Ole Glahn (RV), 2007-03-29:
Fra radikal side er vi meget tilfredse med, at vi får debatten, men vi er ikke helt tilfredse med, at vi får den i dag.
Vi havde gerne set den noget senere, for der ligger jo en trussel fra finansministeren mod kommunerne, som ikke er afklaret endnu, det, vi fra oppositionens side har kaldt Thors hammer.
Finansministeren har jo truet kommunerne med, at hvis de sidste år brugte mere, end der var indeholdt i en bestemt ramme, så ville man i 2007 trække kommunerne i bloktilskud.
Resultaterne fra året 2006 kender vi jo ikke endnu.
De havde været rare at kende, og dem ville vi sikkert have kendt, hvis vi havde været en måned længere fremme.
Nu er situationen den, at vi må tage den herfra, hvor vi er i dag, og det gør vi så.
Og så kan vi jo vende tilbage til det andet, hvis det skulle blive aktuelt, at finansministeren skal ud at trække kommunerne i bloktilskud i 2007.
Det vil formentlig give en voldsom uro og frustration i kommunerne, hvis vi kommer i den situation.
Vi har jo hele tiden fra radikal side sagt, at vi mente, at regeringen snød på vægten i forbindelse med de kompensationer, man har aftalt med Kommunernes Landsforening, når nu man indførte denne århundredets reform, måske den største reform, vi nogen sinde har fået gennemført.
Som det er sagt tidligere fra talerstolen, kan det her måske lyde lidt teoretisk, men det handler i virkeligheden om velfærden for borgerne.
Kommunerne administrerer 60 pct. af de offentlige udgifter, og det er altså velfærd på børnepasningsområdet, det er skoleområdet, det er gymnasieområdet, det er sundhedsområdet, det er hele socialområdet, og det er også sådan noget som hjemmepleje og ældreomsorg og meget andet, uddannelse osv.
Men det korte af det lange er, at det, vi taler om her, altså er noget, der påvirker hver enkelt borger, og der kan man sige, at det jo må være meget rimeligt, at Folketinget inddrages i debatten om, hvordan rammerne skal være for den velfærd, som borgerne skal modtage.
Vi har i dag hørt Dansk Folkeparti bruge udtrykket »vi« i forbindelse med regeringen, så Dansk Folkeparti opfatter sig altså som en del af regeringen.
Så »vi« har altså et komfortabelt flertal.
Og de agerer på den måde, at de piller noget ud af love, og så siger de, at i stedet for at have det stående i love – det drejer sig om denne kommunale udfordring eller udfordringsretten – så lægger vi det ind i en aftale med Kommunernes Landsforening, vel vidende at den aftale, man laver med Kommunernes Landsforening, kan man så forhandle af med Dansk Folkeparti, og så bliver Folketinget sådan set sat noget ud af spillet.
Det synes vi fra radikal side ud fra en demokratisk synsvinkel er noget problematisk.
Så også i denne sammenhæng er det vigtigt, at vi har denne debat i dag, for det er dels vigtigt, at Folketinget er med til at blive informeret fra regeringen om, hvilke tanker den har gjort sig, dels at Folketinget får lejlighed til at fortælle regeringen, hvordan vi synes, at regeringen skal agere i disse forhandlinger.
Vi har jo været igennem et turbulent år i 2006, og vi har stadig væk en turbulent situation mange steder i kommunerne.
Det er dagligt, man kan læse i lokalaviser om stress.
Mange medarbejdere går ned på grund af stress.
De har gjort en kæmpe indsats, men det er en meget stor omstillingsproces, vi er i gang med.
Og der er mange årsager til, at disse medarbejdere får stress.
Det vil jeg komme tilbage til om lidt.
Jeg havde da forhåbninger om, at finansministeren ville sige noget om – men det kan vi jo håbe på at finansministeren vil svare på, når vi senere spørger – at regeringen står ved det, som regeringen hidtil har sagt, nemlig at kommunerne får lejlighed til i 2008 at justere på de skattesatser, som de har haft.
Det var jo en af forudsætningerne for den aftale, som vi også i Det Radikale Venstre var med til at indgå for 2007, at vi her på grund af udligningsreform osv., som Det Radikale Venstre jo var med til, fastsatte for hver enkelt kommune, hvor meget skatten måtte være.
Men forudsætningen for det var jo, at det i 2008 så blev givet frit.
Det går jeg ud fra at finansministeren vil bekræfte, når han kommer på talerstolen senere.
Jeg går også ud fra, at regeringen er indstillet på, at det først og fremmest skal være bloktilskud, som man fordeler de midler, man giver kommunerne, på, og ikke puljer.
Jeg glædede mig over, at den konservative ordfører var enig i dette, for puljer har jo den kedelige karakter, at de for det første kræver en masse administration for kommunerne at få andel i og for det andet binder kommunerne i den frihedsgrad, de ellers kunne have.
Jeg går også ud fra, at regeringen er åben over for at drøfte, hvilke begrænsninger der skal ligge på drifts- og anlægsudgifterne fra kommunernes side, idet jeg tilkendegiver, at vi selvfølgelig fra Det Radikale Venstres side har et syn på økonomien, som er præget af, at vi har en overefterspørgsel på arbejdskraft, og at disse begrænsninger derfor skal lægges med forsigtighed.
Men vi må sige, at regeringen må sørge for at tilpasse de løfter, den udsteder til borgerne, til de midler, den er i stand at give borgerne, for hvis man herinde uden nogen omkostninger kan stå og love borgerne en masse ydelser, får vi et demokratisk underskud.
