runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Jeg kan godt høre, at spørgeren ikke har så meget begreb om udbud, for selvfølgelig sørger man for, dels at man får en god kvalitet, dels at man udbyder og har mulighed for at kunne vælge til de rigtige priser.
Der kommer det jo an på, hvordan man strikker udbuddet sammen, og der skal man selvfølgelig sørge for, at man laver et godt udbud, hvor der leves op til de to kriterier i fuldt flor.
Med hensyn til om man så får noget, der er både dyrt og dårligt, er der jo muligheder for, at man kan sige: Nej, den går ikke.
Selvfølgelig vil der være det.
Man skal da ikke begynde at lave noget, der er meget, meget dyrere end det, som kommunen egentlig kunne i forvejen.
Det er da meget mere vigtigt, at vi går ind og ser på, om vi egentlig får tingene til den rigtige pris, og det er jo det, vi gerne vil med det her.
Vi vil gerne have noget mere konkurrence, vi vil gerne se, om vi får tingene til den rigtige pris, og om vi ikke også kan være med til at udvikle området med den fordel, der er ved at kunne få en bedre kvalitet på området.
Og jeg er sikker på, at der vil være rigtig mange, der gerne vil byde ind på de distrikter, hvor der kommer til at være et udbud, så jeg er ikke bekymret for, at der skulle være nogen områder, hvor der ikke er nogen der vil byde ind.
Maja Panduro (S), 2010-12-01:
Ministeren siger, at jeg ikke har så meget begreb om udbud.
Men jeg kan være bekymret for, om ministeren har særlig meget begreb om virkeligheden.
Når nu vi hører fra 93 pct. af landets kommunaldirektører, at de har svært ved at få vakt interessen hos de private leverandører, og at det er svært at finde kompetente private leverandører, så synes jeg da nok, der er grund til bekymring, uanset hvor meget begreb ministeren måtte mene jeg har om udbud eller ej
– 93 pct. af vores kommunaldirektører mener, at det her vil være et problem, men det kan være, at de heller ikke har begreb om udbud.
Jeg er meget interesseret i, når ministeren siger, at der selvfølgelig vil være mulighed for at sige nej, hvis man får for få eller for dårlige tilbud, at høre lidt nærmere om, hvad kriterierne kommer til at være for, at en kommune har mulighed for at sige nej til at have et distrikt, som kun er privat.
Hvilke dispensationsmuligheder vil der være der, som er det, som ministeren nu åbner op for?
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Jeg åbner såmænd ikke op for andet end det, der plejer at være sund fornuft, når man laver en udbudsforretning, og hvis det viser sig, at de leverandører, der byder ind på opgaven, kommer med et tilbud, som ikke er ordentligt, og som er alt, alt for dyrt, har man mulighed for at kunne annullere det udbud og lade udbuddet gå om.
Sådan er det faktisk også i dag på en lang, lang række områder.
Spørgeren bliver ved med at fremhæve de der 93 pct., der siger, at der ikke er nogen interesse for det.
Jamen det er måske, fordi den måde, som tingene er struktureret på i dag, gør, at det ikke er muligt at få den der interesse, fordi det simpelt hen ikke kan betale sig.
Det, jeg tænker på her, er f.eks. inden for den personlige pleje, hvor det egentlig ikke har haft den store udbredelse endnu med frit valg.
Og det er, fordi det er vigtigt, når man skal ind med personlig pleje, at man har kendskab til, hvor mange man skal levere den her personlige pleje til.
Det vil man få, hvis man går ind og får lavet et udbud, for så får man en meget mere klar fornemmelse af, hvor mange personer det egentlig drejer sig om, som man skal levere personlig pleje til, altså hvor stort området egentlig er, og det gør, at det bliver meget mere attraktivt.
Det her er en model, som vil være med til, at der er flere private, der vil gå ind og byde på området, for lige pludselig har de mulighed for, at de også kan få det til at løbe rundt.
Men det her er en rigtig god måde at gøre det på, og det er nogle erfaringer, man også har fra andre lande, hvor man slet ikke er så bange for at lade private komme ind, som f.eks. Sverige.
Maja Panduro (S), 2010-12-01:
Jeg ved ikke rigtig, om ministeren ikke hørte, hvad jeg sagde, eller om hun med vilje lod, som om hun ikke hørte det.
