Mette Frederiksen (S), 2014-05-13:
Jeg tror, jeg vil starte et andet sted, end jeg først havde planlagt, for jeg har jo lyttet til diskussionen her i dag.
Og egentlig vil jeg gerne rose for, at vi har kunnet lave så bred en politisk aftale.
For der har været mange uenigheder, og jeg tror sådan set, at der for så vidt stadig er uenigheder forligskredsen imellem.
Det er rigtigt, at der er nogle af os, der har været optaget af at komme af med varighedsbegrænsningen.
Og der er partier, der har været bekymret ved at lade den varighedsbegrænsning ophæve.
Vi har til gengæld været meget enige om, at mennesker med livstruende sygdom skal stilles bedre end i dag.
Vi har diskuteret, hvor mange byrder arbejdsgiverne må og skal pålægges.
Men alle de der uenigheder til trods er det lykkedes Folketingets partier – med undtagelse af et enkelt – at lave en bred politisk aftale på sygedagpengeområdet.
Det synes jeg er godt gået.
Og jeg synes, det er folkestyret, når det er bedst, at man – på trods af at man kommer med vidt forskelligt udgangspunkt og måske også en gang imellem ønsker noget forskelligt med det, vi sidder og diskuterer – alligevel kan enes om noget, efterfølgende fremsætte lovforslag og få det vedtaget.
Det var rosen.
Godt gået til Folketingets partier.
Jeg er glad for det lovforslag, der ligger her.
For vi har igennem mange år været optaget af at få varighedsbegrænsningen ophævet.
Og det har vi først og fremmest af den årsag, at det grundlæggende er dybt urimeligt, at mennesker, der er sygemeldte og ikke kan arbejde, kan opleve at stå i den uholdbare situation, det er at miste et forsørgelsesgrundlag, selv om de ikke kan forsørge sig selv med arbejde netop på grund af, at de er sygemeldt.
Så kan man diskutere metoden til at komme den varighedsbegrænsning til livs.
Jeg står fuldt bag den løsning, vi har valgt her.
Og det gør jeg, fordi jeg mener, Enhedslisten grundlæggende tager fejl med hensyn til det kloge i bare at ophæve varighedsbegrænsningen.
For det bare at fjerne varighedsbegrænsningen uden samtidig at gøre sig utrolig umage i forhold til at sætte noget andet i stedet har indbyggede risici.
Det er risici i forhold til potentielt at forlænge sygedagpengeperioder.
Og det skal man da være påpasselig med.
Derfor mener jeg sådan set, vi har fundet en ret fin model – det kan godt være, vores model er lidt Storm P.-agtig, det vil jeg ikke afvise – hvor vi siger: Ingen skal stå med den usikkerhed, at ens forsørgelsesgrundlag kan bortfalde, hvis man fortsat er syg.
Den usikkerhed skal væk.
Omvendt skal vi jo ikke have et system eller et samfund, hvor man bare kan blive ved med at gå på sygedagpenge, for det er heller ikke lykken.
Der er nogle, der har behov for at være på sygedagpenge i lang tid, fordi det er det, deres sygdom tilsiger.
De skal selvfølgelig være sikret, og det er derfor, vi laver en ny ottende forlængelsesmulighed.
Men når det gælder de mennesker, der har behov for det, der for nogles vedkommende er en tværfaglig koordineret tidlig indsats for komme tilbage på arbejdsmarkedet, vil det jo være en meget bedre løsning for det enkelte menneske end bare at forlænge sygedagpengene.
Er den ydelse høj?
Nej, det er den ikke.
Er den okay?
Ja, det er den.
Den svarer til kontanthjælp, men den er bedre, fordi der hverken er formue- eller ægtefælleafhængighed.
Nej, det er den ikke.
Men er den bedre end det, der er i dag?
Ja, det er den jo, fordi en del af de borgere, vi forventer vil overgå til jobafklaringsforløb, er nogle af de borgere, der i dag enten ryger i det sorte hul og står uden forsørgelse, eller i lange perioder vil være tynget af usikkerheden om, om det er der, man kommer hen.
En mindre del af dem, der har de lange sygedagpengeforløb, vil overgå til jobafklaringsforløb.
Der påhviler os nu alle sammen en fælles stor opgave i at sikre, at de jobafklaringsforløb bliver så gode og målrettede som overhovedet muligt.
Jeg synes personligt, det er grænseoverskridende, at myndigheder kan frakende mennesker sygedagpenge, fordi de ikke ønsker eksempelvis at underlægge sig elektrochok eller brugen af antidepressiva.
Jeg synes, princippet om, at ethvert menneske skal bidrage til sin egen helbredelse, er fornuftigt; det vil de fleste mennesker jo i øvrigt også gerne.
Men jeg synes, det nuværende lovkompleks går for langt med hensyn til, hvad vi kan kræve af det enkelte menneske.
Det får vi også ændret på.
Som det har været fremført af flere, kommer der nu en ny ottende forlængelsesmulighed – det er helt rigtigt.
Og sproget skal understøtte den politiske intention, og gør det ikke det i tilstrækkelig grad, må vi selvfølgelig kigge på det.
Og dermed er det en gentagelse af det tilsagn.
Så vil jeg til sidst sige, at det faktisk heller ikke er så tosset endda, at vi kommer i gang med en tidligere indsats for dem, der har behov for det, for det er ikke noget mål i sig selv, at vi skal have lange sygedagpengeperioder.
Og jeg vil ikke påstå, at jeg er i nærheden af at være læge, og det bliver jeg nok heller aldrig, men jeg tror dog helt grundlæggende på, at det er lettere at komme igennem et sygdomsforløb, hvis der er nogen, der tager hånd om en i situationer, der er svære.
Vi ved, at en tidlig tilbagevenden til arbejdsmarkedet – måske kun delvis – er det, der i hvert fald for nogle kan være nøglen til at komme tilbage til det arbejdsliv, som man måske har mistet på grund af sygdom.
Det, at vi nu laver en fast track-model til dem, hvor man allerede fra starten kan se, at her bliver der måske tale om en langtidssygemelding, er noget helt nyt på sygedagpengeområdet, og det glæder jeg mig til at vi kan folde ud i fællesskab.
Så endnu en gang vil jeg sige tak til Folketingets partier for, at vi på et område, hvor vi startede så langt fra hinanden og har så grundlæggende principielle uenigheder, alligevel har kunnet nå hinanden og lavet en aftale, der for rigtig, rigtig mange sygemeldte vil være en forbedring i forhold til tingenes tilstand i dag.