runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lise von Seelen (S), 2009-03-24:
Jeg er her igen på vegne af hr. René Skau Björnsson.
Vi er lidt forbavsede over, at Dansk Folkeparti på den her måde vil pålægge regeringen at ratificere konventionen i indeværende folketingssamling, for regeringen har jo allerede givet os det løfte.
Regeringen har jo for lang tid siden fortalt os, at man vil arbejde konstruktivt og finde de gode løsninger for at ratificere det her.
Derfor forekommer det os fuldstændig løjerligt, at Dansk Folkeparti på den måde har brug for at understrege, at nu skal regeringen gøre det, som den har stillet os i udsigt at den vil gøre.
Det er jo ikke normal praksis over for en samarbejdspartner, at man på den måde skal lave et beslutningsforslag for at få det ned i salen for at sige, at man tør stole på, at regeringen nu også gør det, den har lovet.
Alligevel bliver jeg jo nødt til at konstatere, at uanset at vi kan glæde os over selve konventionen og ratificeringen af den, vil det jo være en illustration af, at der er skår i glæden.
Og det vil der altså også være på den jubilæumsdag, som åbenbart skal fejres med regeringens forslag .
Så vi er forbavsede over, at Dansk Folkeparti har brug for at lave den her markering.
Jeg skal ikke trække debatten længere ud, jeg skal bare sige, at vi som Socialdemokrater ikke kan støtte forslaget.
Men vi glæder os meget over, at man har fået konventionen, og vi håber, at det bliver en fornuftig måde, den bliver implementeret på.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-24:
Den 13. december 2006 vedtog et enigt FN handicapkonventionen.
Det var en stor dag, og det var også en stor dag, da regeringen skrev under
var det den 30. marts 2007?
- sammen med en stribe andre lande.
Det er godt.
Det er selvfølgelig træls, at det har taget så lang tid at få et beslutningsforslag fremsat, således at vi kan få ratificeret den, men omvendt er der også mange enkelte hurdler, der skal overstås, før denne ratifikation kan ske.
Vi ser derfor frem til den store fest den 23. april 2009, hvor vi så i fællesskab kan glæde os sammen med DH over det, der nu kommer til at ske.
Det centrale er så, at vi i det videre arbejde med implementeringen af handicapkonventionen hele tiden holder os det mål for øje, at det handler om antidiskrimination, at det handler om ligebehandling, at det handler om værdig behandling af mennesker med handicap.
Når det så er sagt, må man jo bare sige, at Dansk Folkeparti har sparket en åben dør ind.
Vi ved jo alle sammen her i salen, hvorfor Dansk Folkeparti har valgt denne løsning.
Det har de for at komme ud af den kattepine, som fru Tina Petersen jo startede ved meget kraftfuldt at sige, at handicapkonventionen ingen effekt har, hvis ikke vi får tillægsprotokollen gennemført.
Jeg tror, at fru Tina Petersen ærgrer sig lidt over den udtalelse, men sådan er det.
Sagen er, at handicapkonventionen bliver ratificeret på regeringens initiativ, og vi har ikke nogen begrundelse for at behandle Dansk Folkepartis beslutningsforslag, da vi jo næppe kan nå at blive færdige med det, før regeringens beslutningsforslag er på plads.
Karen Jespersen (V), 2009-03-24:
Det her er et forslag, som drejer sig om, at FN's handicapkonvention skal ratificeres i indeværende folketingssamling, og det er regeringen helt enig i og kan i den forstand jo tilslutte sig beslutningsforslaget.
Det er mit mål at fremsætte et beslutningsforslag om ratifikation den 23. april 2009, hvor det er Danske Handicaporganisationers jubilæumsdag, og det kunne jo være en god måde at fejre den på.
De er meget glade for konventionen og meget optaget af, at den bliver ratificeret.
Så jeg håber, at vi kan blive enige om det, så vi kan få lavet en gennemarbejdet udgave.
Men forud for beslutningsforslagets fremsættelse ligger der et meget stort stykke forarbejde, og det skulle jo også meget gerne illustrere, at det er gennemarbejdet.
Det er faktisk lidt af et hestearbejde, for dels skal konventionen oversættes med korrekt sprogbrug, dels skal det sikres, at den er dækket af eksisterende lovgivning, og ellers skal der laves ny lovgivning for at sikre, at den bliver det.
