runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen J. Klint (S), 2007-03-29:
Det er jo svært at gøre det kort, når man har så begejstret en finansminister.
Vi kunne jo bare håbe på, at der fulgte penge med den smittende glæde, at de var lige så nemme at komme til, som smilene er hos finansministeren.
Jeg tror ikke, der er nogen af os, der har noget imod, at man skal dokumentere tingene og argumentere for noget, og at alle og enhver skal kunne blande sig i de målsætninger, der er.
Men det, der er noget galt med, er jo, hvis smukke ord fra politikere ikke bliver fulgt op af garantier i nogle budgetter, så man kan regne med, at pengene kommer.
Så hvor stor harmoni synes finansministeren selv der er mellem de smukke ord fra ministeren selv og fra regeringen og så de reelle praktiske muligheder, gennemsnitsbetragtningerne efter kommunalreformen har efterladt på de enkelte institutioner?
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Det skal jeg vende tilbage til.
Jytte Wittrock (S), 2007-03-29:
O.k., vi lader den ligge der.
Vi vender nok tilbage til det, vil jeg tro.
Så er der et andet spørgsmål.
Det er i forbindelse med, at finansministeren selv sagde, at det er vigtigt, at faggrupperne beskæftiger sig med det, de er ansat til.
Nu har jeg en fortid i amtsrådssammenhæng og i sygehusudvalget, og det, vi opdagede i slutningen af 1980’erne, var faktisk, at sygeplejerskerne kun var beskæftiget med patienterne i 25 pct. af tiden.
Der var et par forklaringer på, hvorfor det var sådan.
Men er det rimeligt, at det er regeringen og os i Folketinget, der centralt pålægger de arbejdsgrupper nogle opgaver, som i hvert fald er på grænsen til det, de er ansat til, og som tager fokus fra den virkelige opgave?
– undskyld mig, jeg er også folkeskolelærer, så jeg er måske præget af det – og de kommer til at beskæftige sig med noget, som er fuldstændig vanvittigt, i forhold til at det er børnene, der skal tages vare på.
Det er ikke et spørgsmål om, at man skal sidde ved et skrivebord og holde fællesmøder med alle mulige.
Det her bliver også rundkreds, venner.
Ole Stavad (S), 2007-03-29:
Derfor vil jeg godt spørge finansministeren, om han ikke sammen med os andre og sammen med kommunerne, sammen med de offentligt ansatte vil være med til, at man virkelig gør det til et hovedtema.
Se, det kan godt være, at der er en række regler, som man da kan begrunde hver for sig, men vi skal også have dem til at hænge sammen med det, der er den primære opgave, nemlig at sørge for, at vores ældre får en ordentlig pleje og omsorg, og for, at vores børn får en ordentlig folkeskole med ordentlig undervisning osv.
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Jo, det har vi, hvis det er sådan, at der kun er 1½ time til egentlig at servicere, altså udføre den primære funktion.
Men jeg ved ikke, hvad det er for papirarbejde, der laves.
Der kan jo være noget, der er fornuftigt, og hvor det er velbegrundet, hvorfor man i givet fald laver papirarbejdet.
Men det er klart, at det, der er unødvendigt, ikke skal gøres.
Det gælder jo på alle områder.
Det her er jo ikke et forsvar for bureaukrati, det er lige så meget et opgør med bureaukrati.
Hvem skal egentlig bruge det?
Det er jo det, der kommer op i en kvalitetsdrøftelse, nemlig spørgsmålet: Hvorfor gør man det egentlig?
Altså, hvem gør egentlig hvad?
Er vi sikre på, at sygeplejersken laver sygeplejerskearbejde, er vi sikre på, at kirurgen laver kirurgarbejde, at portøren laver portørarbejde, og at HK’eren laver kontorarbejde?
Det er jo det, processen går ud på at finde ud af.
Jeg vil jo gerne bekæmpe alt unødigt bureaukrati, så det skulle da glæde mig, om det er sådan, at jeg helt uberettiget kritiserer oppositionen, og at det, der er tale om, ikke bare er, at oppositionen er enige i skattestoppet, men sandelig også i hele den linje, regeringen har lagt, for det fortjener regeringen.
Ole Stavad (S), 2007-03-29:
Jeg er altid lidt imponeret over det engagement, som finansministeren udstråler, og jeg synes faktisk også, at finansministeren i sin replik sagde en række ting, jeg kan erklære mig ganske enig i.
