Karen Ellemann (V), 2010-02-09:
Ja, det kan jeg bestemt bekræfte.
Det er nemlig korrekt, at der jo ikke er planer om at ændre kommunens nuværende rådgivnings- og vejledningsforpligtelse, fordi den netop foregår, som spørgeren også er inde på, fuldstændig sagligt og detaljeret.
Det er vigtigt at holde fast i det.
Men jeg synes stadig væk også, det er vigtigt at få sagt med det her lovforslag, at informationen om adgangen til det frie valg selvfølgelig også skal være en del af den kommende vejledning.
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg er meget enig med forslagsstillerne i, at vi skal anvende teknologiens muligheder der, hvor det giver mening, det vil sige der, hvor teknologiens redskaber kan bidrage til øget livskvalitet, eksempelvis for vores ældre medborgere, og i dette tilfælde mener jeg at anvendelsen af teknologi, f.eks. i form af et GPS-system, faktisk kan bidrage til ikke blot større tryghed og sikkerhed, men også til øgede frihedsgrader for en borger med en demenslidelse.
Vi ved jo, at antallet af danskere, som har en demenssygdom, vil stige i de kommende år som følge af bl.a. befolkningsudviklingen, og borgere med demens udgør en gruppe af særligt svage ældre med specielle behov for pleje og omsorg.
Derfor har regeringen over en årrække givet demensindsatsen et løft, bl.a. ved at øremærke betydelige midler til området.
Senest har regeringen som opfølgning på forhandlingerne om finansloven for 2010 nedsat en tværgående arbejdsgruppe, som til efteråret skal fremlægge en national handlingsplan for demensindsatsen.
Udfordringerne, som følger af et betragteligt antal demente ældre, stiller bl.a. særlige krav til medarbejderne i plejesektoren, og også pårørende til demente kan befinde sig i svære situationer.
Det er situationer, hvor forskellige hensyn må afvejes for at opnå den størst mulige tryghed for både den demente og for de pårørende.
Og dette er baggrunden for, at regeringen i forbindelse med den revision af magtanvendelsesreglerne, som vi jo altså så også behandler her i dag med lovforslag nr. L 113, har fremsat forslag om, at det skal være nemmere at anvende de såkaldte alarm- og pejlesystemer over for gruppen af demente borgere.
Jeg vil gerne med det samme understrege, at vi her er inde på et område, hvor hensynet til, at den rette omsorg og pleje over for den enkelte varetages, altid skal holdes op imod hensynet til, at der ikke begås overgreb på borgerens integritet.
Regeringen mener derfor, at det er væsentligt at fastholde de grundlæggende principper i det danske magtanvendelsesregelsæt, og det vil jeg gerne slå fast.
Formålet med reglerne er at sikre retssikkerheden og altså at sikre de grundlovssikrede frihedsrettigheder for disse mennesker, som ofte ikke er i stand til at give et gyldigt samtykke, samtidig med at vi lever op til den omsorgsforpligtelse, vi som samfund har over for denne gruppe.
Reglerne udgør også et nødvendigt retsgrundlag for de personalegrupper, der arbejder i omsorgssektoren.
Og det er derfor vigtigt med et klart og afbalanceret regelsæt.
Magtanvendelsesreglerne er på den måde med til at sikre retssikkerheden for både personale og for brugere.
Jeg vil gerne fremhæve, at det er helt centralt i regelsættet, at omsorgsindsatsen altid går forud for magtanvendelsen.
Den mindst indgribende løsning skal have førsteprioritet.
Vi ved jo af erfaring, at personalet med socialpædagogiske metoder kan nå utrolig langt i forhold til de demente.
Men når det så er sagt, mener jeg altså også, at vi skal have for øje, hvordan vi bedst udnytter de nye muligheder, som bl.a. den teknologiske udvikling giver.
På det punkt er jeg enig med forslagsstillerne af beslutningsforslaget i, at vi skal have et åbent sind, ikke mindst hvis det betyder, at borgere med en demenslidelse, kan få øgede frihedsgrader.
Af og til høres der kritiske røster om øget overvågning og big brother-tilstande i plejesektoren.
Men den teknologiforskrækkelse, som det er et udtryk for, vil jeg meget gerne få manet i jorden her og nu, for hvorfor skulle personalet dog give sig til at overvåge en ældre dement borger uden grund?
Der er jo ikke tale om en konstant registrering af den dementes færden; der er alene tale om et redskab til at alarmere eller til at lokalisere, og det synes jeg bestemt giver god mening.
Det er altså ikke hensigten – og det vil jeg gerne sætte en tyk streg under – at teknologiske redskaber skal erstatte den menneskelige omsorg og opmærksomhed.
Et pejlesystem skal jo udelukkende finde anvendelse, hvis det er gået så galt, at den demente er blevet borte.
Og vi kender desværre alle sammen til alle de forfærdelige historier, som er fremme i offentligheden med mellemrum.
Det kan desværre have fatale følger, hvis en svært dement borger er faret vild.
I forhold til formålet er regeringen altså enig i elementerne i Dansk Folkepartis beslutningsforslag.
Regeringen foreslår således i forbindelse med revisionen af reglerne om magtanvendelse, at gruppen af demente, som ikke direkte modsætter sig, kan udstyres med et alarm- og pejlesystem, uden en forudgående myndighedsafgørelse.
Dette vil kunne ske som led i den omsorg og pleje, som skal ydes over for den pågældende i det daglige.
For gruppen af demente, som direkte modsætter sig, mener regeringen, at det er væsentligt at bevare et krav om, at der skal foretages en myndighedsafgørelse.
På den måde sikres det, at beslutningen om eventuelt at bruge et GPS-system til en dement bliver truffet på baggrund af en grundig sagsbehandling.
På grund af demenslidelsens fremadskridende karakter foreslås det endvidere, at tilladelsen til at anvende systemet kan gives tidsubegrænset.
Regeringen er altså et langt stykke ad vejen enige i hensigten med Dansk Folkepartis beslutningsforslag.