runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2012-05-08:
Det, der jo er det centrale, er, at vi har den fornødne kontrol, eller at folk har oplevelsen af, at der er den fornødne kontrol, for det betyder også en eller anden form for selvkoncentration.
Så kom det lidt bag på mig, at uopmærksomhed i trafikken betyder så voldsomt meget for de der konkrete trafikulykker, der sker.
Så vi skal fastholde vores kampagner mod alkohol, narkotika, medicin og for høj hastighed, men også være opmærksomme på, at – undskyld mig udtrykket – uopmærksomhed i trafikken rent faktisk også betyder rigtig, rigtig meget.
Så det er et fælles projekt, vi har.
Og det ved jeg også at hr. Kim Christiansen er enig med mig i.
Det er et fælles projekt, at vi skal have nedbragt antallet af folk, der dør i trafikken, og at vi skal have nedbragt antallet af mennesker, der på den ene eller den anden måde kommer til skade – og der er mange forskellige håndtag til det.
Karsten Nonbo (V), 2012-05-08:
Nu er det ikke, fordi der skal spores nogen egentlig uenighed.
Når man ser folk side og tale i mobiltelefon, og når man ser folk sidder og sms'e, samtidig med at de kører bil, og når man ser folk drikke kaffe og alt muligt andet – hvem husker ikke det gamle indslag med lastbilchaufføren, der sad og slog på tromme med benene oppe ved forruden – er der virkelig noget her, hvor der kan sættes ind.
Vi har forhøjet bøden med det tredobbelte for folk, der taler i håndholdt mobiltelefon, og vi skal måske overveje, at hvis det ikke hjælper, må klippet i kørekortet være det næste.
Det er jo noget af den mest overlagte uopmærksomhed, at man direkte arrangerer, hvad man skal sidde og lave for at være uopmærksom.
Anne Baastrup (SF), 2012-05-08:
Jeg er med på den værste.
Det er jo sådan, at vi skal sikre, at folk koncentrerer sig om at køre og ikke om at lave noget som helst andet.
Hvis de bliver ved med at sms'e, må vi gå efter det, og hvis de bliver ved med at snakke i mobiltelefon, må vi gå efter det.
Vi vil ikke have, at mennesker dør i trafikken, og vi vil ikke have, at børn kommer til skade i trafikken, fordi de, der kører bil, ikke kører ordentligt.
Kim Christiansen (DF), 2012-05-08:
Jeg vil til fru Anne Baastrup bare lige sige, at vi jo langt hen ad vejen er enige.
Det her er jo også fælles gods, men inden det ender med den helt store forbrødring, må jeg også sige, at fru Anne Baastrup jo altså sidder i regering.
Derfor havde jeg da måske nok i aften lidt forventet at få svar på nogle af mine spørgsmål og ikke bare en bekræftelse af, at vi alle sammen selvfølgelig kan være enige om, at det er tragisk, hver gang der er nogen, der bliver dræbt i trafikken.
Og til et af de elementer, som fru Anne Baastrup nævnte, nemlig elementet om, at vejene skal være ordentligt indrettet, vil jeg sige: Ja, nu må vi se; hvis ikke det hele går til kollektiv trafik, kan vi selvfølgelig også løse sådan nogle problemer.
Jeg nævnte også andet end vanvidsbilisme i min ordførertale, men det er klart, at vanvidsbilisme er noget, der fylder meget, fordi det altid er så tragisk, når der sker noget.
Men som også hr. Karsten Nonbo var inde på, er det jo ikke kun bilister, der sms'er.
Den debat har vi også haft.
Vil fru Anne Baastrup være med til at lave nogle kampagner, der fjerner det her uvæsen?
For det er jo lige så meget her, at folk kommer slemt til skade og desværre også bliver dræbt, altså når de kører ligeud på cykel og overser en lastbil, og så må jeg sige, at det ikke hjælper meget at have retten på sin side, for i det spil bliver man altså den lille.
Jeg synes bare, det er vigtigt, at vi også får det element med ind i det.
Anne Baastrup (SF), 2012-05-08:
I mandags havde vi vores første rigtige møde i Færdselssikkerhedskommissionen, hvor vi har den store ambition at få halveret antallet af dræbte i trafikken.
Jeg må godt sige det her, nemlig at vi har en overvejelse om, at vi i stedet for at gå ned fra 221 til 127 går ned til 120, for det er et tal, der er nemmere at forklare.
