runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-04-28:
Nu begynder det at blive svært, hvis vi skal ransage sjælen for hvert eneste af Socialdemokraternes 45 folketingsmedlemmer her på et minuts tid – det kan jeg nok ikke nå, selv om jeg gerne ville gøre forsøget, hvis det skulle være.
Det var også lidt sådan, jeg forstod det tidligere, altså at der intet er indholdsmæssigt, som i virkeligheden bekymrer Socialdemokraterne i forhold til det her, men at det hele sidder i hjertet.
Sådan har jeg i hvert fald forstået det, der er blevet sagt, og det skal man ikke sige noget ondt om – altså, folk med store, varme hjerter er jo dem, vi helst vil møde.
Men hvis det alene handler om det, er det lige før, man skulle fritstille den socialdemokratiske folketingsgruppe – ikke fordi jeg skal blande mig i det, men så kan man jo aldrig komme frem til at træffe en egentlig politisk beslutning.
Men der er altså ikke nogen faglige eller saglige bekymringer i forhold til dobbelt statsborgerskab – er det korrekt forstået?
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2011-04-28:
Jeg sagde – hvis jeg skal citere helt nøjagtigt i forhold til det, som jeg sagde, da jeg læste op før – at der ikke er nogen væsentlige faglige og saglige argumenter.
Og det skal forstås sådan, at det godt kan være, at der et enkelt punkt, hvor nogle vil sige, at det er væsentligt for dem, men det er rigtigt, som spørgeren siger, at det mere er en følelsesmæssig overvejelse, altså om man f.eks. kan være loyal over for to nationer – altså også en anden nation end Danmark – og have dobbelt statsborgerskab.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-04-28:
Jeg kan så forstå, at man siger nej til forslaget, og det har man jo også gjort tidligere, fordi man kun kan vise loyalitet over for enten sin far eller sin mor, som hr. Jørgen Poulsen så smukt formulerede det – men det kan vi jo tage en diskussion om en anden gang.
Liberal Alliance har jo tidligere fremsat forslag om, at man skulle nedsætte en kommission, der skulle se nærmere på det her, så det, jeg godt kunne tænke mig at spørge om, er, om Socialdemokraterne, når nu de har så mange overvejelser om emnet, faktisk godt kunne tilslutte sig, at vi lavede et egentligt udvalgs- eller kommissionsarbejde.
Det behøver ikke at være en bestemt model – det er ikke det, jeg søger efter – det skal være noget, der ikke bare er en redegørelse fra ministeriet, som man tidligere har haft, men et egentligt udvalgsarbejde med eksperter osv., så vi kunne få den her diskussion et skridt videre, og så vi ikke bare skal diskutere et beslutningsforslag her en gang om året.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-04-28:
Også tak til Socialdemokraterne for redegørelsen her og for, at man har fået svar på de fleste spørgsmål, som hidtil har bekymret Socialdemokraterne meget.
Jeg mener så, at vi kan konstatere, at der ikke er nogen økonomiske eller praktiske spørgsmål af den art, som vi haft oppe før, som gælder nu, men jeg kunne vel godt ønske at høre, hvad det så er, der skal til her og nu, for at Socialdemokraterne kan acceptere, at vi tillader dobbelt statsborgerskab.
Jeg synes jo på en måde, at den måde, vi behandler de her mennesker på, er mere hjerteløs, fordi de er helt nytteløse.
Søren Krarup (DF), 2011-04-28:
Netop i forbindelse med Mahler citeres der fra ministeriets afslag det fornemme, at statsborgerskabet er noget, den enkelte vælger med hjertet, og at en person opnår et særligt tillidsforhold og en særlig loyalitet over for det land, hvor den pågældende er statsborger.
Det er det, jeg synes er så fornemt udtrykt af ministeriet.
Og jeg vil sige, at jeg bilder mig ind, at det var familien Mahler, jeg engang havde en korrespondance med, hvor jeg til fulde forstod deres sorg over, at de ikke både kunne blæse og have mel i munden.
De er schweizere, de vil gerne vedblive med at være schweizere, men de vil også være danske.
Og jeg sagde: Jeg kan godt forstå det, men De må da kunne se, at De må træffe et valg, for man kan jo ikke være begge dele på en gang.
Jeg forstod udmærket deres sorg og bekymring, men jeg må indrømme, at jeg finder det en smule umodent, at man ikke ser problemet i øjnene og ser i øjnene, at man som sagt ikke kan både blæse og have mel i munden.
