Özlem Sara Cekic (SF), 2013-04-19:
Jeg vil også gerne starte med at sige tak til ordføreren for Dansk Folkeparti for at sætte det her meget vigtige emne på dagsordenen.
Jeg har jo arbejdet en del med de her mennesker, og i forhold til PTSD, som jeg i øvrigt tror meget få ved hvad er, vil jeg gerne komme med et konkret eksempel.
Jeg havde en patient, som var flygtet fra krig, og om natten vågnede han fire-fem gange; han råbte og skreg, vækkede sine tre børn, som var 10, 8 og 6 år, og gav dem tøj på og var på vej ud ad døren, for nu faldt bomberne.
De børn var jo selvfølgelig helt smadrede efter sådan en nat, hvor de blev vækket fire-fem gange og fik alt deres tøj på og alt deres tøj af igen, inden de skulle i skole.
Jeg tror, der er meget få, der kan gøre sig forestilling om, hvad det vil sige at være barn i et hjem, hvor mor eller far er ramt af PTSD, og hvilke traumer de bliver udsat for dag efter dag.
For det, der er helt gennemgående for den her gruppe borgere, er, at når de er ramt af PTSD, er de ramt enormt omfattende.
Den patient, jeg havde, var flygtet fra krig, og så vil nogle sige, at den her forespørgsel jo ikke handler om dem, der er flygtet fra krig, men jeg vil sige, at reaktionen er stort set den samme.
Det er for det meste den samme måde, man reagerer på.
Og når man er ramt af PTSD, er der jo også det, at man grundlæggende har meget svært ved at lære nogle nye ting, fordi hjernen har taget så meget skade af de traumer, man har været udsat for.
Derfor er jeg da også ekstra glad for, at regeringen gjorde det lettere med sprogprøven for flygtninge, der er ramt af PTSD.
Og der havde jeg jo selvfølgelig også håbet på og ønsket, at Dansk Folkeparti havde vist den samme interesse og omsorg for den gruppe borgere, der er flygtet fra krig, og som er ramt af PTSD.
Men ud over det er der jo – som vi alle sammen kan høre – en række initiativer på vej som f.eks. børnehuse og screening af nyankomne og bedre hjælp til dem, der har været udsat for vold og overgreb og voldtægt.
Men det, vi ved med sikkerhed, er, at der mangler viden på området; der mangler videndeling på området.
Der sidder mange kommuner og føler, at de skal opfinde den dybe tallerken selv.
Og der er ikke nok fokus på området.
Derfor er det selvfølgelig supergodt med sådan en debat, men det er jo lige så vigtigt, at vi i fællesskab følger med i de initiativer, der er, og at den viden, der er på området, og som RCT har, faktisk også bliver fordelt til andre, for det er et af de få steder i Danmark, hvor man kan blive behandlet for sin PTSD.
Der er rigtig meget evidens for den måde, de arbejder på, og de er også ved at lave børnegrupper.
Det vil være helt oplagt, når man laver nogle nye kataloger om, hvad det er, de skal være opmærksomme på ude i kommunerne, at man også henviser til den viden, der er på området.
Og det er vigtigt, at Servicestyrelsen også er opmærksom på, at den viden, der er, også skal deles, for den er ikke så meget værd, hvis den kun bliver brugt af meget få.
Så håber jeg også, at vi i fællesskab både kan kigge på evalueringerne og også hele tiden løbende diskutere, hvad det er for andre ting, der skal til, eller om de ting, der er, skal justeres, så vi kan gøre en god indsats for de mennesker, som er ramt af det her.
Mange har en forestilling om, at PTSD er en modediagnose, at den får alle.
Og når man hører debatten herinde, kan man jo godt være tilbøjelig til at give dem lidt ret, for vi snakker lidt i øst og vest.
PTSD er jo en diagnose for sig selv – det skal man huske – altså at det er en anerkendt diagnose med sine egne symptomer og sin egen behandling.
Derfor er det rigtig vigtigt, at vi ikke blander æbler og pærer sammen; der er en helt særlig viden på området, som er nødvendig for at kunne hjælpe den her gruppe borgere.
Jeg glæder mig til, at vi i fællesskab fortsat skal arbejde for det her.