Men jeg synes, at finansministeren brugte lidt rigelig tid på at tillægge oppositionen nogle synspunkter, den ikke har.
Derfor vil jeg bare spørge finansministeren, om han virkelig vil påstå, at udlicitering, altså konkurrenceudsættelse overhovedet ikke kræver hverken yderligere kontrol eller bureaukrati i forhold til, hvad det kræver, hvis man har en rent offentlig sektor.
Selv om vi kan sætte en række regler op og argumentere for og begrunde dem – og vi har alle sammen været med i større eller mindre udstrækning til at lave mange af dem – skal vi vel også se på summen af regler.
Altså, når vi får oplysninger fra socialrådgivere om, at de har 1½ time tilbage af en dag til at møde borgerne i, har vi så ikke et problem, vi har behov for at se på?
Det er det andet spørgsmål, jeg godt vil stille finansministeren.
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Det er sådan, at vi jo ikke skal måles på, hvad man vælger at gøre i de enkelte institutioner.
Nu er vi pludselig tilbage til, at det skal være centralt fastsat.
Altså, det vil være sådan, at institutionerne jo også selv får et ansvar for, hvilket ry institutionen har, og hvor spændende det er at være ansat, det får man i givet fald medansvar for.
Det er jo ikke sådan, at staten skal diktere, hvilke regler der skal gælde i den enkelte institution, når vi taler om mål og målopfyldelse.
Nej, det vi kan sikre, er: Er der uddannelseskapacitet?
Hvad er det, man kan se der skal til på delområder for overhovedet at rekruttere ansatte med den viden, der skal til i almindelighed for at løse nogle forud givne udfordringer?
Alt det indgår jo i den planlægning, der er.
Hvad enten man taler om den kommunale sektor eller den statslige sektor, er det jo sådan, man håndterer det.
Jeg vil sige til fru Line Barfod, at det er sådan, at der altid er nogle, der har forladt den offentlige sektor på grund af alder – altid, det er slet ikke nyt.
Her er bare tale om, at det drejer sig om flere; vi skal vel ud at hente i størrelsesordenen 10.000-20.000 flere medarbejdere om året.
Så udfordringen er nok at spørge: Hvordan håndterer vi det?
En del af de pladser kunne erstattes ved at anvende det, der hedder »kolde hænder«, altså ved at man bruger ny teknik, så vi over tid flytter medarbejderstaben til de områder, der er borgernære, og hvor man har brug for den.
Line Barfod (EL), 2007-03-29:
Nu har finansministeren lige holdt et langt foredrag om, hvor vigtigt det er, at hver eneste institution og hver eneste medarbejder ved, hvilke mål man arbejder efter, og hvad man gerne vil måles på.
Det må vel også gælde for regeringer.
Så er det da også væsentligt at vide: Hvad er det for et mål, regeringen har?
Er det et mål for regeringen at få rekrutteret ved hjælp af uddannelse, opkvalificering og alle de andre ting, så man kan erstatte de 200.000 offentligt ansatte, der holder op i løbet af de kommende 10 år?
Og er det et mål, som regeringen vil måles på, nemlig om man når at få lavet en sådan plan, og om man opfylder planen?
Jeg ville meget gerne høre finansministeren, om det er regeringens plan, at man skal have lagt en plan for at erstatte de 200.000 offentligt ansatte, der holder op i løbet af de kommende 10 år, en plan for uddannelse, opkvalificering, højere løn, en plan for, hvordan man sætter tempoet ned ved at få nogle flere ansatte, altså for alle de ting, der skal til, hvis man gerne vil rekruttere fremover.
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Jamen det er jeg jo fuldstændig enig i, jeg er hundrede procent enig.
Det er nøjagtig de samme standpunkter, vi fremfører i de debatter, vi har om kvalitetsreformen, nemlig at give rum til institutionerne, så de kan løse opgaven.
Men det kræver jo også, at der er nogle mål.
Kommunalbestyrelsen har et overordnet ansvar.
Og det vil sige, at institutionerne må have nogle mål, som kommunalbestyrelsen har godkendt.
Det kan både dreje sig om økonomien, hvor der er en ramme, man har godkendt, og det kan også dreje sig om nogle fælles mål, der så er sat for, hvad det egentlig er, man mener de skal.
