runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-09:
Lægemiddelstyrelsen foretager en vurdering af, om det virker,
og holder det op mod bivirkningerne.
Og de ser altså en eller anden effekt - at det virker.
Sundhedsstyrelsen vurderer den her virkning og holder den op imod de alternative muligheder - lindrende behandling, og hvad ved jeg, det bliver en medicinsk vurdering.
De vurderer det og holder det op imod det alternative, man kan gøre for de pågældende patienter - lindrende behandling, hvad ved jeg, det vil jeg ikke bevæge mig ind på.
Men for at vende tilbage til hr. Per Clausens tidligere spørgsmål om økonomien vil jeg sige, at nej, der er ikke økonomiske aspekter i det set fra min stol.
For i det øjeblik jeg får at vide, at der ikke er evidens for, at det virker, stopper enhver vurdering.
Hvis jeg får at vide, at det virker, bliver jeg nødt til at gå til min finansminister, og jeg bliver nødt til at samle en forligskreds for at få samlet nogle penge til sådan noget her.
Det er jo sådan, det politiske liv virker.
Men når jeg får at vide, at der ikke er evidens, går jeg ikke videre.
Per Clausen (EL), 2008-04-09:
Det, der står tilbage, er vel, og det må ministeren erkende, at vi efter Lægemiddelstyrelsens indstilling ved, at det virker.
Derefter er spørgsmålet: Skal det så tages i anvendelse?
Og der er det nok min klare opfattelse, at det, Sundhedsstyrelsen gør, ikke bare er at sammenligne med andre behandlingsformer og deres effekt, men også at inddrage nogle økonomiske elementer.
Så er spørgsmålet jo, om det, vi ser her, i virkeligheden er et udtryk for, at sundhedsministeren mener at kunne slippe for at foretage en politisk vurdering, hvori der også indgår en afvejning af den ene og den anden behandlingsform med hensyn til både effekt og økonomi, for det har han bekvemt nok Sundhedsstyrelsen til at tage sig af.
Pointen er, tror jeg, at vi alle sammen som politikere erkender, at hvis vi bliver stillet over for en klar beskrivelse af, at der er den og den effekt og det koster det og det, vil det jo i sidste instans være en politisk afgørelse, om man kan finde penge til det eller ej.
Så jeg mener sådan set, at ministeren på en lidt mindre pæn måde her kryber i skjul bag ved sin styrelse, og det synes jeg sådan set ikke han skal gøre.
Når man nu alligevel godt kan blive en lille smule forvirret over regeringens holdning i den her sag, så hænger det jo sammen med, at kulturministeren på et tidspunkt som en forklaring på, hvorfor han ville deltage i OL, sagde, at ud over at klappe af de danske sportsudøvere havde man også en anledning til at kritisere de kinesiske ledere.
Nogenlunde samtidig sagde statsministeren, at det skulle man ikke, for man skulle ikke blande OL og politik.
Da jeg så efterfølgende spurgte kulturministeren, hvad han mente, og om han var enig med statsministeren, viste det sig, at det var han; nu skulle man ikke bruge OL til at kritisere de kinesiske ministre.
Men jeg kan konstatere på baggrund af det, udenrigsministeren nu siger for det må jo være den rigtige officielle danske udenrigspolitik, der kommer ud af udenrigsministerens mund - at det, regeringen nu er endt på, er, at hvis man vælger at deltage i OL, skal de ministre, der deltager dernede, selvfølgelig benytte anledningen til at kritisere de kinesiske magthavere.
Så vil jeg bare opfordre til, at man også benytter lejligheden til at tage kontakt med nogle af de grupper, der bliver undertrykt af den kinesiske regering i forbindelse med arrangementet af OL.
Per Stig Møller (KF), 2008-04-09:
For når jeg nu fortalte, at det er lidt nuanceret med hensyn til volden derude, som jo altså er fra begge sider, så har hr. Per Clausen jo ret i, at det jo er kineserne, der foretager fængslinger.
Der tænker hr. Per Clausen jo nok på dommene over Hu Jia og Yang Chun-lin, og der har EU og vi jo præcis protesteret over de domme, for det er jo regulære politiske udsagn, de skal have lov til at fremsætte, eller almindelige udsagn, de skal have lov til at fremsætte, i lyset af at Kina også har skrevet menneskerettighederne ind i deres forfatning i 2004.
Det giver os mulighed for at fastholde det.
