Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-01-19:
Lad mig lige indledningsvis sige tillykke til finansministeren.
Jeg kendte ikke meget til finansministeren, skal jeg ærligt erkende, før folketingsvalgkampen tilbage i september.
Jeg havde godt læst noget om ham, at han sad der bag linjerne i Socialdemokratiet, bag fru Helle Thorning-Schmidt, den nuværende statsminister, og kreerede de store oplæg, de store planer, men jeg kendte ikke rigtig noget til manden bag planerne.
I valgkampen havde vi et par enkelte sammenstød i forbindelse med nogle debatter, og så er det jo først, efter at finanslovforslaget ligesom er blevet genfremsat og forhandlingerne har været der, at vi har kunnet lære finansministeren lidt bedre at kende.
Og dog, for vi havde jo sådan set fra Dansk Folkepartis side ønsket at lære finansministeren endnu bedre at kende, ved at der havde været nogle flere møder, nogle flere steder, hvor finansministeren havde inviteret til reel forhandling om finansloven for 2012.
Som bekendt var der et enkelt sættemøde, som Dansk Folkeparti blev inviteret til, hvor vi skyndte os at drikke så meget kaffe, vi overhovedet kunne overkomme på den time, vi nu havde, for vi havde jo bebudet, at vi ville drikke mange kander kaffe og ikke kun kopper.
Så vi tog for os af retterne, og vi måtte jo erkende, at det så også var den eneste gang, vi fik anledning til at diskutere finansloven med finansministeren.
Og det ærgrer os selvfølgelig lidt, når vi så ser resultatet af finanslovforhandlingerne, for samtidig med at vi selvfølgelig ønsker finansministeren tillykke med det første finanslovforlig, han har fået indgået, med Enhedslisten, synes vi jo, at resultatet, indholdet af finanslovaftalen godt kunne være noget bedre.
En finanslov er jo skidt og kanel.
Og det er i virkeligheden tankevækkende, at jeg vel kan indlede, nogenlunde som jeg har gjort det de sidste 10 år, nemlig med at sige, at jeg jo altid – det har jeg i hvert fald gjort nu i en del år – kommer som den tredje ordfører efter én ordfører, der hovedsagelig fortæller om en masse gode ting, og en anden ordfører, der fortæller, hvor skidt det hele står til.
Det kan godt være, at rollerne for de to førstes vedkommende er byttet lidt om efter valget, det skal jeg ikke underkende værdien af, heller ikke underholdningsværdien, men min rolle er i virkeligheden ikke så forandret, den er nemlig at anerkende, at der selvfølgelig i en finanslovaftale er en masse ting, som vi synes er positive, men at der altså også er nogle ting, som vi synes er ærgerlige.
Og det vil jo ikke komme som nogen overraskelse, når jeg ikke har meget tid heroppe tilbage, at jeg vil bruge lidt tid på det sidste.
Jeg vil tage udgangspunkt i den økonomiske situation, som jo er dramatisk.
Det er den på verdensplan; der er krise rigtig mange steder i verden; der er lande, der har meget, meget store problemer.
Og det er Danmark jo også ramt af.
Hovedårsagen til krisen, som den er nu rundt om i store dele af verden, er jo en gældskrise, altså at stater og lande har opbygget en alt for stor gæld, og at der derfor ikke er tillid til, at landene kan betale gælden tilbage, og derfor oplever de markant stigende renter.
Danmark er i den sammenhæng jo i en god situation, når vi skal sammenligne os med andre lande.
Det har også givet sig udslag i, at Danmark er blandt de 12 lande, der har den bedste såkaldte rating, altså en vurdering ud fra tilliden til landets økonomi.
Vi tror så på, at hovedårsagen til det er – lige præcis fordi udgangspunktet er en gældskrise, altså at landene har for stor gæld – at Danmark faktisk lykkedes med at få et nettotilgodehavende, altså at betale sin gæld af i de gode år.