Jeg startede jo netop med at sige, at Socialdemokraterne sådan set gerne vil styrke konkurrencen på området, netop ved at vi også kunne lade kommunerne tilbyde tilkøbsydelser.
Jeg synes stadig væk, det klinger noget hult med valgmuligheder og fri konkurrence, når man jo fra regeringens side bliver ved med at blokere for, at kommunerne også kan få lov til at tilbyde tilkøbsydelser.
Vi ved, at en af hovedårsagerne, som de ældre angiver, når de skal forklare, hvorfor de har valgt et privat tilbud, netop er, at de kan få tilkøbsydelser, og fordi man jo – og det kan jeg godt forstå – som ældre ikke bryder sig om, at man skal have folk fra mange forskellige steder til at komme i sit hjem eller på det plejehjem, hvor man bor.
Så er det rarere at få hele ydelsen fra det samme sted.
Hvorfor er det, man ikke vil være med til også at lade kommunerne gøre det?
Det virker jo, som om det her bare er endnu en del af det korstog, vi oplever fra regeringens side, hvor det private bare pr. definition er bedre.
Vi har jo set på sygehusområdet, hvordan det gik.
Privathospitalerne kan sidde og skumme fløden ved at sige nej til besværlige patienter.
De behøver ikke engang rydde op efter sig selv, hvis de har lavet en fejloperation, og de, der har råd til at få en fornem ensengsstue, får det, mens de, der ikke har råd til det, kommer bagest i køen.
Vil ministeren ikke fortælle mig, om de her private plejehjem får mulighed for at sige nej til særlig plejekrævende ældre?
Får man mulighed for at sige nej, hvis det f.eks. er en person, som har brug for megen pleje og mange bleskift og har mange liggesår, der skal plejes osv.?
Kan man afvise en sådan borger?
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Selv om du er på et plejehjem i dag, kan du jo egentlig godt købe dig til nogle ydelser ude i det private.
Men jeg kan åbenbart forstå, at fru Maja Panduro egentlig gerne vil fjerne den mulighed, og det synes jeg er rigtig, rigtig ærgerligt.
Jeg troede egentlig, man var begyndt at se, at det jo er godt at have nogle valgmuligheder og godt at have noget variation.
I forhold til det med normeringer er det såmænd ikke andet end, at hvis man bor i en plejebolig og egentlig gerne vil have noget ekstra rengøring eller noget ekstra service, kan man egentlig i dag også godt få hjælp gennem hjemmeservice, så der er sådan set ikke nogen ændring i forhold til i dag.
Ændringen er blot, at man giver de private bedre muligheder for at komme ind, gør det mere attraktivt for dem at bygge og drive nogle plejehjem, bygge nogle ældreegnede boliger til en meget bestemt husleje, hvor der også tages højde for, at der nok er nogle ældre, som fremadrettet har lyst til, at der er noget mere mangfoldighed og noget større variation.
Jamen det er jo der, hvor vandene virkelig skiller, hvad angår spørgeren og mig.
Jeg ser det sådan, at vi faktisk også kan komme ud for tilfælde, hvor forældrene i en familie har job og tjener nogle gode penge, men bruger deres penge på en meget, meget dårlig måde, f.eks. på et misbrug eller på en spillelidenskab, som gør, at de ingen penge har til dagligdagen i familien og derved ingen penge har til at sørge for, at børnene får en god jul.
Det vil også kunne ske.
Det, som spørgeren egentlig beder om, er en utopi.
Der vil altid være situationer, hvor der er nogle familier, der bliver udsatte, hvor der er nogle, der mister deres arbejde, hvor der er nogle, der går konkurs og derved er i en situation, hvor det ikke er muligt at holde jul.
Line Barfod (EL), 2010-12-01:
Hvis jeg virkelig skal tro, at det er det, der er ministerens holdning, så synes jeg faktisk, at det er ret uhyggeligt – hvis det, ministeren siger, er, at vi bare skal indstille os på, at der er børn, der bliver ved med at leve i fattigdom, fordi der også vil være børn, der bliver udsat for overgreb og omsorgssvigt i fremtiden, og at det derfor ikke gør noget, at staten også udsætter dem for omsorgssvigt ved at sikre, at de lever i fattigdom, fordi man har alle de her fattigdomsydelser.
Jeg synes faktisk, det er ret uhyggeligt, at en konservativ socialminister har den indstilling, men det må jeg jo så tage til efterretning.