De mål kan jo godt være fastsat i et samarbejde eller under et forarbejde blandt personalet i den institution, man i givet fald har ansvaret for overordnet som kommunalbestyrelse.
Så betyder det også, at man har ledelse, for ledelsen på en institution ved så, hvad målene er.
Og det, man bliver målt på, om jeg så må sige, er jo det, man er med til at fastsætte.
Og det er også det, som kommunalbestyrelsen i virkeligheden kræver af institutionen, nemlig at man lever op til de mål, der så er fastsat.
Det bedste er jo, at det involverer samtlige medarbejdere i den pågældende institution eller afdeling, eller hvad det nu engang drejer sig om.
Jeg er jo fuldstændig enig i det, der siges.
Ole Glahn (RV), 2007-03-29:
Jeg har da stor respekt for finansministerens respekt for Folketinget, altså for, at når nu der kommer krav herfra, er man nødt til at opfylde dem.
I Det Radikale Venstre er vi helt klar over, at hvis man gennemfører den tillidsreform og virkelig viser tillid til de medarbejdere, som er VIP’erne, altså er de personer, der går ud og giver de velfærdsydelser, som vi er så glade for i Danmark, og som betyder så meget for vores samfunds sammenhængskraft og meget mere, og giver dem indflydelse, så betyder det da også, at vi i et vist omfang fra Folketingets side, når der kommer en sag på et plejehjem, må sige, at det er ledelsen og det er de politisk ansvarlige på det sted, som har det ansvar.
Det er da konsekvensen af det, og den mener jeg da også at vi skal tage.
I øjeblikket sker der et skred i det politiske ansvar mellem folketingsniveauet og det kommunale niveau, når det drejer sig om et kommunalt plejehjem, og den ledelse, der er på stedet.
Vi skal give plads til ledelsen på stedet; vi skal give plads til kvalitet og uddannelse af medarbejderne; og vi skal give plads til, at den ansvarlige kommunalbestyrelse kan træffe de afgørelser.
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Der er jo sådan set flere elementer.
For det første er der en glæde over, at man på daginstitutionsområdet er overordentlig glad for i personalegrupperne, at man har fået »Plan for læring«.
Altså, man føler virkelig, som man siger, at det faglige niveau løftes, og at man fokuserer på det.
Og så er det jo overordentlig vigtigt for mange – og det siger de selv – når de har et arbejdsområde i institutionen i øvrigt, at de ved, hvad det er, de arbejder efter.
Altså, hvis man eksempelvis har et plejehjem, siger man: Hvad er det egentlig, vi gerne vil måles på?
Hvad er det, vi gerne vil være gode til?
Hvilket ry ønsker vi?
Og det er jo noget, man selv beskriver i givet fald.
Sådan fungerer det mange steder, nemlig at man beskriver, hvad det er, man gerne vil.
Det er jo også det, man så vil måle sig selv på.
Hr. Ole Glahn spørger så: Hvad er alle de andre kontrolforanstaltninger?
Jamen jeg ønsker ikke andre kontrolforanstaltninger.
Jeg ønsker ikke et kommissærsystem.
Så kommer kravet her ...
Ole Glahn (RV), 2007-03-29:
Det er jo altid en oplevelse at høre finansministeren tale engageret om det her, men når man så prøver at analysere, hvad det er, finansministeren siger, må jeg indrømme, at jeg synes, det er meget uklart.
På den ene side hører jeg finansministeren kvittere for vores tillidsreformtanker.
På den anden side hører jeg finansministeren argumentere for, at det sådan set går godt nok, som det er nu, og der skal ikke laves meget om, for
Hører finansministeren ikke, når han er ude og tale med institutionsmedarbejdere og andre, at man synes, at der er for mange detailreguleringer, at der er for meget kontrol, som man skal bruge tid på, og at den tid går fra rigtige velfærdsydelser til borgerne?
Er det ikke det, finansministeren hører?
Og er det ikke det, vi kan forvente at få i den kvalitetsreform, som regeringen vil komme med?
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Nu er det jo ikke et stalinistisk system, vi har i Danmark, selv om det måske ville være svar på det spørgsmål, fru Line Barfod stiller, for havde vi det, kunne man bare gå ud på gaden og tage folk og sige: Her skal du være, og så er det løst.