I den forbindelse fik vi sådan en ret interessant beskrivelse: Hvis det var sådan, at samtlige bilister og andre overholdt alle regler, så ville vi kunne få antallet af dræbte ned på 50.
Og hvis vi så skruede det lidt op, lavede lidt ekstra kontrol osv., så ville vi i virkeligheden kunne nulstille antallet af dræbte i trafikken.
Derved ville vi jo også kunne opnå, at antallet af folk, der får alvorlige kvæstelser og mindre kvæstelser, ville falde drastisk.
Så vi har mulighederne for det; det handler bare om, at alle gør det, som vi i lovgivningen har fastsat, nemlig overholder reglerne, lader være med at køre for hurtigt, lader være med at køre med sprit i blodet, lader være med at køre med medicin, narko eller andet i blodet, sørger for, at vejene er ordentlig indrettet.
Der er en lang række små bitte ting, der gør, at vi kan komme ned på nul.
Det er selvfølgelig fint, at hr. Kim Christiansen tager debatten om vanvidsbilisme, men det er jo den helt almindelige dagligdags for hurtige køren forbi vejarbejdere, det er den manglende opmærksomhed, når man drejer – svingulykker hedder det – og alle de dér småting, der gør, at folk dør i trafikken.
Så det er de samlede småting, der gør, at vi kan undgå, at folk dør i trafikken.
Og det er børn, det er unge, det er voksne, og det er ældre.
Hr. Kim Christiansen har selvfølgelig ret i, at vi skal bekæmpe vanvidsbilisme i en uendelighed, men det er de små skridt, de små bitte, bitte ting, som gør, at vi rent faktisk kan forhindre, at folk dør i trafikken.
Og det er det – og jeg ved, at hr. Kim Christiansen er enig med mig – vi skal opnå.
Så kan vi godt huje og svinge med nogle store faner, men det vigtigste er det daglige systematiske arbejde, der forhindrer, at børn bliver slået ihjel, fordi de cykler til skole, at fodgængere bliver slået ihjel, fordi der er en uopmærksom bilist osv.
Det er de små ting – og så skal vi nok gå efter vanvidsbilisterne også – men det er de små ting, der dagligt vil gøre, at de der 221, der døde sidste år, forhåbentlig om 5-6 år er reduceret til 127, muligvis med pil nedad.
Det er det, vi skal opnå.
Kim Christiansen (DF), 2012-05-08:
Det bringer mig så videre til en anden ting.
Den 10. marts 2011 stillede fru Anne Baastrup et § 20-spørgsmål til den daværende justitsminister, hr. Lars Barfoed – man var ikke i regering dengang.
På det tidspunkt meldte den daværende justitsminister tilbage med et svar på spørgsmålet, der gik på, hvorfor alkolåse ikke var blevet implementeret endnu.
Svaret var, at man sådan set lovede, at der omkring den 1. oktober, nu snakker vi 2011, ville ligge et endeligt oplæg klar.
Det tidspunkt har vi jo for længst passeret, men jeg går ud fra, at det er nogenlunde de samme embedsmænd, der sidder derovre.
Fru Anne Baastrup sagde i den forbindelse: Det bør ikke være et problem at lave den bekendtgørelse, det er dårligt politisk håndværk, hvis vi ikke er i stand til at effektuere sådan en lov.
Anne Baastrup (SF), 2012-05-08:
Jeg mener stadig, at vi skal have de alkolåse, og jeg mener stadig, at den vedtagelse af lovgivningen, som førte til, at den tidligere justitsminister kunne fastsætte i en bekendtgørelse, at vi skulle have alkolåse for folk, der er blevet dømt, skal overholdes.
Og jeg ved også, at den nuværende justitsminister arbejder ihærdigt på, at det element om forbedring af muligheden for at straffe folk, der er spiritusdømte, således at de også kan få en alkolås, skal gennemføres, og det ved jeg at vores justitsminister – i mange, mange år – gennemfører.
Karsten Nonbo (V), 2012-05-08:
Tak til ordføreren.
Jeg tror, at jeg allerede nu godt vil råde ordføreren i forhold til det kommende beslutningsforslag.
Det er jo egentlig ikke skærpede sanktioner ved vejarbejde, der i første omgang tæller; det er egentlig bare det at blive opdaget med de sanktioner, vi har i dag, for det er det, der er problemet, og det er derfor, vi mangler mobile stærekasser ved vejarbejde.
