runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-04-03:
Nu er det jo altid en god idé at starte en tale med at rose, hvis det ellers kan lade sig gøre, og jeg vil sige, at man ved første øjekast også kunne foranlediges til at rose regeringen for det lovforslag, der er fremsat her i dag.
Men helt ærligt, når man nærlæser det, er det jo tydeligt, at der ikke er noget at rose for.
Lovforslaget har overhovedet ikke et eneste krav til arbejdsgiverne, der kan forbedre arbejdsmiljøet på arbejdspladserne.
Det er et faktum, at en stor del af de, der bliver syge - faktisk en tredjedel af dem, der bliver syge - bliver syge af at gå på arbejde, og det er ikke rimeligt, at vi i dagens Danmark stadig står i den situation.
Vi ved, at forebyggelse og krav til arbejdsgiverne virker.
Det ville være på sin plads at stille krav til en øget indsats, specielt i de brancher, hvor vi ved, at der er en overproduktion af syge og nedslidte medarbejdere
Arbejdsgiverne bliver fredet, og det er de ansatte, der må tage både risikoen og straffen for at blive syge, og det er ikke acceptabelt.
Men det værste er, at regeringen endnu en gang jager de syge.
For når vi snakker skattereform, er det de rige, der belønnes, og de fattige og de svage, der straffes.
Og det er nøjagtig det samme, der sker i den her situation: Kommunerne bliver tvunget til at lave dødssyg aktivering af de syge for at få økonomien til at hænge sammen, og de sagesløse ansatte i kommunerne bliver tvunget til at behandle alvorligt syge helt umenneskeligt med krav om aktivering og indkaldelse til samtaler, selv om man er syg.
Er det en fantasi?
Nej, det ved vi allerede er en virkelighed, vi kan jo se, at det sker ude i de 17 kommuner, hvor der i øjeblikket køres ulovlige forsøg.
Der har været utallige historier i aviserne om folk, der bliver ringet op, selv om de er dødssyge af kræft, og spurgt om deres fremtidsplaner, selv om de er midt i en kemoterapi.
Regeringen og ministeren viser i det her lovforslag deres sande ansigter: De syge er et frit vildt, der kan jages overalt.
Bent Bøgsted (DF), 2009-04-03:
Hr. Lennart Damsbo-Andersen er inde på, at kræftsyge bliver jaget rundt.
Men er det ikke korrekt, at det netop bliver lavet sådan i lovforslaget, at hvis ens egen læge eller sygehuslægen siger, at man ikke skal deltage i aktivering, fordi man ikke kan på grund af behandling - og det kan gælde kræftsyge - bliver man fritaget, så bliver man ikke jagtet? Er det ikke korrekt?
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-04-03:
Det er korrekt, at der står sådan i lovforslaget, det har jeg godt læst.
Men vi kan se i de forsøg, der kører i øjeblikket - den situation, der opstår, når de på bundlinjen ude i kommunerne bliver ramt på deres økonomi, hvis ikke de sørger for at aktivere - at de i virkeligheden står i en anden situation, og så er det ikke kun den syges hensyn, der bliver taget, så er det også hensynet til økonomien i kommunen.
Bent Bøgsted (DF), 2009-04-03:
Det er jo netop på grundlag af, at vi skal sikre, at det, som hr. Lennart Damsbo-Andersen står og siger, ikke kommer til at ske.
Det er derfor, at det er blevet flettet ind i loven om sygefravær, og hr. Lennart Damsbo-Andersen må da konstatere, at det er en klar forbedring, og det vil sige, at loven her ikke kommer til at virke, som hr. Lennart Damsbo-Andersen står og siger den vil.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-04-03:
Det er jo en spændende debat, vi har i dag.
Den er spændende på den måde, at der jo kommer ting for dagen, som tydeligvis ikke har været helt klare i de formuleringer, der ligger i det papir, vi har.
Men de bliver mere tydeliggjort, når om ikke andet i hvert fald ministeren begynder at fortælle om intentionerne og om den måde, som loven kommer til at fungere på.
Vi ser, at det er dybt problematisk, at man faktisk kan komme til at stå i en situation, hvor man, selv om man i en kommune gerne vil lave en aktivitet og gerne vil sætte noget i gang, for at flere skal blive hurtigere raske og for at gøre noget ved det sygefravær, der er, faktisk bliver ramt på pengepungen, eller man bliver i hvert fald tvunget til at spare et andet sted i kommunen, hvis man ansætter folk til at lave noget i jobcenteret.
