Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2014-05-08:
Tak for det.
For Socialdemokratiet er det et kardinalpunkt, at alle får lige muligheder for at tage del i vores samfund.
Derfor har Socialdemokratiet sammen med vores regeringspartner taget rigtig mange initiativer til at begrænse fattigdom i Danmark og dermed sikre reelt lige muligheder for alle mennesker i Danmark.
Derfor har vi, selv om det jo har været krisetid og økonomien har været stram, alligevel taget initiativ til at afskaffe de særlig lave fattigdomsydelser og givet flere penge til de fattigste pensionister og sat massivt ind, så færre familier skal opleve at blive sat på gaden.
Det har faktisk konkret betydet, at der har været et fald i antallet af udsættelser på mellem 25 pct. og 30 pct. i løbet af de her par år, hvor vi har siddet med regeringsmagten, og efter at vi har afskaffet fattigdomsydelserne.
Det mener vi sådan set er værd at bide mærke i.
Det forslag, vi behandler her i dag, ligger så også i forlængelse af det.
Vi har et ønske om, at folk kan bevare deres bolig, og det vil sige, at det kan være væsentligt, at man i en periode kan gå ind og hjælpe med huslejen.
Målet med kontanthjælpsreformen er, at de unge mennesker får en uddannelse, og at flere får mulighed for at blive en del af arbejdsfællesskabet og klare sig selv.
I 1980'erne og 1990'erne oplevede vi, hvordan man efterlod en generation til sig selv, efterlod dem hjemme foran fjernsynet.
De fik ganske rigtigt en check, så det var jo ikke, fordi de led nød på den front, men der var ikke nogen, der hjalp dem til at komme i gang med en uddannelse.
Hovedsigtet med vores kontanthjælpsreform er, at alle dem, der kan, de skal, og alle dem, der ikke kan, skal til gengæld have mere hjælp end den, de har fået hidtil.
For det, vi har at gøre med her, er den gruppe af unge mennesker, som hr. Finn Sørensen taler om kommer til at leve af en SU-lignende ydelse.
Når vi bliver spurgt, om vi forestiller os, at de unge mennesker kan leve på det særlig længe, så er svaret: Øh nej, det gør vi ikke.
Det er jo meningen, at de skal i uddannelse.
Og fire gange om året starter der en erhvervsuddannelse, man kan starte på.
Det vil sige, at på det tidspunkt, hvor man bliver erklæret uddannelsesparat, vil man kunne indskrive sig og inden for de næste 3 måneder påbegynde sin uddannelse.
Der, hvor der så opstår et problem – og det er en af årsagerne til, at det her forslag så er vigtigt – er jo, at det ikke er sikkert, at man også inden for den tidsramme kan finde sig en ny bolig.
Hvis man havde forestillet sig, at man skulle være på kontanthjælp på den gamle høje sats resten af sit liv, så har man givetvis fundet en bolig ud fra den forudsætning, og det vil sige, at det, at man kan starte på en uddannelse 2-3 måneder senere, jo ikke også betyder, at der nødvendigvis er en bolig til rådighed inden for det tidsperspektiv.
Derfor kan det selvfølgelig være nødvendigt, at man kan træde til og sige, at her er der en mulighed for at kunne blive i boligen, frem til at den unge får tilpasset sin boligsituation til den nye økonomiske virkelighed.
Men ja, vi mener, at folk skal kunne leve af en SU eller af den uddannelsesydelse, de får, hvis de er lærlinge – den lærlingeløn, de får, mens de er under uddannelse – men vi mener under ingen omstændigheder, at folk skal blive i kontanthjælpssystemet, når vi taler om de stærke unge.
Og det er jo den ene gruppe, når vi taler om kontanthjælpsreform.
Der er det vores opfattelse, at de selvfølgelig skal være på den gamle og nu siger jeg høje – i gåseøjne – kontanthjælp, for der er ikke nogen, der skal have den illusion, at man har mange penge, når man er på kontanthjælp, for det har man ikke.
Men den svage gruppe af unge, som har sociale og psykiske udfordringer, kommer ikke over på den lavere ydelse, og de kommer ikke ind i den her trædemølle, men bliver netop på de ydelser, som har været førhen.
Det er i erkendelse af, at det altså ikke er en gruppe unge, der kan.
De skal til gengæld have noget mere hjælp.
Så har der i kommunerne været problemer med, at nogle kommuner har visiteret alt, alt for mange unge mennesker ind til den særligt lave uddannelsesydelse.
Det mener vi i Socialdemokratiet, og det mener vi i regeringen er fuldstændig uacceptabelt, for det betyder, at man sætter nogle unge i en situation, hvor de ikke er reelt uddannelsesparate, men hvor de alligevel bliver sat ned i ydelse.
Der opstår så en situation, hvor nogle unge mennesker, der reelt ikke kan forandre på deres egen situation, bliver sat ned på en ydelse, som man ikke kan leve af i længere tid ad gangen.
Den situation ønsker vi ikke opstår, og derfor har vi også fra regeringens side taget fat om de kommuner, som har visiteret som fanden læser Bibelen – det ved jeg ikke om man må sige fra talerstolen, men nu gjorde jeg det – og man har taget dem ind og taget en snak med dem om, hvordan man kan få rettet op på den visitationssituation.
Det her forslag skal gerne hjælpe til at forebygge, at nogle unge mennesker mister deres bolig undervejs, hvilket på den måde skaber større usikkerhed om deres situation, end der er i forvejen, og derfor kan Socialdemokratiet selvfølgelig støtte forslaget.