Der er stort set ingen, der bliver taget, der er ingen, der bliver skrevet, for der kan jo ikke holde nogen AKT-vogn der, for der skal jo arbejdes osv.
Hvis politiet kunne sætte en mobil stærekasse ved de vejarbejder, så man blev opdaget hver gang, så tror jeg, at det her stille og roligt døde ud.
Altså, det kan jo ikke nytte noget, at vi siger, at nu sætter vi bødestraffen tre gange op, men vi gør ikke mere for, at man bliver opdaget; så kommer vi overhovedet ikke et skridt videre.
Så lad os starte med at få de mobile stærekasser sat op, således at man bliver opdaget.
Anne Baastrup (SF), 2012-05-08:
Altså, jeg er fuldstændig enig med hr. Kim Christiansen i, at der er en vis aldersgruppe af unge, der tror, at de er udødelige, når de cykler, men det er de ikke.
Og det, der selvfølgelig er vigtigt for os, når folkeskolen overlader de unge til ungdomsuddannelserne, er, at de unge stadig væk har bevidstheden om, at det der med at cykle på tværs af trafikken og over for rødt og sådan noget er farligt, og der er der ingen anden vej frem end kampagner, der hele tiden gør dem opmærksomme på, at de ikke er udødelige, selv om de selv tror det.
Det er det lange, seje træk.
Der skal vi jo så også huske, at vi godt kan køre nogle kampagner i 3, 4, 5 år og synes, at det hele virker, men så kommer der en ny generation af unge, og de har ikke været med i nogen kampagne.
De har ikke set det, og derfor bliver vi hele tiden nødt til at køre nogle moderne, effektive kampagner over for lige præcis den ungdomsgruppe, som vi vil ramme.
Det kan være nogle nye modeller som at bruge de sociale medier, YouTube og andet, det kan være ved at lave nogle interessante film, eller hvad ved jeg, og prøve på at være der, hvor de unge er, således at vi også kan få fat i den målgruppe; vi vil nemlig ikke have, at de unge slår sig selv ihjel på cykel.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2012-05-08:
Sagen er jo netop, at vi har sagt ja til, at det her område skal efterses.
Det er videregivet til Straffelovrådet, og det er vi tilfredse med.
Jeg synes ikke, man skal være fuldstændig skråsikker i sin holdning, når man f.eks., som vi havde det i Retsudvalget, har en høring med to professorer, som ved noget om blasfemiparagraffen, og den ene siger, at det her ikke har nogen konsekvenser, og den anden siger, at det har nogle konsekvenser.
Jamen så vil jeg da godt have undersøgt, hvad konsekvenserne så egentlig er, og så tage stilling på et mere oplyst grundlag.
For jeg må da ærlig talt sige, at jeg kunne blive i tvivl om, om der skulle noget andet i stedet for blasfemiparagraffen.
Jeg er fuldstændig enig i, at det er så forældet at beskytte den religiøse følelse.
Den religiøse følelse er ikke noget for mange mennesker i dag og ikke mere beskyttelsesværdig end så mange andre følelser i samfundet.
Men jeg synes stadig væk, det er en god idé at få det undersøgt, og det kommer nu til at ske.
Vi får Straffelovrådets vurdering, og derefter vil vi så tage stilling.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-05-08:
Altså, for det første er den historiske redegørelse forkert.
Racismeparagraffen kom efter pres fra diktaturstaterne i FN på et senere tidspunkt, så det har ikke noget som helst med demokrati kontra diktatur at gøre, tværtimod måske nærmere på den anden måde diktatur mod demokrati.
Så kan det godt være, at Poul Dams udtalelser fra 1970 var meget gamle, og at det er lang tid siden, og det kan godt være, at ytringsfriheden og folkesocialisterne sådan er kommet lidt på afveje siden åbenbart, kan jeg forstå på det, fru Karina Lorentzen Dehnhardt siger.
Men så lad mig tage et andet citat, det er også lang tid siden, men alligevel et citat fra 2004 af en anden SF'er, der tidligere har siddet i Folketinget, nemlig Aage Frandsen, der sagde, at nogle forhåner Gud på en humoristisk måde, skal man kunne finde sig i.
Det sagde han i en diskussion om, at han ville afskaffe blasfemiparagraffen.
Det var i 2004.
Har man også ligesom haft en skillevej i SF's ytringsfrihedskamp på det her område siden 2004?
Jeg vil gerne starte med at sige tak for den venlige modtagelse af beslutningsforslaget.
