runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Skipper (EL), 2013-12-19:
Tak for det.
Jeg beklager forsinkelsen.
Jeg skal på vegne af vores ordfører, fru Johanne Schmidt-Nielsen, som desværre ikke kunne være her i dag, læse en tale op:
Da man i 1998 besluttede at oprette Rådet for Etniske Minoriteter, skete det ud fra de bedste intentioner.
Partierne bag integrationsloven ville med rådet fremme integrationen og sikre, at de etniske minoriteter i Danmark fik en stemme.
I dag, godt 15 år senere, må vi konstatere, at det kun er lykkedes i meget begrænset omfang.
Rådet for Etniske Minoriteter står ikke solidt og markant placeret i den offentlige debat og har ikke den gennemslagskraft, der er ønskelig, hvis man vil sikre, at de etniske minoriteter får en repræsentation og et talerør.
Under halvdelen af landets kommuner har valgt et integrationsråd, og nogle af de større kommuner, hvor der bor allerflest indvandrere og flygtninge, er uden integrationsråd og dermed uden mulighed for repræsentation i Rådet for Etniske Minoriteter.
Det her lovforslag går nye veje.
Landets 4 største kommuner, København, Aarhus, Odense og Aalborg, indstiller medlemmer til rådet.
Social-, børne- og integrationsministeren udpeger 5 medlemmer, heriblandt formanden, og rådets repræsentantskab vælger de resterende 5.
Enhedslisten mener ikke nødvendigvis, at ministerens mulighed for at udpege medlemmer til rådet er noget columbusæg og løsningen på alle problemer, men de første 15 år med rådet for Etniske Minoriteter fortæller os, at der trods alt skal ske noget, og derfor er vi åbne over for ændringer.
Vi kan støtte lovforslaget, men understreger, at det er vigtigt, at rådets udvikling følges tæt i de kommende år.
Hvis den nye konstruktion viser sig at være mindre hensigtsmæssig, må der ikke igen gå 15 år, før Folketinget griber til handling.
Tom Behnke (KF), 2013-12-19:
Det Konservative Folkeparti kan støtte lovforslaget, som det foreligger.
Merete Riisager (LA), 2013-12-19:
Nu er det ikke, fordi jeg har noget imod blive sammenlignet med ministeren, men hvis vi kunne holde os til den blå fløj, synes jeg det ville være fint.
I forhold til den lov, som vi behandler i dag, vil jeg sige, at den omhandler Rådet for Etniske Minoriteter, men jeg vil alligevel benytte lejligheden til at knytte nogle få kommentarer hertil set i relation til Liberal Alliances generelle holdninger til integration.
For vi mener nemlig, at der er brug for en nyorientering i den måde, som vi varetager integration på.
Det vigtigste bør være, om man rent faktisk bidrager til integrationen, og med det mener jeg altså, at man bør have konkrete løsningsforslag og kæmpe med åben pande for frihedsrettigheder.
Det er vigtigt, at man har en grundlæggende forståelse for demokratiske principper, og at man agerer i forhold til dem.
Og gør man ikke det, skal man ikke være ansat til eller være inde i det her integrationsarbejde.
Vi havde en sag for et par måneder siden, hvor Integrationsministeriet blev nødt til at afskedige en rollemodel, der var ansat til ligesom at være ansigt udadtil i forhold til integrationen.
Det blev han, fordi han på Facebook hyldede et overgreb på en kunstner, Firoozeh Bazrafkan, som blev spyttet på, og det syntes han bare var helt fremragende.
Der er i min optik noget galt, hvis sådan en ung mand overhovedet kan blive ansat af Integrationsministeriet og udpeget som rollemodel.
Så er det simpelt hen, fordi vi ikke er kritiske nok.
Vi har tidligere i dag haft et samråd om nogle af de udfordringer, der er med ytringsfrihed og overgreb på samme.
Samrådet omhandlede Yahya Hassan og Firoozeh Bazrafkan, men vi kunne sådan set også have nævnt andre kunstnere, som kritiserer islam, og som møder voldsom modstand, trusler og i det hele taget ubehagelige reaktioner.
I forhold til hele den kamp vil jeg sige, at der jo i øjeblikket foregår en decideret værdikamp blandt danske muslimer, hvor nogle forsøger ligesom at betvinge ytringsfriheden, mens andre forsøger at kæmpe for frihedsrettigheder og ytringsfrihed.