Det er også derfor, at vi som udenrigsministre på mødet for 14 dage siden sluttede med at sige, at EU fortsat vil holde nøje øje med menneskerettighedssituationen i Kina.
Vi taler altså om Dalai Lama i næstsidste afsnit, og så laver vi det bredt i sidste afsnit.
Nu synes jeg ikke, vi skal gøre kronprinsen til en del af den politiske debat her i Folketingssalen.
Altså: Der er ikke truffet nogen beslutning fra den danske regerings side, det er jo tydeligt.
Åbningsceremonien er en mulighed, men det kan jo også være, at vi fra EU's side peger på noget andet, hvis ikke den ønskede dialog på en eller anden måde kommer i gang, og der må vi jo se, hvad der kommer i gang.
Så træffer vi en beslutning.
Først derefter er der grund til at se på kronprinsens situation.
Så for øjeblikket er det helt hypotetisk, og jeg vil ikke inddrage kronprinsen i en hypotetisk debat.
Pernille Frahm (SF), 2008-04-09:
Ministeren er formentlig enig med mig i, at selv om vi ikke vil inddrage ham i hypotetiske debatter, er han jo inddraget i en politisk debat nu, og det kommer han til at være, lige så længe hans IOC-kandidatur er aktivt.
Per Stig Møller (KF), 2008-04-09:
Det vil altid være mest praktisk, at hoffet har den samme position som regeringen.
Det er sådan mest praktisk.
Men med hensyn til om kronprinsen deltager eller ikke deltager, vil jeg sige, at det simpelt hen er fuldstændig umuligt at sidde og lege om nu, fordi der ikke er truffet nogen beslutning.
Vi skal altså langt hen; vi skal se, hvad der sker mellem Kina og Tibet; vi skal vente og se, hvad der sker på EU-mødet bagefter; derefter skal vi vælge vores position, træffe vores valg, og derefter skal man jo se på kronprinsens situation.
Så for øjeblikket er det rent hypotetisk.
Der er mange hvis'er på vejen frem til, at vi når dertil, og derfor: Da de konkrete officielle danske planer ikke foreligger, foreligger der altså heller ikke nogen situation for kronprinsen at tage stilling til.
Yildiz Akdogan (S), 2008-04-09:
Den 24. april skal vi ratificere Lissabontraktaten, og snart skal vi snakke om de fire forbehold, som vi har haft i Danmark i 16 år.
Så jeg synes, det er lidt tankevækkende, at regeringen har valgt at skære ned på EU's oplysningsmidler.
Vi, japartierne, har jo indgået en 3-årig aftale om bevilling til EU-midlerne, men så er der sket en form for aftalebrud, vil jeg vælge at kalde det, for pludselig efter det nye ændringsforslag til finansloven begrænser midlerne sig til kun at gælde for 2008 med 20 mio. kr.
Mit spørgsmål til udenrigsministeren er derfor: Skal der ikke være nogen oplysningsmidler i 2009 og 2010?
Vi har jo et kommende europaparlamentsvalg.
Og mener ministeren i øvrigt ikke, det er et aftalebrud på, hvad der ellers er blevet indgået?
Per Stig Møller (KF), 2008-04-09:
Ifølge Folketingets forretningsorden er det jo et spørgsmål, der skulle rejses til finansministeren, så jeg ved ikke rigtig, om jeg kan svare på det; for det er jo finansministerens ressort.
Men jeg går jo så ud fra, at det kan blive rejst over for finansministeren ved en anden lejlighed.
Jeg kan sige, at der jo altså er blevet truffet beslutning om en bevilling for 2008; den er alle jo enige om.
Der er så ikke afsat noget til 2009 og 2010, men der kan jeg kun sige, at der vil komme penge, men jeg kan, da det er en del af finanslovforhandlingerne og finansministerens ressort, ikke her på stående fod sige, hvad for et beløb der måtte komme i 2009 og 2010 - det er der nok ikke nogen, der ved - men der vil da selvfølgelig komme oplysningspenge; det går jeg da helt klart ud fra.
Men det er noget inden for finansministerens ressort, jeg er blevet spurgt om.
Yildiz Akdogan (S), 2008-04-09:
Det er muligvis finansministerens ressortområde, men Europa er jo udenrigsministerens ansvarsområde.
Og udenrigsministeren kan vel ikke benægte, at vi forude har et kommende europaparlamentsvalg.
