Nikolaj Villumsen (EL), 2012-04-26:
Den nuværende krise er ikke skabt på grund af et overdrevet offentligt forbrug.
Irland og Spanien havde gode offentlige finanser før krisen.
Eurolandenes gæld var på vej ned indtil 2008, hvor bankpakkerne fik skatteborgernes gæld til at eksplodere.
Krisen blev udløst af de internationale finansmarkeder.
Krisen er et resultat af 30 års nyliberalistisk afregulering af finanskapitalen og en uansvarlig borgerlig økonomisk politik med ufinansierede skattelettelser til de rigeste.
Statsministeren sagde i starten af ugen på et møde med Europa-Kommissionens formand, Barroso, at EU ikke er skyld i krisen.
Jeg synes derfor, det er på sin plads at sige: Jo, eurokonstruktionen er en af skyldnerne i den nye nuværende krise.
Det er europolitikken, der tvinger eurolandene i hænderne på finansmarkedernes mavefornemmelser, fordi de ikke længere kan få hjælp af deres egen nationalbank.
Det er europolitikken, der dikterer en og samme økonomiske politik for vidt forskellige økonomier, med det resultat, at Sydeuropa lige nu taber til Tyskland, et Tyskland, hvor man har afskaffet mindstelønnen, med det resultat, at millioner af fattige arbejder og stadig er fattige.
EU-landene konkurrerer lige nu på laveste fællesnævner.
Finanspagten skal forestille at hindre fremtidige kriser, men vil finanspagten virkelig det?
Ville Danmark have været bedre stillet med en budgetlov, der dikterede automatiske velfærdsnedskæringer, da krisen satte ind i 2008?
Ville det have hjulpet os, at ældreplejen, folkeskolerne, hospitalerne og uddannelsessystemet var blevet forringet, fordi spekulanterne havde fået champagnen galt i halsen på finansmarkederne?
Svaret er selvfølgelig nej.
Skal vi løse krisen, har vi brug for at beskatte og regulere finansmarkederne.
Vi har brug for at skabe arbejdspladser og investere i fremtiden, så vi ikke bare får ledige hænder i arbejde nu og her, men så vi værner os mod fremtidens klimaudfordringer ved at skabe grønne job.
Men det gør finanspagten ikke.
Finanspagten er ikke alene den forkerte økonomiske medicin til at løse krisen, den er også en fuldstændig kaotisk og ugennemtænkt pagt.
Med finanspagten binder vi os blindt til at tilrettelægge vores økonomi efter en regnemetode, der år efter år har ramt forkert.
Siden 2005 har EU-udregningerne i gennemsnit regnet 20 mia. kr. forkert.
Alene i 2007 regnede Europa-Kommissionen 40 mia. kr. forkert på Danmarks økonomi, altså en fejludregning på mere end to efterlønsordninger.
Her halter Danmark langt bagefter med drøje nedskæringer i horisonten til følge.
Ifølge statsministeren har hun en aftale med Europa-Kommissionen om, at det er Danmarks udregninger, der vil gælde.
Nu må vi så bare håbe, at embedsmændene i EU kan huske det til næste år, om 2 år, om 20 år eller om 30 år, for nogen skriftlig garanti har Danmark desværre ikke.
Vi må håbe, at Folketinget bliver klædt på til at tage den komplicerede talkrig, der kommer til at vente fremover.
Finanspagten binder os ikke til budgetdisciplin, men til budgetkaos.
I Enhedslisten går vi ikke ind for at stifte gæld.
Vi vil aldrig lave ufinansierede skattelettelser.
Når vi er imod finanspagten, er det ikke, fordi det er en gældsbremse, men fordi det er en nedskæringsspeeder.
Finanspagtens implementering i Danmark er budgetloven: Her indføres automatiske nedskæringssanktioner mod kommuner og regioner.
Overskrides budgetterne, findes der ikke nye indtægter fra de mest velhavende, nej, der skæres ned på kernevelfærden.
Det er ikke bare en usolidarisk politik, det er en politik, der ifølge økonomer verden over vil forværre krisen.
Det er en politik, der lige nu skaber recession i Spanien og Grækenland.
I budgetloven gøres de økonomiske vismænd til smagsdommere over Folketingets økonomiske beslutninger, og skulle Folketinget komme på andre tanker, kan EU-Domstolen skride ind og idømme Danmark bøder.
Det er så grotesk, at en beslutning i Folketinget, der vender sig imod finanspagten, vil medføre en dummebøde på 1,7 mia. kr. fra EU-Domstolen.
På Europaudvalgets høring om finanspagten sagde nationalbankdirektøren, at det, der er på vej i Europa, er en bureaukratisering af den økonomiske politik.
Jeg må desværre erklære mig enig.
Økonomien er med finanspagten ikke længere noget, der vedkommer befolkningen.
Derfor stemmer Enhedslisten imod finanspagten, og derfor kræver Enhedslisten en folkeafstemning om finanspagtens tilslutning.