Men jeg kan altså i den forstand være positiv over for beslutningsforslaget.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-03-24:
Derfor vil jeg blot spørge SF's ordfører, om SF's ordfører har kendskab til, hvordan man har kørt processen andre lande, og om der er nogle lande, som SF's ordfører gerne vil nævne, hvor SF's ordfører mener, at det er gået meget hurtigere, og at det er meget bedre.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-24:
Jeg står tilfældigvis med en kronik fra Holger Kallehauge, der er formand for PTU, og deri spørger han: Hvad er det, man egentlig er bange for ved at skynde sig med at få ratificeret den her handicapkonvention?
Hvad er det, der skal tage så lang tid?
Det, han bl.a. argumenterer for, er, at i og med at det tog så lang tid, som det nu har gjort, så vil det altså sige, at vi ikke kommer til at deltage i det arbejde, man i øvrigt er i gang med i de andre lande, hvor man har ratificeret.
Og jeg går ud fra, at når Holger Kallehauge problematiserer, at man har været så lang tid om det, er det, fordi han har noget at have det i.
Jeg skal ikke under nogen omstændigheder anfægte, at ministeriet formentlig har ligget vandret for at nå det hele, og at der er mange ministerier, der virkelig har haft travlt med det.
Jeg synes ikke, at vi skal skændes om, hvorvidt det har taget et eller to, eller hvor mange år det nu har taget, det, der bare er vigtigt, er, at vi er glade for, at det sker nu, og vi skal i fællesskab med handicaporganisationerne og mennesker med handicap være glade for at få udviklet og gennemført indholdet i handicapkonventionen.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-03-24:
Jeg er da glad for, at SF's ordfører sådan set er glad for, at det så er blevet grundigt diskuteret, og at vi endelig er nået dertil, hvor vi kan sige, at vi er nået til enden af processen.
Derfor vil jeg bare spørge SF's ordfører: Når det nu er sådan, at i Sverige, som jo godt nok har ratificeret hurtigere, er der som en del af ratifikationen parkeret en masse spørgsmål ude på sidelinjen som værende uafklarede, og som skal undergå en nærmere undersøgelse, dvs. at der kun er sket en halv ratifikation, vil SF's ordfører så foretrække den form for ratifikation, hvor man ikke er afklaret i samtlige ministerier, eller vil SF's ordfører foretrække en ratifikation, hvor man faktisk først reelt set ratificerer, når man har været igennem hele lovværket?
Anne Baastrup (SF), 2009-03-24:
Jeg kender ikke til de specielle problemer, der er i Sverige.
Jeg ved bare, at vi får fremsat beslutningsforslaget her den 23. april, og vi skal nok sørge for, at det bliver vedtaget, inden Folketinget går ind i den mødefri periode.
Om ikke andet så tager vi det den 18. juni, og så er den ikke længere.
Altså, hvis svenskerne har nogle problemer, så kan de bare komme og spørge os, vi har jo det hele lagt på skinner, hvis der skulle være nogle uafklarede ting.
Jeg skal ikke blande mig i svenskernes problemer.
Vivi Kier (KF), 2009-03-24:
Som politiker kan det godt indimellem være svært at have tålmodighed.
Når der er noget, man brænder for, og noget, man synes er vigtigt, ville man jo egentlig rigtig gerne have, at man havde fremsat et lovforslag og gennemført tingene i går frem for at vente til i morgen.
Og det kan synes, som om FN's handicapkonvention har været længe undervejs, og måske er der også nogle, der helt har glemt, at regeringen sidder og arbejder med den.
Med hensyn til det beslutningsforslag, der er fremsat, og som behandles i dag, må man sige, at arbejdet jo er i gang, så af den grund kan vi ikke tilslutte os det.
Nu har vi hørt ministeren sætte den endelige dato på, den 23. april, og det er en rigtig, rigtig flot dag.
Der kommer forslaget, som forpligter os til løbende at sikre, at al dansk lovgivning er i overensstemmelse med konventionen.
For os som Konservative er det vigtigt, at det arbejde, der ligger forud, er gennemarbejdet, og det er jeg helt overbevist om at det er.
