Lone Loklindt (RV), 2014-01-23:
Hvis man spørger danskere på gaden, er der ikke mange, der kan svare på, hvad Europarådet egentlig er for en størrelse.
Kun de færreste ved, at der er 47 medlemslande, en ministerkomité, en parlamentarisk forsamling, en generalsekretær, en menneskerettighedskommissær og meget mere.
Men Europarådet handler først og fremmest om menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincipper.
Den europæiske menneskerettighedsdomstol har de fleste dog hørt om.
Som det fremgår af redegørelsen, er domstolsreformen godt i gang, og der er, som det hedder, opnået håndgribelige resultater.
Den helt enorme sagsmængde sorteres nemlig nu efter reformen med lidt hårdere hånd, samtidig med at der er mere end dobbelt så mange domsafsigelser end tidligere.
Det hedder også i redegørelsen, at Danmark deltager aktivt i Ministerkomiteen, og det mener jeg er meget væsentligt.
Desværre tyder det jo på, at det slet, slet ikke slår til.
Der er jo alt for mange eksempler på systematiske brud på menneskerettigheder i flere medlemslande.
Den voldelige magtanvendelse, der sker i de her dage i Ukraine, er helt uacceptabel, og landet overholder på ingen måde forpligtelserne som medlem.
Og det er på trods af, at der faktisk er blevet sat den mest omfattende handlingsplan i gang med aktiv dansk støtte gennem naboskabsprogrammet.
Det er et stort problem, for som det også tydeligt står i redegørelsen, afhænger Europarådets troværdighed af, om medlemmerne har vilje til at lytte til kritik og ændre adfærd, når det kræves.
Jeg synes, det ser temmelig sort ud i disse år.
Det gælder såvel forsamlingsfriheden, ytringsfriheden som diskrimination, ikke mindst over for LBGT-minoriteter.
Homoseksuelles rettigheder er under pres, og i denne sag har Ukraine og Rusland intet at lade hinanden høre.
Ruslands ekstremistiske holdning har til gengæld ført til en tydelig opposition, ikke mindst fra dansk side, og vi vil naturligvis fortsat også i parlamentarikerforsamlingen, som vi skal til møde i i næste uge, kæmpe for LBGT-rettigheder og mod diskrimination af seksuelle minoriteter.
Et af de andre aktuelle emner, jeg har lyst til at fremhæve fra redegørelsen, er, at den nyudnævnte menneskerettighedskommissær besøgte Danmark, herunder Rådet for Menneskerettigheder, her i november.
Han tager sådan rundt og besøger landene og tager bestik af menneskerettighedssituationen med fokus på ikke mindst romaer og diskrimination i det hele taget samt børns rettigheder.
Velfunderet kritik kan bruges konstruktivt også i Danmark, og efter besøget udtalte kommissæren, at der bør tages mere systematisk hensyn til barnets tarv på asyl- og indvandrerområdet.
Herunder fandt han det problematisk, at børn over 8 år skal kunne demonstrere integrationspotentiale i familiesammenføringssager.
Hidtil er det jo som bekendt kun den europæiske menneskerettighedskonvention, der er inkorporeret, men hvem ved, vi kommer måske snart til at få flere kernekonventioner inkorporeret.
Andre anbefalinger har Danmark fået vedrørende implementering af antitraffickingkonventionen, bl.a. at forebygge tvangsarbejde, sikre offeret en værdig behandling, yde sikkerhed og beskyttelse og se på muligheden for opholdstilladelse med henblik på at undgå, at offeret igen udsættes for menneskesmugling eller repressalier i hjemlandet.
Der er faktisk mange konstruktive anbefalinger, uanset hvad Dansk Folkeparti måtte mene om, hvad Danmark skal modtage af anbefalinger.
Det er faktisk anbefalinger, som er konstruktive at arbejde med, ikke mindst f.eks. den proaktive politiefterforskning af menneskehandel og tvangsarbejde.
Det sidste, jeg vil fremhæve fra redegørelsen, er Istanbulkonventionen til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder.
Danmark har endelig underskrevet konventionen i oktober, og et lovforslag er blevet førstebehandlet i december, så jeg ser frem til, at Danmark kan ratificere konventionen om vold mod kvinder og vold i hjemmet inden sommer.
Indimellem kan man jo godt som medlem af den parlamentariske forsamling i Europarådet spørge sig selv, hvorvidt det nytter, men at afskære sig fra at mødes med de problemfyldte landes parlamentarikere i et forpligtende samarbejde – i hvert fald på papiret – ville være dumt.
Til gengæld mener jeg, at vi bør smide fløjlshandskerne og bruge de relevante instrumenter, fordi vi vil værne om de grundlæggende menneskerettigheder.
Fra Radikale Venstres side tager vi redegørelsen til efterretning.