Nick Hækkerup (S), 2009-05-28:
I virkeligheden var det lidt af en overraskelse, at vi skulle tage tredje omgang af debatten i dag, for ved andenbehandlingen valgte Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti at forholde sig til behandlingen af skattereformen på den måde, at man ingenting ville sige – i øvrigt lidt efter samme mønster, som man har anvendt i forbindelse med behandlingen af sagen i udvalget, når der har været deputationer osv.
Man er blevet væk og har ikke forholdt sig til de kritikpunkter, som folk fra virkeligheden er kommet med, og ikke forholdt sig til de relevante indvendinger, som der har været fra dem, som rammes af skattereformen, fra dem, der kan se urimeligheder, og dem, som har forslag til, at man kunne opkræve afgifterne på anden måde osv. osv. ude omkring i landet.
Men så er der sket noget efter anden behandling.
Der er udgået besked fra førerbunkeren om, at der nu skal siges noget.
Det blev alligevel for bovlamt, da man sad i tirsdags og ikke mente noget og ikke sagde noget og ikke gjorde noget og ikke forholdt sig til noget.
Og derfor er der blevet oversendt talepapirer, og vi har lige hørt et af dem.
Der er ikke noget nyt, det er præcis det samme, som vi har hørt det sidste stykke tid.
Det er præcis de samme bemærkninger, som vi har hørt.
Og der er også præcis de samme kritikpunkter, som der hele tiden har været, fordi der jo ikke er blevet ændret grundlæggende på det billede, som den skattereform, vi har til behandling i dag, tegner, nemlig at den øger uligheden.
Vi ved, at det er de rigeste, der både forholdsmæssigt og i kroner og øre får den største del af skattelettelsen.
Vi ved – og det fremgår af hovedlovforslaget – at den her skattereform øger uligheden i Danmark.
Så er skattereformen også underfinansieret, og det er en underfinansiering, som bruges til at give skattelettelser i en situation, hvor det, vi i virkeligheden har brug for, er en helt anden økonomisk politik, nemlig at fremrykke offentlige investeringer, hvilket vi ved ville give flere arbejdspladser, mere beskæftigelse, og som ville have den positive sideeffekt, at der kunne rettes op på nogle af de offentlige institutioner, som er blevet nedslidt under den nuværende regering, fordi alt er blevet satset på skattelettelser til private, og intet er blevet brugt på at sikre den grundlæggende velfærdsstruktur i landet, som lider så frygteligt i øjeblikket.
Her var der anledning for regeringen til at sige, at det her fortryder vi, ligesom med vores klimapolitik og ligesom med alle de andre politikker, som regeringen kommer i tanke om, at man tog fej i forhold til; det fortryder vi, det er vi kede af.
Det kunne man også have gjort her og have rakt den offentlige sektor en hånd og have sagt: Undskyld!
Undskyld, at vi har nedslidt folkeskolen, undskyld, at vi har sjoflet daginstitutionerne, undskyld, at vi har sjoflet hospitalerne, undskyld, at infrastrukturen ikke fungerer, undskyld, at der ikke er tog til tiden.
Her var muligheden for at gøre det bedre.
Det valgte man så at lade være med, det valgte man at sende ud i ufinansierede skattelettelser.
Dertil kommer så, at reformen jo er demokratisk uskøn.
Det er deres eget valg, de ville ikke være med inde og forhandle osv. osv.
Sandheden er jo den, at det her forløb har været sådan, at der var fornuftige kontakter på højt niveau mellem regeringen og Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti, som bl.a. udmøntede sig i en forståelse af, at når Skattekommissionen kom med deres forslag, skulle vi lade være med at skyde det ned.
Så skulle vi holde dørene åbne, for hvis vi alle samme hver især tog de elementer ud, som vi syntes var kritisable, og sagde, at det ville vi ikke, det ville vi ikke, og det ville vi ikke, så kunne vi være stensikre på, at der ikke blev nogen bred aftale.
Derfor var der en forståelse af, at vi skulle holde dørene åbne og give det en mulighed og give demokratiet en chance.
Derfor er vi også villige til at sige, at der bliver nødt til at blive klippet en hæl og hugget en tå.
Vi bliver nødt til at lave en aftale, vi vil gerne være med.
Da blev vi snydt for vores godhed, da blev der sjoflet igen.
Se, så har vi hørt det her med, at der var et vindue i skattestoppet, der blev åbnet, men at det nu er lukket definitivt igen, og så står det, og så kan danskerne have tillid til, at skattestoppet fungerer, sådan som det var tænkt.
Skatteministerens egne svar dokumenterer, at med den her skattereform vil der være stigende skatter og afgifter i 114 tilfælde, og der vil være lettelser i 51 tilfælde over de næste 10 år.
Det var præcis samme beregningsmetode som den, man kritiserede den tidligere socialdemokratiske regering for at have lavet skattelettelser over.
Opgjort på præcis samme måde er der altså en skatte- eller afgiftsstigning i vente til danskerne stort set hver eneste måned de kommende 10 år.
Så får vi at vide: Jamen til gengæld ved danskerne, hvad det er for en ny afgift eller skat, de får hver eneste måned de kommende 10 år.
Det var sådan set også rigtigt lige indtil her i forbindelse med andenbehandlingen, hvor der opstod en sag om elbiler.
Her kunne man konstatere, at der har danskerne også en afgiftsstigning i vente.
Venstres skatteordfører sagde ganske klart, at her kommer der en afgiftsstigning.
Det er jo et, kan vi sige, sympatisk, men i hvert fald meget nyt synspunkt fra Venstres side, at det ligger inden for skattestoppets rammer, at man gerne må hæve skatter og afgifter, hvis det går til at finansiere velfærd.
Det er meget interessant.
Det kunne være interessant at vide, hvad det for øvrigt er for nogle afgifter og skatter, Venstre har tænkt sig at hæve for at finansiere velfærd over de kommende år.
Det er sådan hovedkritikpunkterne af skattereformen.
Dertil kommer så en myriade af andre elementer, som også fortjener kritik.
Vi havde i går ved afslutningsdebatten en snak om, at mulighederne for hjemmeservice til landets pensionister her bliver forringet.
På den måde får de ældre, som hidtil har haft støtte til noget rengøring i hjemmet, lov til selv at svinge støvsugeren, sådan at de allerrigeste i Danmark kan få lov til at have lidt mere au pair og få nogle andre til at tage støvsugeren i patriciavillaerne.
Så er der den grønne check, der begrænses til familier med to børn.
Det er også underligt.
Så har vi hele problematikken om afrapportering på personaleområdet, som vi også var inde på ved andenbehandlingen, nemlig det forhold, at den nu ophæves i bemærkningerne til loven – en lov, der først gælder fra januar 2010, men i forbindelse med hvilken man ikke desto mindre benytter lejligheden til i skyndingen at sige, at det også gælder for 2008-afrapporteringen.
Det sker lige lukt i forlængelse af det grundlovsbrud, som vi har, lige lukt i forlængelse af den skrothandlersag, som vi har, og lige lukt i forlængelse af det billede, der er af den samme magtarrogance, som gjorde sig gældende i forbindelse med gennemførelsen og den udemokratiske måde at gå til det her på.
Alt i alt er det en skattereform, som der er betydelig grund til at kritisere for sit indhold og for sin proces.