Sara Olsvig (IA), 2012-10-11:
Jeg er så en af de ordførere, som havde fået oplyst, at der var lidt mere taletid, så min tale er lidt lang.
Samarbejde er netop nøgleordet, når vi taler Arktis.
Derfor er det en stor glæde for mig og Inuit Ataqatigiit, at vi nu for andet år i træk har en redegørelsesdebat her i Folketinget om samarbejdet i det arktiske, det nordiske og Østersøregionen.
Som grønlandsk medlem af Folketinget er denne årlige debat en af de rigtig vigtige debatter at deltage i, og jeg har set frem til at mødes med både andre folketingspartier og regeringen her i salen i dag.
I mit ordførerindlæg vil jeg også komme ind på nogle af de anbefalinger, vi fra Den stående komite af parlamentarikere fra den Arktiske Region har sendt til alle de arktiske regeringer efter vores konference afholdt i Island i august måned, og ind på den rapport, som vi fra komiteens side har udarbejdet med anbefalinger til styrkelse af arktisk regeringsførelse og Arktisk Råd.
Netop et øget samarbejde om udenrigs- og sikkerhedspolitikken, som den udformes inden for rigsfællesskabets rammer, var også hovedbudskabet fra statsministeren, formanden for Naalakkersuisut og lagmanden efter rigsmødet i august måned.
Det er ikke kun i rigsfællesskabet, vi indbyrdes har brug for denne styrkelse af samarbejdet.
Behovet gør sig i høj grad også gældende mellem de nordiske lande, som det påpeges i Stoltenbergrapporten om nordisk samarbejde, og særligt på tværs af hele Arktis.
Det er helt centralt, at Grønland og Danmark har en stærk og klar stemme i de arktiske og de nordiske fora.
Gennem årtier har vi stået sammen og ført en progressiv arktisk politik.
Initiativet til Arctic Five og en fælles arktisk kyststatserklæring om samarbejde på basis af international ret kom fra vores rækker, og i Arktisk Råd har vi ydet en stor indsats på alle niveauer.
Samlet set er Arktisk Råds medlemsstater nogle af de rigeste stater i verden og har dermed ressourcer til at gøre en forskel.
I øvrigt udgør de sammen nogle af de største magter og demokratier i verden.
At vi har stået sammen, og at Grønland til alle tider har været en fast del af den danske stats delegation har gjort, at vi har bevaret en styrke og en jordbundethed, som tager udgangspunkt i det reelle arktiske liv – i de reelle arktiske udfordringer, som når vi mærker klimaændringerne i vores hverdag, når vi har en mangel på fødevaretryghed på grund af den globale forurening, og når vi møder de helt praktiske udfordringer, klimaændringerne medfører i vores kultur og samfund.
Det stærkeste fokus skal derfor altid være på den samlede udvikling i Arktis, hvor de arktiske folks levevilkår skal forbedres og retten til økonomisk udvikling skal respekteres.
Det giver ikke nogen mening, hvis de arktiske folks repræsentation i Arktisk Råd
svækkes.
Derimod vil det være helt oplagt at diskutere, hvordan denne rolle kan forstærkes.
Hvis den nuværende debat, som drejer sig om, hvorvidt vi i det hele taget må sidde med ved bordet, eskalerer, så risikerer Arktisk Råd at diskvalificere sig selv.
Et Arktisk Råd uden en meget stærk indflydelse fra de arktiske folk ville være en skal uden indhold.
Jeg vil derfor opfordre den danske regering til fortsat at sikre, at der er en bred repræsentation både i Arktisk Råd og i andre sammenhænge.
Vi har en stærk tradition at holde i hævd på det område.
I Den stående komite af parlamentarikere fra den Arktiske Region har vi i en længere periode arbejdet med en rapport indeholdende anbefalinger om at styrke arktisk regeringsførelse og Arktisk Råd.
Et af de helt centrale elementer i rapporten omhandler bevarelsen af den helt unikke struktur, Arktisk Råd har, hvor de seks permanente deltagere, de oprindelige folks organisationer, sidder med ved bordet i alle rådets processer.
I komiteen anbefaler vi derfor de arktiske stater at sikre de oprindelige folks organisationer midler til deltagelse i møder, arbejdsgrupper og andre aktiviteter.
