Carsten Hansen (S), 2012-05-10:
Jeg beklager.
Det er mig, der har misforstået det.
Jeg synes også, at debatten i dag i virkeligheden vidner om en meget fælles interesse for at få et Danmark i bedre balance.
Man kan altid diskutere konkrete initiativer – det skal jeg nok vende tilbage til – men jeg tror, vi har et fælles ansvar for at udvikle os herfra, hvor vi står i dag.
Det synes jeg er en rigtig vigtig pointe, for man kan jo altid slå hinanden oven i hovedet med den ene ordning eller den anden ordning, og det kommer vi såmænd også nok til lidt senere i den her diskussion og debat.
Men vi har et fælles ansvar for at udvikle vores land og især vores landdistrikter, hvor udviklingen er gået skævt igennem de senere år.
Vores redegørelse viser meget klart, at det endda er gået meget skævt, og der er ingen tvivl om, at den politiske debat og den opmærksomhed, vi i fællesskab har fået skabt her i Folketinget, betyder meget.
Det er ikke kun de beslutninger, der træffes i mit ministerium eller i regeringen, der har betydning for den udvikling, det er også, hvad der sker ude i vores kommuner, og det handler om den fokus, vi kan sætte på det.
Men det vigtigste er, at den her debat jo har betydning for rigtig mange danskere.
Der bor rigtig mange mennesker ude i vores landdistrikter og yderområder, eller hvad vi nu skal kalde det.
Det er deres liv og deres bosætningsforhold, som er i centrum for debatten, og det synes jeg vi skal huske på.
Til dem, der mener, at en minister kun kan kritiseres for det, der sker lige præcis på ens eget ministerområde, vil jeg gerne sige, at regeringen jo er et kollektiv.
Når jeg havde fat i en Venstreminister eller en konservativ minister eller en anden minister fra den tidligere regering, var det sådan, at man svarede for regeringens politik, og det gør jeg selvfølgelig også.
Og når vi omtaler en række initiativer, der er sat i værk på tværs af regeringen, så er det jo, fordi man har fået en minister, der har fokus på det, og som også i samarbejde med øvrige ministre skaber udvikling og har folk siddende med i de baggrundsgrupper i de forberedende udvalg, der skal sidde på tværs af ministerierne.
Det synes jeg man glemmer lidt, for det er vigtigt at vurdere regeringen som et kollektiv. Som ham der Søren Kierkegaard, der engang for mange år siden rendte rundt i København, sagde, så er sandheden altid konkret.
Der synes jeg, at diskussionen om udligningsreformen viser, at når det kommer til stykket, er der nogle stykker, som måske ikke helt kan stå ved de fine ord, som man gerne vil sige om landdistrikterne.
Men lad os vende tilbage til det.
Vi er altså et kollektiv, der arbejder sammen for et Danmark, der hænger sammen, og det synes jeg også er blevet fastslået i dag.
Hvad enten man bor på landet eller i byen, skal der være nogle fornuftige og rimelige vilkår for et godt liv.
De ved også godt, at der er nogle helt særlige forhold med færgefart osv., der gør sig gældende.
Det er klart, at de vilkår og de muligheder ikke kan blive ens, og jeg synes tværtimod, at vi skal holde fast i den forskellighed og de geografiske særegenheder, som skaber de lokale kvaliteter.
Det er jo det, landdistrikterne og vores yderområder byder på.
De har nogle helt særlige kvaliteter, som jeg også synes vi skal sætte fokus på.
De skal dyrkes og fremhæves, og hvis vi skal fremme bosætningen, tror jeg, at det er rigtig vigtigt med det, som på Fyn med et moderne ord hedder branding, og at man taler det op og ikke ned.
Det betyder ikke, at vi skal lukke øjnene for de udfordringer, der er, og derfor synes jeg, det er godt med en god debat, som vi har haft i dag.
Jeg er slet ikke ked af debatten og diskussionen, for det sætter nemlig også fokus på nogle af de gode ting.
Det har jeg såmænd selv tidligere gjort, når den tidligere regering kom med redegørelser, men der er nogle særlige formkrav til det, og derfor er det heroppefra, man fremlægger sin vision eller sine synspunkter på den fremstillede politik.
Men Danmark er blevet skævere i de seneste år.
Der er sket markante ting, og Danmark er jo ikke nogen undtagelse, men vi har i virkeligheden været lidt senere om at komme i gang med den store urbanisering, som vi har set ude i Europa og andre steder.
