Kristian Thulesen Dahl (DF), 2008-09-09:
Formandens afgørelser er altid udtryk for både det fornuftige og det rigtige.
Sådan er det.
Tak for ordet.
Vi debatterer jo her regeringens forslag til finanslov for 2009, og det gør vi, selv om det jo er ganske få måneder siden, vi i virkeligheden sidste gang sad og lavede finanslov, nemlig finansloven for 2008.
Men det gør jo så også nu, at vi sådan får et fortløbende arbejde med finansloven.
Vi når næsten ikke at blive færdige med den ene, før vi går i gang med den næste.
For os, der virkelig synes, at det der med at arbejde med en finanslov og statens finanser og sådan noget er noget af det bedste, vi næsten kan tænke os, er det jo en rigtig god situation.
Vi gør det selvfølgelig i den ånd, som vi også har gjort det alle tidligere år siden 2001, at vi håber, arbejdet kan betyde, at vi igen ender med en finanslovaftale selvfølgelig mellem regeringen og Dansk Folkeparti, men jo også gerne en finanslovaftale, hvor andre partier er med.
Vi har altid forhandlet på den måde, at vi ikke ønsker, at nogen holdes udenfor.
Hvis man ønsker at bidrage, skal man være hjertelig velkommen.
Men det er klart, at vi jo ikke slækker på vores krav, for at andre partier kan komme med, men vi håber, at der er mange partier, der for alvor går ind i arbejdet, og vi håber selvfølgelig også, at vi får anledning til at sætte vores aftryk på en endelig aftale om finansloven for 2009.
Når vi tager udgangspunkt i regeringens finanslovforslag og kigger på det, så har vi jo et lidt mere - desværre, havde jeg nær sagt pessimistisk billede af dansk økonomi end det, regeringen lægger for dagen.
Vi frygter, at den afmatning, vi står i, og som vi kan se alle tegn på, stikker lidt dybere, end regeringen tror.
Det ærgrer os lidt, fordi vi jo gerne vil være sådan nogle optimistiske mennesker, der tror, at det hele bare kører løs.
Men vi tror desværre, at afmatningen kan stikke dybere.
Derfor har vi også i tilgangen til den økonomiske politik for 2009 et lidt andet syn end regeringen.
Vi har ikke helt det samme behov som regeringen for at få trykket på bremsen eller lettet foden fra speederen, som regeringen vel snarere ville sige at den gør.
Vi synes, at der er plads til, at vi sikrer en lidt højere vækst end den, regeringen lægger op til.
Det giver sig jo så til kende på forskellig vis.
Det giver sig til kende ved, at vi har ytret os skeptisk over for at genindføre Den Særlige Pensionsopsparing, altså tvangsopsparingen med, at alle skal betale 1 pct. af lønnen til tvungen opsparing, for at man ad den vej får nedbragt det private forbrug.
Det andet sted, hvor det kommer til udtryk, er, at vi i finanslovforhandlingerne vil have fokus på, om man når de mål, vi har sat os i forhold til renovering af børneinstitutioner, skoler og institutioner inden for ældreplejen.
Vi har tidligere udtrykt bekymring for, om kommunerne prioriterer anlægsinvesteringer inden for lige præcis de områder, hvor vi vil have at de skal prioritere dem.
Dels er det selvfølgelig en diskussion om, hvor mange anlægskroner alt i alt der kan bruges specielt inden for de her tre hovedområder, som jo er det offentliges kerneområder, kan vi roligt sige, altså i forhold til børnepasning, skolebørn og ældrepleje.
Dels er det jo også en diskussion, i forhold til om kommunerne lever op til det, der er aftalt om, at de skal løfte de samlede investeringer lige præcis på de områder.
Der ønsker vi selvfølgelig at bruge forhandlingerne til at sætte fokus på det for at sikre, at der sker de nødvendige investeringer, og at man, når man har en skole med skimmelsvamp, så også gør noget ved det, at man sikrer, at børn har gode rammer for pasningen, og at man sikrer, at man hele tiden har fokus på, hvad de bedste boliger for vores ældre medborgere er, så vi har gjort, hvad der kan gøres, for at tingene er i orden.
Vi har selvfølgelig også øje for, at en del af arbejdet her i efteråret med den generelle økonomiske politik handler om vores arbejdsmarked.
Vi har godt nok lidt spøgefuldt sagt - ja, jeg ved ikke, om det er spøgefuldt, men lad os nu sige, at det er spøgefuldt - at vi jo efter regeringens planlægning lige nu skulle have stået i en folkeafstemningskampagne.
Og så kunne man jo tro, når man hører regeringens retorik omkring det her med arbejdsmarkedet, at det havde været en folkeafstemning for eller imod initiativer på arbejdsmarkedet, men det var vist ikke tanken.
Det hele var tilrettelagt, og forventningen var så, at vi her i september skulle have en folkeafstemning.
Irerne, de brave irere, de vikinger, de helte, vi har derovre, stemte jo, som de gjorde til Lissabontraktaten, og ødelagde derfor regeringens mulighed for sammen med andre partier herinde at tage den folkeafstemning, man havde forventet.
