runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lykke Friis (V), 2010-04-13:
Jo, men der er jo intet til hinder for, at man prøver på at facilitere en proces, og det er jo sådan set det, som jeg har prøvet på at give udtryk for, og det synes jeg da i høj grad at en ligestillingsminister skal gøre.
Der er jo altså også nogle barrierer – nu skifter jeg lige spor; jeg ved godt, at der blev spurgt om det med hensyn til erhvervslivet – med hensyn til f.eks. universiteterne.
Her konstaterede man – og det er jo stadig væk tilfældet – at der er meget få stillinger, hvor der både er mænd og kvinder, der søger, så der er jo altså også nogle strukturelle barrierer, som vi bliver nødt til at kigge på her.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-04-13:
Ja, tiden læger alle sår, og det kan jo være, at den også heler nogle sår, som der åbenbart er tale om her i dag.
Det tror jeg sådan set personligt at den vil gøre, for jeg tror på, at kvinder vil blive lige så erfaringsramte efter at have taget en uddannelse, som mænd bliver; det er der meget der tyder på.
Men jeg er alligevel lidt overrasket over, at ministeren går ind i den her diskussion om, at der skal gøres noget.
Altså, helt fundamentalt – også med en liberal minister fra et liberalt parti – er det så ikke virksomhedernes egen ret at bestemme, hvem der skal sidde i bestyrelsen?
For i et demokrati er det vel sådan, at dem, der har stemmeret, dvs. ejerne, også er dem, der bestemmer, og ikke nogen udefra.
Lykke Friis (V), 2010-04-13:
Tiden læger alle sår.
Tiden vil nok gøre noget, men min holdning er nu alligevel den, at jeg ikke ønsker – i modsætning til, hvad der lige blev sagt før – bare at vente og se, hvad der sker.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi tager nogle initiativer inden for det her felt.
Man må konstatere, at tingene jo altså ikke har udviklet sig specielt hurtigt indtil videre, så på den måde skal der ske noget inden for det her felt.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-04-13:
Og så vil jeg gerne tilbage til spørgsmålet om erfaring.
Altså, vil tiden ikke gøre, at der ligesom bliver blødt op på det fortidige efterslæb med hensyn til ligestillingen på uddannelserne, og dermed også sikre, at der kommer flere kvinder, der bliver erfaringsramte, og at andelen i bestyrelserne dermed også vil stige fremover?
Er det ikke en ret logisk og sandsynlig forudsigelse?
Lykke Friis (V), 2010-04-13:
Jamen til det er der jo bare at sige, at det fuldstændig afhænger af, hvilken sektor vi taler om.
Som jeg også allerede har været inde på, ser vi jo altså nu også felter, hvor det sådan set er den anden vej rundt, og det håber jeg så sandelig også vi kan få en debat om på sigt, altså at vi har den truede mand, og at vi nu ser, at mænd mange steder har vanskeligt ved at klare sig, og at der også er barrierer der.
Med hensyn til det første, som spørgeren var inde på, vil jeg sige, at der da er barrierer, som gør, at der givetvis er kvinder, som ikke kommer frem.
Så derfor vil mit udgangspunkt være det, at når man begynder at lede mere og sætte lys på de kvindelige talenter, finder man dem da i høj grad også.
Lone Dybkjær (RV), 2010-04-13:
Det er fint nok, at det så er Amerika, eller et universitet i USA, der har kigget på det her.
Det interessante er jo, hvad de er nået frem til, og om det er en valid undersøgelse.
Jeg har ligesom fru Julie Rademacher helt andre oplevelser fra Norge og også fra – om jeg så må sige – den norske pendant til Dansk Industri, Norsk Næringsliv tror jeg det hedder, eller noget i den størrelsesorden.
Det er jo det, det handler om.
Selvfølgelig skal man ikke sætte kvinder ind i bestyrelser, som ikke aner, hvad det drejer sig om.
Det er der jo heller ingen af os der ønsker eller nogen sinde har sagt.
Det, der er kernen, er, at hvis ikke kvinderne kommer på ganske bestemte poster, så kommer de bare ikke ind i bestyrelserne eller på direktionsgangene.
Yildiz Akdogan (S), 2010-04-13:
Nu har vi mere end en, vi har faktisk to, hvad angår ledelsen, men lad det nu ligge.
Nu sagde ordføreren selv, at Venstre går ind for mangfoldighed i bestyrelserne, og så er det egentlig lidt interessant at se, at man samtidig egentlig ikke gør noget konkret.