Til gengæld er den eskaleret i de senere år, hvor man flytter mod de større byer, og det har antaget et omfang, som vi nok ikke har set, siden vi oplevede industrialiseringens barndom.
Jeg plejer at sige, at når vi fik Valby Bakke, var det, fordi jyder og fynboer bankede træskoene af, når de kom til København, og så fik vi bakken derude.
Men det er jo rigtigt, at urbaniseringen virkelig har taget fart de senere år, og det er jo et tydeligt tegn på samfundsudviklingen.
Alle fremtidsprognoser siger, at der vil komme endnu flere indbyggere i vores byer.
København vokser med 1.000 om måneden i øjeblikket.
I mange år skete tilflytningen især til vores købstæder, og det var også der, hvor udviklingen skete med vores stationsbyer, men i dag er det særlig omkring København og de helt store provinsbyer som Aarhus, Aalborg og Odense, at tilflytningen sker.
Danskerne har været nødt til at flytte efter arbejde og efter uddannelse.
Ligeledes vil jeg pege på en enkelt ting, som har haft afgørende betydning for bosætningen, og det er kommunalreformen.
Det kan der ikke herske nogen tvivl om.
Mit ministerium havde op til landdistriktskonferencen i Esbjerg lavet en meget stor undersøgelse med Jørgen Goul Andersen i spidsen, og den viste, at det, der er helt afgørende, når man fraflytter et landdistriktsområde, er tabet af tryghed, og i takt med, at der er blevet længere til kommunekontoret, til sygehuset, til politistationen, ja, så er der tale om tab af tryghed; i øvrigt er der en ting, som undersøgelsen også viser betyder noget, og det er, når den sidste detailhandelsbutik forsvinder.
Det er et resultat af bl.a. kommunalreformen, hvormed vi ønskede at få større og mere effektive enheder.
Vi nedlagde demokratiske institutioner, og rigtig mange af dem, der tidligere var kommuner, har vi en stor opgave i at få op at stå, og jeg tror, man kan genkende det, uanset hvor i landet man kommer fra.
Jeg så det selv i Holstebro, hvor Vinderup og Ulfborg jo ligesom føler sig identitetsløse, men hvor man har sagt, at faktisk mange af landsbyerne derude føler, at de har et godt fællesskab.
Vores land er blevet skævere de sidste år.
Det må vi desværre sande.
Jeg vil godt, som jeg sagde, knytte et par kommentarer til formen på redegørelsen.
For det første blev der tidligere givet tre redegørelser – en regionalpolitisk redegørelse, en landdistriktsredegørelse og en redegørelse for de små øer.
Nogle af dem kom en gang om året og andre hvert andet år.
Jeg har bedt om at få lov til at samle dem i én redegørelse, og det vil jeg godt sige tak til Folketingets partier for, så vi kan komme her en gang om året og få den her debat og løbende følge op på det og se tingene i sammenhæng i forhold til den del af det.
Samtidig har jeg på regeringens vegne sat fokus på det, jeg mener der er det vigtigste, nemlig det at skabe udvikling og vækst, arbejdspladser, uddannelse og bosætning, og det er også her nogle efterlyser visionen.
Vores vision er at skabe udvikling, vores vision er at skabe vækst, vores vision er at skabe konkrete arbejdspladser, og at vi skal have fokus på uddannelse og vi skal skabe øget bosætning.
For det andet er det rigtigt, at redegørelsen jo er tung, når det gælder tal.
Og jeg har prioriteret, at redegørelsen er fokuseret på de data, der giver et billede af forskellene i vækstbetingelserne på tværs af landet, og det kan vi jo bruge der, hvor vi sidder i vores parti og skal lave landdistriktspolitik og fremlægge vores visioner for regeringen, for det parti, man nu arbejder for, så man kan bruge tallene i forhold til at kunne se, hvad det er for et billede, der tegner sig af vores land, når vi kigger på forskellene i vækstbetingelserne, og det er klart en prioritering fra min side.
Redegørelsen skal jo også være en status, der giver et dækkende billede af mangfoldigheden og tilstanden i vores landdistrikter, og det primære formål skal ikke i sig selv være at afgive de nye politiske initiativer, dem skal man komme med herfra.
Måtte jeg så ikke lige nævne en ting, som jeg faldt over fru Mette Hjermind Dencker sagde noget om, og jeg skal nok vende tilbage til min redegørelse, men det var, at det, der sker på Skarø med tang, og det, der sker på Ærø med tilflytterhuset, er noget, man selv har taget initiativ til.
Det er rigtigt.