Ministeren sagde om fattigdomsåret, at formålet med fattigdomsåret skulle være at skabe debat.
Det er muligt, at jeg har misforstået hele den fattigdomsdebat, der er, og de fattigdomsmål, som FN, EU og andre har sat, men jeg troede faktisk, at formålet med at skabe debat og sætte fokus på problemet, var, at man ville nedbringe fattigdommen, at man mente, det var et problem, at folk levede i fattigdom, og at man derfor skulle gøre noget ved den.
Men jeg kan så forstå, at ministeren mener, at så længe vi også har misbrugsproblemer, overgrebsproblemer osv., behøver vi ikke gøre noget ved fattigdommen, bare vi diskuterer den.
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Jeg synes, det er rigtig, rigtig trist, at spørgeren går ind og misforstår mig med vilje, for det ser jeg det som, og hvis jeg skal fortolke det, spørgeren siger, synes jeg faktisk, det er uhyggeligt, at spørgeren mener, at de familier, der er på en offentlig overførselsindkomst i dag, skal blive ved med at være det forever, og at vi skal gå ind og hæve overførselsindkomsterne på den baggrund.
Det synes jeg er uhyggeligt.
Det ser jeg faktisk også som rigtig god socialpolitik.
Med hensyn til spørgsmålet om fattigdomsåret vil jeg sige: Ja, formålet med fattigdomsåret var at sætte fokus på fattigdom, det var netop at sætte fokus på, at det er vigtigt, vi kigger på risikoen for fattigdom og social udstødelse.
Og det er jo ikke bare et spørgsmål om, at man diskuterer det, men også om at se på, hvad vi skal gøre ved det, og der har faktisk været rigtig mange diskussioner og debatter gennem året, også på EU-plan, hvor man har besluttet sig for et ret ambitiøst mål om, at man vil nedbringe antallet af personer, der lever i risiko for fattigdom eller social udstødelse, med 20 millioner inden 2020.
Så der er også sat nogle gode og klare mål fremadrettet.
Maja Panduro (S), 2010-12-01:
Igen kan vi altså se, at det, regeringen forsøger på, er ligesom på sundhedsområdet kunstigt at gøde et eller andet privat marked, fordi man synes, at privat i sig selv er godt. Ministeren kommer ikke rigtig nærmere ind på det her med, hvilke kriterier der skulle kunne være for, at en kommune kunne slippe for de her nye krav om, at man skal have et distrikt, hvor der kun er private.
Ministeren siger bare, at det er klart, at hvis det ikke er ordentligt, og hvis det er alt, alt for dyrt, kan man lade udbuddet gå om.
Så kunne jeg godt tænke mig, at ministeren svarede på, hvor mange gange udbuddet så skal kunne gå om.
Jeg går ud fra, at kommunen så selv skal løse opgaven i mellemtiden.
En anden ting, jeg godt kunne tænke mig at spørge ministeren om, er: Med hensyn til leveringssikkerheden har ministeren jo selv forklaret i nogle af de artikler, der har været om det her, at det ikke er noget problem, for vi har jo hele tiden kommunen stående klar til at tage over, men vil det sige, at kommunerne skal have en overkapacitet, sådan at de er klar til at skride ind?
Og vil det ikke i den grad blive dyrere for kommunerne?
Hvorfor er det i det hele taget sådan, at kommunerne ikke må være med?
Hvorfor må de ikke konkurrere?
Formanden for FOA opfatter jo sådan set det her som et mistillidsvotum og som en mistænkeliggørelse af de offentligt ansatte.
Han spørger: Hvorfor er det, vi skal trues med udbudspligt, konkurrenceudsættelse og privatisering, som vi objektivt ved fører til ringere arbejdsmiljø?
Hvorfor må de offentligt ansatte, der gør det godt, ikke byde ind i den konkurrence, som regeringen mener er så vigtig.
Han siger også: De offentligt ansatte og offentlige ledere i landets kommuner må jo ellers formodes at besidde den største ekspertise på det her område, som nu skal ideologiseres.
Altså, hvordan kan man slippe for de her krav?
Hvorfor må de offentlige ikke være med, og skal det offentlige have sådan et eller andet stort nødberedskab stående, hvis den private leverandør ikke kan leve op til at løse sine opgaver?
