runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Jeg ville i grunden ønske, at man kunne tage, som man gjorde i de gode, gamle dage, hver enkelt navn på listen og så stemme om det.
Det ville der faktisk være ræson i.
Man gør det vistnok stadig væk i Schweiz, når man overvejer at give statsborgerskab – så drejer det sig om hver enkelt.
Når jeg siger det, er det, fordi jeg ikke er i tvivl om, at der er en masse gode mennesker på den her liste, men jeg har også været vidne til igennem de år, hvor regeringen har siddet, at der i praksis er blevet lempet og lempet.
I praksis er det sket ved, at der stort set er blevet givet dispensation til alle dem, der søgte om det – det har flertallet gjort – og lovgivningsmæssigt ved, at man har slækket på kravene.
Nu er vi så kommet i en situation, hvor der hver eneste uge står en flyttekasse på vores kontorer fyldt med dispensationssager.
Man kan spørge, hvorfor der er så mange.
Det kan der være flere grunde til, men det kunne jo være, fordi folk har fundet ud af, at regeringen dispenserer i så høj grad, som den gør.
Jeg antyder det, og så er det det.
Ansøgerne beder om, at vi ser bort fra sprogkravene, altså giver dem statsborgerskab, uden at de nødvendigvis kan dansk, uden at de nødvendigvis ved ret meget om Danmark.
Og det er så, hvad et flertal i Folketinget bestående af S og R og SF og Enhedslisten gør.
De siger stort set ja til det hele.
Når jeg nævner det her forhold, er det, fordi jeg stadig væk synes, at når man lider af en sygdom, skal man hjælpes, men skal man nødvendigvis have et statsborgerskab?
Det mener vi ikke.
Når jeg nævner papkasserne og det forhold, at et flertal i Folketinget i øjeblikket agerer gummistempel i forhold til at give dispensationer, så er det også for at sige, hvorfor vi ikke kan stemme for.
Det er ikke på grund af de mange gode mennesker, der står på listen – dem vil vi gerne have ind – men vi kan ikke blive ved med at sige ja og ja til nogle mennesker, som vi ikke synes lever op til kravene for at få dansk statsborgerskab.
Lovgivningsmæssigt gælder det, at der er lempet sådan, at man f.eks., hvis man er født og opvokset i landet, automatisk kan få statsborgerskab, når man bliver 18 år.
der er også lempet i forhold til sprogkravene, skønt det er en afgørende betingelse, vil jeg mene, for at blive integreret i det danske samfund, at man i det mindste kan sproget.
Her har regeringen så slækket på kravene til sprogkundskaber, hvilket er den helt forkerte vej at gå.
Sprogkravene burde selvfølgelig strammes.
De sker i forhold til de mange dispensationer, der konstant gives.
Og så længe det er sådan, så længe der lovgivningsmæssigt og i praksis er lempet, kan vi ikke stemme for en lov om indfødsret.
Det gælder også denne.
Så derfor et nej fra Dansk Folkepartis side.
Marlene Borst Hansen (RV), 2014-11-13:
Det er altid en glædelig begivenhed, de to gange om året hvor vi her i Folketinget byder nye statsborgere velkommen i vores danske fællesskab.
Det er jeg ikke i tvivl om at de 1.607 personer samt deres børn, som nu får indfødsrets meddelelse, vil kæmpe og arbejde for, og jeg er også sikker på, at langt, langt de fleste af os, der i dag udgør det danske fællesskab, vil glæde os over at byde de nye medlemmer velkommen.
Jeg vil i hvert fald gøre det her fra folkestyrets allerfineste platform, nemlig Folketingets talerstol.
Jeg vil byde alle de nye danske statsborgere hjertelig velkommen i vores danske fællesskab.
Pernille Skipper (EL), 2014-11-13:
Undskyld forsinkelsen.
Jeg skal på Enhedslistens vegne sige, at vi selvfølgelig støtter det her lovforslag og ønsker alle de nye statsborgere tillykke fra Enhedslisten.
Det er en glædelig dag for rigtig, rigtig mange mennesker, som vi gerne vil være med til at fejre sammen med dem.
Leif Mikkelsen (LA), 2014-11-13:
Det her lovforslag er sådan set et problematisk lovforslag, for lovforslaget går på en række enkeltpersoner.