Og der er det bare vigtigt, at vi, når vi udpeger personer til integrationsopgaver, er fuldstændig klar i mælet om, at de personer, der varetager det, altså skal have forstået grundlæggende demokratiske principper og agere i forhold til dem.
Og hvis de ikke de gør det, skal de slet ikke varetage sådanne opgaver.
Så når vi ser på integrationsopgaver, skal vi altså ikke ansætte folk på grund af deres hudfarve, men på grund af deres forståelse af og kamp for de principper, som er så vigtige i integrationsopgaven.
Men det gælder sådan set generelt og ikke kun for Rådet for Etniske Minoriteter.
Med hensyn til det foreliggende forslag kan Liberal Alliance stemme for.
Annika Smith (SF), 2013-12-19:
Når det handler om integration, er aktiv deltagelse i samfundet en vigtig grundpille.
Det er vigtigt, at man både har muligheden for og lysten til at deltage.
Derfor ligger en vigtig del af integrationsarbejdet i at skabe aktive medborgere, der engagerer sig i samfundet og deltager i demokratiet.
Lovforslaget skaber mulighed for, at de etniske minoriteter fra alle landets kommuner kan deltage i arbejdet via repræsentantskabet for Rådet for Etniske Minoriteter.
Dermed kan lovforslaget være med til at styrke etniske minoriteters aktive medborgerskab gennem en demokratisk deltagelse.
Forslaget skal sikre, at det nye råd repræsenterer en bred palet af holdninger, meninger, erfaringer og faglighed, så rådet virkelig bliver i stand til at komme med et kvalificeret indspark til udvikling af integrationspolitikken.
Modellen med integrationsråd fungerer rigtig godt i mange kommuner, men integrationsudfordringerne er ikke ens alle steder i landet.
I de kommuner, hvor de har dårlige erfaringer med integrationsrådene eller måske blot har behov for at tænke nyt og innovativt, er det vigtigt, at der fortsat er plads til det.
Det giver frihed til at finde frem til de bedste løsninger for hver enkelt kommune.
SF kan derfor støtte op om lovforslaget.
Liv Holm Andersen (RV), 2013-12-19:
For Radikale Venstre er det vigtigt at forbedre integrationen i Danmark, ligesom et fortsat fokus på medborgerskab, dialog og gensidig respekt er essentielt.
Samtale og rådslagning med dem, det handler om, og med dem, der ved, hvad der virker, er vigtigt, for at indsatsen hele tiden kan forbedres og gode erfaringer kan deles.
Derfor er Rådet for Etniske Minoriteter også et organ, som har vores støtte, og som vi ønsker at styrke, så vi kan bruge det, og så vi kan bruge det til mere.
De 14 medlemmer, som rådet består af, skal jo hjælpe med at komme med input, komme med ideer, komme med råd til den til enhver tid siddende minister på integrationsområdet angående spørgsmål om flygtninges og indvandreres inklusion og integration i det danske samfund.
Som det er nu, kommer medlemmerne til Rådet for Etniske Minoriteter udelukkende fra de kommunale integrationsråd, og problematikken, som tidligere ordførere også har redegjort for, er, at kun 45 kommuner i dag har et integrationsråd som deres løsning.
Det vil altså sige, at over halvdelen af kommunerne vælger at løse dialogen på integrationsområdet ad andre veje og med andre løsninger.
Derfor foreslår vi, at der kommer en bredere repræsentation i Rådet for Etniske Minoriteter, ved at de kommuner, der ikke arbejder med integrationsråd, også får mulighed for at blive hørt og altså repræsenteret i repræsentantskabet, som udpeger rådets medlemmer.
Vi foreslår, at der kommer til at sidde faste medlemmer fra de fire største kommuner, og det er jo med den her begrundelse, som tidligere ordførere også har redegjort for, at det er de kommuner, der står med de største integrationsmæssige udfordringer, og dem, der har de fleste erfaringer på området.
Derudover foreslår vi, at ministeren på området udpeger fem medlemmer, og det er jo bl.a. for at sikre, at der kan komme medlemmer i rådet, som ikke kun er kommunale repræsentanter, men at der også åbnes op for, at der kan komme forskere eller andre videnspersoner ind.
Og så udpeges de sidste medlemmer så som sagt af det her repræsentantskab.