Så synes jeg også, at det stadig væk er en underlig situation, når man stiller sig op her og siger, at man gerne vil hjælpe de syge.
Der er et gammelt ordsprog, der siger, at den, man elsker, tugter man, og jeg ved ikke, om det er det, der ligger bag den tankegang, der er i forslaget, som vi behandler her i dag.
Når man ser her, er det jo faktisk tydeligt, at det er den syge, som man siger man gerne vil hjælpe, og som man langt hen ad vejen sikkert også gerne vil hjælpe, men som straffes.
Det er i den sidste ende den syge, man straffer, fordi det økonomiske incitament for kommunen altid vil pege hen imod at tage det økonomiske hensyn i stedet for det personlige hensyn over for den syge.
Eigil Andersen (SF), 2009-04-03:
Problemet er, at noget, der kunne have været gjort på en god og menneskelig måde, i forslaget her bliver til en usmagelig jagt på syge, sådan som det er nævnt.
Der vil blive lagt enormt pres på i retning af urimelige samtaler på urimelige tidspunkter, og pres for en aktivering, som vil skade folks helbred yderligere.
Og så med den trussel hængende over hovedet, at man kan miste sygedagpengene.
Til ministeren vil jeg gerne sige, at det jo er en utrolig mistillid, som ministeren har over for kommunerne.
Ministeren skitserer, at hvis der ikke bliver ændret på refusionsprocenter, sådan at der er den højeste procent for at aktivere, tror ministeren simpelt hen ikke på, at der vil ske noget mere for at hjælpe syge.
Dyb, dyb mistillid til kommunerne, det er det konkrete, der er i det.
Og når man så opererer med den her 65-pct.-refusionsregel ved aktivering og 35 pct., hvis der ikke aktiveres, er det jo indlysende, at med den meget smalle økonomi med nedskæringer rundtomkring i kommunerne, som regeringen har bestemt gennem forskellige virkemidler, bl.a. de her forhandlinger hvert år i juli måned, at de vil tænke meget i de baner ude i kommunerne.
Jobcentermedarbejderne vil blive instrueret i, at de skal sørge for at holde pengene hjemme.
Så det, som er den store undren, er, at hvis det er seriøst ment, at det her skulle være en hjælp for syge, er der ingen grund til at lægge yderligere pres på ved, at man så ændrer refusionsprocenten.
Man kan fastholde den nuværende refusionsprocent, men det vil man så ikke.
Til hr. Knud Kristensen vil jeg sige, at det, som hr. Knud Kristensen sagde, nemlig at arbejdsgiveren kan medvirke i en arbejdsfastholdelsesplan, er rigtigt, og det var det, jeg kritiserede.
Der burde stå skal, sådan at hvis jeg som syg ønsker en plan for at blive fastholdt på jobbet, så skal arbejdsgiveren selvfølgelig have pligt til at gøre det, og sådan er det ikke.
Til hr. Morten Østergaard vedrørende arbejdsmiljø vil jeg sige, at der bliver nævnt, at der er ni forslag, som går ud på at forbedre arbejdsmiljøet.
Det er ikke rigtigt, fordi nogle ting handler om, at f.eks. Arbejdstilsynet skal vejlede virksomhederne og sådan noget.
Der er ingen konkrete ændringer, som gør, at Arbejdstilsynets kontrol og straffeforanstaltninger kan forøges.
Der er ingen konkrete foranstaltninger, som gør, at de ansatte og deres sikkerhedsrepræsentanter og tillidsfolk bliver udstyret med flere redskaber for at forbedre det arbejdsmiljø, som gør 50.000 syge i Danmark hver dag.
Det er en fatal fejl.
Endelig vil jeg sige til hr. Morten Østergaard, at det da godt kan være, at De Radikale nu har fået fjernet en femtedel af det bureaukrati, som der var i den oprindelige trepartsaftale, men det ændrer altså ikke ved, at der så er fire femtedele af bureaukratiet tilbage, som De Radikale overraskende nok nu støtter bliver indført gennem det her lovkompleks.
Så er min tid desværre udløbet.
Marion Pedersen (V), 2009-04-03:
Jeg sidder bare og undrer mig, fordi ordføreren harcelerer over, at refusionsprocenten bliver ændret.
Anerkender ordføreren ikke, at det altid vil koste mere for kommunen at være aktiv end at være inaktiv?
