runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Pind (V), 2011-05-26:
Det, jeg gerne vil, gør man i England.
Det, jeg gerne vil, gør man i Tyskland.
Det, jeg gerne vil, gør man i Holland.
Hvad er der i det, jeg gerne vil, nemlig på objektiv basis at give særbehandling til borgere, som vi må forvente ikke har særlige integrationsproblemer i forhold til danske samfund, men tværtimod vil bidrage aktivt, som hr. Henrik Dam Kristensen har noget imod?
Apropos 1990'erne husker jeg, at Socialdemokratiet principielt ikke havde noget imod positiv særbehandling.
Det gav man jo en lang række palæstinensere, som dengang besatte en kirke, og hvis kriminalitetsstatistik i øvrigt er særdeles påfaldende i dag, og hvis forsørgelse fra det offentlige i høj grad er påfaldende.
Hvis det er et princip, at man er imod positiv særbehandling, hvorfor var man ikke imod, dengang palæstinenserne skulle ind i Danmark, hvorimod man er altså imod, når det drejer sig om amerikanerne, australierne, newzealændere, japanere og lignende?
Jeg skal lige forstå det.
Man går altså ind for positiv særbehandling af palæstinensere, men ikke af disse folkeslag ud fra objektive kriterier.
Hvad er det, der gør det?
Det andet, jeg gerne vil spørge om, er: Nu nævnte hr. Henrik Dam Kristensen en lang række love, som hr. Henrik Dam Kristensen var utilfreds med at Folketinget havde vedtaget.
Jeg bliver meget, meget nysgerrig efter at få at vide, hvad det er for nogle specifikke love, som er blevet vedtaget i de senere år på det område, og som hr. Henrik Dam Kristensen er utilfreds med.
Det ønsker jeg mig faktisk meget en liste over.
Henrik Dam Kristensen (S), 2011-05-26:
Altså, for ganske få minutter siden stemte ministeren imod et forslag om, at vi skulle kigge på lovgivningen vedrørende permanent ophold, som jo har givet mange problemer og er så fyldt med bureaukrati.
Så det er et godt eksempel på det.
Ministeren skal jo helt tilbage og finde gammel lovgivning fra 1990'erne for at forsvare det her.
Det er virkelig liberalt at have den holdning, at der er nogle, der er bedre end andre.
Det her betyder jo i realiteten, at hvis det er sådan, at Mærskmedarbejderen bliver udstationeret af Mærsk, skal han passe på med at blive forelsket, hvis han bliver udstationeret i Brasilien, for så vil ministeren sørge for, at det bliver sværere for ham at blive familiesammenført med en fra Brasilien.
Jeg synes, det er mærkeligt, at ministeren har en opfattelse af, at han er i stand til at kunne sortere mennesker, at han ved bedre.
Det er lige præcis det, ministeren giver udtryk for, nemlig at han ved bedre.
Det er det, hele den her sang handler om.
Det er en urimelig måde at gøre det på, og det er efter min overbevisning tydeligt for enhver.
Astrid Krag (SF), 2011-05-26:
Jeg kan godt høre, at ministeren prøver at gøre det her til en diskussion om, hvorvidt man anerkender, at al forskelsbehandling ikke er ulovlig.
Det er jo sådan set ikke det, vi anfægter.
Forskelsbehandling er kun diskriminatorisk, hvis den ikke er objektiv og rimelig begrundet, og hvis den ikke varetager et anerkendelsesværdigt formål.
Det er jeg fuldstændig enig i; sådan er det.
Det er jo lige præcis det, vi har behov for at få bedre belyst, og derfor vil jeg egentlig bare spørge integrationsministeren om, hvordan han har det, når vurderingen fra Institut for Menneskerettigheder lyder, at de foreslåede kriterier baserer sig på generaliserende stereotyper, der ikke umiddelbart kan forbindes til bestemte lande, ligesom der ikke ses at være nogen rimelig grund til at antage, at statsborgere i bestemte lande er så homogene, som ændringsforslaget synes at antage.
Kriterierne forekommer at være helt uegnede til at trække en linje mellem personer osv. Vi har altså Institut for Menneskerettigheders klare vurdering af, at de kriterier, man har stillet op, ikke lever op til de betingelser, der skal til, for at man kan sige, at en forskelsbehandling ikke er diskriminatorisk.
