Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-06:
ILO's konvention nr. 94 fra 1949 om arbejdsklausuler i offentlige kontrakter har til hensigt at imødegå social dumping, samtidig med at den understreger statens forpligtelse som modelarbejdsgiver.
Det var godt set af datidens ILO-forhandlere, at verden havde brug for et sådan instrument.
De opgaver, der udføres for staten, bør ske under ordentlige løn- og arbejdsvilkår.
Sidste år på ILO's arbejdskonference havde man en særlig drøftelse om konvention nr. 94, efter at ILO havde lavet en grundig undersøgelse af brugen af konventionen verden over.
Drøftelsen demonstrerede, at der fortsat er mange steder i verden, hvor man ikke efterlever konventionen, og at konventionen stadig er meget relevant.
Fra dansk side understregede vi på konferencen betydningen af ILO-konvention nr. 94 og vigtigheden af, at den efterleves.
SF ønsker med sit forslag at understrege, at det ikke bør være en offentlig opgave at bidrage til løntrykkeri.
Dette er regeringen og jeg selvfølgelig helt enige i.
I Danmark har vi ratificeret ILO-konvention nr. 94 i 1955.
Konventionen blev gennemført ved et cirkulære om arbejdsklausuler i offentlige kontrakter om bygge- og anlægsarbejde, hvor alle statslige myndigheder pålagdes at indsætte arbejdsklausuler i alle offentlige kontrakter.
Cirkulæret blev senere fulgt op af en cirkulæreskrivelse fra 1990 med et fornyet pålæg til de statslige myndigheder og en henstilling til kommuner og amtskommuner om ligeledes at indsætte arbejdsklausuler efter samme retningslinjer, som gælder for statslige kontrakter.
Helt i overensstemmelse med konventionen har vi pålagt de statslige myndigheder at bruge arbejdsklausuler i offentlige kontrakter om bygge- og anlægsarbejder, og vi henstiller samtidig til, at kommuner og regioner gør det samme.
I Danmark har vi valgt at lade arbejdsmarkedets parter være hovedansvarlige for løn- og arbejdsvilkår, fordi vi mener, at de er de bedste og nærmeste til at løse denne opgave.
Vi har derfor været tilbageholdende med at regulere løn- og arbejdsvilkår ved lovgivning.
Arbejdsmarkedets parter kan gøre brug af kollektive kampskridt, når det handler om at opnå ordentlige løn- og arbejdsforhold.
Konfliktretten er over 100 år gammel.
Den har vist sig at være et effektivt redskab, både når det gælder nationale konflikter, og når det gælder konflikter i forhold til udenlandske arbejdsgivere.
Det sidste har vi særlig set eksempler på efter EU-udvidelsen.
I december 2007 traf EF-Domstolen som bekendt en afgørelse i den såkaldte Lavalsag, hvor Domstolen kritiserede den svenske brug af kollektive kampskridt i forhold til en udenlandsk arbejdsgiver.
Der blev nedsat et udredningsarbejde, der skulle analysere dommen og behovet for eventuelt at tillempe gældende lovgivning og praksis på arbejdsmarkedet i forbindelse med udstationering af lønmodtagere i Danmark.
Anbefalingen for udredningsarbejdet og den efterfølgende lovændring i udstationeringsloven bygger på den væsentlige forudsætning, at arbejdsmarkedets parter fortsat skal have hovedansvaret for reguleringen af løn- og arbejdsvilkår i Danmark, og at parterne selv er i stand til at hindre social dumping ved brug af bl.a. kollektive kampskridt.
Vi kunne i forbindelse med Lavalarbejdet have valgt at indføre en lovfastsat minimumsløn, som kendes fra en række andre EU-lande.
Vi kunne også have valgt at lave erga omnes-overenskomster, dvs. overenskomster, der gøres alment gældende inden for et område.
Men udredningsarbejdet og den efterfølgende drøftelse i Folketinget demonstrerede den brede opbakning, der fortsat er til at bevare og fastholde den danske model uden brug af lovgivning til regulering af løn- og arbejdsvilkår.
Jeg synes, at SF's forslag rokker ved en over 100 år gammel tradition for, at vi ikke lovgiver om løn- og arbejdsvilkår i Danmark.
Vi har efter konvention nr. 94 en forpligtelse til at sørge for, at staten opfylder sin forpligtelse, og til at sørge for ordentlige arbejdsforhold i offentlige kontrakter, og den forpligtelse har vi pålagt de statslige myndigheder.
Vi har efter konvention nr. 94 en forpligtelse til at henstille til kommunerne, at de gør det samme, og den forpligtelse har regeringen fulgt.
Vi lever således fuldt ud op til konventionen.
Regeringen har for nylig haft fornyet fokus på ILO-konvention nr. 94 om brug af arbejdsklausuler i Danmark.
Her kom EF-Domstolen frem til, at den tyske delstats brug af arbejdsklausuler i offentlige udbud var i strid med EU-retten.
I en analyse af dommen, som er sendt til Folketinget, har Beskæftigelsesministeriet i samarbejde med Udenrigsministeriet og Justitsministeriet konkluderet, at dommen ikke får betydning for den danske retstilstand.
En række konkrete omstændigheder gør, at situationen i Danmark er ganske anderledes end den i Rüffertsagen.
Tyskland har bl.a. implementeret udstationeringsdirektivet anderledes end Danmark, og Tyskland har ikke ratificeret ILO-konvention nr. 94.
Beskæftigelsesministeriet vurderer således, at håndhævelsen af ILO-konvention nr. 94 ikke er i modstrid med udstationeringsdirektivet eller EU-retten i øvrigt.
Som opfølgning på Rüffertdommen har KL for nylig indskærpet over for alle kommunerne, at ministeriets cirkulære fra 1990 fortsat finder anvendelse.
Regeringen er ikke bekendt med kommuner, der ikke følger henstillingen.
Hvis regeringen løbende fik indberetninger enten gennem pressen eller direkte om, at social dumping eller løntrykkeri fandt sted for offentlige midler, ja, så havde vi en ny situation, som vi måtte løse.
Men regeringen vurderer ikke, at der på nuværende tidspunkt er behov for at lovgive på et område, der allerede er reguleret.
Regeringen kan derfor ikke støtte det fremsatte forslag.