Jakob Sølvhøj (EL), 2016-05-19:
Allerførst vil jeg sige tak for de mange positive bemærkninger.
Jeg håber, at de positive bemærkninger over for intentionen også vil slå igennem i den videre behandling.
Det må være sådan, at det er en rettighed for alle borgere med handicap, at de har mulighed for en gang imellem at komme ud og opleve noget, der foregår uden for deres eget hjem.
Behovene kan være meget forskellige; der kan være et ønske om at komme ud en tur i skoven, i naturen; der kan være et ønske om at komme i byen; der kan være fodboldinteresserede, der godt vil opleve stemningen på lægterne og ikke bare i fjernsynet; eller der kan være kulturinteresserede, der gerne vil bruge nogle af de mange kulturtilbud, der er.
Der er et meget stærkt udtrykt ønske blandt mange borgere med udviklingshæmning om at få mulighed for at få ledsagelse, sådan at man kan holde ferie ligesom alle andre mennesker her i vores samfund.
For mange borgere med handicap kræver det, at man har en ledsager med, og man må sige, det simpelt hen er en ejendommelighed ved den måde, vores lovgivning i dag er skruet sammen på, at borgere, som man kunne mene har de allerstørste vanskeligheder, som har en udviklingshæmning, der gør dem ude af stand til selv præcist at formulere, hvad de egentlig ønsker at bruge ledsagelsen til, altså lige præcis de borgere, der kan have allervanskeligst ved at håndtere deres hverdag, er holdt uden for den rettighed, som i øvrigt i stort omfang gælder handicappede borgere.
Jeg vil sige, det jo ikke bare er et tænkt eller abstrakt problem, som vi har søgt med lys og lygte efter, og det hører jeg også en anerkendelse af fra de øvrige ordførere, men det er meget konkret og meget klart dokumenteret.
Og det er endda dokumenteret af kommunerne selv gennem den undersøgelse, som KL gennemførte for et par år siden, der viste, at ikke mindre end hver ottende af samtlige landets kommuner ikke havde afsat en krone, hverken til at udviklingshæmmede borgere kunne komme på ferie, eller til at de kunne komme på en udflugt af den ene eller den anden art uden for deres hjem.
I en ottendedel af samtlige kommuner var der ikke afsat en krone – jeg synes, det er helt uforståeligt og uanstændigt.
Derfor kan man sige, at problemstillingen har været kendt meget længe, og den har jo også været kendt på den måde, at ministeren har måttet gribe ind – i øvrigt i sidste ende i samarbejde med KL – mod kommuner, som ulovligt forsøgte at løse det her problem ved at opkræve brugerbetaling hos borgerne i strid med lovgivningens bestemmelser.
Så forslaget her, som det også er fremgået af debatten, går jo i al enkelhed ud på, at vi skal sikre, at det bliver en rettighed for disse borgere, at det ikke står til diskussion, hvorvidt en borger med udviklingshæmning, der ikke selv er i stand til præcist at formulere sit behov for ledsagelse, bliver omfattet af bestemmelserne.
Enhedslisten fremsatte allerede i forrige samling et lignende forslag.
Det blev aldrig færdigbehandlet, men jeg noterer mig, at min forgænger som ordfører på dette område blev mødt med synspunkter om, at det sandelig ville blive alt for omkostningskrævende at gennemføre dette forslag, men at det i øvrigt var lidt uklart, hvad omkostningerne kunne blive.
Derfor har jeg også fremdraget i debatten – og undret mig over – at Venstre i deres forslag til finansloven for 2015 fremsatte et tilsvarende forslag, nøjagtig som det, Enhedslisten har fremsat, og at vi så efterfølgende må opleve, at det er vanskeligt i en proces op til behandling af dette forslag at få noget konkret bud på, hvad omkostningerne egentlig er.
Jeg påstår ikke, at det nødvendigvis er nemt, men det er dog sådan, at vi i al mulig lovgivning her i Folketingssalen oplever, at der i sidste ende er en mulighed for at give et skøn, sådan at det faktisk bliver muligt at lovgive på området.
Og det kan i hvert fald ikke være sådan, at det rammer borgere med udviklingshæmning og senhjerneskadede, at man ikke i Finansministeriet er i stand til at beregne omkostningen.
Det må jo i hvert fald ikke betyde, at de så bliver afskåret fra ferie, indtil regnedrengene i Finansministeriet på et tidspunkt finder en model, der er i stand til at udregne omkostningen.
Det kan vi simpelt hen ikke være bekendt.
Men jeg glæder mig over de positive bemærkninger.
Jeg synes, der kan være problemer i det bud, der ligger på en arbejdsgruppe.
Det vil jeg vende tilbage til under behandlingen af det næste forslag.
Men indtil videre vil jeg sige tak for debatten og tak for tilsagnene.
Jeg håber, det betyder, at vi kan få løst det her problem, som er meget påtrængende, og som der fra udviklingshæmmede borgere virkelig har været efterspurgt en løsning på meget, meget længe.
Den håber jeg vi i fællesskab når frem til.