Hvad mener integrationsministeren om den vurdering?
Nu synes jeg faktisk, at vi ser en opposition, der prøver at forholde sig både meget konkret og meget sagligt til det konkrete ændringsforslag, som vi snakker om, på grund af en bekymring over den lovkvalitet, vi får ud af det.
Så har vi en minister, der vil politisere og brede det ud til at snakke om 1990'erne.
Det synes jeg faktisk ikke er særlig kønt.
Jeg fik ikke svar på mit spørgsmål.
Jeg fik en oplistning af de kriterier, man anvender.
Dem kender jeg udmærket godt.
De står sådan set temmelig tydeligt i det …
[lydudfald]
Ministeren siger, at de efter hans bedste overbevisning både er objektive og saglige.
Det, jeg spurgte til, er vurderingen fra Institut for Menneskerettigheder af, at de her kriterier ikke kan anvendes til at sige, at der er rimelig grund til at antage, at statsborgere i bestemte lande er berettiget til at blive undtaget, mens andre ikke er det.
Og jeg vil gerne være fri for, at ministeren kommer med den her sang om, hvad andre lande gør, for der er, og det kom også frem i samrådet, forskellige ting, der gør sig gældende i de andre landes undtagelser.
I Holland har man en undtagelse i forhold til flygtninge.
Det er mig bekendt ikke en del af det her forslag.
I England taler man engelsk i de lande, hvor man er undtaget fra f.eks. et sprogkrav.
Jeg vil ikke have en lang sang om alle mulige andre lande.
Jeg vil gerne have et helt konkret svar på, om det overhovedet ikke gør indtryk på ministeren, at Institut for Menneskerettigheder er lodret uenig i den vurdering, ministeren kommer med.
Søren Pind (V), 2011-05-26:
Jeg må betro fru Astrid Krag noget.
Det er sådan set sådan, at langt størstedelen af den danske befolkning bakker op om regeringens udlændingepolitik, og det er faktisk sådan, at langt størstedelen af den danske befolkning er bekymret ved udsigten til, at 1990'erne skal vende tilbage.
Jeg kan godt forstå, at fru Astrid Krag betragter det som en art skammens periode, som man har et ubehag ved at tale om.
Det forstår jeg godt, for der er meget at skamme sig over, men at glemme det synes jeg ikke vi skal.
Med hensyn til Institut for Menneskerettigheder så har Institut for Menneskerettigheder deres frie ret til at være uenig med mig.
Jeg synes, det er godt, at vi har institutioner, der kan være uenig med mig.
Jeg har et helt andet forhold til den slags, end Socialdemokratiets finansordfører har til f.eks. den frie presse, hvor han vil fratage visse dele af den frie presse portofriheden.
Jeg kan godt lide, at vi har institutioner, som kan gå ind i en diskussion, men jeg har også min frie ret til med Integrationsministeriets jurister i ryggen at sige, at vi er lodret uenige – lodret uenige.
Det er afgørende spørgsmål i forhold til andre lande er jo ikke, om der hist og her i deres ordninger f.eks. er taget forbehold for flygtninge.
Det afgørende er, om der er åbnet for positiv særbehandling eller ej, og om det er tilladt på objektive og saglige kriterier, og det er det.
Marianne Jelved (RV), 2011-05-26:
Så må jeg gå ud fra, at de citater, der er bragt i danske medier de seneste dage, er forkerte citater af ministeren.
Eller har ministeren sagt, at embedsmændene politiserer?
Søren Pind (V), 2011-05-26:
Jeg er glad for, at fru Marianne Jelved spørger til det, for hvis man studerer dagens udgave af Politiken, kan man jo se, at der ikke er nogen direkte citater fra mig andet end et citat om, at den holdning, Justitsministeriet tilkendegiver, har Justitsministeriet haft i 10 år.
Hvis man mener, at det er at politisere, vil jeg ærlig talt sige: Fred være med det.
De er ikke at ligne med politik, det er holdninger til jura, som kan være ganske legitime, men hvor der altså også findes rum for uenighed.
Det afgørende for mig er, at Justitsministeriet afstod fra at sige, at dette forslag ikke kunne fremsættes, bl.a. med henvisning til, at andre lande i Europa har en sådan praksis.
Det kan ministeren såmænd svare meget enkelt på.
