Lene Espersen (KF), 2009-11-03:
Enhedslisten har foreslået, at der nedsættes et udvalg, som skal undersøge årsagerne til finanskrisen.
Det foreslås, at undersøgelsen bl.a. skal omfatte en vurdering af reglerne for finansiel virksomhed, myndighedernes tilsyn med den finansielle sektor og en afdækning af andre årsager til finanskrisen.
Jeg er enig med Enhedslisten i, at det er vigtigt at kende årsagerne til den alvorlige krise, som har ramt den internationale finansielle verden og stadig præger sektoren og samfundsøkonomien.
Det er vores ansvar at sikre, at en tilsvarende krise ikke opstår igen.
Når det er sagt, mener jeg, at en stor del af områderne, som ønskes behandlet i udvalgets undersøgelse, allerede er afdækket i andet regi.
Her tænker jeg især på de analyser, som er foretaget i internationale fora.
EU, G 20 og andre internationale fora har drøftet årsagerne til finanskrisen indgående.
Det giver simpelt hen god mening, når der er tale om en international finansiel krise, at det også er på internationalt plan, at årsagerne til krisen afdækkes.
Samtidig er en fælles erkendelse af årsagerne til krisen vigtig, set i lyset af at den finansielle regulering i høj grad er international og derfor også skal ændres internationalt.
Det kræver et fælles udgangspunkt.
Derfor mener jeg ikke, at der overordnet set er behov for at igangsætte et særskilt dansk udvalgsarbejde om årsagerne til finanskrisen.
Mere specifikt foreslår Enhedslisten i beslutningsforslaget, at udvalget bl.a. skal vurdere reglerne for finansiel virksomhed.
På europæisk plan er det grundlæggende arbejde allerede blevet gjort af bl.a. en ekspertgruppe under ledelse af Jacques de Larosiere, som tidligere har været direktør i IMF.
For det første finder ekspertgruppen, at de finansielle tilsyn har for stor fokus på de enkelte finansielle virksomheder frem for også at fokusere på det samlede billede.
For at styrke overvågning foreslås det, at der etableres et organ, der på makroniveau kan overvåge de finansielle markeder og rådgive om systemiske risici i den finansielle sektor.
Det forventes, at etablering af et sådant makroovervågningsorgan bliver vedtaget på Det Europæiske Råds møde i december 2009.
For det andet var samarbejdet om tilsyn med grænseoverskridende finansielle virksomheder ikke tilstrækkeligt.
Rapporten foreslår, at der etableres tre europæiske tilsynsmyndigheder, som sammen med de nationale finanstilsyn har til formål at styrke tilsynet.
Der har været bred opbakning i EU til forslaget, og forhandlingerne er allerede i gang.
For det tredje konkluderer rapporten, at aflønningsstrukturen i flere finansielle virksomheder skabte incitamenter til at løbe overdrevne risici eller til at have et overdrevent fokus på kortsigtede resultater på bekostning af virksomhedernes langsigtede profitabilitet og overlevelse.
Det er væsentligt for mig at understrege, at vi jo i Danmark har en arbejdsmarkedsmodel, hvor det er arbejdsmarkedets parter, der selv forhandler, men vi vil meget gerne medvirke til, at de henstillinger, der er kommet fra Kommissionen, også bliver ført ud i livet herhjemme uden at gå på kompromis med den måde, vi traditionelt har valgt at lade arbejdsmarkedets parter selv klare tingene på.
For det fjerde fandt rapporten, at der er områder i den finansielle sektor, der hverken nationalt eller på europæisk niveau har været reguleret tilstrækkeligt; det drejer sig særlig om kapital- og hedgefonde.
For det femte har krisen vist, at mange banker ikke har haft tilstrækkeligt med kapital til at kunne modstå krisen.
Her er der er et helt centralt element, nemlig at bankerne i gode tider skal lægge fra til dårlige tider.
Derfor skal regnskabs- og kapitaldækningsreglerne strammes op.
Jeg mener, at der på internationalt plan er en fælles forståelse for årsagerne til finanskrisen, og at der allerede nu er iværksat vigtige initiativer, som skal forebygge, at en tilsvarende international krise opstår på et senere tidspunkt.