Og det er det, sagen drejer sig om.
Det er til syvende og sidst et spørgsmål om menneskelivets virkelighed.
Og her har De Radikale som sædvanlig – undskyld, jeg siger det – ligesom igennem hundrede års historie, været tilhængere af uvirkeligheden, hvilket vil sige forræderiet over for det, jeg kalder den nationale eksistens.
Og det er det, vi møder her igen.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-04-28:
Jamen eksemplet her er jo ikke det eneste eksempel, og det ved hr. Søren Krarup jo også godt.
I Indfødsretsudvalget har vi jo set på mange af de her sager.
Tag nu f.eks. bare Halfdan Mahler, som bor i Schweiz.
Halfdan Mahler blev chef for Verdenssundhedsorganisationen, WHO, dvs. en meget høj international stilling.
For at hans to drenge kunne studere til læge i Schweiz, måtte de tage et schweizisk statsborgerskab, for derefter at forkaste det danske.
De to drenge er nok noget af det mest danske, som i hvert fald jeg kender, og de kan så ikke komme til Danmark, fordi de har måttet opgive deres danske statsborgerskab for at få deres eksamen i Schweiz.
De ville gerne have været læger i Danmark, men det kan så ikke lade sig gøre.
Jeg siger ikke, at det ikke er helt efter bogen, men det er dog sådan, at jeg synes, vi skyder os selv i foden alt for mange gange.
Søren Krarup (DF), 2011-04-28:
Hr. Jørgen Poulsen og jeg er så uenige, at jeg ikke vil fortsætte en polemik mod ham.
For jeg stillede spørgsmålet: Hvordan kan hun sige, at hun samtidig føler sig hundrede procent dansk og hundrede procent amerikansk?
Og dermed går meningen med indfødsret selvfølgelig tabt, for hvis det bare er sådan et mærkat, man klistrer på, når man kommer til et nyt land, så er det jo ikke indfødsret, som vi har det, og som den danske tradition har det.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-04-28:
Det kan aldrig gøres til et ideal, siger hr. Søren Krarup, og det er måske der, vandene skilles.
I Liberal Alliance mener vi ikke, at staten skal gå ind og gennemføre dens idealer hen over hovedet på borgerne, men at borgerne skal leve det liv, der er deres, og at borgerne kan leve, som de har lyst til, fordi det er dem, der er menneskene, og det er dem, der skaber deres egen tilværelse.
Vi synes, det er meget farligt med politiske ideologier, som ønsker at skabe idealer for, hvordan menneskelivet skal være.
Det er ikke noget, vi kommer til at støtte, hverken i forhold til spørgsmålet om statsborgerskab eller i øvrigt spørgsmålet om familiens indretning, som vi jo også har forskellige diskussioner om.
Søren Krarup (DF), 2011-04-28:
Først vil jeg sige, at en af de ting, jeg fast sagde i konfirmandundervisningen, da jeg var præst igennem 40 år, var, at begrebet en lykkelig skilsmisse ikke findes.
Skilsmisse imellem en far og mor er altid en ulykke.
Den kan være en nødvendighed, men den er en ulykke, og den betyder, at børnene på mange måder bliver hjemløse.
Det er også det, der gælder her.
Så vil jeg lige med hensyn til globaliseringen, som hr. Simon Emil Ammitzbøll talte om, sige, at det jo mildest talt er et udtryk, som man finder til bevidstløshed dagen igennem i alle medier osv., men globaliseringen er jo en frase.
Det er et forsøg på at ophøje rodløshed til en kvalitet, hvor det jo tværtimod er sådan, at globaliseringen betyder, at netop det hjemlige, det, at der er en far og mor, der skaber et hjem, bliver slået i stykker.
Man kan sige, at det er en ulykke, og det er det afgjort, men det kan aldrig blive gjort til et ideal.
Og hele den tale om globalisering er jo simpelt hen en eneste virkelighedsforfalskning, og det er en lykke, at vi i Danmark tør stå ved, at det er en virkelighedsforfalskning.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-04-28:
Tak for spørgsmålet, men jeg tror, at man skal tage som udgangspunkt, at der er sket meget siden Grundtvigs tid og også meget, som Grundtvig – med al respekt – næppe havde forudset, bl.a. at det er meget almindeligt for mange børn i vore dage, at deres far og mor repræsenterer hvert deres hjem, og at barnet sagtens kan komme begge steder, føle sig tryg begge steder og være loyal begge steder.
