Per Stig Møller (KF), 2007-04-12:
Jeg vil godt takke for forespørgslen.
Som det fremgår af det, hr. Frank Aaen sagde her, er det et meget vigtigt tema, som Enhedslisten ønsker drøftet i dag, og det vil vi også bidrage til.
For alle de ting, som hr. Frank Aaen siger, kan jeg jo godt skrive under på.
Vi ønsker ordentlige arbejdsvilkår, vi ønsker anstændigt arbejde, og vi ønsker også respekt for både arbejdsmiljø, arbejdstagernes sundhed og selvfølgelig miljøet.
Af en nylig rapport fra Verdensbanken kan man udlede, at den stærke vækst i mange udviklingslande fra slutningen af 1990'erne til nu har løftet op mod 140 millioner mennesker ud af fattigdommen.
Og tænk også på, hvor mange millioner der er blevet løftet ud af fattigdommen i det sidste tiår i Kina.
Det skal vi selvfølgelig være glade for, men det fører også til et øget fokus på grundlæggende vilkår som arbejdsforhold og miljø, præcis som hr. Frank Aaen rejste det.
Heldigvis siger erfaringen os jo, at når et land bliver rigere, begynder det også at gøre noget ved miljøproblemerne og ved forholdene for arbejdstagerne.
Markedet tvinger så at sige en ny udvikling i gang, men markedet kan selvfølgelig ikke klare reguleringen alene.
Derfor har der aldrig hersket tvivl om, at der må udformes politikker, der sender de rigtige signaler til markedet.
Det er den politiske beslutning.
Og det kendetegnende ved det frie marked er jo netop, at det agerer efter spilleregler og inden for rammer, som er politisk besluttede.
Derfor er debatten også rigtig relevant.
De grundlæggende vilkår, som forespørgslen fokuserer på, nemlig løn, arbejdsforhold, arbejdstagerrettigheder, miljøbeskyttelse og beskatning, er således alle afhængige af de signaler, som landenes egen regulering i form af lovgivning osv. sender til markedet.
I takt med internationaliseringen og globaliseringen er disse spørgsmål også blevet globale anliggender og kræver derfor globale aftaler, og det er derfor, vi har internationale konventioner.
Arbejdstagerområdet er bl.a. reguleret af de 187 ILO-konventioner, der er vedtaget siden 1919.
Og på miljøområdet er der over hundrede regionale og globale aftaler.
Men signalerne til markedet fra disse internationale standarder udebliver, hvis de ikke implementeres nationalt.
Mangelfuld regeringsførelse, dårlig økonomi og svag kapacitet er vigtige forklaringer på, at udviklingslandene ikke formår implementeringen.
Derfor er god regeringsførelse og kapacitetsopbygning helt centrale elementer i både den bilaterale og den multilaterale danske udviklingspolitik og bistand.
Handelspolitikkens fornemste opgave i denne sammenhæng er at bidrage til en globalt bæredygtig økonomisk vækst.
Derfor bør både arbejdsforhold og miljø efter dansk opfattelse være en del af de internationale forhandlinger om at sikre øget handelsliberalisering.
EU's såkaldte GSP+-arrangement ansporer f.eks. udviklingslandene ved at sikre ekstra toldnedsættelser for eksporten til EU, såfremt landene har ratificeret og implementeret en række internationale standarder for arbejdsforhold, miljø og god regeringsførelse.
Regeringen lægger også vægt på, at danske virksomheder i udlandet efterlever de normer for socialt og miljømæssigt ansvar, der kendes som Corporate Social Responsibility, normalt forkortet CSR.
Et stigende antal danske virksomheder indgår i dette arbejde, bl.a. i FN's Global Compact.
Danmark støtter aktivt arbejdet med forbedring af arbejdstagerrettigheder og sociale forhold på globalt plan under ILO's Decent Work Agenda, sådan som hr. Frank Aaen også efterlyste det.
Denne dagsorden for anstændigt arbejde fremmer bl.a. medlemsstaternes ratificering og implementering af grundlæggende konventioner om f.eks. foreningsfrihed, retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger samt forbud mod diskrimination og de værste former for børnearbejde og tvangsarbejde.
EU besluttede i 2005 som opfølgning på ILOrapporten om den sociale dimension og globaliseringen at fremme samarbejdet mellem WTO og ILO om handel og arbejdstagerrettigheder.
I december 2006 støttede Rådet, at ILO's decent work-koncept, anstændigt arbejde-begreb, skal indarbejdes i EU's interne og eksterne politikker; det gælder bl.a. i udvidelsesforhandlinger, naboskabsprogrammer, udvikling og handel.
I forbindelse med fastsættelsen af dagsordenen for de multilaterale forhandlinger under WTO's Doharunde har Danmark og EU arbejdet aktivt, men forgæves, indrømmer jeg, på at inddrage handel og arbejdstagerrettigheder som forhandlingsemne.
Vi ønskede det inddraget, men det ønskede en række lande altså ikke.
