runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Manu Sareen (RV), 2012-02-01:
Først vil jeg sige, at jeg tror, det er vigtigt, at man prøver at komme fri af de der snærende bånd fra fortiden om, hvad der er blevet sagt og ikke er blevet sagt.
Det er netop det, som er mit udgangspunkt.
Det er også de diskussioner, jeg har haft de sidste 4 måneder med forskellige aktører, med stort set alle aktører, som har en interesse på det her område.
Og det, alle siger, er: Det er vi rigtig glade for; lad os prøve at se, om vi ikke kan finde noget helt nyt.
Det er jo den tilgang, som regeringen har, og som jeg har til at få flere kvinder i bestyrelser.
Med hensyn til om man skal garantere noget i forbindelse med den 17. februar, og hvad der kommer, så er virkeligheden, at jeg ikke ved det.
Jeg ved ikke, hvad der kommer, og det ved fru Lykke Friis faktisk heller ikke.
For indtil nu har det bare været gætterier, og det kommer der ikke særlig meget godt ud af.
Lykke Friis (V), 2012-02-01:
Jamen det vil jeg da selvfølgelig se frem til, om end det vil komme bag på mig, hvis der pludselig kommer noget helt nyt frem, når vi ser på de initiativer, som landene har lanceret, for det har man jo også kunnet følge med i i dagspressen, altså hvad der sker i Tyskland, og hvad der sker i mange andre lande.
Og med hensyn til det her med at det har været en sort-hvid debat, vil jeg sige: Ja tak, det kan jeg da kun skrive under på, men en af årsagerne var jo, at den tidligere opposition gjorde en dyd ud af hele tiden at sige, at der kun var én lakmusprøve for, om man gik ind for ligestilling eller ej, og det var, om man gik ind for kvoter.
Manu Sareen (RV), 2012-02-01:
Jeg vil starte med at sige, at med hensyn til undersøgelser – og det tror jeg også at ordføreren godt ved – er der undersøgelser, der taler for, og undersøgelser, der taler imod.
Jeg har også læst undersøgelser, der taler for.
Der er mange holdninger til det her, og det bringer mig egentlig frem til det, som fru Lykke Friis også spørger om og efterlyser, nemlig hvad det fordomsfrie egentlig er.
Det fordomsfrie er at komme væk fra den diskussion, der har været de sidste 10 år, hvor man, hver gang man har talt om at få flere kvinder i bestyrelser, udelukkende har taget udgangspunkt i den norske model.
Fordomsfrit betyder også at komme væk fra den diskussion, som man har haft i 10 år, hvor tingene har været sort-hvide, og hvor det har været en skyttegravskrig, hvor der har været sådan en underliggende melodi om, at enten er man for, eller også er man imod, og det synes jeg ikke er særlig frugtbart, i særdeleshed fordi vi ved, at vi alle sammen har det samme udgangspunkt, nemlig at vi gerne vil have flere kvinder i bestyrelserne.
Mellemregningerne er vi øjensynligt meget uenige om.
Jeg synes, det er fordomsfrit at sætte sig ned ved bordenden og lytte til og se på de erfaringer, som man har gjort sig i de andre EU-lande.
Det glæder jeg mig rigtig meget til at gøre den 17. februar, og jeg vil meget, meget gerne dele de erfaringer, der kommer på bordet, også med fru Lykke Friis.
Lykke Friis (V), 2012-02-01:
Tak for det svar.
Det er jo rigtigt nok, at det selvfølgelig er et emne, der er blevet diskuteret også i andre sammenhænge og også i salen her, men det, jeg synes er det interessante, er netop at få den europæiske vinkel på det.
Det er jo det, der aktualiserer diskussionen, som ministeren også er inde på, da det bl.a. skal diskuteres den 17. februar på et rådsmøde.
Det er da også fuldstændig korrekt, at vi selvfølgelig skal trække på hele talentmassen, det er vi et hundrede procent enige om, men lige så klart er det jo, at for os i Venstre er det altså et indgreb i ledelsesretten i virksomheder, hvis man vil ty til kvoteinstrumentet.
