Carsten Hansen (S), 2014-01-16:
Det følger af det her beslutningsforslag, at Venstre nu vil pålægge regeringen inden udgangen af indeværende folketingsår at udarbejde retningslinjer for gennemførelsen af omkostningsvurderinger i udflytningsrelevante statslige institutioner til anvendelse ved planlagte omstruktureringer.
Jeg vil indledningsvis slå fast, at regeringen gerne ser statslige arbejdspladser i vore landdistrikter, og virkeligheden er da også, at der rundtomkring i landet er rigtig mange statslige arbejdspladser uden for hovedstadsområdet.
Det fremgår også af den seneste landdistriktsredegørelse til Folketinget, at i fordelingen af statslige arbejdspladser udgør arbejdspladser i provinsen godt 56 pct. af samtlige statslige arbejdspladser.
Når det gælder antallet af årsværk, svarer det til over 100.000 årsværk, hvorimod antallet af årsværk i hovedstaden ligger på ca. 80.000.
Det fremgår også, at den største procentuelle stigning i antallet af statslige arbejdspladser i perioden fra 2008 til 2012 har fundet sted i Region Nordjylland og Region Midtjylland.
Som sagt ser regeringen altså gerne, at der er statslige arbejdspladser også i landdistrikterne, men regeringen har samtidig den grundlæggende opfattelse, at placeringen af statslige arbejdspladser skal ske på baggrund af en konkret og specialiseret vurdering fra de ministerier, som har det overordnede ansvar for de konkrete arbejdspladser.
Økonomi er naturligvis et vigtigt område, og det er givet, at der altid foretages omkostningsvurderinger i forbindelse med den her type beslutninger.
I denne sammenhæng er det vigtigt, at man overlader den specialiserede vurdering til de enkelte ministerier, hvis ressort de respektive arbejdspladser hører under.
Hvad angår omkostningsvurderingen, er det rigtigt, at husleje og andre udgifter godt kan være lavere.
Center for Landdistriktsforskning udførte i 2009 en undersøgelse af erfaringerne med udflytningen af Sikkerhedsstyrelsen til Esbjerg.
Undersøgelsen viste, at det er forbundet med store udgifter at flytte en statslig arbejdsplads.
Det blev sådan set påvist, at det kostede godt 40 mio. kr. – altså 40 mio. kr. eller ca. 500.000 kr. pr. medarbejder – at flytte Sikkerhedsstyrelsen.
I Sverige, hvor man også i 00'erne har forsøgt sig med at udflytte statslige arbejdspladser, har det været endnu dyrere.
Således har Riksrevisionen i Sverige i 2009 anslået, at det kostede 1,1 mio. skr. – de er jo lidt mindre værd, men alligevel – at flytte hver enkelt arbejdsplads.
Undersøgelsen fra Center for Landdistriktsforskning viser endvidere, at flytningen og udflytningen af statslige arbejdspladser først gavner, når der opstår synergi imellem den statslige institution og områdets eksisterende erhvervsliv og andre lokale aktører.
En lignende pointe fremkom på baggrund af en analyse udarbejdet i 2002 af den daværende erhvervs- og boligstyrelse.
Den analyse beskrev perspektiverne i udflytningen af statslige arbejdspladser.
Her blev det beskrevet, hvordan udflytning af statsinstitutioner bør ske efter konkrete overvejelser vedrørende den enkelte institutions behov for nærhed til andre statslige institutioner og samarbejdspartnere.
Og det var altså en rapport, som kom under den tidligere regering, hvor Venstre jo havde den ledende kraft.
En afgørende konklusion i rapporten var endvidere, at der ikke – og jeg understreger: ikke – tegner sig et entydigt billede af økonomiske fordele og ulemper ved en udflytning.
Den samlede effekt synes derfor at skulle vurderes konkret for hver enkelt institution.
Derudover er det vigtigt at være opmærksom på, at man ved udflytning af statslige arbejdspladser risikerer at miste, måske, mange erfarne og dygtige medarbejdere og vil få vanskeligt ved at rekruttere nye medarbejdere.
