runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-05-14:
Hvor spændende motivforskning end kan være, er jeg faktisk ikke gået ind i det.
Jeg synes, det er en mærkelig undren, der her bliver udtrykt, for sagen er den, at nogle partier har bedt om en hasteforespørgsel.
Det var der nogle partier der ikke syntes var en god idé, vistnok bl.a. spørgerens eget, hvorefter man nu svarer på et spørgsmål, vi ikke har stillet, og beklager, at vi så svarer på det spørgsmål, som forespørgslen egentlig handler om.
Og det er, om statsministeren ville have fyret hr. Morten Bødskov for den løgn, han som justitsminister fortalte Folketinget – ja eller nej.
Hvorfor vil man ikke svare, når det handler om partifæller?
Jeppe Bruus (S), 2014-05-14:
Tak for forelæsningen i historieskrivning.
Resten er jo motivforskning, altså hvad statsministeren ville eller ikke ville have gjort, den samme motivforskning, som vi hørte fra andre ordførere.
Ordføreren efterlyser det fremadrettede, og der læste jeg jo tidligere et citat op af det, statsministeren sagde i sin tale.
Det er da klart, og det kan jeg godt forstå, at hvis man sådan ønsker at have motivforskning, er det ikke så interessant, men mere interessant, hvad der ikke kunne være sket.
Men jeg synes, det er lidt ærgerligt, for det afsporer den vigtige debat om det juridiske og den vurdering, der forelå i sidste uge.
Jeg fornemmer sådan set, at vi er enige på tværs af alle partier her om, at det selvfølgelig ikke går at benytte sig af det begreb, der hedder nødløgn.
Martin Henriksen (DF), 2014-05-14:
Tak for det.
Ud over at jeg vil opfordre statsministeren til at svare klart på det forrige spørgsmål, synes jeg jo, det er væsentligt at høre, når det er sådan en væsentlig og principiel debat netop om, at man skal tale sandt over for Folketinget, om statsministeren kan blive lidt mere klar på, hvem det rent faktisk var, der fandt på den pågældende nødløgn, om statsministeren kan blive lidt mere klar på, hvem det rent faktisk var, der kendte til nødløgnen, og om statsministeren vil sørge for, at alle dokumenter i sagen fra Justitsministeriet bliver lagt frem.
Jeppe Bruus (S), 2014-05-14:
Tak for det.
Som jeg nu forstår oppositionen her, er der enighed om den politiske og den juridiske vurdering, som statsministeren har fremlagt, om at påtage sig et ansvar.
Det, vi så har fået en række indlæg om, er historieskrivning, og det, som hr. Simon Emil Ammitzbøll så også forventer at statsministeren udtaler sig meget tydeligt om, er noget, der sådan set rækker tilbage: Hvad ville man, og hvad ville man ikke have gjort i den historieskrivning?
Ordføreren citerer jo selv, så lad mig derfor læse et citat op:
Det siger sig selv, at min regerings ministre ikke må lyve over for Folketinget, og uanset hvad den juridiske vurdering er, vil min regerings ministre ikke benytte sig af de beskrevne nødløgne.
Det er et lidt nyere citat end det, ordføreren benytter sig af, det er jo ikke så gammelt, og det er noget af det, der peger fremad.
Derfor er jeg sådan lidt undrende over, at vi nu står og har en eller anden diskussion om, hvad der ville være sket, hvis ikke Enhedslisten havde handlet; hvad statsministeren kunne have sagt tidligere; hvilken rolle den tidligere justitsminister kunne have; og hvorfor han skal have en eller anden position i den socialdemokratiske gruppe osv. – i stedet for at vi diskuterer substansen.
Og jeg har ikke hørt ret mange bud på, hvad det egentlig er i den værktøjskasse og i de forhandlinger, som Liberal Alliance også ønsker sig fremadrettet.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-05-14:
For at citere en besvarelse, som den nuværende justitsminister engang gav i Folketingssalen: Hvis ikke jeg skal besvare med ord, hvad skal jeg så besvare med?
Altså, forventer fru Trine Bramsen en optræden af en eller anden art, eller hvad er meningen?