Vi går dog også ind for, at folk må få en skilsmisse og deles om samværet med deres børn.
Det har vi da også tidligere lavet aftaler med Dansk Folkeparti om.
Så det ser jeg ikke som noget problem som sådan.
Jeg tror, at det ville have været svært og måske også urimeligt at forestille sig, at de i 1800-tallet skulle have kunnet indgå en diskussion om, hvordan statsborgerskab skal fungere i en globaliseret verden.
Det synes jeg ikke at vi kan bede Grundtvig om at give os svar på i dag.
Søren Krarup (DF), 2011-04-28:
Hr. Simon Emil Ammitzbøll er jo et dannet menneske, og han ved selvfølgelig godt, at bestemmelsen om indfødsret i Danmark i vid udstrækning er præget af en N.F. Grundtvig, der i øvrigt var formand for det første indfødsretsudvalgs første indfødsretsrapport den 22. marts 1850.
Men lad nu det ligge.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll kender selvfølgelig også som det dannede menneske, han er, Grundtvigs sang om folkeligheden, hvori han siger: »Til et folk de alle hører, som sig regne selv dertil, har for modersmålet øre, har for fædrelandet ild; resten selv som dragedukker sig fra folket udelukker, lyser selv sig ud af æt nægter selv sig indfødsret!
Kort sagt: Indfødsret hænger sammen med, at man har et modersmål og et fædreland, en far og mor.
Vil hr. Ammitzbøll ikke give mig ret i, at far og mor tilsammen udgør et hjem?
Og det vil sige, at hele interessen i at få dobbelt statsborgerskab og rejse ud og være borger i flere lande på samme tid er en ophævelse af den forståelse af, hvad det er at være menneske, som bestemmer Grundtvig, og som gudsketakoglov også har bestemt store dele af dansk åndsliv.
Tom Behnke (KF), 2011-04-28:
Jeg tror vist, at det var det, jeg sagde i min ordførertale, nemlig at jeg ikke skal stå her og dokumentere, at der har været problemer.
Jeg er ret overbevist om, at det har der været, men jeg skal ikke stå her og dokumentere det, for det, at man kan fremvise eksempler, er jo egentlig ikke det, der er så interessant i forhold til det her.
Hvis vi allerede på nuværende tidspunkt kan forudse, at det her kan give problemer, så vil forudsætningen for, at man overhovedet kan arbejde videre med det her spørgsmål, være, at man får en afklaring af, hvad man vil gøre den dag, hvor det problem opstår.
Det bliver man nødt til at forholde sig til.
Uanset om problemet er opstået indtil nu i andre lande, der har dobbelt statsborgerskab, eller ej, så bliver man nødt til at forholde sig til de udfordringer, der er, og have svar på de spørgsmål, jeg har rejst, og det er der ikke nogen der har.
Det er derfor, vi siger, at vi på nuværende tidspunkt med den viden, vi har, med den holdning, vi har til tingene, og med den diskussion, vi har haft om det her, står fast på at afvise dobbelt statsborgerskab.
For os at se
Jeg anerkendte også, at der er argumenter for.
De vejer bare ikke så tungt som argumenterne imod.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-04-28:
Skal man så forstå den konservative ordfører på den måde, at han helt og fuldt underkender den rapport, som regeringen har fået udarbejdet, og hvor det jo er stipuleret emne for emne, at der findes løsninger på alle de problemer, som bliver remset op her?
Det er jo bare at tage den rapport, det er jo bare at se, hvilke erfaringer de andre over 20 EU-lande har gjort.
De kender ikke til de her problemer i virkelighedens verden.
De har også været igennem dem, de har også haft disse fordomme og bekymringer, og de har endevendt dem, og de er endt med at sige, at de ikke findes, eller at de ikke er uløselige, når man indfører dobbelt statsborgerskab.
Tom Behnke (KF), 2011-04-28:
Der er ikke nogen grund til at underkende rapporten.
Rapporten er meget grundig, meget omfattende og belyser alle de her ting, og der er en analyse af dem.
Men rapporten forholder sig ikke til, hvad man så gør, hvis de dilemmaer, de problemer, de udfordringer, jeg her nævner, opstår.