Sådan er det jo ikke.
Det, det drejer sig om, er at skabe nogle spændende arbejdspladser.
Det er de elementer, der hedder: Hvad kan man gøre for at tiltrække unge mennesker på de pågældende arbejdspladser, hvad kan man gøre for at fastholde dem, hvordan kan man kompetenceudvikle, og hvordan kan man sikre, at de, der er der, føler, at de også kan magte den udfordring, der ligger over tid ved at dygtiggøre sig løbende?
Det er nøjagtig det, vi gør i kvalitetsreformen.
Det er nøjagtig det, vi også har taget skridt til i globaliseringsaftalen, hvor Enhedslisten har valgt at stå udenfor, nemlig hvordan vi lige præcis opkvalificerer folk – og i det her tilfælde jo så især på det private arbejdsmarked.
Men på det offentlige område er det nøjagtig det samme, vi diskuterer i kvalitetsreformen.
Hvordan kan vi egentlig gøre det attraktivt på arbejdspladserne?
Hvordan kan vi få fleksibilitet?
Det har jeg også sagt.
Hvordan kan man have fleksible arbejdstider, så der ikke nødvendigvis er et krav om fuld tid, men så man kan vælge deltid, eller man kan gå fra deltid til fuld tid?
Hele den fleksibilitet skal vi også diskutere.
Når det gælder bureaukrati og penge, er jeg overbevist om, at hvis man sanerer bureaukratiet, så frigør man penge.
Altså det, der i virkeligheden er tale om, når det gælder om at ændre arbejdsgange, er en sanering af bureaukrati, og det betyder også en frigørelse af ressourcer.
Selvfølgelig er jeg enig i, at det var bedre, om lærerne underviste flere timer.
De er jo uddannet til at undervise, og så er det mærkeligt, at den mindste del af lærernes tid i virkeligheden efterhånden går med at undervise.
Det burde man tage op som et tema.
Men det giver konflikt, fordi det bryder med nogle rettigheder, som lærerne har.
Hvad enten vi taler om VUC eller SOSU, er der rettigheder for, hvor meget der må undervises ud af den samlede arbejdstid.
Det burde jo være et krav, at de vil undervise næsten hele tiden, og at andre så må løse alle de overflødige opgaver.
Ole Sohn (SF), 2007-03-29:
Det har sådan set været meget kendetegnende hele dagen igennem, at alle i Folketinget vil det bedste for kommunerne.
Regeringen vil give frihed og vise tillid til kommunerne og ingen regler have, der skal være så få regler som muligt, og når man så kommer til handlingerne, bliver det hele jo alligevel dynget til med regler.
En lang række af de regler, som vi har kritiseret i dag, er ikke nogen, kommunerne laver.
Hvis man skal tage et eksempel, er det jo ikke nyt, at en folkeskole laver elevplaner, det har de mig bekendt gjort i hundrede år.
Det nye er, at de nu skal være centralt fastsatte, de skal lave nationale test og dokumentere i forhold til regeringens behov, ikke i forhold til hvad skolen har behov for.
Det samme skal man gøre på ældreområdet, og sådan er det hele vejen igennem.
Det, der er behov for, er sådan set, at vi viser den tillid til kommunerne, at de har nogle ledelser, som skal stå til ansvar.
Men det, der er problemet, er, at den her regering og Dansk Folkeparti har bygget det op sådan, at det er ministerielle styrelser, man skal kontrolleres af.
Det er det, der har skabt det her unødige bureaukrati og administrative bøvl, som er til ulempe for medarbejderne, og som de gang på gang gør opmærksom på.
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Den siger nøjagtig det samme, som jeg har sagt, nemlig at man skal begrænse bureaukrati, begrænse statslig styring og i virkeligheden give mere rum.
Og det vil vi også.
Vi siger jo udtrykkeligt, at hvis man tager et lokalt ansvar, så får man også større frihed, og det har noget at gøre med, at man lokalt har nogle mål, og at man løser opgaverne lokalt.
Det, der er vores intention, er også, at det, vi tilbyder fra det offentlige, er synligt for dem, der har brug for ydelsen, altså at man som forældre ved, hvad det egentlig er, man kan forvente af skolen eller af daginstitutionen, eller at man som pårørende til beboere på et plejehjem ved, hvad man kan forvente.