Derfor støtter regeringen EU's bestræbelser på at fremme sociale rettigheder og arbejdstagerrettigheder i de handelsaftaler, som vi så laver med vækstmarkederne i Asien og Latinamerika, hvorom der snart skal forhandles, og der er det vigtigt, at arbejdstagerrettighederne, ILO's politik, indgår i vores aftaler.
Danmark har igennem mange år lagt stor vægt på at fastholde EU's lederrolle i gennemførelsen af en ambitiøs international miljøregulering.
Danmark har også i de senere år taget flere internationale initiativer, der sigter på at styrke det internationale samfunds fokus på sammenhængen mellem miljø og den økonomiske globalisering, som øget samhandel er udtryk for.
Den overordnede udfordring består i at bryde koblingen mellem økonomisk vækst og accelererende miljøbelastning, ikke mindst i de nye vækstøkonomier, for vi ved jo, at hvis man bare har økonomisk vækst uden miljøhensyn, så kommer der altså en regning senere, som nedsætter den økonomiske vækst.
Det er nemlig vigtigt, at vi sender signaler til de europæiske markeder og til de store udledere af CO2, som endnu ikke har forpligtet sig internationalt.
For os er det en mærkesag, hvilket bl.a. har ført til, at Danmark fik tildelt og påtager sig værts- og formandskabet for FN's klimakonference i 2009, som FN's generalsekretær nu taler om måske kan blive i 2008, og det vil vi da hilse velkommen.
Det her understøttes jo af Udenrigsministeriets nylige studie af, hvordan udenrigspolitikken i bred forstand kan spille en tydeligere rolle, når det gælder om at fremme en mindre CO2-afhængig globaløkonomisk udvikling, og vi arbejder nu videre med anbefalingerne, også i EU.
Det netop afholdte ministermøde i FN's miljøprogram UNEP blev på dansk foranledning afholdt under overskriften »Miljø og globalisering«.
Debatten blev understøttet af en studie iværksat af Udenrigsministeriet, og på mødet, som også generaldirektøren for WTO deltog i, foreslog den danske miljøminister, at der udvikles internationale normer for inddragelse af miljøhensyn, når virksomheder træffer beslutninger om investeringer i udlandet, præcis for at imødegå nogle af de uheldige virkninger, som hr. Frank Aaen nævnte.
Vi regner med, at vi får resultater, som vil blive omsat i en række forslag til mere indgående drøftelse.
Sidst, men ikke mindst, er miljø et af de største indsatsområder i den danske udviklingsbistand.
Formålet er at fremme bæredygtig udvikling i udviklingslandene og at afhjælpe belastningen af miljøet på globalt, nationalt og lokalt plan.
Dette styrker modtagerlandenes muligheder for selv at løfte hovedansvaret på længere sigt.
Det fremmer også miljø som et tværgående hensyn gennem direkte miljøindsatser både multilateralt og bilateralt.
Mange indsatser bidrager direkte og indirekte til at styrke udviklingslandenes gennemførelse af forpligtelserne i de internationale miljøaftaler.
Som led i udviklingssamarbejdet har vi også i OECD-DAC været med til at udarbejde en vejledning for, hvordan udviklingslandene kan fremme en bæredygtig udvikling gennem skattereformer på miljøområdet.
Angående skat er det jo næppe nogen hemmelighed, at skattesystemet er blevet genstand for konkurrence mellem staterne.
Nogle lande har indledt, hvad der kaldes unfair eller skadelig skattekonkurrence for at tiltrække virksomheder og dermed arbejdspladser fra andre lande.
Danmark og flere andre lande har indført særlige værnsregler for at imødegå aggressiv nedsættelse af grundlaget for dansk beskatning.
Vi er også sammen med den øvrige del af Norden indgået i fælles forhandlinger med lande, som har en lav beskatning, der kan udnyttes til omgåelse af de nordiske landes skatteregler.
Derudover har Danmark i EU og OECD gennem flere år arbejdet aktivt med tiltag til imødegåelse af skadelig skattekonkurrence.
Et sådant internationalt samarbejde modvirker, at den øgede globalisering medfører et globalt kapløb mod bunden i forhold til beskatningen.
Men om sammenhængen mellem handel og beskæftigelsesforhold har ILO og WTO i en rapport fra februar i år bl.a. konkluderet, at handelsliberalisering skaber behov for omstrukturering og fører til både nedlæggelse og skabelse af arbejdspladser.
Sådan er det jo.
Ifølge OECD foreligger der ej heller dokumentation for, at virksomheder, der lægger deres produktion i de nye vækstøkonomier, gør det for at spare på miljøomkostningerne.
Dertil udgør miljøudgifterne faktisk som oftest en alt for ubetydelig del af virksomhedernes samlede omkostningsbillede.
Så det er altså ikke derfor, de flytter.
Der er altså ikke belæg for Enhedslistens indledende antagelse.
Man kan være, som det er fremgået, enig i, at det er en stadig udfordring at sikre, at verdens regeringer sender de rette signaler til markedet om en bæredygtig udvikling og udvikler internationale aftaler for at sikre en bæredygtig udvikling, både hvad angår miljø og arbejdsmiljø og arbejdstagerforhold.