Man kommer ikke med en konkret handlingsplan, man kommer heller ikke med en konkret målsætning om, hvordan den her mangfoldighed skal fremmes.
Det eneste, man siger, er: Nej, nej, vi vil ikke diktere noget, vi lader virksomhederne prøve at løfte den her opgave.
Men nu har vi ventet.
Vi har ventet i rigtig, rigtig lang tid, og stadig væk er der under 10 pct. af kvinder på bestyrelsesposter, på børsnoterede bestyrelsesposter.
Så hvor længe skal vi egentlig vente, for at den her mangfoldighed, den her dynamik, som egentlig alle efterspørger og ønsker, skal komme?
Hvad er ordførerens egen målsætning med hensyn til det?
Ellen Trane Nørby (V), 2010-04-13:
Hvis den socialdemokratiske ordfører nu havde lyttet efter, hvad jeg sagde i min tale, ville den socialdemokratiske ordfører også meget klart have kunnet høre alle de konkrete initiativer, som regeringen har taget, og også de initiativer, vi tager fremadrettet.
I den her uge fremlægger ligestillingsministeren også den nye handlingsplan i forhold til redegørelsen med perspektiv og mål helt konkret for ligestilling, ligesom vi har gjort hvert år.
Og hvis man kigger helt konkret på ligestillingstallene igennem den tid, regeringen har siddet ved magten, ser vi, at det er gået fremad; der er både kommet flere kvinder på statslige ledelsesposter, i råd og nævn, og flere kvinder på ledelsesposter generelt, og der er også med charteret taget et meget, meget konkret initiativ, som lige nu forpligter 107 danske virksomheder til at have klare strategier i forhold til at sikre flere kvinder i ledelse.
Hvorfor er det så vigtigt?
Hvorfor holder vi fast på hele rekrutteringslinjen?
Julie Rademacher (S), 2010-04-13:
Nu gør fru Pia Adelsteen sig også til talskvinde for regeringen, og det er jo meget spøjst i en tid, hvor Dansk Folkeparti ellers løber skrigende væk fra ansvaret, som regeringen også har, bl.a. ansvaret for den økonomiske krise.
Men så vil jeg starte med at stille et modspørgsmål: Tager Dansk Folkeparti også ansvar for det, som regeringen i det hele taget laver?
Er der stadig væk tale om et »vi« på alles vegne? Når det er sagt, mener jeg, at vi i Danmark i høj grad kunne blive meget bedre til ligestilling.
Jeg må da indrømme, at jeg faktisk havde håbet på, at vi allerede var langt videre med ligestillingen, end vi er i dag.
Derfor tror jeg, at vi i Danmark generelt er nødt til at sætte nogle klare mål for, hvad vi gerne vil nå.
Vi diskuterer også i forbindelse med uddannelsessystemet netop problemet med, at mænd falder fra i uddannelsessystemet, og det er igen noget, fagbevægelsen har taget op.
Det mener jeg da også er et utrolig stort problem.
Pia Adelsteen (DF), 2010-04-13:
Så tror jeg, at jeg vil følge lidt op på Venstres ordførers spørgsmål.
For jeg synes, at det er bemærkelsesværdigt, at fru Julie Rademacher står og siger, at nu stiller hun det forslag om børsnoterede selskaber, men lige så snart vi taler om fagbevægelsen, jamen så er det os, der bare kan komme med forslaget.
Vi går sådan set ikke ind for kvoteordninger, og det er derfor, vi spørger den socialdemokratiske ordfører om dette: Hvis fagbevægelsen nu bliver inkluderet i det her, vil man så være med til at opløse de fagforeninger, der ikke overholder et 40-procents-krav om 4 år – vi kan jo stille ændringsforslag?
Det kunne jeg godt tænke mig at vide.
Julie Rademacher (S), 2010-04-13:
Hvis fru Ellen Trane Nørby virkelig mener, at der skal fremsættes sådan et forslag her i Folketinget, så synes jeg da, at hun skal gå i gang med at skrive et forslag til ministeren.
Men de har også traditionelt haft langt flere kvinder repræsenteret i fagbevægelsen end det danske erhvervsliv.
Det her skal ikke kun være en kamp mellem fagbevægelsen og det danske erhvervsliv.
Jeg tror bare, at kvinder også på topposter i høj grad vil bidrage yderligere til det.