Vi skal være helt sikre på, hvilken betydning konventionen får for al dansk lovgivning.
Så arbejdet er på vej, og om en måned kan vi endelig ratificere konventionen.
Så vi siger nej til beslutningsforslaget her.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-03-24:
Nu undrer det mig meget, at SF’s ordfører sådan nærmest konstaterer, at den eneste måde, hvorpå man kan sikre, at mennesker med handicap bliver behandlet ligesom alle andre almindelige mennesker, er ved at tiltræde tillægsprotokollen.
Det håber jeg i høj grad var en fortalelse, for i Venstre har vi det i hvert fald sådan, at mennesker med handicap da selvfølgelig har fuldstændig de samme rettigheder som alle andre mennesker i det her samfund.
Jeg synes da hverken, at de skal sidestilles med børn eller andet eller sammenlignes på det grundlag.
Men fru Anne Baastrup udtaler sig jo nærmest, som om den her komité arbejder, og om praksis, og om, hvordan det hele vil komme til at fungere.
Jeg vil bare gerne høre fra SF’s ordfører, om det ikke er korrekt, at der ingen er, der ved det endnu, fordi arbejdet i den her komité ikke er gået i gang.
Man ved ikke, hvordan praksis bliver på området.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-24:
De komitéer, jeg kender til, der er blevet etableret i FN-regi, arbejder på den her måde, og det står rent faktisk også relativt grundigt i tillægsprotokollen.
Man holder komitémøder, man får sin klage, man kontrollerer, at hele klagebehandlingen i det konkrete land er blevet gennemført.
Man tager så stilling til, hvorvidt man skal bede den pågældende regering om at få en redegørelse.
Man tager stilling til den redegørelse, og så kommer man med nogle anbefalinger.
Jeg kan ikke huske bestemmelserne, men det står rent faktisk ret detaljeret beskrevet, og jeg kan ikke forestille mig, at de vil arbejde på anden vis.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-03-24:
Det viser jo meget tydeligt, at vi sådan set ikke ved, hvad det er for et grundlag, og hvad det er for nogle principper, komitéen vil komme til at arbejde efter, fordi den ikke er grundlagt endnu.
Men lad os nu lade den ligge.
Jeg synes jo, at det er relevant at diskutere, hvad det er for nogle konsekvenser, der kommer, hvis det så viser sig, at man får medhold i sådan en komité.
Så kan komitéen jo påtale ting, den kan bede om en redegørelse og forskellige andre ting.
Så må sige, at jeg jo nok, hvis man har tabt sager hele vejen igennem det danske klage- og ankesystem på det her område og man stadig væk føler, at man er uretfærdigt behandlet, da ville anbefale personer at gå til en instans, hvor det også kunne få håndhævende effekt, hvis man så fik medhold, altså Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som vi jo også ser tage sager op om alt fra fagforeningstvang til ligestillingsprincipper og andet i Danmark.
Det er vel det eneste sted at gå hen, hvis man reelt set mener, at man har en sag, for så kan man også sørge for, at det bliver implementeret i praksis.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-24:
Jeg har sagt, at der ikke vil komme mange, mange sager.
Jeg har sagt, at der ikke vil være rigtig, rigtig mange sager, der kommer ned til komiteen.
Jeg har sagt, at alt i forbindelse med hele vores klagesystem skal være gennemført.
Men det er jo, fordi jeg har oplevet, at vi har en minister og nogle partier, der simpelt hen er bange for, at den store stygge ulv kommer og siger, hvordan tingene skal være her i Danmark.
Det er vigtigt, at der også er mulighed for, at et enkelt menneske med handicap eller den pågældendes organisation kan tage nogle principielle sager op.
Så er det fuldstændig rigtigt, at vi kan stå i en situation, hvor der er et flertal i Folketinget, der ikke vil ændre på den konkrete praksis, men vi kommer jo i en dialog om det.
Og det kunne også være, at det ville ændre på praksis, og det kan jeg ikke se der er de store problemer med.
Det, der så er det centrale i forhold til, hvorfor man ikke bruger Menneskerettighedsdomstolen, er, at det geniale ved handicapkonventionen jo netop er, at der er lavet en konvention, der retter sig mod mennesker med handicap.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Jeg er måske lidt ærgerlig over, at jeg ikke selv fik brugt mere taletid på det, men nu har fru Anne Baastrup foreslået en høring.