Ministeren mener, at de kriterier, vi udvælger, er vigtige, for det er nemlig rigtigt, hvad fru Astrid Krag siger, at de kriterier for at være lovlige i forhold til internationale konventioner skal være objektive og saglige.
Hvis nu det her var noget, Danmark stod alene med, kunne jeg måske forstå, hvorfor man forsøger at mistænkeliggøre det her så voldsomt, men det gør vi jo ikke.
Englænderne har undtaget et tocifret antal lande fra krav i den her forbindelse.
Tyskland har undtaget en lang række lande.
Holland har undtaget en lang række lande.
Det, der undrer mig, når jeg hører venstrefløjen kritisere udlændingelovgivningen, er, at de som oftest siger, at det er alt for besværligt at komme til Danmark, at det er for galt osv., og så kommer jeg med et forslag, der liberaliserer og starter et forsøg på faktisk at gøre det nemmere for folk, der vil og kan Danmark, at komme hertil, og hvad er reaktionen?
Det er kritik, kritik og kritik.
Man får altså lidt det indtryk, at det, venstrefløjen ønsker, er at åbne de danske grænser fuldstændigt for enhver.
Line Barfod (EL), 2011-05-26:
Det er ikke, fordi jeg skal gå langt ind i debatten om det her lovforslag, men nu bragte ordføreren spørgsmålet om det nordiske forhold op.
Jeg vil bare høre, om ordføreren kan bekræfte, at det islandske sprog i høj grad bygger på det gamle danske sprog, at man i Island lærer dansk i skolen, at man i Finland lærer svensk i skolen, at man i alle de nordiske lande er forpligtet til at lære om hinandens kultur, og at der derfor er et tæt samarbejde mellem de nordiske lande.
Derfor er der altså nogle grunde til, ud over at vi har indgået fælles aftaler, at der gælder andre regler for nordboere end for folk fra andre lande i verden.
Søren Pind (V), 2011-05-26:
I de politiske kredse, jeg færdes i, plejer man hverken at putte noget i kaffen eller ryge mærkelige ting; det overlader jeg helt trygt til andre dele af Folketingssalen.
For mit eget vedkommende må jeg sige, at hr. Henrik Dam Kristensen jo meget nøje udvælger, hvad han vil læse op fra Justitsministeriets svar.
En polemik kan føres vidt, men sagen er sådan set den, og det vil jeg gerne oplyse Folketinget om i dag, at der blev forelagt tre forslag fra Justitsministeriet.
Heraf afviste Justitsministeriet de to, og det tredje, som her er fremsat for Folketinget, har Justitsministeriet naturligvis accepteret.
Lad mig blot stille et polemisk spørgsmål til hr. Henrik Dam Kristensen: Hvordan kan hr. Henrik Dam Kristensen selv tro på det, han siger, når justitsministeren agter at stemme for det forslag, som er fremsat for Folketinget?
Tror hr. Henrik Dam Kristensen virkelig, at jeg vil fremsætte et forslag, som efter min bedste overbevisning er i strid med de internationale konventioner?
Sagen er jo den, at jeg har måttet konstatere, at efter 10 års nødvendig genopretning af udlændingepolitikken i Danmark efter en komplet uansvarlig periode, hvor Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten stod i spidsen for en politik, der har medført en betydelig skabelse af ghettoområder i Danmark, hvilket har medført, at vi har haft nogle kolossale problemer forbundet med indvandringen, hvilket i dag smitter af på mange danskeres syn på indvandrere, ja, så er det nu tid til at modernisere den pågældende lovgivning, tid til at tilføje et »fornuftigt« til »fast og fair«, og tid til at sige, at hvis vi ud fra objektive kriterier kan gøre det nemmere for folk, som forudsætningsvis må antages at have nemt ved at integrere sig i Danmark, at komme hertil, skal vi gøre det.
Vi skal gøre det, nøjagtig som vi har gjort det inden for Den Europæiske Union, hvor en spansk statsborger f.eks. bliver behandlet bedre end en marokkansk statsborger.
Hvorfor? Fordi han bliver positivt særbehandlet.
Hvorfor? Fordi Danmark har tiltrådt et medlemskab af Den Europæiske Union.
Eller hvad med den nu omdiskuterede Schengenaftale?
