Helge Adam Møller (KF), 2008-11-04:
Det passede ikke, det var faktisk 46 pct., der sagde, at det var rigtigt, at vi deltog, og det var 38 pct., der sagde, at de syntes, det var forkert, og så var der 16 pct., der ikke tog stilling.
Men 46 er altså lidt mere end 38.
Men uanset hvad holdningen er, er det jo interessant, at der er sådan nogle meningsmålinger, og jeg vil da godt bruge mine knap 5 minutter til at fortælle lidt om - både til dem, der ikke har taget stilling, og for den sags skyld også dem, der er imod, at vi er i Afghanistan - hvorfor jeg og mit parti synes, at det er rigtigt, at vi er i Afghanistan.
De tekniske detaljer i forslaget er der andre der har fortalt om, men vi er jo i Afghanistan af to, skal vi sige officielle grunde.
Den ene er, at FN's Sikkerhedsråd i fuldstændig enighed, alle 15 lande, har bedt os og andre lande om at deltage.
Det er der så knap 40 lande der gør i øjeblikket.
Se, det er de sådan officielle grunde.
Men hvad så med de ting, der måske i virkeligheden spiller en - i hvert fald følelsesmæssigt - meget større rolle for mig og for min holdning og, tror jeg, for mange andre menneskers holdning?
Der skal vi prøve at gå 7 år og 1 måned tilbage i tiden.
Det var dengang, Taleban herskede i Afghanistan og der var snesevis af terroristtræningslejre i Afghanistan, hvor terrorister fra Al-Qaeda blev uddannet.
De blev uddannet til at slå civile og uskyldige ihjel, og de var gode til det.
Det så vi bl.a. i New York og Washington og mange andre steder.
De blev uddannet i Afghanistan.
Hvis man var modstander af systemet - og det var der jo en del der var for 7 år siden i Afghanistan - så endte man ofte på stadion i Kabul.
I dag bruger man også stadion i Kabul - hovedstaden i Afghanistan - man spiller fodbold stort set hver søndag.
Men dengang blev der med jævne mellemrum udkommanderet tusinder og atter tusinder af almindelige afghanere, og så skulle de overvære de offentlige henrettelser, der foregik på fodboldstadion dengang.
Den ene halvdel blev halshugget, og den anden halvdel blev hængt - eller også var det omvendt.
Hvordan var situationen så dengang for specielt kvinder, eller endnu mere nøjagtigt for piger?
Der bor ca. 25 millioner i Afghanistan, og det gjorde der også dengang.
Der var nul piger, der gik i skole.
Der var ikke en eneste afghansk pige, der gik i skole for 7 år og 1 måned siden.
Det var forbudt ved lov af Taleban, at man kunne få nogen form for uddannelse.
I dag er der mere end 2 millioner afghanske piger, der får en uddannelse.
Dengang var der ca. 15 pct., der havde adgang til sundhedsydelser, og i dag er det ca. 80 pct. af befolkningen.
Alt det er nogle af de grunde til, at den konservative folketingsgruppe og Det Konservative Folkeparti varmt går ind for, at vi vedtager dette beslutningsforslag.
Når hr. Frank Aaen startede med at sige, at så er vi jo enige, vil jeg sige: Nej, vi var ikke enige, og jeg gav ikke udtryk for, at jeg var enig på noget som helst område med hr. Frank Aaen, tværtimod.
Og det er derfor ikke et lille flertal i FN - og det troede jeg sådan set også Enhedslisten indimellem havde lidt respekt for - det er et fuldstændig enigt Sikkerhedsråd i FN, altså store og små nationer, der har opfordret, ja, appelleret til hr. Frank Aaen og til mig og til udenrigsministeren om, at vi deltager.
Det er den folkevalgte regering, den regering, som den fattige befolkning har valgt - det ved jeg godt at hr. Frank Aaen heller ikke har nogen respekt for - der også beder os om at være der.
Jeg lytter mere til den, end jeg lytter til hr. Frank Aaen.