Thomas Adelskov (S), 2006-12-14:
I dag er det på mange måder en mærkedag.
Socialdemokratiet har en formand, der fylder 40 år, vi står med et lovforslag, som afhjælper en gruppe unge menneskers økonomiske problemer, og regeringen er blevet klogere og vil nu stemme for det.
Så alt i alt er dagen i dag sådan set ikke bare en ret god dag, men en virkelig mærkedag.
Med dette lovforslag får vi punkteret regeringens mantra om, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Socialdemokraterne mener sådan set, at man skal arbejde, hvis man kan arbejde, og der skal også stilles krav til mennesker, der er ledige, om, at de skal finde arbejde, opkvalificere sig og uddanne sig.
Men der er altså nogle mennesker her i samfundet, som af forskellige årsager ikke kan honorere kravet om arbejde eller uddannelse, f.eks. gruppen af unge psykisk syge.
Her er vi nødt til at sige, at det godt kan være, vi har overordnede politikker og mantraer, men at det også er afgørende, at vi sikrer os, at når vi stiller krav til mennesker, kan de også honorere kravene.
Hvis vi stiller krav om arbejde, skal det være til mennesker, der kan arbejde, og hvis vi stiller krav om uddannelse, skal det være til mennesker, der kan uddanne sig.
I Arbejdsmarkedsudvalget modtog vi i løbet af foråret deputation på deputation, både af pårørende og af mennesker, der arbejder med unge sindslidende i dagligdagen.
De kunne dokumentere, hvordan unge sindslidende har måttet leve for mellem 20 kr. og 40 kr. om ugen til mad, til transport og til livets ophold i øvrigt – unge psykisk syge, som ikke har haft nogen mulighed for at tage et stykke arbejde eller påbegynde en uddannelse og få SU, fordi de har kæmpet med deres sygdom.
Jeg husker tydeligt, hvordan i særdeleshed Venstre kæmpede mod vedtagelsen af beslutningsforslaget, inden der var flertal for det i Folketinget i juni måned.
Jeg husker tydeligt, hvordan fru Irene Simonsen sagde, at det overhovedet ikke kunne hjælpe de unge mennesker, at de nu fik noget at leve af og ikke i den grad behøvede at bekymre sig om deres økonomi, men det er bare ikke rigtigt.
Når Venstre i dag siger, at de stemmer for lovforslaget, fordi der er et flertal i Folketinget for det, siger jeg tak for det.
Men når Venstre også siger i dag, at Folketingets flertal ikke vi være med til at hjælpe på alle andre områder, siger jeg: Bevis venligst det.
Denne regering har ikke fremsat et eneste forslag, der kan forbedre situationen for de psykisk syge, både de unge og dem over 25 år, som Socialdemokraterne ikke har støttet.
Det er ren retorik, det er ren talen udenom, fordi man er kommet i klemme og ikke rigtig kan forsvare og forklare, hvorfor man ikke støttede forslaget i sommer, og hvorfor man nødtvungent stemmer for nu.
Dette lovforslag er ikke perfekt.
Det har nogle afgrænsninger og begrænsninger, når vi taler om målgrupper og diagnoser, og det vil vi stille nogle spørgsmål om i udvalgsarbejdet – selvfølgelig med henblik på, at det skal kunne omfatte så mange som muligt af de mennesker, som netop ikke opfylder betingelsen om, at de bare kan gå ud og tage sig et arbejde.
Senere kan beskæftigelsesministeren få lejlighed til at forklare sig, men Venstre mangler i hvert fald at give en begrundelse for, hvorfor man åbenbart bedre kan klare sig for næsten ingen penge, når man er på kontanthjælp, end når man er på starthjælp.
Efter vores bedste overbevisning må det være sådan, at har man fået stillet en diagnose, som falder inden for dette lovforslag, burde reglerne være ens, hvad enten man er på starthjælp eller på kontanthjælp.
I udvalgsarbejdet vil vi prøve at afdække, om ikke vi kan nå frem til endnu en mærkedag og blive enige, gerne med et bredt flertal i Folketinget, om at ændre lovforslaget, så det også omfatter unge på starthjælp, og vi ser også meget gerne, at der bliver kigget på at udvide diagnosebegrebet.
Det er en mærkedag i dag, og Socialdemokraterne støtter varmt og helhjertet dette lovforslag.