Jeg kan jo ikke besvare med andet end ord, og jeg har svaret klart og tydeligt, at det, jeg ønsker mig, er, at statsministeren går herop om lidt, det skal hun nok gøre, men også giver et svar, der hedder: Ja, jeg ville have fyret daværende justitsminister Morten Bødskov, fordi han løj for Folketinget.
Trine Bramsen (S), 2014-05-14:
Det er da dejligt, at ordføreren selv mener, at han har holdt en glimrende tale.
Jeg må bare sige, at jeg stadig væk ikke forstår, hvad det er, ordføreren vil have ud af det her.
Han beder statsministeren om at sige nogle særlige ord, men der er ikke nogen politisk uenighed, så jeg må gentage spørgsmålet, og så er vi tilbage ved det, som de foregående ordførere også har måttet svare på: Hvad er uenigheden i det her?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-05-14:
Det er faktisk et af de mest bemærkelsesværdige spørgsmål, jeg har fået i mine mere end 9 år herinde, fordi det virker, som om spørgeren overhovedet ikke har hørt den tale, som jeg har forberedt, og som jeg egentlig også selv synes at jeg fremførte sådan udmærket klart og i et tydeligt sprog, og refererer, som om jeg havde holdt en helt anden tale, og så stiller et spørgsmål på baggrund af det.
Det giver jo overhovedet ingen mening.
Det, jeg sagde, var, at jeg forventer, at statsministeren om lidt går op og siger, at hun selvfølgelig ville have fyret den daværende justitsminister, hr. Morten Bødskov, fordi han havde løjet for Folketinget.
Det er det, jeg forventer.
Trine Bramsen (S), 2014-05-14:
Men jeg vil så også gerne spørge ordføreren, hvad han mener der skal til af ord for at blive tilfreds, for selv om ordføreren siger, at det her er endt i en debat om ord og ikke en politisk uenighed, for samtlige politiske partier mener, at det er uacceptabelt at lyve for Folketinget, jamen så slutter ordføreren alligevel af med at efterlyse nogle særlige ord.
Så kan ordføreren ikke fortælle os her i salen, hvad det er for nogle ord, ordføreren ønsker?
Hvad er det, der ikke er nok ved at sige, at det selvfølgelig ikke er i orden at lyve over for Folketinget?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-05-14:
Der er blevet løjet.
Det er der sådan set ikke nogen der bestrider, det er der ikke nogen, der er i tvivl om.
Der er blevet løjet af den tidligere justitsminister, af departementschefen i Justitsministeriet og en embedsmand, som har medvirket.
Det har skadet tilliden mellem Folketinget og regeringen.
Efter Kammeradvokatens redegørelse og efter den seneste redegørelse fra en pensioneret og et par dommere står vi i den situation, at der nu ligesom er to spor, vi skal forfølge.
Det har justitsministeren indkaldt til forhandlinger om: Hvordan får vi sluttet med nødløgne?
Man har ikke mange svar, men man inviterer til dialog, og den medvirker vi gerne konstruktivt til.
Det er der mange, der har talt om i dag, men man kan faktisk se på skærmen over mig, at det er ikke det, forespørgslen handler om.
Forespørgslen handler om: Hvad burde statsministeren have gjort?
Burde hun have fyret den daværende justitsminister, hr. Morten Bødskov, i situationen?
Statsministeren sagde i sin besvarelse: Min regerings ministre må ikke lyve for Folketinget.
Og det er jo sådan set et godt udgangspunkt.
Det, der bare er lidt svært, er, om det mere er en teoretisk overordnet betragtning eller det også er noget, der er konkret praktisk relevant.
Det gjorde han, og han svarer: Kun, hvis jeg bliver opdaget.
Det er også lidt den fornemmelse, man sidder tilbage med her: Regeringen blev opdaget.
Et flertal i Folketinget fældede ministeren, og så må man jo også hellere tage det alvorligt, men man havde ikke rigtig gjort det, hvis ikke man var blevet opdaget.
Det er det, det her handler om, nemlig at få statsministeren til klart og tydeligt at sige: Ja, jeg ville have fyret den daværende justitsminister.
For så ved vi og kan tro på, at det vil statsministeren gøre fremadrettet, hvis lignende situationer opstår.