Den er også karakteriseret ved, at borgere i Schengenområdet frit kan bevæge sig inden for Schengenområdets grænser.
Det kan borgere uden for Schengenområdet ikke.
Eller hvad med det nordiske samarbejde?
Nordiske borgere kan færdes frit uden at vise pas inden for Nordens grænser.
Er det sådanne ting, jeg skal forstå at oppositionen ønsker at gøre op med?
Eller lad os drømme en fremtidsdrøm for dem af os, der ønsker et stort fællesmarked mellem det nordamerikanske kontinent og det europæiske.
Skal jeg forstå det sådan, at hr. Henrik Dam Kristensens principielle indvending mod en sådan drøm er, at det vil være diskriminerende mod alle dem, der ikke er medlem af det store fællesmarked?
Sagen er den, at vi har brug for en modernisering af vores udlændingepolitik.
Sagen er den, at vi har brug for at gøre det nemmere for folk, der kan og vil Danmark, at komme hertil.
Og sagen er den, at vi ikke ønsker en tilbagevenden til den politik, som bl.a. hr. Henrik Dam Kristensen stod for i 1990´erne.
Henrik Dam Kristensen (S), 2011-05-26:
Jeg vil sige, at udvalgsbehandlingen ikke har ændret vores syn på dette lovforslag.
Vi mener fortsat, at det er et dårligt lovforslag.
I slutfasen valgte ministeren så at komme med et ændringsforslag, og i den forbindelse vil jeg gerne henlede Folketingets opmærksomhed på det svar, der er på spørgsmål 57.
Jeg bemærker også, at det ikke er et svar, hvor man henholder sig til, hvad Justitsministeriet har ment, men det er en telefonisk gengivelse af svaret, som justitsministeren har givet.
Jeg skal meget kort læse op fra svaret, og der skrev ministeriet så: På den anførte baggrund tilkendegav Justitsministeriet, at det efter Justitsministeriets opfattelse måtte give anledning til betydelig tvivl, om et ændringsforslag af den omtalte karakter ville være foreneligt med diskriminationsforbuddet i de internationale menneskerettighedskonventioner. Så kan det jo ikke siges mere klart og mere præcist, at her er kronjuristerne ovre i Justitsministeriet ikke kun betænkelige, men de er særdeles betænkelige.
Jeg synes, at man må stille det spørgsmål: Hvad er det, der sker ovre i Integrationsministeriet?
Kommer de noget specielt i kaffen?
Det skal forstås på den måde, at ministrene derovre efter en eller anden periode begynder at have et meget tvivlsomt forhold til internationale konventioner, til grundloven, ja, man vælger faktisk at sidde dem overhørig.
Og det kan jo også gå voldsomt galt.
Det har vi set her for nylig.
Jeg vil gerne sige, at jeg i går så ministeren være ude i nyhederne for at forsvare det her, og det var et meget mærkeligt forsvar, fordi det handlede om, at de, der gerne ville Danmark, skulle have lov til at komme til Danmark.
Det her handler om, om der er lighed for loven, eller om der ikke er lighed for loven.
Alt det andet vås om, at man gerne vil Danmark eller ikke vil Danmark, er noget, vi klarer i forhold til forskellig lovgivning, greencard, arbejdsmodel osv. osv.
Den diskussion synes jeg sådan set er meget fornuftig og ligetil, men det her viser meget tydeligt, at man her har en minister, som er meget tvivlsom i forhold til at lytte efter råd, der bliver givet fra Justitsministeriet, og som helt klart er på kant til med internationale konventioner.
Jeg synes, at det er sørgeligt, men må bare konstatere, at det åbenbart er blevet sådan i Folketinget.
Henrik Dam Kristensen (S), 2011-05-26:
Vi har gjort det helt klart, at vi, både når det gælder lovgivningen om permanent ophold, og når det gælder lovgivningen om familiesammenføring, synes, det er dårlig lovgivning på den måde at forstå, at det er overbureaukratisk, at det præmierer, jo bedre uddannet og jo mere velhavende du er, og at det er diskriminerende.
Jeg vil gerne fortsætte med det eksempel, som fru Johanne Schmidt-Nielsen brugte.
Jeg har simpelt hen ikke fantasi til at forestille mig, hvorfor man skal lave en forskelsbehandling på, at en dansker har besluttet sig for at gifte sig med og gerne vil leve sit liv sammen med en person fra Argentina i forhold til med en fra USA.