Hvis de bliver siddende på deres flade og ikke gør noget som helst, så koster det ikke noget, men hvis de går ud aktivt og prøver at få hånd i hanke med folk og prøver at hjælpe dem på en eller anden måde, så koster det noget ekstra.
Og det er jo bare det, man har villet med det her lovforslag.
Man har villet give noget ekstra i de tilfælde, hvor kommunen er aktivt opsøgende.
Eigil Andersen (SF), 2009-04-03:
Som jeg prøvede sige i den debat, som vi havde, kan det her jo ordnes på andre måder.
Man kan give kommunerne den budgetgaranti på en anden måde.
Det bliver f.eks. gjort i forbindelse med kommunalisering af jobcentrene.
Der bliver det indført, at kommunerne får et fast beløb på 19.000 kr., så vidt jeg husker, som man kan lave aktivering for i forhold til den enkelte arbejdsløse.
Et tilsvarende system kunne man sagtens indføre for aktivering af syge, sådan at den egentlige refusionsprocent stadig væk var 50.
Problemet er, at viljen hos regeringen ikke er til stede.
Man vil have de syge jagtet ud i noget arbejde, som mange af dem ikke vil kunne klare.
Det vil vise sig.
Marion Pedersen (V), 2009-04-03:
Jeg må altså stadig væk anholde det synspunkt, at man med det her vil jage de syge ud i noget, de ikke er interesseret i.
Det er trods alt sådan, at det, der er intentionen, er at hjælpe de syge; det er at fastholde deres forbindelse til arbejdsmarkedet og eventuelt den arbejdsplads, de har, når de bliver syge.
Det er altså ikke noget som helst andet.
Og jeg forstår ikke den tankegang, at det skulle være så slemt, at man gerne vil prøve at hjælpe folk, men jeg kan forstå på ordføreren, at det altså er den måde, det bliver opfattet på.
Eigil Andersen (SF), 2009-04-03:
Der er jo mange tilfælde, hvor man kan sige, at nogle bestemte handlinger kan have en bestemt intention, men hvor det jo ikke er det samme som, at det bliver resultatet - resultatet kan jo vise sig at blive noget helt andet.
Der er den her berømte historie om en, der er blevet hængt, og hvor man siger, at rebet støtter den hængtes hals, men det er jo i hvert fald ikke en støtte, som er særlig rar at tænke på.
Morten Østergaard (RV), 2009-04-03:
Det er egentlig det samme spørgsmål, som jeg tidligere stillede til fru Line Barfod, som jeg også gerne vil stille til hr. Eigil Andersen, nemlig: Hvad gør den kloge kommune?
Kan hr. Eigil Andersen ikke bekræfte, at for den kloge kommune er det altid en fordel at få den sygemeldte tilbage i arbejde, og at med de ændringer, der laves her i refusionstakster osv., ændres der ikke på det forhold, at det altid kan betale sig, og at det, det så bare betyder her, er, at hvis man gør en aktiv indsats for det, får man en højere refusion og en højere kompensation?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet, jeg vil sige, er, at hr. Eigil Andersen sagde, at man sagtens kunne lave et system, hvor kommunerne fik penge på anden vis, og jeg synes bare, det er dejligt, at vi efter nogle timers debat kommer dertil, at hr. Eigil Andersen anerkender, at det sådan set kan være en meget god idé, at de syge bliver aktiveret.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
Kommunernes generelle økonomi afhandles i de årlige kommuneforhandlinger mellem regeringen og kommuner og regioner.
Det handler det her lovforslag ikke om.
Det her lovforslag handler om de tilbud, som man kan give den syge, tilbud, der gerne skal bringe den pågældende nærmere arbejdspladsen og få vedkommende til at bevare tilknytningen til arbejdspladsen.
Det kan, hvis man har en ryglidelse, være rygtræningskurser; det kan være jobtræning på virksomheder; det kan være, at man kan komme i løntilskud på en virksomhed; det kan være, at man kan få et arbejdsmarkedskursus osv.
Det er alt sammen noget, der skal hjælpe den syge med at fastholde tilknytningen til arbejdsmarkedet.
Jeg har en lille nagende mistanke om, at oppositionen har misforstået hele forslaget og tror, at det her handler om, hvordan man kan tage forsørgelsesgrundlaget fra mennesker.
Det handler det her lovforslag sådan set ikke om.
Det her handler om, hvordan vi kan hjælpe mennesker til at bevare tilknytningen til deres arbejdsplads.