Orla Hav (S), 2010-04-13:
På vegne af hr. Ole Vagn Christensen skal jeg fremføre de socialdemokratiske synspunkter på sagen her.
Vi er sådan set enige med Enhedslisten i, at det her er en god og ædel sag, som vi bør fremme mest muligt.
Vi er blot uenige i metoden, nemlig at det skal være en statslig fond, som skal løse opgaven.
Vi vil meget gerne være med til at skabe nogle incitamentsstrukturer, som gør, at den vedvarende energi kommer ud til befolkningen på kommercielle vilkår, sådan at det er efterspørgslen efter de energirigtige løsninger, der også bliver det, der bliver drivkraften i at ændre Danmarks energiforsyning fra fossile brændstoffer til vedvarende energikilder.
Så langt hen ad vejen har vi stor sympati for Enhedslistens forslag, men vi deler altså ikke synspunktet om etableringen af en fond.
Den oplysningskampagne, som ministeren stiller i udsigt, kunne jeg jo godt ønske mig blev rettet mod de finansielle institutter, så de i langt højere grad ville være indstillet på at medvirke til løsninger, som ikke blot går ud på en forlængelse af oliefyrets levetid, men i langt højere grad sikrer, at vi lever op til at skabe den helt nødvendige ændring af Danmarks energiforsyning i retning af vedvarende energi.
Jeg vil håbe, at ministeren vil bruge noget krudt på at informere den finansielle sektor om, at det er det, vi i høj grad har brug for, hvis vi skal kunne leve op til de smukke mål, som ministeren jo også giver udtryk for at have.
Vi er så nogle, der synes, at det går lidt langsomt, og meget gerne vil være med til at sætte yderligere fut i den her proces.
Men på det foreliggende grundlag kan vi ikke støtte Enhedslistens forslag.
Julie Rademacher (S), 2010-04-13:
Jeg er utrolig glad for, at fagbevægelsen er blandt dem, der sætter de her punkter på dagsordenen.
Fagbevægelsen er om nogen dem i Danmark, der igennem mange år har lyttet til kvindebevægelsen.
Fagbevægelsen har i høj grad sat ligeløn på dagsordenen; fagbevægelsen har i høj grad sat ligestilling på dagsordenen – vi gør det bl.a. i morgen i et åbent samråd med ministeren om graviditetsdirektivet.
Jeg vil godt lige påpege, at når jeg siger, vi skal have flere kvinder dér for at leve i et mere demokratisk samfund, så mener jeg det.
Det betyder ikke, at jeg mener, at Danmark i dag er udemokratisk, men det ville bestemt klæde os, hvis vi også fik flere kvinder på topposterne.
Jeg forstår ærlig talt ikke, hvorfor Venstre og de andre borgerlige partier er så bange for at sætte nogle klare målsætninger op for, hvad det er, vi over tid skal nå på ligestillingsområdet.
Jeg vil da glæde mig meget til at indgå i en højere dialog om det her, men det er jo også utroligt, at det er oppositionen, der skal fremsætte beslutningsforslag på de her områder, før vi kan komme i debat med de borgerlige om det.
Ellen Trane Nørby (V), 2010-04-13:
Jeg vil ligesom hr. Simon Emil Ammitzbøll opfordre til, at man lige dæmper retorikken, så den kommer til at passe, for at kalde det danske samfund udemokratisk, fordi vi ikke har kvoter, synes jeg måske nok tangerer disrespekt for de danske vælgere og det danske samfund i det hele taget.
Jeg går også ud fra, at den socialdemokratiske ordfører har respekt for de ejere og aktionærer, der er i de danske virksomheder, som på deres generalforsamlinger træffer nogle kvalificerede valg af, hvem der skal sidde i bestyrelserne og i ledelsesorganerne.
Jeg vil gerne spørge den socialdemokratiske ordfører, som jo åbenbart går så meget op i, at der skal være millimeterdemokrati i samfundets top, om fagbevægelserne ikke skal opløses, for så vidt jeg kan se, er der hverken ligestilling i TIB eller i nogen af de andre fagforbund, og de er vel egentlig også en vigtig del af samfundet.
Det plejer Socialdemokraterne da at fremføre.
Julie Rademacher (S), 2010-04-13:
Jeg er bestemt stolt af at være opdraget i et demokratisk samfund i det sønderjyske, og jeg er bestemt også stolt af at repræsentere både jyder og kvinder her i Folketinget.