I 2009 skal vi have det valg, og vi har fire forbehold, vi skal debattere.
Kan udenrigsministeren ikke være bekymret for det, hvis vi nu snakker om, at den danske befolkning skal vide, hvad det her går ud på, hvad de fire forbehold går ud på generelt i europadebatten?
Ser ministeren ikke, at det er et kritisabelt forhold også sådan ud fra et rent demokratiperspektiv?
Jeg vil egentlig kun kommentere det, at udenrigsministeren godt kan se, at der er et problem i forhold til de folkelige bevægelser: at de har begrænsede midler, så de ikke kan planlægge over en længere årrække.
Altså, der er forskel på, om man kan se 1 år eller 3 år frem i tiden, og når man ikke har de midler - jeg ved godt, at midler som sådan ikke er udenrigsministerens ressortområde - kan udenrigsministeren så ikke ud fra et demokratiperspektiv se, at vi her har et konkret problem, hvis vi ønsker og gerne ser, at den danske befolkning skal interessere sig for EU og skal vide, hvad de her fire forhold er, og om de skal til afstemning, og i så få fald hvorfor og hvorfor ikke?
Per Stig Møller (KF), 2008-04-09:
Nu er der nogen, der går og taler om, at det kan blive i år, og jeg kan heller ikke udelukke, at det kan blive i år.
Og skulle det ske i 2008, så er bevillingen der jo; altså, de 20 mio. kr. er jo urørte i 2008.
Men kommer det senere, må man jo se på det i forbindelse med en aftale og en særbevilling eller en tillægsbevilling.
Det er der fortilfælde af, og det må vi jo så se at finde en løsning på, for den folkelige debat og grundlaget for den folkelige debat er meget væsentlig, det er vi enige om.
Per Clausen (EL), 2008-04-09:
Jeg kan forstå på nogle af de svar, der er kommet fra udenrigsministeren tidligere i dag, at der ikke er nogen grund til at være i tvivl om, hvad regeringens politik er i forhold til OL-spørgsmålet.
Det må vel så også betyde, at politikken har været klar hele vejen igennem.
Jeg vil så bare spørge udenrigsministeren, om det ikke er rigtigt, at statsministeren har givet udtryk for to synspunkter.
Først har statsministeren sagt, at han gerne ser, at der er en officiel dansk repræsentation ved OL.
Det er i hvert fald et synspunkt, som han har givet udtryk for indtil i går, hvor han sagde, at der ikke var taget stilling til det endnu.
Jeg kunne godt tænke mig at høre udenrigsministerens svar på det.
Det andet er hele diskussionen om, hvordan man skulle forholde sig, hvis man nu skulle deltage.
Jeg kunne forstå på den tidligere meningsudveksling mellem hr. Mogens Lykketoft og udenrigsministeren, at der måske også var tænkt på det.
Men der har statsministeren jo også tidligere sagt, at han sådan set ikke mente, at OL var et sted, hvor der skulle fremføres politisk kritik.
Så jeg vil også spørge udenrigsministeren, om det stadig væk indgår i regeringens overvejelser, at man deltager officielt i OL uden at fremføre nogen som helst former for kritik af den kinesiske regerings overtrædelse af menneskerettighederne.
Per Stig Møller (KF), 2008-04-09:
At fremføre kritikken - som vi gør i vores kritiske dialog - forudsætter en dialog og forudsætter, at man er til stede i det samme rum samtidig. Det, at man sidder ved en åbningsceremoni, derefter kører til et hotel og så til en lufthavn, giver jo nok ikke nogen mulighed for det.
Så det kræver altså, at der afholdes møder.
Vi gør altid det, at vi har en kritisk dialog, vi fremfører vores betænkeligheder omkring menneskerettighedssituationen, omkring konkrete sager - der er to for nylig, hvor vi sammen med EU har rejst de konkrete sager.
Så det gør vi jo hele tiden.
Jeg godt se, at det er de finere nuancer mellem åbningsceremoni og lege, vi taler om, og jeg kan også godt se på aviserne, at det glider sammen, men der er altså en forskel.
Det, statsministeren har sagt, altså officiel dansk repræsentation, og det har han gentaget, kan jo godt være ved at overvære legene. Jeg har også hørt sportsfolkene sige, at de gerne vil have nogle at vinke op til, og det skal de også få.
Der er jo ikke nogen tale om, at man vil boykotte legene, og det er også det, jeg selv har sagt hele tiden, de olympiske lege skal køre.
