Morten Bødskov (S), 2013-05-30:
Tak for det, formand.
Når man lytter til den her debat, forstår man godt, at folk kan få et billede af en noget ensidig debat om det her lovforslag og ikke mindst en debat, som har manglet nuancer.
For der er sagt meget om det her lovforslag.
Sidst er der sagt her, at det ikke er en smuk stund for det danske folkestyre.
Jeg tror, at fru Pernille Skipper kom til at sige – eller det sagde hun – at det var en katastrofe.
Det er blevet også sagt af folk, der mener at beskæftige sig sagligt og fagligt med de spørgsmål, at nogle af de mere berømte sager, der har været fremme i de seneste år i danmarkshistorien, aldrig nogen sinde ville have set dagens lys, eksempelvis den meget omtalte tamilsag.
Der er også fra den her talerstol i dag blevet sagt, at den såkaldte Farumsag med tidligere Venstreborgmester Peter Brixtoftes gerninger i Farum Kommune – sådan måtte jeg forstå det – aldrig nogen sinde ville have set dagens lys.
Det forstår jeg godt at man bliver en smule forvirret over og en smule bekymret over, men så er det dog alligevel glædeligt, at det ikke tilfældet.
Det her lovforslag bygger på en offentlighedskommission, som i 2002 blev nedsat af den tidligere regering med Folketingets tidligere ombudsmand, Hans Gammeltoft-Hansen, i spidsen til at se på mulighederne for at lave en ny offentlighedslov, komme med forslag til en ny offentlighedslov, som skulle udbygge den nuværende lovs grundlæggende princip om åbenhed og demokratisk kontrol i forvaltningen.
Det var en kommission, som var bredt sammensat med bl.a. repræsentanter fra presse og uddannelsesinstitutioner.
Jeg tror simpelt hen ikke, at det ville være tilfældet, at de her folk – for det er det, der er virkeligheden – skulle lægge navn til et lovforslag, som ville være en katastrofe for demokratiet, ikke ville være en smuk stund for vores folkestyre, og som ville betyde omfattende mørklægning af den politiske beslutningsproces og i øvrigt også sikre, at sager, som har ført til temmelig store omvæltninger i den politiske danmarkshistorie, aldrig nogen sinde ville komme frem.
Det ville de aldrig skrive under på, og derfor er det endnu et eksempel på fordrejningerne i den her debat.
Det her lovforslag bygger i vidt omfang på Offentlighedskommissionens betænkning, som jo altså med Folketingets tidligere ombudsmand i spidsen har anbefalet, hvordan man så at sige skal indrette den kommende nye offentlighedslov.
Herunder bygger den jo som sagt på, at lovens grundlæggende princip om åbenhed og demokratisk kontrol med forvaltningen udbygges.
Loven skal så at sige tilpasses nutidens formål, herunder tilpasses den udvikling, der har fundet sted med hensyn til bl.a. statslige selskaber, udlicitering, digitalisering samt nye og også ændrede samarbejdsstrukturer i vores forvaltninger.
Jeg må sige, at jeg er meget tilfreds med, at mere end to tredjedele af Folketingets mandater står bag den politiske aftale, som danner grundlag for lovforslaget.
For virkeligheden er den, selv om man måske kan have fået opfattelsen af noget andet, når man har lyttet til repræsentanterne fra Liberal Alliance, Dansk Folkeparti og også Enhedslisten, at der er masser af åbenhed i den nye offentlighedslov.
De vil fremover være omfattet af loven.
I modsætning til i dag vil der være mulighed for at få indsigt i bødeforelæg, som selskaber har vedtaget, som det hedder sig, f.eks. i forhold til Arbejdstilsynet, fødevaremyndighederne og miljømyndighederne.
Det kan man ikke i dag.
I modsætning til i dag vil der være mulighed for temaaktindsigt.
Det kunne være sager om afslag på SU til udenlandske studerende, bare for at give et eksempel på, hvad temaaktindsigt fremover betyder.
Det her tror jeg, uanset hvad der ellers er sagt om den her lov, vil blive betragtet og vil blive anvendt som en landvinding i forhold til nye muligheder for aktindsigt.
