Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-03-04:
Tak for det.
Og tak for en, synes jeg, både god og interessant debat, der jo først og fremmest bekræfter, at vi har diskuteret et vigtigt spørgsmål, som optager os alle, og som nok er mere relevant nu end nogen sinde før, fordi vi lever i en tid, hvor historisk mange mennesker søger mod Europa og mod Danmark, og hvor de problemer, vi står med nu, og som er et resultat af en indvandring og en fejlslagen integration, jo bare forstærkes, hvis ikke vi håndterer den aktuelle udfordring ordentligt.
Jeg synes også, i øvrigt på linje med det, hr. Naser Khader sagde her til sidst, at jeg fornemmer en stigende realisme, eller at realismen breder sig.
Flere ordførere har jo talt sig direkte ind i, at her er der et problem, men også, at det er dilemmafyldt og det ikke er let at løse, og så er der dog alligevel undtagelser.
For mig var det mærkeligt at lytte til den Radikale ordfører, som i en debat omkring de her temaer nåede frem til, at det mest udanske, der findes, jo så er regeringen og regeringens politik.
Det synes jeg måske er at vende tingene noget på hovedet.
I min optik forholder det sig omvendt.
Jeg mener sådan set, at den politik, regeringen fører, den udlændingepolitik, regeringen fører, netop har sit afsæt i en realistisk erkendelse af, at hvis vi skal håndtere de problemer, vi har set på det seneste i tv, og som ikke er overraskende, og som vi ved er rundtomkring, er vi nødt til at tage afsæt i, at antal betyder noget.
Så er vi nødt til at finde en anden og bedre balance mellem at stå vagt om nogle humanitære værdier, som også er danske, om at hjælpe, men primært gøre det i nærområderne, og forstå, at hvis vi åbner vores dør for alle, eskalerer problemet.
Men med den og få andre undtagelser fornemmer jeg egentlig, at der er en ret bred erkendelse i Folketinget af, at vi står med et sæt udfordringer, som vi er nødt til at se på med stigende alvor.
Vi er nødt til at gøre noget mere for at bekæmpe radikaliseringen, og vi er jo i gang.
Og vi har sidste år aftalt en række tiltag, der skal forebygge, at unge bliver radikaliserede, og nok så meget også det, som jo har været et tema her i dag, at give en håndsrækning til de unge mennesker, der gerne vil ud af de her miljøer.
Der åbner nu et nyt center i København, og jeg udelukker ikke, at mere skal gøres fremadrettet, men det er i hvert fald en del af svaret på de problemer, vi står med her, og mange har været inde på det, nemlig at der er brug for et ungdomsoprør i de her kredse, og når det finder sted, er der selvfølgelig også brug for et fællesskab, der rækker en hånd frem.
Det er jo en del af svaret.
En anden del af svaret er selvfølgelig med de myndigheder, der har den opgave – og i første række er det jo politiet – at forfølge de ytringer, der er kommet frem på det seneste, og vurdere, om der er mulighed for at gøre et strafferetligt juridisk ansvar gældende.
Og jeg er bekendt med, at man i politiet kigger på den her sag.
Så skal vi gøre noget for at dæmme op for hadprædikanter.
Vi har jo en skærpet udlændingelovgivning, som jo sådan set gør det muligt allerede i dag at afvise folk ved grænsen, der er en trussel mod den offentlige orden eller sikkerhed.
Jeg tror, vi skal skærpe vores opmærksomhed på det her felt, og derfor har regeringen også bedt myndighederne om hurtigt at overveje, hvad vi kan gøre for at undgå, at ekstremistiske prædikanter rejser ind i Danmark.
Og jeg forstår, at det arbejde allerede er i fuld gang, og at embedsfolk i sidste uge bl.a. var i Storbritannien for at drøfte de britiske erfaringer med en sådan ordning.
For ingen skal være i tvivl om, at vi inden for rammerne af den grundlovssikrede ytringsfrihed slår ned på dem, der træder ved siden af og vil undergrave vort demokrati.