Det er jeg sådan set rigtig, rigtig glad for.
Det eneste spørgsmål, der alligevel lige kommer frem i mit hoved, er i forhold til punkt 3, altså det med injurielovgivningen.
Skal jeg forstå hr. Jan E. Jørgensen sådan, at Venstre i virkeligheden mener, at man gerne skulle have den mere i spil – altså at den skulle bruges mere, end det sker i dag – eller hvad var pointen?
Jan E. Jørgensen (V), 2012-05-08:
Pointen er den, hvis vi som et meget godt eksempel tager Lars Hedegaards udtalelser, hvor han stempler en hel befolkningsgruppe som nogle, der voldtager deres egne børn – og det er svært at forestille sig en mere grov og injurierende krænkelse, som jo er en sigtelse for at begå et strafbart forhold – at der kan man som gruppe ikke benytte sig af injurieparagraffen; det vil i hvert fald være vanskeligt som gruppe at gøre det.
Der er eksempler på, at Politiforbundet har kunnet bruge paragraffen på vegne af deres medlemmer, som er blevet beskyldt for at være voldspsykopater osv.
Der kan man så gå ind og være mandatar på vegne af en større og bredere kreds, men det er vanskeligt at benytte sig af de her bestemmelser i dag.
Samtidig kræver det jo altså, at man har ressourcerne, ikke kun de økonomiske, men ressourcerne bredt forstået til selv at gå i krig med det store projekt, det altså er at skulle føre en civilsag, i stedet for at man ligesom i alle mulige andre straffelovsovertrædelser bare kan anmelde sagen til politiet, som så står for efterforskningen og også står for retstiltalen.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-05-08:
Det andet spørgsmål går mere på det generelle.
Hr. Jan E. Jørgensen talte om, at der er begrænsninger i ytringsfriheden, og vi kan vel alle være enige om, at eksempelvis i forbindelse med trusler, som vi har talt om et par gange her i dag, skal man begrænse ytringsfriheden.
Men kunne man ikke se principielt på, hvad det er, der kan gøre, at man skal begrænse ytringsfriheden?
Men hvis jeg alene taler grimt om hr. Jan E. Jørgensen – det kunne ikke falde mig ind, men hvis jeg nu gjorde det – kan man sige, at så må hr. Jan E. Jørgensen ryste lidt på hovedet og sige: Den er god med ham Simon Emil Ammitzbøll.
Og så er det ligesom det.
Altså, man kan jo godt skelne mellem, hvad konsekvenserne ligesom er af det, der bliver sagt, for hvis det bare er det, at det bliver sagt, burde der vel ikke være tale om begrænsning af ytringsfriheden.
Det er vel der, vi skal sondre.
Jan E. Jørgensen (V), 2012-05-08:
Jamen jeg er sådan set principielt uenig med hr. Simon Emil Ammitzbøll i, at injurier er en offerløs forbrydelse, for det, man krænker, er måske ikke en anden persons krop eller ejendom, men det er en anden persons ære, og sådan en er vi da i hvert fald stadig væk nogle der bilder os ind at vi har, og derfor er der ikke tale om en offerløs forbrydelse.
Mette Reissmann (S), 2012-05-08:
Det er helt afgørende for et moderne demokratisk samfund som det danske, at alle kan komme til orde, at alle har retten til at blive hørt, og at alle holdninger så vidt muligt afspejles i den offentlige debat.
Jeg vil også derfor bemærke, at vi i Socialdemokratiet altid har fokus på at styrke ytringsfriheden i vores samfund; det er en tradition, vi faktisk har håndhævet i mere end 100 år.
At ytre sig frit er en menneskeret.
Det beslutningsforslag, vi behandler i dag, har ifølge forslagsstilleren til hensigt at styrke netop ytrings- og tankefriheden, men denne ellers sympatiske hensigtserklæring stemmer dog ikke helt overens med det, man så konkret kan læse der står i selve beslutningsforslaget.
Det foreslås bl.a. at lempe racismeparagraffen, blasfemiparagraffen og injurieparagraffen, og som det fremstår, får det nemt den konsekvens, at borgerne fratages deres grundlæggende rettighed til beskyttelse.
Det betyder så, at frihed for den ene pludselig bliver mangel på frihed for den anden.