Så vil der også fremover med loven som noget nyt blive mulighed for dataudtræk hos en forvaltningsmyndighed.
Det indebærer, at en myndighed i visse tilfælde er forpligtet til at udlevere et udtræk fra en database, der sammenstiller forskellige oplysninger fra den pågældende database.
Også det er en udvidelse.
Så vil der også være muligheder for at få aktindsigt i en øverste ledelses kontrakt, altså når det handler om, hvad det er for principper, hvad det er for prioriteringer, der gælder for den pågældende myndighed, når vi taler om ledelser i den offentlige sektor.
Og så er de tre repræsentanter, der har været på talerstolen i dag – jeg ved ikke, om det er tilfældigt, eller om det er en ren forglemmelse – gået uden om, at det jo er rigtig nok, at der ikke er nogen, der har lagt skjul på, at ud over at der er mange udvidelser, så er der også visse begrænsninger.
Men en af de helt centrale udvidelser er man hoppet let hen over i dag, for som noget nyt – som noget nyt – vil det i visse tilfælde være muligt at få aktindsigt i myndighedernes endelige interne faglige vurderinger.
Det er noget nyt.
Og det vil betyde, at diskussionen om de her endelige interne faglige vurderinger, når de er knyttet an på eksempelvis et lovforslag, vil betyde, at diskussionen om præmisserne for et lovforslag og en lov vil få et helt nyt grundlag.
Jeg synes, det er bemærkelsesværdigt, at det ikke bliver nævnt, for dem, der i hvert fald i offentligheden i dag udtrykker modstand mod loven, har kæmpet for det her i arbejdet i Offentlighedskommissionen, og det har været noget, som man har givet for at sikre, at der har været balance i på den ene side indskrænkninger og på den anden side udvidelser.
Og så skal man ikke glemme,
at selv om man står her og nævner forskellige dokumenter, som rigtig nok i fremtiden så at sige vil blive fanget ind af § 24 i lovforslaget, den såkaldte ministerbetjeningsregel, så viser 1 af de næsten 200 spørgsmål, som Justitsministeriet har svaret på i den her omgang, jo faktisk også, at selv om vi taler om § 24-dokumenter – og det er det, der er hele humlen i den præcisering, der er lavet i lovforslaget – så er man tvunget til at skulle omkring § 28 og § 29. Og hvad handler det om?
Ja, det handler om, at man skal undtage visse oplysninger eksempelvis af faktisk karakter.
Det er helt centralt, fordi de svar, vi har givet, jo viser, at de bekymringer, der har været for, at det hele nu bliver mørklagt, jo simpelt hen ikke holder vand.
Dem, der har været heroppe på talerstolen i dag, burde nærlæse svarene på de 17 såkaldte sager, og man vil se, at rigtig nok er der nogle, der falder inden for § 24, men det er også en helt fair udlægning af behandlingen af lovforslaget at sige, at selv i meget omtalte såkaldte politiske sager, eksempelvis sagen om overbetaling af privathospitalerne, taler vi altså om muligheder for stadig at få dokumentet.
Så er der ingen, der har lagt skjul på, at samtidig med, at der er en hel række udvidelser, så er der også nogle begrænsninger.
Og det er jo rigtig nok, at lovforslagets § 22 begrænser og ændrer mulighederne for aktindsigt i kalendere.
Det, der er det centrale i det her spørgsmål, er, at indgangen til at udvide mulighederne for at undtage her altså kalendere for ansatte i den offentlige forvaltning bygger på den åbenhedsaftale, som et bredt flertal inklusive Dansk Folkeparti lavede tilbage i 2009 og 2010.
Jeg er så godt klar over, at Dansk Folkeparti har skiftet holdning.
Det er helt fair.
Men det er forkert at sige, at der ikke kan siges at være nogen sammenhæng.
Principperne for åbenhedsordningen, som indeholder mulighederne for at sikre, at ministres kalendere kan undtages, kan læses af lovforslagets bemærkninger, der er henvist til det, det er en udvidelse, man populært sagt foretager af de principper til andre ansatte i den offentlige sektor.
