Per Clausen (EL), 2012-02-03:
Jeg forstår godt, at hr. Dennis Flydtkjær stiller spørgsmålet om, hvornår det rette tidspunkt er.
Jeg kan fortælle hr. Dennis Flydtkjær, at når han har været oppositionspolitiker i lidt flere år – og det håber jeg på han får mulighed for – så vil han opdage, at det aldrig er det rigtige tidspunkt, når et oppositionsparti fremsætter et forslag, men altid er det forkerte tidspunkt.
Hvis ikke der er andet galt med forslaget, er det i hvert fald på det forkerte tidspunkt.
Det håber jeg.
Ellers vil jeg sige, at det her jo er et helt oplagt forslag.
Der er i al fald mig bekendt ikke nogen i Folketinget og i Danmark, der går ind for, at man skal tvangsfodre dyr.
Det skal vi have forbudt, og det skal vi have forbudt så hurtigt som muligt, og det skal vi have forbudt i så mange lande som muligt så hurtigt som muligt.
Det er vi jo enige om, og derfor synes jeg ikke, at det er det, diskussionen handler om.
Diskussionen handler om, hvad vi kan gøre for at komme så hurtigt ad den vej, som vi gerne vil.
Der har Dansk Folkeparti tidligere forsøgt sig med forslag om, at man skulle gennemføre et forbud i Danmark.
Det er så blevet afvist, fordi det kunne man ikke, for det skulle gennemføres på EU-plan, og der var i de diskussioner ingen grænser for, hvad de forskellige politiske partier her i Folketinget ville gøre for at få den sag rejst i EU, bare vi indså, at det ikke skulle gennemføres som et nationalt forbud.
Når der så kommer et forslag om, at det skal tages op i EU, er det selvfølgelig det forkerte tidspunkt og alt muligt andet.
Jeg synes nu alligevel, at Dansk Folkepartis forslag er rigtig godt.
Det eneste problem, der er med Dansk Folkepartis forslag, er, at det at opnå et resultat ved at gå den vej næsten er lige så urealistisk som at fremsætte et forslag om et nationalt forbud.
Hvorfor er det så urealistisk?
Det er jo derfor, at det er sådan med det her, ligesom det er med at få stoppet rejsecirkusset nede i EU, hvor parlamentet rejser frem og tilbage, at det næsten er umuligt at komme igennem med det, fordi det støder mod nogle stærke franske interesser, som er meget vanskelige at tryne.
Så kunne man jo i stedet for spørge, om ikke man kunne gå den vej, at man sagde, at vi faktisk i Danmark synes, at det burde være sådan, at dyrevelfærdshensyn gav mulighed for, at man i nogle lande gik videre end i andre lande.
Det har man gjort i forhold til produktionen, og man må også kunne gøre det i forhold til så at forbyde import af produkter, som er blevet produceret på en måde, som man har forbudt i sit eget land, fordi man betragter det som udtryk for rendyrket dyremishandling.
Hensyn til handelen må aldrig underordnes andre hensyn, er jo sådan grundprincippet i EU, og derfor fastholder man selvfølgelig i EU, at man ikke kan gå ind for muligheden for nationale forbud.
Heldigvis, vil jeg sige, har det vist sig, at der, når vi snakker om kemikalier, indimellem faktisk i det danske Folketing er flertal for, at man godt kan forsøge at udfordre EU og forsøge at udfordre princippet om, at hensynet til handel og det indre marked altid er det vigtigste.
Og det vil jeg da håbe på vi også kan komme til at gøre på det her område.
Vi har sådan set også eksempler på det inden for dyrevelfærdsområdet.
Vi har været i stand til at etablere regler, som udnytter enhver undtagelsesbestemmelse i EU-lovgivningen til det yderste for at forbedre dyrevelfærden i forhold til transporter.
Vi har oven i købet været villige til at acceptere, at der køres sager imod os, fordi vi ikke vil finde os i, at dyr skal mishandles, bare fordi EU tillader det.
Så der er altså mulighed for at betræde den vej.
Afslutningsvis vil jeg bare sige, at det, som vi i hvert fald vil interessere os for i udvalgsarbejdet, er det særlige forhold, at WTO tillader, at man forbyder import af produkter af etiske grunde.
Da vi skulle have forbudt import af skind fra hunde fra Kina, var det nemlig for at indføre et forbud ikke noget argument, at hundene blev mishandlet i Kina, men vi kunne godt indføre et forbud, fordi det stred imod vores etik at gå i tøj, som var baseret på skind fra hunde.
Jeg synes, det er en absurd logik, men når det kan lade sig gøre i forhold til WTO, vil vi da også i Enhedslisten være indstillet på at undersøge, om de samme etiske argumenter også kan anvendes i forhold til EU-reglerne og EU-regelsættet, sådan at de kan bane vejen for, at der ikke er nogen juridisk begrundelse for at afvise, at vi laver et nationalt forbud på det her område.
Det håber jeg på vi kan få undersøgt yderligere i udvalgsarbejdet, og jeg kan love, at Enhedslisten vil indgå konstruktivt i behandlingen af det her forslag, også med henblik på at lave en beretning, som trods alt kan sætte lidt mere skub i udviklingen.