Per Clausen (EL), 2012-06-06:
Jeg synes jo, det er lidt spændende, at vi var lige ved at få en debat om god oppositionsskik, og der kan vi jo sikkert allerede nu udveksle erfaringer om, hvilke betegnelser og ord man kan bruge om en siddende regering.
Jeg håber så ikke, at vi går skridtet videre og også her i Folketinget begynder at føre en debat om, hvad der sådan er god parlamentarisk grundlagsskik, altså hvad partier, der er parlamentarisk grundlag for en regering, kan tillade sig at sige og ikke sige, for så tror jeg at debatten kan blive meget omfattende og kompliceret.
Men jeg vil sige om det, som jo er sagens kerne i dag, nemlig spørgsmålet om god regeringsskik og god lovskik, at jeg jo er enig med dem, der i dag har givet udtryk for, at der var en klar forventning om, at den nuværende regering skulle være bedre end den gamle regering.
Det er et synspunkt, som regeringspartierne har givet udtryk for: Det var sådan, det gerne skulle gå.
Det er et synspunkt, vi har, og det, der er en lille smule bemærkelsesværdigt, er, at der også har været en række ordførere fra oppositionen, som har sagt, at de havde en klar forventning om, at den nuværende regering ville have gjort det bedre end den gamle regering.
Det synes jeg er en positiv tilgang til debatten, for så kan vi jo starte med at sige det, der også har været rigtig godt, synes jeg, og som også afspejler sig i det forslag til vedtagelse, som Enhedslisten er med til at fremsætte i dag, nemlig at vi er enige med regeringen i, at der var brug for forbedringer på det her område.
Vi er også enige med regeringen og regeringspartierne om, at der i hvert fald er nogle eksempler på, at det ikke er blevet godt nok.
Det var jo også det, statsministeren og justitsministeren sagde i deres indledende bemærkninger.
Jeg må indrømme, at det vist også er en forskel i forhold til den tidligere regering, for jeg har ingen erindring om, vil jeg gerne sige, at de to statsministre, vi havde under VK-regeringen, nogen sinde har givet udtryk for, at noget som helst, som de havde været involveret i, ikke var godt nok – selv ikke når det var helt indlysende, at det ikke var godt nok.
Og vi siger i hvert fald, at hvis den nuværende regering handler på tilsvarende vis, bliver den mødt af hård, men selvfølgelig også retfærdig kritik fra den nuværende oppositions side.
Det er selvfølgelig også værd at diskutere, når man sådan konstaterer, at noget ikke på alle områder er godt nok, hvad man så kan gøre for at sikre sig, at det bliver bedre.
Og der vil jeg om det forslag, som jeg har nævnt i debatten i dag – spørgsmålet om at indføre regler om høringsfrister – sige, at reglerne skal være, at der i udgangspunktet skal være de 4 uger, som man jo sådan set også anbefaler der skal være, medmindre man kan få et flertal i Folketinget for, at der er gode grunde til at fravige dem.
Det er ikke noget helt nyt forslag.
Jeg vil sige, at Enhedslisten er kommet med det rigtig mange gange i de senere år.
Nu er vi så kommet i den situation, at Venstre støtter det – det er et stort fremskridt, vil jeg sige, og det giver mig da fornyet mod, når sagen skal rejses i Udvalget for Forretningsordenen, for der håber jeg altså på at vi kan komme længere med det, end det har været muligt indtil nu.
Det er klart, at man selvfølgelig også der skal diskutere dispensationsregler.
Det er rigtigt, at der har været andre ting end høringsfristerne oppe i debatten i dag, men jeg synes alligevel, at hvis man skal se et område, hvor der helt klart har været det, jeg vil kalde for systematiske problemer, så har det været i forhold til høringsfristerne – det er der også flere, der har gjort opmærksom på, altså at det der med at holde de 4 uger har været rigtig, rigtig svært.
Men selvfølgelig er der også andre eksempler på problemer i lovgivningsprocessen her i Folketinget, og det er værd at sige, at lovgivningsprocessen i Folketinget jo ikke skal være god af hensyn til folketingsmedlemmerne.
Det er måske også godt, at vi har det godt, men lovgivningsprocessen skal være god, af hensyn til at det skaber bedre kvalitet i de love, vi ender med at vedtage, forhåbentlig i hvert fald.
Men der har været andre eksempler fremme, og jeg vil sige, at der ikke er blevet nævnt nogle eksempler, som jeg ikke kan genkende fra min egen tid som en lidt mere ivrig spørger i Folketinget, end jeg har været nu, for jeg er jo røget helt nede på tiendepladsen, hvad der er lidt overraskende for mig selv, men det er dog sket.
Men der er ikke noget med dårlige svar og svar, der kommer for sent, eller ministre, der synes det er sjovt efter 6 dage at svare, at det ikke er dem, der skal svare, men en anden minister; det tog så 6 dage at finde ud af det.
Alt det har jeg været udsat for tidligere.
Og nogle gange har jeg også klaget over det – med meget lidt held, vil jeg sige.
Derfor er jeg også glad for den reaktion, der kom fra formanden for Folketinget i den her sag, da jeg på Enhedslistens vegne rettede henvendelse til Folketingets formand og sagde, at jeg syntes, at der faktisk var nogle problemer.
Det fik jeg en meget hurtig reaktion på at han ville tage op i forhold til regeringen.
Også der har jeg fået en langt, langt mere offensiv og positiv reaktion, end jeg har fået fra tidligere formænd, så det er jeg selvfølgelig meget tilfreds med.
Så vil jeg bare slutte af med en enkelt lille problemstilling, som jeg har oplevet her for nylig.
Det er jo ikke altid, oppositionen er så kritisk over for regeringen, for da vi diskuterede finanspagten her i Folketingssalen og Enhedslisten fremlagde et nyt dokument i sagen ved andenbehandlingen af beslutningsforslaget og derfor gerne ville have sagen tilbage i udvalget – det ville have taget 1 uge, så kunne vi have fået sagen belyst ordentligt – så stemte ikke hele oppositionen, men Venstre og Det Konservative Folkeparti jo sammen med regeringen om at afvise det, og det synes jeg måske var lidt overraskende og meget, meget utraditionelt, vil jeg sige, for jeg har faktisk meget svært ved at erindre, at man nogen sinde har nægtet nogen at få en sag tilbage i udvalget.