Så på baggrund af de overvejelser, og i og med rådet har været konsulteret og overvejende er positive over for at foretage ændringerne,
kan vi fra radikal side bakke op om ændringerne og dermed om lovforslaget.
Tak for ordet.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2013-12-19:
Da Socialdemokratiets ordfører ikke kan være til stede, skal jeg læse ordførerens tale op.
Det er Socialdemokratiets og også regeringens erklærede mål at styrke etniske minoriteters aktive medborgerskab, herunder gennem demokratisk deltagelse.
Det er en målsætning, der udspringer af troen på, at mangfoldighed og ligestilling gør Danmark stærkt.
Derfor skal vi fortsat arbejde for, at alle uanset forskellighed føler sig som fuldgyldige og ligeværdige medlemmer i alle aspekter af samfundslivet.
Regeringen og Socialdemokratiet ønsker at fremme et Danmark, hvor mennesker bliver bedømt på, hvad de gør, og ikke hvordan de ser ud, eller hvor de kommer fra.
Rådet for Etniske Minoriteter spiller i den sammenhæng en vigtig rolle.
Rådet har i sin nuværende form eksisteret siden 1999, hvor integrationsloven trådte i kraft, og det har været et stærkt talerør på integrationsområdet.
Det gælder både i forhold til at påpege udfordringer og komme med bud på løsninger.
Med sit engagement har rådet medvirket til at styrke nydanskeres deltagelse i demokratiske processer og i foreningslivet samt deres inddragelse i civilsamfundet.
Samtidig har rådets medlemmer været rollemodeller for alle, men nok i særlig grad for etniske minoriteter, der har lyst til at være aktivt deltagende i samfundet.
Der er imidlertid behov for at ændre rådets sammensætning og organisering.
Rådet består i dag af i alt 14 medlemmer med etnisk minoritetsbaggrund fra lokale integrationsråd i de kommuner, hvor der er oprettet et sådant.
Mere end halvdelen af landets kommuner har imidlertid i dag ikke oprettet et lokalt integrationsråd, men har valgt at organisere integrationsarbejdet i tænketanke, dialogfora eller andet.
Disse kommuner er i dag afskåret fra at være repræsenteret i Rådet for Etniske Minoriteter.
Det er ærgerligt, og det svækker repræsentationen.
Samtidig er det uhensigtsmæssigt, at landets største kommuner, hvor en meget stor del af de herboende etniske minoriteter er bosat, ikke er repræsenteret i rådet, som det er sammensat i dag.
Det gælder f.eks. København, der er den kommune i landet, der har den største andel af landets indvandrere og efterkommere.
Københavns Kommune har siden 2009 ikke haft mulighed for at være repræsenteret i Rådet for Etniske Minoriteter, idet kommunen i 2009 overgik til at arbejde med en anden model for integrationsråd.
På den baggrund foreslås det nu, at alle kommuner skal kunne udpege 1 medlem til repræsentantskabet for Rådet for Etniske Minoriteter, hvorfra der vælges 5 medlemmer til rådet.
Derudover foreslås det, at de 4 største kommuner i landet, København, Aarhus, Odense og Aalborg, får fast plads i rådet, og endelig indeholder lovforslaget en bestemmelse om, at social-, børne- og integrationsministeren udpeger 5 medlemmer til rådet, heriblandt formanden.
Rådets størrelse på 14 medlemmer fastholdes således, men sammensætningen bliver mere hensigtsmæssig.
Det er sund fornuft, og Socialdemokraterne kan støtte forslaget.
Holger K. Nielsen (SF), 2013-12-19:
Tak for det.
Jeg vil godt takke for den brede opbakning, der er til det her militære bidrag til FN-operationen i Mali.
Det er altid risikofyldt at deltage i internationale militære operationer, og Mali er desværre ikke nogen undtagelse.
Men det er vigtigt, at det internationale samfund fortsat hjælper Mali, og det er kun naturligt, at Danmark også bidrager.
Jeg vil godt i den forbindelse understrege, at Danmarks militære engagement i Mali bestemt ikke står alene.
Mali har været et dansk prioritetsland siden 2007, og det danske engagement i Mali hviler på en bred vifte af sikkerhedsindsatser, udviklingsmæssige og humanitære indsatser samt politisk dialog – altså en samtænkt indsats.
Så den militære indsats står ikke alene, men er i den nuværende situation blevet helt nødvendig.