I lyset af den EF-dom og den diskussion, der har været om udlændingepolitikken, som jeg skal komme tilbage til om lidt, kan det godt være, at regeringen set på nuværende tidspunkt er meget tilfreds med, at man ikke har sådan en folkeafstemning her i september, for sandsynligheden for, at Dansk Folkeparti ville gå sejrrigt ud af kampagnen, ville nok være større, end før den diskussion kom.
Nuvel.
I og med at der ikke er den folkeafstemning, ikke p.t. i hvert fald, har regeringen jo selvfølgelig behov for at sætte en anden dagsorden.
Jeg siger det her for at understrege, at vi anerkender, at den diskussion er nødvendig, og at vi går til den opgave med krum hals.
Den jobplan, som vi lavede i fællesskab, tager vi meget gerne afsæt i for at se, om der er yderligere ting, vi kan gøre for at sikre et godt arbejdsmarked, så vi sikrer, at der er den arbejdskraft til rådighed, der er nødvendig. Somme tider har jeg det indtryk, at mange har glemt jobplanen og glemt, at vi faktisk gjorde rigtig mange ting i forbindelse med jobplanen.
Jeg synes bare, at det skal nævnes, at vi gav førtidspensionister bedre vilkår for at kunne komme ud og prøve sig af på arbejdsmarkedet.
Vi har sikret, at folkepensionister skal have et højere bundfradrag, før de oplever modregning, så de får flere penge ud af at tage et arbejde, hvis de altså har mulighed for det rent fysisk.
Vi har sikret et skattenedslag til 64-årige, hvis de arbejder frem for at gå fra tidligere.
Vi har lavet en øget indsats for international rekruttering, som har været efterlyst af ganske mange virksomheder.
Vi har sikret flere voksenlærlingepladser.
Og så har vi lavet en aftale i jobplanen om at nedbringe sygefraværet.
Det skulle så i praksis fungere på den måde, at regeringen hen over sommeren skulle lave en handlingsplan og finde ud af, hvor man mere præcis kunne sætte ind, og så skulle vi her i efteråret forholde os til det og tage de politiske initiativer, der skulle sikre at få bragt det alt for voldsomme sygefravær ned.
Det er godt for de mennesker, der ikke er syge, men kommer på arbejde, og det er godt for samfundsøkonomien, fordi der er flere, der giver et bidrag.
Vi opfordrer regeringen til at indkalde forligspartierne bag jobplanen og få evalueret, hvor langt vi er med de aftaler, vi indgik i foråret, og se, hvor der kan gøres mere inden for de områder, vi jo allerede har håndteret.
Men hvis regeringen og andre partier har gode forslag, ser vi da også på dem.
På den måde tror vi faktisk det er muligt at gøre ganske meget og få tingene til at hænge sammen, så vi fortsat tager ansvar for en ansvarlig økonomisk situation for vort samfund, men at vi også gør det på en måde, så vi ikke kommer til at dræbe væksten i forhold til det med SP-bidrag og i forhold til det med investeringer i en god offentlig sektor.
Så nogle ord omkring de ting, vi så i øvrigt fokuserer på i Dansk Folkeparti.
Jeg nævnte det her med udlændingepolitikken.
Vi ser i hvert fald det problem som lidt større end det, statsministeren har givet udtryk for, men det er vort håb, at det, at vi bliver ved med at presse på for at få en afklaring af udlændingepolitikken, vil medføre, at regeringen også kan se alvoren og vi så får tingene på plads, så vi kan få ryddet den af dagsordenen i forhold til de øvrige ting, der ligger i finansloven.
Når vi så kommer til de økonomiske prioriteringer i finansloven, kommer det nok næppe som nogen stor overraskelse for nogen, at vi selvfølgelig har fokus skarpt rettet på folkepensionisternes og førtidspensionisternes vilkår, både i forhold til økonomien, som de enkelte, eksempelvis folkepensionister, har, og også i forhold til den pleje og omsorg, som samfundet kan give vores folkepensionister, der har behov for det.
Men i forhold til økonomien for folkepensionister og førtidspensionister vil vi meget gerne i hele kredsen af satspuljepartier have en diskussion om, om det er rimeligt i en tid, hvor der er stigende fødevarepriser og energipriser, at man har den her satspulje, som stort set alle på overførselsindkomst skal bidrage til.
Burde man ikke sige, at vi nu er kommet dertil, hvor overførselsindkomstmodtagerne skal have den fulde regulering, og det vil sige, at eksempelvis folkepensionister og førtidspensionister får den fulde regulering, og at den indsats, vi gør for udsatte grupper, som har været betalt over den her satspulje, bør betales over den almindelige finanslov?
Det bør vi alle sammen være med til at bidrage til, i stedet for at det er overførselsindkomstsmodtagerne, der gør det.
Vi synes, det er et godt tidspunkt at tage den diskussion nu.
