Søren Espersen (DF), 2008-12-04:
Det har været en bemærkelsesværdig debat, faktisk også en spændende debat,
synes jeg, bl.a., som jeg opfattede det, med tilsagn fra kulturministeren om i hvert fald at se på Jyske Lov som en start - jeg synes, det er fantastisk, at vi kan starte der - og også med en masse positive ting fra ordførerne, men det ender alligevel ud med, at man ikke vil støtte forslaget.
Det kunne jo så være, fordi det kom fra os, det er da en mulighed, man har da før set, at det har været en forklaring.
Det her forslag er egentlig sådan meget enkelt og også forståeligt.
Irak har også været nævnt, selvfølgelig skal man også være opmærksom på det.
Det seneste har været mellem Tyskland og Rusland, hvor man ved, at Göring jo stjal med næb og klør, alt hvad han kunne finde, og man er i fuld gang med disse udvekslinger mellem Rusland og Tyskland.
Også med ting fra længere tilbage i tiden er man i fuld gang.
Der blev nævnt fra en ordførers side, jeg tror, det var Venstres ordfører, at nu var der ligesom gået for lang tid - nej, undskyld, jeg tror, det var SF's ordfører, der sagde det - og så var det ikke af særlig interesse mere.
Men det er jo en god tendens, at vi udveksler med hinanden, det er jo en rigtig god idé.
Vi har masser af ting på Nationalmuseet, som ikke burde være her.
Jeg var på Rhodos sidste år og sejlede ned langs østkysten til Lindos og så udgravninger der, som var foretaget af danske arkæologer i slutningen af 1800-tallet og hjembragt - dengang var der ikke nogen dernede, som gad have de sten - til Nationalmuseet, hvor de garanteret ligger i nogle kasser et eller andet sted.
Men de skal jo selvfølgelig være på Rhodos.
Det er den holdning, vi har herhjemme.
Det skulle bare lige mangle.
Derfor vil vi også på et senere tidspunkt i foråret fremsætte et beslutningsforslag om, at de græske ting, der hører til på Rhodos, udleveres til grækerne som en gestus i anledning af Grækenlands 200-års-jubilæum, som jo foregår i 2030.
Jeg håber i hvert fald at få tilslutning til det, for vi er jo generøse på den måde her i Folketinget og i Danmark i modsætning til, desværre, hvad situationen er i Sverige, som er et helt unikt tilfælde.
Der er ingen generøsitet, man har bare som princip sagt nej, og det har altså givet sig udslag i nogle meget, meget underlige situationer.
Vaclav Havel er nævnt, han kom som fri præsident fra det nye Tjekkiet og bad underdanigt, om han måtte få den kongekrone, som Karl d. 12. stjal, og han fik bare et nej, en total afvisning, både fra kongefamilien og fra den svenske regering, og det er underligt i vores tid, at man behandler hinanden sådan.
Det kan vi ikke forstå.
Det kan da godt ske, at det har lydt, som om vi gik efter Sverige, men hvad skulle vi ellers gå efter?
Det er jo Sverige, der lige her er problemet.
Vi er altid vant til at gå til sagen lige der, hvor det sner og ikke tale udenom, og det synes jeg heller ikke vi skal over for vores broderfolk, selvfølgelig skal vi da ikke det.
Hvis vi føler, der er et problem, så skal det rejses.
Vores grundlæggende holdning er, at kulturskatte skal være, hvor de hører hjemme.
Selvfølgelig skal de være i Nuuk eller i Jakobshavn, eller hvor det nu er, de skal jo ikke nødvendigvis ligge i København.
Det er sådan, det skal være.
De islandske håndskrifter kom tilbage til Island, selvfølgelig.
Det gjorde vi selvfølgelig fra dansk side.
Der var sværdslag, der var nogle store bataljer der i 1960'erne, men vi gjorde det selvfølgelig, vi endte med at gøre det, men svenskerne vil ikke.
Man har så spurgt islændingene i Nordisk Råd, hvorfor de ikke beder svenskerne om det.
Nej, svarer de, for de vil ikke skabe et dårligt forhold til Sverige.
Hvorfor skulle vi også det?
Det vil vi heller ikke.
Hvad er det så, vi snakker om?
Det synes jeg også er væsentligt at få slået fast.
Palle Lauring fortæller faktisk i sine bøger om, hvordan det her blev sat i system, som også hr. Søren Krarup nævnte.
Det her var ikke bare tilfældige ranerier, det var et systematisk raid igennem Danmark, mens Danmark var besat fra 1658 til 1659 - med undtagelse af hovedstaden, hvor vi sidder.
Og der rejste den svenske dronning Hedvig på sådan en tur rundt med containere og 200 ryttere, og så tog hun, hvad hun syntes hun ville have: gobeliner fra Helsingborg, fra Frederiksborg, fra Roskilde, og alle steder, hvor hun kom, pegede hun på, hvad hun ville have, og så fik hun det ned i containeren.
