Finn Sørensen (EL), 2012-04-20:
Tak, fordi vi får den her debat.
Tak til ministrene for redegørelsen.
Tak til formanden for den danske delegation for hans ihærdige arbejde for at få samlet os alle sammen om det her udmærkede forslag til vedtagelse.
Og også tak til den grå eminence deroppe på tilhørerpladserne, hr. Ole Stavad, for hans ihærdige indsats.
Jeg har deltaget i det fagforeningsmæssige samarbejde i Norden i rigtig mange år, og det bestyrkede mig jo i den opfattelse, jeg blev bibragt gennem min skolegang, nemlig at vi her i Norden er én stor familie.
Jeg synes jo heller ikke i oplevelserne med de nordiske faglige kollegaer, at problemerne var større, end at ordet grine er udtryk for to meget modstridende følelser på dansk og svensk, end at det samme gør sig gældende med ordet roligt og at svenskerne af samme grund ikke har et ord, der hedder hyggeligt.
Det har nordmændene, men af en eller anden grund staver de det uden t.
Så dybest set er det jo bare dialekter af det samme fælles gamle sprog, som vi på Færøerne og i Island kan høre i sin oprindelige form – næsten da.
Det forstår vi andre så ikke så meget af, men islændingene og færingerne er jo meget flinke.
De slår gerne over i koloniherrernes sprog, så vi kan føle os hjemme.
Nå ja, vi har jo også finnerne, men heller ikke her er sprogproblemerne større, end at de har kunnet løses over en olut eller to.
Der er selvfølgelig lige problemet med de unge skandinaver, for de gider ikke tale skandinavisk.
De vil hellere tale engelsk, men o.k., så bliver det hele også så meget nemmere.
Men efter læsningen af det her baggrundsmateriale er det jo gået op for mig, at den her forestilling om én stor familie åbenbart var en stor vildfarelse.
Jeg er faktisk dybt rystet over de mange hindringer, der er for almindelige menneskers fri bevægelighed med hensyn til bosættelse, uddannelse, arbejde, understøttelse og sociale ydelser, på trods af at fri bevægelighed jo er et af de principper, der bliver hyldet allermest i alle fem parlamenter stort set hver evig eneste dag.
Jeg er også rystet over, at grænsehindringerne især synes at ramme mennesker, der af den ene eller den anden grund kun står med det ene ben inde på arbejdsmarkedet.
Det er nok ikke noget, der ligefrem er befordrende for samme svenskers beskæftigelse her i landet.
Der er også mennesker, der pendler til arbejde i et andet nordisk land, og som bliver uarbejdsdygtige i længere tid.
Efter medicinsk behandling kan de få svært ved at få en arbejdsrelateret rehabilitering i bopælslandet for at komme tilbage på arbejdsmarkedet.
I stedet kan de blive tvunget til hver eneste dag at rejse til det land, de arbejder i, for at gennemgå en rehabilitering.
Der er mange forskellige og modstridende regler for tilkendelse og opsparing af ret til førtidspension, hvilket medfører en øget risiko for, at disse mennesker ganske enkelt bliver fattige.
Der er en lang række problemer for mennesker med handicap, deltidssygemeldte og arbejdsløse, som også er beskrevet på ministeriets uhyggelig lange liste over grænsehindringer.
Jeg er glad for, at vi kommer et skridt videre, for det fornemmer jeg trods alt at vi gør.
Vi ved alle sammen, at det går meget langsomt med at få vendt sådan en supertanker, men det er jo en historisk begivenhed, at vi nu i hvert fald diskuterer tingene i fællesskab i alle de nordiske parlamenter, og vi må bestræbe os på, at vi får et samarbejde, der gør livet lettere for mennesker.
Det er trods alt det, vi er sat i verden eller i Folketinget for.
En væsentlig udfordring er jo beskrevet af de to forskere, Mette Buskjær Christensen og Niels Fenger.
De siger, at især i forhold til implementering af EU-direktiver har vi et stort problem, fordi den ofte bekræftede nordiske vilje til samarbejde – og nu citerer jeg – ikke synes at være blevet viderekommunikeret effektivt til de embedsmænd, der skal gennemføre direktiverne.
For der var en, der var heroppe – jeg har desværre glemt, hvem det var – og som pegede på problemet med pengeoverførsler.
Hvis man på en eller anden måde gerne vil have et fælles arbejdsmarked, hvor det skal være nemt, så er det jo indlysende, at pengeoverførsler, lønoverførsler, skat, og hvad der ellers kan være, skal glide glat og smertefrit.
Der har jeg da et meget enkelt forslag.
Så opretter vi en fælles almennyttig nordisk bank, og så kan vi jo løse mange af de her problemer.
Den var da meget god.
Tak for ordet.