Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-12-09:
Jeg vil gerne starte med at takke for debatten og så prøve at samle lidt op på det, jeg har hørt.
Fru Sophie Hæstorp Andersen bemærkede, at jeg i min tale hæftede mig ved, at intet ulovligt var foregået.
Det var sådan set ikke det, jeg hæftede mig mest ved.
Det tager jeg blot ad notam, og det anser jeg som en selvfølge, uanset hvad hr. Per Clausen måtte sige.
Nej, det, jeg henholder mig til, er, hvad det er, den her debat handler om.
Den handler om, hvad regeringen vidste, eller hvad regeringen burde vide i 2006.
Jeg har ærlig talt savnet i debatten, at man har henholdt sig til: Hvad vidste eller burde man vide i 2006?
Fru Sophie Hæstorp Andersen ser tilbage og siger, at det er dokumenteret allerede fra 2006, at der er betalt for meget til de private hospitaler.
Det turde være fremgået af debatten, at det er jeg på ingen måde enig i.
Det synes helt generelt at være overset i debatten, at der ifølge loven er tale om et forhandlingssystem.
Sådan er det nuværende system, og det nuværende system er også det, vi havde dengang.
Det fremtidige system, hvor vi henviser til referencetakster i stedet for til DRG-takster, vil også blive et forhandlingssystem.
Hvad betyder det, at det er et forhandlingssystem?
Jo, det betyder, at det er sygehusejerne – i gamle dage amterne, nu regionerne – der skal nå til en takstmæssig enighed med de private sælgere af sygehusydelser, altså privathospitalerne, om, hvad der skal betales, når borgerne udnytter deres offentlige tilbud om at forlade den lange kø i det offentlige og går over i det private.
Det er altså et forhandlingssystem.
Så var det sådan efter loven, at hvis parterne ikke kunne blive enige, skulle ministeren gribe ind.
Det var ministeren faktisk forpligtet til.
Ja, vi laver systemet om nu og får en uvildig opmand, for at vi holder armslængde til det politiske system.
Men ministeren gjorde altså, hvad han var forpligtet til.
Køberne af sygehusydelser havde givet et bud og sagt, at de ville betale 91 pct.
Sælgerne af sygehusydelser, de private sygehuse, havde sagt, at de ville have 98 pct.
Jamen så kommer ministeren ind, som den opmand han skulle være, og lægger sig lige midt imellem.
Hvad skulle han ellers have gjort?
Som det har været indikeret her i debatten, skulle han så have lagt sig på et niveau, der var langt lavere end det, som køberne af sygehusydelser, altså regionerne, havde forlangt, så ville det faktisk, som jeg også nævnte i min indledende tale, svare til, at forligsmanden i en overenskomstsituation gik ind og lagde sig på et niveau, der var langt, langt under det, arbejdsgiverne havde valgt at ville betale til lønmodtagerne.
Det er jo absurd.
Der kommer så lige lidt forvirring om det her meget rene billede, som dækker sandheden, med det med de 80 pct., som sygesikringsinstitutionerne skulle betale, altså de private klinikker, primært øjenlæger.
Så det, det handler om, er, om regeringen i 2006 vidste eller burde vide, at der var betalt overpris.
Dertil er svaret et glasklart nej.
Det vidste regeringen ikke i 2006, fordi den rapport i 2006, der hele tiden hentydes til, først udkom i september 2007.
Alene derfor er det absurd at tale om noget i 2006.
Derudover har man altså heller ikke villet forstå, at det udvidede frie valg ikke er en indkøbsordning, hvorved forstås, at der skal indkøbes ydelser billigst muligt, altså eksempelvis ved at sende dem i udbud.
Nej, vi vil sikre, at hver enkelt dansk borger – hver enkelt borger i dette land – efter en vis ventetid i det offentlige sygehusvæsen kan træde ud af køen og komme over.
Derfor er det ikke en indkøbsordning, men en patientrettighed.
I 2006 blev niveauet altså fastsat til 95 pct.
Fru Sophie Hæstorp Andersen var også inde på, at så kunne regeringen jo bare komme med rammeudbud.
Og må jeg lige i øvrigt minde om, at netop det er Rigsrevisionen faktisk også enig med os i.
Deri er jeg helt enig, og det er det, vi gør.
Men regeringen har en enorm respekt for Rigsrevisionen og for statsrevisorerne, og derfor er jeg glad for, at den uenighed, der består imellem os, er bagudrettet, og at vi nu får indrettet et system fremadrettet, for hvilket det gælder, at vi er enige.