Jeg er også utrolig bevidst om, at hvis vi skal udvikle Danmark fremadrettet, sådan at de næste generationer af både mænd og kvinder kan foretage nogle deciderede frie valg ud fra lige strukturer, er vi nødt til at handle nu, for ellers går der 20-40 år, før vi opnår en reel form for ligestilling i Danmark.
Når det kommer til det faktuelle, kan jeg sige, at jeg har talt med den norske ligestillingsminister.
Jeg har talt med administrerende direktører i Norge, som før var kritiske, men nu synes, at det er en glimrende lovgivning, der er kommet.
Det bidrager, de er ikke mindre kompetente, og faktisk siges det også: I har jo rigtig mange dygtige danske kvinder.
Så var jeg inde at kigge, og jeg så, at der efterhånden er flere danske kvinder i de norske bestyrelser, end der er i de danske bestyrelser.
Så vi kan jo starte med at hente de kvinder hjem.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-04-13:
Så håber jeg, at ordføreren vil starte med at indhente de oplysninger ved at læse den rapport, som ministeren omtalte, og hvis ikke ordføreren skulle have den, kan ordføreren komme ned og låne den.
Den ligger her på mit bord.
Det er ikke gode erfaringer, der er fra Norge.
Så er det jo nemt nok at fyre dårlige vittigheder af, men hvad med det faktuelle, det er der ikke helt styr på.
Jeg har ikke nogen rødder på Sydsjælland.
Det er bare, fordi der er gode folk på Sydsjælland, der synes, at jeg var en bedre repræsentant end nogle, der var født der.
Det må de jo om.
Så blev der også sagt, at man nærmest kunne sætte spørgsmålstegn ved, om det var et demokratisk samfund, hvis ikke vi gjorde det her.
Jeg synes lige, man skal prøve at hæve det retoriske niveau bare en smule, så der dog er noget som helst fagligt og sagligt i det, der bliver sagt.
Det er noget vrøvl at sige, at Danmark ikke skulle være et demokratisk samfund, og da heldigvis for det.
Julie Rademacher (S), 2010-04-13:
Hvis ordføreren for, jeg kan snart ikke huske hvilket parti, havde lyttet til, hvad der blev sagt før sidste 8. marts, så er det bestemt noget, som vi hos Socialdemokraterne har på dagsordenen, også kvoter i vores eget parti.
Og vi har jo både kvinder og mænd i ledelsen, og det har vi sådan set også i vores folketingsgruppe.
Vi ved også godt, at det kan blive bedre.
Det er vi helt klar over.
Derfor arbejder vi på sagen.
Men det er et demokratisk forankret parti, og det er beslutninger, som skal vedtages på en partikongres og ikke nødvendigvis i Folketinget.
Derimod mener jeg dog, at der er sket nogle utrolig interessante ting i Spanien, hvor man ikke har indført kvotering, men et paritetsprincip, som netop handler om, at der skal være mænd og kvinder på listerne, ellers bliver man ikke godkendt til at stille op.
Så jeg synes, vi i Danmark skal indhente oplysninger fra udlandet om, hvordan man gør det der, så vi kan lære mere af det.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-04-13:
Man ved jo nærmest ikke, hvor man skal begynde, og hvor man skal slutte.
Jeg vil i hvert fald gerne sige tak til Socialdemokraterne for at indrømme, hvad det er for en slags samfund, vi får, hvis det uheldige skulle ske, at Socialdemokraterne fik regeringsmagten.
Det er et samfund, hvor man siger, at man indfører kvoter, fordi man går ind for ligestilling, og så siger man – lidt for sjov, men måske mener man det lidt alligevel – at kvinder jo i øvrigt snarere er klogere end mænd.
For man tager alligevel ikke det med ligestilling rigtig alvorligt, det er bare et politisk korrekt paradeforslag, man kører af på bekostning af samfundsøkonomi, virksomhedsøkonomi osv.
Når man nu er så glad for kvoter, hvorfor starter vi så ikke i Folketinget?
Der er jo kun 37,4 pct. kvinder valgt ved sidste valg.
Kommer der ikke snart et socialdemokratisk beslutningsforslag om, at der skal være 40 pct. kvinder i Folketinget?
Man kunne jo starte med sig selv i stedet for at plage andre.
Julie Rademacher (S), 2010-04-13:
I flere hundrede år, faktisk i flere tusinde år har det været sådan, at det var mænd, der styrede Danmark.