Det indeholder en række personer, som efter vores opfattelse bestemt skal tildeles dansk statsborgerskab – og dem vil vi gerne byde velkommen og ønske tillykke – men så indeholder det jo også en lang stribe af personer, som får det her erhvervet via en dispensationsansøgning.
Det er jo, som Dansk Folkepartis ordfører, hr. Christian Langballe, påpegede her fra talerstolen, fuldstændig korrekt, at denne regering – måske inspireret af Enhedslisten – på det her område har ændret politik i forhold til den tidligere regerings praksis, hvilket betyder, at man næsten pr. automatik får ja til en dispensationsansøgning, uden hensyn til om man egentlig vil det så alvorligt, at man lærer sproget og kan bestå indfødsretsprøven og alle de ting, der egentlig er en forudsætning for at nå til en fornuftig integration af de her personer.
Det ses der i de her år bort fra en bloc, sådan at det næsten er en illusion med den enkelte sagsbehandling, fordi der næsten pr. automatik siges ja til dem.
Og dem har vi så en del af på det her lovforslag, hvilket for Dansk Folkepartis vedkommende har ført til en vurdering af, at man så ikke kan støtte forslaget.
Det fører det ikke til for Liberal Alliances vedkommende.
Vi ender op med at stemme for det her lovforslag, fordi der, som jeg indledte med at sige, her er en lang række personer, som vi mener skal have tildelt et dansk statsborgerskab, som er efter de regler, der nu er for det.
Men vi mener ikke, at det skal ske på baggrund af en dispensationsansøgning, hvor vi, hver eneste gang, når vi dykker ned i den flyttekasse med sager, som også kommer på mit kontor en gang om ugen, jo finder enkelte, som der bør gives dispensation til, men hvor det efter min opfattelse sådan set næsten er et detektivarbejde at finde frem til dem, som der efter vores vurdering kan siges ja til.
Så jeg påpeger bare det problematiske i den linje, der efter vores opfattelse nu er lagt, men vi støtter lovforslaget i sin helhed, fordi det for langt hovedparten følger de retningslinjer, der er vedtaget for at få dansk statsborgerskab.
Karen J. Klint (S), 2014-11-13:
For vi har hørt Dansk Folkepartis ordfører sige, at det er ca. 300 sager om måneden, og det passer altså ikke, og nu står hr. Leif Mikkelsen også og siger noget om de sager, hvor vi giver dispensation.
Vi gør det jo også ud fra, at folk mener det alvorligt, når de gerne vil have et dansk statsborgerskab, og hvor de i dag ikke har muligheden for at få et dobbelt statsborgerskab, og så er der nogle regler for, hvordan man kan dispensere.
Jeg synes, det er rigtig fint, at de regler er der, og det også er en politisk drøftelse, der skal til, når vi har en grundlov, der netop beskytter det i forhold til, hvem det er, der kan give et dansk statsborgerskab.
Men jeg er dybt uenig i udsagnet om, at man, fordi der måske er nogle helbredsmæssige grunde, der gør, at man ikke kan bestå en eksamen, så ikke kan blive en god dansk statsborger.
Jeg synes, vi har nogle oplagte, klare regler.
Det var bare lige for at give en bemærkning til det, at folk altså ikke er dårligere mennesker i Danmark, fordi man har et helbred, der gør, at man ikke kan bestå en eksamen.
Leif Mikkelsen (LA), 2014-11-13:
Nu har det ikke noget med dårligere mennesker at gøre; det er et spørgsmål om, at man tildeler nogen et dansk statsborgerskab, fordi vedkommende gerne skulle integreres og blive en del af det danske samfund.
Spørgeren vil vide, at der, når det gælder en del af de sagsbehandlinger, vi foretager – uden at jeg overhovedet skal afdække noget om enkeltsagsbehandlingen – ikke engang er gjort forsøg på at deltage i danskuddannelse, og så er integrationen utrolig vanskelig, for ikke at sige umulig.
Derfor synes vi, det er forkert, at der ikke tages hensyn til det i sagsbehandlingen, som så fører til, at man alligevel siger ja.
Det er bare der, hvor jeg siger, at det er helt rigtigt, at der med det røde flertal er sket nogle virkelige lempelser.
