Morten Bødskov (S), 2013-02-20:
Tak for det, formand.
Som fru Pernille Skipper jo rigtigt nok nævnte, spørges der i hasteforespørgslen til, hvorfor forslaget til en ny offentlighedslov ikke har været sendt i høring.
Det vil jeg gerne svare på, for det er der en både god og selvfølgelig også saglig grund til.
Generelt vil jeg gerne slå fast, at det naturligvis er udgangspunktet, at lovforslag skal i høring, inden de fremsættes, men der gælder dog visse undtagelser hertil.
Efter retningslinjerne på området foretages der således bl.a. ikke høring om et lovforslag, som bygger på en betænkning, der allerede har været i høring.
Her kan jeg henvise til Justitsministeriets »Vejledning om lovkvalitet«, og hvis man har interesse i at finde ud af, hvor det står, kan man nærmere bestemt se det på side 56, altså i Justitsministeriets »Vejledning om lovkvalitet«. Som eksempler på det kan jeg fra mit eget område – eksempelvis, som sagt – nævne følgende: Lovforslaget om dansk straffemyndighed, som bygger på Jurisdiktionsudvalgets betænkning fra 2007, blev ikke sendt i høring.
Det samme gælder det lovforslag om seksualforbrydelser, som bygger på Straffelovrådets betænkning fra 2012; det lovforslag blev altså heller ikke sendt i høring.
Tilsvarende vil forslaget til en ny PET-lov, som bygger på det såkaldte Wendler Pedersen-udvalgs betænkning og den politiske aftale mellem Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, heller ikke blive sendt i høring.
Og virkeligheden er, at mange andre eksempler også kunne nævnes.
Som bekendt har regeringen indgået en politisk aftale med Venstre og Det Konservative Folkeparti om en ny offentlighedslov, der skal afløse den nugældende offentlighedslov, som er fra tilbage i 1985.
Jeg må sige, at jeg er meget tilfreds med, at regeringen nu på baggrund af en meget bred politisk aftale jo så selvfølgelig har fremsat et forslag til en ny offentlighedslov.
Lovforslaget udbygger på en lang række punkter den gældende offentlighedslovs grundlæggende principper om åbenhed og demokratisk kontrol med den offentlige forvaltning.
Ændringer af offentlighedsloven er bedst lavet med brede flertal i Folketinget, så de fælles spilleregler for offentlighed i forvaltningen og også kontrol med magthaverne er bredt anerkendt og accepteret på tværs af politiske skel.
Derfor er det selvfølgelig også med stor tilfredshed, at jeg har noteret mig, at mere end to tredjedele – altså mere end to tredjedele – af Folketingets mandater står bag den politiske aftale om en ny offentlighedslov.
Som alle ved, har der været en stor debat om den nye offentlighedslov.
Og i den forbindelse er det selvfølgelig værd at minde om, at der i dag i den gældende lov jo allerede findes regler, der begrænser adgangen til aktindsigt.
Nogle gange, når man lytter til debatten, kan man få den modsatte opfattelse, men virkeligheden er faktisk den, at der i den gældende lov og de gældende regler i dag allerede findes regler, der begrænser adgangen til aktindsigt.
Som bekendt har den debat, der har været om offentlighedsloven i de senere år, navnlig drejet sig om den såkaldte ministerbetjeningsregel.
Der blev bl.a. peget på, at reglen var for upræcis og kunne opfattes som en blankocheck til at meddele afslag på aktindsigt.
Den kritik er en kritik, vi har lyttet til.
Reglen om ministerbetjening er således blevet præciseret i regeringens lovforslag.
Begrebet ministerbetjening er nu taget ud af lovteksten, og i stedet står der direkte i bestemmelsen, hvornår dokumenter kan undtages fra aktindsigt.
Formålet med reglen er, at ministeren og embedsmændene får et rum, hvor der kan være fortrolighed omkring de politiske processer.
Det er der behov for.
Det handler jo bl.a. om at sikre, at skiftende regeringer kan fungere og modtage en tilstrækkelig kvalificeret rådgivning.
Det er en forudsætning for, at vi kan have et velfungerende regeringsapparat.
