Lone Dybkjær (RV), 2007-10-11:
Det vil jeg gerne takke ordførerne og formanden for.
Jeg er klemt af et møde ude i byen, som jeg har lovet mig ud til for lang tid siden.
Så det er den ene tak.
Den anden tak er for noget, som jeg synes man godt kan reklamere for, nemlig at der nu ligger et sammenskrevet udkast til en reformtraktat, som alle jo kan få fat i, og dermed kan de allerede nu kaste sig ud i debatten.
Det er selvfølgelig ikke så let læseligt, som nogle af os syntes forfatningstraktaten var, men det er dog til at finde ud af og bedre end det, vi hidtil har set.
Så jeg vil godt takke medarbejderne for det store arbejde, de har lagt i at få det her færdigt.
Det Radikale Venstre vil ikke bruge al sin tid på at sammenligne reformtraktaten med forfatningstraktaten.
Vi synes sådan set, det er mere interessant at sammenligne reformtraktaten med Nicetraktaten, for det er jo sådan set det, det handler om.
Derfor vil vi ikke stå og græde over spildt mælk. Vi har den opfattelse, at der er nogle ting, der er faldet ud, og som vi gerne havde set var blevet inde, og andre ting er kommet ind, som vi godt ville havde undgået.
Men det giver sådan set ingen mening.
Vi vil gerne forholde os til Nicetraktaten og se på de klare forbedringer, der er i forhold til Nicetraktaten.
Og vi håber meget, at der ikke kommer nogen snublesten i næste uge i form af paven eller polakker, eller hvad ved jeg, der kan ødelægge, at den her traktat kommer i hus; det vil jeg gerne sige helt ærligt, for jeg synes, det har været en temmelig lang og en temmelig besværlig proces - også her på det sidste.
Jeg skal fremhæve nogle ting, som vi er særlig begejstrede for, om man så må sige.
Vi er meget begejstrede for værdigrundlaget.
Der står smukt og flot i artikel 2: frihed, demokrati, menneskerettigheder, mangfoldighed, tolerance og ligestilling.
Sådan.
Det er rigtig gode mål.
Og her har vi en basis for en værdidialog.
Det har vi navnlig, fordi værdierne jo ikke er nogle luftige størrelser, men går igen, altså, de skal respekteres i øvrige traktattekster.
Derfor bliver det ikke sådan en løsagtig diskussion, som vi får om værdier; den bliver meget konkret.
Der er jo f.eks. mulighed for, at hvis en medlemsstat overtræder værdigrundlaget, ja, så kan der blive basis for en eller anden form for repressalier.
Det kan man da sige er kontant levering i forhold til værdierne.
Så er vi glade for, at målsætningerne er blevet fornyet.
Der er mere fokus på miljø, forskning og teknologisk udvikling.
Vi er også begejstrede for, at borgernes grundlæggende rettigheder bliver juridisk bindende i forhold til EU-institutionerne.
Vi er glade for, at demokratiet styrkes på forskellige leder og kanter.
Vi er glade for, at der kommer flere flertalsafgørelser.
Vi går ikke så meget ind i den der diskussion om den ene og den anden paragraf.
Vi mener, at hvis EU overhovedet skal fungere med 27 lande, så er det nødvendigt med flertalsafgørelser og ikke enstemmighed.
Man kan jo sige, at vi selvfølgelig godt kunne være tilhængere af, at der var mere enstemmighed herinde i Folketinget, når der gennemføres nogle love, som vi ikke er begejstrede for.
Men trods alt mener vi, at flertalsafgørelser må være den rette vej frem.
Vi er også begejstrede for, at institutionerne bliver effektiviseret og tilpasset ud over enstemmighedsafgørelserne, også ved at vi får et stærkere demokrati.
Der bliver mere indflydelse til de nationale parlamenter og mere indflydelse til Europa-Parlamentet, og vi får frem for alt et borgerinitiativ, som vi sådan set forventer vil blive brugt.
En fast formand for Det Europæiske Råd vil også styrke arbejdet i EU.
Frem for alt ser vi frem til, hvad den fælles repræsentant for udenrigspolitikken vil kunne komme til at udrette.
Nu kommer der en meget stærkere koordinering af det udenrigspolitiske område; det bliver af de eksterne politikker - handelspolitik, bistand, naboskab - og af det udenrigs- og sikkerhedspolitiske samarbejde.