Er det så forkert at sige, at man gerne vil bruge det, at der ikke skal være aktindsigt i eksempelvis en socialmedarbejders kalender i et forsøg på, at man gerne vil skærme den pågældende af mod forsøg på chikanøs adfærd?
Devaluerer det den her ændring af offentlighedsloven, når man ikke vil eller kan give et konkret eksempel på en offentligt ansat, en del af et frontpersonale – det kunne være en socialmedarbejder i socialforvaltningen – som ikke lige just er blevet udsat for store chikanerier, fordi den pågældendes kalender altså var blevet udleveret som følge af aktindsigt?
Nej, er det ikke meget fair, når vi har at gøre med folk i den offentlige forvaltning, som sidder og har borgerkontakt hver eneste dag, og hvor nogle af de dialoger, de er involveret i, og de møder, de har med borgerne, eksempelvis i socialforvaltningen, jo erfaringsmæssigt pænt sagt kan være temmelig hårde, at det også her bliver muligt at undtage det, og at vi også kan skærme dem af mod eventuel chikanøs adfærd?
Det er ikke noget, jeg selv har fundet på.
Det er ikke et sideargument, som hr. Simon Emil Ammitzbøll forsøgte at antyde at det skulle være.
Det står at læse direkte i lovforslagets bemærkninger.
Så det er ganske udmærket begrundet.
Undtagelsen af kalenderne efter lovforslagets § 24 bygger på at sikre, at kalendere bliver et praktisk planlægningsredskab, og at vi kan beskytte privatsfæren.
Så er det sagt om den såkaldte Farumsag , at den ikke ville være kommet frem.
Det blev i hvert fald mere eller mindre antydet, og det har i hvert fald været sagt i debatten.
Det er jo det, der er tale om her.
Jeg tror, at vi alle sammen kan huske de mange forsider på aviserne, hvor der var optrykt kasseboner fra diverse restauranter.
Det er lige nøjagtig det, der er tale om her.
Derfor er det her også ganske udmærket begrundet.
Så er der den såkaldte ministerbetjeningsregel.
Det er rigtigt, at der i dag findes et fortroligt rum.
Der findes omkring enhver minister og den pågældendes departement.
Men det er jo, fordi der siden 1985, hvor vi fik den sidste lov, er sket meget, og fordi ministre får rådgivning fra forskellige steder, at Offentlighedskommissionen argumenterede for, at der er behov for, at vi meget præcist og meget målrettet udvider det her frirum.
Jeg må sige, at jeg ikke synes, at det er urimeligt.
Jeg synes, at det er både sagligt og rigtigt, at embedsmændenes rådgivning af ministrene skal sikres de bedste muligheder, således at der er mulighed for at trykprøve de ideer til svar på de mange udfordringer og de mange problemer, der skal løses hver dag.
Det synes jeg ikke er ensbetydende med – især ikke hvis man læser lovforslaget – at der rulles fuldstændig ned for gardinerne i centraladministrationen og på Slotsholmen, som man siger.
Man vil, når man læser lovforslaget, kunne se, at det er meget snævert afgrænset, og at der lige nøjagtig her er taget højde for den kritik, der var, dengang Offentlighedskommissionens lovforslag kom med betænkningen, og da den tidligere regerings lovforslag blev fremsat.
Det kan man så vælge at lytte til eller lade være, og man kan være helt grundlæggende uenig i det.
Men at sige, at der ikke er foretaget en præcisering, som klargør, hvad formålet er med § 24, som klargør, hvad det er for undtagelser, hvad det er for andre paragraffer i loven, man skal om, eksempelvis når vi taler om ekstrahering af oplysninger, er helt forkert.
Det ville være bedre, hvis man gjorde det, for
så gav man et retvisende billede af § 24.
Så fremgår det også klart, at § 24 ikke gælder, når en minister håndterer konkrete afgørelsessager, så er der ikke mulighed for at anvende bestemmelsen i § 24.
Det gælder heller ikke i forhold til indgåelse af kontrakter og et ministeriums udførelse af kontrol- og tilsynsopgaver.