Så glæder jeg mig sådan set også over, at debatten her i dag har udtrykt, hvad jeg fornemmer som en højere grad af ærlighed.
I 2010 lavede vi en ghettoplan, »Ghettoen tilbage til samfundet«.
Det tog sit afsæt i, at vi bl.a. med kriterier som etnicitet, arbejdsløshed og kriminalitet identificerede de boligområder, der var – som jeg beskrev det dengang – steder, hvor der de facto måske var slået en slags hul i danmarkskortet.
Det var sådan nogle kriterier, der blev udhulet umiddelbart efter folketingsvalget i 2011 på initiativ af den daværende regering, som jo i virkeligheden dermed bidrog til, at der kom et lidt uskarpere fokus på det her.
Regeringen arbejder på en ny ghettoplan, og det er et tema, vi kommer til at vende tilbage til senere i år, for skal vi det her til livs og sikre os imod den her undergravning af danske værdier, vi er vidne til, så må man nok indrømme, at det ikke bare er én løsning, der skal til.
Så er der flere ting, der skal til.
Og en offensiv ghettostrategi, der også tager sit afsæt i at definere en ghetto med afsæt i det, der jo egentlig er problemet – nemlig at der er steder, hvor dansk ikke er det mest forekommende sprog, hvor børn vokser op med forældre, der ikke går på arbejde, og hvor kulturen ikke er dansk – er i hvert fald den første forudsætning for, at vi kan nå i mål.
Så det vil være et vigtigt indsatsområde.
Jeg har selvfølgelig også noteret mig, at den her debat i høj grad har handlet om Grimhøjmoskeen, og om man ikke bare skulle lukke og slukke den.
Det er da en tanke, som jeg bestemt også selv har tænkt, og som jeg på mange måder synes lyder besnærende.
Grundloven sætter selvfølgelig en ramme, som vi må respektere, og jeg synes også, det er relevant, som det også er fremgået af debatten her i dag, at stille sig selv det uddybende spørgsmål, om en ren lukning løser problemerne eller snarere skjuler problemerne og trækker dem ned under overfladen.
Nu er politiet jo i gang med at se på de ytringer, som er blevet afdækket på det seneste, og regeringen har selvfølgelig den position, at lov er lov og lov skal holdes.
Hvis man ytrer sig ud over kanten af det, man må i det danske samfund, og opfordrer til vold, så skal man retsforfølges.
Men jeg tror også, vi er nødt til at forstå, at en lukning af Grimhøjmoskeen i sig selv ikke løser det problem, vi står med her.
Det har en langt større kompleksitet.
Det er baggrunden for, at regeringen som sagt er på vej med at formulere en ghettoplan.
Det er derfor, regeringen på forskellig vis – og jeg har nævnt det her med hadprædikanterne – er ved at se på, hvad der yderligere kan gøres for at følge op på den antiradikaliseringsindsats, som vi allerede har taget skridt til.
Jeg glæder mig så i øvrigt også over, at vi siden valget har strammet op på en række andre forhold, bl.a. at vi har lavet en bred aftale med regeringens parlamentariske grundlag og Socialdemokratiet om indfødsrets meddelelse, som skærper de bestemmelser, der skal til for at blive dansk statsborger.
Men det er i hvert fald helt åbenlyst sådan, at det, der har været sigtet med at lave aftalen om indfødsrets meddelelse, har været at stramme op på og stå vagt om, at det at få dansk statsborgerskab er noget unikt, og at det helt grundlæggende må hvile på, at man vælger Danmark til.
Og at vælge Danmark til er jo ikke bare at vælge de muligheder, Danmark giver.
Det er også at tilvælge de forpligtelser, som det giver at være en del af det danske samfund, herunder altså at bekende sig til grundlæggende danske værdier som demokrati, frisind og ligestilling.
Med det vil jeg sige tak for en meget, meget interessant debat.
Regeringen glæder sig til ved de relevante ministre – og dem er der flere af – at samarbejde med alle de partier, der her i debatten i dag har meldt sig på det, jeg vil kalde den realistiske side af stregen.