Der kan vi så se frem til, at vi på et andet tidspunkt forhåbentlig har et andet flertal, der har et andet syn på det her, så man tager mere hensyn til, at de faktisk kan integreres, når de får tildelt dansk statsborgerskab, hvad vi gerne medvirker til, når der er saglige begrundelser for det.
Det er jo ikke så mærkeligt, at der er nogle specielle regler for det her, som for de flestes vedkommende bliver fulgt.
Og så er der alle dispensationsansøgningerne, og det er jo lige præcis der, hvor man går på kompromis med de spilleregler, man ellers har vedtaget.
Karen J. Klint (S), 2014-11-13:
Jeg vil igen tillade mig at gå i rette med det med antallet af sager.
Når vi lige nu har rigtig mange sager, i forhold til hvad vi plejer at have, så er det jo, fordi der har været en pukkel på 1.800 sager, der har ligget, og som vi nu høvler af på meget kort tid, og det betyder altså, at vi har en ophobning af sager – ellers er der ikke det antal.
Allerede i næste uge er det jo kun 30 sager, der er på dagsordenen.
Så skru lige lidt ned for dramaet.
Så vil jeg komme med en enkelt lille case, og meget hurtigt, for jeg ved godt, at jeg talte for længe for lidt siden, og det drejer sig om en dame, der søger om dansk statsborgerskab.
Hun er analfabet fra sit oprindelsesland.
Hun har en meget traumatisk fortid.
Og vi respekterer hende ved at give hende det.
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Jamen altså, det giver jeg ministeren fuldstændig ret i.
Det er nok der, hunden ligger begravet – eller hvordan man nu udtrykker det.
Det er der, uenigheden er.
Nu har ministeren jo selv talt om rettigheder og pligter, hvad jeg godt vil føje til den her diskussion, for selvfølgelig er der rettigheder, og der er også en fædrelandsfølelse – det er jeg helt med på, selvfølgelig er der det – i forhold til det, man holder af.
Men så er der også nogle pligter, og statsborgerskabet udtrykker jo også en forpligtelse i forhold til det land, hvor man har statsborgerskab – altså: Hvem holder man med, når det virkelig gælder?
Det er jo også en forpligtelse, en pligt.
Leif Mikkelsen (LA), 2014-11-13:
Jo, men det er jo ikke det, der er linjen, når det gælder den stribe af ansøgninger, vi sidder og behandler, hvor der jo i det røde flertal pr. automatik siges ja, ja, under et, uden at man overhovedet skeler til de forskelle, der er
Det oplever jo vi uge efter uge, når vi dykker ned i de store kasser.
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at spørge om noget.
Venstre har jo ment det samme som Dansk Folkeparti indtil for ganske nylig, og man får næsten indtrykket af, at Venstre på det tidspunkt, hvor de mente det samme, som Dansk Folkeparti gør, ikke mente, at vi lever i en globaliseret virkelighed, og nu er de så kommet til en erkendelse af, at det gør vi så.
Jan E. Jørgensen (V), 2014-11-13:
Der var jo en statsminister engang, der sagde, at man har et standpunkt, til man tager et nyt.
Når man mener noget nyt, mener man jo pr. definition det modsatte af, hvad man mente dagen før.
Lige præcis hvornår man kommer til den erkendelse, kan det jo være svært at sige.
Det, jeg kan sige, er, at det har været en lang rejse for Venstre, og det har været en tanke, der langsomt er modnedes, og hvad det er, der lige præcis og på hvilket tidspunkt har fået flertallet i gruppen til at mene, at det her er fornuftigt, skal jeg ikke kunne sige.
Men jeg er helt med på, at det da ikke er noget nemt spørgsmål, og det er jo også noget, som man i mange andre lande har drøftet igennem rigtig mange år, for opfattelsen har traditionelt været, at folk altså kun kunne være statsborger i ét land.
Men der er altså sket en udvikling, og hvad det lige præcis er, der har gjort, at holdningen hos Venstre er tippet, er svært at svare på.
Jeg ville ønske, at holdningen også var tippet hos Dansk Folkeparti, men det kan være, vi kommer dertil en dag.
Det håber jeg.
