Kenneth Kristensen Berth (DF), 2015-11-10:
Det første ændringsforslag vedrører en ændring af titlen på lovforslaget, så det bliver mere i overensstemmelse med de faktiske forhold, sådan at forstå at det bliver klart, at det, der er tale om, er en uigenkaldelig afskaffelse af retsforbeholdet til fordel for en tilsidesættelse af grundlovens § 20, indebærende at et flertal i Folketinget kan afgive suverænitet på Danmarks vegne.
Dette ændringsforslag fra Enhedslisten kan Dansk Folkeparti selvsagt støtte.
Derpå følger to lidt mere særprægede forslag.
Lad mig først opholde mig ved det af udenrigsministeren fremsatte forslag, idet det er mit indtryk, at ændringsforslag nr. 2 stillet af Enhedslisten er affødt heraf.
Udenrigsministeren har bedt om, at ordet fra indsættes efter »virkning«, og i den forbindelse udfoldes der så i bemærkningerne et forsøg på dels at klargøre den politiske aftale af 10. december 2014, dels at redegøre for statsministerens genvordigheder med at skaffe flertal for sit synspunkt om, at en eventuel fremtidig dansk tilslutning til EU's fælles asyl- og udlændingepolitik gøres til genstand for folkeafstemning.
Dybest set har disse bemærkninger dog intet som i »absolut ingenting« at gøre med den foreslåede ændring.
Hvis man nu skal sige det pænt, så er det temmelig uskønt, at regeringen nu indleder en praksis om at sætte forholdsord ind i lovtekst for derefter skrive fristil om, hvad der nu lige ligger regeringen på sinde.
Det gør det ikke mindre uskønt, at lovforarbejder, hvorunder lovbemærkninger jo henhører, ikke i sig selv kan være bindende eller forpligtende, som det hedder i den juridiske litteratur.
Og her indsætter man altså et fra forslaget temmelig løsrevet element, fordi regeringen er blevet bange for udfaldet af folkeafstemningen.
Det er et element, som altså er uden nogen form for binding eller forpligtelse for de partier, der stemmer for det.
Med andre ord er det aldeles værdiløst.
Dansk Folkeparti har naturligvis tilkendegivet, at vi ikke kan støtte det ændringsforslag.
Så har Enhedslisten inspireret af udenrigsministerens hittepåsomhed besluttet at gøre ministeren kunsten efter ved med omvendt fortegn at redegøre for de faktiske implikationer af lovforslagets vedtagelse ved en efterfølgende folkeafstemning.
Det sker rent praktisk ved at indsætte synonymet i medfør af i stedet for »jævnfør«.
Retsforbeholdet blev indført i 1993, efter at danskerne havde sagt nej til Maastrichttraktaten ved folkeafstemningen i 1992.
I 1992 anbefalede de samme partier, som i dag anbefaler en afskaffelse af retsforbeholdet, med en enkelt undtagelse danskerne at sige ja til Maastrichttraktaten.
Havde danskerne fulgt det råd, var Danmark i dag en del af EU's fælles asyl- og udlændingepolitik, og Danmark kunne i lighed med en række østeuropæiske lande være blevet nedstemt, da EU-landene for noget tid siden besluttede at fordele 160.000 flygtninge, og kunne dermed være blevet påtvunget at deltage heri.
Hvis japartierne får held til at overtale danskerne til at skille sig af med retsforbeholdet, kan de samme partier uden videre skibe dansk asylog udlændingepolitik til Bruxelles.
Man skal huske, hvad der driver disse partier: EU-begejstring ud over alle grænser.
Og derfor er der heller ingen grund til at tvivle på, at disse partier vil benytte sig af den mulighed, de får, for at aflevere dansk suverænitet til Bruxelles.
Grundloven er ellers ganske klar i mælet, når det handler om at aflevere suverænitet.
Adgang hertil er fastlagt i grundlovens § 20, hvoraf det fremgår, at suverænitetsafgivelse for det første kun kan finde sted i nærmere bestemt omfang, og for det andet enten kræver fem sjettedeles flertal i Folketinget eller tilslutning fra et flertal ved en folkeafstemning.
Den bestemmelse i grundlovens § 20 vil et flertal i Folketinget nu have at danskerne veksler til en bemyndigelse til ikke Folketinget, nej, til et udvalg under Folketinget, nemlig Europaudvalget, hvor 12-15 mennesker fremover kan bestemme, om Danmark skal afgive suverænitet til EU.
Der er godt nok et stykke vej fra en folkeafstemning, hvor alle stemmeberettigede danskere bliver hørt, til en sen eftermiddag i Europaudvalget, hvor 12-15 mennesker sidder omkring et mødebord og skalter og valter med dansk suverænitet.
Det vil endda blive unddraget en folketingsbeslutning med første, anden og tredje behandling og i stedet blive besluttet i Europaudvalget.
Vi skal huske på, at der er tale om en ensrettet vej mod Bruxelles.
Har Danmark først afgivet suverænitet, kan vi ikke få den tilbage.
Vi kan heller ikke vælge et nyt Folketing, der kan omgøre beslutningen.
Har EU først fået lovgivningskompetence, kan vi ikke trække den tilbage.
Europaparlamentsvalget i 2014 sendte et klart signal.
Danskerne vil have mindre EU, ikke mere EU.
Japartierne forsøger at få denne afstemning til at fremstå, som om det er en afstemning for eller imod Europol.
Hvis japartierne ville have haft en afstemning om Europol, kunne de have udskrevet en folkeafstemning alene om Europol uden bemyndigelse til i al fremtid at afgive suverænitet på rets-, asyl- og udlændingeområdet.
Men japartierne har ønsket at bruge Europols overgang til overstatslighed som murbrækker til at komme af med danskernes retsforbehold.
Det er uærligt spil, ligesom det er uærligt spil at skabe tvivl om, hvorvidt Danmark kan forblive i Europol efter et nej, for det kan Danmark uden for enhver tvivl, nemlig ved at begrænse tilvalgsordningen til alene at vedrøre Europol.
Det her er ikke et forslag, der tjener Danmarks interesser.
Det er et forslag, der tjener flertallet i Folketinget, hvor man er mere optaget af at blive medlem af kernen i EU end af at varetage danskernes interesser.