runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jan E. Jørgensen (V), 2011-12-07:
Jamen jeg synes stadig væk ikke, at ministeren svarer på mit spørgsmål.
Altså, hvornår?
Taler vi om 2012, taler vi om 2013, taler vi om 2014, taler vi om 2015?
Hvornår regner ministeren med – bare sådan nogenlunde – at man får råd?
Jeg går ud fra, at ministeren lægger nogle planer for økonomien, og hvornår man får råd til det her.
De her spørgsmål blev også stillet i valgkampen.
Der var jo nogle, bl.a. fra mit parti, der spurgte Socialdemokraterne og SF om, hvor de ville finde pengene henne.
Dengang sagde man jo bl.a., at man kunne låne pengene af ATP.
Det var noget, som Pia Olsen Dyhr var ude med, altså at man kunne låne pengene i ATP, og så kunne man få råd til at sætte taksterne ned.
Så har man jo også talt meget om en betalingsring, som skulle skaffe et provenu på 2 mia. kr.
Det indgik i S og SF's plan, at den ene milliard, man fik ind, så skulle bruges på forbedringer af den kollektive trafik, og at den anden milliard skulle bruges på takstnedsættelser.
Kan jeg så udlede, at betalingsringen heller ikke bliver til noget i denne omgang eller hvad?
Det er, for at ministeren skal svare på de spørgsmål, der bliver stillet.
Og spørgsmålet er: Mener ministeren, at det er i overensstemmelse med regeringens valgløfter, at taksterne på offentlig transport stiger næste år?
Og jeg vil sådan set være tilfreds med, at ministeren siger: Nej, det er ikke i overensstemmelse med de valgløfter, vi udstedte, det er beklageligt, vi undskylder, og vi gør det ikke igen, for selvfølgelig skal man holde det, man lover.
Så bliver jeg såmænd tilfreds, og det er der måske endda også en vælger eller to, som vil blive.
Henrik Dam Kristensen (S), 2011-12-07:
Jeg erkender, at der under den nuværende situation ikke er råd til det, men det forhindrer ikke, at det er den målsætning, regeringen arbejder efter.
Peter Juel Jensen (V), 2011-12-07:
Der står: »Del med Antorini«, og den er underskrevet af Ministeriet for Børn og Undervisning.
Mit simple spørgsmål skal være: Er det sædvanlig praksis, at man i så høj grad profilerer ministrene for statskroner, som tilfældet er med den her annonce?
Christian Friis Bach (RV), 2011-12-07:
Jeg har som sagt ikke grundlag for at betvivle den beslutning, der er taget, al den stund man efter interview med kvinderne foretaget af tre uafhængige eksperter har valgt at sige, at man ikke offentliggør filmen for ikke at sætte kvindernes sikkerhed på spil.
Det er en alvorlig sag, og der har jeg ikke grund til andet end at sige, at den beslutning er truffet på et ordentligt grundlag.
Men jeg er som spørgeren stærkt optaget af, at vi får sat øget fokus på kvinders rettigheder og muligheder i Afghanistan.
Det gjorde jeg selv, da jeg for nylig besøgte landet.
Det vil vi fremadrettet gøre.
Og Danmark støtter en række initiativer i forbindelse med kvinders rettigheder, retshjælp, kvindeherberger, som netop skal sikre, at der fremadrettet sættes fokus på det her i den svære overgangssituation, som Afghanistan står i.
Så det kan jeg love, men jeg kan ikke blande mig i en beslutning i EU om offentliggørelse af filmen, når beslutningen er truffet af hensyn til kvindernes sikkerhed.
Pia Adelsteen (DF), 2011-12-07:
Vil ministeren så presse på for, at vi får vist filmen?
For alt andet lige har de her kvinder altså deltaget i at producere en film.
Det ved man godt nede i Afghanistan, det er jeg ikke i tvivl om.
Altså, det må den jo være, fordi afghanerne, der sidder i fængslet, da udmærket godt ved, at de har deltaget i en film.
Så alt andet lige er skaden jo sket bare ved, at man har sat projektet i gang.
Vil ministeren så ikke presse på for, at vi også får vist filmen i EU, når man nu har brugt pengene på den?
Jeg synes nemlig, at det er meget vigtigt, at vi finder ud af, hvad det er for forhold, man har dernede.
Christian Friis Bach (RV), 2011-12-07:
Jeg kan ikke udtale mig om det præcise beslutningsforløb undervejs i filmens udarbejdelse.