Det er rent faktisk sådan – det har vi set eksempler på i historien – at der er nogle, der har stemt ved kommunalvalg i forskellige lande, fordi de i perioder har boet i ét land og dér stemt ved kommunalvalget, og så har de med det dobbelte statsborgerskab bosat sig et andet sted i den periode, hvor der var kommunalvalg, og stemt ved det pågældende kommunalvalg.
Det er der sådan set eksempler på.
Der er også eksempler på, at der har været diplomatiske forviklinger, når diplomatiet skal træde i karakter og skal hjælpe egne borgere, der er kommet i klemme i udlandet.
Hvem er egne borgere så
Hvilket er det pågældende land, der skal tage sig af det?
Hvem er det, der skal yde den diplomatiske beskyttelse?
Det vil komme til at give problemer, og jeg er helt overbevist om, at det også har gjort det.
Vi har jo rent faktisk et antal borgere, som har dobbelt statsborgerskab, men på bundlinjen står der bare, at sådan som situationen er, kan vi ikke finde svar på de udfordringer og de spørgsmål, der er, og derfor siger vi nej til beslutningsforslaget.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-04-28:
Den konservative ordfører maler en række tænkte problemer op, som kunne opstå for Danmark.
Gør det overhovedet ikke indtryk på den konservative ordfører, at alle de lande, som har indført dobbelt statsborgerskab, herunder Sverige, som har haft det i 10 år, ikke kan vise et eneste dokumenteret tilfælde, hvor de ting, som den konservative ordfører remser op, giver nogen form for problemer?
Hanne Agersnap (SF), 2011-04-28:
Hr. Tom Behnke kom lige ind på det til sidst: Er de problemer, der bliver nævnt der muligvis kunne være, ikke problemer, der bør løses for de borgere, vi har, der har dobbelt statsborgerskab?
Er det ikke meningen, at vi allerede nu faktisk skulle få lavet de internationale aftaler, eller hvad der skal til for at sikre imod de mulige problemer?
Tom Behnke (KF), 2011-04-28:
Jo, det ville være hensigtsmæssigt, men det betyder ikke nødvendigvis, at vi så siger, at vi dermed også skal have dobbelt statsborgerskab.
Der er en udfordring, og det er også deri, der ligger et dilemma.
Det er nemlig i forhold til, at vi har et udgangspunkt, der er, at vi siger nej til dobbelt statsborgerskab i Danmark, men at der jo rent faktisk de facto er nogle her i landet, der har dobbelt statsborgerskab.
For der er nogle, der kommer hertil, f.eks. som flygtninge, og når de får dansk statsborgerskab, kræver vi af gode grunde ikke af dem, at de skal tage tilbage til det land, de er flygtet fra, og fraskrive sig et statsborgerskab dér.
Så der er nogle, der har dobbelt statsborgerskab, og det vil sige, at de udfordringer, der er her, er udfordringer, der kan komme den dag i morgen, og derfor vil det være hensigtsmæssigt, at man under alle omstændigheder arbejder videre på at tage højde for det her i fremtiden, uanset hvad det skulle ende med om 10, 15, 20 år i forhold til dobbelt statsborgerskab som et princip.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-04-28:
Så er det nu, man skal stikke en finger i ørerne, hvis man ikke kan holde ud at høre på min stemme.
Jeg vil gerne starte med at sige tak for debatten.
Den har rykket sig, kan jeg mærke, og jeg fornemmer i hvert fald, at vi er et stykke tættere på at kunne realisere de her planer, i hvert fald har flere partier tilkendegivet, at det er noget, som vi kan tage op under kriminalforsorgsforligsforhandlingerne.
Regeringen har jo fremlagt en rapport og nogle tiltag, der skulle dæmme op for den situation, som vi har i kriminalforsorgen med overfyldte fængsler.
Man hæver belægsgrænsen, man konverterer nogle åbne pladser til lukkede, og man lader nogle afsonere vente.
Det er jo ikke en reel løsning, det er ikke noget, som skaber flere pladser, og man har oven i købet kun lavet en vurdering for 2011.
Det virker underligt på mig, at man vælger at bruge penge på at konvertere nogle pladser, når man kun har en beregning for 2011.
Jeg synes et eller andet sted, at pengene havde været bedre brugt på at realisere det her, som vi alle sammen er enige om er en god idé.
Jeg synes, det er fint, at vi får drøftelsen til forhandlingerne senere.
