Karen J. Klint (S), 2007-04-24:
Jeg har ikke noget udestående med privathospitaler.
Jeg kommer fra en by, hvor vi har et meget velrenommeret privathospital – jeg sidder faktisk i bestyrelsen for et andet, Vejle Fjord – så jeg har det ganske o.k. med, at de forholder sig til de patientgrupper, de er gode til.
Når man udvider det frie valg til nogle patienter, der kan gå begge steder, har vi så ressourcer nok, jeg tænker ikke kun på kroner og øre?
Har vi ressourcer nok, også menneskelige?
Har vi læger, sygeplejersker, social- og sundhedsassistenter nok til, at det så ikke går ud over de patienter, der kun kan komme hos det offentlige, nemlig langtidspatienterne, langtidsmedicinske patienter og de psykiatriske afdelinger, der også er fokus på i øjeblikket?
Har vi sikkerhed nok for, at vi har ressourcer nok på personalesiden og ikke kun på pengepungsiden?
Når fru Karen J. Klint siger, at privathospitalerne skal behandle de patientgrupper, de er bedst til eller gode til, må man jo sige, at indtil november 2001 var den patientgruppe, privathospitalerne var bedst til, dem, der havde kassen i orden eller havde en forsikringspolice.
Den ganske almindelige lønmodtager, der var ved at blive presset ud af arbejdsmarkedet, fordi han havde brug for at få en hofteoperation, var privathospitalerne ikke god til, fordi han og hans patientgruppe ikke kunne betale selv.
Det er jo derfor, at vi har skabt det frie valg, også båret af social indignation og for at skabe mere social retfærdighed.
Den sociale retfærdighed øges da, når vi til efteråret udvider den her ordning fra 2 til 1 måned.
Jeg er ikke bekymret over det, for de argumenter, man kan anføre imod det, om, hvor lægerne skal komme fra, hvor sygeplejerskerne skal komme fra, hvor pengene skal komme fra, var jo også de argumenter, vi hørte, da vi lavede 2-måneders-reglen.
Men hvad skete der?
2-måneders-reglen betød jo, at ud over, at der er 100.000 patienter, der nu er blevet behandlet konkret og har haft glæde af det, har vi samtidig oplevet, at det har skabt et positivt udviklingspres på det offentlige danske sundhedsvæsen, der har gjort, at vi aldrig nogen sinde før har behandlet så mange ekstra patienter, som vi nu gør.
Det har vi sådan set heller ikke, men en gang imellem kan det være meget godt at lytte til andre, hvis de kan se nogle nye varianter i den måde, man har skruet verden sammen på.
Men jeg kan da godt forstå, at indenrigs- og sundhedsministeren har lidt vanskeligheder og siger: Hvor mange ekspertgrupper skal vi have nedsat?
For vi har før haft en kommunalreform og en sundhedsekspertgruppe, der pegede på nogle ting og skrev nogle ret tykke rapporter, uden at ministeren sådan rigtig havde behov for at lytte til dem bagefter.
Så der kan man da godt sige, at der var noget spildt arbejde.
Derfor kan det være omsonst at nedsætte en gruppe med nogle eksperter, hvis man på forhånd er imod at lytte til eksperter.
Nu ved jeg ikke, om ministeren er ekspert i ventelister, men jeg blev lidt forundret over, at ventelistedebatten kom så meget ind i ministerens indlæg, inden ministeren endte med at sige, at han ikke kunne stemme for forslaget.
Så det, jeg ville spørge om, er: Er det at gå fra 2 måneders ventetid til 1 måneds ventetid fuldstændig omkostningsneutralt, eller er der en risiko for, at de patienter, der kun kan komme til det offentlige, får en lavere grad af kvalitet, fordi pengene også skal bruges til dem, der nu ikke skal vente 2 måneder, men kun 1 måned?
Vi har vurderet, hvilke økonomiske effekter der er ved at give patienterne bedre rettigheder pr. 1. oktober.
Vi har lavet en aftale med regionerne, som gør, at der kommer mere rummelighed i sundhedsøkonomien i år.
Vi har ikke lavet nogen ny aftale for 2008 endnu, men det ville over raske mig meget, om ikke også den ender med, at der kommer ekstra økonomi til sundhedsområdet næste år.
Så der er sådan set penge bag.
Jeg ved godt, at Socialdemokratiet er imod at give patienterne de her ekstra rettigheder – jamen det er jo fair nok – men jeg har det synspunkt, at vi skal indrette sundhedsvæsenet af hensyn til patienterne, og at den enkelte patient ikke skal tåle at stå på venteliste helt unødigt.
Hvis man har en sygdom, der kan behandles, og der et sted i samfundet er kapacitet til det, så synes jeg, at patienten skal have den valgfrihed.
Det synes Socialdemokratiet ikke.
Det er ikke så overraskende, for da vi lavede det første frie valg, var Socialdemokratiet også oprindeligt imod, fordi man syntes, at det var vigtigere at bekæmpe privathospitaler end ventelister, men den dogmatik er den her regering ikke drevet af.
Vi ønsker at sætte patienten først.
Og så ved vi godt, at det også kan koste nogle penge, og dem har vi også været parat til at sætte af.