Det er åbningsceremonien, der har været tale om, og det er den, der ikke er taget stilling til.
Det har vi jo heller ikke i EU, og vi har heller ikke taget stilling til, om det skulle være noget andet, der skulle foretages.
Der spiller det da en meget stor rolle, hvordan det kommer til at udvikle sig mellem Tibet og Kina, for det er jo urolighederne i Tibet, der har udløst den europæiske reaktion, som altså var EU-udenrigsministrenes reaktion - var det den 31. marts 2008?
Jeg har datoen her et sted - for cirka 14 dage siden.
Det var det, der udløste det.
Så må vi holde øje med, om der kommer undersøgelser af, hvad der skete, og hvad der egentlig skete, for det er jo heller ikke helt sort-hvidt.
De fire kinesiske kvinder, der brændte inde, blev brændt inde i deres butik i Lhasa, og det er jo ikke noget, vi kan forsvare.
Det kan ikke være sådan, at det er i orden at være voldelig mod kinesere, men det er ikke i orden at være voldelig mod tibetanere.
Så vi skal prøve at se på det her i en sammenhæng.
Det er heller ikke helt i orden, at man prøver at ødelægge sportsfolkenes fest, for flammen er jo faktisk et symbol på deres sportslige fest.
Jeg synes, vi skal se på tingene sådan lidt mere nuanceret for at skille klinten fra hveden.
Det grundlæggende er jo behandlingen af Tibet, den tibetanske kultur, religionen og sproget.
Per Clausen (EL), 2008-04-09:
Jeg synes jo også, at der foregår andre ting i forbindelse med forberedelsen af OL i Kina end situation omkring Tibet.
Vi har jo set adskillige eksempler på mennesker, som er blevet fængslet og dømt, fordi de har protesteret mod overgreb på den kinesiske befolkning, som er sket i forbindelse med, at man etablerede de anlæg, der skulle bruges til de olympiske lege.
Og jeg går da ud fra, at det også indgår i det, som regeringen vil kritisere, for der tror jeg nok, at det er forholdsvis entydigt, hvem der ligesom har ansvaret.
Men jeg vil godt være helt sikker på det her: Indgår det stadig væk i regeringens overvejelser, at der ved de olympiske lege kan deltage ministre, der kan overvære nogle sportsbegivenheder og så tage hjem igen uden på noget som helst tidspunkt at give udtryk for kritik af den kinesiske regering og uden på noget som helst tidspunkt at forsøge at komme i dialog med de grupperinger i Kina, der bliver forfulgt af den kinesiske regering?
Per Stig Møller (KF), 2008-04-09:
Jeg takker for formandens forståelse, og formanden har naturligvis ret.
Jeg siger bare, at rent ressortmæssigt er det altså ikke mit anliggende.
Spørgeren har jo ret i, at det er vigtigt, at vi har en europadebat.
Spørgeren har også ret i, at det er vigtigt, at det er muligt at føre denne løbende.
Nu er det jo altså sådan, at finansloven altid først vedtages i december måned, så selv om vi siger, at vi har flere års bevillinger, kan der jo altid ske noget i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Men man skal helst kunne planlægge, og der er europaparlamentsvalget.
Det får man jo altså også penge til fra EU's side, fra Strasbourgs side; partierne har jo også penge i kassen og får også løbende penge der, så der er også de muligheder.
Men det er de folkelige bevægelser, man så kan tale om, og det er også min opfattelse, at der vil være penge i 2009, men når det kommer til en forbeholdsafstemning osv., er der også mulighed for tillægsbevillinger og særbevillinger, for man kan jo ikke have en stående bevilling til valg, som ikke finder sted.
Det er så normalt sådan, at vi har praksis for - ligesom vi har gjort tidligere i forbindelse med Lissabontraktaten, da vi skulle have den folkelige debat om den - at der kommer en særbevilling.
Det vil sige, at de partier, der går ind for en folkeafstemning, så også vil se på bevillingssituationen.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-09:
Nej, hvis det var det, jeg gjorde, ville det heller ikke være pænt, men jeg kryber ikke i skjul, for jeg synes, at jeg, i det øjeblik jeg får at vide, at det ikke virker, har en forpligtelse til ikke at overrule eller rulle hen over en faglig vurdering.
Jeg mener, at alternativet, nemlig at man som minister eller politiker i Folketinget ruller hen over faglige vurderinger, er dybt betænkeligt.