Det kan vi ikke være betryggede ved med den besvarelse, vi har fået i dag, den besvarelse, som statsministeren også gav til hr. Kristian Thulesen Dahl og hr. Anders Samuelsen i sidste spørgetime, den besvarelse, som statsministeren gav til det hidtil eneste Retsudvalgsmøde med 29 fremmødte medlemmer.
Med løgn skal land bygges – sådan skal det selvfølgelig ikke være.
Derfor støtter vi det forslag til vedtagelse, som fire partier har fremsat, og som jeg vil være så flabet at sige at jeg hører der i ånden var fem der støttede, men af taktiske årsager fordeler støtten til vedtagelserne sig så lidt anderledes.
Det lever vi med, men det er kun regeringspartierne og SF, der ikke har givet udtryk for, at de ville have fyret den daværende justitsminister.
Pernille Skipper (EL), 2014-05-14:
Jamen jeg svarer igen: Enhedslisten mente ikke, at den daværende justitsminister kunne blive siddende af de grunde, vi har listet op.
Og derfor synes vi da også, at det havde været passende, at statsministeren selv havde taget den beslutning.
Men det skete ikke, og så skal vi sådan set videre i den sag.
Men derudover er jeg enig med hr. Kristian Thulesen Dahl i, at der kan være masser af grunde til at kigge bagud.
Men det er der ikke nogen hasteforespørgselsdebat om.
Nu sidder vi og diskuterer, hvilket niveau af kritik statsministeren burde have udtalt, og det synes jeg er polemik, og den holdning må jeg vel have lov til at have.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-05-14:
Hvis man ikke forstår, hvordan fortid, nutid og fremtid hænger sammen, så taber man rigtig meget i forståelsen.
Det er sådan, at vi har en regering, der har samme statsminister, som dengang den daværende justitsminister løj for Folketinget.
Statsministeren ville ikke tage konsekvensen af det på det tidspunkt og ville ikke have gjort noget, hvis ikke et flertal i Folketinget havde sat foden ned, og hvis ikke det var blevet opdaget.
Derfor er det da interessant, når vi stadig har den samme statsminister.
Det er da også mærkeligt med Socialdemokraterne.
Teoretisk er de helt enige med os andre i, at man ikke må lyve, men når det handler om en konkret socialdemokrat, kan man søreme ikke forholde sig til det.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2014-05-14:
Jo, fru Skipper kan kalde det her polemik, men der er jo en masse sager, hvor man kigger tilbage for at sætte ting på plads, altså helt tilbage til tamilsagen, eller hvad det har været, hvor der er foregået ting, der ikke burde foregå, og så får man det sat på plads, ved at Folketinget konstaterer, at der kan udtales kritik af nogle ting, eller ved at der træffes nogle beslutninger.
Så spørger jeg bare fru Skipper, hvorfor det er så svært at udtale kritik af statsministeren for ikke selv at have fyret den daværende justitsminister hr. Morten Bødskov.
For det bliver gjort til et eller andet med, at statsministeren selv må svare, og at det jo er polemik osv.
Er Enhedslisten enig med os i, at det var kritisabelt, at statsministeren ikke af egen drift fyrede daværende justitsminister hr. Morten Bødskov, da det blev klart for statsministeren, at den daværende justitsminister havde fabrikeret en vildledning af Folketinget?
Karsten Lauritzen (V), 2014-05-14:
Jeg vil gerne starte med et citat: »Johan Reimann kunne ikke deltage i det møde, som var planlagt, og derfor er der ingen grund til at betvivle sandheden i det...«
Citatet er af forhenværende justitsminister, hr. Morten Bødskov, fra den 6. december 2013.
4 dage senere var hr. Morten Bødskov forhenværende justitsminister, netop fordi Johan Reimann kunne deltage i det pågældende møde, og fordi der var al mulig grund til at betvivle sandheden i justitsministerens påstande, der blot et par dage senere blev afsløret som en løgn, der var bevidst konstrueret med henblik på at føre Folketinget bag lyset.
Da havde et flertal i Folketinget mistet tilliden til hr. Morten Bødskovs virke som minister.
Hvordan kunne man meget andet, når løgnen så stædigt var fastholdt lige indtil det tidspunkt, hvor det var umuligt for justitsministeren at gøre andet end at fortælle sandheden?
