Frank Aaen (EL), 2008-01-17:
Nogle af de forslag, skatteministeren kommer med, er svære at tage stilling til, fordi de er komplicerede og man altid skal kigge efter, om der måske midt i noget godt også gemmer sig noget skidt, og det kan tage lang tid.
Det her lovforslag er ikke svært for os at tage stilling til, for formålet er klart beskrevet; det er at øge privatiseringen af den offentlige sektor.
Det er vi imod, og derfor er vi også imod lovforslaget.
Privatisering og udlicitering er ikke godt for udviklingen af den offentlige sektor, selv om det påstås.
Det er det bl.a. ikke af den grund, at når man privatiserer en opgave, flytter man også formålsorienteringen af den pågældende opgave, for når man har en opgave i offentligt regi, er formålet for den institution, det drejer sig om, at sørge for at levere den bedst mulige service til borgerne.
Det er et målskifte, som ikke altid betyder, at det giver dårligere velfærd, for det kan være sådan, at en virksomhed trods alt finder ud af, at de tjener bedst ved at levere den bedst mulige velfærd, men alt andet lige er det altså sådan, at når det er i offentligt regi, går alle pengene kun til at producere velfærd, og lige så snart det er i privat regi, går maksimalt 90 pct. af pengene til velfærd og de 10 pct. til fortjeneste til ejeren - groft sagt.
Det er vi imod.
Vi er også imod det af demokratiårsager.
Konkret er det sådan i dag, at har man en institution, der ikke virker, som man synes den skal, kan man politisk regulere institutionen, træffe nogle beslutninger og pålægge ledelsen at omlægge tingene.
Det er der brug for mange steder, og det kan man bare beslutte.
Lige så snart man har privatiseret en opgave, er det en kontraktforhandling, og så skal man i sidste ende til en domstol for at få ordnet tingene, for så er der ikke længere et direkte arbejdsgiveransvar hos den offentlige institution.
Det er også dårligt for demokratiet i det hele taget, at vi privatiserer så meget som muligt.
Det er i virkeligheden meget vanskeligt for den offentlige sektor og for demokratiet at styre økonomien i en globaliseret verden, fordi alt afgøres ude på verdensmarkedet, alt afgøres af den såkaldt fri konkurrence, dvs. typisk i konkurrence mellem monopoler, og det er alt andet end lige og frie forhandlinger.
Hvorimod vi der, hvor tingene er offentlige og vi har fælleseje, selv kan bestemme, hvordan vi ønsker at ordne tingene.
Vi kan f.eks. bare beslutte os for, at der skal oprettes et vist antal fleksjob i alle offentlige institutioner, hvis vi synes, at der skal være flere fleksjob til folk, der har svært ved at klare sig på arbejdsmarkedet, men som gerne vil yde en indsats, i stedet for at vi skal tigge og bede private virksomheder om at oprette fleksjob.
I stedet for at privatisere DONG, og de så derefter prioriterer at lave kulkraftværker i stedet for vindkraft nede ved Lolland, jamen så kunne vi have beholdt DONG i offentligt regi og besluttet, at selskabet skulle producere vedvarende energi og holde op med alle former for nye investeringer i kulkraft.
Det, der også tit mangler i den her debat, er muligheden for demokratisk at kunne styre udviklingen i samfundet.
Den går tabt eller bliver i hvert fald forringet, i samme øjeblik man privatisere opgaver.
Så ved jeg godt, at man siger: Jamen vil vi ikke have det bedst og billigst i forhold til en given ordre?
Jo, men der siger vi, at det skal vi sørge for at den offentlige ledelse har ansvaret for, og vi skal også skubbe til den offentlige ledelse, så de leverer en ordentlig ydelse for pengene.
Men at tro, at man bare klarer det ved at privatisere tingene!
Spørg rengøringsdamerne - det er mest damer, men der er også nogle herrer - om de synes, at det har været en forbedring for deres vilkår, at de har været konkurrenceudsat i rigtig mange år.
De bliver nedslidt, de må holde op med at arbejde før tid, de går på førtidspension, og der er møgbeskidt, fordi man i konkurrencens hellige navn har skåret ned på antallet af rengøringstimer, så der simpelt hen ikke kan gøres ordentligt rent.
Det er ikke sådan, at konkurrence bare er noget lykkeligt; det sådan set tit det modsatte.
Så taler man om ligestilling.
Jamen der er ikke ligestilling på det her marked.
I forhold til mange forskellige konkrete opgaver er det jo sådan, at de private virksomheder kan gøre, som det passer dem, f.eks. lave en dumpingpris for at komme ind på markedet eller for at presse den offentlige sektor ud, og så bagefter skrue prisen op.
Spørg en koncern som ISS.
De er verdensmestre i det, de har gjort det i mange år: Først et konkurrencetilbud, og så skruer de lige op for prisen, så de tjener kassen de følgende år.
Eller tag det, med at man f.eks. forhindrer en kommune som København i at bygge billige boliger til befolkningen her i byen.
Det er jo ikke, fordi København ikke kunne sørge for, at der kom billige boliger, det er, fordi man ideologisk herinde ikke vil have, at Københavns Kommune sørger for billige boliger.
Der er masser af ideologiske begrænsninger på, hvad den offentlige sektor må.
Man har helt fjernet regionernes mulighed for at lave det, man kalder accessorisk virksomhed, altså anden form for virksomhed, selv om det kunne være klogt og fornuftigt f.eks. at drive apoteker, i stedet for at apoteker er en del af den private business, hvor der skal tjenes mest muligt til apotekerne.