Den internationale finanskrise har haft stor betydning for de danske finansielle virksomheder.
Likviditetskrisen betød sidste efterår, at danske banker fik problemer med at skaffe likviditet til driften, men det er ikke alle banker, der er blevet ramt lige hårdt.
Likviditetskrisen ramte først og fremmest de banker, der har baseret deres virksomhed på et stort indlånsunderskud.
De banker, der har haft balance mellem udlån og indlån eller en stabil langsigtet finansiering, har haft det lettere.
Der er også en række banker, der har haft en meget stor del af deres udlån inden for ejendomsbranchen.
Den kraftige opbremsning i aktiviteten inden for denne branche og det kraftige ejendomsprisfald har fået en afgørende betydning for disse bankers overlevelsesmuligheder.
Blandt disse banker er der nogle, som ikke har kunnet klare sig igennem krisen, og de er enten blevet overtaget af andre banker eller er endt hos statens afviklingsselskab Finansiel Stabilitet A/S.
I flere tilfælde har en gennemgang af lånene hos de kriseramte banker afsløret meget kritisable forhold.
En meget stor koncentration af udlån til en branche og en ukritisk tro på, at prisen på fast ejendom ville fortsætte med at stige, har – kombineret med en tilfældig og lemfældig tilgang til den kontrol og risikostyring, der skulle have fundet sted – betydet, at man ikke har forhindret de værste fejltagelser.
At det er gået så galt i nogle banker og sparekasser i Danmark, skyldes ikke kun den internationale finanskrise, men også andre faktorer.
For det første har nogle bestyrelsesmedlemmer og deres direktører ikke været deres opgave voksen.
For det andet kan det ikke afvises, at nogle banker har jagtet kortsigtede gevinster på bekostning af længerevarende stabilitet.
Her kan aktieoptions- og bonusprogrammer have skabt uheldige incitamenter for ledelsen.
Derfor blev det allerede med bankpakken besluttet, at der skulle ses nærmere på den mere permanente regulering af og rammerne for den finansielle sektor.
Mere konkret skulle der skabes større gennemsigtighed i forbindelse af bankernes solvens og risikoprofil, ligesom der skulle strammes op på reglerne for bankernes salg af egne aktier og anvendelse af variable løndele.
Med kreditpakken blev det besluttet, at der skulle ses nærmere på behovet for en styrket og mere fokuseret finansiel regulering for at genvinde virksomhedernes og husholdningernes tillid til de finansielle markeder.
Det skal bl.a. ske, ved at institutterne bliver gjort mere robuste.
Det skal undersøges, hvilke nationale muligheder der er for at øge institutternes kapitalpolstring.
Det gælder bl.a. en afdækning af, hvorvidt det gennem kapitaldækningsreglerne kan modvirkes, at pengeinstitutter i fremtidige opgangsperioder bygger deres forrentning på en overdreven og uholdbar høj udlånsvækst.
Med afsæt i bank- og kreditpakken har vi allerede iværksat en række initiativer, som skal sikre mod en uheldig risikoadfærd blandt finansielle virksomheder.
For det første skal kreditinstitutter offentliggøre deres individuelle solvensbehov, så offentligheden får indblik i institutternes finansielle styrke.
For det andet er der blevet indført regler, der sikrer, at direktionsmedlemmer i finansielle virksomheder ikke må modtage en variabel aflønning, dvs. bonus, aktieoptioner eller lignende, med beløb, der overstiger 50 pct. af den faste løn.
For det tredje indeholder kreditpakken et forbud mod, at pengeinstitutter udbyder lån, som er øremærket til at købe en banks egne aktier eller garantbeviser i sparekasser.
Sammen med de tiltag, som er blevet taget på internationalt plan for at styrke bankernes kapitalberedskab, er det min vurdering, at vi allerede er godt i gang – både internationalt og her i Danmark – med den gennemgang af reglerne for finansiel virksomhed, som Enhedslisten efterlyser i deres beslutningsforslag.
