Lene Espersen (KF), 2009-11-03:
Jeg vil også gerne takke for den faktisk meget brede opbakning til det her lovforslag.
Som jeg hørte det, var det alene Socialdemokratiet og Enhedslisten, der havde visse spørgsmål til udmøntningen af det.
Det Radikale Venstre havde også et par enkelte spørgsmål.
Formålet med lovforslaget er jo at sikre et tryggere natteliv og en mere effektiv restaurationslov.
Det er faktisk et forslag, som jeg qua mit tidligere virke som justitsminister kender en hel del til, da det jo er et udvalg under Justitsministeriet, der har siddet og arbejdet med forslaget.
Lovforslaget giver bedre mulighed for at håndhæve de forbud, som politiet i dag udsteder, og det er jo for at sikre, at visse personer ikke opholder sig i bestemte restaurationer.
Dette lovforslag vil altså særlig få betydning for diskoteker og natklubber, der er plaget af personer, der eksempelvis har båret våben, solgt narkotika eller begået vold.
En af de ting, der bliver åbnet op for, og som også har været drøftet lidt under debatten her i dag, er muligheden for at etablere et privat fælles elektronisk register, som restaurationerne og diskotekerne kan slå op i.
Dermed får dørmændene altså et helt konkret værktøj, så de kan stoppe personer med forbud ved indgangen.
Det fælles private register vil naturligvis skulle etableres inden for rammerne af persondataloven, og hvis branchen vælger at oprette registeret, kan virksomheden få oplyst online, om en bestemt person har forbud mod ophold i den pågældende restauration.
Restauratøren får også mulighed for at registrere andre oplysninger om gæsterne i systemet, herunder f.eks. oplysninger om intern karantæne på grund af dårlig opførsel.
Jeg synes, det er væsentligt at skelne her, for der er flere, der har drøftet, hvorvidt et fælles register eller et offentligt register var det bedste.
Jeg må sige, at det udvalg med de sagkyndige mennesker, der har siddet under Justitsministeriet, har påpeget, at det efter deres opfattelse er klart det bedste at have et privat fælles register og ikke et offentligt register.
Det kan meget bedre målrettes lige præcis der, hvor behovet er, og man kommer ikke ind i mange af de problemer, der ville være med at benytte sig af et offentligt register.
Det fælles register vil ud over navn, cpr-nummer og meget andet faktisk også indeholde mulighed for, at man kan bede om fingeraftryk, billeder og meget andet, så det er nemmere at identificere folk.
Det er vigtigt at få understreget, at det, som restauratøren kan se, er de oplysninger, der er indberettet vedrørende hans egen restaurant.
Man kan ikke se, hvad det er for et strafbart forhold, der er årsagen til forbuddet.
Jeg tror også, at man må erkende, at det, hvis der er tale om en forholdsvis lille by, hvor der er tre, fire værtshuse, er til at håndtere.
Det, der naturligvis er problemet, er, at det i en storby som København måske ville være uoverskueligt for en dørmand at få overblik over det, hvis pågældende pludselig via et register fik adgang til tusindvis af navne.
Derfor har det udvalg, der har set på sagen, altså valgt at indstille, at det alene er den restauration eller det værtshus, som man selv arbejder på, der har adgang til oplysningerne.
Forbud udstedt af politiet gives med hjemmel i restaurationsloven, når en person har begået en strafbar handling under et besøg i restaurationen.
Som noget nyt bliver der indført tavshedspligt for de personer, der får kendskab til, hvem der har restaurationsforbuddet.
Der skal altså være en saglig begrundelse for at få adgang til oplysningerne, og det er naturligvis også strafbart at videregive dem.
Så man kan sige, at de retssikkerhedsmæssige problemstillinger, som naturligvis kommer under overvejelse, når man pludselig begynder at dele oplysninger mellem en større personkreds, er der faktisk forsøgt taget hånd om i lovforslaget.
Det var måske også væsentligt at få understreget i forhold til det spørgsmål, hr. Morten Østergaard stillede om hooliganregisteret, at lige præcis det her restaurationsforbud egentlig er en slags udløber af diskussionen, der var om hooliganregistre i sin tid.
Men der er grundlæggende tale om to forskellige typer registre, for nogle af de hooligans, der bliver forment adgang til fodboldstadioner, bliver typisk ikke kun forment adgang til et enkelt stadion, men måske til samtlige stadioner og samtlige fodboldkampe.
Derfor skal det køre i et lidt andet regi, og man har jo valgt en model, hvor man siger, at de personer, der står og kontrollerer ved indgangen til stadion, simpelt hen får en liste over, hvem der er på hooliganregisteret her og nu, så der ikke er for mange oplysninger, der flyder rundt mellem tusindvis af kontrollanter på stadioner hver eneste uge.
Man har altså valgt en lidt anden model for det, men det har været inspireret af hooliganregistret, at man har haft den her tilgang til det.
Jeg er helt overbevist om, at politiet og restaurationsbranchen, der skal være med til at udmønte det her sammen – der er også en hjemmel til justitsministeren til at føre det ud i livet – vil sørge for også at få valgt den model, som bedst muligt håndterer det her.
Der er ingen tvivl om, at det her er et rigtig brugbart redskab til at sikre et tryggere natteliv for langt det store flertal, der går i byen alene for at more sig og ikke for at skabe ballade.