Så det kan godt være, der her er nogle andre ønsker end dem, der har været tidligere, men de er borgerrettede, det er ikke for regeringen skyld, det er for danskernes skyld.
Det har noget at gøre med åbenhed, og i sidste ende har det noget at gøre med kvaliteten af det, vi tilbyder.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2007-03-29:
Jamen man forsøger her at give indtryk af, at kommunerne har så meget imod, at man siger til dem, at de skal spørge til prisen.
Men det er ikke min opfattelse.
Jeg tror virkelig, at vi er ude i her at sige, at hvis vi er enige om – og det siger alle at man er enig om – at det er en god idé at spørge til prisen, så går vi ud og siger: Jamen så spørger vi til prisen.
Og så siger man: Nej, det må I ikke beslutte, det skal nogle andre beslutte.
Hvad er det for en debat?
Det er en rigtig systemdebat.
Det afgørende er da, hvad det er for en ydelse, hvad det er for en service, man får som borger.
Og som skatteborgere vil vi have, at vi får en service, der er så god som overhovedet muligt, og den vil vi have bliver givet til de billigste penge, så vi skal betale mindst i skat og afgifter.
Jamen det er da sådan den almindelige logik i det her.
Og så må jeg bare sige, at hvis regeringen og KL i fællesskab kan blive enige om, hvordan man så sikrer en løbende udvikling, der gør, at man i højere grad spørger til prisen, synes jeg da, at det er fornuftigt.
Jytte Wittrock (S), 2007-03-29:
Jeg vil gerne vende tilbage til spørgsmålet om, at man i kommunerne i år ikke har en mulighed for at regulere økonomien.
Der kan selvfølgelig være mange gode grunde til, at man har lidt styr på det i en overgangsperiode, men problemet er vel, at der er nogle kommuner, som i løbet af 2007 får oparbejdet et underskud, både i form af penge og i form af nogle meget nedslidte medarbejdergrupper.
Begge dele er dyrt, og det er dyrt at skylde.
Så hører jeg, at de selvfølgelig selv må regulere næste år, men det er jo ikke at behandle alle kommuner ens, for det er ikke alle kommuner, der har lige dårlige vilkår i år.
Er det sådan, at man fra regeringens side vil tage et særligt hensyn til dem, der i løbet af i år, måske oven i købet af særlige grunde, får oparbejdet et underskud på personalekræfterne?
Der er jo faktisk nogle personalegrupper, som har arbejdet dobbelt uden at få noget for det hele sidste år.
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Til spørgsmålet, om jeg er enig i det, vil jeg sige: Ja, det er jeg enig i.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2007-03-29:
Jamen jeg synes, det var et fornuftigt svar.
Jeg brugte lidt tid i min ordførertale på at forholde mig til, om man forsøgte at lave kunstige modsætninger, at hvis der ikke var en uenighed, måtte man skabe den, nemlig det her indtryk af, at der er nogle, der har en interesse i at finde ud af, hvad der foregår derude, og jagter med regelstyring, og så er der nogle andre, der overhovedet ikke vil have det.
Men der har jo igennem de aftaler, der er indgået igennem flere år, også med den kommunale part, været enighed om, at man i højere grad skulle vide, hvad der foregik, så man kunne få mest kvalitet for pengene.
Min pointe var sådan set bare lige at benytte lejligheden til at få understreget, at fru Helle Thorning-Schmidt som Socialdemokratiets partiformand har sagt, at i forbindelse med diskussionen om kvalitet i den offentlige sektor er det også noget, Socialdemokratiet jagter.
Og som grundlæggende idé er det jo fornuftigt nok.
Så kan man sige: Hvordan gør man det konkret, og hvad skal man bruge det til?
Men det, at man forsøger at finde ud af, hvad der rent faktisk foregår, er åbenbart ikke noget nyt, og det er heller ikke noget, der er ukendt i Socialdemokratiet.
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
... som fru Helle Thorning-Schmidt mener, ligner ikke det, som jeg gerne vil.
Jeg lytter til det, der bliver læst op, og siger, at det, som fru Thorning-Schmidt taler om, er langt fra det, som jeg giver udtryk for.
Regeringen er meget mere forankret i, hvad det egentlig er, der vedrører medarbejderens dagligdag, hvad det egentlig er, man i sin egen institution, om man så må sige, forfølger af egne mål, som er veloplyste, og som er velkendte.