Jeg skal sige fra Socialdemokraterne, at de tidligere har været afvisende over for det her forslag, men at de støtter det denne gang.
Jeg vil også gerne takke Det Radikale Venstre for at støtte forslaget, og jeg synes også, at det er positivt, at man trods alt vil gå med til at undersøge forholdene ved varetægtsfængsling, hvilket flere har tilkendegivet.
Jeg vidste godt, at det ville være den sværeste del af det her forslag.
Vi ved bare, at man i Danmark varetægtsfængsler rigtig, rigtig meget, også sammenlignet med de øvrige nordiske lande, så det vil være helt på sin plads at få undersøgt, om det gøres for meget, og om der er nogle personer, der ikke burde have været placeret i arresten, og om fodlænker kunne bruges konstruktivt i den forbindelse.
Vi har lagt mærke til, at det gør man i England.
Jeg har ikke et dybere kendskab til varetægtsfængslingsreglerne i England, så derfor kan man formentlig heller ikke drage en parallel og præcist sige, at det kunne være en god idé i Danmark.
Det er også derfor, at vi har formuleret beslutningsforslaget på en blød måde, så ministeren skulle komme med et oplæg til det, såfremt det kunne være interessant.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg er meget positivt overrasket over tilgangen til debatten i dag, og jeg håber, at vi får fundet en løsning på det her på et senere tidspunkt.
Line Barfod (EL), 2011-04-28:
Dermed er det jo i princippet folk, der er uskyldige, fordi de endnu ikke er dømt, og dem skal vi ikke have til at fylde op i fængslerne.
Jeg er også enig i intentionen om, at vi skal have en bedre udslusning af folk, der er blevet dømt og har siddet lang tid i fængsel.
Så intentionen er jeg enig i, men jeg kan ikke forstå, hvorfor man så skal frihedsberøve dem med en fodlænke.
Altså, jeg forstår ikke behovet, for hvis vi tager dem, der er varetægtsfængslet, og hvor man ikke vurderer, at der er risiko for, at de bare går ud og begår nye forbrydelser, så behøver man jo ikke at varetægtsfængsle dem.
Så kan man vente på, at de bliver dømt.
Hvis der ikke er risiko for, at de påvirker vidner, og hvis de andre varetægtsgrunde ikke er opfyldt, er der ingen grund til at have dem varetægtsfængslet.
Danmark er jo et af de lande, der varetægtsfængsler allermest, og vi kunne jo godt se på, hvordan vi kunne nedbringe omfanget på andre måder.
Altså, hvis ikke der er nogen grund til, at nogen skal være spærret inde, så kan jeg heller ikke se, at der er nogen grund til, at de behøver have en fodlænke på.
Noget tilsvarende gælder i forhold til udslusning.
Altså, vi ved jo godt, hvordan vi kan lave gode udslusningsforløb.
Vi ved, der er gode erfaringer med pensioner og andet i forhold til at få folk udsluset på en ordentlig måde og give dem de redskaber, der skal til, for at de kan komme i gang med at leve et liv, hvor de ikke sidder i fængsel, men selv skal kunne håndtere hverdagen, kunne komme i gang med uddannelse, arbejde osv., forhåbentlig i en kriminalitetsfri tilværelse.
Så heller ikke her forstår jeg, hvorfor det er nødvendigt at give dem en fodlænke på, hvis man ikke vurderer, at det er nødvendigt, at de sidder indespærret.
Jeg er helt enig i intentionen, men jeg mener, at vi skal se på andre måder at gøre det på.
Når vi snakker om dem, der er dømt og skal udsluses, synes jeg især der er ét område, hvor vi virkelig har behov for at bruge ressourcer, og det er på Kriminalforsorgen i Frihed, som i den grad er trængt på grund af de mange ekstra opgaver, de har fået i de senere år.
Vi ved, de virkelig er i stand til at gøre en forskel og virkelig er i stand til at hjælpe folk til at få en kriminalitetsfri tilværelse, hvis ellers de har nogle ordentlige ressourcer.
Og jeg synes, det er der, man skal sætte ind med ressourcer i stedet for på det med elektroniske fodlænker.
Lone Dybkjær (RV), 2011-04-28:
Det Radikale Venstre var jo medforslagsstiller på det tidligere fremsatte forslag, som altså omhandler den første del af forslaget, og det kan vi derfor umiddelbart støtte.
