Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-05-02:
Liberal Alliance har stillet forslaget om afskaffelse af strafrabatter, fordi vi rent principielt mener, det er forkert, at man kan begå en række forbrydelser, uden at få den straf, der burde tilfalde en ifølge straffeloven og ifølge det, man fra Folketingets side måtte synes var rimeligt.
Vi har i udgangspunktet ladet os inspirere af hr. Lars Løkke Rasmussens store landsmødetale fra 2010, hvor han gør op med ideen om strafrabat og også har det utrolig fine argument, at man overlader mere af ansvaret til domstolene i stedet for til Folketinget, når man fjerner disse strafrabatter.
Der er en række mere konkrete områder, man kan gå ind i.
Jeg tænker f.eks. på bandekriminalitet.
Vi ser, hvordan det kun er en fjerdedel af de bande- og rockerkriminelle, der i dag er i de danske fængsler.
75 pct. af dem er altså ude i gaderne og gøre København og andre byer utrygge.
I gennemsnit får de en straf på under 3 års fængsel.
Det betyder, at de kommer alt for hurtigt ud i gaderne igen, kan begå ny kriminalitet og skabe ny usikkerhed og utryghed for danske borgere.
Det synes vi ikke der er nogen grund til at støtte dem i, så vi synes, man må gøre noget fra Folketingets side for at sætte ind over for denne modbydelige form for kriminalitet.
Der er så nogle, der siger, at der jo også er andre end de bandekriminelle, der bliver ramt af det her.
Det er ganske rigtigt, men vi har sådan set ikke tænkt os at holde hånden over nogen forbrydere i det hele taget.
Dansk Folkepartis ordfører nævnte ganske korrekt sexforbrydere.
Man kan godt blive forarget, når man ser, hvordan sexforbrydere, der mishandler børn og begår overgreb på børn, igen og igen laver overgreb og så får en strafrabat på voldtægt mod børn.
Jeg synes, det er ulækkert, at det kan lade sig gøre med det nuværende system.
Det kan vi ikke være bekendt, hverken over for de børn, det er gået ud over, eller de kommende ofre.
De forskellige ordførere har – sjovt nok – forholdt sig forskelligt til det her.
Jeg er noget overrasket over, at Venstre ikke går lidt mere konstruktivt ind i diskussionen om, hvordan vi kan sørge for, at forbryderne kommer til at være lidt længere i fængsel, så vi kan skabe noget mere tryghed for de danske borgere.
Det er jeg især på baggrund af, at det netop er hr. Lars Løkke Rasmussens tale, der har inspireret os til, at der skal gøres noget på det her område.
Straffelovrådet har været kørt i marken igen.
Det er sådan set et af de argumenter, der er sådan lidt på den ene side og på den anden side-spøjst her i Folketingssalen, for der er det helt generelle princip, at er en politiker enig med en anbefaling fra Straffelovrådet, siger man: Jamen prøv at høre her, det her er det, Straffelovrådet siger, så det må vi gøre.
Vi så det i prostitutionsdebatten for nylig.
Her siger justitsministeren på den del, hvor regeringen er enig med Straffelovrådet: Jamen det er, fordi Straffelovrådet siger det.
Og på den del, hvor regeringen så er uenig med Straffelovrådet, fejer man det lidt til side og glemmer at tale om det, for så var det ikke så vigtigt med det der Straffelovråd.
Lad os huske på, at Straffelovrådet jo bare er nogle – eksperter godt nok – vi beder om at komme med nogle vurderinger, men det er ikke politisk sandhed.
Vi vil i Liberal Alliance stadig være imod racismeparagraffen og blasfemiparagraffen, lige meget hvad Straffelovrådet måtte komme frem til, og jeg er sikker på, at der er andre partier, der vil være for, lige meget hvad Straffelovrådet måtte komme frem til.
Derfor er det lidt noget, man kan sige, når man ikke har så mange argumenter på banen.
Der er så nogle, der mener, at finansieringen skulle være et problem.
Som jeg har prøvet at redegøre for, er det jo egentlig ikke en finansiering, der er meget anderledes end den, der blev brugt i den vækstpakke, som lige er blevet aftalt af et ualmindelig bredt flertal i Folketinget.
Jeg går ud fra, at regeringen anerkender, at de finansieringsmetoder, de må bruge, når de laver aftaler med Liberal Alliance, må Liberal Alliance så også bruge, når vi fremsætter forslag.
Der vil i hvert fald være en vis symmetri og rimelighed i, at man kan gøre det på den måde.
Hvis man gerne vil have noget mere konkret, kan jeg da sige, at vi altid står til rådighed med masser af eksempler på ikke alene et dæmpet offentligt forbrug, men også konkrete besparelser.
Man kan jo sige, at alene det med at bygge fængslerne, koster en tiendedel af, hvad det koster om året at lave aktivering i Danmark.
Hvis vi bare sparer en tiendedel i et år, har vi bygget de fængselspladser, der skal til, så det er jo ikke meget.
Derefter er der fremadrettet en driftsudgift på omkring 1 promille af det samlede offentlige budget.
Det kan man vel heller ikke sige er stort og voldsomt.
Det er nok mere viljen, der sætter grænser, end det er de økonomiske rammer, der sætter grænser.
Det, der så er interessant, er, at der alligevel er nogle sprækker rundtomkring, i forhold til hvad partierne mener.
Jeg forstår, at Venstre måske alligevel lukker lidt op i det spørgsmål, hr. Jan E. Jørgensen stillede til hr. Jeppe Mikkelsen, for: Uh, det kunne da godt være, at man ligesom kunne lade stigningsgraden i de her straffe være lidt anderledes.
Og det lyder jo spændende, for så kan det være, at alle fire borgerlige partier – og ikke kun de tre – kan bakke op om det initiativ, som hr. Lars Løkke Rasmussen tog i 2010.
Da hr. Jeppe Mikkelsen skulle svare på hr. Jan E. Jørgensens spørgsmål, blev der heller ikke afvist.
Måske kan man alligevel.
Flere af partierne bebrejdede Liberal Alliance, at vi ikke havde lavet et bandespecifikt forslag.
Jo, jo, hvis enigheden er, at det her – og ikke resten – kun er noget, vi må se på med hensyn til bandekriminalitet, vil jeg da sige, at jeg synes, vi skal lave en fælles beretning i Folketingets Retsudvalg, hvor vi kommer frem til, at vi vil gøre noget ved bandekriminaliteten og straffen på det område.
For det lød, som om det nærmest var et bredt ønske, og at det var helt forfærdeligt, at vi brugte det som eksempel, for der kunne man jo godt argumentere for det, mens resten var noget fy, fy, og det skulle man ikke gøre.
Så vi glæder os selvfølgelig til, at vi kan gøre noget ved straffene på bandeområdet, så ordførernes taler ikke bare er noget, de står og holder som festtaler her i Folketinget, men faktisk også er noget konkret, de mener, når vi nu skal diskutere det i Retsudvalget senere.
Måske var der også en anden sprække i forhold til overgreb af seksuel karakter mod børn.
Der var man måske alligevel også åben over for at gøre lidt.
Og hvis vi kan gøre noget der specifikt, er vi også parate til at gøre det.