Lad mig derfor her fra Folketingets talerstol ønske de danske soldater, der skal til Mali, alt muligt held og lykke på den vigtige mission.
Og jeg vil godt endnu en gang takke for den gode modtagelse af det her beslutningsforslag.
Christian Friis Bach (RV), 2013-12-19:
Er ordføreren ikke enig i, at den stærke internationale opmærksomhed for det første gør, at opgaven skal løses, og for det andet også gør, at omkostningerne ved at underminere denne aktion vil være ganske store for de parter, der måtte gøre det?
Så vil jeg spørge ordføreren igen: Er vi ikke enige om, at når FN beder os om et helt specifikt bidrag, som danske soldater kan levere, så skal vi gøre vores ypperste for at levere det?
Nicolai Wammen (S), 2013-12-19:
Jeg er som forsvarsminister meget glad for, at det er et enigt Folketing, der står bag beslutningsforslaget.
Det har stor betydning, ikke alene for vores soldater, men også for deres pårørende.
Som også udenrigsministeren var inde på, er det en mission, som ikke er uden risiko, og også i det lys er det klare signal fra Folketinget vigtigt.
Og jeg vil hermed også blot ønske alt det bedste for vores udsendte og vores soldater og sige tak for den indsats, de skal levere på Danmarks vegne i det internationale samfund.
Søren Espersen (DF), 2013-12-19:
Jo, det ville være glimrende.
Det havde vi også håbet i forbindelse med engagementet i Irak, nemlig at der var lidt flere partier, der havde tilsluttet sig det.
Så det er jeg fuldstændig enig i.
Altså, al-Qaeda er da ligeglad med, at opgaven er ikke at engagere sig.
Al-Qaeda ser nogle danske tropper med FN-baretter gå sammen med den syriske hær, som de i øvrigt er i blodig krig med.
De er ligeglade.
Der bliver sagt, at der er unik opmærksomhed omkring missionen.
Det er netop det, der er farligt.
Altså, når vore specialstyrker normalt går ind et eller andet sted, er der ikke unik opmærksomhed omkring missionen.
Så ved man, at der ikke er nogen, der ved, at man kommer.
Her ved hele verden, at man kommer, for det kan de se med hele den entourage, der kører af sted for at finde våbnene sammen med Assads syriske hær.
Det, der gør en mission farlig, er jo, når man kun har en pistol og et gevær til at forsvare som med.
Christian Friis Bach (RV), 2013-12-19:
Tak for det.
Den opgave, der skal løses i Syrien, er jo netop ikke at engagere sig på den ene eller den anden side i en konflikt, men at løse den afgørende vigtige opgave med at få fjernet og destrueret de kemiske våben.
Og det er jo en opgave med en helt unik international bevågenhed og opbakning.
Jeg vil spørge hr. Søren Espersen, om ikke han er enig i, at det er en opgave, som danske soldater og sikkerhedsfolk faktisk kan løse og måske endda er nogle af de allerbedste til at løse, og som de i øvrigt løser i en række tilsvarende livvagtsopgaver i andre usikre og farlige lande allerede i dag.
Er ordføreren ikke enig i, at når FN så indtrængende beder os om at komme med et sådant bidrag, skal vi gøre vores ypperste for netop at gøre det?
Og er ordføreren ikke enig i, at når vi sender danske soldater ud, skal vi sikre dem den bredeste og stærkeste opbakning netop her i salen?
Søren Espersen (DF), 2013-12-19:
Det er rigtig godt at få fjernet de kemiske våben fra Syrien, det tror jeg da alle er enige om.
Når så hr. Christian Juhl nævner Irak og Afghanistan, vil jeg sige, at da vi gik med der, var det altså sammen med 350.000 andre allierede soldater med et luftvåben, som totalt kontrollerede luftrummet både i Irak og Afghanistan, med kampvogne, med pansrede mandskabsvogne.
Det var en helt anden situation.
Der kunne man da trods alt trække sig tilbage til nogle områder, hvor man kunne slappe af på nogle baser osv., som vores folk også har gjort både i Irak og Afghanistan.
Her skal man måske bo på et hotel et eller andet sted i en forstad til Damaskus omringet af den syriske hær og så håbe, at al-Qaeda ikke angriber den nat.
Det er det, der er forskellen.