Jeg vil hermed også opfordre udenrigsministeren til at sikre, at rigsfællesskabets eneste oprindelige folks organisation, Inuit Circumpolar Council, som er en af de seks permanente deltagere i Arktisk Råd, igen får tilskud til organisationens deltagelse i Arktisk Råd og i FN fra den danske stat.
ICC har tidligere været bevilget midler til FN-arbejde, men efter at den forrige regering ikke fornyede den aftale, som udløb i 2011, er der ikke givet nye midler.
Netop i disse år, hvor den brede deltagelse er helt nødvendig, og hvor civilsamfundets bidrag til de offentlige debatter og høringer bør være helt centralt i samfundet, er det overordentlig vigtigt, at disses ressourcer sikres.
Arktiske folk, og især arktiske oprindelige folk, har mange fælles udfordringer.
Det er heldigvis udfordringer, som løbende drøftes i Arktisk Råd.
Et eksempel er Arktisk Råds Sustainable Development Working Groups projekt om bevarelsen og udviklingen af arktiske sprog.
Både stater og organisationer bidrager med midler og deltagelse, men projektet er ledet af oprindelige folk i rollen som permanente deltagere.
Desværre er dette et af de projekter, som Danmark ikke bidrager til.
Lige nu er bidragsyderne Canada og USA.
Jeg vil opfordre den danske regering til at se på, hvordan man herfra kan sikre, at der også bidrages til disse vigtige tiltag, også i form af koordination af indsatsen på sprogområdet, f.eks. gennem Nordisk Sprogråd og Arktisk Råd.
Den arktiske parlamentarikerkomite anbefaler også, at Arktisk Råd udvikles til en fuldbyrdet international organisation, ved at medlemsstaterne sammen med de permanente deltagere udformer en bindende aftale om rådet.
Vi anbefaler også, at Arktisk Råd styrkes, ved at rådet udarbejder en strategisk plan med 10 års spændvidde, som løbende opdateres.
Rådets formandskab går på skift 2 år ad gangen, og der er heldigvis ofte samarbejde formandskaberne imellem, så man sikrer en vis kontinuitet på trods af skiftene.
Men en strategisk 10-års-plan udarbejdet løbende ville være den bedste måde at langtidssikre aktiviteter og visioner.
Særligt anbefaler komiteen, at momentum fra de såkaldte International Polar Years, IPY, bruges, så den store forskningsindsats i disse år videreføres fremover.
Omdrejningspunktet er bæredygtige arktiske samfund, udveksling af studenter og adgang til data og informationsdeling.
Komiteen har gennem mange år været fortaler for det arktiske universitetssamarbejde samlet i University of the Arctic.
Det er et initiativ, som den danske stat har støttet med 3 mio. kr. om året de seneste år, men som desværre ikke er på det nuværende finanslovforslag for 2013.
Jeg har opfordret den danske regering til at sikre disse midler igen, således at der også der bidrages fra Danmark.
Endelig anbefaler komiteen, at der fremover afholdes årlige ministermøder i Arktisk Råd.
På nuværende tidspunkt afholdes møderne hvert andet år.
I 2011 indgik de arktiske stater en bindende aftale om Search and Rescue.
Aftalen var den første af slagsen, og netop nu er en taskforce ved at se på mulighederne for at indgå en bindende aftale om oliespildsberedskab.
De bindende aftaler er vigtige for Arktis, og jeg er rigtig glad for, at man fra rigsfællesskabets side tog initiativ til den store Search and Rescue-øvelse SAREX, som fandt sted i september på Grønlands østkyst.
Som udenrigsministeren understreger i sin redegørelse til os i dag, så viste øvelsen med al tydelighed, at der skal gøres en indsats for at sikre, at kommunikationen virker, når eller hvis ulykken sker.
Det er desuden helt centralt, at det er det rigtige udstyr, der er til stede.
Her har rigsfællesskabet en stor opgave at løfte, da der endnu ikke er meldt klart ud fra den danske regering om, hvad man vil gøre, når servicekontrakten om brug af Airgreenlands helikoptere udløber den 1. januar 2013.
Jeg ser frem til at høre nærmere om dette fra regeringen.