Det kan man gøre fra regeringspartiernes og Dansk Folkepartis side, og så må kommunerne prøve at løse det efter det bedste søms princip og prioritere, hvis de meget hårdt ikke kan leve op til de krav, som man stiller herindefra, fordi de ikke har fået midler nok.
Vi mener, at det er meget vigtigt, at man sørger for, at der er spændt et sikkerhedsnet ud under de sundhedsudgifter, som kommunerne nu også har fået en andel af.
Det er jo en helt ny faktor, der er kommet ind i det kommunale budget.
Vi kender det jo tidligere fra amterne, og vi har oplevet mange gange, at det har været utrolig vanskeligt at styre sundhedsudgifterne.
Det vil det også komme til at blive i de kommunale budgetter.
Jeg ved, at der i den nuværende aftale er spændt et sikkerhedsnet ud, og jeg håber sandelig også, at man vil sørge for, at der er et sikkerhedsnet i den kommende aftale.
Vi synes fra radikal side, at man har begået nogle fejl her i år, bl.a. ved at nedsætte prisen på forældrebetaling for børneinstitutioner.
Vi synes, det havde været bedre – og det har vi oplevet at mange forældre er meget enige i – at man havde øget servicen i forbindelse med børneinstitutionerne, og vi er kommet med et forslag om, at man i stedet for at nedsætte den skulle hæve den igen og så lade kommunerne beholde det provenu, der vil komme ud af det.
Så kunne man være med til at sikre serviceniveauet i de børneinstitutioner, som ofte ikke kun er i en dårlig stand, men også er presset i forbindelse med antallet af børn pr. pædagog.
Så vil jeg vende mig til en anden del, for én ting er jo ressourcer, der har med økonomi at gøre, men en anden ting er altså tid som ressource og den belastning, man også oplever som medarbejder i den kommunale verden.
Det er jo sådan, at ansatte i kommunerne oplever, at der er en masse mistillid og en masse usikkerhed omkring dem, og der er meget utilfredshed en gang imellem fra ministres og fra regeringspartiernes side, altså, at man er utilfreds med, at folkeskolen ikke er god nok, at der eksempelvis er for meget rundkredspædagogik, og der er andre eksempler på, at man udtrykker mistillid til de ansatte.
Det dokumenteres i dagligdagen så yderligere af, at man, som vi har været inde på her i debatten i dag, skal bruge stadig mere tid på at udfylde skemaer, hvor man fortæller, at man har løst opgaven på den måde, som vi nu har bestemt her i Folketinget, og som regeringen har været aktiv i.
Jeg brugte tidligere udtrykket, at Folketinget og regeringen har tæppebombet kommunerne og medarbejderne med detailreguleringer og kontrolforanstaltninger.
Og én ting er, at man altså så skal bruge noget tid på at vise, hvordan man har løst opgaven, at man har gjort det rigtigt, men det værste er, at det går fra den tid, man kunne have brugt til at gøre det rigtige.
Og det er altså ikke så interessant i forbindelse med en velfærdsydelse, at man som borger skal bruge tid på at se på, at den medarbejder, der skulle hjælpe med hjemmepleje, i stedet for skal sidde og udfylde skemaer og dermed ikke har tid til at tale med den ældre, ikke har tid til at gøre rent og hjælpe med andre foranstaltninger.
Vi mener, at det er helt afgørende, at vi i forbindelse med disse forhandlinger, der kommer nu mellem regeringen og Kommunernes Landsforening, skaber en situation, hvor regeringen går ud og lover kommunerne, at man vil gå den lovgivning, man har lavet her, igennem og fjerne meget af den detailregulering, der er kommet.
Jeg går også ud fra, at regeringen i det samvær, man har med de forskellige, som lever ude i den kommunale verden, får de klare budskaber, at der er alt for meget detailregulering.
Det giver glæde i arbejdet, det giver de bedste ydelser over for børnene, der skal undervises, over for de ældre, der skal modtage hjemmepleje, over for de syge på sygehuset.
Det er helt afgørende for den offentlige sektors fremtid, at de medarbejdere, der er ansat der, behandles på en måde, hvor vi viser, at vi har tiltro til, at de kan løse opgaven godt.
Det betyder, at de begår nogle fejl en gang imellem.
Men de skal have lov til at begå nogle fejl, frem for at de skal bruge ti gange så meget tid på at sidde og registrere, hvordan vi har bestemt at de skal løse opgaven.
For det rygtes nemlig.
Jeg er eksempelvis meget betænkelig ved den svigtende tilgang, der er til læreruddannelsen.
Jeg er meget betænkelig ved, at det på SOSU-området og en lang række andre områder bliver vanskeligere og vanskeligere at rekruttere personale.
Det tror jeg også – ud over at de er tidspressede – hænger sammen med, at der ikke er den fornødne mulighed for at udøve den faglighed og udøve den beslutningskompetence, som man har i den konkrete situation.
Med disse ord vil jeg sige, at vi ønsker, at den tillid – det er den tillidsreform, som vi fra radikal side arbejder med – bliver udstrakt i den forhandling, man har med Kommunernes Landsforening.
Der er det jo så vigtigt at understrege, at det altså er regeringen, der kommer med nogle krav, som mødes af nogle krav fra Kommunernes Landsforening, og der er det vigtigt, at vi her ved noget om, hvad det er for krav, regeringen kommer med.
For ellers er vi koblet af, og det ønsker vi ikke i et demokrati.