Ytringsfriheden bør dog altid gå hånd i hånd med en respekt og tolerance over for andre mennesker, og de nævnte bestemmelser tjener alle det formål, at den enkelte borgers rettigheder ikke systematisk krænkes, og det er den måde, hvorpå vi kan sikre, at alle mennesker i det danske samfund har de samme rettigheder og vi kan leve i et godt og velfungerende fællesskab med hinanden.
I Socialdemokratiet mener vi, det er afgørende, at man i et demokratisk samfund ikke afkobler ansvar og handlinger på den måde, som forslagsstillerne lægger op til med det her forslag.
I modsætning til liberalisterne mener vi ikke kun, at frihed er for den stærke.
I praksis har vi vide rammer for de udtalelser, man kan fremsætte i den offentlige debat.
Det er derfor kun i særlig grove og krænkende tilfælde, at bestemmelserne benyttes, og hvorvidt det sker, er det jo op til domstolene at afgøre.
I Socialdemokratiet har vi faktisk fuld tillid til, at de danske domstole også i fremtiden formår at balancere mellem hensynet til ytringsfrihed og hensynet til bekæmpelse af grove og krænkende udtalelser.
Vi finder det derfor heller ikke nødvendigt at ændre på de aktuelle bestemmelser, medmindre noget nyt og sagligt pludselig skulle tale derfor.
Så længe der er balance mellem tingene – på den ene side borgernes rettigheder til beskyttelse mod bl.a. flertalstyranni, på den anden side et frirum for borgerne til at kunne ytre sig frit – er de tre bestemmelser værd at værne om.
Ud over det anfører forslagsstillerne et sidste element i deres beslutningsforslag, nemlig at man skal ændre straffelovens bestemmelser om, at enhver form for støtte til terrororganisationer er strafbar.
Heller ikke det forslag kan Socialdemokraterne støtte.
Loven giver alle ret til sympatitilkendegivelser i forhold til terrororganisationer, og på den måde ligger der ikke nogen begrænsninger på ytringsfriheden her.
Så straffelovens § 114 e er nødvendig for, at vi kan beskytte vores demokrati i fremtiden.
Det er en garant for, at vi kan blive ved med at leve i et frit samfund, og det vil vi ikke sætte overstyr.
Så Socialdemokraterne kan af disse årsager ikke støtte beslutningsforslaget.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-05-08:
Jeg må sige, at jeg faktisk synes, det er en lidt chokerende tale, som fru Mette Reissmann holder.
Altså, hun siger, at ytringsfriheden skal gå hånd i hånd med respekt og tolerance.
Undskyld mig, det lyder som noget, nogle formørkede stater noget længere sydpå ville kunne have sagt som undskyldning for at lave begrænsninger af ytringsfriheden.
Jeg synes slet ikke, man tager alvorligt, at ytringsfriheden er en af de mest fundamentale menneskerettigheder, om ikke den mest fundamentale menneskerettighed.
I virkeligheden forstår jeg slet ikke Socialdemokratiet.
Dem, der bliver ofre for de her paragraffer, er nogle af de dårligst uddannede, nogle af dem, der formulerer sig dårligst, mens de kvikke og de skarpe nok skal formulere sig uden om paragrafferne.
Mette Reissmann (S), 2012-05-08:
Jeg ved ikke rigtig, om hr. Simon Emil Ammitzbøll stillede et spørgsmål.
Det hørte jeg i hvert fald ikke, men det var en kommentar, og den vil jeg gerne kommentere.
I den sammenhæng er der bare at sige, at i min verden og Socialdemokratiets verden er det jo ikke sådan, at ytringsfrihed og respekt og tolerance er hinandens modsætninger.
Tværtimod er det faktisk noget, som skaber den balance, som gør, at vi er et moderne demokratisk samfund.
Jeg forstår så til gengæld ikke ordføreren fra Liberal Alliances sammenligning om, at jeg dermed måtte tilhøre en gruppe af mørkemænd, der kunne finde på netop at ytre sig anderledes.
Jeg synes, at jeg tydeligt gjorde rede for, at de her ting er nødvendige for at have lige præcis det samfund, som vi har i dag, og som vi værner om.
Jeg redegjorde også ganske klart og tydeligt for, at ytringsfrihed er en menneskeret, så heri er jeg jo helt enig med hr. Simon Emil Ammitzbøll.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-05-08:
Racisme er rædselsfuldt.
Der findes masser af tåbelige ytringer.
Altså, det tror jeg sådan set ikke at vi kan blive uenige om.
Sagen er, om dem, vi er uenige med, også skal have lov til at udtrykke deres holdninger.