Men der er faktisk til det, der foregår på Skarø, Fejø, Anholt, Ærø, Bjørnø, Thurø og Bornholm, givet 700.000 kr. i LAG-støttemidler.
Så det beviser, at hvis vi understøtter et lokalt initiativ, kan man også komme i gang med det.
Det er sådan set det, vi ønsker at understøtte, og med eksemplerne i redegørelsen er det bare for at sige, at det ikke er kommet fuldstændig af sig selv.
Man har lavet en udviklingsplan, man har fået idéen til et projekt, og det er i virkeligheden det, som jeg forsøger at sige i dag.
Vi kan lave rammerne, vi kan diskutere rammerne, og det gør vi glad og gerne, men i virkeligheden er det jo det, at der er nogle ildsjæle derude, som skaber udviklingen, og det tror jeg også vi drøftede på landdistriktskonferencen.
Det var også det, der gjorde, at man i DJURS Wind Power gjorde en forskel i forhold til andre, og det var også derfor de fik Ildsjæleprisen.
Når jeg læser aviserne og ser nyhederne, synes jeg, at jeg i lang tid har fået det indtryk, at det var, og jeg vil næsten ikke sige det, men jeg gør det alligevel, og det var sådan noget som rådne bananer, det var ruiner, og det var sociale nomader, og uden for de større byer var det i forfald og opløsning, og det billede kan medierne godt lide at tegne, men sådan forholder det sig heldigvis ikke.
Jeg var her forleden i Holstebro, hvor fru Annette Lind er valgt, og jeg vil bare sige, at jeg blev imponeret over at se den udvikling, der sker i de landbyer, der har sluttet sig sammen, de har lavet fælles kulturhuse, befordret udviklingen, de dyrker fællesskabet og sikrer, at de unge kan komme til idræt.
Jeg er meget imponeret over det fællesskab, der er rigtig mange steder.
Og det har i hvert fald slået mig, at det er en succes der, hvor man måske har en mellemstor kommune, hvor man har en aktiv landdistriktspolitik, hvor man bruger landdistriktspolitikken i forhold til sin infrastrukturpolitik, i forhold til sin uddannelsespolitik og sikrer, at der er vækst i alle dele af kommunen.
Jeg vil godt sige, at det er en succes i vores mellemkommuner og andre kommuner.
Derfor vil jeg også sige, at en af mine visioner er, at vi kan understøtte, at alle kommuner i det her land får en landdistriktspolitik.
Vi arbejder på, som jeg sagde på landdistriktskonferencen, at lave et rejsehold, der kan komme ud at understøtte det, for når jeg kommer ud mange steder, står man med hånden fremme og vil gerne have penge – de står gerne med hånden fremme.
Nogle gange tænker jeg på, at vi også skal stille krav den anden vej.
Kommunerne skal selvfølgelig også være aktive; de står for tildelingen af 80 pct. af de ressourcer, der bruges i forhold til vores borgere i det her land.
Der skal vi selvfølgelig også bede dem om at prioritere.
De steder, hvor jeg har set det er gået godt, har man en landdistriktspolitik.
Man har knyttet det op på byrådet, og så er det organiseret på mange forskellige måder, men det er vigtigt, at man er villig til også politisk at tage sig af, at vi har nogle områder, som har nogle forskellige vilkår og skal behandles forskelligt, for at de kan få lige vilkår.
Der er selvfølgelig også problemer, og dem er jeg også blevet konfronteret med – dem kan man jo genfinde i de tal, der er i redegørelsen.
Hvis jeg kigger redegørelsen igennem, vil jeg pege på de ting, som jeg synes sådan er hovedtendensen i den.
Demografien er skæv.
Der er, som flere ordførere har fremhævet, mange ældre og få unge.
De unge flytter væk for at tage en uddannelse og i virkeligheden kun få kommer tilbage.
Generelt er uddannelsesniveauet lavere; der er særlig et stort underskud af højtuddannede derude i vores yderområder.
Der er tabt mange arbejdspladser, og det er især sket inden for de primære erhverv.
Det er altså de erhverv, som har været hovederhverv derude – det er industri, det er bygge og anlæg, det er landbrug, det er fiskeri.
Vi kan også se det af den analyse, som faktisk er kommet lige i dag fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd.
Undersøgelsen fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd viser, at der er 264.700, der har mistet deres job i løbet af krisens første 2 år, og hvis jeg må tillade mig bruge et godt gammelt forslidt udtryk fra den tidligere statsminister, hr. Anders Fogh Rasmussen: Arbejdspladserne fossede på 2 år ud af landet.