Eigil Andersen (SF), 2009-04-03:
Det her forbavser mig ikke, for jeg startede også med at sige, at der er mange ting, som man siger i en debat med nuancer, og som ikke bliver hørt.
Og jeg har fra starten af sagt, at jeg synes, at tankegangen bag at gøre noget for syge på et tidligt tidspunkt er konstruktiv, men den er bare ufattelig dårligt udført, sådan at det simpelt hen i masser af tilfælde vil være en ulykke for mennesker.
Så det skal egentlig være mit svar til det.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-04-03:
Jeg følger i hvert fald så meget med i det, at jeg ved, at den her regering selv siger, at de gør meget.
Men intet af det, de gør, hjælper.
Det skal være stramt for de syge, men de vil sådan set ikke lægge særlig meget ansvar over på virksomhederne.
Jeg kan ikke forstå, at man på det her område bare skal jagte og jagte de syge.
Hvad med at se på, hvorfor de syge er blevet syge?
Det må da være noget på virksomhederne.
Hvorfor bruger man ikke flere kræfter på det?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
Jeg tror, det er et lidt ensidigt syn, hr. Leif Lahn Jensen har på sygdom.
Jeg tror også, man kan få influenza, og vi kan vel ikke sige, at alle sygdomme er betinget af arbejdet.
Men det er der nogle sygdomme der er.
Der er nogle sygdomme, der skyldes nedslidning, og det skal vi gøre noget ved.
Vi har jo også i fællesskab taget hånd om den store proces, det er hele tiden at arbejde for et bedre arbejdsmiljø.
Så det sker over en bred palet, men jeg vil igen gerne understrege, at jeg synes, hr. Leif Lahn Jensen hænger fast i sådan en meget gammeldags sygdomsopfattelse.
Nyere forskning viser jo, at man ved at rykke tidligt sammen - og det er jo essensen i det her forslag - om den syge kan forhindre, at nogle bliver udstødt fra arbejdsmarkedet.
Det må jo trods alt være vores vigtigste forpligtelser som politikere hele tiden at sørge for, at mennesker ikke blive udstødt.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-04-03:
Der er jo ikke nogen tvivl om, at vi alle sammen er dybt bekymrede over den forøgede udstødelse, der er fra arbejdsmarkedet, og at vi ønsker, at der skal ske noget, både for dem, der er blevet udstødt, og dem, der er syge og bliver syge i fremtiden.
Det tror jeg også fremgår af den debat, der har været her i dag.
Så er der to ting, som er problematiske - det synes jeg i hvert fald som jeg godt lige vil tage fat i i forhold til ministeren.
Når nu vi ved, at cirka en tredjedel af dem, der bliver syge, bliver syge på deres arbejde, af deres arbejde, hvorfor er der så ikke indbygget noget i det her lovkompleks, der gør, at arbejdsgiverne gør noget ved deres arbejdsmiljø?
Det kunne jo være et rigtig, rigtig godt sted at tage fat.
I Socialdemokratiet har vi rent faktisk på et tidspunkt fremlagt et forslag, hvor vi siger, at det vil være et glimrende incitament, hvis man f.eks. laver en kontrakt med arbejdsgiveren, hvor arbejdsgiveren skal betale sygedage i færre dage, hvis den pågældende går ind og laver en aktiv indsats.
Det kunne man jo gøre både med en pisk og belønning i denne sammenhæng.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
Grunden til, at vi ikke behandler arbejdsmiljø i det her lovforslag, er jo, at det handler om sygedagpenge.
Vi har jo en lov om arbejdsmiljø, og vi plejer normalt ikke at blande tingene sammen på den måde.
Jeg vil igen gerne understrege, at vi jo har et enestående arbejdsmiljøsystem i Danmark, som jeg har forstået at Socialdemokraterne indtil i dag bakkede op om, hvor vi screener alle landets virksomheder.
Det er jo den indsats, der skal til.
Så skal der jo også være en bevidsthed omkring arbejdsmiljøet på arbejdspladserne.
Vi hører meget i disse dage om psykisk arbejdsmiljø, om mobning osv., og det er jo nogle ting, som skal løses ude på de enkelte arbejdspladser.
Det skal vi selvfølgelig understøtte.
Jeg vil bare gerne understrege igen og igen, at det at gøre noget hjælper, og når kommunerne gør noget, koster det penge, og når det koster penge, vil vi gerne belønne det, og derfor giver vi kommunerne flere penge, når de gør noget.
