Peter Laigaard (LA), 2014-10-30:
Tak for ordet.
Lovforslaget her omhandler jo de ca. 150.000 mennesker, der modtager hjemmehjælp, og det er fortrinsvis vores ældre medborgere.
Mange kommuner arbejder jo allerede nu med emnet, og i min egen hjemkommune, Frederikshavn Kommune, har vi begrebet længst muligt i eget liv.
I Liberal Alliance ser vi jo det her lovforslag som en styrkelse af den udvikling, og vi er derfor meget positivt stemt over for det.
Med lovforslaget forpligtes kommunen til at foretage en vurdering af behovet for hjemmehjælp og tilbyde et tidsbegrænset, korterevarende målorienteret rehabiliteringsforløb og dermed også vurdere modtagerens funktionsevne og eventuelt nedsætte behovet for hjemmehjælp eller øge det derefter.
Det afgørende med forslaget er jo, at der i langt højere grad tages individuelle hensyn, i modsætning til hvordan tilstanden på området er nu.
Lovforslaget forpligter kommunen til at fastsætte de her individuelle mål for den enkelte modtager i forhold til hjælp efter § 83 i serviceloven, og så har vi selvfølgelig også noteret os, at man ophæver sondringen mellem midlertidig og varig personlig, praktisk hjælp, og at den her kontaktpersonordning ophæves.
Så formålet med lovforslaget er at understøtte, at kommunen arbejder systematisk med rehabilitering ud fra en fælles forståelse af de grundlæggende principper for rehabiliteringsforløbet.
Samtidig er der også blevet skabt klarhed omkring hjælpen for den enkelte modtager, og det er også temmelig vigtigt.
Men det forslag, der ligger lige i øjeblikket, er ikke uden torne.
Vi i Liberal Alliance har i hvert fald noteret os, at Ældre Sagen har rettet henvendelse til os allesammen og understreget, at det er vigtigt, at det ikke kun alene bliver kommunalbestyrelsen, som skal vurdere, om den enkelte borger magter det her rehabiliteringsforløb, der afgør, om det bør afsluttes, eller om det kan gå den anden vej.
For hvis borgeren selv har givet udtryk for, at han ikke magter det her rehabiliteringsforløb, kan jeg sagtens følge de her overvejelser, som man nu har gjort sig fra nogle andre partier, specielt fra Enhedslistens side, med hensyn til hvad konsekvenserne så kan blive af det her.
Kan man så risikere at miste sin hjælp?
Det mener vi i Liberal Alliance ikke er blevet præciseret her i lovteksten.
Det har i øvrigt også tidligere været fremgået af forarbejderne til loven, at en rehabilitering i langt højere grad skal være et tilbud og ikke en pligt for hjemmehjælpsmodtageren.
Så udgangspunktet for en lovgivning på området må jo være, at det er borgeren selv, der bedst kan afgøre, om forløbet giver mening, og om han eller hun magter det her rehabiliteringsforløb.
Så jeg deler nogle af de overvejelser, som andre ordførere også har haft.
Helt konkret ser vi f.eks. i lovtekstens § 2, stk. 4, at kommunalbestyrelsen ikke kan give afslag på hjælp efter § 83, alene med henvisning til at modtageren ikke magter at gennemføre det.
Der kan man godt læse den her tekst modsætningsvis, nemlig sådan at kommunen godt kan inddrage det som måske et afgørende kriterium for, at en borger eventuelt senere hen kommer til at miste sin hjemmehjælp.
Jeg tror også, at det var det, som ordføreren for Enhedslisten mente.
Jeg tror faktisk heller ikke, vi behøver at være særlig bange for, at det kommer til at ske, at borgerne står i kø for at sige nej tak til rehabilitering, for de fleste borgere ser vel en stor ære og værdighed i lettere at kunne klare sig selv.
Så det bliver helt undtagelsesvis for de allersvageste borgere, som ikke magter det her, og der synes vi også, at det er vigtigt, at de borgere bliver sikret ved ikke eventuelt at kunne miste den helt grundlæggende hjemmehjælp, fordi man nu siger nej til rehabiliteringsforløbet.
Det er i hvert fald noget, som vi vil arbejde videre for på det her område nu.
Rehabilitering skal ses som et tilbud og ikke et pålæg, og det må heller ikke blive til en skjult spareøvelse.
Et andet område, vi også ønsker at diskutere med de øvrige forligspartier, er muligheden for at se på, om rehabiliteringsforløbet ikke også kunne være omfattet af det frie valg.
Det var det, Venstres ordfører var inde på.
I høringssvarene kan man jo se, at Dansk Erhverv og Dansk Industri fremfører det her punkt, og man skal også tænke på, vores finansminister jo tidligere har sagt, at vi godt må blive lidt af en konkurrencestat.
Jeg har da selv nu her for nylig siddet med ministeren på området – jeg tror, det var i 13 timer, vi sad og forhandlede – og der var han jo ikke skræmt af tanken om, at private også kunne løse en række sundhedsopgaver. Så vi vil også gerne arbejde for, at der kunne blive noget frit valg på det her område.
Det er nogle af de overvejelser, vi også vil tage med i den videre udvalgsbehandling.