Hvad er argumentationen for det?
Jeg har simpelt hen så svært ved at se det, og derfor vil jeg på hr. Martin Henriksens klare spørgsmål svare: Ja, denne lovgivning vil blive rullet tilbage.
Søren Pind (V), 2011-05-26:
Fru Johanne Schmidt-Nielsen må selv forklare sine udtalelser om apartheid.
Den planke skal jeg ikke samle hende op fra.
I relation til spørgsmålet om Institut for Menneskerettigheder vil jeg sige, at det åbenbart er sådan, at man kun kan tage Institut for Menneskerettigheder alvorligt i fru Johanne Schmidt-Nielsens verden, hvis man gør, som Institut for Menneskerettigheder siger.
Det er jeg meget uenig i.
Mere besværligt er det ikke.
Det har ikke noget at gøre med, at jeg ikke respekterer deres arbejde.
Jeg har ikke travlt med at gå og lukke aviser og alt mulig andet.
Det overlader jeg trygt til andre.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-05-26:
Når det institut, der bl.a. er sat i verden for at holde øje med, om den danske lovgivning er i overensstemmelse med menneskerettighederne, retter så kritisk en henvendelse som den, ministeren og udvalget har fået, får det så slet ikke ministeren til at overveje, om der er et problem?
Den henvendelse har jo fået os andre til at tænke, at der nok er et problem her.
Gør det ikke nogen som helst form for indtryk på ministeren?
Gør det slet ikke nogen form for indtryk på ministeren, at der kommer så voldsom en kritik fra det institut, der har til opgave at holde øje med, om den danske lovgivning er i overensstemmelse med menneskerettighederne?
Søren Pind (V), 2011-05-26:
Jeg forstår, at fru Johanne Schmidt-Nielsen er meget interesseret i mit følelsesliv.
Det kan jeg sådan set bruge mange kræfter på at udrede for fru Johanne Schmidt-Nielsen, men det bliver nok ikke fra Folketingets talerstol.
Hvilket indtryk jeg har af hvad, er sådan set sagen uvedkommende.
Det, jeg kan sige, er, at jura ikke er en videnskab, som justitsministeren også meddelte det på samrådet.
At Institut for Menneskerettigheder har et synspunkt forhindrer ikke ministeren i at have et andet, og det har jeg i denne sag.
Mere åbent kan det sådan set ikke blive.
Marianne Jelved (RV), 2011-05-26:
Kan ministeren bekræfte, at ændringsforslaget er stillet, fordi det piner ministeren, at der er mange gode folk, der må rejse ud af Danmark for at kunne opretholde et familieliv?
Kan ministeren samtidig bekræfte, at ændringsforslaget bygger på en generalisering af alle de mennesker, der er inden for en bestemt kulturkreds, og på en generalisering af alle de mennesker, der er uden for denne kulturkreds, og at de generaliseringer har konsekvensen, at nogle, der er inden for, skal have nemmere ved at få et ja, og at de, der er uden for, skal have vanskeligere ved at få et ja til at bo i Danmark?
Hvis ministeren kan bekræfte alt det, hvori består så den retfærdighed, der bør være?
Søren Pind (V), 2011-05-26:
Nu spørger fru Marianne Jelved jo sådan set også til mit emotionelle indre, al den stund hun spørger til mit pineri og selvpineri.
Her vil jeg dog gerne gøre en undtagelse og sige, at selvfølgelig, selvfølgelig – jeg har da ikke noget ønske om, at vi har en udlændingelovgivning i det her land, hvor kræfter, der kunne være et gode for Danmark, bliver udvist.
Og når man sidder med de bunker af enkeltsager, som man bliver overdænget med i Integrationsministeriet oven i alle de andre sager, der er – og det her er ikke for at lyde som et offer, som hr. Henrik Dam Kristensen siden om kort tid vil udlægge det – så er der selvfølgelig nogle forfærdelige samvittighedskvaler, ja.
Og derfor søger man efter udveje, som er ansvarlige.
Problemet i fru Marianne Jelveds formulering ligger jo i, at hvis synspunktet, som fru Marianne Jelved fremfører, skal stå til troende, skal vi jo ikke have nogen udlændingepolitik som sådan, for
hvad er udlændingepolitikkens sigte?