Det er intentionen i lovforslaget at dirigere tingene over, så det peger i den rigtige retning, og den rigtige retning er ikke fru Line Barfods retning med bare at lade de syge ligge.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-04-03:
Det er jo nok rigtigt, at det hjælper at gøre noget, og derfor mener jeg så også, at det ville hjælpe noget at gøre noget over for arbejdsgiverne for at sikre arbejdsmiljøet.
Lad det være.
Ministeren svarede før meget langt på det spørgsmål, der handler om, hvorvidt det er kommunen, dvs. sagsbehandleren, eller folks egen læge, der afgør, hvorvidt man skal sendes i aktivering eller ej.
Jeg vil godt have et kort svar denne gang.
Er det ikke rigtigt, at den endelige beslutning ligger i kommunen, hos sagsbehandleren?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
Ved vurderingen af, om der skal iværksættes en beskæftigelsesrettet indsats over for den sygemeldte, skal kommunen kun give tilbud, såfremt det er i overensstemmelse med behandlingen og sygdommen, og et tilbud må helt klart ikke modvirke helbredelse.
Det er derfor ikke alle sygemeldte, der skal have et tilbud.
Det beror altid på en konkret vurdering, om der skal iværksættes en beskæftigelsesrettet indsats.
Hvis kommunen er i tvivl om, om indsatsen er forenelig med sygdommen, skal sagsbehandleren kontakte den syges egen læge eller sygehuslægen for at drøfte indsatsen.
Kommunen skal endvidere kontakte sygemeldtes læge, hvis den sygemeldte mener, at et foreslået tilbud er uforeneligt med den sygemeldtes helbredstilstand og et eventuelt behandlingsforløb i sundhedssystemet, og derved kan man så sætte sagsbehandlingen på standby.
Bjarne Laustsen (S), 2009-04-03:
Ministeren sagde til fru Line Barfod, at det var godt, at kommunerne gjorde noget, og at de kommuner, der gjorde noget, også skulle belønnes derfor.
Men så svarer ministeren senere hr. Thomas Adelskov og siger, at der i forhold til serviceloftet ikke er plads til at ansætte flere folk.
Det betyder, at man kan risikere at skulle afskedige andre steder, hvis kommunen gør det, som ministeren gerne have, nemlig ansætter nogle flere folk til at hjælpe med at få klaret nogle af de mange sygedagpengesager.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
Det her lovforslag handler ikke om kommunernes serviceloft.
Det er noget, der aftales i kommuneforhandlingerne hvert år med landets kommuner, og det er der, man tager stilling til det.
Det, vi arbejder med i det her lovforslag, er at sikre, at sagsbehandlingen, når mennesker er syge, bevirker, at færrest mulige bliver udstødt fra arbejdsmarkedet.
Vi har skræmmende tal, som viser, at der allerede efter 8 uger begynder en udstødelse fra arbejdsmarkedet, og resultatet er desværre, at det efter 1 år er en ud af fem, som aldrig kommer tilbage til arbejdsmarkedet.
Det er det, dette lovforslag handler om.
Det handler jo ikke om en brækket tå eller noget, som er klaret i løbet af et par uger.
Det handler om de langvarige sygeforløb, hvor det i det hele taget kan være svært at finde en diagnose, men det er jo der, det gælder om, at alle rykker sammen.
Der er almindelig enighed blandt mennesker, som beskæftiger sig med sygefravær, om, at dette er den rigtige vej.
Bjarne Laustsen (S), 2009-04-03:
Ministeren prøver at snakke udenom.
Det er slet ikke det, det handler om.
Det, det handler om, er, at hvis en kommune gør noget, som regeringen gerne vil have, så siger regeringen, at det vil den gerne belønne kommunen for, så de kan ansætte nogle flere folk til at hjælpe med de sager her, der er vigtige.
Derfor hænger tingene jo sammen.
Det kan godt være, at ministeren har ret - det har vi ikke taget stilling til - men beskæftigelsesministeren repræsenterer jo hele regeringen i den sammenhæng. Hvis det betyder, at man rent faktisk ikke kan gøre den ekstra indsats, som ministeren gerne vil have, så er det, jeg gerne vil vide, hvordan det hænger sammen.
For man kan komme til at stå i den situation, at man for at få de ekstra folk til at hjælpe med det her er nødt til at afskedige pædagoger og skolelærere.
