Per Clausen (EL), 2010-01-14:
Det er selvfølgelig meget positivt, at der er en bred enighed i Folketinget om, at kunst og kultur er vigtige og væsentlige forudsætninger for såvel den menneskelige udvikling som for den samfundsmæssige udvikling.
Den enighed er det selvfølgelig værd at holde fast i, men spørgsmålet er, om det er den rigtige udmøntning af den enighed, når man i første omgang, da vi fik en ny regering tilbage i 2002, starter med at skære ned på kulturområdet og efterfølgende sørger for, at der cirka er det samme beløb til rådighed uden at tage hensyn til løn- og prisstigninger.
Det synes jeg i grunden ikke.
Hvis jeg skal være helt ærlig, ville jeg blive alvorligt bekymret for, hvad der ville ske, hvis der var nogen, der turde sige, at de ikke syntes, at kunst og kultur var vigtigt.
Kigger vi nemlig på nogle af de andre områder, som man siger er vigtige, er det jo ret indlysende, at man afsætter flere midler og i det mindste sørger for, at bevillingerne ikke udhules, på grund af at man ikke tager højde for løn- og prisstigninger.
Det første, jeg vil sige, er altså, at det er meget godt med en fælles erkendelse af, at det her er vigtigt, men det er nødvendigt, at denne fælles erkendelse også følges op med penge og ressourcer til området.
Det samme gælder en anden vigtig forudsætning, nemlig at skabe gode vilkår for kunstnernes udfoldelse.
Det gælder ikke mindst den store gruppe kunstnere, der ikke er kommet i den situation, at de på nuværende tidspunkt kan tjene
tilstrækkeligt mange penge på deres arbejde som kunstnere
, og den næsten lige så store gruppe kunstnere, der aldrig kommer i den situation, fordi det ikke med de økonomiske vilkår, der er i Danmark, er muligt at leve af kunstproduktion, medmindre man også får en offentlig støtte.
Her må jeg bare sige, at problemet efter min opfattelse er, at vi stadig væk mangler at finde en løsning på problemet med, hvordan vi sikrer, at kunstnere også i den situation, hvor de ikke umiddelbart har en indtægt, har gode økonomiske vilkår.
Den tredje diskussion, som jeg også synes er vigtig at tage op, er den, der undertiden foregår under temaet armslængdeprincippet.
Den kan selvfølgelig også foregå under det tema, at man vil modvirke censur og selvcensur og mange andre ting.
Jeg må sige, at jeg på det område er direkte skuffet over det forslag til vedtagelse, der er kommet fra VKO og vistnok også Liberal Alliance, for vi har faktisk i flere omgange haft en diskussion om, at vi måske er kommet til at regulere kunststøtten lidt for tæt.
Det gælder også et par af de forlig, som Enhedslisten har været med i.
Vi har lavet lidt for mange puljer og opdelinger, fordi vi hele tiden har et eller andet godt og gunstigt formål, som vi gerne vil have løftet, og så trækker vi penge ud af den generelle støtte og bruger dem til nogle specifikke formål.
Jeg har faktisk forstået, at der er enighed om, at der kunne være grund til at kigge på, om vi ikke er gået for vidt med hensyn til detailregulering.
Det er jo en helt anden diskussion end den, at der er ledende politikere i det her land, som tror, at vejen til folkelig popularitet består i at anklage forskellige kunstnere for at lave noget, der ikke har en kunstnerisk kvalitet eller har et forkert politisk indhold.
Det er sådan en diskussion, hvor vi i stedet for at starte med at skælde ud på hinanden kunne diskutere, om der ikke er et reelt behov for at kigge på nogle af støtteordningerne for at se på, om der ikke burde være mere armslængde til dem, og dermed sikre en større frihed.
Den diskussion troede jeg at vi kunne tage, men jeg må så bare konstatere, at det åbenbart er endt med, at Venstre, De Konservative, Dansk Folkeparti og Liberal Alliance synes, at det er rigtig godt, som det er.
Det er jo ikke noget overraskende synspunkt fra en regerings side, men jeg synes bare, at det er lidt ærgerligt, for jeg tror sådan set, at det kunne være en diskussion.
Det spændende ved den diskussion er jo, at den kan man godt føre, uden at man nødvendigvis behøver at starte med at skændes om, hvorvidt der er for mange eller for få penge i systemet.
På den baggrund synes jeg, det er rigtig ærgerligt, at Det Konservative Folkeparti, på trods af at de vistnok nærmest er enige i det, der står i vores forslag til vedtagelse, alligevel ender med at lave en regeringsvedtagelse, hvor hovedbudskabet er, at alt er rigtig godt, og i den udstrækning det kan blive bedre, har ministeren allerede tænkt tankerne, og alle de forlig, som vi indtil nu har lavet, er perfekte, så der er ikke brug for noget nyt.
Det synes jeg er lidt ærgerligt, men jeg håber på, at den her debat kan medvirke til at skabe forudsætningerne for, at vi kan få nogle brede forhandlinger om den fremtidige kulturpolitik.
Og så kan det jo være, at tingene alligevel kan blive en lille smule forbedret hen ad vejen.