Det, der glæder mig, er, at der synes at være kommet en ny holdning til det her forslag, sådan at man ser mere åbent på det, end man gjorde tidligere, og det er da positivt.
Med hensyn til det andet forslag kunne man, når man hører ordførerne, godt have lyst til at læse forslagets tekst op.
Det vil jeg ikke gøre, men der er jo ikke noget absolut i det, og derfor vil jeg sådan set blot foreslå, at man under udvalgsarbejdet og i det videre forløb prøver at se på, om der er nogen, der har været varetægtsfængslet, måske uretfærdigt eller urimeligt eller den slags, hvor fodlænkeordningen kunne bruges, eller om der er andre varetægtsfængslinger, hvor det har vist sig, at den sigtede senere blev dømt.
Jeg synes, at man, uden at det skal være en gennemgang af alle varetægtsfængslinger, skal tage nogle konkrete eksempler og så prøve at finde ud af, om det kunne være muligt at bruge fodlænkeordningen i visse tilfælde, og at man, som den tidligere ordfører var inde på, selvfølgelig også skal kigge på de engelske ordninger, sådan at man kan se, om der er noget, vi kan bruge her i landet.
I betragtning af at vi varetægtsfængsler mere end så mange andre, kunne man jo godt forestille sig, at der var nogle muligheder.
Men som sagt har vi overordnet en positiv holdning til forslaget og ser frem til det videre arbejde og er glade for, at justitsministeren nu aktivt vil drage tingene ind i forbindelse med de kommende forhandlinger; så er vi da kommet et skridt videre.
Pia Adelsteen (DF), 2011-04-28:
Det, jeg egentlig godt vil sige til det, er, at i forbindelse med varetægtsfængsling synes jeg, at det, der er vigtigt, er, at man jo ikke er dømt på det tidspunkt, og jeg synes faktisk, det er væsentligt.
Der er nogle, der bliver sigtet, og der er nogle, der bliver varetægtsfængslet, og som i øvrigt også kommer fri igen og får erstatning, fordi fængslingen har været uberettiget osv.
Om det er muligt, ved jeg ikke, men jeg synes bare, det er væsentligt at se på det, netop på grund af de forhold.
Jeg mener, det kan være en mellemstation at have en fodlænkeordning, hvis det kan lade sig gøre på en eller anden måde.
Lone Dybkjær (RV), 2011-04-28:
Jeg synes, at normalt når man kommer ned i Folketingssalen til en førstebehandling, så ved man sådan nogenlunde, hvad folk vil sige, men her blev jeg alligevel positivt overrasket, og det vil jeg gerne kvittere for.
Der er jo ikke noget mærkeligt i, at Dansk Folkeparti gerne vil have strengere straffe – det har vi jo hørt på i en uendelighed – og at vi ikke er enige her, men jeg synes, det er positivt, at ordføreren åbner op for, at vi kan kigge på det med varetægtsfængsling.
Jeg synes så måske ikke, at ministeren var så positiv, som ordføreren siger, men jeg vil da gerne kvittere for det, ordføreren sagde, for så er der jo en mulighed for, at vi måske kan komme lidt videre på nogle områder, og det vil da være til gavn for nogle mennesker, håber jeg.
Karsten Lauritzen (V), 2011-04-28:
Der er jo ikke noget vejen for – i hvert fald set fra Venstres synspunkt – at undersøge det nærmere, men det kan man vel se nærmere på i udvalgsbehandlingen.
Der er ikke nogen, der siger, at en undersøgelse behøver være en lang udredning – det kan jo bare være at indhente lidt erfaringer om, hvad man gør i andre lande.
Og, selvfølgelig, hvis det viser sig, at det er muligt i nogle tilfælde, må man jo overveje det, men udgangspunktet er det, som jeg redegjorde for tidligere.
Det, der også ligger os på sinde i Venstre – apropos de aktuelle forhandlinger om statens økonomi – er jo, at man får fundet nogle ordninger, hvor man får gjort tingene mere effektivt og måske også billigere og bedre, end de bliver gjort i dag, og det er dér, vi ser, at den elektroniske fodlænke måske kan være et alternativ til nogle af de udslusningsordninger, man har i Kriminalforsorgen.
Der kunne varetægtsfængsling måske også komme ind.
Det vil i nogle enkelte tilfælde være en billigere ordning end den, vi har, for hvis man kan få lavet noget, der er billigere og bedre end det nuværende system, må man jo som ansvarlig politiker se positivt på det.