Eigil Andersen (SF), 2009-04-03:
Problemet er jo, at kommunen også kan tjene på, at vedkommende kommer helt ud af systemet og havner uden sygedagpenge og uden ret til kontanthjælp.
Det vil der være en stor gevinst ved for kommunen, og det er jo meget ubehageligt.
Hvis man gør det, som jeg har sagt, nemlig at man kunne fortsætte med at have den samme refusionsprocent, uanset om der er tale om aktivering eller ej, vil det sige, at så skal kommunen stadig væk selv bidrage med 50 pct., og staten kommer med 50 pct.
Og der har kommunen da et fint incitament til at gøre noget for at hjælpe syge, men der vil blive fjernet et voldsomt pres, som udsigten til en større gevinst er.
Det er jo derfor, det her er lavet - det er lavet som en gulerod, som skal presse kommunerne til at presse de syge.
Det her refusionssystem med den økonomiske belønning på 65 pct. betyder jo, at en kommune, som mangler penge - og det gør de fleste kommuner med det, som regeringen har aftalt og gennemført ved lov over for kommunerne - og som ønsker at bevare sin økonomi uden yderligere nedskæringer, kan tjene penge på billig masseaktivering af syge, som ikke er tilpasset den enkeltes situation.
Hvad ser ministeren af fordele ved det incitamentsystem?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
I forhold til det, som hr. Eigil Andersen fremhæver, skal alle have den samme refusion, uanset om de gør noget eller ikke gør noget.
Det er jo et kanonincitament til en kommune, hvis man tror så ondt om kommunerne.
Det her lovforslag bygger jo på en tro på, at kommunerne og deres medarbejdere rent faktisk gerne vil hjælpe borgerne til at bevare tilknytningen til arbejdsmarkedet, men i det system, som hr. Eigil Andersen går ind for, er det jo fuldstændig ligegyldigt, om man gør noget, eller om man ikke gør noget.
Det, som det her forslag bygger på, er, at vi anerkender, at det koster penge at gøre noget.
Eigil Andersen (SF), 2009-04-03:
Det er jo en meget tydelig mistillid til kommunerne at sige, at de kun vil hjælpe syge mennesker, hvis de kan tjene penge på det.
Og den der kompensation for de udgifter kan man løse på en anden måde, som jeg har prøvet at skitsere.
Jeg har et andet spørgsmål.
Jeg vil gerne spørge, om ministeren kan bekræfte, at der, når vi snakker om depression, udbrændthed, hjerte-kar-sygdomme m.v., ingen videnskabelig dokumentation er for, at en tidlig aktivering hjælper.
I et svar på et spørgsmål, som ministeren har skrevet til mig, står der, at der alene findes nogle indikationer af, at det kan have en positiv effekt på sygemeldte med ukomplicerede psykiske problemer, altså ukomplicerede psykiske problemer.
Men der er jo nogle, der har meget, meget værre problemer, og desuden er der altså ikke beviser, det er indikationer.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-04-03:
Det er fuldstændig rigtigt, at der er psykiske sygdomme, der umuliggør, at man kan arbejde.
Det her handler jo tværtimod om, at man skal tage hensyn til den enkeltes helbredstilstand og ressourcer, det gennemsyrer hele lovforslaget.
Men der er da også noget, der indikerer, at ved visse psykiske sygdomme er det bedste måske ikke at sidde hjemme i sin lejlighed helt alene og ruge over sin sygdom, der er det bedste måske at få en lille kontakt til en arbejdsplads, og at helbredelse og arbejde kan understøtte hinanden.
Det er jo det nye syn, vi prøver at lancere her, hvor hr. Eigil Andersen jo stadig hænger fast i den gamle opfattelse af, at arbejde og sygdom er hinandens modsætninger.
Men vi andre lytter lidt til, hvad der sker i omverdenen, og hvad man undersøger, og hvad der er indikationer på.
Og det tyder på, at arbejde kan understøtte helbredelsen i et eller andet omfang, og gerne fører til, at man fuldt ud vender tilbage til arbejdsmarkedet.
Jeg synes, at det er totalt bagvendt at sidde og interessere sig for, hvordan man kan slippe for at gøre noget for de her mennesker.
Nu har vi fremlagt en handlingsplan og et forslag, der koster rigtig mange penge, og som vil hjælpe rigtig mange mennesker med at bevare tilknytningen, og det burde man da udtrykke glæde over i stedet for at sidde og surmule.