Ville det ikke give mere mening at føre en politik, der sikrede gode plejehjem til alle ældre, frem for at gennemtvinge velfærdsbesparelser i kommunerne for derefter at støtte dyrere, private alternativer?
Spørgsmålet lyder: Ville det ikke give mere mening at føre en politik, der sikrede gode plejehjem til alle ældre, frem for at gennemtvinge velfærdsbesparelser i kommunerne for derefter at støtte dyrere, private alternativer?
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Regeringen fører allerede en politik, der sikrer gode forhold for ældre både i hjemmeplejen og plejeboliger.
I de seneste 10 år har vi kun oplevet forbedringer på ældreområdet.
De samlede udgifter til ældreområdet i kommunerne er steget med ca. 4,2 mia. kr. fra 2001 til 2009.
Bl.a. er der siden 2001 blevet afsat godt 1,5 mia. kr. til et generelt løft af og styrket kvalitet i ældreplejen.
Samtidig har regeringen med kvalitetsreformen og afbureaukratiseringsindsatsen skabt gode rammer for en fortsat kvalitetsudvikling på ældreområdet.
Men en standard, der allerede er høj, skal selvfølgelig ikke blive en sovepude.
Vi vil fortsat udvikle ældreplejen, også i forhold til de ældres boligbehov.
Derfor lægger regeringen op til nye modeller, som styrker privates mulighed for at opføre og drive boliger for ældre.
Et element er at fjerne det eksisterende loft over huslejen for plejeboliger, som private opfører uden offentlig støtte.
Samtidig foreslår vi bedre muligheder for at samtænke opførelsen af ældreboliger med levering af praktisk hjælp og pleje.
Det kunne skabe et mere mangfoldigt og varieret boligudbud til de ældre.
Vi ved, at fremtidens ældre både har flere ressourcer og stiller større krav til variation og mangfoldighed end tidligere generationer.
De vil selv bestemme, hvor de skal bo, og hvordan de vil indrette sig.
Den mulighed synes regeringen også de skal have, når de bliver ældre, og derfor vil jeg godt understrege, at det forslag, vi har været ude med, ikke stiller nogen ringere, ved at vi åbner for nogle nye muligheder og nogle nye løsninger.
Maja Panduro (S), 2010-12-01:
Ministeren siger, at vi i de sidste 10 år kun har oplevet forbedringer på ældreområdet.
Det tror jeg nok der er en del både ældre og medarbejdere inden for området som vil stille sig noget spørgende over for hvordan ministeren kan sige.
Jeg ved, at FOA, organisationen for de offentligt ansatte, også vil gøre det, bl.a. jo, fordi AKF har lavet en undersøgelse for FOA, som viser, at der er faldende udgifter på ældreområdet i over halvdelen af landets kommuner.
Og den undersøgelse dokumenterer også, at udgifterne pr. ældre er faldet med næsten 5 pct. fra 2007 til 2009.
Jeg er ret sikker på, at ministeren også kender til den undersøgelse.
Hvis ikke ministeren gør det, behøver vi jo bare at åbne vores øjne og ører og høre på beretningerne ude fra ældreplejen, ude fra plejehjemmene, om liggedage og medarbejdere, som arbejder over gratis, alene fordi de ikke synes, at deres samvittighed kan bære at lade være.
Jeg oplever medarbejdere, som siger: Jeg ved, at hvis jeg lægger mig syg i morgen, er der nogle af de gamle, som ikke kommer op af sengen.
Så når ministeren siger, at vilkårene kun er blevet bedre, synes jeg, det er meget flot.
Samtidig med at vi oplever, at der er et kæmpe pres på plejen og vores medarbejdere, har vi så altså en socialminister i landet, som melder ud – og det er et citat: »Vi ønsker at ændre reglerne og give mere frit spillerum, så private aktører kan bygge og drive plejecentre, hvor de ældre selv betaler ekstra for f.eks. beliggenhed, service eller normering.«
Eller normering – Det kan vel ikke tolkes ret meget anderledes, end at man så nu skal kunne købe sig til flere varme hænder, eller er det mig, der har misforstået socialministeren?
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
For det første vil jeg sige, at jeg godt ved, hvad det er for en undersøgelse, som spørgeren henviser til.
Jeg forholder mig til de budgettal, som jeg har fået ind, og de regnskabstal, som er kommet ind gennem de seneste år.