Det var mænd, der havde en 100 pct.-kvote, fordi kvinderne ikke havde ret til at komme ind i lokalerne, hvor beslutningerne blev truffet.
Det har vi heldigvis fået ændret, og for ca. 100 år siden fik kvinderne for første gang stemmeret i Danmark.
Det står dog knap så godt til i byrådene, og også i erhvervslivet kan man blive langt bedre til at rekruttere kvinder.
Når Socialdemokraterne går ind for det her forslag om at indføre kvoter i børsnoterede virksomheders bestyrelser, er det, fordi vi ved, at hvis ikke vi tager et godt nok kontroversielt og hårdt middel i brug og opstiller en klar målsætning for, hvad vi over tid skal nå i Danmark, så går der måske 30, 40, 50 eller 100 år, før vi har lige så mange kvinder i beslutningslokalerne i Danmark, som vi har mænd.
Jeg synes, det har været et o.k. tiltag med charter i ledelse, jeg synes, det er glimrende at nedsætte en task force, jeg synes, det er rigtig godt at lytte til DJØF/AC og rigtig mange andre, som kommer med indspark, bl.a. danske erhvervskvinder, til, hvordan vi får flere kvinder i ledelse og flere kvinder på topposter.
Jeg synes også, det er flot, at store virksomheder som Mærsk har meldt sig under fanen.
Men er det nok?
Er det nok bare at rose, eller er vi nødt til at sætte et klart mål?
Ja, til det sidste.
Vi mener, at staten er nødt til at gå ind og spille en rolle, og vi mener også, at det vil være rimeligt ud fra den betragtning, at kvinder bestemt ikke er dummere end mænd, snarere tværtimod.
I dag har vi allerede kvoter i Danmark.
F.eks. er jeg blevet valgt til Folketinget, dels fordi nogle måske har stemt på mig, fordi jeg er kvinde, dels fordi jeg er jyde.
Det er jo sådan, at vi i Danmark har sat et klart mål om, at vi skal være så og så mange repræsenteret fra de og de dele af landet, og det er jo geografisk kvotering.
Det er sådan, når vi laver kommissioner, eksempelvis Grønlandsk-danske selvstyrekommission, at man har paritet, og det vil sige, at der skal være lige mange grønlændere og danskere i kommissionen.
Det er jo også kvoter.
Vi har også kvoter på rigtig mange andre områder, så hvorfor er vi lige præcis på ligestillingsområdet så bange for at sætte den her klare målsætning?
Det har jeg faktisk svært ved at forstå i dag.
I dag ved jeg, det er nødvendigt at blive valgt, det er nødvendigt at træffe beslutninger, og det er nødvendigt også at lære at styre, også som kvinder, ellers kan vi ikke kalde os et demokratisk samfund, og ellers går vi også glip af utrolig mange ideer, for jeg er af den grundlæggende overbevisning, at mænd og kvinder er forskellige.
Hvis ikke vi også får kvinder med i innovation, får kvinder med i ledelse, er der rigtig meget, vi i Danmark går glip af.
Så Socialdemokraterne er bestemt og endeligt for kønskvotering i forhold til børsnoterede virksomheders bestyrelser og har tænkt os at stemme ja til beslutningsforslag nr. B 161.
Ellen Trane Nørby (V), 2010-04-13:
For det første er der ikke nogen ting, der er blevet sendt i udvalg, men oppositionen kan jo ikke affinde sig med det faktum, at vi principielt ikke støtter kvoter.
Så kan fru Pernille Vigsø Bagge jo stå og kritisere os nok så meget, men det er jo en politisk holdning, at vi ikke ønsker at stemple alle kvinder og sige: I er der kun, fordi I er kvinder.
Vi ønsker at sætte fokus på kompetence og kvalifikationer, og vi kan se, at danske kvinder er enormt dygtige.
Det er jo også derfor, der er mange danske kvinder, der er blevet rekrutteret til bl.a. norske bestyrelser, og det betyder jo også, at de på deres cv får noget bestyrelsesarbejde og viden og kvalifikationer, som også helt sikkert vil betyde, at de bliver mere attraktive i forhold til udnævnelser i Danmark.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2010-04-13:
Ordføreren kan jo nævne Mærsk lige så mange gange, ordføreren vil, men realiteten er, at i 62 pct. af de store danske virksomheder er der ikke en eneste kvinde i bestyrelsen.