264.700 arbejdspladser forsvandt i løbet af de første 2 år af krisen, det svarer til 13 pct. af de beskæftigede på landsplan.
Og vigtigst af alt viser det i virkeligheden også, at det er Nordjylland, hvor en af ordførerne kommer fra, og det er Bornholm, der er ramt.
Der er ingen tvivl om, at krisen ramte ekstra hårdt i en række af vores yderområder.
Der var enkelte kommuner, hvor man mistede 6-7 pct. – det er også for meget – men i forhold til, at der i forvejen var en udvikling, har det ramt hårdt deroppe, og det synes jeg er tankevækkende.
Det er især kommunerne i vores yderområder, vi skal være obs på.
Når vi går længere ned i tallene, kan vi se, at tendenserne i yderkommunernes landdistrikter er, at det særlig er her krisen kradser.
I de såkaldte bykommuner og mellemkommuner er der i reglen hovedbyer – det var også det, jeg nævnte med Holstebro – der trækker væksten og arbejdspladserne, og i øvrigt er det tankevækkende, at de steder, hvor man har sådan et sted, sådan et centrum, sådan et vækstlokomotiv, smitter det af på de landdistrikter, der ligger i kommunen.
Det tror jeg vi skal bruge i vores videre diskussioner om udviklingen af landdistrikterne.
Og det viser, at kan vi styrke nogle centrale byer i vores områder, kan vi også være med til at skabe vækst i hele kommunen og dermed også i landdistrikterne.
Jeg synes, at det er et vigtigt parameter, man kan drage ud af den her redegørelse.
Vi skal have skabt vækst og fremgang, men arbejdspladser er helt afgørende.
Derfor har regeringen jo også, når jeg skal nævne regeringens initiativer – og husk nu på, at det er et kollektiv, vi er medlemmer af – fremlagt en 2020-plan, hvor vi lægger afgørende vægt på at få skabt 180.000 nye arbejdspladser.
Det er helt afgørende, at vi igen får gang i vækst og uddannelse.
Derfor håber jeg jo, at de partier, som i dag måske ikke helt har taget ansvaret for, at der aldrig blev sat en vækstplan i gang, men satte udviklingen i stå, måske vil være med til, at vi også skaber vækst og fremgang med den 2020-plan, vi har fremlagt.
Og lad os så for en god ordens skyld bare lige holde initiativerne, som er lavet, sammen.
Jeg er enig med fru Mai Henriksen i, at teleforligsaftalen faktisk er underkendt, for det, jeg hører derude, er, at 10 megabit er rigtig vigtigt.
Det er 6-6,5 mia. kr., der investeres frem til 2015, og det giver 99,8 pct. dækning af husstandene i vores kommuner.
Det er rigtig godt i forhold til, hvordan man er dækket i dag.
Det andet er energiforliget.
Det er et biogasanlæg, der er derude, og det er en rigtig vigtig ting.
Det er noget, der giver fremgang og vækst, især i vores landdistrikter, hvor også en række af vores vindmølleproducenter ligger, og der er ingen tvivl om, at de ændrede vilkår for at få solceller på taget osv. vil skabe vækst og fremgang.
Derudover er der en udligningsreform.
Den har været diskuteret meget, og som jeg nævnte før: sandheden er jo altid konkret.
Når det kommer til stykket, vil man så?
Så kan man diskutere om det ene og det andet, men det er sådan, at der generelt flyttes fra større byområder ud til landdistrikterne, og det er iøvrigt sådan, at det er efter nogle objektive kriterier fra den tidligere regerings kommission, der har siddet og kigget på det her.
Der er ingen tvivl om, at de kommuner, som var tiltænkt at få lidt mere her, er kommuner, som har fået nogle større sociale udfordringer.
Jeg har forstået, at Venstre mere er gået i solidaritet med De Konservative, end fordi de ikke har lyst til at være med ved bordet.
Jeg håber og vil opfordre til, at man kommer til bordet igen, og så lad os tage den forhandling!
Men lad os gøre det med det sigte, at der er nogle store udfordringer på Lolland og på Langeland, som vil få et løft her, så vi kan være med til at løfte den del af det og ikke bare fortaber os i almindelig partipolitik og taktisk politik.
Vi har også gjort noget – og det var også noget af det, fru Mai Henriksen diskuterede – i forhold til finansieringen, og jeg medgiver, at krisen har været hård i forhold til finansieringen.
Vi har tidligere her i salen diskuteret realkreditten osv., og der har vi jo i fællesskab lagt et pres, og vi har, vil jeg sige til fru Mai Henriksen, lavet den særlige udviklingspakke – bankpakke V, som vi kalder den.