Og det forstår jeg egentlig godt at regeringen ikke vil tale ret meget om, for det er selvfølgelig ikke regeringens fortjeneste, at vi nåede at betale gælden af i de gode år, så vi havde et nettotilgodehavende og ikke nettogæld, da finanskrisen ramte os tilbage i 2008 og 2009.
Men sagen er jo, at i og med vi lige præcis taler om en gældskrise, og at Danmark kom ind i finanskrisen med et nettotilgodehavende og ikke nettogæld, er det selvfølgelig af afgørende betydning for, at Danmark i dag står i en god økonomisk udgangsposition.
Så handler det jo dernæst om, hvordan vi sikrer, at Danmark kommer bedst igennem den her krise, hvordan vi sikrer, at der i Danmark er noget lyst og iværksætteri, at der er virksomheder, der vil investere, og at der er forbrugere, der tør forbruge, så vi ikke får en for høj arbejdsløshed.
Og der vil vi tillade os at henlede regeringens opmærksomhed på, at regeringen tager nogle initiativer, der i virkeligheden er vækstdræbende og vækstdæmpende, for det er klart, at når man siger til forbrugerne i en tid, hvor de er utrygge over den globale økonomi, at nu hælder man lige en strøm af nye skatter og afgifter ud over dem, og at de i øvrigt skal vide, at lige omkring hjørnet kommer man også med stigende energipriser til dem, hvad får det så forbrugerne til?
Tja, jeg tror, at den ganske almindelige, robuste, raske dansker vil sige: Nå, men så må jeg nok hellere holde lidt mere igen, så jeg har lidt mere at stå imod med, når nu regeringens skatter og afgifter og stigende energipriser kommer ud over det danske land.
Og vi har jo set historier de seneste dage om, at erhvervslivet, når man har spurgt dem, siger, at de betragter 2012 som et år, hvor man nok lige skal vare sig for at sætte aktiviteter i gang, og hvor man skal være lidt afventende.
Og det er jo ikke godt for vores økonomi, for hvad sker der med statsfinanserne, når man på den måde dæmper væksten i samfundet?
Ja, der sker det med statsfinanserne, at de bliver værre, de bliver dårligere, vi får større underskud.
Og det er jo en af grundene til, at regeringen nu bliver nødt til at operere med et underskud i 2012 på over 100 mia. kr., og det er derfor, at vi betegner regeringens politik som en vækstdæmpende politik, og det er ikke det, Danmark har brug for i den situation, vi står i.
Der har været meget snak om den der kickstart.
Regeringen render rundt og taler om en kickstart, og vi har joket lidt med, at der ligger lidt mere alvor i det end som så, altså at det jo også er rigtigt nok, at vi skal rose den, som roses skal, for der er jo en kickstart syd for den dansk-tyske grænse i form af arbejdspladser, og i form af at der kommer mere gang i hjulene, og det kan Fleggaard og andre være glade for.
Men hvis vi kigger på den danske situation, kan vi se, at meget af kickstarten består i, at vi i august sidste år fik at vide, at f.eks. nogle vejprojekter bliver fremrykket, de bliver hurtigere færdige, og det konterer man så ind, og kalder det en kickstart.
Eller man vil anlægge en betalingsring omkring København, som måske nok ikke er noget, der sådan for alvor vil fremme mobiliteten i det danske samfund, det er nok noget, der vil skabe problemer med fremkommelighed og lignende, og så kalder man det en del af en kickstart. Det har jeg jo spurgt finansministeren om tidligere hvordan han får sammenhæng i, og så kommer svaret, at der jo er nogle, der skal bygge den der betalingsring.
Og det er jo rigtigt, og så kan man selvfølgelig sige, at det er en måde at skabe arbejdspladser på, men hvis det langsigtet er skadeligt for den danske økonomi, den danske udvikling og den danske mobilitet, er det jo selvfølgelig noget skidt.
Det er jo det samme, når vi kigger på regeringens politik om arbejdsudbuddet, hvor det jo er rigtigt nok, at man skriver højt og flot i sit regeringsgrundlag, at man vil øge arbejdsudbuddet.
Det, der er paradoksalt, er jo, at man starter med at skrive, at vi skal øge arbejdsudbuddet, og så starter man med at fremlægge en politik, der gør det modsatte.