Forslagsstillerne foreslår også, at udvalgets undersøgelse skal omfatte myndighedernes tilsyn med den finansielle sektor; samtidig slår forslagsstillerne dog fast, at mistanke om eventuelle ansvarspådragende forhold overlades til de relevante myndigheder, og at de ikke vedrører den foreslåede undersøgelse.
Givet denne afgrænsning synes jeg ikke, at det fremgår helt klart, hvad en undersøgelse af myndighedernes tilsyn i så fald skal afdække.
I Danmark er det Finanstilsynet, der fører tilsyn med den finansielle sektor, og i forhold til Finanstilsynets rolle er der allerede med sagen om Roskilde Bank foretaget en undersøgelse af Finanstilsynet og Økonomiog Erhvervsministeriet.
Samtidig er der i sagen om Roskilde Bank blevet foretaget en advokatundersøgelse, som skulle vurdere, hvorvidt der var blevet begået strafbare forhold eller der var grundlag for at anlægge erstatningssager og/eller udtale kritik mod medlemmer af bestyrelse, direktion, ledelsesteam samt intern og ekstern revision.
Endelig har sagerne om nødlidende danske banker givet anledning til overvejelser om, hvorvidt Finanstilsynet har de rigtige redskaber til at kunne gribe effektivt ind.
I forbindelse med bank- og kreditpakken er der derfor tilført Finanstilsynet flere ressourcer og værktøjer til at styrke tilsynet med bankerne.
Det drejer sig bl.a. om regler, som skal sikre, at Finanstilsynets vurdering af det enkelte institut i en eller anden udstrækning skal offentliggøres på institutternes hjemmeside.
Derudover præciseres reglerne for ledelsesmedlemmernes egnethed og hæderlighed, så det i praksis kan blive lettere for Finanstilsynet at gribe ind og afsætte en direktør eller bestyrelsesformand, som ikke driver en finansiel virksomhed på betryggende måde.
Finanstilsynet er endvidere ved at undersøge mulighederne for at kunne udstede administrative bøder til finansielle virksomheder.
Finanstilsynet vil fremover i langt højere grad se på, hvorvidt institutterne driver deres forretning efter en holdbar forretningsmodel, frem for udelukkende at se på, om de enkelte regler hver især er overholdt.
Det vil også blive præciseret i lovgivningen.
Det er vigtigt at sikre, at Finanstilsynet har de nødvendige redskaber og indgrebsmuligheder.
Derfor er vi allerede godt på vej til at sikre dette med de igangværende initiativer, og skulle der opstå behov for yderligere initiativer til at styrke tilsynet med de finansielle virksomheder, ja, så er jeg åben over for det. Enhedslisten foreslår også, at undersøgelsen skal omfatte en undersøgelse af andre årsager til, at den finansielle sektor kunne bryde sammen på en måde, der har været medvirkende til den generelle økonomiske krise og medført de store bankpakker.
Med hensyn til behovet for hjælpepakker til den finansielle sektor er der langtfra tale om et isoleret dansk fænomen.
Der har været gennemført finansielle hjælpepakker i en lang række lande i EU, i USA og i Asien.
I de tilfælde, hvor det har været nødvendigt for at afdække særlige forhold, har regeringen allerede iværksat de nødvendige undersøgelser; det gælder bl.a. pantebrevsmarkedet og pengeinstitutternes salg af egne aktier.
Både med hensyn til pantebrevsmarkedet og med hensyn til bankernes salg af egne aktier har undersøgelserne ført til, at reglerne vil blive skærpet og styrket, og jeg vil gerne slå fast, at hvis der viser sig nye behov for at få afdækket specifikke forhold, vil regeringen også fremover få undersøgt forholdene til bunds.
Så jeg er som sagt helt enig med Enhedslisten i, at det er vigtigt at få belyst årsagerne til finanskrisen.
Det mener jeg også at vi allerede er godt i gang med.
Jeg mener, at årsagerne allerede er tilstrækkelig solidt belyst med den eksisterende afdækning til, at vi nu kan fokusere vores energi på at implementere de mange initiativer, som skal forebygge, at en tilsvarende ny krise kan opstå.
Og med dette udgangspunkt mener jeg ikke, at behovet eller tiden er til at igangsætte et særskilt udvalgsarbejde som foreslået af Enhedslisten i B 3.