I redegørelsen om Arktis skriver udenrigsministeren i afsnittet om SAREX-øvelsen, at der skal arbejdes på at fastlægge regler om sejlads i grønlandsk territorialfarvand.
Det er jeg meget enig i.
Skibsfarten øges gevaldigt i disse år, og det er helt nødvendigt, at strammere regler udarbejdes både nationalt og internationalt.
Derfor er jeg også glad for, at rigsfællesskabet gør en stor indsats i FN’s søfartsorganisation IMO.
Jeg mener, det er helt centralt, at de retningslinjer, der udarbejdes, i så høj grad som muligt er gældende for hele Arktis.
Det springende punkt her er, at turisme er et erhverv, som vi udvikler og ønsker at udvikle i Grønland.
Også krydstogtsturisme.
Det vigtige i den forbindelse er, at vi holder os til fakta, og at vi ser på området i et helhedsperspektiv, der sikrer os, at det, der reguleres, er det rigtige, der reguleres.
Ofte tales der om parsejlads eller konvojsejlads, og det er ord, som skurrer i ørerne på turismeindustrien, da det efter deres udsagn ikke er hensigtsmæssigt at bruge disse begreber.
Det, der egentlig bør være tale om, er en koordineret sejlads.
Altså, sejlads, hvor det koordineres, hvor skibene må sejle hen, og hvor det koordineres, at der er andre skibe i nærheden, som kan yde en redningsindsats.
Derudover kunne det også være hensigtsmæssigt at zoneinddele de arktiske farvande, så de mest øde områder adskilles fra de mere besejlede områder, og at der reguleres herefter.
Ved et samråd med miljøministeren i denne uge fik vi oplyst, at opmåling af vores farvande går efter planen.
Der er i år opmålt 6.500 km linje, målet var 4.500 km.
Vi fik også oplyst, at digitaliseringen og forbedringen af kvaliteten af søopmålingen er i fuld gang.
Det er vi selvfølgelig rigtig glade for, da det er os i Grønland, som mærker konsekvenserne af upræcise søkort.
Jeg vil dog, ligesom jeg har opfordret miljøministeren til, opfordre den danske regering til at undersøge andre muligheder for at effektivisere søopmålingen.
Der foregår netop nu test med brug af fly til søopmåling.
Metoden kan muligvis bruges som supplement til den helt nødvendige detailopmåling fra skibe ved at give et fingerpeg om, hvor man skal prioritere den langsommelige og dyre opmåling fra skibe.
I fremtiden kan satellitter endda muligvis også bruges til dette, og der foregår meget spændende forsøg med det på DTU Space i disse år.
Jeg er glad for, at miljøministeren tilkendegav, at hun følger udviklingen på det område tæt.
Helt centralt i forhold til søopmåling er dog et samarbejde mellem de arktiske stater.
Fem af staterne har kyststrækninger i det arktiske og deler derfor udfordringen.
Det er ikke kun grønlandske farvande, som er ringe opmålt, og jeg er sikker på, at et tættere samarbejde om brug af udstyr, datadeling og koordination vil være til stor gavn for alle.
Turismen er et af de erhverv, vi udvikler, og som alle ved, er der også andre erhverv på tegnebrættet i Grønland.
Vi er i gang med den lange og seje proces, som handler om at sikre de bedste rammevilkår for udviklingen af nye og eksisterende erhverv.
Netop nu arbejder Inatsisartut på højtryk med den meget omtalte storskalalov, og der arbejdes også på en styrkelse af vores råstoflov, som jo var det første sagsområde, vi hjemtog efter selvstyrets indførsel.
Konkret har vi fra Inuit Ataqatigiit foreslået en adskillelse af miljø fra den resterende myndighedsbehandling af råstofprojekterne, og vi arbejder også løbende med at finde de bedst mulige metoder til en så bred som mulig inddragelse af befolkningen i hørings- og beslutningsprocesserne. Samfundet og miljøet er uden tvivl de områder, som vil påvirkes mest af de nye erhverv, og det er yderst nødvendigt, at vi får belyst de mulige konsekvenser så meget som muligt, inden beslutningerne om erhvervsprojekterne tages.
Det, der her skal opprioriteres, er samfundsforskningen og koordinationen af denne Grønland og Danmark imellem.
Også her er samarbejde helt centralt.