Jeg kan notere, at tre uafhængige eksperter har anbefalet, at man af hensyn til kvindernes sikkerhed ikke skal offentliggøre filmen.
Den beslutning har jeg ikke grundlag for at betvivle.
Jeg kan glæde mig over, sådan som spørgeren måske i virkeligheden også indikerer, at filmen og den manglende offentliggørelse har sat fokus på kvinders manglende rettigheder og den status, som kvinder har i Afghanistan.
Der er jo heldigvis sket fremskridt i Afghanistan, også i befolkningens holdning til kvinders rettigheder og status.
To tredjedele af befolkningen siger nu, at kvinder skal kunne arbejde uden for hjemmet.
80 pct. af afghanerne mener, at kvindernes rettigheder og muligheder er blevet forbedret siden Taleban.
Det er glædelige fremskridt.
Der er lang vej igen.
Jeg kan glæde mig over, at den debat om filmen igen har sat fokus på det vigtige spørgsmål, kvinders rettigheder og muligheder i Afghanistan.
Christine Antorini (S), 2011-12-07:
Jeg er glad for spørgsmålet, for det er en praksis, vi har besluttet at indføre for alle ministre i regeringen, nemlig at det skal være muligt for borgere at møde op i et bestemt tidsrum.
Der er også en Facebookgruppe, hvor man kan dele sine erfaringer og komme med spørgsmål osv., og det vil der blive samlet op på ved åbent hus-arrangementet, ligesom man i øvrigt kan komme og stille spørgsmål.
Jeg vil så sige, at det er en praksis, som tidligere ministre også har haft, bl.a. min forgænger.
Den tidligere undervisningsminister har også haft åbent hus-arrangementer.
Og man er jo nødt til at fortælle, at der er åbent hus-arrangementer, for at borgerne kan se, at der er en adgang til, at de kan komme til ministeren og dele deres erfaringer og stille spørgsmål.
Så det er en praksis fra tidligere, og det er nu noget, som regeringen samlet set gerne vil gøre, sådan at man flere gange om året kan møde alle ministrene.
Denne gang bliver det i Ministeriet for Børn og Unge, men fremover vil der være åbent hus-arrangementer andre steder i landet også.
Pia Adelsteen (DF), 2011-12-07:
Så må mit andet spørgsmål være: Kunne man ærlig talt ikke have forudset det, inden man brugte ½ mio. kr. på en film, som drejer sig om et land, hvor vi udmærket godt ved, at man kan få moralske domme for at være blevet voldtaget, man kan få de domme, der kaldes by proxy-domme , altså domme, hvor manden har begået en forbrydelse, men hvor kvinden så tager straffen osv. Selv om man ved, at det er sådan et land, hvor det stadig væk foregår, selv om der er ændret i lovgivningen osv., sponsorerer man altså filmen med ½ mio. kr. fra EU's udviklingspulje.
Der burde man da have kunnet forudse, at det selvfølgelig ville give problemer for nogle.
Ikke desto mindre bruger man pengene, og filmen bliver lavet.
Det kan godt være, at der er nogle eksperter dernede, men kvinderne siger jo selv i forvejen, at fordi de sidder og har fået de moralske domme, har de et problem.
I starten har de jo også sagt nej til at medvirke i filmen, men producerne har sagt: Vi vil egentlig gerne fortælle jeres historie.
Der var bl.a. en kvinde, som var blevet idømt 2 års straf, fordi hun var blevet voldtaget, og den historie, der går om det, er, at faren til voldtægtsmanden bestikker hele systemet, sådan at hun nu får 12 års fængsel i stedet for.
Hun kan så vælge at gifte sig med voldtægtsmanden, så kan hun komme ud og få lægehjælp til sit barn.
Det er da lidt et problem, at man bruger pengene og så vælger at destruere filmen, for man må da have kunnet forudse, at det ville give problemer – hvis det er problemer, man er så bange for.
Christian Friis Bach (RV), 2011-12-07:
Tak for det.
Vi har spurgt EU om begrundelsen for ikke at offentliggøre dokumentarfilmen.
EU oplyser, at der blev sat spørgsmålstegn ved kvindernes forståelse af dette: Vidste de, hvilke konsekvenser visningen af filmen kunne have for dem?
Derfor satte man tre uafhængige eksperter på sagen.
De spurgte kvinderne, og efterfølgende har de enstemmigt anbefalet EU ikke at offentliggøre filmen.