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Jo, men det er sådan set bare for at gøre opmærksom på, at man altid kan argumentere for udviklingen og sige, at det er udviklingens skyld, men det kræver trods alt, at der må være nogle principielle overvejelser, der gør, at man har ændret synspunkt, så udviklingen ikke bare bliver en magisk formel, man kaster ud
Jeg mener ikke, at der indtil i dag er sket nogen forskel i det, man kalder den globaliserede virkelighed, i forhold til for nogle år tilbage.
Så jeg spørger sådan set bare efter de principielle overvejelser.
Jan E. Jørgensen (V), 2014-11-13:
Jeg er helt med på, at jetflyet ikke blev opfundet i sidste uge, og at der heller ikke er andre voldsomme ting, der har gjort, at globaliseringen er kommet.
Det er jo ikke noget, der sker fra den ene dag til den anden.
Det er en løbende udvikling, og på samme måde har der jo også været en løbende udvikling ikke bare i Danmark, men i en række andre lande, der har gjort, at det, man tidligere mente om, at dobbelt statsborgerskab skulle begrænses, er tiden løbet fra.
Pernille Skipper (EL), 2014-11-13:
Tak for det.
Jeg synes faktisk, det er en utrolig interessant filosofisk diskussion, vi er ude i her, som jeg har siddet og lyttet til.
Jeg er ikke normalt ordfører på området, så det kan være, jeg misforstår en lille smule, og det må jeg så undskylde på forhånd.
Jeg er enig med hr. Jan E. Jørgensen i, at hr. Christian Langballes argumentation sådan set fører hen til, at så skulle det heller ikke være muligt at skifte statsborgerskab, og så burde man også være imod det.
Hr. Christian Langballe siger så, at det kan man godt, for så vælger man aktivt – som jeg forstår argumentationen – et andet loyalitetsforhold.
Jeg kan bare ikke forstå, hvorfor man så ikke aktivt kan vælge to loyalitetsforhold.
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Jeg taler her om reglen, og i forhold til reglen er der altid nogle undtagelser.
Man kan så også vende det om og gøre undtagelser til regler, men undtagelsen bekræfter reglen i det her forhold.
Og jeg er fuldstændig med på, at hvis jeg rejser ud og på et tidspunkt fatter en kærlighed til det land, jeg er i, så kan jeg vælge, og så er valget mit.
Det giver jeg ordføreren ret i, men det andet skal siges først, for det er sådan set reglen.
Jan E. Jørgensen (V), 2014-11-13:
Fortsat vil det jo også være undtagelsen med dobbelt statsborgerskab, og hovedreglen vil være, at man kun har statsborgerskab ét sted.
Nu kom ordføreren så også selv ind på syrienskrigerne.
Der har jo været nogle syrienskrigere, som har et dansk statsborgerskab, og de er netop beviset på, at når det virkelig gælder, som ordføreren siger, så er det ikke et spørgsmål om, hvad der står i passet, så er det et spørgsmål om, hvad der ligger i hjertet.
I de tilfælde ville vi jo have mulighed for at fratage en syrienskriger det danske pas, hvis vedkommende også havde et pas i et andet land, fordi vedkommende er rejst ud i en krig og kæmpet mod danske tropper.
Gør det slet ikke indtryk på Dansk Folkeparti?
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Men jeg er jo med på, at det klart nok også er en hjertets forbundethed, ligesom det er med modersmålet – det, man kalder hjertesproget – altså at der er noget, man holder sig til, og der er reglen jo, at det er ens fædreland.
Så mener vi så bare, at man, hvis man så at sige smider slæberne ind et andet sted, selv foretager et valg, og der må man så vælge med de implikationer og problemer, som det valg indebærer.
Jeg ved ikke, om jeg fik svaret på spørgsmålet – hvis ikke var det ikke af manglende vilje, men det var sådan set, fordi jeg blev lidt i tvivl om, hvad det var, der blev spurgt om.
Karen J. Klint (S), 2014-11-13:
Tak for det.
Jeg vil formulere mit spørgsmål lidt anderledes, end jeg havde planlagt, fordi jeg hørte hr. Christian Langballe sige: Valget er mit.
Det er jo faktisk rigtigt, men det er valget også, når man vælger mellem et eller to statsborgerskaber – når man får den valgmulighed.