Men det, der er afgørende for os, er, at der jo altså også nu bliver lagt økonomisk vægt bag ved de beslutninger, der tages.
Det er selvfølgelig ikke særlig pænt at stå og tale om penge, men det kommer jo alligevel i den lange ende til at spille en rolle, at man har nogle, og at man altså også har mulighed for at sætte en økonomisk bistand bagved, når man går ind og skal løse nogle udenrigspolitiske problemer.
Vi synes, at regeringen skal gøre, hvad den kan for at lægge pres på de andre lande, sådan at vi når den ønskede målsætning.
Og i øjeblikket ser det jo altså lidt sløjt ud med at nå de mål.
Vi tror, at det samlet set er meget vigtigt, at der på den her måde sættes handlinger bag ved de kønne ord.
Hvis det bare bliver ved nogle fine værdier og nogle ønsker om f.eks. at nå op på 0,7 pct. i ulandsbistand, ja, så kan man virkelig rette bebrejdelser mod EU og medlemslandene, der ikke gennemfører noget.
Det er på de områder, at det er afgørende også at leve op til nogle befolkningsforventninger.
Jeg tror, at det, der er det farlige i EU-samarbejdet, er, hvis ikke man lever op til nogen af alle de gode ord, der er, hvad enten det gælder energi, klima, EU-politik eller andre ting.
Så det er det, vi lægger vægt på.
Jeg vil også godt understrege, at vi lægger meget vægt på, at parlamenterne kommer mere ind i billedet.
Vi synes, at det giver nogle øgede muligheder for Folketinget, men det giver altså også et øget ansvar.
Helt konkret: Her i Folketinget vil vi meget gerne opfordre til, at EU-politikken breder sig ud også til de andre fagområder.
Miljøområdet har en tradition for det, energiområdet har til dels en tradition, men det kniber altså på en lang række andre områder, og det ville være enormt godt, hvis de respektive fagudvalg ville tage EU-politikken en anelse mere alvorligt.
Det var også en måde ikke at isolere EU-politikken på.
Folkeafstemning eller ej har jo været oppe i debatten, og derfor skal jeg slutte med nogle ord om netop folkeafstemning.
Som en tidligere ordfører har været inde på, er Det Radikale Venstre et af de partier, der har meldt meget klart ud.
Vi mener ikke, at der skal være en folkeafstemning, medmindre grundloven tilsiger det.
Det er ikke, fordi vi er bange for at tage en folkeafstemning.
Vi vil jo f.eks. enormt gerne have en folkeafstemning om forbeholdene - jo hurtigere, jo bedre så det er ikke en angst for det.
Det er simpelt hen, fordi vi mener, at det er uhensigtsmæssigt at isolere de europæiske spørgsmål til folkeafstemninger.
Det bliver en ja/nejdiskussion og slet ikke noget om den egentlige og mere grundlæggende politiske udvikling i det europæiske samarbejde.
Vi har så til gengæld det synspunkt, som jeg er helt opmærksom på at ikke alle er lige begejstrede for, men derfor er det ikke desto mindre vores, at man skal vente med at lave den endelige ratificering til efter et folketingsvalg.
Der er for en gangs skyld et sammenfald, og det skal vi benytte os af.
Man kan sådan set
med rette sige, at dette Folketing er valgt med udgangspunkt i, at der skulle være en folkeafstemning, godt nok om en anden traktat end den, vi har, men det skulle der være.
Derfor synes vi, det er rigtigt, at man venter med den endelige ratificering, og det vil vi stille forslag om.
Det eneste, vi sådan er meget, meget kede af, er, at der er sket en forringelse for Danmark på det retslige område.
Vi ser jo gerne, at Danmark er helt og fuldt med i det europæiske samarbejde.
Men vi accepterer altså, at regeringen og andre partier har en anden holdning end os.
Det, vi så i hvert fald vil arbejde for, er, at man får en afstemning, hvor man så virkelig kan komme til at vælge mellem en total bevarelse af forbeholdet, en total afskaffelse af forbeholdet eller en justering af forbeholdet, sådan som regeringen vil det.
Men det er jo altså et dansk anliggende, og det kommer op på et senere tidspunkt og har ikke for Det Radikale Venstres vedkommende noget at gøre med den endelige stillingtagen til reformtraktaten.