Den beslutning har jeg derfor ikke noget grundlag for at sætte spørgsmålstegn ved.
Det var derfor, jeg især kommenterede på de generelle betragtninger om kvinders status og retsstilling i Afghanistan.
Pia Adelsteen (DF), 2011-12-07:
Men spørgsmålet gik egentlig på, om ministeren er enig i den måde, EU har håndteret sagen på.
For der er blevet givet to grunde til, at EU vil destruere filmen.
Den ene er kvindernes sikkerhed.
Dette er egentlig blevet tilbagevist af producenterne af filmen, idet de siger, at de har informeret kvinderne, og at der faktisk er en del af kvinderne, som direkte til kameraet har sagt: Vi vil godt have vores historie ud, fordi det er den form for sikkerhed, vi egentlig har; reelt er vi døde.
Måske har de ikke lige udtrykt sig med de ord, men reelt er man jo bandlyst fra samfundet alene ved at få dommen.
Det er den ene grund, EU har givet.
Den anden grund har været EU's forhold til regeringen i Kabul, noget, som man åbenbart vægter højere end at hjælpe de kvinder, som egentlig var et udgangspunkt, dengang man startede hele sagen i Afghanistan.
Så det, jeg egentlig gerne vil høre ministeren om, er, om man er enig i den beslutning, EU har taget, fordi det for mig at se jo er vigtigt, at historien netop kommer frem.
Det er en måde at hjælpe kvinderne på.
Og det er egentlig det, jeg vil vide.
Er ministeren enig i den holdning?
Christian Friis Bach (RV), 2011-12-07:
Mange tak for spørgsmålet.
Den film, der spørges til, handler jo netop om kvinders retssikkerhed i Afghanistan, og den viser kvinder, der sidder i fængsel, uden at de har fået en fair rettergang eller en dom; ofte fordi de bare har forbrudt sig mod nogle moralske principper, der ikke er strafbare, heller ikke efter afghansk lovgivning.
Men fængslingen skyldes, at det i store dele af landet stadig væk er de traditionelle normer og skikke, der håndhæves, og ikke den afghanske lovgivning.
Beslutningen om ikke at udgive filmen er truffet af EU og – som spørgeren indikerer – netop på grund af at man var bekymret for de deltagende kvinders sikkerhed.
Det forhold, at der overhovedet kan sættes spørgsmålstegn ved sikkerheden for kvinder i forbindelse med en sådan dokumentarfilm, viser, at det er noget, der selvsagt skal laves om på.
Det internationale samfund fortsætter jo opbygningen af et retssamfund i Afghanistan og prøver at styrke de afghanske myndigheders indflydelse og arbejdsbetingelser rundtomkring i landet.
Vi finansierer en række afghanske organisationer, som stiller retshjælp til rådighed for kvinder, driver kvindeherberger, forsøger at hjælpe på kvindernes situation.
Så fra dansk side er vi meget optaget af kvinders rettigheder i Afghanistan, og vi gør en aktiv indsats på netop dette område.
Der er sket fremskridt: Mere end en tredjedel af pigerne i Afghanistan går nu i skole; den forventede levealder er forøget med 20 år; mange flere arbejder uden for hjemmet; mange flere deltager i politik.
Kvindernes rettigheder er indføjet i den afghanske forfatning, og der er vedtaget en lov, som forbyder en række handlinger, gør dem kriminelle – børneægteskaber, tvungne ægteskaber, voldtægt og 18 andre forbrydelser mod kvinder.
Så derfor er der grund til bekymring.
Det siger den uafhængige afghanske menneskerettighedskommission også.
Det mest alvorlige menneskerettighedsproblem i landet er kvindernes mangel på rettigheder.
Kvinders rettigheder i Afghanistan er et område, som både jeg og det internationale samfund fortsat vil følge nøje.
Pia Adelsteen (DF), 2011-12-07:
Er ministeren enig i EU's beslutning om at destruere en film om kvinders vilkår i Afghanistan af hensyn til de medvirkende kvinders sikkerhed, selv om EU selv har finansieret den via skatteyderpenge?
Tina Nedergaard (V), 2011-12-07:
[Lydudfald]
... spørge, at der jo har været uenighed før valget mellem den tidligere regering og den daværende opposition om, hvilke tal der var gældende for folkeskolen, og jeg finder det faktisk relevant, når der har været så meget fnidder om den nye regerings anvendelse af tal, altså, før og efter valget bruger man vidt forskellige tal og medgiver, at vi ikke har fiflet med tallene forud for valget.