Christian Juhl (EL), 2013-12-19:
Jamen hr. Søren Espersen svarer jo ikke på, om det var en indsats værd.
Jeg mener, at Irakkrigen, Afghanistankrigen og Libyenkrigen efterfølgende har vist sig at være meningsløse indsatser, som har gjort tingene værre.
Her er vi i en situation, hvor vi har en chance for at gøre en reel nedrustningsindsats, få færre våben i et område, som ganske rigtigt er et meget, meget farligt område.
Så kan man jo godt skubbe det over til naboen og sige, at det må de gøre.
Hvis vi nu har dygtige folk, der kan løse opgaven, og det kan jeg forstå at vi er enige om, hvorfor alverden skulle vi så ikke være med til at løse den nedrustningsopgave?
Når Rusland, hvis ikke jeg husker meget galt fra nyhederne i går, også bliver en del af det her, er det vel heller ikke så galt, at vi så i fællesskab prøver at løse den opgave, der er, uanset hvor vanskelig den kan se ud.
Søren Espersen (DF), 2013-12-19:
Sådan er historien jo.
Rusland kom ind og kreerede den her mission, og derfor er det da også fuldstændig logisk, at det er deres tropper, som de har nogle stykker af, der går ind sammen med Assads hær, som de i øvrigt er tætte allierede med på mange måder.
Soldatens ve og vel er det, der er det afgørende for mig og for Dansk Folkeparti i den her situation.
Det er fuldstændig rigtigt, at Dansk Folkeparti har været med til at sende mange af sted, men det har været med en viden om, at der var noget luftstøtte, at der var støtte fra kampvogne, og at det var muligt at sætte andre tropper ind.
Men det er det altså ikke her.
Vi må forlade os på Assads syriske hær.
Christian Juhl (EL), 2013-12-19:
Jeg synes ellers, hr. Søren Espersen plejer at holde sig på et sagligt niveau, når vi diskuterer så alvorlige ting som det her.
Det er jo ikke Rusland, der har besluttet det her.
Det er FN.
Det var Rusland, der foreslog det, da USA og Vestlandene kom på den vanvittige idé, at de ville lave et 3-dages bombetogt dernede, som ville optrappe situationen.
Og nu er vi i en situation, hvor vi i bedste fald kan nedruste området.
Der er vel en gevinst også i Dansk Folkepartis øjne.
Vil hr. Søren Espersen prøve at fortælle mig, om ikke det er en fordel for Mellemøsten at få fjernet de kemiske våben fra Syrien, og om det ikke også er en risiko værd at være med til at løse den opgave?
Dansk Folkeparti har jo da trods alt stemt for andre krige, hvor ofrene har været enorme med døde og og psykisk og fysisk handicappede osv., hvor det ingen mening gav, og hvor soldaterne tog hjem og måtte sige til sig selv: Hvad var årsagen til, at vi skulle lide under det her?
Han kender sikkert selv navnene på de indsatser.
Søren Espersen (DF), 2013-12-19:
Vi har fra Forsvarets Efterretningstjeneste fået dette svar: I Syrien er terrortruslen høj.
Truslen fra tilbageholdelser og kidnapninger er høj.
Truslen fra civile uroligheder er høj.
Truslen fra indirekte og direkte beskydning er høj.
Truslen fra improviserede sprængladninger er høj.
Truslen fra miner og ueksploderet ammunition er høj.
Truslen fra beskydning af luftfartøjer, der beflyver Damaskus Lufthavn, er høj.
Truslen fra spionage mod dansk bidrag i Syrien er høj.
Over for alt det her har man så en pistol og et gevær plus Assads syriske hær, som er en illegitim hær.
Det er det, der er sagen, vil jeg sige til hr. John Dyrby Paulsen.
John Dyrby Paulsen (S), 2013-12-19:
Joh, men så er vi jo tilbage ved det, jeg startede med at sige.
Det ville jo være lidt mærkeligt, hvis vores styrker skulle have, at en kampvogn kørte rundt, samtidig med at de beskyttede en højtstående FN-embedsmand.
Men lad nu det ligge.
Men vi er jo tilbage ved det, jeg startede med.
For alt det her ved forsvaret.
Og det ved de soldater, der skal sendes af sted.
De kender præmisserne.
De har kendt dem hele tiden.
Det er ikke nyt for dem, vil jeg sige til hr. Søren Espersen.