Det er jo det, der er den store udfordring.
Så må fru Thorning-Schmidts udtalelse stå for sig selv, men det, ...
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2007-03-29:
Jeg har et spørgsmål om det her med målinger og kontrol og bureaukrati osv., som diskuteres lystigt, specielt fordi Socialdemokraterne under hele debatten har gjort en dyd ud af at forsøge at opstille et eller andet modsætningsforhold mellem Socialdemokratiet, der overhovedet ikke vil have nogen generende regler og bureaukrati, og så en regering støttet af Dansk Folkeparti, der gerne vil.
Mit spørgsmål er, om det er finansministerens opfattelse, at man sådan over tid har haft en fælles interesse i at vide, hvad der skete i den offentlige sektor, at måle og veje, så man fik en idé om, hvad der blev gjort, og at det også er noget, Socialdemokratiet egentlig jagter.
Jeg står her med et interview, som fru Helle Thorning-Schmidt gav til Mandag Morgen i slutningen af januar, hvor hun siger: »Vi« – altså Socialdemokratiet – »vil give nogle langt mere konkrete løfter, vi kan måles på.
Vi vil fastsætte nogle håndfaste servicemål«.
Hun siger: »For det andet skal vi fokusere meget mere på, hvad vi gerne vil have ud af den enkelte institution, og evaluere meget præcist.«
Og hun siger: »Vi vil gerne være med til at afskaffe unødigt bureaukrati, men jeg kan ikke forestille mig en offentlig sektor uden en stærk evalueringskultur.«
De citater tyder på, at der er en fælles interesse i, at vi ved, hvad det er, der foregår, så vi får den bedste kvalitet.
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Hvis der er overlap i det arbejde overhovedet – og jeg er sikker på, at det er nøjagtig det samme svar, som man også ville få af undervisningsministeren – så må man også se på den måde, det er tilrettelagt på, og hvad det egentlig er, der ligger i de forskellige planer.
For ingen kan vel ønske, at der er overlap.
Jamen jeg er sikker på ....
Klaus Hækkerup (S), 2007-03-29:
Nu er det sådan set ikke det, om der er et pædagogisk formål.
Det, jeg spørger om, er: Er det nødvendigt, at der er tre pædagogiske formål?
Er det nødvendigt, at der er tre forskellige dokumenter, der skal udarbejdes, nemlig både en elevplan, en uddannelsesplan og en uddannelsesbog, og for de svage elever i folkeskolen oven i købet en individuel handlingsplan?
Er det den form for effektivitet, finansministeren taler om – dobbelt, tredobbelt og firdobbelt bogholderi?
Er det regeringens målsætning, og hvis det ikke er, hvorfor har den så gennemført det over for den danske folkeskole?
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Jeg går ud fra, at eleverne normalt går i skole fem dage om ugen, så det at modtage undervisning er i virkeligheden en fortløbende, daglig proces.
Elevplanen er jo noget, der løses ad hoc og lægges ind i løbet af skoleåret.
Jeg håber sandelig også, at man er i stand til at lave elevplanerne, så de har et fornuftigt indhold, for det er vel synligt for enhver, at der er et pædagogisk formål med en elevplan.
Klaus Hækkerup (S), 2007-03-29:
Jeg vil godt fortsætte der, hvor hr. Jan Petersen slap.
Finansministerens udgangspunkt er, at han foretrækker, at lærerne underviser hele tiden.
Så vil jeg godt spørge: Hvis det også er regeringens udgangspunkt, hvordan kan det så være, at man har fastsat, at der for hver elev i folkeskolen skal laves en elevplan, en uddannelsesplan og en uddannelsesbog, og at der for de svage elever, som måske er dem, der i virkeligheden havde mest brug for, at der blev sat tid af til undervisning, oven i købet skal laves en individuel handleplan?
Thor Pedersen (V), 2007-03-29:
Jeg ville være mere bekymret, hvis det var andre end kirurgen, der skulle lave kirurgi, eller andre end skolelæreren, der skulle undervise, eller andre end sygeplejersken, der skulle udføre sygepleje.
For det kunne jo godt være, at det, vi står over for, i virkeligheden også er, at hvis man skal bruge de ressourcer, man har, optimalt, så er det der, hvor man har sin primære uddannelse, at man også har mulighed for at udfolde sig.