Jesper Petersen (SF), 2008-04-29:
Regeringen har givet især de bedst stillede store skattelettelser i sin levetid.
Med lovforslagene nr. L 160 og L 161 er intentionen godt nok at øge arbejdsudbuddet ved at vifte med pengesedler foran danskere, der nærmer sig efterløns- og pensionsalderen, men faktum er, at vi kommer til at kaste en lille milliard kroner efter de danskere, der allerede i dag arbejder, til de er 65 år.
Den gruppe er kendetegnet ved at være den bedst uddannede, den bedst lønnede og den mest ressourcestærke i de pågældende årgange.
Den gruppe får 100.000 kr. mere i skattelettelse, men de buschauffører, SOSU-assistenter, slagtere og jord- og betonarbejdere, der altså ikke kan mere, når de fylder 60 år, eller som måske har måttet stoppe endnu tidligere, får ikke del i guldet.
Det er socialt skævt, og det er hamrende uretfærdigt.
De 800 mio. kr. om året, forslaget koster, når det er i fuld effekt, mener regeringen så kommer ind igen automatisk, fordi arbejdsstyrken vil øges med 4.000 fuldtidspersoner, og det vil få pengene tilbage i statskassen.
Men det er jo altså et meget, meget usikkert skøn, når man skønner, at der lige præcis skulle komme arbejdskraft svarende til 4.000 fuldtidspersoner mere ud på arbejdsmarkedet.
Det siger man selv i lovforslaget, og flere høringssvar sætter også spørgsmålstegn ved, om den spådom er rigtig.
Viser det sig, at den ikke er det, vil alle andre danskere komme til at betale hver en krone, der ikke bliver tjent hjem af et større arbejdsudbud, til dem, der har kræfter og helbred til at arbejde på fuld tid, til de bliver 65 år og altså kan få en skattelettelse på 100.000 kroner.
Regeringens egen arbejdsmarkedskommissionen kritiserede i sidste uge forslaget i skarpe vendinger for at være det mindst effektive og mindst lønsomme tiltag til at øge arbejdsudbuddet.
Kommissionens formand Jørgen Søndergaard mente, at der var tale om en niche på arbejdsmarkedet, og at man med tiltaget vil få alt for lidt for de mange penge, og der er en stor usikkerhed.
Om arbejdsudbuddet bliver øget i det omfang, regeringen mener, kan sagtens vise sig slet ikke at holde stik.
For det første er antagelsen, at der bliver ved med at være så stor mangel på arbejdskraft som nu.
Men konjunkturerne er ved at vende, og hvis der ikke er arbejde at få, kan man jo lokke nok så meget, uden at det har den store effekt.
For det andet findes der også nogle modsatrettede effekter indbygget i forslaget.
Danskere, der tjener godt i årene fra de er 60 år, til de er 65 år, kan vælge at skrue ned for arbejdsindsatsen og alligevel få udbetalt 100.000 kr. i skatterabat, når de fylder 65 år, og med en lavere arbejdstid have tjent det samme, som hvis de var blevet i arbejde fuldt ud, fra de var 60 år, til de var 64 år.
Jeg har sympati for forsøget på at begrænse dødvæksttabet og udelukke de danskere, der, i årene op til de bliver 60 år, har tjent over 550.000 kr.
Men i forhold til at udvide arbejdsstyrken er det jo også bagvendt, fordi det kan få arbejdstagere til at skrue ned for blusset for ikke at komme over grænsen på de 550.000 kr. og dermed miste retten til de 100.000 kr., når de engang fylder 65 år.
I stedet kunne man øremærke forslaget til dem, der er med i efterlønsordningen, fordi de personer jo netop har tilkendegivet, at de overvejer og har muligheden for at stoppe på arbejdsmarkedet, når de fylder 60 år, subsidiært 62 år.
De penge indgår ikke i det her beløb på 550.000 kr., der ellers kommer til at udelukke en, hvis man har tjent mere end det.
Kreativiteten hos skatteborgerne er stor nok, til at jeg ikke tror på, at det har den helt store effekt med den her 550.000-kroners-grænse.
Og skulle den have det, er det jo morsomt at tænke på, at det er en regering som denne, der kommer til at indføre en marginalskat, der er ualmindelig stor på den sidst tjente krone.
Når man når fra 550.000 kr. til 550.001 kr., ryger der nemlig 100.000 kr. i svinget; det er en meget, meget høj marginalskatteprocent, der er på den sidst tjente krone.
Endelig er forslaget her ikke noget, der ligefrem gør skattesystemet mere enkelt at gennemskue.
Som en række af høringssvarene peger på, er forslaget kompliceret og svært overskueligt.
Samtidig vil det medføre store træk på arbejdskraftressourcer i SKAT, foruden at det koster pensionsopsparerne hos ATP 90 mio. kr. om året.
Det er såmænd meget fornuftigt at tænke over, hvordan vi kan øge mængden af arbejdskraft, men SF mener, at det er en uretfærdig måde at gøre det på, og det er tilmed tvivlsomt, om det vil lykkes.
At give medarbejderne i det offentlige ret til fuld tid, at sikre mindre psykisk og fysisk nedslidning, at sørge for bedre efteruddannelse, at sørge for bedre integration er efter SF's mening langt bedre måder at bruge pengene på, hvis målet reelt er at øge arbejdsudbuddet.
SF har også foreslået en senioraftrapningsordning på flaskehalsområder, der passende kan starte i det offentlige, hvor vi står over for en stor mangel på f.eks. sygeplejersker, SOSU-assistenter og -hjælpere, der her til formiddag sang så smukt ude på Slotspladsen.
De stopper i stort tal, når de bliver 60 år, men kunne trappe langsomt ned med tilskud fra staten i en aftrapningsordning.
Så ville det øge arbejdsudbuddet i de sektorer, hvor vi for alvor kommer i problemer.
Det er rent faktisk målet for SF at øge arbejdsudbuddet.
For regeringen lader målet til bare at være en måde at give endnu flere skattelettelser på til især de bedst lønnede og de bedst uddannede.
Det er det, der vil ske med det her forslag, og derfor kan SF ikke støtte det.