Hr. John Dyrby Paulsen var også lidt inde på det i de spørgsmål, der var til den socialdemokratiske ordfører.
Man trækker ca. 4.000 i arbejdsudbuddet væk, men siger, at det er det modsatte, der er målet, med det resultat, at man så nu øger kravet til egne fremtidige reformer.
Man siger også, det bedre skal kunne betale sig at arbejde, og så starter man med at fjerne kontanthjælpsloftet og starthjælpen, som er nogle af de ordninger, der har gjort, at det kunne betale sig for nogle grupper i samfundet at bevæge sig fra overførsel til at være i beskæftigelse.
Det vil sige, at man starter med at øge et problem, som man anerkender er der, og så skal man i virkeligheden bagefter løse problemet.
Og så siger man, at det skal ske med en skattereform.
Og så spørger vi til, hvad den skal indeholde, hvad planerne er, og så er det, vi ikke får ret mange svar.
Regeringen har selvfølgelig været belastet af en diskussion om løftebrud, altså at man på en lang række områder stillede danskerne noget i udsigt, som man ikke har kunnet levere bagefter.
Jeg tror, man hele vejen igennem – der spiller finansministeren jo en nøglerolle, apropos det, jeg startede med – har været klar over, at man ikke ville kunne levere varen.
Det har ikke noget at gøre med en forstærket krise efter valget.
Vi har jo fået blotlagt, også igennem Finansudvalgets arbejde, at der er en underfinansiering i de planer, S og SF opererede med op til valget, på et eller andet sted mellem 22 og 39 mia. kr. – 22 og 39 mia. kr., som er et hul i den økonomiske plan.
Og så siger det sig selv, når man så kommer til magten med en plan, der mangler mellem 22 og 39 mia. kr., at så kan man ikke levere i forhold til de løfter, som var en del af de samme planer.
Det tror jeg sådan set ikke på nogen som helst måde skyldes en forstærket krise, det skyldes bare – det er den enkle sandhed – at man altså havde nogle planer, som var hullede som en si.
Det har man jo anerkendt, og det må vi jo også rose regeringen for, altså at man efter valget har været så ærlig, at man i virkeligheden har anerkendt over for Folketinget, at der var et kæmpe økonomisk hul i den gamle S-SF-plan »En Fair Løsning«.
Man har en plan om at ændre udlændingepolitikken.
Det hørte vi ikke ret meget om i valgkampen, men det har man.
Man vil have asylansøgerne ud af centrene, og det er også en del af finanslovaftalen.
Så regeringens politik vil medføre flere indvandrere, desværre også flere indvandrere af dem, der ikke vil kunne bidrage til det danske samfund, men dem, der skal nyde og ikke yde.
Og det vil medføre, at mange af dem, der kommer hertil som asylansøgere, vil kunne se det fantastiske, at de efter 6 måneder vil kunne komme ud af asylcentrene, komme ud at arbejde i det danske samfund, have beskæftigelse i det danske samfund, og når de så efterfølgende får et afslag på deres asylansøgning, vil de nok være lidt uforstående over for det, når de nu lige har fået lov til at komme ud at både bo og arbejde i samfundet generelt.
Vi har stillet en række ændringsforslag.
Vi markerer jo hovedparten af vores politik ved at stemme imod store dele af de ændringsforslag, regeringen stiller, og som udmønter det, jeg her har talt imod i min ordførertale.
Derudover har vi selv stillet en række ændringsforslag, som så skal give et billede af, hvor vi hellere ville have bevæget os hen, hvis vi nu havde haft de afgørende mandater og havde siddet til forhandling med regeringen.
Det har vi ikke haft mulighed for i år, og det er jo ærgerligt, men det skal ikke skorte på velvilje, i forhold til at vi fremadrettet deltager i forhandlingerne med regeringen.
Så hold kaffen varm, bryg gerne fortsat kander og ikke kopper, og så glæder vi os til at komme og drikke dem – om det så kan resultere i politiske aftaler, må forhandlingerne vise.