Hvis jeg får at vide, at det virker, kommer det politiske prioriteringsarbejde i gang, for så er der tale om politik.
Hvis vi får at vide, at det her virker - og det må man jo håbe at hr. Asger Dirksens resultater, engang når de bliver publiceret, vil vise at det gør - og Sundhedsstyrelsen så indretter sig derefter ud fra faglige, ikke ud fra politiske kriterier, har ministeren en opgave med at få samlet en forligskreds og nogle penge.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-04-09:
Nu er det jo tydeligt for enhver, at en af problemstillingerne vedrørende medicinen Alpha-1 er, at der åbenbart er nogle faglige uenigheder om, hvorvidt medicinen bør introduceres til patienterne.
I den anledning vil jeg godt høre, hvordan ministeren mener man fremover skal håndtere uenigheder i de her faglige miljøer.
Hvor lang tid kan man egentlig kræve der går, fra Lægemiddelstyrelsen godkender et præparat, til Sundhedsstyrelsen har truffet en endelig afgørelse, i de her uenigheder i de faglige miljøer, så det sikres, at medicinen også kommer de syge til gode?
Lene Espersen (KF), 2008-04-09:
Jeg takker da for de pæne bemærkninger om, at regeringen i hvert fald på et enkelt punkt har valgt at sige, at der kan vi godt se, at der er en problemstilling, som er blevet aktualiseret af, at et flertal i Folketinget har ændret lov om kunstig befrugtning.
Jeg vil gerne her uddybe, at den primære årsag til, at regeringen har flyttet sig på det her punkt, jo er, at der aldrig bliver en biologisk far, der melder sig.
Det, der har været indvendingen fra regeringens side indtil videre, har jo været, at såfremt der var en biologisk far, der havde mulighed for at melde sig inden for de første 3 måneder, så skulle der være den mulighed for, at faderen kunne melde faderskab til barnet.
Den mulighed er der ikke, når det gælder kunstig befrugtning, og derfor synes vi også, at det er logisk at tage det næste skridt og sige, at der selvfølgelig skal være mulighed for en adoption umiddelbart efter fødslen, hvis en række betingelser er opfyldt.
Med hensyn til det andet vil jeg sige, at vi jo har været igennem den diskussion i flere omgange, og de argumenter, vi tidligere har fremført, er fortsat de argumenter, der vejer tungest i regeringens vurdering af den her sag.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Jamen så holder vi os til lesbiske, der lever i registreret partnerskab.
Det er en dejligt afgrænset problemstilling, den må være til at forholde sig til.
Og jeg accepterer og er glad for, at regeringen nu - i hvert fald i de tilfælde, hvor der er tale om kunstig befrugtning - er parat til at fremsætte lovforslag om det.
Tak for det.
Men hvori består forskellen, hvis den ene del af et lesbisk par i et registreret partnerskab skulle være blevet gravid med en mand uden hjælp af kunstig befrugtning, og så et heteroseksuelt par, hvor kvinden i det tænkte par skulle være blevet gjort gravid af en anden mand, uden at kunstig befrugtning var indblandet?
Hvori adskiller de to situationer sig?
Det har jeg i hvert fald lidt svært ved at se.
Lene Espersen (KF), 2008-04-09:
Med en vis frygt for, at det kan blive betragtet som en upassende morsom bemærkning, vil jeg sige, at en af de grundlæggende forskelle jo består i, at man i det ene forhold i hvert fald kan regne ud, at der har været en anden på færde, hvorimod det ikke nødvendigvis er tilfældet, hvis det drejer sig om et heteroseksuelt forhold, hvor kvinden bliver gravid.
Der vil der jo ofte være tale om, at manden forventer at være far til barnet.
Men der vil stadig væk være den mulighed, at der er en anden far, der melder sig på banen, og siger: Det er mit barn.
Og så må det tovtrækkeri jo gå sin gang.
Men jeg mener stadig væk, at der er tale om en helt grundlæggende præmis, der er anderledes, og jeg mener altså stadig væk, at det må være sådan som udgangspunkt, at det er bedst for et barn at have en mor og en far.
Hvis det viser sig, at der er en biologisk far til barnet, som ved, at den pågældende har været med til at skabe et nyt liv, så synes jeg også, det er rimeligt, at den far har en mulighed for at sige: Jeg ønsker faktisk at anerkende, at barnet er mit.