Så vil jeg meget opfordre til, at man også tager andre lande med ind i billedet, for jeg synes, at det, der også er vigtigt ved tillægsprotokollen, jo ikke lige er, hvad der foregår i Danmark alene, det er altså også, at vi kan være med til at påvirke, hvad der foregår i andre lande.
Jeg ser det sådan set som en del af det, at vi kan være med til at hæve standarden.
Og derfor ville jeg meget gerne, hvis vi skal have en høring eller konference, eller hvad det skal være - hvis fru Anne Baastrup mere eller mindre tager initiativet til det, ikke? - at vi fik det aspekt med, for jeg fik det nok ikke præciseret selv.
Så nu benytter jeg lejligheden, for ikke at skulle til det i anden omgang, til ligesom at sige, at det synes jeg er vigtigt, og det er altså min begrundelse for at sige, at det er ærgerligt, at vi ikke var med fra starten, for havde vi været det, kunne vi måske have været med til at hæve standarden.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-24:
Jamen jeg er fuldstændig enig med fru Lone Dybkjær.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Jeg mener altså også, at det er vigtigt, at vi får diskussionen drejet derhen i det videre forløb, for jeg synes altså, at det har været en meget navlebeskuende diskussion.
Men det er altså vigtigt, at vi breder det her ud til at dreje sig om noget, der er lidt mere principielt end til bare at handle om de danske navler.
Det er jo tit princippet med FN-konventionerne.
Der er nogle lande, hvor man måske ikke er så tilbøjelig til at give handicappede de rettigheder, som handicappede trods alt har her i landet, selv om disse rettigheder ikke er totalt perfekte.
Så jeg synes, vi skal være med til at give det et løft, også i det videre arbejde.
Knud Kristensen (KF), 2009-03-24:
Regeringen, Dansk Folkeparti og Liberal Alliance har indgået en aftale om dette lovforslag.
Efterdønningerne af kreditkrisen og afmatningen i den internationale økonomi har bevirket, at vi også i Danmark må iværksætte nogle tiltag, så vi kan undgå en forværring af den nuværende situation.
Regeringens kreditpakke og bankpakke er to eksempler herpå ud over de 16 mia. kr., der blev lagt ind i finansloven - 5 mia. kr. til fremrykning af infrastrukturinvesteringer, en lettelse af kommunernes anlægsinvesteringer osv.
Dette lovforslag, der er rettet mod renoverings- og byggearbejde, er endnu et tiltag i den rigtige retning.
I nedgangstider rammes byggebranchen hårdt.
Arbejdspladserne forsvinder hurtigt, for så snart den økonomiske usikkerhed er at spore, bliver forbrugerne mere afventende.
De holder igen på pengene og undlader måske at foretage de tiltrængte renoveringer i deres boliger.
De bliver nemlig usikre på, hvad fremtiden egentlig byder på, og det betyder, at byggebranchen lynhurtigt mærker, at krisen er over os.
Det er her, lavkonjunkturen rammer først og hårdest, så mange ansatte i byggebranchen mister deres job.
Det er jo en udvikling, som vi fra regeringens side ikke bare kan sidde og kigge på, så derfor er det vigtigt, at vi netop lægger nogle elementer ind, der rammer så bredt som overhovedet muligt.
Med lovforslaget, som vi behandler i dag, ønsker vi i regeringen at skabe flere arbejdspladser i byggebranchen, som har det meget hårdt for tiden.
Med lovforslaget vil vi give branchen et tiltrængt løft på 1,5 mia. kr., og det betyder en samlet lønsum på ca. 3,75 mia. kr. og samlede investeringer på 6,75 mia. kr.
Det er trods alt en stor omsætning, og det betyder, at mange igen kan få deres arbejde tilbage.
Med puljen tilskynder vi boligejere og lejere at vælge de mest hensigtsmæssige materialer - der bliver givet 20 pct. i tilskud til energirenovering og energirigtige materialer.
Så det er i god tråd med regeringens øvrige energipolitik.
Formålet med ordningen er altså først og fremmest at få flere hænder i arbejde.