Med hensyn til det med, at man kan købe sig til noget ekstra, vil jeg sige til fru Maja Panduro, at det kan man allerede i dag.
Man kan i dag som ældre – men det er måske noget af det, som Socialdemokraterne vil fratage de ældre fremadrettet – allerede gå ind og sige: Jeg vil gerne have noget massage.
Jeg køber nogle ydelser hos en massør og får noget massage.
Jeg vil gerne have, at der er nogle, der kommer og hjælper mig med at få vasket vinduer – så kan man betale for at få nogle til at komme og hjælpe en med at vaske vinduer.
Det kan man allerede i dag, men jeg kan forstå, at Socialdemokraterne åbenbart ikke kan lide, at man i dag har mulighed for selv at købe nogle ydelser, og at de sådan set vil fratage de ældre den mulighed.
Det, vi blot lægger op til, er, at private kan komme ind og bygge nogle plejecentre, bygge nogle ældreegnede boliger og få mulighed for at tage en markedsbestemt leje, hvor man også tager udgangspunkt i, hvad det er for nogle ønsker og behov, man har.
F.eks. kunne det være, man havde lyst til at flytte hen et sted, hvor man kunne få lov til at få sine elskede kæledyr med.
Det er den mangfoldighed og variation, vi lægger op til at der vil kunne komme, hvis flere kom ind på markedet.
Maja Panduro (S), 2010-12-01:
Det er jo meget godt med kæledyrene og vinduespudsningen osv.
Men når man ikke vil det, så klinger det jo lidt hult, at det bare er, fordi der skal være mere konkurrence og flere valgmuligheder; især når ministeren også siger, at man kan købe sig til en bedre normering.
Vil ministeren ikke fortælle mig her, at hvis man kunne købe sig til en bedre normering, skal man kunne købe sig til, at der er flere medarbejdere, og at man har bedre mulighed for pleje – ja eller nej?
Peter Westermann (SF), 2010-12-01:
Det sidste er en meget glædelig kommentar fra ministeren.
Jeg tror, det har skabt lidt usikkerhed rundtomkring, at ministeren i pressen er citeret for at sige, at man vil rive i omegnen af 2.000 boliger ned.
Det er det tal, man har hæftet på, hver eneste gang man er blevet spurgt om det her nedrivningsmål.
Grunden til, at jeg rejser spørgsmålet, er, at det jo også viser, at regeringens finansiering halter.
Hvis man har regnet med, at det her kunne svare til 2.000 boliger, der kunne blive revet ned, så har man forregnet sig.
Det viser sig jo, som vi også tidligere har diskuteret, men som ministeren endnu ikke har anerkendt, at de boliger, man i særlig grad vil komme til at skulle rive ned i de her særligt udsatte boligområder, er meget højere belånt end gennemsnittet.
De er nemlig blevet renoveret gennemgribende inden for den seneste årrække, og derfor er der langt flere lån.
Det betyder, at det bliver dyrere, så man kan ikke rive nær så meget ned.
Det er jo et faktum, som Jesper Nygård, direktør for Københavns Almene Boligselskab og landets største boligselskab, er enig med mig i.
Det er i øvrigt også formanden for Boligselskabernes Landsforening.
Derfor undrer det mig, at man har hørt måltallet om de her 2.000 boliger, men det kan jo samtidig også komme til at betyde, at kommunerne får en noget større ekstra udskrivning, når der skal rives markant flere boliger ned.
Hvis nu den her pulje skal bruges på nedrivninger, så skal kommunerne selv ind at medfinansiere, og de har jo ikke ligefrem for mange penge, som det ser ud lige nu.
Kan ministeren bekræfte, at det her kan betyde en noget større udskrivning for kommunerne, men i øvrigt også for boligorganisationerne, som også skal medfinansiere en del af indsatsen her?
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Vi har jo ikke sagt, at nu skal vi ud at tromle 2.000 boliger ned, og at det er det, vi skriver ind i vores lov.
Nej, jeg har været ude at sige, at vi gerne vil sætte 0,5 mia. kr. af fra 2011 til 2014, som kan bruges til nedrivninger.
Så bliver jeg altid spurgt om, hvad det vil svare til af boliger, og så siger jeg, at hvis man ser på, hvad det har kostet førhen, så svarer det til godt 2.000 boliger.
Det er sådan set det, jeg lige vil lade stå i 2 sekunder.