Det vil også mistænkeliggøre de mange dygtige kvinder, der trods alt kommer frem.
Og så viser analyser jo altså også, at der er tale om en vækstdræber, når det går ud over aktieværdien.
Det viser bl.a. analyser fra University of Michigan.
Så derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge lidt mere ind til, hvad det så er for synspunkter, som ministeren vil fremføre på de her møder i Bruxelles, hvor jeg går ud fra at de skal være, når ministeren siger, at der skal være tale om en fordomsfri debat.
For når der er tale om en fordomsfri debat, går jeg ud fra, at man ikke udelukker kvoteinstrumentet, og der er der jo så mildest talt en stor forskel i forhold til den tidligere regerings politik.
Manu Sareen (RV), 2012-02-01:
Vi har flere gange tidligere i salen på foranledning af spørgsmål fra fru Lykke Friis' partifælle drøftet regeringens holdning til kvoter i bestyrelser, og jeg vil gerne gentage, hvad der er udgangspunktet i den her problemstilling.
Vi har for få kvinder i virksomhedsbestyrelser i Danmark.
Kvinderne sidder kun på 11,6 pct. af bestyrelsesposterne i de danske børsnoterede aktieselskaber og kun på 7 pct. af posterne, hvis man trækker de medarbejdervalgte fra.
Det er altså et problem, som vi skal have gjort noget ved, da det er spild af talent, at den ene halvdel af befolkningen ikke i samme grad er i spil til bestyrelsesposterne.
Det har jeg også hørt fru Lykke Friis sige, så vi kan helt klart være enige om det udgangspunkt, og det er jo rigtig godt.
I de andre EU-lande står man med lignende problemer, selv om der er indbyrdes forskelle på omfanget.
Vi har derfor taget initiativ til, at problemstillingen bliver sat på dagsordenen under det danske EU-formandskab.
Problemstillingen vil i første omgang blive drøftet på et kommende rådsmøde den 17. februar, og vi ønsker ved denne drøftelse at der bliver samlet op på landenes indsatser og erfaringer med at få flere kvinder i bestyrelser, så vi efterfølgende kan få en åben og fordomsfri diskussion af, hvad der virker og ikke virker, og hvilke fordele og ulemper, der kan være ved at gennemføre de forskellige tiltag.
Vi ved, at EU-landene griber det an på mange forskellige måder og anvender forskellige modeller.
Regeringen vil gerne bruge det danske EU-formandskab til at nuancere debatten ved at give mulighed for, at landene kan fremlægge deres erfaringer med disse forskellige modeller.
På baggrund af debatten på rådsmødet vil Kommissionen overveje, hvad der videre skal ske i forhold til fremsættelse af et forslag op til den 8. marts 2012.
Jeg ved ikke, og vi ved ikke, hvad Kommissionen agter at gøre i den her sag, og hvad angår regeringens reaktion på et eventuelt udspil, vil jeg selvfølgelig forholde mig til det, når vi ser, hvad Kommissionen og kommissær Reding vil komme med på det givne tidspunkt.
Lykke Friis (V), 2012-02-01:
Tak, hr. formand.
Spørgsmålet lyder: Kan ministeren garantere, at regeringen aktivt vil modarbejde forslag om kønskvoter i bestyrelserne i Europas virksomheder i de kommende drøftelser under det danske EU-formandskab?
Christian Langballe (DF), 2012-02-01:
Det er rigtigt, at vi har en grundlov, som jo siger, at den evangelisk-lutherske kirke er den danske folkekirke.
Og i ordet evangelisk-luthersk forudsættes bekendelsesskrifterne.
Det har jeg Preben Espersens ord for, og det er ham, som har lavet den her kirkeret.
Grunden til, at jeg spørger, er, at der i Confessio Augustana, et af vores bekendelsesskrifter, faktisk er et par artikler, artikel 16 og artikel 27, som fastslår, at et ægteskab i kirkelig forstand er et ægteskab mellem mand og kvinde.