Palle Lauring skriver om hende: Mens kongen lå i Brønshøj og skød med kanoner ind over København, residerende Hedvig i Nordsjælland med mærkelige turistmanerer.
Hun boede fortrinsvis på Frederiksborg Slot, men besøgte Kronborg, Roskilde og andre interessante steder.
Overalt, hvor hun kom frem, pegede hun op og ned og lod fjerne, hvad der passede hende, malerier, tæpper, sølvtøj, møbler, statuer og springvand.
Det var hendes hobby, hun elskede at tage rundt, og der var så mange vidunderlige ting.
Hun skulle jo fylde de der slotte i Sverige op, som næsten var gabende tomme efter dronning Christina, den pietistiske dronning, som ikke ville have noget, men Hedvig ville have slottene fyldt op med ting, og det var jo rart, at der var nogle steder, hvor man kunne få dem gratis.
Hun satte ind ikke alene på Sjælland, men jo altså også i Jylland og på Lolland-Falster samt i øvrigt i Skåne, som hun også røvede løs fra på det tidspunkt, for hun kunne ikke vide, om Skåne forblev svensk.
Det var altså guld, sølv, malerier, tapeter, gobeliner, kostbart tøj, krystallysekroner, møbler af alle arter, kæmpe bogsamlinger, springvand - springvand blev nedtaget - døbefonte, dåbsfade fra kirker, alt satte hun neglene i.
Det var helt enestående, hvad hun fik fat på.
Men hun var selvfølgelig ærgerlig over, at København lå der som sådan en juvel, hun ikke kunne få sine kleptomanfingre i, men det kunne altså ikke lade sig gøre, for der var heldigvis nogle friske borgere, der sørgede for, at svenskerne ikke kom ind - ellers havde hun også været i gang her, ingen tvivl om det.
Og det, vi har fra Danmark deroppe, er, som jeg siger, peanuts, det er små ting.
De kæmpestore samlinger, de dyre ting er fra det nordlige Tyskland, fra Polen, fra Tjekkiet, fra Slovakiet, fra alle de steder, hvor Karl XII huserede i slutningen af 1600-tallet og begyndelsen af 1700-tallet.
Svenskerne vil ikke af med det, for der er simpelt hen for meget.
De siger det, som jeg også har hørt fra flere ordførere i dag: Det er så uoverskueligt.
Ja, selvfølgelig er det det, det er virkelig uoverskueligt, hvis man skal til at få fat i det, men selvfølgelig kan det lade sig gøre.
Jeg nævnte Uno Röndahl, den pensionerede kriminalkommissær i Kristianstad, som har gjort det her til en livssag, efter at Hermod Lannung og udenrigsministeren havde været i gang med det.
Han har simpelt hen listet op og været i gang med at finde ud af, hvad der ligger rundtomkring, og hvad der kom op under neglene på dronning Hedvig, og det er jo så fantastiske ting.
Jeg nævner dem bare en passant: Frederik II's tronhimmel, et fantastisk stykke, som man kan tage op og se på Kronborg Slot i dag, for der står sådan en papmachéudgave af den, den ægte står i Stockholm; alle Kronborgs malerier og gobeliner; Kronborgs fontæne; Helsingørs kirkeklokker er blevet pillet ned og ringer nu til gudstjeneste oppe fra Mariakyrkan i Stockholm; fra Frederiksborg Slot er der Neptunspringvandet, bronzeskulpturer; fra slotskirken alt kirkesølvet, dåbskalke af rent guld besat med diamanter, og dertil hundredvis af våbenskjolde og portrætter af danske konger, dronninger og adelsmænd; Dronning Margrethe I's brudekjole, som jeg har nævnt, samt hele Roskilde Domkirkes inventar – alt det fik hun lagt i en container og sejlet over Sundet.
Det var et røvertogt, som ikke står mål med noget andet røvertogt i historien, når det gælder kulturskatte.
Det er i al beskedenhed det, vi siger.
Dertil kommer så bogsamlingerne rundtomkring fra landet med enorme skatte.
Hun havde ansat en snushane, der hed Israel Schultz, og som var dygtig til at snuse bogskatte op.
Han var god til at tage rundt på slottene og herregårdene, og han kom bl.a. af sted med Jørgen Seefelds bogsamling på 26.000 bind med klassisk litteratur og dertil talrige andre bogsamlinger.
Og så er der de her udgaver, som vi har nævnt - det synes jeg også er væsentligt at få fat i - nemlig vores ældste udgave af Jyske Lov, vores ældste udgave af Sjællandske Lov, vores ældste udgave af Skånske Lov, og de islandske håndskrifter ligger en masse i Stockholm, ligeså gør malerier af Rembrandt, Rubens, Jordanes, hollandske mestre, enestående historiske værker.
Alt det ligger et eller andet sted i en kælder i Stockholm eller er anbragt andre steder.
Det er jo ikke fair.
Tak for debatten.