Mogens Jensen (S), 2008-04-09:
Nu skal man selvfølgelig, som hr. Simon Emil Ammitzbøll gjorde, hæfte sig ved det positive, og det vil jeg da også gerne kvittere for.
Men ellers synes jeg, at ministeren kører lidt på automatpilot.
Ja, retten til at få en vielse i folkekirken har vi diskuteret.
Regeringen er imod.
Så er det, som om det nærmest er en diskussion på automatpilot.
Det håber jeg ikke det er for ministeren, for det betyder noget for rigtig mange mennesker i det her land.
Derfor synes jeg, at man fortjener en lidt mere rimelig argumentation fra ministerens side for, hvorfor regeringen ikke kan støtte den del af lovforslaget; at uanset hvem vi er som mennesker i det her land, så har vi ret til at få en kirkelig vielse.
Så vil jeg spørge ministeren om det her med, at man er positivt indstillet over for adoptionsloven, og det gør jeg så i næste spørgsmål.
Det er der jo også tid til.
Lene Espersen (KF), 2008-04-09:
Ofte afhænger det svar, man giver, jo af ørerne, der lytter til det.
Jeg synes sådan set, at argumentationen er knivskarp, når jeg tilkendegiver, at folkekirken ikke ønsker den mulighed.
Men det er selvfølgelig op til Socialdemokratiet, om man blæser på, hvad folkekirken mener, og siger, at det også på det punkt ikke er frihed, der bestemmer, men at det er Folketinget, der skal ind og regulere og bestemme, hvordan lovgivningen skal være.
Mogens Jensen (S), 2008-04-09:
Nu er det folkekirken, der sådan skal pålægges ansvaret for det, som egentlig er ministerens ansvar, nemlig at tage politisk stilling til, hvorvidt der skal være frihed i folkekirken til at vælge, om man vil det her, for jeg tror udmærket, ministeren er klar over, at der er mange præster i folkekirken, der gerne vil foretage en ægteskabelig vielse, også af homoseksuelle.
Hvorfor skal de ikke have mulighed for det?
Det kan jeg jo ikke forstå.
Handler det ikke om frihed i det her samfund, også frihed for kirken til at kunne vælge at gøre det eller ikke gøre det?
Det ville jeg mene er det rimelige med hensyn til at stille alle lige og ens i samfundet.
Det andet handler lidt om det med adoptionsreglerne.
Hvordan stiller ministeren sig til det problem, at hvis man nu giver medmor mulighed for at adoptere tidligere, er det så ikke rimeligt, at det sker fra undfangelsestidspunktet?
Der kan jo rent faktisk ske mange ting fra undfangelse til fødsel, bl.a. måske at medmoren dør, og det pågældende barn bliver så stillet anderledes urimeligt i forhold til bl.a. arveloven og andre forhold.
Karina Lorentzen (SF), 2008-04-09:
Jeg glæder mig også over ministerens ændrede holdning til stedbarnsadoption, og SF fremsætter snarest et forslag om det, og så får vi jo at se, om ministeren lever op til det lovede.
Jeg tror simpelt hen ikke på ministerens argumenter for, at folkekirken ikke selv vil sige ja til vielse af homoseksuelle i folkekirken.
Allerede før Folketinget blandede sig i 2005 - tror jeg, det var - var der nogle, der velsignede registrerede partnerskaber, så jeg tror simpelt hen ikke, at ministeren har ret i, at folkekirken ikke er med på det her, eller i hvert fald nogle i folkekirken.
Derfor synes jeg også, at det principielt skal være frivilligt, om præsterne vil indgå i den her ordning.
Lene Espersen (KF), 2008-04-09:
Jeg vil sige, at det har jeg en anden opfattelse af.
Jeg synes, man må prøve at se på folkekirken som en samlet kirke og lytte til, hvad folkekirken mener, der er behov for.
Men jeg vil sige, at det jo er lidt meningsløst, at vi her i Folketinget har en lang diskussion om, hvad vi tror eller mener, at folkekirken vil.
Jeg tror, det klogeste er, at man under udvalgsbehandlingen bl.a. via spørgsmål også behandler den her diskussion.
Karina Lorentzen (SF), 2008-04-09:
Folkekirken er jo netop folkets kirke, må man sige, så den må jo også være kirke for de homoseksuelle, specielt hvis præsterne selv er med på det, skulle jeg mene.
De betaler vel også skat til folkekirken.