Jeg spørger så bare, om kirkeministeren kan tilsidesætte sådanne udsagn og bare tromle igennem, for det giver nogle nye dimensioner i dansk politik, hvis det er sådan, at man ikke vil respektere bekendelsesskrifterne.
Andre og tidligere kirkeministre har faktisk gjort det, men der er kommet en ny diskussion, og det er: Hvor går grænsen for ministerens magt i forhold til folkekirken?
Når ministeren lovgiver om ægteskabet, er han også inde i teologien, for alt, hvad der foregår i kirken, har noget med teologi at gøre.
Jeg ved godt, at kirkeministeren ikke er teolog, men stadig væk er kirkeministeren tvunget til at respektere, at det, der foregår inden for kirken, det er gudstjenester, kirkelige handlinger, heriblandt bryllupper og vielser, faktisk har noget med teologi at gøre, så når man lovgiver, skal man i hvert fald respektere det forhold.
Ved at gøre det respekterer kirkeministeren også § 4 i grundloven.
Så det er det, jeg spørger om.
Manu Sareen (RV), 2012-02-01:
Med hensyn til om der skal være en synode eller ej, kan jeg kun gentage det, jeg sagde tidligere, altså at det jo er noget, som vi skal bestemme sammen, og det er det, jeg har lagt op til i de fremtidige forhandlinger, som vi skal have efter den store konference her på Christiansborg.
Så må vi jo finde ud af, hvordan kommissoriet skal se ud, hvad der skal med, og vi skal også i fællesskab finde ud af, hvordan udvalget skal være, hvordan det skal arbejde, og hvor længe det skal arbejde.
Det er jo det samarbejde, som jeg har lagt op til, og som jeg også håber at Venstre vil være en del af, for det er vores alle sammens folkekirke.
Jane Heitmann (V), 2012-02-01:
Jamen det forklarer jo så, hvorfor jeg ikke har kunnet finde nogen opfølgning på spørgsmålet om stressklinikker, hverken i regeringsgrundlaget eller i finansloven.
I hvert fald SF havde lovet, at de ville se til, at der kom stressklinikker med en ny regering.
Jeg synes sådan set, at det i bund og grund er tankevækkende, at ministeren ikke kan komme tættere på et svar, men det var dog en ærlig udmelding, at man ikke agter at holde løftet.
Se, hver femte stresssyg mister jobbet på grund af stress, selv om arbejdspladsen har en stresspolitik.
Så synes jeg, jeg bliver nødt til at spørge: Hvilke initiativer kunne ministeren tænke sig at tage, for at mennesker ikke skal blive syge af bl.a. at gå på arbejde, og for at de ikke får stressrelaterede sygdomme, så de ikke kan passe deres hverv, når det nu ikke er stressklinikker, vi skal have?
Jeg hører ministeren nævne, at der er en lang række kommunale tiltag, men er det virkelig ministerens holdning, at man skal skubbe aben over på kommunerne?
Henset til at SF over for Stressfonden i august 2011 har tilkendegivet, at man ønsker statsstøttede stressklinikker med tilknyttede stressrådgivere,
hvad kan ministeren da oplyse om oprettelsen af stressklinikker?
Henset til at SF over for Stressfonden i august 2011 har tilkendegivet, at man ønsker statsstøttede stressklinikker med tilknyttede stressrådgivere,
hvad kan ministeren da oplyse om oprettelsen af stressklinikker?
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Det er jo heldigvis sådan, at bare fordi jeg ikke har set det, betyder det ikke, at det ikke findes, for det kommer jo an på, hvor grundigt man søger, hvor omhyggelig man er, så det kan jeg da ikke udelukke.
Og derfor fortsætter debatten selvfølgelig.
Ligesom jeg og regeringen har sådan en pragmatisk holdning til det, er der jo nogle, for hvem ideen om at beskatte transaktioner også har stor symbolsk karakter.
Det vil jeg gerne anerkende, altså, at man kan komme netop ad forskellige veje ind i den her debat.
Det, jeg synes må være den afgørende målestok til sidst, er, om det vil være gavnligt, om det vil virke.
