Lars Løkke Rasmussen (V), 2013-12-18:
Tak for det.
Det er selvfølgelig måske lidt ekstraordinært at tage ordet her som privatist, men det er jo egentlig også en lidt ekstraordinær situation.
For jeg er ikke i stand til at erindre mig noget nyere historisk fortilfælde, hvor regeringen som nu får vedtaget sin finanslov uden opbakning fra sit eget parlamentariske grundlag.
Det må regeringen selv tænke videre over, men det dækker jo så over den positive effekt, at vi altså for første gang siden valget nu har en finanslovsaftale mellem bl.a. mit parti og regeringen.
Det er jeg glad for, for derved har vi jo fået brudt det, der ellers har været et sæsonmønster, siden regeringen kom til, nemlig at regeringen om foråret har taget et par skridt i den rigtige retning sammen med os for så om efteråret at tage et halvt skridt tilbage med Enhedslisten og sætte skatter og afgifter op igen.
På trods af det er det jo så lykkedes at lave en række gode aftaler over tid, og Venstre har bidraget i alle aftaler, der har peget i den rigtige retning, og som i øvrigt alle sammen er aftaler, der bygger entydigt oven på den hjørnesten i den økonomiske politik, som vi lagde før valget: efterlønsreformen, dagpengereformen, alt det, regeringen var imod og ville fjerne øjeblikkelig efter valget.
Hver gang har vores bidrag været, at skridtene i den rigtige retning blev lidt større, og når der lejlighedsvis blev taget et skridt i den forkerte retning, blev det lidt kortere.
Når jeg så tager ordet her i dag, er det jo, fordi det er en spændende debat at lytte til, men i nogen grad også en debat, der har peget bagud.
Der har også været peget nogle fingre ad hinanden, og sådan er det jo tit her i Folketingssalen.
Desværre har debatten om, hvor vi hver især gerne vil hen med Danmark, måske været lidt fraværende.
Derfor vil jeg gerne benytte lejligheden til ganske kort at sige, at sådan som jeg ser det, står Danmark over for tre helt afgørende udfordringer, som vi skal løse politisk, uanset hvem der har det øjeblikkelige regeringsansvar, hvis vi fortsat skal opretholde et højt velfærdsniveau i Danmark.
Skatten er for høj, og når skatten er for høj, bliver barrieren for at gå fra passiv forsørgelse til job nærmest uoverstigelig for de ledige, og det fører til, at alt for mange danskere ufrivilligt er parkeret uden for fællesskabet i stedet for at være en aktiv del af det.
Vi har aktuelt i Danmark på den skæve side af 800.000 voksne i den erhvervsaktive alder, som er på offentlig forsørgelse.
Det er ikke folkepensionisterne, det er ikke de studerende, men det er alle de andre.
Hvis man bare kunne sætte en svensk standard, ville det tal falde til omkring en halv million; så ville det ikke være hver femte voksen, som var parkeret uden for fællesskabet, så ville det kun være hver sjette.
Derfor skal vi have langt flere danskere flyttet fra passiv forsørgelse til aktiv selvforsørgelse, og løsningen er at sikre, dels at det bedre kan betale sig at arbejde, også for folk med små indkomster, dels at der er arbejde at få.
Det er de kommende års helt afgørende udfordring i dansk politik, fordi det på samme tid forbedrer dansk økonomi, sikrer, at vi har råd til at fremtidssikre velfærden, som vi jo grundlæggende alle holder af, og skaber et langt mere tilfredsstillende liv for de danskere, som pludselig bliver en del af fællesskabet.
I mine øjne, i Venstres øjne er disse udfordringer så presserende, at det haster med at løse dem.
Vi har jo allerede taget de første skridt.
Vi har taget dem sammen med regeringen.
De er taget i forlængelse af de skridt, der blev taget under min egen regering.
Mange af de skridt var den nuværende regering imod at tage, men man er jo blevet stående lige der i vores fodspor og har taget det til sig og kan glæde sig over, at en af hovedgrundene til, at dansk økonomi er relativt robust, er, at de reformer, man gik til valg på at fjerne, står der endnu.
Det vil jeg gerne kvittere for, altså både at reformerne står der endnu, og at vi sammen i forsigtighed har bevæget os længere frem.
Men jeg vil også samtidig gerne benytte lejligheden til at sige helt klart til finansministeren og dermed også til regeringspartierne, at hvis regeringen er indstillet på at fortsætte i det spor i det nye år, som er lige rundt om hjørnet, ja, så er jeg og Venstre klar til at tage et fortsat medansvar for at få flere danskere flyttet fra ledighed til arbejde.
Jeg lytter desværre til en regering, som begynder at sende selvtilfredse signaler om, at nu har man gjort det, der skal gøres, og at nu skal tiden bare gå.
Der er f.eks. ikke noget strukturelt problem med, at det ikke kan betale sig at arbejde, for når den skattereform, vi har lavet, er fuldt indfaset i 2023, så er allehånde problemer løst.
Det er ikke min analyse af Danmark.
Vi har brug for at tage flere skridt.
Venstre er klar.
Det er sådan set bare regeringens valg.
Så kan vi starte først i det nye år, både med erhvervsskolereformen, på beskæftigelsesområdet, med at følge op på Produktivitetskommissionens arbejde og i øvrigt med at lave flere målrettede skatte- og afgiftslettelser, der har det sigte, at det bedre kan betale sig at arbejde, at det bedre kan betale sig at drive virksomhed i Danmark.
Jeg håber da, at regeringen sender et signal om, at den er klar lidt tidligere, end den gjorde her.
For om end jeg synes, det er meget effektivt, at vi kunne klare det, regeringen ikke kunne klare med sit eget parlamentariske grundlag på 33 møder, på 7 timer, så vil det da unægtelig være sådan, at jo før vi kommer i gang, jo bedre aftaler kan vi lave.