Det har selvfølgelig betydning for effektiviteten af de udførte arbejdsopgaver på såvel det faglige som det generelle niveau.
Det kan således potentielt tage flere år, før man kommer op på det samlede effektivitetsniveau som følge af bemandingsudskiftninger.
Samtidig må vi jo også tænke på de berørte medarbejdere, for når man flytter deres arbejdsplads, tvinger man ofte en hel familie til at rykke op og flytte til en anden landsdel eller et andet sted i landet, væk fra ægtefællens job og det nære netværk i forhold til børn og voksne.
Det er jo ting, som for den enkelte kan have meget, meget stor betydning, og som ikke altid er lige til at gøre op i sådan et samfundsøkonomisk regnestykke.
Et andet element, der er relevant at vurdere i forbindelse med udflytningsovervejelser, er selvfølgelig betydningen af den teknologiske udvikling.
Det spørgsmål er blevet belyst i en rapport, som blev udarbejdet efter forespørgselsdebatten om F 9 sidste år, og som blev sendt til Udvalget for Landdistrikter og Øer kort før jul.
Rapporten er en opdatering af relevante dele af førnævnte analyse fra 2002, og den blev udarbejdet af den daværende erhvervs- og boligstyrelse.
Opdateringen havde fokus på den kommunikationsteknologiske udvikling og dens betydning for tre statslige institutioner beliggende uden for hovedstaden.
Disse tre institutioner indgik også i den daværende 2002-undersøgelse.
Rapporten konkluderer bl.a., at den kommunikationsteknologiske udvikling reducerer visse af de ulemper i forbindelse med samarbejde og dialog, som en fysisk beliggenhed uden for hovedstadsregionen kan medføre.
Det er samtidig vigtigt at holde sig for øje, at kommunikationsteknologi kun er et ud af en række elementer, som har betydning for placeringen af statslige institutioner.
Endelig vil jeg gerne understrege, at spørgsmålet om positiv vækst og udvikling i landdistrikterne ikke alene er et spørgsmål om placering af statslige arbejdspladser.
Det kræver forbedring af en række af landdistrikternes rammevilkår.
Derfor har vi også i regeringen tænkt landdistrikterne aktivt ind i talrige forskellige initiativer.
Det er initiativer, som bl.a. tæller udligningsordningen, landdistriktsbestemmelsen i planloven, initiativer til gavn for den digitale og den fysiske infrastruktur samt de vækstplaner, som jo bliver implementeret i løbet af året, og hvor der faktisk ligger over 400 mio. kr. til byfornyelse og nedrivning af huse.
Alle disse initiativer gavner jo landdistrikterne bredt inden for en lang række områder.
Og lad mig da nævne Togfonden DK, som der jo blev indgået forlig om i går, og som er med til at binde landet sammen og også gøre det lidt nemmere at arbejde hjemmefra.
Så samlet set
mener jeg altså ikke at Venstres forslag om en tvungen omkostningsvurdering, muligvis i lovform, medfører noget nyt.
Der foretages i dag allerede omkostningsvurderinger, inden der træffes beslutninger med økonomisk rækkevidde.
Til gengæld fjerner det jo fokus fra den besluttende myndighed, der har et ansvar for at foretage en helhedsvurdering og en samlet vurdering, hvori der indgår flere vigtige faktorer.
Som nævnt er det bl.a. samspillet mellem de relevante samarbejdspartnere, matchen mellem institution og udflytningssted og fagligheden.
Udviklingen i landdistrikterne baserer sig på en lang række forskellige forhold, hvor statslige arbejdspladser kan være en af mulighederne, men langtfra den afgørende faktor.
Man skal derfor være meget påpasselig med at træffe meget drastiske beslutninger på tværs af en række forskellige statslige institutioner.
Det er derfor også vigtigt, at vi overlader til den enkelte minister og det enkelte ministerium at foretage den konkrete faglige og specialiserede vurdering.
Jeg mener derfor ikke, at en række retningslinjer for gennemførelse af omkostningsvurderinger i udflytningsrelevante statslige institutioner er den rette vej at gå.