Rigtig mange af de andre arktiske samfund har erfaringer med det, vi er i gang med i Grønland nu.
Vi har brug for, at denne viden deles, at der tales åbent om udfordringerne og bekymringerne, og at vi står sammen om at udvide vores viden om samfundet.
Desværre har man i dansk-grønlandsk sammenhæng valgt at udfase Kommissionen for Videnskabelige Undersøgelser, som var et rigtig godt bindeled mellem forskningsaktiviteter i Grønland og Danmark, og der er i det hele taget samlet set færre midler til forskning i Arktis på finanslovforslaget nu.
Forsknings- og uddannelsesindsatsen skal understøtte erhvervs- og samfundsudviklingen i Arktis”.
Derfor håber jeg, at udenrigsministeren og ministeren for nordisk samarbejde vil arbejde for, at vi opprioriterer samfundsforskningen igen.
Jeg vil her kvittere for det gode afsnit om Arktis i redegørelsen om det nordiske samarbejde.
Der er en passage i Nordisk Ministerråds arktiske samarbejdsprogram, som omhandler uddannelse og kompetenceudvikling.
Det er netop vigtigt, at denne kompetenceudvikling kommer de lokale befolkninger og de oprindelige folk til gode.
Jeg efterlyser dog en mere struktureret inkludering af de arktiske oprindelige folk i Nordisk Råds processer, særligt når det gælder Arktis.
I Arktis og i Nordatlanten er mange af os storforbrugere af vores levende ressourcer.
I Grønland er fangst et erhverv.
Vi har et par tusinde erhvervsfangere, som viderefører og udvikler vores årtusinder gamle traditioner.
Sælfangsterhvervet er et af de områder, som er under hårdt pres i disse år.
Jeg er rigtig glad for, at den danske regering er gået aktivt ind i kampen for at udbrede kendskabet til den såkaldte inuitundtagelse i EU’s sælproduktforbud.
Det er en undtagelse, der gør, at vi stadig kan sælge vores sælskind til det europæiske marked, hvis ellers nogen ville købe dem.
Vi arbejder hårdt på at markedsføre sælskindene, og også her har Danmark støttet.
Jeg vil hermed kvittere for den indsats, udenrigsministeren har ydet, og for, at det lykkedes at indføre en inuitundtagelse i Ruslands, Hvideruslands og Kazakhstans nye forbud.
Ser vi os omkring her i Danmark, ser vi dog, at danske stormagasiner nu også har indført pelsforbud, som rammer de grønlandske sælskind.
Derfor er det vigtigt, at vi fortsætter med at informere om det grønlandske fangsterhverv og om, at grønlandske sælskind er undtaget fra forbuddet.
Det er nødvendigt med nuancerede beslutninger.
Hvorfor er ko-, gede- og fåreskind bedre end sælskind?
Hele miseren er efter min mening mere et udtryk for kulturimperialisme, end det er et udtryk for dyrevelfærd, og vi må fortsætte vores gode samarbejde om at rette op på denne skævhed.
I Den arktiske parlamentarikerkomité blev vi under vores konference i august måned enige om at anbefale de arktiske regeringer at undersøge påvirkningerne af sådanne forbud på samfund i Arktis.
Sæler og hvaler er noget, som kendetegner arktiske samfund, især inuit.
Vi har ikke tænkt os at holde op med at udnytte vores levende ressourcer, ligesom jeg er sikker på, at man i Danmark og Europa har tænkt sig at fortsætte med sit dyrehold og landbrug.
I denne sammenhæng vil jeg igen bemærke, at det, som bør være i centrum, når vi taler om Arktis, er de mennesker, som bor der.
Hun har bedt mig sige, at hun oversender sine bemærkninger til redegørelserne direkte til ministrene.
Min kollega og jeg er overvejende enige om rigtig mange af de punkter, der berøres i redegørelserne.
Vi hæfter os ved den kommende maritime portal hos Kort & Matrikelstyrelsen, det nye Polardialogforum og ved det øgede samarbejde om beskyttelse af miljøet i Arktis samt det nye Arktiske Forum.
Vi ønsker desuden at høre, hvordan regeringen ser udfordringen med spionage imellem arktiske stater, som i den seneste tid har været omtalt i medierne, og vi ser frem til en videre dialog om dette.
Qujanaq.