Derfor er det jo interessant nu at vide, om ministeren agter at bruge de af ministeriet sædvanligvis anvendte tal i forhold til folkeskolen, eller om ministeren pønser på at bruge andre tal f.eks. fra eksterne aktører for at få sit eget regnestykke til at tage sig bedre ud, end tilfældet er.
Henrik Høegh (V), 2011-12-07:
Man kan jo om den her betalingsring sige, at den får den effekt, at de familier, der er velbeslået, for hvem 11.000 kr. om året ikke betyder så meget, får rigtig god plads i København til deres biler.
De familier, som ikke har plads til en ekstra omkostning på 11.000 kr. om året på budgettet, men egentlig er afhængige af bilen for at kunne hente børn, for at kunne købe ind og for at få deres hverdag til at hænge sammen, får altså et tilbud om en dyrere ståplads i en i forvejen overfyldt bus.
Kan vi, der har et vist politisk ansvar for miljøet, ikke blive enige om, at det må være rigtigt, at høringsprocessen på den miljømæssige del skal være overstået, inden den politiske beslutning træffes?
Jeg har forstået, at lovforslaget skal være færdig til juni, til grundlovsdag, så det drejer sig faktisk kun om en måneds tid.
Så jeg vil bare høre, om vi med politisk ansvar for miljøet ikke er enige om, at miljøredegørelsen skal foreligge færdigbehandlet, inden man kan afslutte lovgivningsarbejdet omkring det?
Christine Antorini (S), 2011-12-07:
Det var i øvrigt også den måde, vi anvendte tal tidligere.
Den konkrete diskussion, som jeg tror at spørgeren henviser til, er jo, at der har været en diskussion om enhedsudgiften pr. elev.
Hvis man renser den for lærernes pensionsudgifter, og hvis man renser den for specialundervisningsudgifter uden for den almindelige undervisning og kun kigger på, hvad undervisningsudgiften pr. elev har været inden for den helt almindelige undervisning, der, hvor det store flertal af elever går, kan man konstatere – hvis man renser den for disse udgifter – at enhedsudgiften pr. elev er faldet.
De tal bygger fuldstændig på de normale opgørelsesmetoder, som man laver i ministerierne, men der er selvfølgelig en forskel på, om man synes, at pensionsudgifter skal tælle med, eller om de ikke skal tælle med.
Det er den diskussion, der har været tidligere, og som jeg stadig væk synes er vigtigt at holde for øje, når man skal kigge på, hvad enhedsudgiften pr. elev er i forhold til den almindelige undervisning.
Martin Henriksen (DF), 2011-12-07:
Det skulle jeg lige til at sige, men så stjal formanden den bemærkning.
Det er jo meget enkelt.
Jeg tror nu nok, at de ældre på plejehjemmene vil sætte pris på, at der også er nogle, som kender lidt til danske traditioner, der har vagt juleaften, sådan kan man jo også vælge at anskue det.
Den diskussion tager vi også meget gerne.
Spørgsmålet er jo forholdsvis enkelt.
Og det er også det, der har ligget i alle de andre spørgsmål, som vi har stillet.
Der er jo tale om, at man sidestiller dansk kultur med andre kulturer.
Det gør man jo, når man går ind og siger, at uanset hvilken kulturbaggrund folk har, skal deres helligdage sidestilles med de danske helligdage i overenskomsterne.
Dermed sker der en sidestilling, en ligestilling mellem dansk kultur og andre kulturer i Danmark.
Det synes vi i Dansk Folkeparti principielt er forkert, fordi vi mener, at dansk kultur skal have førsteprioritet.
Vi ser også tendensen andre steder, bl.a. i skolesystemet og også i børnehaverne.
Nu ser vi det så også i forbindelse med arbejdsmarkedet.
Derfor er der et spørgsmål, som skulle være kommet nu, men ministeren har sådan set et eller andet sted allerede svaret på det, og derfor vil jeg bare gerne have bekræftet klart og tydeligt, at det ikke er noget problem for ministeren og for regeringen, at man sidestiller de forskellige helligdage og dermed i realiteten sidestiller dansk kultur med alle mulige andre kulturer.
