Pernille Skipper (EL), 2015-04-24:
De seneste års skandaler, som der desværre har været, på adoptionsområdet har vist et for os at se ekstremt behov for grundlæggende oprydning.
Der har været fejl i sagerne, rod i økonomien og mistanke om såkaldte børnehøstere, som altså direkte franarrer biologiske forældre deres børn.
Sådan nogle ting kalder selvfølgelig på ansvarlige politiske beslutninger.
Det mener vi i Enhedslisten på trods af et langt og konstruktivt forhandlingsforløb ikke at de øvrige partier har vist sig villige til at træffe.
I Enhedslisten er vi dels bekymrede for, at systemet heller ikke fremover vil være gearet til at sikre, at adoptioner til Danmark ikke sker, uden at biologiske forældre er direkte eller indirekte presset til at bortadoptere.
Der vil ikke være noget øget tilsyn i afgiverlandene, og det vil ikke være tilfredsstillende, for man kan ikke holde øje med den del af processen, hvor en sådan form for pres finder sted.
Der vil stadig væk desværre være økonomiske incitamenter til stede i processen, og dermed vil der også være en fare for, at biologiske forældre presses eller snydes til at opgive deres børn.
På samme måde vil man ikke adskille hjælpearbejdet, dvs. de økonomiske donationer, helt og holdent fra adoptionsprocessen, og derfor vil der også her fortsat være et økonomisk incitament til at fortsætte strømmen af adoptioner.
Selvfølgelig skal man overordnet støtte de pågældende lande i opbygningen af et børnevelfærdssystem – det har vi også foreslået – men fra Enhedslistens side mener vi altså, at man fuldstændig skal adskille de to – i gåseøjne – pengestrømme fra hinanden.
De får ikke ret til indsigt i deres egne papirer ved det fyldte 15. år, hvilket ellers blev anbefalet i den analyse, der er blevet lavet, men først fra det 18. år.
De får ikke retten til en relation til deres biologiske forældre og familie, som ellers burde ligge i retten til familieliv, altså en menneskerettighed.
De får heller ikke ret til at blive understøttet i en relation til oprindelseslandet.
Der bliver ikke nogen ret til åbne adoptioner, som man kalder det.
Der vil heller ikke være en særlig ret til rådgivning og støtte, altså det, der i dag hedder PAS-ordningen, uden adoptivfamiliens tilstedeværelse, som flere voksne adopterede ellers har råbt op om behovet for.
Alt det burde have været med, fordi de adopterede selvfølgelig kommer med en historie og en fortid, som skal respekteres i langt højere grad, end det er tilfældet i dag.
Vi mener, at man har overhørt de adopteredes stemme i den relation.
Det her forslag betyder desuden, at de mange skandaleramte private formidlende organisationer, som i dag står for adoptionsformidlingen, får lov til at fortsætte, godt nok i en lidt anden form og med lidt ekstra krav, men det står efter vores mening på ingen måde mål med de mange fejl, der egentlig er begået.
Samtidig har man ikke engang villet begrænse samarbejdet til at være med de lande, som har understreget Haagerkonvention, som er den konvention, der beskytter adopterede børns grundlæggende rettigheder, og man har afvist det forslag med den begrundelse, at det ville betyde, at der kom færre adoptioner til Danmark.
Det synes vi er forkasteligt, fordi det argument netop understøtter en antagelse om, at man har et adoptionssystem, som ikke udelukkende er til for børnenes skyld, men måske også for alle mulige andres.
Vi mener i Enhedslisten, at den her reform skulle have været en egentlig grundlæggende reform.
Den skulle have været udnyttet til at lave et tidssvarende system, som sætter de adopterede, børnene, i centrum.
Det skulle have været et system, der blev indrettet for at sikre barnets tarv før, under og efter en eventuel adoption.
Alt i alt mener vi sådan set, der kun er tale om små justeringer som en reaktion på et grundlæggende meget usikkert system.
I Enhedslisten mener vi ikke, at vi kan være det bekendt.
Der skulle have været vist meget mere ansvarlighed fra politisk side, og derfor er vi desværre rigtig ærgerlige over at stå med det her lovforslag i hånden i dag.