Hvad var så statsministerens reaktion?
Reaktionen var ros: Morten Bødskov har været en fremragende minister, sagde statsministeren og fyldte op med noget om parlamentariske spilleregler.
Der var ingen fordømmelse, ingen kritik, ingen eftertænksomhed og vurdering af, om det nu virkelig var måden, regeringen ville behandle Folketinget på.
Statsministeren havde kun ros til overs for den mand, der var ansvarlig for løgnen.
Mens statsministeren roste den politisk ansvarlige for løgnen, gik det anderledes hårdt ud over et par embedsmænd i Justitsministeriet: tjenstligt forhør, mistænkeliggørelse, hjemsendelse.
Embedsmændene skulle undersøges, ministeren skulle til gengæld med i Socialdemokraternes gruppeledelse.
Så kommer resultatet så af det tjenstlige forhør, som er blevet indledt, efter at både Kammeradvokaten og Justitsministeriet havde vurderet, at der var handlet i strid med de pligter, der påhviler embedsmænd, og vi fik den forvaltningsretlige nyskabelse: nødløgnen.
Så gik den nye justitsminister i gang, for den slags kan regeringen ikke acceptere.
Man skal jo tale sandt, men kritisere den ansvarlige justitsminister, nej, det vil regeringen altså ikke.
Det vil statsministeren ikke.
Så der er vi nu.
Imens er der stadig væk en lang række ubesvarede spørgsmål: Hvorfor kunne hr. Morten Bødskov f.eks. indvie fru Anne Baastrup i, at der angiveligt var en sikkerhedstrussel, når man ikke kunne fortælle det samme til fru Pia Kjærsgaard, der sidder i kontroludvalget og derfor er underlagt tavshedspligt, som fru Anne Baastrup ikke var?
Hvorfor husker hverken minister eller embedsmænd for den sags skyld, at man beder Johan Reimann om at blive forhindret i en sag, der er så usædvanlig, at man ligefrem er nødt til at opfinde en ny juridisk terminologi for at kunne forsvare den?
Og det vigtigste er: Hvorfor vil statsministeren ikke indse det indlysende kritisable i hr. Morten Bødskovs løgn over for Folketinget og bare sige det, som enhver anden vil, nemlig at det er forkert, og at det ikke måtte ske?
Sikkert er det i hvert fald, at for Venstres vedkommende har denne sag skadet tilliden mellem Folketinget og regeringen.
Det tror jeg faktisk er generelt.
Om ikke andet burde statsministeren vel kunne beklage det?
Hans Christian Schmidt (V), 2014-05-14:
Tak for det.
Jeg vil gøre forsøget via forventningsafstemning til statsministeren, hvad det er, jeg vil spørge til.
Jeg spørger ikke til, om statsministeren synes, at det har været en god idé, at den forhenværende justitsminister beklagede, hvad han havde gjort, for det har jeg hørt statsministeren sige mange gange.
Så det spørger jeg ikke til; jeg var i øvrigt også på samrådet og hørte justitsministeren.
Så er den klaret.
Men nu vil jeg gerne vide, hvad statsministeren synes, og altså ikke, hvad justitsministeren dengang syntes, men hvad statsministeren synes var godt med den daværende justitsminister.
Derfor vil jeg spørge statsministeren: Synes statsministeren, at det er kritisabelt, at hendes minister så løj over for Folketinget?
Jeg forstår, at statsministeren er på vej ud i en definition af nødløgn, almindelig løgn.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-05-14:
Det siger sig selv, at ministrene skal tale sandt i Folketinget.
Ud over det er der kommet det her nye begreb nødløgn ind i vores terminologi, som vi egentlig ikke havde tænkt så meget over før.
Det, som den her debat har bidraget til om noget, er i hvert fald, at jeg også har fået mulighed for at slå fast, at ud over at man naturligvis altid skal sige sandheden og ikke må lyve for Folketinget, så vil min regerings ministre heller ikke benytte sig af begrebet nødløgn eller de beskrevne nødløgne.
Det er jo netop derfor, at vi har taget initiativ til, at vi skal finde ud af, hvordan man kan håndtere en lignende situation fremadrettet.
Så der er ikke nogen, der tager let på noget, vil jeg sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll.