Der er grund til at fremhæve, at den nye offentlighedslov lægger op til væsentlige forbedringer af åbenheden i forvaltningen.
Det kan f.eks. nævnes, at den nye offentlighedslov i modsætning til i dag også vil gælde for selskaber, hvor det offentlige har en betydelig ejerandel, ligesom Kommunernes Landsforening, Danske Regioner fremover vil være omfattet af loven.
I modsætning til i dag vil man efter den nye lov kunne få aktindsigt i såkaldte bødeforelæg, som selskaber har vedtaget i forhold til f.eks. Arbejdstilsynet, fødevare- og miljømyndighederne.
Det betyder, at offentligheden i videre omfang kan få indsigt i sagkyndiges udtalelser om f.eks. videnskabelige og tekniske forhold.
Det lovforslag, som jeg har fremsat for Folketinget her den 7. februar 2013, udmønter den brede politiske aftale, som blev indgået i efteråret.
Og lovforslaget er i overensstemmelse med den politiske aftale baseret på det lovudkast, som er indeholdt i Offentlighedskommissionens betænkning fra 2009.
Offentlighedskommissionen havde den daværende Folketingets ombudsmand, Hans Gammeltoft-Hansen, som formand.
Kommissionen var bredt sammensat med repræsentanter fra både det offentlige, universiteterne, andre undervisningsinstitutioner og også pressen.
Alle synspunkter for og imod aktindsigt er blevet vendt og drejet under kommissionens arbejde, og resultatet af de overvejelser, som fandt sted i kommissionen, er blevet til en betænkning i to bind på hele 1.216 sider for at være præcis.
Offentlighedskommissionens betænkning og det deri indeholdte lovudkast har på sædvanlig vis været sendt i høring.
Der har været tale om en bred høring, der har omfattet alle interesserede parter.
Lovudkastet har endvidere som nævnt været genstand for omfattende offentlig debat.
Det gælder ikke mindst i forhold til den såkaldte ministerbetjeningsregel, som jeg har noteret mig at stillerne af hasteforespørgslen især har henvist til i forbindelse med spørgsmålet om, hvorfor lovforslaget ikke har været sendt i høring.
Så for nu at sige det helt klart: Når regeringen ikke har sendt forslaget til en ny offentlighedslov i høring, hænger det sammen med, at lovforslaget som nævnt er baseret på Offentlighedskommissionens lovudkast, der allerede har været gjort til genstand for en bred høring og også for en omfattende offentlig debat.
Regeringen har med andre ord fulgt det, som er sædvanlig praksis, altså at et lovforslag ikke sendes i fornyet høring, hvis det bygger på en betænkning, der har været i høring.
Jeg vil i den forbindelse gerne minde om, at den tidligere regerings forslag til en ny offentlighedslov ud fra samme synspunkt heller ikke – heller ikke! – blev sendt i høring forud for fremsættelsen for Folketinget, hvilket jo dengang ikke gav anledning til nogen kritiske røster.
Derudover vil jeg sige, at der ud over den omfattende debat, der allerede har været, også fortsat selvfølgelig vil være lejlighed til at få debatteret og belyst de forskellige synspunkter vedrørende indholdet af forslaget til en ny offentlighedslov; det siger sig selv.
Jeg vil her afslutningsvis pege på, at Justitsministeriet efter vedtagelsen af lovforslaget vil udstede en vejledning, der uddyber reglerne i den nye offentlighedslov.
Denne vejledning vil blive sendt i høring, således at vi får sikret, at vejledningen er både tilgængelig og pædagogisk og samtidig efterkommer det behov, der måtte være for uddybende forklaringer af lovens regler.
Så vil jeg i øvrigt her i dag ikke gå nærmere ind i spørgsmålet om indholdet af lovforslaget, som vi jo alle sammen får tid til at bruge masser af tid på her, når det førstebehandles den 26. i denne måned.
Når den tid kommer, altså når vi førstebehandler og i øvrigt igangsætter behandlingerne, siger det selvfølgelig sig selv, at jeg er indstillet på at svare på alle de spørgsmål, som lovforslaget måtte give anledning til.
Tak for ordet.