Bertel Haarder (V), 2011-03-31:
Da jeg var på et hospital, i anledning af at jeg skulle besøge en patient, kom der en sygeplejerske hen og trak mig i ærmet og viste mig sin store, støvede papirjournal, som hun bar hen til en klinik, hvor der åbenbart var en patient.
Hun sagde til mig: Synes du ikke, det er dybt forældet, at vi går rundt med disse støvede journaler?
Jo, det er dybt forældet.
Hun skulle oplyse de samme ting alle tre steder.
Det er det, vi nu skal gøre op med.
Vi er måske verdens mest e-parate samfund, men det er ikke altid, man fornemmer det i sundhedssektoren, og nu skal sundhedssektoren altså bringes på niveau med den elektroniske standard, vi gerne vil kendes for, og som vi er stolte af at have i dette land.
Borgerne er jo parate.
Der er ikke noget land i verden, hvor borgerne er mere klar til at bruge internettet osv., så nu skal det være.
Nu skal den ene hånd vide, hvad den anden gør, i sundhedssektoren, og det skal patienterne føle.
Det skal også være sådan, at kommunen, når patienten er udskrevet, umiddelbart skal kunne få oplysningerne.
Vi har i øjeblikket en gennemsnitlig ventetid på at komme i genoptræning på mellem 15 og 50 dage for patienter, og det er helt uholdbart, fordi genoptræningen tager længere tid og bliver dyrere, jo længere tid der går, før den starter.
Hvis ventetiden skyldes, at genoptræningscenteret simpelt hen ikke får at vide, at nu er patienten udskrevet, så er løsningen selvfølgelig, at man får mulighed for at gå ind på patientens elektroniske patientjournal og dér får bekræftet, at vedkommende er udskrevet.
Vi skal have mere sammenhængende patientforløb med høj behandlingskvalitet, og vi skal have øget patientsikkerhed gennem videndeling.
Selvfølgelig er det kun nogle, der skal have adgang til patientjournaler, og her udvider vi altså kredsen noget til bl.a. dem, der møder den tilskadekomne patient først med ambulancen.
Jeg synes, at hr. Jonas Dahl med god grund kan rejse spørgsmålet om, hvorvidt farmaceuter også i et vist omfang skal kunne få adgang til patientjournalen.
Det synes jeg er et rigtig godt spørgsmål, som jeg meget gerne vil være med til at dyrke sammen med udvalget.
Der skal selvfølgelig være sikkerhed om patienternes privatliv, og hvis en patient har et sygdomsforløb, som patienten ikke mener vedrører nogen andre, så skal det selvfølgelig respekteres. Det siger sig selv.
Men jeg tror, vi tager fejl, hvis vi bygger på den antagelse, at borgerne går og er vældig nervøse for, hvad der nu kan stå om dem i den patientjournal.
De er meget mere nervøse for, at de bliver behandlet af en, der ikke ved, hvad der står i patientjournalen.
Så borgerne er på mange måder løbet foran os.
Det er vigtigt, at kommuner og regioner kan bruge oplysningerne til statistiske undersøgelser.
Det gør jo, at de vil kunne vurdere effekten af deres egne indsatser.
Vi har lige fået disse sundhedsprofiler, hvor kommunerne kan se, hvordan tilstanden er i kommunen sammenlignet med nabokommunen, og over tid vil de kunne se, om en kampagne for mere motion eller sundere mad, eller hvad det nu kan være, over for unge mennesker, har virket, eller den ikke har virket.
Det er utrolig vigtigt, at vi udnytter vores samfunds velordnethed til at få fokus på, hvad der virker, og hvorfor det virker.
Så af hensyn til forskningen og af hensyn til dem, der har ansvaret for at forbedre forebyggelsesindsatsen, er det meget vigtigt, at kommuner og regioner også kan bruge disse data – men selvfølgelig til undersøgelser af det generelle billede.
Der er jo ikke tale om, at de skal gå ind og bruge bestemte personer og udstille deres særlige sygdomsforløb.
Jeg vil godt understrege, at vi jo altså har en persondatalov.
Der bliver ikke tale om en generel og automatisk adgang til data.
Det er kun de medarbejdere, der skal anvende oplysninger til statistiske undersøgelser, som får adgang til dem, og den dataansvarlige myndighed skal først tage stilling til, om kommunen eller regionen må indhente de ønskede oplysninger.
Vi tager et sikkert skridt fremad, og det glæder mig, at debatten her mere har været præget af, om nu der var nogle flere, der skulle adgang til oplysningerne, frem for overflødige bekymringer for, hvad patienterne måtte mene.
Patienterne er klar.
De venter på, at vi handler, og jeg er faktisk lidt overrasket over, at vi på dette punkt ikke er kommet længere.
Derfor håber jeg inderligt, at vi kan få forslaget gennemdrøftet og få det vedtaget enstemmigt i løbet af en måneds tid.
Det ville være rigtig dejligt.