Der er ingen ministre, der skal lyve for Folketinget.
De skal selvfølgelig tale sandt.
Og eftersom vi har fået det her nye begreb nødløgn, vil jeg også godt slå fast, at det ikke er noget, mine ministre vil benytte sig af.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-05-14:
Det var da et meget ærligt og samtidig meget trist svar.
Mine ministre må ikke lyve for Folketinget, siger statsministeren, men de kan i øvrigt bare fortsætte på deres ministerposter, selv om de gør det.
Og det vil sige, at situationen før samrådet: Lyv, hvad pokker I vil; I skal nok få lov at fortsætte for statsministeren, er den samme efter samrådet: Lyv, hvad pokker I vil; I skal nok få lov at fortsætte for statsministeren.
Det er dog en trist dag for folkestyret og et foreløbigt lavpunkt for den her regering, som ellers har været svært at opnå.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-05-14:
Jeg vil ikke forholde mig til hypotetiske situationer.
Det siger sig selv, at regeringens ministre ikke skal lyve over for Folketinget.
Og det, som jeg egentlig synes bør kunne samle alle partier i dag, er selvfølgelig også, at vi skal slå fast, at min regerings ministre – og forhåbentlig også ministre i fremtidige regeringer – ikke vil benytte sig af de beskrevne nødløgne.
Nødløgne er jo et nyt begreb i vores drøftelser her i Folketinget, og jeg synes egentlig, at hvis noget har været vigtigt i den her debat, så er det at få slået fast, at min regerings ministre heller ikke vil benytte sig at de beskrevne nødløgne.
Det er jo en måde at se fremad på, ligesom når jeg håber, at alle Folketingets partier vil deltage i det arbejde, som justitsministeren satte i værk i går.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-05-14:
Statsministeren opfordrer til, at vi skal se fremad.
Det vil jeg så gøre.
Jeg vil citere: Min regerings ministre må ikke lyve for Folketinget – og så vil jeg høre, om det fremadrettet betyder, at ministre, der lyver for Folketinget, bliver fyret af statsministeren?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-05-14:
Jeg syntes, det var rigtigt, at justitsministeren fik lejlighed til dagen efter at forklare sig for Retsudvalget, og alt andet er jo bare spekulation, hypoteser og alt mulig andet.
Jeg synes også, det var rigtigt, som han så gjorde, at han beklagede dybt over for Folketingets Retsudvalg, og at han også sagde, at han ville have håndteret visse ting i forløbet anderledes.
Alt det synes jeg også var rigtigt.
Jeg kan nærmest ikke sige det tydeligere.
Jeg synes, det er rigtig godt, at det nu bliver konstateret også fra Dansk Folkepartis side, at vi jo egentlig alle sammen er enige, og at det, som rigtig mange af os har sagt i den her debat, nu også på det her tidspunkt er taget ned.
Og det er, at det siger sig selv, at ministre ikke må lyve for Folketinget.
Det betyder også, at min regerings ministre ikke må lyve for Folketinget, og det betyder også, at min regerings ministre ikke vil benytte sig af de beskrevne nødløgne.
Den er jo lagt frem, sådan at alle kan orientere sig i den.
Og vi har jo som sagt, både justitsministeren og jeg selv, taget den beretning til efterretning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2014-05-14:
Statsministeren forholder sig overhovedet ikke til det, jeg spørger om, men bruger sin tid på at tale om nogle ting, vi har fået at vide 17 gange tidligere.
For jeg spørger jo bare, om der er konsekvens bag ordene.
Hvis statsministeren har den holdning, at hendes ministre ikke må lyve for Folketinget, ikke må vildlede Folketinget, og vi har at gøre med en minister, der rent faktisk har gjort det, så spørger jeg bare statsministeren: Var det så en fejl, at statsministeren ikke fyrede den pågældende?
Altså, det er det, jeg spørger om.