Derfor sættes der 15.000 kr. af til arbejdsløn og 10.000 kr. til materialer til den enkelte bolig.
Det vil betyde, at man med denne ordning vil få ca. 2.500 flere håndværkere i arbejde, hvis der i gennemsnit bliver brugt ca. 12.000 kr. i hver enkelt ansøgning.
Men ordningen skal jo ramme bredt og komme så mange til gavn som muligt, og derfor må man kun søge om tilskud til den primære bolig.
Man kan ikke søge tilskud, hvis man f.eks. ejer flere forskellige boliger.
Med denne ordning imødekommer vi også de pensionister, der jo takket være planloven har ret til at bo i deres sommerhus og anvender det som helårsbolig.
Frem for mistillid, usikkerhed og stilstand skal vi søge at få de rette betingelser, så forbrugerne igen tør tro på fremtiden.
Der giver vi byggebranchen en hjælpende hånd og skaber både arbejdspladser og en tro på, at der er lys for enden af tunnellen.
Det skal hermed siges, at Det Konservative Folkeparti støtter varmt op om lovforslaget her, og det gør den konservative ordfører bestemt også, selv om der tidligere er blevet sat spørgsmålstegn herved.
Helge Adam Møller (KF), 2009-03-24:
Det er en kort bemærkning, det er ikke et egentlig spørgsmål, men det kræver forretningsordenen jo heller ikke.
Det er jeg bestemt ikke imod.
Jeg glæder mig, hver gang jeg viser rundt hernede og kommer ned til grundloven og kan sige, at ved valget i 1964 kom man kun op på 10 pct. kvinder og nu er vi oppe på 38 pct., og jeg siger hver gang, at jeg tror, at der om 10-15 år indimellem vil være lidt flere kvinder end mænd.
Det har jeg det godt med, og derfor glæder jeg mig også over, at der nu er fem, det vil sige, at flertallet af de politiske ledere her i Folketinget er kvinder.
Det er da supergodt.
Jeg tror bare ikke, at et ligestillingsudvalg vil give nogen som helst ændring.
Hvis fru Johanne Schmidt-Nielsen kunne overbevise mig om, at det vil betyde en markant ændring, så vil jeg godt drøfte det, men jeg tror slet ikke, at det hænger sammen med det.
Det er derfor, jeg er imod forslaget.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2009-03-24:
Jeg er da glad for, at ordføreren anerkender, at det har betydning - tak - at vi har en lige repræsentation af kønnene i dansk politik, for vi har meget, meget store problemer ikke mindst på det kommunale område.
Jeg ville så bare ønske, at ordføreren også ville anerkende de mange øvrige problemer, vi har med ligestilling i Danmark, og anerkende, at den situation, vi står i i dag, ikke har været god nok, og at der helt åbenlyst opstår situationer, hvor ligestillingspolitikken bliver kastet fra minister til minister, og der mener jeg altså, at det i den grad ville hjælpe det her område, løfte det her område, hvis vi fik et samlet udvalg, som havde det overordnede ansvar for det her område.
Og igen vil jeg sige, at ligelønnen eller måske særlig mangelen på samme jo er et skræmmende eksempel på en regering, som ikke vil tage ansvar.
Helge Adam Møller (KF), 2009-03-24:
Langt hen ad vejen er vi jo enige i målet, men måske ikke i midlerne, bl.a. selve udvalget.
Jeg vil godt sige, at jeg netop med vilje ikke sagde, at jeg synes, at der skulle opnås en fuldstændig ligelig fordeling i eksempelvis politik; jeg brugte udtrykket afbalanceret.
For jeg har det utrolig fint med, hvis der eksempelvis om 10 år her i Folketinget sidder 57 pct. kvinder og 43 pct. mænd, altså hvor det svinger lidt hen over midten.
Det må netop ikke være sådan, at man har et udvalg på otte personer, og så skal nøjagtig de fire være mænd og de fire kvinder.
Hvis der er fem dygtige kvinder og kun tre dygtige mænd, jamen så har jeg det fint med det.
Det skal bare være afbalanceret.
Det er skidt, hvis det kun er kvinder, og det er endnu værre - eller lige så skidt - hvis det kun er mænd.
