Torsten Schack Pedersen (V), 2011-12-20:
Der skal ikke være nogen tvivl om, at Venstre er imod dette forslag.
Hvis man har nærlæst betænkningen, vil man forstå, at den måde, vi skal stemme på, bliver en lille smule teknisk.
Det er jo ikke, fordi vi normalt fra Venstres side har det fjerneste imod, at vi deler lovforslag, det plejer vi varmt at bakke op om, men i forhold til hvorledes det kunne lade sig gøre, hvad angår den besynderlige proces, vi har været igennem, så har vi undtagelsesvis valgt ikke at støtte, at lovforslaget deles – det er i forbindelse med de ændringsforslag, der tidligere har været stillet, så de retmæssigt kan komme til afstemning.
Det, der er det afgørende for den måde, som Venstre stemmer på, er, at vi jo ønsker, at de nuværende regler skal fastholdes, og derfor støtter vi også det ændringsforslag, som Liberal Alliance har stillet, om ikke at forringe, men faktisk forbedre vilkårene, og måtte det ikke samle flertal, støtter vi et forslag, som skatteministeren har stillet, om, at grænsen bliver 50 pct.
Men uanset hvad, stemmer vi rødt til sidst.
Forløbet i den her sag har jo været meget, meget bemærkelsesværdigt.
Det er regeringen og Enhedslisten, der har indgået en aftale, som vil forringe danske virksomheders vilkår – et forslag, der vil koste arbejdspladser, gøre det vanskeligt for familieejede virksomheder at gennemføre et succesfuldt generationsskifte uden at blive drænet for likviditet, uden at risikere, at virksomheden ikke har de muligheder for at investere fremadrettet.
Grundlæggende svækker det altså de vilkår, som vi byder en lang række danske virksomheder.
Vi har fra Venstres side hele tiden sagt, at vi gerne støtter ændringsforslag, der mindsker skadernes omfang, men at tage ansvar for lovforslaget i den sidste ende må og skal være regeringens og Enhedslistens ansvar, for det er dem, der har lavet en aftale, det er dem, der har præsenteret et forslag.
Det stod jo også lysende klart i fredags, at skatteministeren selv var klar over, at lovforslaget var dybt problematisk, og at det ville få negative konsekvenser.
Endnu mere besynderligt er det så, at da vi i fredags i Skatteudvalget afgiver betænkning til et ændringsforslag fra Dansk Folkeparti om at sætte grænsen til 50 pct., så afviser regeringspartierne at støtte ændringsforslaget.
I fredags kunne regeringspartierne ikke støtte det, men det kan de så i dag.
Det er altså ikke et spørgsmål om indholdet, det er ikke et spørgsmål om, hvad man samarbejder om, men det er et spørgsmål om, hvem man samarbejder med.
Særlig i forhold til Det Radikale Venstre må sådan en tilgang jo vække stor, stor undren, nemlig at det ikke er det konkrete indhold af forslaget, der er afgørende, men hvem der lægger stemmer til.
I Venstre har vi fra starten sagt, at det her forslag vil forringe danske virksomheders konkurrenceevne, vi har sagt, vi gerne mindsker det skadelige omfang af forslaget, men ansvaret er og bliver regeringens, og derfor stemmer vi for ethvert ændringsforslag, der kan trække i den rigtige retning, men til sidst bliver det et nej fra vores side.
For det må altså være sådan, særlig i den situation, vi er i nu, hvor den største vækstbarriere for danske virksomheder er at få adgang til kapital, at det ikke nytter noget, at regeringen og Enhedslisten ønsker at svække mulighederne for at gennemføre et generationsskifte i en virksomhed, så virksomheden drænes for kapital.
Det vil altså sige, at den største vækstbarriere forstærker regeringen med sit forslag, og det giver i vores øjne slet, slet ingen mening og slet ikke i forhold til den argumentation, der har været anvendt, som har været, at joh, virksomhederne havde nok passivt anbragt deres penge på en uhensigtsmæssig måde, og at det var meget bedre, at de blev investeret mere aktivt.
Jeg synes, det er noget imponerende, at et flertal i Folketinget skulle være i stand til at forudsige, hvordan en virksomhed mere hensigtsmæssigt anvender sin kapital.
Det, der vil ske, er, at virksomheden i forbindelse med et generationsskifte, hvis ikke man kan holde sig under grænsen, skal opleve en stor dræning af kapital.
Alternativet er, at man så må sælge virksomheden til anden side, eksempelvis udenlandske investorer, som vi har set eksempler på, med risiko for, at disse ikke føler den samme vigtighed af at opretholde arbejdspladserne i Danmark, for så bliver det i højere grad et spørgsmål om, hvorvidt det er attraktivt at fastholde en virksomheds produktion i Danmark.
Og når man ser den stribe af skatte- og afgiftsforslag, som vi behandler i øjeblikket, er det jo lysende klart, at de vilkår i øjeblikket forringes.
Det er vel mest udtalt i øjeblikket på NOx-afgiften, hvor en lang række virksomheder jo samstemmende har meddelt, at det vil svække deres konkurrencevilkår, og det vil betyde, at der bliver investeret mindre i Danmark.
Det er jo også derfor, at både virksomhedsejere, medarbejdere og tillidsrepræsentanter ikke kun er kommet her i Folketinget og i Folketingets Skatteudvalg, men også er troppet op i Aalborg, hvor statsministeren havde træffetid.
Medarbejderne fra Aalborg Portland troppede op og sagde, de var stærkt, stærkt bekymrede for deres virksomhed, for deres arbejdspladser med den politik, som regeringen lægger for dagen.
Alt det hænger jo grundlæggende sammen med, hvad det er for nogle vilkår, vi byder vore virksomheder, og her har vi altså at gøre med et forslag, som yderligere forringer dem.
Vi gør, hvad vi kan for at mindske skaderne, men ansvaret for, at regeringen og Enhedslisten har lavet en dårlig aftale, har lavet et forslag, der koster arbejdspladser, er og bliver regeringens og Enhedslistens, og det ønsker vi ikke at legitimere, og derfor stemmer vi nej i sidste ende til dette forslag.