Hvis man gerne vil regulere den finansielle sektor på en ordentlig måde, har vi andre metoder til det, og hvis man gerne vil diskutere et større provenu fra den finansielle sektor, synes jeg, at man i hvert fald skal have en åbenhed for at diskutere det på den mindst belastende måde, for der er jo nogle, som kommer til at betale skatten.
Som det tidligere har været fremme i debatten i dag, vil det også være folk, som sparer op til deres pension, ligesom det givetvis vil være nogle, som har haft et lyssky formål.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-02-01:
Når statsministeren siger, at hvis man kan finde en robust ordning, som sikrer, at vi ikke mister job og vækst ud af Europa, så har hun ikke noget ideologisk problem med en sådan europæisk transaktionsskat, så kan jeg selvfølgelig godt finde en eller anden sammenhæng i det, ministeren siger, og så det citat af statsministeren, men alligevel er der jo i den grad en forskel på, hvordan man kommer ind i den her diskussion.
For det, der i virkeligheden er det afgørende spørgsmål, er jo, om ministeren i sit arbejde med en finansiel transaktionsskat i Europa overhovedet har fundet, altså øjnet, et lillebitte hjørne et eller andet sted, fundet et stykke papir, der på nogen måde skulle sandsynliggøre noget som helst om, at sådan en skat ikke ville have en vækstdræbende effekt.
Så kan man diskutere størrelsen – jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at det er meget uvist, hvor voldsomt det vil være, hvor hårdt det vil slå, og i hvilket omfang det vil flytte aktiviteter ud af Europa – men har ministeren i sit arbejde med det her forslag om en Tobinskat på noget tidspunkt fundet bare en flig af noget, der skulle sandsynliggøre, at man vil kunne finde en ordning at indføre den her skat på, så den ikke har en eller anden negativ effekt på væksten?
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Jeg gør aldrig krav på – og det er i hvert fald det eneste sted, hvor jeg siger aldrig – at kunne, hvad skal man sige, afvise en ting som det her hundrede procent, fordi det kan være, at der sker teknologisk udvikling, organisatorisk udvikling, og at man finder på nye ting, som jeg bare i min uformåenhed og mangel på fantasi ikke har set komme.
Den åbenhed synes jeg man altid må have som politiker, hvis man vil finde nye løsninger; specielt hvis man ikke har flertal alene, må man jo høre, hvad andre folk siger, fordi det kan være, at det kan lykkes at finde noget nyt.
Så derfor synes jeg ikke, at man skal trække fra, at man har en fortsat diskussion.
Der er bare en grundlæggende pointe, som handler om, hvad det er, vi gerne vil opnå.
Vi vil gerne have en bedre styring af den finansielle sektor; det har vi en lang række måder at gøre på, fordi vi ikke vil have en gentagelse af krisen i 2008.
Vi vil gerne have et provenu; jamen så kan vi formodentlig få det på en måde, der er mindre tyngende end ved at lave en transaktionsskat.
Inden man så når til diskussionen om, hvad man skal bruge provenuet til, bliver man jo nødt til at forholde sig helt pragmatisk og nøgtern til, at der er et ret stort skøn over, hvad provenuet kan være.
I Kommissionens tal kan det spænde fra 16 mia. euro til 400 mia. euro med et middelskøn på 57 mia. euro.
Det siger jo noget om, at der er ganske mange åbne ender, som skal afklares, spørgsmål, som må drøftes, skøn, som må konsolideres, før man i givet fald kunne gå videre med det.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-02-01:
Her synes jeg jo, at ministeren er meget, meget klar i mælet, og det vil jeg gerne takke for.
Jeg synes, det er krystalklar tale.
Hvis en skat ved dens inddrivelse virker skadelig, er det, uanset hvad man måtte bruge pengene til, bedre at få pengene bragt frem på en mindre skadelig facon og så stadig væk få de gavnlige effekter der, hvor man bruger pengene.
Det er meget entydig tale, og det synes jeg er rart at høre.