Jeg kan bedre lide udtrykket afbalanceret end det der meget mekaniske fifty-fifty.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Altså, nu kan man jo diskutere, om de mål, der står her, ville være nogle mål, man kunne bruge andre steder end på Christiansborg: Flere kvinder med indvandrerbaggrund skal i arbejde; vi skal have flere kvinder i bestyrelserne; flere fædre skal tage barselorlov.
Det er jo, hvad man kan kalde nogle meget brede målsætninger, og så længe der ikke er noget som helst årstal på, vil jeg måske ikke give så frygtelig meget for de målsætninger. Men det, jeg gerne vil spørge ordføreren om her, er så: Hvor forestiller ordføreren sig at en diskussion om den her perspektiv- og handlingsplan kan foregå?
Hvis vi nu tager den alvorligt og siger, at vi gerne vil gøre noget ved de 15 mål, hvordan mener ordføreren så at vi kan få en fornuftig opfølgende diskussion om den her perspektiv- og handlingsplan?
Og her sigter jeg selvfølgelig til - ordføreren var jo også til stede under den tidligere diskussion - at vi ikke har et sted, vi kan følge sådan en op.
Det bliver fuldstændig spredt.
Og derfor er det jo fuldstændig uforpligtende med sådan en handlingsplan, for der er ingen steder, den kan følges op; det bliver gode ord.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-03-24:
Altså, fra Venstres side håber vi i høj grad, at det her ikke bliver gode ord.
Det er også derfor, vi egentlig hilser det velkommen, at vi ikke længere bare taler om et 1-årigt perspektiv, men taler om et perspektiv frem til 2015.
Her forventer vi meget klart at der vil blive rapporteret tilbage på de forskellige punkter, og at vi løbende kan debattere, hvor langt man så er nået med dem, men også, at man i de enkelte ressortministerier meget tydeligere forpligter sig selv og de udvalg i Folketinget, som er knyttet op på det her, til at tage et ansvar for det.
Det er klart, at de punkter, der er her, på nogle områder er meget overordnede, men jeg synes jo også, de er meget ambitiøse, og det er klart, at de skal følges op af nogle konkrete initiativer.
Hvis vi tager området med at få flere unge mænd med en indvandrerbaggrund til at tage en uddannelse, er det jo klart, at den implementering ikke kan ske andre steder end på Undervisningsministeriets ressort, og derfor synes jeg da, at det på det punkt vil være naturligt, at debatten så kommer i Uddannelsesudvalget herinde, ligesom de andre punkter knytter sig til nogle andre udvalg.
Jeg så gerne, at man fik ligestillingsdebatten bredt mere ud i de enkelte folketingsudvalg, og at man også tog et større ansvar for det.
Jeg synes, det har været positivt at se i de senere år, at vi på udenrigsområdet faktisk har fået en meget mere integreret ligestillingsdiskussion i vores udviklingspolitik, og derfor er det jo så også et af de punkter, der nu tages op, og det håber jeg da at man systematisk vil følge op i de strategier, der bliver lagt fra Udenrigsministeriets side, og de diskussioner, der er i Udenrigsudvalget herinde.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Jeg vil sige til ordføreren, at jeg synes, det er helt i orden, at man er imod.
Det er fair nok, og det undrer mig ikke.
Det er argumentationen, der forundrer mig, for ordføreren sidder jo selv eller har siddet i Præsidiet; det kan jeg lige pludselig ikke huske.
Han kender i hvert fald Præsidiet og kender altså også begrundelserne for de stående udvalg.
Begrundelserne for de stående udvalg - de står i øvrigt også refereret i beslutningsforslaget - var, at man sagde, at det ville give en bedre diskussion, ved at der var en videnopsamling i de stående udvalg.
Lad os tage et eksempel: Miljøudvalget.
Jeg tror, at vi alle sammen kan være enige om, at miljøet skal tænkes ind i alle sammenhænge - det er der mange der har sagt i forskellige sammenhænge - men det forhindrer ikke, at der er et Miljøudvalg, som man kan opsamle viden i, som så kan uddeles til andre.
Det er de begrundelser, jeg ikke fatter at man nu er imod.
Det er fair nok, at man er imod, men jeg forstår ikke begrundelsen.