Karen Hækkerup (S), 2011-12-07:
Nu er der jo flere ting, der lige bliver forsøgt sådan skubbet med ind under spørgsmålet, så jeg vil gerne anholde den betragtning, der var, om, at regeringen ikke svarer på spørgsmål.
Det gør den selvfølgelig.
Når vi bliver spurgt, svarer vi.
Vi definerer ikke andres spørgsmål som upræcise og siger, at vi ikke vil forholde os til dem.
Vi svarer selvfølgelig, når vi bliver spurgt.
Jeg vil sige, at det tidligere Integrationsministerium har lavet en undersøgelse, som hedder »Arbejdsplads til nye danskere«.
Den konkuderer faktisk, at der er rigtig mange, som vurderer, at det er en fordel for de ansatte at være på en arbejdsplads, hvor der er mange kulturer og også mange religiøse baggrunde.
Man kan tage de fridage, der er vigtige for en, og der er færre, der gerne vil have fri den 24. december, hvis der er nogle, der ikke skal fejre jul, det siger sig selv.
Derfor bliver det her med, at man lokalt kan finde gode løsninger, sådan set betragtet som en fordel.
Derfor vil jeg ikke stå at opfinde problemer, som ikke findes.
Hvis det ikke er et problem på de danske arbejdspladser – undskyld ...
tre gange, så bliver det godt vejr i morgen – hvorfor pokker skal jeg så stå og sige, at det er et problem.
Jeg hørte ikke, at jeg svarede noget om kultur, jeg hørte egentlig heller ikke, at jeg blev spurgt til det, men jeg kan se på spørgeren, at det så kommer i det opfølgende spørgsmål.
Martin Henriksen (DF), 2011-12-07:
Jamen grunden til, at jeg først stillede spørgsmålet til beskæftigelsesministeren, var, at det var beskæftigelsesministerens ressortområde.
Der fik jeg ikke noget klart svar.
Så stillede jeg spørgsmålet til kulturministeren, fordi det handlede om kultur.
Der fik jeg heller ikke noget klart svar.
Det er derfor, vi bliver ved med at spørge i Dansk Folkeparti.
For der er en tendens til, at den nye regerings ministre ikke rigtig kan svare på de spørgsmål, som bliver stillet.
Jeg synes faktisk, at ministeren her var lidt tættere på at give et svar, end de tidligere ministre har været.
Man har faktisk, sådan forstod jeg det, den holdning i regeringen, at det er helt i orden, at det er helt o.k., og at regeringen vel så også bakker op om, at man i overenskomsterne sidestiller dansk kultur med andre kulturer.
Er det rigtigt forstået?
Karen Hækkerup (S), 2011-12-07:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for spørgsmålet.
Det er altid dejligt, når man oplever et medlem af Folketinget, der er ihærdig.
Men i det her tilfælde oplever vi også et medlem af Folketinget, der er så ihærdig, at jeg nu bliver stillet et spørgsmål, der blev stillet i Folketingets spørgetid den 23. november, hvor hr. Martin Henriksen stillede stort set det samme spørgsmål til beskæftigelsesministeren.
Jeg kan selvfølgelig starte med at oplyse, at regeringen ikke har ændret holdning i løbet af de sidste 14 dage.
Når det så er sagt, vil jeg selvfølgelig også gerne sige, at overenskomsterne er et anliggende for arbejdsmarkedets parter.
Og jeg overlader det selvfølgelig trygt til dem at tilrettelægge forholdene på arbejdsmarkedet på den måde, der sikrer, at vi også i fremtiden har et fleksibelt og et velfungerende arbejdsmarked.
Jeg synes sådan set, at det er rigtig fint, hvis man på lokalt plan kan opnå enighed om, hvordan man deler vagterne, eksempelvis på plejehjemmet i påsken.
Og i julen kan det være, at der er andre, der kan tage fri, andre, som ikke har så store følelser i forbindelse med nogle af de helligdage.
Så på den måde kan jeg sige, at jeg egentlig ikke ser det store problem i, at man finder lokale løsninger, tværtimod.
Martin Henriksen (DF), 2011-12-07:
Tak, formand.
Mener ministeren, at det er positivt og udtryk for en vellykket integrationsproces, at 3F vil sidestille dansk kultur med andre kulturer, når 3F arbejder på, at overenskomsterne bliver mindre afhængige af kristne helligdage, med det formål at give plads til muslimske helligdage, og at dette skrives ind i overenskomsterne?
