslaget har bred opbakning fra de hørte parter.
Jeg vil i øvrigt nævne, at det er positivt, at konventionens bestemmelser er deklaratoriske, det vil sige, at de kun træder i kraft, hvis parterne i en international handel ikke har aftalt andet.
Det er også værd at bemærke, at det ud af de 76 lande, som har ratificeret CISG, alene er Danmark, Finland, Norge og Sverige, der har taget forbehold over for CISG's del II.
Men alle fire nordiske lande er nu i gang med at ratificere del II.
Så på den baggrund kan Dansk Folkeparti støtte lovforslaget.
Morten Bødskov (S), 2011-11-08:
Det, der var pointen i mit svar, var jo lige nøjagtig, at hvis der pågår en efterforskning i Rumænien mod den pågældende person, vil vi leve op til forpligtelserne i det her ved at sige, at så påtager vi os den forpligtelse, der er, til så at sige at tage os af ham, og det er jo helt i tråd og i ånd med det her forslag.
Det er den forpligtelse, vi har.
synes jeg, det er helt fint, for så er der styr på ham i den periode, hvor det her foregår.
Det synes jeg er positivt, ligesom jeg forstår at et bredt flertal i Folketinget også gør; det er hele essensen i det her lovforslag.