Så vil jeg spørge, om ordføreren ikke godt vil uddybe, hvorfor der er en angst for loyaliteten, for sidder loyaliteten i forhold til at opføre sig ordentligt, være loyal over for det land, man bor i, ikke i hovedet som et bevidst valg og ikke i hjertet, hvor nogle påstår at følelserne sidder?
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Jo, men må jeg godt lige gå tilbage til det, som jeg faktisk sagde.
Ordføreren kan simpelt hen dykke ned i de historiske kilder og se, hvad det er, der har været tilfældet, når man har drøftet statsborgerskab.
Vi går jo altså fra en tilstand, hvor man før 1849 var kongens undersåtter, og hvor det var kongen, der ligesom gjorde, at man blev kongens undersåt efter nogle så at sige subjektive valg.
Så skal man have det her lovfæstet, og der drejer det sig i den her proces fra 1849, 1866 og så til 1898 om at afklare loyalitetsforholdet, fordi det er afgørende, hvem man er loyal over for.
Det mener jeg da så sandelig stadig er et spørgsmål, som også statsborgerskabet udtrykker, et loyalitetsforhold.
Det er det i hvert fald for mig.
For mig er det helt klart et loyalitetsforhold, hvem jeg er loyal over for, også hvis det er sådan, at Danmark og Spanien spiller fodbold.
Selv om jeg synes, at Barcelona er et hamrende godt hold, så er det stadig væk Danmark, jeg holder med, og det udtrykker jo den forbundethed i forhold til Danmark.
Det er det, statsborgerskabet udtrykker.
Karen J. Klint (S), 2014-11-13:
Vi er jo enige om, at der skal loyalitet med.
Mennesker, der får dobbelt statsborgerskab og får et dansk statsborgerskab og bor i Danmark, underskriver jo også en tro og love-erklæring på, at de er loyale over for det danske system.
Det ændrer vi jo ikke på, så vi ændrer ikke på, at det er en aktiv og meget bevidst handling, endda med egen underskrift.
Så der er jo loyalitet. Så er det jo rigtig fint at have den historiske forklaring.
Men det, vi her lovgiver om, er jo for fremtiden.
Og jeg tror faktisk godt, at mennesker i dag kan håndtere fremtiden på en måde, sådan at man sagtens kan være loyal over for mere end ét land, for loyaliteten sidder jo ikke i hjertet, loyaliteten sidder altså i de bevidste handlinger, man foretager sig.
Så jeg er rigtig tryg ved det lovforslag, vi har med at gøre i dag.
Jeg tror, det bliver til stor glæde, og jeg tror faktisk også, det bliver til stor demokratisk glæde, fordi der er rigtig mange andre mennesker, mange flere mennesker, der vil forholde sig positivt til det land, de bor i.
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Jeg indledte med at sige, at jeg sagtens kan sætte mig ind i, at man kan holde af flere lande på en gang.
Det mener jeg virkelig at man kan, og jeg kender folk, der virkelig gør det.
Så det er der for mig ikke nogen tvivl om.
Det er sådan set ikke det, vi lovgiver for nu.
Det her drejer sig om dobbelt statsborgerskab.
For mig er statsborgerskabet der, hvor man lægger sin loyalitet, og det er altså et andet spørgsmål.
Hvor har man forpligtelsen henne?
Hvad er det for et land, man vil kæmpe for?
Hvad er det for et land, man vil værne om?
Jan E. Jørgensen (V), 2014-11-13:
Den logiske følge af det, som hr. Christian Langballe siger, skulle jo være, at man ikke kunne skifte sit statsborgerskab, altså at man havde det statsborgerskab, man havde fra fødslen, og blev ved med at have det.
Jeg hører det, som at hr. Christian Langballe sår tvivl om danskheden og loyaliteten hos de udenlandsdanskere, som tjener danske interesser rundtomkring i verden, men som også føler sig meget tæt knyttet til det nye land, de bor i, men som netop på grund af deres hjerte og deres modersmål og deres fædreland ikke kan få sig selv til at fraskrive sig deres oprindelige danske statsborgerskab.
Er ordføreren ikke enig med mig i, at den logiske følge af det, der bliver sagt, også må være, at man ikke kan frasige sig sit danske statsborgerskab?
