Tom Behnke (KF), 2013-04-23:
Jeg synes, jeg vil starte med lige at slå fast, at opbevaring af en sigtet persons fingeraftryk ikke er et spørgsmål om, at staten kan gemme alle mulige oplysninger om borgerne.
Man kan intet udlede af et fingeraftryk.
Det eneste, man kan, er, at man kan se, om det matcher en anden dag, når man finder et fingeraftryk på et gerningssted, eller man finder et fingeraftryk på et gerningssted og derefter finder en gerningsmand, så kan man se, om der er et match.
Det er det eneste, et fingeraftryk kan bruges til.
Der er ikke nogen informationer, der er ikke nogen hemmelige oplysninger gemt i et fingeraftryk.
Vi taler om fingeraftryk.
Vi taler om fingeraftryk, som man jo har gemt igennem rigtig, rigtig mange år.
Så kom der en dom fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som om opbevaring af dna-materiale mente, at man måtte sætte en øvre grænse på 10 år for personer, som kun er sigtet.
Det satte jeg dengang meget store spørgsmålstegn ved, og det gør jeg stadig væk den dag i dag.
Men det er ikke det eneste argument.
Det andet, meget væsentlige argument for at fremsætte beslutningsforslaget her, hvilket vi har gjort sammen med Dansk Folkeparti, er, at virkeligheden har forandret sig, siden den dom blev afsagt.
På samme måde pålægger man i dag ikke længere borgere, som har heste, at de skal registreres ved Forsvarskommandoen, i tilfælde af at vi skal mønstre i tilfælde af krig.
Det gør man heller ikke mere.
Man kan garanteret finde citater af konservative, der har argumenteret for, at det er en god idé, at de, der har heste, lader dem registrere hos staten i tilfælde af krig, så de kan blive mønstret og indkaldt.
Men det betyder jo ikke, at man i 2013 skal fastholde den beslutning, bare fordi man en gang har sagt det.
Nej, tiden og tingene og virkeligheden forandrer sig.
Når det sker, opstår der nye situationer, så opstår der nye muligheder.
Der er det, at vi som Folketing skal indrette os efter den virkelighed, vi nu engang lever i.
Ellers kunne man med rette lukke Folketinget og sige: Slut, vi har lavet alle de love, der kan laves.
Der kan ikke laves flere love i det her land.
Alting står stille fra nu af, nu gør vi ikke mere.
Det kan man ikke.
Det er jo et fuldstændig vanvittigt argument at føre til torvs i en folketingsdebat, i et parlament, at nu er det slut, man må ikke længere diskutere tingene.
Selv om virkeligheden forandrer sig, så skal vi holde fast i det, vi gjorde i går, sidste år og for 100 år siden.
Selvfølgelig skal man ikke det.
Efterforskere, politi, teknologi, teknikere osv. bliver hver dag bedre til at opklare forbrydelser, bliver hver dag bedre til at finde ud af, hvordan man kan lave et match mellem nogle spor på et gerningssted og nogle mistænkte gerningsmænd.
Det bliver man bedre og bedre til.
Det betyder jo også, at nødvendigheden eller måske rettere rimeligheden af at opbevare både dna og fingeraftryk – men nu er beslutningsforslaget altså kun om fingeraftryk – er påvirket af, at tingene har forandret sig, og i dag er der rent faktisk gode grunde til at gemme sporene længere end i 10 år.
Derfor bør man jo som minimum udfordre præmisserne for den dom, der er afsagt.
Man bør sige, at den dom ikke kan holde til evig tid.
Man kan ikke om tusinde år referere til den dom.
Det tror jeg alle kan være enige om.
Spørgsmålet er så bare, om tingene har forandret sig så meget fra 2010 til 2013, altså over 3 år, at det er rimeligt at fremsætte det her beslutningsforslag?
Ja, det er lige nøjagtig i den periode, at der er sket en forandring.
Det var lige nøjagtig i 2012, at man fandt nye metoder til at trække spor fra gamle gerningssteder.
Så fra dommen blev afsagt, og til beslutningsforslaget blev lavet, har virkeligheden forandret sig, og derfor berettiger det til, at man selvfølgelig fremsætter beslutningsforslaget her.
Vi har den opfattelse fra konservativ side, at vi skal gøre, hvad vi kan, for at de skyldige bliver fundet og dømt for deres forbrydelser, og derfor fremsætter vi forslaget.
I den nye bekendtgørelse går man rent faktisk ind og laver en ny vurdering af den gamle dom, der blev afsagt.
Det er præcis det, man gør.
Så definitionen, tolkningen af dommen i 2010 har den nuværende regering sådan set allerede ændret på, justeret på, og dermed er det muligt, at man kan tolke en dom anderledes, end man gjorde i 2010.
Regeringen har bevist det med sit udkast til en ny bekendtgørelse.