Det er at trække en grænse mellem dem, som må komme til Danmark, og dem, som ikke må komme til Danmark.
Og der må jeg så i øvrigt afvise – for jeg mener, at vi skal have en udlændingepolitik – at det her tager udgangspunkt i en bestemt kulturkreds, for
kigger man på de lande, der udspringer af de kriterier, så udspringer de lande af forskellige kulturkredse, og det er jo derfor, de her kriterier bliver vigtige, for de skal være generelle.
Demokrati er jo en meget bred ting, det er jo ikke en lillebitte ting.
Derfor er de tre kriterier, som er lagt til grund, forstandige, og kan man udvide den kreds af kriterier, gør jeg det gerne.
Marianne Jelved (RV), 2011-05-26:
Jeg skal indlede med at sige, at jeg også selv har ømmet mig lidt over at bruge ordet kulturkreds, men det er for ikke at skulle remse de tre lange beskrivelser op.
Jeg vil godt kvittere for ministerens umiddelbare reaktion med at sige: Ja, selvfølgelig er det slemt at skulle sidde og sige nej til nogle, som man mener i virkeligheden godt kunne være i Danmark og være fuldt integreret i Danmark.
Jeg kan også godt forstå ministeren, når han siger – og jeg er enig – at vi skal have en udlændingepolitik, som sætter nogle grænser for, hvem der skal ind i Danmark.
Det går Det Radikale Venstre også ind for.
Hvis ministeren nu leder efter flere måder at ændre udlændingepolitikken på, vil jeg godt give tilsagn om, at Det Radikale Venstre gerne vil bidrage med idéudvikling til, hvordan man kunne gøre det her på en måde, så ministeren også ville kunne svare på mit endelige spørgsmål, altså det sidste spørgsmål: Hvori består retfærdigheden?
Det er ikke, fordi vi skal stå og tale om følelser og oplevelse af retfærdighed i den forstand, men den umiddelbare retfærdighed, når mennesker i almindelighed ser på afgørelserne.
For det er det, der kendetegner de sager, vi alle sammen får forelagt af forskellige grunde, når mennesker støder ind i muren og ikke kan få et ja.
Så jeg forstår godt, ministeren synes, det er svært.
Men jeg vil gerne bidrage til at udvikle en anden slags politik på det her område, der også sætter grænser.
Søren Pind (V), 2011-05-26:
Måske er det, fordi jeg er illusionsløs, men hvis det er retfærdigheden, fru Marianne Jelved stræber efter i forhold til udlændingepolitikken, altså den totale retfærdighed, så må jeg sige, at den tror jeg aldrig vi når.
Jeg tror aldrig, det bliver sådan, i hvert fald ikke de næste rigtig, rigtig mange år, at vi i Danmark kan sige, at enhver, der vil stræbe efter sin lykke, bare kan komme til Danmark.
Det ville for mig være retfærdighed.
Og derfor må man inden for den ramme desværre relativt illusionsløst gøre sig sine overvejelser og så prøve at få løst de samvittighedsspørgsmål, som så måtte opstå.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-05-26:
Jeg tror, det ville være rigtig, rigtig godt for ministeren, hvis ministeren rent faktisk hørte efter, hvad der blev sagt.
Jeg har f.eks. ikke beskyldt ministeren for at bedrive apartheid; jeg har konstateret, at et opgør med princippet om lighed for loven i sin yderste konsekvens er apartheid.
Når ministeren har modtaget ubehagelige mails, kan ministeren vel næppe beskylde nogen af Folketingets medlemmer for det?
Et af de spørgsmål er: Hvordan kan det være – og så oven i købet med den forhistorie, Integrationsministeriet har – man ikke tager de meget alvorlige spørgsmål, der bliver rejst fra Institut for Menneskerettigheders side, alvorligt?
Altså, jeg mindes ikke at have læst en henvendelse fra Institut for Menneskerettigheder før, hvor man så klart skriver, at en lovgivning har problemer i forhold til menneskerettighederne.
Hvorfor tager man det ikke alvorligt?
Hvorfor tager man ikke de spørgsmål alvorligt?
Hvad er problemet i at åbne op for en demokratisk proces, en høring, så vi kan få afklaret det spørgsmål?