Christian Langballe (DF), 2014-11-13:
Hvis jeg nu skal prøve at forklare, hvad det var, jeg sagde til hr. Jan E. Jørgensen, så var det, at det, at man i forvejen har et fædreland, er reglen, og så er der det, der hedder undtagelsen, hvor man af forskellige grunde, og de grunde kan der være mange af, der kan også være mange gode grunde, lægger slæberne ind et andet sted og siger: Her skal min fremtidige karriere, mit fremtidige liv, min fremtid med min familie være.
Og så vil man i kraft af det skulle foretage et aktivt valg.
Det er sådan set meget enkelt.
Men reglen er bare, og det er også derfor, det hedder indfødsret, at der er et sted, man er født.
Det er udgangspunktet.
Leif Mikkelsen (LA), 2014-11-13:
Jeg kan jo ikke sige noget om, hvorvidt man agerer gummistempel; jeg kan bare konstatere, at min opfattelse efter at have været med til møderne og til sagsbehandlingen er, at der bliver sagt ja en bloc uden nogen skelen til de problemstillinger, vi har peget på her, og som er uheldige i forbindelse med tildelingen af dansk statsborgerskab.
Det er en automatreaktion, og det er noget, som, når man ser historisk på det, i forhold til tidligere har ændret sig, efter vi fik det røde flertal.
Og det er derfor, jeg har forhåbninger til fremtiden, nemlig at vi får en mere ansvarlig sagsbehandling på det her område, når vi får et andet flertal.
Charlotte Dyremose (KF), 2014-11-13:
Ordningen går jo til de mennesker, der benytter sig af ordningen.
Hvis vi skal til at tale retfærdighed, skulle vi måske tage en lidt større diskussion af, om der er lige vilkår i forhold til ejere og lejere.
Jeg tror nok, vi havde en forholdsvis lang diskussion i forhold til støttemulighederne for lejeboliger.
Så det er der jo ikke.
Men jeg kan overhovedet ikke se noget uretfærdigt i, at en ordning bliver benyttet af dem, der benytter sig af den, når nu den er stillet til rådighed ganske frit.
Lars Dohn (EL), 2014-11-13:
Det vil altså sige, forstår jeg på ordføreren, at den enorme skævhed, der ligger i det i forhold til lejere/udlejere, ikke generer Det Konservative Folkeparti.
Da jeg forstår, at Det Konservative Folkeparti ønsker en fortsættelse af ordningen, vil jeg spørge, om det også indebærer, at ejere af sommerboliger og ferieboliger i udlandet, f.eks. folk, der ejer en feriebolig i Cannes, fortsat skal have mulighed for at få støtte via boligjobordningen til at renovere deres bolig, ligesom de kan efter den hidtil gældende ordning.
Charlotte Dyremose (KF), 2014-11-13:
Der er ikke nogen tvivl om, at der er en kæmpe skævhed i forhold til det her lovforslag.
Det har jo primært at gøre med folk, der ikke bor i egen bolig.
Så er der andre skævheder på andre ordninger.
Boligjobordningen har primært været anvendt af folk, der bor i egen bolig.
Sådan er det jo.
Når der er forskellige ordninger, så er der også forskellige, der benytter de ordninger.
De skævheder har vi, og vi er jo grundlæggende af den opfattelse, at det kan man godt have, for hvis mennesker skal have nogenlunde ens muligheder, skal de behandles forskelligt ud fra deres forskellige forudsætninger og den situation, de er i.
I forhold til boligjobordningen er det primære formål naturligvis at få renoveret her i landet, men vi ønsker den gamle boligjobordning tilbage, og vi ønsker også en udvidelse i forhold til sådan noget som at få tyverisikret sit hjem via den ordning.
Lars Dohn (EL), 2014-11-13:
Ja, nu fik vi jo på spørgsmålet om de 138.000 boliger i Danmark, som er præget af installationsmangler – som mangler bad og toilet – fra Liberal Alliance at vide, at det var et spørgsmål om, hvorvidt man ønskede en lavere husleje.
Jeg vil da spørge vores boligminister, om ministeren er enig i, at det er sådan et spørgsmål man går ud fra, altså om man nu vil bo lidt dyrere eller lidt billigere, eller om ministeren har et andet sigte med en dansk velfærdsstat end lige det at betragte boligen som en ganske almindelig vare.