Lene Espersen (KF), 2011-03-17:
Det er ikke særlig ofte, at regeringen og Enhedslisten er enige i spørgsmål om EU, men Enhedslisten og regeringen er faktisk fuldstændig enige i, at det er fuldstændig fjollet, at Europa-Parlamentet skal rejse frem og tilbage mellem Bruxelles og Strasbourg.
Det synspunkt er jeg også sikker på at alle Folketingets øvrige partier deler.
Det er nemlig ikke en ny problemstilling, tværtimod har vi her i Folketinget drøftet spørgsmålet om Europa-Parlamentets placering mange gange igennem mange år.
Som bekendt fastslår protokol nr. 6 i traktaten, at Europa-Parlamentet har hjemsted i Strasbourg og holder de 12 månedlige plenarforsamlinger der, mens yderligere plenarforsamlinger, udvalgsmøderne samt gruppemøderne holdes i Bruxelles.
Dette rejseri mellem Bruxelles og Strasbourg er på en række områder uhensigtsmæssig.
For det andet er det upraktisk og tidkrævende at skulle transportere medlemmerne af Europa-Parlamentet, medarbejderne og materialet frem og tilbage mellem Strasbourg og Bruxelles.
En nylig undersøgelse viser, at 90 pct. af de medlemmer af Europa-Parlamentet og medarbejdere i Europa-Parlamentet, der deltog i undersøgelsen, gerne vil have et samlet hjemsted for Europa-Parlamentet.
For det tredje er det ud fra en miljømæssig betragtning også uhensigtsmæssigt at have placeret Europa-Parlamentets aktiviteter i to byer.
Rejseaktiviteten frem og tilbage vurderes at udlede 19.000 t CO2 årligt.
Endelig er den europæiske befolkning naturligvis uforstående over for Europa-Parlamentets rejseri.
Over 1 million europæiske borgere har derfor også skrevet under på, at Europa-Parlamentet skal have hjemme et sted.
Denne irrationelle ordning koster i befolkningens opbakning til det europæiske samarbejde, og som stærk tilhænger af det europæiske samarbejde er det frustrerende, at dette rejseri gang på gang tager opmærksomheden fra de diskussioner, der er afgørende for vores fremtid, nemlig hvordan vi igennem det europæiske samarbejde kan løse de fremtidige udfordringer, som vi i Danmark og i Europa står over for.
Med Lissabontraktaten har vi netop fået forbedret rammerne for EU-samarbejdet, bl.a. har Europa-Parlamentet fået øget indflydelse på en lang række områder til gavn for det europæiske demokrati, og derfor er det ekstra ærgerligt, at vi fortsat skal forholde os til dette spørgsmål.
Lad mig gøre det helt klart: Regeringen finder, at Europa-Parlamentet bør have et hjemsted, nemlig i Bruxelles, og at alle Europa-Parlamentets møder bør afholdes der.
Jeg synes derfor også, det er positivt, at Europa-Parlamentet har søgt en løsning inden for traktaten, hvor man lægger to plenarmøder i forlængelse af hinanden i oktober måned og dermed i hvert fald sparer en omgang rejseri om året.
At rejseriet imellem Strasbourg og Bruxelles er uhensigtsmæssig er jeg sikker på at alle Folketingets partier er fuldstændig enig i.
Samtidig tror jeg også, at alle Folketingets partier og alle de personer, der er til stede i Folketingssalen i dag – det gælder også Enhedslisten – er fuldstændig klar over, at der ikke er nogen chance for at få det ændret inden for en overskuelig fremtid.
En ændring af Europa-Parlamentets hjemsted vil kræve enstemmighed mellem alle EU's 27 lande, og det betyder altså, at et land kan blokere for en ændring.
Og for at sige det
som det er, vil Frankrig ikke opgive, at Europa-Parlamentet er placeret i Frankrig.
Det har stor betydning for Frankrig og for Strasbourg som by at have Europa-Parlamentet placeret der, og det har også en vigtig symbolsk betydning for både Frankrig og Tyskland, nemlig som et symbol på forsoning mellem de to lande efter anden verdenskrig
Med beslutningsforslaget B 76 om at pålægge regeringen at fremsætte forslag i Rådet om en ændring af traktaten ved Enhedslisten godt, at man i givet fald vil sende regeringen ud på en umulig mission, som på forhånd er dømt til at mislykkes.
Så på trods af at regeringen finder, at Europa-Parlamentets rejseri er dybt uhensigtsmæssigt, er det ikke den kamp, vi skal kaste os ud i og bruge vores kræfter på.
Der har også i de sidste årtier været enighed om blandt Folketingets partier, at det ikke var her, at Danmark skulle bruge sine kræfter i forbindelse med forhandlinger om Amsterdamtraktaten, Nicetraktaten, forfatningstraktaten og Lissabontraktaten.
Vi skal igen have gang i økonomien.
Vi skal ruste EU til en ny global verdensorden.
Og det kræver altså, at vi fra dansk side lægger vores kræfter de steder, hvor vi gør en reel forskel.
Der er måske nogle, der vil argumentere for, at vi, hvis vi rejser spørgsmålet, sætter sagen på dagsordenen og lægger pres på den franske regering.
Jeg er dog langtfra sikker på, at det vil gavne sagen at rejse spørgsmålet i Rådet på nuværende tidspunkt.
Der er et kommende præsidentvalg og et parlamentsvalg i Frankrig næste år, og man risikerer tværtimod ved at rejse sagen på nuværende tidspunkt, at Frankrig låser sig endnu mere fast, og at man derfor også undergraver muligheden for en eventuel bevægelse fra fransk side på længere sigt.
Jeg kan forsikre om, at regeringen løbende har blik for, om der skulle være små åbninger, der giver mulighed for at fremme en bevægelse hen imod et samlet hjemsted for Europa-Parlamentet.
Det vil vi selvfølgelig have blik for.
Og det er f.eks. positivt, at Europa-Parlamentet nu har prøvet at finde en kreativ løsning inden for traktatens rammer, der i hvert fald sparer en omgang rejseri årligt.
Jeg kan dog desværre ikke se, at der på nuværende tidspunkt er mulighed for at fremme denne sag gennem fremsættelse af et forslag til traktatændring, som der lægges op til i beslutningsforslaget.
Tværtimod vil det vanskeliggøre muligheden for at fremme danske interesser på områder, hvor vi rent faktisk gør en forskel.
Endvidere risikerer vi ved at rejse sagen i Rådet på nuværende tidspunkt at skade eventuelle fremtidige muligheder for at arbejde hen imod et samlet hjemsted.
Derfor kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.