Søren Pind (V), 2015-02-26:
Tak, formand.
Jeg skal først beklage, at jeg kom til at bytte om på indledningen og min egen ordførertale.
Det skal jeg beklage.
Det var nu ikke hensigten at skabe en nydannelse, hr. formand, det vil jeg godt understrege.
Det var simpelt hen – og nu har man hørt det med fra Folketingets talerstol, man har hørt mig erkende det – en fejl.
Jeg vil bestræbe mig på, at det ikke sker igen de første mange år.
Men det giver mig så til gengæld jo lige anledning til at tilføje nogle ting til min tale, for der er jo ikke nogen grund til at sige det hele igen, og med formandens godkendelse vil jeg også tillade mig at antage, at forslaget til vedtagelse så alligevel indgår i de videre forhandlinger.
Spørgsmålet lød: Har justitsministeren ikke indflydelse på anklagemyndigheden? Hertil svarede landets justitsminister: Jo, men der skal rigtig meget til, før man som politiker skal gå ind i konkrete straffeforhold.
Vi skal passe på ikke at tabe hovedet.
Det var på en forespørgsel om, hvorfor justitsministeren ikke havde bedt anklagemyndigheden om at rejse en sag for landsforræderi.
For regeringen er det her ikke nok.
Justitsministeren kan stå på den her talerstol og sige: Der er ingen tvivl om, at det er landsforræderi.
Men alligevel, når det så kommer til et spørgsmål om at rejse sag, så skal der rigtig meget til.
Selv i en situation, hvor justitsministeren selv står på Folketingets talerstol og siger: Der er ingen tvivl om, at det er landsforræderi, så vil man ikke rejse sag.
Det er sådan set forskellen.
Det er forskellen, også i den alvor, der bliver tilkendegivet, for dermed bliver alvoren til ingenting.
Men regeringen synes, der skal rigtig meget til.
Det er altså ikke nok, som det er.
Dertil må jeg sige, at Venstre er lodret, dybt og inderligt uenig.
Som jeg prøvede på at sige før, er der tale om en anvendelse af symbolik rettet mod os, som siger og gør så meget mere end den enkelte handling.
Det er vi også nødt til at tage med.
Og når den her passivitet oven i købet ifølge professor Jørn Vestergaard medfører, at man i den mellemliggende periode, hvor man så skal tænke over det, man ikke er i tvivl om – ja, det er jo det, regeringen gør, den tænker over noget, den ikke er i tvivl om – faktisk risikerer at lade folk gå fri, fordi regeringen selv har tilkendegivet en form for tvivl i forhold til, om landsforræderiparagrafferne kan anvendes.
Så er der tale om en meget bekymrende passivitet over for mennesker, som drager af sted og gør, som det passer dem.
Det er ærgerligt, at man ikke vil forstå, det er ærgerligt, at man ikke vil handle.
Det sender nogle uheldige signaler til de mennesker, der drager af sted, og det har haft en konsekvens.
I magasinet The Economist kan man se en oversigt, der viser, at Danmark relativt set er et af de lande, der leverer flest såkaldte syrienskrigere, fordi man har set til; fordi man har taget sig tid til at tænke over det, man ikke er i tvivl om; fordi man ikke vil prøve at forstå åndeligt eller kulturelt, hvad sagen drejer sig om.
Derfor har vi ønsket den her forespørgsel, og derfor har vi lavet det forslag til vedtagelse, som jeg tidligere har læst op.
Jeg ser således frem til Folketingets forhandling om sagen.