Det er klart, hvis vi bliver enige om at lave systemet om, skal det jo udfases i forhold til alle dem, der er inde i ordningen i dag og regner med at få nogle økonomiske bidrag, og man skal simpelt hen anerkende, at i en tid, hvor priserne er stigende, bør folk have den fulde regulering.
Man kan sige det på den måde, at folkepensionister og førtidspensionister ikke har lønforhandlinger, som vi så i øvrigt i foråret.
De er jo alene henvist til os politikere, i forhold til om de får bedre vilkår.
Her skal jeg heller ikke undlade lige at nævne, at ældrechecken forhøjes fra januar.
Det er selvfølgelig også et vigtigt bidrag i forhold til pensionisternes økonomi.
De her 235.000 pensionister, der har det økonomisk ringest, får en kraftig forøgelse af ældrechecken fra januar måned, nemlig fra de 7.600 kr., den har været på i år, til 10.300 kr. før skat næste år.
Et andet hovedområde, jeg lige vil nå at nævne, er sundhedsområdet.
Vi skal også diskutere sygehusstruktur i den kommende tid.
Det er os meget magtpåliggende, at vi sikrer den lokale tryghed, nærheden i forhold til en ny sygehusstruktur, og vi vil meget gerne også i forbindelse med finanslovforhandlingerne diskutere, hvordan vi sikrer en sygehusstruktur, der sikrer nærheden og sikrer trygheden, den lokale tryghed.
Under sundhedsområdet har vi en lang række områder, vi gerne vil have diskuteret.
Vi har kræftområdet, hvor vi synes vi kan gøre mere, end vi gør.
Vi vil gerne have evalueret den kræftplan, vi lavede i fællesskab for nogle år siden.
Vi har vores hjertepatienter, som har lange ventetider for forundersøgelse og operation.
Vi har jo stadig væk som sædvanlig et ønske om at vurdere hospicepladserne.
Har vi nok?
Bør vi have flere?
Vi mener det sidste.
Vi skal have en forbedret medicinhåndtering over for vores ældre medborgere osv. - bare for at nævne nogle områder, nu hvor jeg kan se, at tiden løber.
Retsområdet kommer vi også til at drøfte, og det gør vi, fordi vi har en politireform, som vi selvfølgelig tager medansvar for, fordi vi har været med til at vedtage den, men vi synes ikke, vi får den vare, vi har bestilt.
Vi mener ikke, vi får den vare, vi er blevet lovet.
Vi har desværre et politi, der alt for mange steder ikke fungerer.
Telefonen bliver ikke taget, og hvis den bliver taget, får folk besked om, at de selv kan hente tyvekosterne.
Det er jo ikke lige det, man forventer, når man ringer og siger, at der er begået indbrud, og at man ved, at tyvekosterne er et bestemt sted, og så siger politiet: Jamen kan du så ikke selv tage ud og hente dem?
Vi vil have et politi, der fungerer.
Vi vil have et politi, der giver tryghed.
Vi synes simpelt hen ikke, at implementeringen af den her politireform har levet op til vores forventninger.
Historien i en af dagens aviser om, at der kan gå 2-4 år, inden der kommer normale tilstande på politiområdet, er jo fuldstændig uacceptabel, og det kommer vi selvfølgelig også til at drøfte.
Under retsområdet har vi en lang række konkrete ting som mandsopdækning af hærdede kriminelle, bekæmpelse i øvrigt af bandekriminalitet.
Vi har i de sidste dage set optøjer i København af en meget, meget alvorlig karakter, skyderi på åben gade, som jo i den grad gør mange, mange mennesker rigtig utrygge og med fuld ret.
Der bliver vi nødt til at gøre mere.
Udvidelse af medvirkenbegrebet, altså det her med, om man kan gemme sig i en gruppe, når der er begået en kriminel handling, eller at man kan være sikker på, at man får sin straf, samt bedre materiel til politiet, som vi også diskuterede i forbindelse med finansloven for i år, er vigtige punkter for os.
Endelig vil jeg nævne, at vi også på vores ønskeliste, som vi også tidligere har haft det, har prioriteringer for de studerende.
Vi synes, det er et fornuftigt forlig, der er lavet her for få måneder siden om, hvor meget studerende kan tjene ved siden af studierne uden at blive modregnet i SU'en.
Det var et klart bedre resultat, der kom for et par måneder siden, end det oplæg, der lå for et halvt års tid siden.
Så jeg tror, at det var godt, at vi trak den og ikke gik ind i forliget alt for hurtigt, men ventede, og så kom der et fornuftigt forlig.
Det næste, vi gerne vil sætte på dagsordenen, er, om studerende bør have mulighed for fradrag for litteratur.
Der er meget stor forskel på de udgifter, studerende har på de forskellige studier, men SU'en er jo den samme, og man kunne skabe en større ligestilling blandt studerende ved, at man i højere grad anerkendte studerende som lønmodtagere og dermed også gav studerende de fradragsmuligheder, som følger af vores regler for lønmodtagere.
Det ville give nogle forbedrede vilkår for de studerende, og det kunne være det næste skridt i den række initiativer, vi tager for at sikre, at studerende får stadig bedre vilkår.