Christian Juhl (EL), 2014-01-28:
Tusind tak.
Jeg vil da indledningsvis sige, at jeg er fuldstændig enig med hr. Bent Bøgsted i, at hvis man skal til et jobcenter, så skal det da nogenlunde ligge i nærheden, lige så vel som et supermarked skal, lige så vel som at alt muligt andet, man har brug for i hverdagen, skal ligge dér, hvor man bor, og ikke masser af kilometer væk.
Men jobcentrene kan sagtens omorganiseres af den grund.
Så kan man jo f.eks. lave lokale filialer.
Da den borgerlige regering i 2009 gennemførte kommunaliseringen af beskæftigelsesindsatsen og endegyldigt lagde den i de enkelte kommuners jobcentre, skortede det ikke på advarsler.
Det er rart, at Venstre med det her beslutningsforslag erkender sin fejltagelse og nu foreslår større enheder.
Med arbejdsmarkedsreformen i 2007 blev arbejdsmarkedsrådene erstattet af Beskæftigelsesrådet.
Bemærk ordlyden: Arbejdsmarkedsrådet erstattes af Beskæftigelsesrådet, en udtrykkelig borgerlig ideologisk kamp for at nedgøre de arbejdsløse.
Rådene fik ikke bare nyt navn, men også en ændret funktion og kompetence.
Heri ligger det væsentlige.
Mens arbejdsmarkedsrådene havde stor indflydelse på indsatsen i den statslige arbejdsformidling, har beskæftigelsesrådene kun en rådgivende rolle over for jobcentrene i kommunerne.
Dermed har arbejdsmarkedets parter fået mindre indflydelse på arbejdsmarkedspolitikken.
Det er et problem, fordi parterne ved mere om det lokale arbejdsmarked, end jobcentrene gør, og for fagbevægelsen er det et problem, at man ikke har indflydelse på den beskæftigelsesindsats, som medlemmerne udsættes for.
Det går ud over den demokratiske styring af arbejdsmarkedspolitikken.
I dag er der 94 jobcentre.
Enhedslisten synes, at det er alt for mange.
Det lokale arbejdsmarked er større end den enkelte kommune.
Undersøgelser viser, at landet er opdelt i otte regionale arbejdsmarkeder, som folk typisk søger job inden for.
Selv om kommunerne klager over, at staten har lagt snævre bånd om deres beskæftigelsespolitik, kan vi konstatere, at der er stor forskel på, hvad den arbejdsløse bliver tilbudt i de forskellige kommuner.
Vilkårligheden er stor, og det går ud over de arbejdsløses retssikkerhed.
Det kan f.eks. ikke passe, at det er kommunegrænser, der afgør, om man har ret til at få sig en uddannelse eller ej som arbejdsløs.
Vi har tidligere fremsendt eksempler herpå i to forskellige kommuner, hvor to falckreddere bad om et kursus, hvor den ene fik det, og den anden ikke fik det.
De har samme arbejdssituation, man bor i vidt forskellige kommuner.
Medarbejderne skal løbende uddannes til at varetage indsatsen over for de arbejdsløse.
Men siden kommunerne overtog opgaven, er det gået ned ad bakke med kompetencerne i jobcentrene.
Mange af de ansatte har ingen eller kun en administrativ uddannelse, og det går ud over kvaliteten i indsatsen.
Vi vil en anden vej.
Vi skal igen have det sådan, at parterne har reel indflydelse på den lokale arbejdsmarkedspolitik.
Rådene skal styre embedsværket, ikke omvendt.
Der skal være færre jobcentre, og de skal være i statsligt regi frem for i kommunalt regi.
Der kan f.eks. oprettes et hovedjobcenter i hvert af de otte regionale arbejdsmarkeder, og de kan så have nogle filialer ude lokalt, så arbejdsløse ikke skal rejse så langt for at komme i kontakt med et jobcenter.
Det er jo nogenlunde lige så vigtigt at komme i kontakt med et jobcenter som f.eks. et posthus eller andet.
Det er her, Enhedslisten står, og jeg kan på det varmeste anbefale forslagsstillerne at læse Enhedslistens rapport: »Kør en bulldozer gennem arbejdsmarkedspolitikken«, som er blevet lavet, og så har Kochudvalget lavet et supplerende materiale dertil, som også er værd at læse.
Tak for ordet.