Karen Hækkerup (S), 2011-12-07:
Jeg vil gerne sige, at jeg har fulgt forældreansvarsloven igennem mange år, siden den blev lavet for omkring 5 år siden.
Jeg ser sådan set med meget stor alvor på det her.
Det, der er det vigtige for mig og for regeringen, er, at når vi nu laver en evaluering af forældreansvarsloven, er det vigtigt, at vi gør det i enighed i Folketinget.
Det her er ikke en lov, som bestemte partier skal stå bag, det skulle meget gerne være en lov, vi er fælles om, for det her drejer sig om, hvad vi bedst muligt gør i vores samfund for at hjælpe de børn, hvis mor og far går fra hinanden.
Vi har nu fået en evaluering, som viser, at vi har store problemer.
Vi har eksempelvis store problemer i forhold til den måde, man fortolker, hvordan man skal dele forældreansvaret på, sådan at det er blevet mere almindeligt at tro, at når der står, at man har fælles ansvar for barnet, så betyder det, at man skal dele barnet.
Det er ikke altid det bedste at dele et barn, og det er især i sager, hvor der har været højkonflikt, eller hvor der har været tale om vold, jo ekstremt vigtigt, at man også er fokuseret på at forstå de signaler, der ikke blev sendt.
Det gælder jo præcis det nonverbale eller kropssproget.
Hvis der sidder en og bare ikke siger noget, er det så, fordi vedkommende er enig, eller er det i virkeligheden et udtryk for, at den forælder er bange.
Det er noget af det, der bliver behandlet i den evaluering, der allerede er kommet, så jeg vil glæde mig til at tage drøftelsen efterfølgende, også med Dansk Folkeparti.
Det her problem, der bliver rejst nu, er noget, der er skrevet ind i den skriftlige evaluering, og som jeg håber at vi kan finde løsninger på, når vi skal evaluere forældreansvarsloven.
Mette Hjermind Dencker (DF), 2011-12-07:
Det, der i dag er en af konsekvenserne ved at have jurister til at afgøre børnesager, er f.eks., når der er tale om vold eller stalking, at der kommer en voldelig eksægtefælle, og kvinden sidder og er ekstremt bange for, hvad han kan finde på at gøre.
Derfor kan hun sidde og sige ja til tingene, hvilket så vil betyde, at juristen siger: O.k., fint, der er enighed, det er dejligt at høre at de er enige, og at de samtykker, det er fint, det noterer vi.
Hvis vi derimod havde kompetente medarbejdere ansat, der kunne se igennem det her og kunne aflæse kropssprog, ville de kunne slå alarm og sige, at det her er rigtig bekymrende, den her kvinde virker ekstremt bange, her er vi simpelt hen nødt til at undersøge det mere grundigt.
Vil ministeren være åben over for, at vi kan prøve at kigge på at få sådanne medarbejdere ansat til at dømme i samværssager?
Karen Hækkerup (S), 2011-12-07:
Der er jo flere led i det her.
Det er i hvert fald ekstremt vigtigt at de er det, og det er det bestemt min opfattelse at de er.
Når det så handler om de voksne, må man sige, at det, der er så pokkers ved det, jo er, at folk, når de går fra hinanden, selv om vi som forældre alle sammen elsker vores børn, nogle gange så virkelig ikke er særlig gode til det, og at de ikke er særlig gode til at sætte det, der er til barnets bedste, foran det, der i virkeligheden vil være til gavn for dem selv.
Derfor får vi nogle af de her konfliktsituationer, hvor det så er de offentlige myndigheder, der skal gå ind og påtage sig den opgave, som forældrene i virkeligheden selv burde have påtaget sig.
Det er klart, at vi så gør det i det offentlige, for vi har kun ét fokus, og det er at gøre det så godt, som vi overhovedet kan, for de børn, der nu er havnet hos nogle forældre, som ikke er særlig gode til selv at kunne løse deres skilsmisseproblemer.
Der hjælper vi til i alle mulige former: Vi laver mægling, vi laver samtaler, vi hjælper forældrene til at håndtere den meget svære situation, det lige præcis er at blive skilt og samtidig have det, der er til barnets bedste, for øje.
Men jeg vil gerne sige meget klart, at der er sager, der er meget svære, og hvor der er tale om højkonfliktsager, og hvor vi skal blive langt bedre til at sætte ind og eksempelvis få bremset forældre, som ikke har det, der er til barnets bedste, for øje, men som kører en sag igen og igen alene for at chikanere den anden ægtefælle.