Finn Sørensen (EL), 2015-04-28:
Allerførst en stor tak til fru Mai Mercado, fordi hun tager hul på det indholdsmæssige i den her sag.
Det går jo ud på, at hovedentreprenøren, hovedleverandøren af en tjenesteydelse, kan gøres økonomisk ansvarlig for, hvad der er sket længere nede i kæden, hele vejen ned i sidste led i kæden.
Det er såmænd det, det går ud på.
Hvilken virkning vil det have?
Det vil have den virkning, at det vil være en konkurrencefordel for alle de virksomheder, der har orden i papirerne, alle de virksomheder, der betaler deres skat og deres moms og deres sociale bidrag til tiden, og alle de virksomheder, der betaler den løn, som de nu har aftalt med deres ansatte.
Det vil være en konkurrencefordel for de virksomheder, og det er, tror jeg, hovedparten af små danske håndværksvirksomheder.
Det er den slags virksomheder.
Det vil være en stor konkurrencefordel for dem, for det vil jo betyde, at hvis der blev lavet en sådan generel lovgivning om kædeansvar, ville alle hovedentreprenører jo tænke sig om mere end én gang, når de hyrede underleverandører og underentreprenører.
Så ville de jo sikre sig i kontrakterne gennem f.eks. en garantistillelse, at der var dækning, at reglerne var overholdt hele vejen ned igennem kæden.
Og det ville være en fordel for de virksomheder, der har orden i papirerne.
Det er jo det, det hele går ud på.
Jeg vil da håbe, at den her argumentation kan overbevise fru Mai Mercado, fordi jeg har svaret på hendes bekymringer om det.
Hvis jeg ikke kan overbevise hende ved hjælp af det, er det jo, man kan få den mistanke, som også gør sig gældende i forhold til andre af de ordførere, der har været heroppe, at hun egentlig har den holdning, at der ikke skal reguleres på de vilkår.
Der skal, som Liberal Alliances hr. Joachim B. Olsens siger, være fri konkurrence – også frihed til unfair konkurrence, hvor man ikke betaler skat og ikke betaler en ordentlig løn eller ikke betaler den løn, der er aftalt.
Så det er jo kernen i hele den her sag.
Hvordan kan man så rent praktisk gøre det?
Det er jo ikke så indviklet.
I byggeriet har man faktisk allerede udviklet en god model for, hvordan man som hovedleverandør eller leverandør med underleverandører kan sikre sig mod urimelige tab.
Der findes nemlig i byggeriet noget, man kalder byggeriets garantiordning, tror jeg den stadig væk hedder, hvor det er en forudsætning for at få en entreprise af en vis størrelse, at man så som leverandør eller entreprenør stiller en garantisum, en bankgaranti, der så løbende kan afskrives, i takt med at byggeriets kvalitet bliver fundet værende i orden.
Den samme model kan man jo indføre i forhold til et kædeansvar, der også drejer sig om løn og skat og sociale bidrag.
Så det er såmænd ikke så indviklet.
Sådan nogle ordninger har man jo i en række andre EU-lande, og det har altså åbenbart ikke voldt de helt store slagsmål at nå frem til det, så hvorfor skal det være så svært herhjemme?
Så er der diskussionen igen og igen om, at så bliver det et indgreb i den danske model.
Det er jo en eller anden konstruktion, man har skabt der, så man har en undskyldning for at lade være med at være med til det.
Det står klart beskrevet i forslaget, at det skal være den løn, der nu er aftalt med de ansatte.
Så vil jeg gerne lige henvise til – og der er så heller ingen, der rigtig har brugt det, men det ligger jo ligesom stadig væk lidt underliggende i ministerens argumentation i hvert fald, måske også i Socialdemokraternes – at det her godt kan give nogle problemer i forhold til EU-retten.
Den socialdemokratiske ordfører ville i hvert fald ikke svare klart på spørgsmålet.
Der må jeg bare sige, at der ingen grund er til de betænkeligheder, for der ligger jo et såkaldt håndhævelsesdirektiv, hvor der klart står, at det er fuldt lovligt for medlemslandene at indføre et kædeansvar.
Der er så beskrevet en meget begrænset form for kædeansvar i det her håndhævelsesdirektiv, som ikke rigtig kan bruges til noget, men samtidig står der jo i direktivet, at det står medlemslandene frit for at anvende mere vidtgående ordninger end den, som er beskrevet i det der direktiv – ordninger, som også gælder i andre brancher.
Så der er ingen problemer; det er sådan set bare om at komme i gang.
Jeg synes, at hele indsatsen – den indsats, vi har aftalt med regeringen, i forhold til at bekæmpe social dumping – jo viser, at der er behov for det.
Når man ser på, hvor mange virksomheder der rent faktisk bliver grebet i, at tingene ikke er i orden, så er der jo en rigtig god grund til at indføre en sådan lovgivning, som vi foreslår her.
Der kan vi jo pege på det forhold, at SKAT har krævet indbetalinger på op imod et par hundrede millioner kroner undervejs i deres kontrolbesøg hos virksomhederne.
Der vil jeg da gerne sætte et spørgsmålstegn ved, om alle disse penge nu kommer ind igen.
Kommer alle de bøder, som vi har pålagt virksomhederne for manglende RUT-registrering osv., ind?
Der er et kædeansvar jo et rigtig effektivt middel til det.
En sidste ting, som også er vigtig, er jo fagbevægelsens problemer med at få inddrevet de tilgodehavender, som de har.
Fagbevægelsen i byggeriet oplyser, at de har 30 mio. kr. til gode hos udenlandske virksomheder fra fagretlige sager – penge, som de sandsynligvis aldrig nogen sinde ser, og i det omfang, de overhovedet får dem hjem, kræver det nogle kæmpe administrative omkostninger for fagbevægelsen for at få drevet de penge hjem.
Det problem får man også løst.
Så til allerallersidst: Noget, som jo også er vigtigt ved det beslutningsforslag, som vi har fremsat her, er, at hvis man gennemfører det, vil det jo blive et rigtig effektivt værn mod sort arbejde – nok det mest effektive redskab, man overhovedet kan indføre der.
For sådan et beslutningsforslag som det her vil føre til, at man skiller fårene fra bukkene på det danske arbejdsmarked, og det vil være en kæmpe konkurrencefordel for alle de virksomheder, der har orden i sagerne.
Og derfor er vi heller ikke stødt på nogen protester fra nogen af de her små håndværksvirksomheder, som især den borgerlige fløj skubber foran sig, tværtimod.