Det har de kendt til, og alligevel siger forsvaret, at den her opgave kan de godt løse.
Den er de trygge ved at deres soldater er uddannet godt nok til at kunne løse.
Men sandheden er jo, at det, hr. Søren Espersen siger, er, at det er Dansk Folkeparti ikke tryg ved at danske soldater kan løse.
Søren Espersen (DF), 2013-12-19:
Vi har bestemt ikke nogen mistillid til danske soldater.
Vi mener faktisk, at de er rigtig dygtige.
Når vi normalt sender styrker af sted, også i små grupper, så er det godt beskyttet, så at sige.
Hvis vi sender eksempelvis specialstyrkerne ind – det ved hr. John Dyrby Paulsen godt – foregår det normalt i hemmelighed.
De foretager deres operationer, og så får vi i bedste fald at vide bagefter, hvad det er, der er sket.
Normalt, når vi sender nogle landtropper ind på jorden, som der er tale om her, selv om der kun er tyve af dem, så ved vi, at de har en form for luftstøtte.
Vi ved, at de har støtte af måske kampvogne, måske af pansrede mandskabsvogne, af artilleri.
Her har de ingenting, vil jeg sige til hr. John Dyrby Paulsen.
Og det er det, jeg siger: De skal ind i Damaskus' forstæder, de skal ind i alle mulige byer, hvor de kemiske våben ligger, side om side med de syriske tropper.
De er jo angrebsmål.
Der siger jeg: Vi er ikke beskyttet ordentligt nok, selv om vores tropper er dygtige.
Det er det, jeg hævder, altså at de militære magtmidler, vi har med, simpelt hen er for dårlige.
Jeg synes da ikke, jeg har nogen særlig lyst til at opleve, at små børn ligger i deres senge og bliver bombet med kemiske våben.
Hvornår har jeg nogen sinde sagt, at det var det, vi ville?
Lad os komme ned på jorden i det her spil.
Jeg er fuldstændig enig i, at de kemiske våben skal væk.
Jeg siger bare: Så send dog de russiske tropper ind, der er allieret med Assad, i stedet for vores 20 soldater med lette håndvåben.
Missionen er rigtig, men de midler, de danske soldater får med, er en katastrofe for dem, der tager afsted, vil jeg sige til fru Mette Gjerskov.
Mette Gjerskov (S), 2013-12-19:
Når vi træffer beslutning om at sende soldater ud i verden her i Folketinget, er det altid, synes jeg, en vanskelig beslutning.
Jeg har sådan en sti hjemme på stuegulvet, jeg kalder den der tænkesti, hvor jeg har gået frem og tilbage rigtig mange gange for at overveje, om vi nu gør det rigtige.
Det er et stort ansvar, man har som politiker.
Derfor er det mig fuldstændig uforståeligt, hvorfor Dansk Folkeparti ikke kan støtte det her.
Jamen det lyder jo næsten, som om at vi skulle have en indflydelse på Warszawapagten i det her land.
Altså, vi beslutter, om vi synes en mission er rigtig.
Det er det, vi gør i Folketinget i dag.
Dansk Folkeparti er det eneste parti, som ikke kan se det entydigt rigtige i at få hevet de kemiske våben ud af det her land.
Assad har lagt sig fladt ned og indrømmet, at han havde våbnene, og accepteret, at verden går ind og henter dem.
Ban Ki-moon, FN's generalsekretær, beder os alle sammen om at bidrage.
Det er mig fuldstændig uforståeligt, at Dansk Folkeparti ikke vil være med til det, der er entydigt rigtigt.
Og så deler jeg naturligvis ønsket om, at alle vores folk kommer hjem i god behold.
Søren Espersen (DF), 2013-12-19:
Fru Mette Gjerskov begår den fejl, at hun tror, den her mission er noget, Danmark har besluttet.
Det er præsident Putin, der har truffet beslutning om den her mission i samarbejde med Assad.
Det er de to mennesker, som har besluttet, hvad der skulle ske.
Og det ved fru Mette Gjerskov jo godt.
Danmark har ikke besluttet noget som helst.
Det eneste, vi beslutter i dag, er, at vi sender vores 20 danske soldater ind i det syriske borgerkrigshelvede, udrustet med lette håndvåben.
Det er den beslutning, Folketinget i dag skal tage.
Beslutningen om missionen har Putin taget for os for lang tid siden.