Det er jo noget, vi har gjort i fællesskab, og den giver faktisk også mulighed for at understøtte væksten derude.
Derudover er vi i gang med at indgå vækstaftaler med regionale vækstfora, og det tog fru Mai Henriksen ligesom æren for tidligere.
Man må sige, at det er et EU-initiativ, men det er et fælles initiativ, og der kan vi godt målrette væksten yderligere, og jeg vil også sige, at mange regioner gør det rigtig godt.
For det første har vi, som jeg har sagt flere gange, målrettet de 130 mio. kr., jeg har i LAG-midlerne, mod vækst og udvikling.
De skal i højere grad understøtte væksten, de skal samarbejde med de regionale vækstforamidler.
Det er også derfor, at jeg sidder med og forhandler sammen med erhvervs- og vækstministeren på det område.
Vi har forenklet ansøgningsproceduren.
Det er nu aldrig nemt, når det er EU, der giver tilskud, men vi har forenklet det, og vi mener ikke, at man frivilligt skal bruge kræfter på bureaukratiske ansøgningskrav.
Derudover har vi fokuseret på overvågning af udviklingen med fokus på vækst og bosætning – det er redegørelsen bl.a. et udtryk for.
Derudover har vi lavet en best practice-database på ministeriets hjemmeside.
Derudover har vi – og det er mig uforståeligt, at Venstre var ude at skyde det ned – øremærket en større del af områdefornyelsesmidlerne og bygningsfornyelsesmidlerne i mit boligministerium med 75 mio. kr., i øvrigt med 60 pct. refusion, altså en større refusion, end der var.
Jeg håber, at Venstre fortryder den udmelding og vil være med ved forhandlingsbordet, når vi åbner for den diskussion, for det er jo blivende midler.
Man skal huske på, at nedrivningspuljen og indsatspuljen, som den hedder, jo kun varer i 2 år; den var ikke videreført på finansloven.
Så var der en diskussion om, at Venstre havde stillet et ændringsforslag om at videreføre nedrivningspuljen med 100 mio. kr.
Man skal bare huske på, at forslaget var fuldstændig uspiseligt, for man ville tage fra syge mennesker under Forebyggelsesfonden og give til ruiner – altså tage fra syge og give til ruiner.
Der vil jeg godt have lov til at sige, at det for mig at se er uspiseligt – det er også usmageligt i øvrigt, ifølge min mening.
Jeg har støvsuget mit eget ministerium for yderligere midler til nedrivning i forhold til uforbrugte tilsagn – de ryger retur, så vi kan sætte folk i arbejde.
Vi arbejder med at sætte Låsby-Svendsen og andre slige typer på plads ...
jeg troede, jeg havde en halv time.
Undskyld, så har jeg disponeret forkert.
Der står ellers 30 minutter i den redegørelse, jeg har dernede.
Jeg er nødt til at holde mig til den her mail.
Tak for det.
Og undskyld, det skulle jeg selvfølgelig have spurgt om
Fint, tak, jeg skal ikke diskutere det yderligere.
Det kan også være mig, der har set forkert ...
Vi gør det med boligpakken, at vi sætter ind over for sociale nomader.
Jeg tror, at det er helt afgørende, at vi nu giver mulighed for at indklage de her typer – det er ikke til at bære at se de her familier.
Vi er ved at undersøge, som det har været diskuteret, om vi kan fravige kravet om bopælspligt og helårsbeboelse, og så har der været noget diskussion – ikke så meget dag – om visionsgruppen.
Jeg synes, den har været med til at sætte debatten.
Jeg skal afslutningsvis samle op, og så vil jeg gerne kommentere det, man spørger ind til – jeg beklager, at jeg har overset, at der er 20 minutters taletid.
Der vil jeg gerne sige, at der er en lang række ting, vi skal være opmærksomme på, men hovedoverskrifterne er: Urbaniseringen har taget fart, landet er blevet mere skævt.
Jeg har redegjort for, hvilke initiativer vi har taget på tværs, og hvad jeg har gjort.
Jeg vil godt sige, at jeg har det lidt som i den gamle arbejdersang: Vi gør det dag efter dag, vi gør det i tag efter tag.
Så er jeg overrasket over, at der er nogle, der mener, at vi ikke har gjort noget.
Nu har vi bevist, at vi har gjort det,
og jeg glæder mig til diskussionen og debatten.
Men opfordringen er, at vi alle sammen påtager os et fælles ansvar for det.