Det, der så kan undre lidt, er jo, at det er meget svært at forestille sig, hvordan man kan indføre en Tobinskat på europæisk plan, der ikke har en vækstdræbende effekt.
Det er så det, jeg gerne vil bruge den næste tid til lige at finde ud af, nemlig om ministeren overhovedet kan øjne muligheden for, at der indføres en form for skat på finansielle transaktioner isoleret i Europa, som ikke vil have en vækstdræbende effekt.
Det er jo det, statsministeren nemlig giver udtryk for i det, som jeg tror fru Inger Støjberg også var inde på tidligere, altså, at når statsministeren rejser rundt i Europa og skal gøre sig til, bliver det lige pludselig til, at det kan man måske godt finde en model for.
Men med det, ministeren her siger, er det meget svært at høre, at der er et eller andet lille vindue til at finde en skat på transaktioner alene i Europa, som ikke vil have en vækstdræbende effekt.
Og vi har jo nu ministerens ord for, at alene det, hvis den har det, gør, at man så ikke skal indføre skatten.
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Uanset hvor fantastiske vækstfremmende formål man måtte finde til et givet skatteprovenu, er det interessant, hvilken skadevirkning, om man så må sige, det giver at indkræve det skatteprovenu.
Det mest fantastiske formål vil stadig væk være bedre tjent med, at der er små skadevirkninger ved at opkræve skatten, end at der er større skadevirkninger ved at opkræve skatten.
Derfor må man først og fremmest vurdere en skat på, hvad omkostningen ved at opkræve den er.
Og de beregninger, som Kommissionen har lagt frem, viser, at det vil være mindre tyngende at lave en skat på aktivitet, altså en lønsumsafgift, som vi kender det fra Danmark, end at lave en skat på transaktioner.
Derfor er det jo svært at sige, at det, hvis man lige præcis brugte det til det, ville mere end opveje de skadelige effekter.
Jeg har i hvert fald lagt ører til finansministre, som gerne ville fylde hullet i deres statskasser, til klimaministre, som gerne ville lave en klimafond, til udviklingsministre, som gerne ville lave en udviklingsfond, og så fremdeles – og til andre, der gerne ville indkræve en skat for at sænke en anden skat.
Derfor mener jeg fortsat, at det mest nøgterne er at vurdere en skat på, hvad det koster at opkræve den.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-02-01:
Tak for den første besvarelse af spørgsmålet.
Når jeg har stillet spørgsmålet, er det jo, fordi meget af debatten om en Tobinskat – skat på finansielle transaktioner – består i en diskussion om, hvorvidt skatten vil være vækstdræbende, altså fjerne vækst i Europa.
Det er Dansk Folkepartis opfattelse, at det vil være sagen, og derfor er vi ikke tilhængere af sådan en skat.
Men vi ved jo også, at der i store dele af regeringen er et ønske om, at man skal være mere aktiv i forhold til indførelsen af sådan en skat, og at der i hvert fald i store dele af de politiske partiers bagland, også i Det Radikale Venstres bagland, er en livlig debat om, hvorvidt man bør støtte indførelsen af en Tobinskat på europæisk niveau.
Senest har aviserne jo skrevet om debatten på Det Radikale Venstres møde i weekenden, at ledende radikale eller i hvert fald tidligere ledende radikale
– nej, når man sidder tæt på en hovedbestyrelse, er man nok ledende – er tilhængere af sådan en skat.
I og med at debatten har været koncentreret om, hvorvidt der skabes vækst, eller om væksten dræbes, er det jo interessant, om det indgår i ministerens overvejelser om den her skat, at man, hvis man bruger det provenu, man måtte få hjem ved at indføre en skat, på noget andet, der kan være med til at skabe vækst, får en nettoeffekt ud af det.
Det er i hvert fald blevet fremført i debatten af nogle af dem, der har engageret sig i regeringspartiernes bagland, at det er på den måde, man skal vælge at se en effekt af Tobinskatten, altså se på dens samlede effekt, hvor man ikke kun kigger på den skadelige virkning dér, hvor den indføres, men også på den dæmpende effekt, som den selvfølgelig får på transaktioner.