Det er jo sådan set der, ytringsfriheden skal stå sin prøve.
Hvis vi 179 herinde bare kan blive enige om, at vi har en eller anden grundholdning, som vi synes man skal holde sig inden for, så tryner vi jo netop dem, som udgør minoriteten, dem, der har en anden holdning.
Det er jo det, der er det problematiske, selv om det er klædt i pæne ord som respekt og tolerance, ved, at man laver paragraffer, der begrænser den enkeltes ytringsfrihed, fordi det går ud over dem, som har en anden holdning, som de også skal have lov til at udtrykke.
Det er jo sådan set det, ytringsfrihed handler om.
Mette Reissmann (S), 2012-05-08:
Jamen jeg er helt tryg ved, at befolkningen og vælgerne kan tale os politikere imod uden hverken at krænke os eller anvende racistiske eller injurierende udtalelser.
Med hensyn til den forrige kommentar, hr. Simon Emil Ammitzbøll kom med, om, at det måske kun var de vælgere, der formulerede sig dårligt sprogligt, som ikke var i stand til ligesom at tale os imod, så vil jeg sige, at jeg da har set eksempler på, at der er mange mennesker, der på trods af manglende faglig uddannelse er i stand til at tale os imod.
Morten Bødskov (S), 2012-05-08:
Regeringen har en politisk holdning til, at den racismeparagraf, vi har, er ganske udmærket og er i stand til at rumme en diskussion af, hvordan vi på den ene side kan sikre, at vi har ytringsfrihed, og at vi på den anden side ikke skal have en debat, som er præget af racistiske udtalelser.
Mai Henriksen (KF), 2012-05-08:
Altså herre jemini, det her er jo at blande to ting fuldstændig sammen.
Jeg siger jo sådan set meget klart, at jeg har sympati for intentionen bag forslaget, og at jeg synes, det er rigtig godt, at Enhedslisten vælger at fremsætte det her forslag igen.
Jeg kan godt forstå, hvis Enhedslisten er frustreret over den her debat og er skuffet over ikke at få den opbakning fra sine partnere, hvis man må vælge at kalde dem det, i regeringen.
Nu har Enhedslisten været parlamentarisk grundlag så mange gange for regeringen, og så kunne de jo godt have forventet, at der kom noget den anden vej.
Det gør der så formentlig ikke, så jeg vil da egentlig bare slutte med at sige, at jeg håber, Enhedslisten har tænkt sig – når det er, det her på et tidspunkt bliver afvist, for det lader jo ikke til, at der er særlig stor sympati for selve forslagets karakter, altså løsningsmodellen, hos regeringen – at fremsætte det igen.
Så kan vi diskutere det om et par år igen.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-05-08:
Jeg kan forstå på justitsministeren, at regeringen og ministeren i forhold til ytringsfriheden mener, at her går det godt; der er ikke noget at komme efter.
Men så må jeg jo gå ind at se på, hvad det egentlig er, vi diskuterer.
Vi diskuterer jo bl.a., at hele vores demokrati, hele vores vestlige samfundsform, bygger på, at man kan sige, hvad man vil; at ordet kan brydes i en offentlig debat.
Og hvorfor er det, at regeringen er bange for, at borgerne kan sige, hvad de mener?
Selvfølgelig skal man kriminalisere trusler og lignende, hvor der er ofre, men hvorfor skal man gøre det med offerløse ytringer, som bliver misbrugt i en eller anden krænkelsesideologi.
Hvorfor er det, at regeringen hopper med på den vogn?
Mette Reissmann (S), 2012-05-08:
Med hensyn til racismeparagraffen er det jo sådan allerede i dag, at der tages afsæt i den konkrete sammenhæng, som den udtalelse, som skulle falde ind under bestemmelsens anvendelsesområde, fremsættes i.
Med hensyn til at afgøre, hvorledes det ligesom kommer til udtryk, er det jo op til domstolene.
Og jeg vil sige, at vi altså der har en retspraksis, som trods alt er lidt større end den, vi har i forbindelse med f.eks. blasfemiparagraffen.
Retspraksis for sidstnævnte bestemmelse er, så vidt jeg erindrer, én afgørelse afsagt i 1938.
Måske derfor er det nødvendigt at sende den i Straffelovrådet for at finde ud af, om det så er noget, vi bør gøre noget ved.
Med hensyn til den førstnævnte bestemmelse, altså § 266 b, vil jeg sige: Nej, den skal ikke i Straffelovrådet.