Martin Henriksen (DF), 2007-02-20:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ind til det principielle i det her, for vi har alle sammen hørt de juridiske argumenter osv.
Men mener ministeren ikke, at der er noget principielt forkert i, at Danmark skal spørge Europa-Kommissionen om lov, når nu der er et flertal i Folketinget, sådan som jeg næsten forstår det; et enigt Folketing, der ønsker, at vi skal have et ernæringsmærke i Danmark?
Er der så ikke noget principielt forkert i, at man skal tage ned, sende breve eller ringe eller holde de her møder for at bede om lov til, at vi kan gøre noget, som et enigt Folketing synes er en god ting
Mener ministeren ikke, at der principielt er noget forkert i det, når nu vi alle sammen er valgt herind for at varetage de interesser, som befolkningen har?
Er det ikke principielt forkert?
Vi synes, at der kommer nogle utrolig gode og positive resultater ud af det.
Meget af forbrugerpolitikken er jo reguleret via EU.
Meget af den gode forbrugerpolitik, vi har i dag, som beskytter vores forbrugere, har vi jo kun, fordi vi har de fælles EU-regler.
Man skal huske på, at på netop fødevareområdet er mange af vores fødevarer importerede og kommer fra andre lande, så jo tættere vi kan samarbejde med de andre, desto mere fornuft giver det også med hensyn til at sikre gode forhold for danske forbrugere.
Så jeg synes sådan set, det er ganske fornuftigt, at vi er med i EU, og derfor skal vi selvfølgelig også overholde de spilleregler, der nu engang er inden for EU.
Jeg synes ikke, at ministeren svarede på spørgsmålet om, hvorvidt der ikke var noget principielt forkert i, at et enigt Folketing ønsker noget, men ikke kan gøre det, fordi vi skal stå til ansvar over for Europa-Kommissionen.
Det virker lidt mærkeligt.
Ministeren ønsker jo selv en ernæringsmærkeordning, sådan som jeg forstår det, så ministeren må vel også mene, at det f.eks. kan gavne fedmeproblematikken eller noget andet i Danmark, og derfor kan ministeren vel godt med de Fttmo055.fm Page 4035 Friday, June 15, 2007 1:58 PM argumenter, som ministeren vil overbevise erhvervslivet om en frivillig ordning med, forsøge at overbevise Europa-Kommissionen.
Det var i hvert fald en mulighed, som jeg synes man bør benytte sig af.
Det vil faktisk sige, at hvis vi i Danmark vedtog det her, ville der være 2-3 år, hvor vi kunne have en national mærkningsordning, før EFDomstolen eventuelt forkastede den.
Men i de 23 år ville vi jo være med til at lægge pres på Europa-Kommissionen, og vi ville være med til at understrege, at det er noget, som Danmark ønsker at få, og det kunne måske også være noget, som kunne gøre, at vi hurtigere fik en fælles ordning i EU.
Var det ikke en vej at gå?
Der er mange lande, der skal være enige, og sådan er det nu engang.
Det, vi får ud af at være med i EU-samarbejdet, får vi til gengæld tifold igen.
Det ved jeg godt Dansk Folkeparti ikke mener, men det mener vi altså.
Så er det rigtigt, at man kunne sige: Skulle vi ikke bare bryde EU-lovgivningen og lave vores eget nationale mærke, og kunne vi så ikke få en hel masse positivt ud af det, i hvert fald 2-3 år, indtil vi så ville tabe den her sag ved EF-Domstolen?
For det, der ville ske i mellemtiden, er jo, at man arbejder videre med det fælles obligatoriske mærke nede i EU, og det er man i fuld gang med dernede her og nu.
Så ville man sige, at Danmark skal vi jo ikke indgå i konstruktive forhandlinger med, for de vil ikke samarbejde med os andre.
Der ville jo ikke være nogen, der ville lytte til os.
Vi har så mange dygtige folk på det her område.
Det vil sige, at vi ville ende med ikke at få nogen indflydelse på, hvordan det fælles obligatoriske EU-mærke kommer til at se ud.
Det bliver så det mærke, vi til sin tid skal leve med.
Det bliver det, der bliver den langsigtede løsning.
Skal vi ikke få indflydelse på den?
Det mener jeg er en rigtig vej at gå frem for en kortsigtet her og nu-løsning.