Der er jo transaktioner, den vil dæmpe, som måske er meget sunde.
Det er jo svært at skelne imellem gode og dårlige spekulationer ved indførelsen af sådan en skat.
Grunden til, at jeg har rejst den her debat i dag, er jo for at finde ud af, om det indgår i ministerens overvejelser omkring den her Tobinskat, om man i forhold til vækst skal basere sig på en nettovurdering, eller om det alene er, som jeg egentlig antydningsvis synes jeg hørte i den første besvarelse, effekten af indførelsen af en Tobinskat i sig selv, der er det interessante.
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Regeringens holdning til indførelse af en skat på transaktioner er ikke betinget af, hvad man måtte bruge et provenu til, for man må vurdere en skat på den effekt, den har, når den opkræves.
Det er jo, for at man, hvis man vil have et givet provenu, kan opkræve en skat på forskellige måder, og disse forskellige måder vil på forskellig måde belaste dem, der skal betale skatten.
Manu Sareen (RV), 2012-02-01:
Det fremgår ikke af ordførerens spørgsmål, hvad det er for afgørelser, ordføreren sigter til.
Det er herved forudsat, at folkekirkens bekendelsesgrundlag er de bekendelsesskrifter, der er nævnt i Danske Lov, bog 2, kapitel 1, og det betyder, at folkekirkens bekendelsesskrifter er Bibelen, de tre oldkirkelige skrifter, Den Augsburgske Bekendelse og Luthers lille katekismus.
Bekendelsesgrundlaget er altså ikke direkte fastlagt i grundloven, men grundloven fastslår ikke noget om, hvordan man skal fortolke bekendelsesskrifterne.
Fortolkningen af bekendelsesskrifterne er et teologisk spørgsmål, som jeg vil og skal afholde mig fra at gå ind i.
Christian Langballe (DF), 2012-02-01:
Mener ministeren, at han kan træffe afgørelser, som tilsidesætter klare udsagn i folkekirkens bekendelsesskrifter?
Jane Heitmann (V), 2012-02-01:
Nu ligger det jo sådan set i ordet spørgeren, at det er spørgeren, der stiller spørgsmål, og ministeren, der svarer, og jeg går ud fra, at vi også opretholder den taleorden i det her spørgsmål.
Jeg siger tak for tilkendegivelsen.
Jeg synes lige, jeg bliver nødt til at pointere, at vi selvfølgelig i Venstre anerkender, at der er et problem med stress.
Det er jo også kendt, at satspuljekredsen er enige om at afsætte midler til behandling af personer med let til moderat depression.
De samlede økonomiske omkostninger i forbindelse med stressrelaterede sygdomme beløber sig til omkring 14 mia. kr. i form af sygefravær og tidlig død og udgifter til sundhedsvæsenet.
Nu nævner ministeren jo selv, at et dårligt psykisk arbejdsmiljø også kan være årsagen til det, og vi ved også, at det koster omkring 63 mia. kr. årligt.
Gentagne gange har jeg hørt ministeren nævne de praktiserende læger, og jeg vil bare lige afslutningsvis spørge, om det virkelig er ministerens opfattelse, at det her er de praktiserende lægers ansvar at løse.
Manu Sareen (RV), 2012-02-01:
Det virker mere, som om ordføreren ikke har læst det, for det her handler jo ikke om straf og sanktioner, som jeg ved at man godt kan være meget optaget af en gang imellem.
Det her er jo bare ganske almindelige stille og rolige råd: Prøv nu at høre, kære venner, det her er et nyt medie.
Spørgeren er jo rigtig, rigtig fortrolig med det, og det glæder mig, men det er jo ikke alle ansatte, der er lige så meget fremme i skoene som spørgeren.
Så derfor er det også et redskab til dem.
Det her er noget nyt, og man skal lige tænke sig om.
Det er gjort andre steder i samfundet.
Man har taget imod det med kyshånd, og det er jeg egentlig også sikker på man gør ude i det kirkelige landskab.