Jeg har ikke været ude at sige, at nu skal vi rive 2.000 boliger ned, og det koster 500 mio. kr.
Nej, jeg er gået den anden vej rundt og har givet et estimat på, hvad det svarer til i antal boliger.
Så synes jeg, at vi skal lade den stå dér.
Jeg synes egentlig, at det forklarer det hele.
Peter Westermann (SF), 2010-12-01:
Det er om et andet forhold i regeringens nedrivningsplan.
Og grunden til, jeg bliver ved med at nævne det, er jo, at regeringen har slået sig meget højt op på – statsministeren sagde det faktisk gentagne gange i sin åbningstale i Folketinget, da vi startede folketingsåret – at man nu skulle rive væsentlige mængder af boliger ned, for at man kunne bryde ghettoerne ned.
Derfor synes jeg, det er interessant at høre, hvad ministerens konkrete planer for, at det så også kan føres ud i livet, er.
Er det ikke rigtigt, at realkreditinstitutterne, som det var før, og som det også vil være fremover, stadig væk frivilligt skal samtykke, når der skal rives boliger ned?
Mener ministeren så, at den ramme, man har sat af, vil kunne blive brugt?
Og hvis man ikke kan bruge den her ramme, var det så ikke bedre, om man havde brugt den på renovering, særlig i lyset af at den her større nedrivningsindsats, man har lagt op til, vil medføre en markant ekstraudskrivning for kommuner og boligorganisationer?
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
For det første synes jeg, det er noget voldsomt at sige: Riv ghettoer ned for de 500 mio. kr.
Nej, vi siger, at vi vil sætte 500 mio. kr. af til nedrivninger, som så selvfølgelig skal ske strategisk og i overensstemmelse med en helhedsplan.
Det svarer til godt 2.000 boliger.
Men i nogle af de udsatte boligområder kan det have en kæmpestor betydning.
Jeg ved, at de f.eks. i Greve, Askerød, glæder sig rigtig meget til at sende ansøgningen af sted til Landsbyggefonden, fordi de er i gang med en helhedsplan, hvor de har strategiske nedrivninger, og ser meget frem til muligheden for at kunne foretage nogle bolignedrivninger, som de har fået godkendt hos beboerne.
Så har man en plan i Gellerupparken, hvor man også meget gerne vil rive nogle boliger ned for at kunne give plads til, at man laver en vej gennem boligområdet og derved også får løftet boligområdet med fysiske ændringer.
Jeg synes, det er rigtig, rigtig ærgerligt, at man, når man egentlig får et godt værktøj her – også det her med infrastrukturændringer – taler det ned i stedet for at tale det op, for det fysiske har også betydning for at kunne ændre karakteren af nogle af de her områder og derved også få stoppet den negative spiral og få nogle områder ind i en positiv udvikling.
Jeg synes, jeg skal til at gentage mig selv igen, og nu vil jeg prøve at sige det meget langsomt til hr. Peter Westermann: Regeringen har meldt ud, at man vil sætte 0,5 mia. kr. af til nedrivninger fra 2011 til 2014.
Det svarer til godt 2.000 boliger.
Vi har ikke sagt: Nu skal vi rive 2.000 boliger ned, og det må kun koste det og det.
Nej, vi har sat nogle penge af, og det svarer til godt 2.000 boliger, hvis man tager udgangspunkt i, hvad det har kostet førhen.
Nu lader vi lige den stå.
Med hensyn til at kunne rive ned synes jeg, det er rigtig ærgerligt, at hr. Peter Westermann faktisk går ind og siger, at beboerdemokratiet og alle mulige andre ikke mere synes, det er en god idé at rive ned.
Jeg ved, de er i gang med at overveje noget i Nordsjælland, i Hundested, fordi de har nogle problemer med at leje ud, og fordi de har nogle problemer med de boliger og skal renovere dem.
Jeg ved, de også har nogle problemer andre steder, hvor de også har problemer i forhold til det sociale, hvor det er udsatte boligområder, fordi de generelt har en negativ spiral, og hvor netop nedrivning kan være med til at vende en negativ spiral til en god udvikling, sådan at man får mulighed for at kunne lave det udsatte boligområde om til et trygt boligområde.
Malene Søgaard-Andersen (SF), 2010-12-01:
Hvordan mener ministeren, at brugerbetaling på kunstig befrugtning stemmer overens med skattestoppet?