Så er der den helt særlige humle, om man vil, med den præcisering, som aftalepartierne har lavet af § 24.
Der er tale om en anden § 24.
Den er ændret på den måde, at vi har præciseret den, vi har skrevet ind, hvad det er, man skal omkring i 28 og 29, og de svar, vi har givet på spørgsmål fra udvalget om konkrete sager, om de så at sige vil falde ud eller ikke falde ud,
viser jo, at det har været rigtigt, altså at det er klart, hvad det er, der nu står i paragraffen.
Hvad angår de her konkrete sager, er der på den ene side nogle dokumenter, der ikke vil komme ud – det er der ikke nogen, der lægger skjul på – på den anden side er der en hel række dokumenter, som stadig vil komme ud.
Jeg synes, det hører med til debatten.
Så er der den såkaldte folketingspolitikerregel.
Der er ingen tvivl om, at når vi er herinde til daglig, arbejder med lovforslag og andet, så ved vi jo, at vi alle sammen, fra minister til folketingsmedlem eller fra folketingsmedlem til minister, har behov for at have kontakter til andre politikere og hinanden her i Folketinget; det gælder både inden for og uden for regeringspartierne, det gælder i de mange forhandlinger, vi har.
Også her er anbefalingen fra Offentlighedskommissionen, at det er et fortroligt rum, der er behov for, således at vi kan arbejde, have en fortrolig dialog med ministeren under forhandlingerne om et politisk initiativ og et kommende lovforslag.
Pointen er, at det efter den nugældende lov ikke er beskyttet, men det er helt rimeligt, at det bliver det i fremtiden.
Også her er det understreget, at der er tale om et snævert anvendelsesområde og et anvendelsesområde, som altså kun kan anvendes i bestemte og afgrænsede tilfælde.
Så er det jo rigtigt, at der har været meget debat om lovforslaget, og det er helt naturligt, for det er et vigtigt lovforslag.
Derfor har vi fra forligspartiernes side selvfølgelig også lyttet til det og til debatten og aftalt en evalueringsordning i forbindelse med offentlighedsloven, således at vi efter 3 år vil få lejlighed til at diskutere en samlet redegørelse for lovens virke her i Folketinget, og så kan man tage debatten om de bekymringer, der har været, man kan tage debatten om de paragraffer, der nu engang er i loven, og hvis det så giver anledning til ændringer, så har forligskredsen aftalt, at vi så drøfter det i forligskredsen.
Så hvis man vil være med til det og gerne vil være med til at påvirke det her, hvis der er bekymringer, som giver grundlag for at skulle ændre noget, synes jeg, man skal vælge at stemme for, for så er det den adgangsbillet, man får.
Derfor er det bare en stille opfordring til, at debatten om det her lovforslag – en debat, som har været præget af manglende nuancer – forhåbentlig nu får en lidt anden karakter.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll var jo langt rundt i lokale vælgerforeninger i landet, da han skulle redegøre for de enkelte partiers status, og der var snart sagt ikke den lokale vælgerforening, vi ikke fik et bestyrelsesmødereferat fra, og det er jo helt fint.
Det er rigtigt, at der har været meget debat, og det er også rigtigt, at der i forbindelse med de sagkyndige folk, som har involveret sig i debatten, både er pro et contra.
Det er som sagt det, regeringen har lyttet til, og hvis der er behov for ændringer, ser vi på det, og det sker som sagt på baggrund af en grundig redegørelse, som vil blive forelagt Folketinget, og som Folketinget så kan initiere en debat om, og så har forligspartierne aftalt, at hvis det giver anledning til ændringer, drøfter vi det i forligskredsen.
Samlet set
er det et lovforslag, som altså udbygger åbenheden i den offentlige forvaltning, som bygger på et grundigt forarbejde af Offentlighedskommissionen med Folketingets tidligere ombudsmand, Hans Gammeltoft Hansen, i spidsen, som havde repræsentanter fra presse og uddannelsesinstitutioner, og som altså øger åbenheden og udbygger åbenheden i den offentlige forvaltning og bygger på at udvide principperne om åbenhed og demokratisk kontrol i forvaltningen.