Det er et meget, meget grimt tal at vågne op til, uanset om man hedder Mærsk og står i et charter eller ej, for det, at man står i et charter, betyder ikke, at der kommer nogen kvinde i bestyrelsen, hvis der ikke er en i forvejen; det betyder bare, at man gerne vil vise regeringen noget goodwill i forhold til et eller andet såkaldt initiativ på ligestillingsområdet.
Forpligtelsen ligger ingen steder, når man som det eneste kan risikere at blive smidt af en liste, man har stået på.
Det her med at være bevidst om, at der skal være mangfoldighed i virksomhedernes bestyrelser og ledelser, er jo ikke nogen ny sag; vi har diskuteret det her siden år 2000 – mindst, om ikke før også.
Har regeringspartierne ikke andre bud end det her charter og så at sende det hele i udvalg?
Ellen Trane Nørby (V), 2010-04-13:
Jeg synes da, det gør en meget, meget klar forskel, om man bliver smidt ud af et charter.
Det viser da, at man som virksomhed overhovedet ikke på en ansvarlig måde tager opgaven alvorligt i forhold til at sikre en mangfoldighed på ledelsesgangen.
Og jeg oplever sådan set, at der er en meget stor interesse for at komme med i charteret, men også en meget stor seriøsitet omkring at sikre, at man som virksomhed også er målrettet for at kunne rekruttere velkvalificerede medarbejdere fremadrettet, for de fleste danske virksomheder har heldigvis lagt mærke til, at hvis man skal overleve i den internationale konkurrence, nytter det ikke noget, at man bare gør tingene, som man altid har gjort; så er der behov for, at man også tager nye initiativer i brug.
En af de store virksomheder, der har meldt sig til, Mærsk, er jo netop en virksomhed, der har sagt: Vi vil gerne forpligte os selv på at gå ind her.
Vi synes, det er vigtigt, at man tager den dialog, fordi vi modsat SF ikke går ind for, at man skal tvangsopløse virksomhederne.
Det mener vi ikke er den rette vej frem.
Men jeg mener heller ikke, det er uforpligtende at være med i charteret.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2010-04-13:
Ordføreren taler meget om det der med, at man skal kunne vælge selv.
Og man kan da sige, at der er mere end 130 danske erhvervskvinder, der har valgt at rejse til Norge for at sidde i virksomheders bestyrelser dér, fordi de ikke har kunnet få plads i de danske virksomheders bestyrelser.
Det er i hvert fald det, mange af dem selv angiver.
Og i øvrigt sidder der så nu flere danske kvinder i norske virksomheders bestyrelser end i danske.
I øvrigt er der mange sjove historier rundtomkring i hele Europa om, hvordan man tager det her meget, meget alvorligt.
Ministeren var faktisk også, synes jeg, meget alvorlig, i forhold til at man godt vil gøre noget.
Ordføreren står og taler om masser af initiativer, og at der er et charter for flere kvinder i ledelse, hvor virksomheder forpligter sig.
Man forpligter sig jo ikke til en disse, for der sker jo ingenting, hvis man ikke når sine målsætninger.
Der sker jo ingenting, hvis ikke virksomhederne i det der charter gør noget konkret for at sikre flere kvinder i ledelsen.
Hvilken forskel gør det?
Det kunne jeg godt tænke mig at høre ordføreren om.
Yildiz Akdogan (S), 2010-04-13:
Jamen et eller andet sted lyder det, som om ministeren ikke mener, der er nok egnede kvindelige kandidater til de her bestyrelser.
For hvis man i Norge kan finde dem, hvis man i Portugal og Spanien kan finde dem i befolkningen, burde vi da også kunne finde nogle dygtige kvinder til bestyrelsesposter.
Vi har trods alt en meget højtuddannet gruppe af borgere.
Nu har ministeren ikke rigtig konkret svaret på de spørgsmål, der blev stillet tidligere, og derfor vil jeg gerne spørge: Hvad er egentlig ministerens helt egne konkrete mål for, at vi kan løse det her problem?
For det er jo et demokratisk problem, det må ministeren også erkende.
Jeg vil gerne høre: Synes ministeren egentlig ikke, at der bør være en konkret målsætning?
Hvad er ministerens konkrete mål for, hvad vi kan gøre, for at den her demokratiske skævhed kan rettes op?
Er det 20 pct., 30 pct., 50 pct.?
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministerens helt egen personlige vurdering af det.