Jeg spørger ikke, om hr. Morten Bødskov har beklaget forløbet eller gerne ville have gjort noget anderledes – det kan vi jo læse i papirerne at han har sagt – jeg spørger, om det var en fejl af statsministeren, at statsministeren ikke fyrede hr. Morten Bødskov, da det blev statsministeren bekendt, at hr. Morten Bødskov havde stået bag vildledning af Folketinget.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-05-14:
Jamen jeg har jo forholdt mig til den sag, for jeg har utrolig mange gange – og gør det selvfølgelig gerne igen – sagt, at hr. Morten Bødskov jo har beklaget dybt over for Retsudvalget, at han bidrog til, at medlemmerne ikke fik den reelle begrundelse for aflysningen af besøget på Christiania.
Ud over det har han sagt, at der er ting i forløbet, han gerne ville have håndteret anderledes.
Og jeg kan næsten ikke sige det tydeligere, og jeg har sagt rigtig mange gange, at jeg syntes, det var rigtigt, at hr. Morten Bødskov kom med den beklagelse til Retsudvalget, og det synes jeg egentlig siger ganske meget.
Ud over det mener jeg også, at man skal benytte dagen i dag til at se fremad, og det er også det, der ligger i det forslag til vedtagelse, som de fire partier har lagt frem.
For det siger sig selv, at min regerings ministre ikke må lyve over for Folketinget, og uanset den juridiske vurdering, som nu er kommet frem, vil min regerings ministre heller ikke benytte sig af såkaldte nødløgne.
Det er jo egentlig en meget præcis måde at sige, hvad jeg forventer at mine ministre, og hvad Folketinget selvfølgelig også med rette kan forvente.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2014-05-14:
Det er jo imponerende, som statsministeren vrider sig her for at undgå at svare på de spørgsmål, der bliver stillet.
Altså, det, mange af os i Folketinget i virkeligheden søger at få at vide, er jo, om der er nogen handling bag de holdninger, der kommer ud af statsministerens mund, altså om der er nogen konsekvens.
Vi har en lov om ministeransvarlighed, som klart siger, at det er strafbart at vildlede Folketinget.
Vi har en situation her, hvor en minister har erkendt at have vildledt Folketinget.
Vi har en situation, hvor statsministeren siger: Min regerings ministre må ikke lyve for Folketinget.
Og så er det naturlige og meget enkle spørgsmål at stille statsministeren: Var det så forkert, at statsministeren ikke selv fyrede den daværende justitsminister, da det blev klart for statsministeren, at den pågældende havde vildledt Folketinget?
Altså er der på den måde nogen mulighed for at få statsministeren til at forholde sig til, om der også er konsekvens bag ordene?
Så det enkle spørgsmål er: Var det forkert af statsministeren, at statsministeren ikke, straks man blev bekendt med, at man havde en minister, der havde vildledt Folketinget, tog initiativ til at afskedige ministeren?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-05-14:
Nu indsneg der sig igen en fejl i ordførerens udtalelser, og det er jo rigtig ærgerligt, også al den stund at vi er blevet belært rigtig meget om, hvor vigtigt det er at få korrekt historieskrivning.
Den beklagelse, der optrådte den 19. november, var jo ikke en beklagelse af det forhold, vi så blev gjort opmærksomme på den 9. december, og som handlede om, at forklaringen om, at Johan Reimann ikke kunne deltage i besøget, var koordineret med ham.
Så jeg tror, ordføreren blander tingene lidt sammen, og derfor er det vigtigt at få udredt tingene, og det ville egentlig klæde ordføreren at bekræfte, at man så – igen – blandede tingene lidt sammen.
Peter Skaarup (DF), 2014-05-14:
Det, jeg sagde i min ordførertale, var jo, at statsministeren blev klar over allerede den 19. november – den dag, hvor vi havde kommunalvalg i Danmark – at justitsministeren ville beklage forløbet.
Det endte så i øvrigt med at blive taget ud af pressemeddelelsen, efter den havde været forbi Statsministeriet nogle gange.
Det er et forløb for sig.
Det, som statsministeren siger her i dag, er, at det, der skete under samrådet den 10. december, var et led i en helt almindelig parlamentarisk proces.
Der siger vi andre: Jamen hvis man lyver over for Folketinget, er der sådan set kun én vej for en minister, og det er ud af vagten.
Mit spørgsmål til statsministeren er altså: Hvis man producerer konstruerede løgne i fremtiden som minister under statsministerens regering, vil statsministeren så omgående sørge for, at den minister, der gør det, bliver fyret?