runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Hækkerup (S), 2009-03-25:
Jeg vil lidt tilbage til integrationssporet, for det er jo her for ganske nylig, vi har fået en rapport, som viser, at der er 47.000 nydanske børn og unge, som enten er på kanten af samfundet eller kan risikere at komme det, og jeg tror sådan set, at integrationsministeren og jeg hurtigt kan blive enige om, at det fremstår som en kæmpeudfordring for det danske samfund.
Og jeg skal måske for en god ordens skyld sige, at noget af det, som der peges på i rapporten, er, at der for nogle forældre, for nogle, understreger jeg, er tale om ikke at have noget arbejde, ikke at være særlig god til dansk og have en begrænset viden om samfundet, og at der for nogle af børnene selv, ikke for alle, men for nogle af dem, også er tale om dårlige danskkundskaber, og endelig at der for nogle arbejdsgivere, og igen, langtfra for alle, men for nogle, er tale om direkte at fravælge nydanske ansøgere.
Det, som jeg gerne vil spørge ministeren om i første række er, hvad der er regeringens eller statens ansvar i den her forbindelse, og helt konkret, om integrationsministeren kunne forestille sig, at man enten tog initiativ til at lave et videncenter for integration, der en gang om året kunne fortælle, hvordan det så går med at få løst de her problemer, hvad enten de knytter sig til de problemer, der er hos nogle forældre, hos nogle børn eller hos nogle arbejdsgivere, eller at man kunne lave en ordentlig redegørelse til Folketinget, der viste: Hvordan går det så med at nå de her mål, for så vidt angår netop dansk hos forældrene, viden om samfundet og det problem, som vi også ved der er hos nogle børn, nemlig det der med, hvor god man er til dansk, og med hensyn til arbejdsgiverne osv. osv.? Min politiske pointe er: Kan vi få det samlet op en gang om året, og jeg er sådan set ligeglad med, hvad for en ramme, vi lægger det i - eller jeg er ikke ligeglad med det, men det er mindre vigtigt i forhold til den politiske pointe - sådan at vi bliver ved med at forholde os til det her problem, sådan at vi bliver ved med at have fokus på alle de der forskellige ting, vi skal tage fat i, hvis vi skal løse problemet?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2009-03-25:
Ombudsmanden har ikke sagt noget om, at der er nogle papirer, som skulle have været udleveret, og som ikke er udleveret.
Det, Ombudsmanden siger, er, at vi i stedet for at sende en stak skulle have sendt to stakke.
Vi skulle have givet aktindsigten nogle uger før i stedet for at give den samtidig med partshøringen.
Det er set fra et formelt synspunkt hundrede halvtreds procent rigtigt, hvad Ombudsmanden siger, og det er klart, at det ikke vil ske igen.
Jeg synes, det er lidt upraktisk, men det er fuldstændig korrekt.
Det ændrer ikke ved beslutningsgrundlaget.
Som det så også fremgår, er der sendt en skrivelse om, at der er nogle andre dokumenter i sagen, som vi bør se på, og det gør vi naturligvis.
Det sidder mine embedsmænd med i øjeblikket, det siger sig selv.
Jesper Langballe (DF), 2009-03-25:
En onsdag for ikke så forfærdelig lang tid siden stillede min partifælle hr. Søren Krarup og jeg selv som medspørger et spørgsmål til kirkeministeren om biskop Søren Lodberg Hvas og provst Lars-Erich Stephansens sagsbehandling i præstesagen om den kvindelige præst Mette Villads Christensen i Rubjerg i Vendsyssel.
Det er en sag, der som bekendt er baseret på sladder og er uden nogen som helst substans.
Der er ingen anklager om tjenesteforsømmelse eller andet lignende.
Nu er præsten så fyret her i januar i år efter at være blevet indstillet til fyring af biskoppen i august.
Jeg vil sige, at jeg tror, at alle forstod, at kirkeministeren ikke ønskede at udtale sig om biskoppens og provstens sagsbehandling.
Men nu ligger sagen anderledes, for nu er det ministeren selv og hendes ministerium, der er kommet under kritik fra Ombudsmanden.
Det er en kritik for ikke at have ladet de rettigheder, præsten har efter partsoffentlighedsloven, komme hende til gode.
Hun har ikke fået udleveret de dokumenter, hendes advokat har bedt om.
Mit spørgsmål til kirkeministeren er nu, dels hvordan kirkeministeren stiller sig til den kritik, dels om kritikken giver kirkeministeren anledning til at genoptage sagen.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2009-03-25:
Jeg er jo nødt til at henvise til, at ingen kan sikre den, men at et flertal i Folketinget kan beslutte, at metroen ikke skal ligge lige der.
Men det er ikke mit område.
Jeg taler internt med trafikministeren om, hvordan jeg ser det, men det er trafikministerens endelige afgørelse sammen med Folketinget, og det respekterer jeg.
Bente Dahl (RV), 2009-03-25:
Tak, og det fører mig til det sidste spørgsmål: Hvordan forestiller kirkeministeren sig, at hun kan sikre Marmorkirken også for kommende generationer?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2009-03-25:
Vi har ca. 2.000 kirker i Danmark, og de fleste er fra middelalderen og er en fantastisk arv.
I København er byen jo brændt flere gange, så vi har kun Sankt Petri Kirke tilbage fra middelalderen.
Alle andre er nyere, og det er helt klart, at Marmorkirken, både med dens særlige konstruktion og særlige fremtræden og det sted, den ligger, er en særlig bygning, et særligt vartegn for Danmark langt ud over det at være kirke.
Det skal der ikke være nogen tvivl om.
Derfor er det klart, at man arbejder på, at den skal under UNESCO's kulturarv.
Det synes jeg er helt naturligt.
Det er et enestående område i København.
Bente Dahl (RV), 2009-03-25:
Jeg er jo ligesom ministeren klar over, at det er en lov, der er vedtaget i Folketinget, men jeg deler fuldstændig bekymringen for skaderne på kirken, og det er også baggrunden for mit spørgsmål.
Men en lov er jo ikke bare en lov - den kan administreres, og det kan gøres på forskellig vis, og det er også derfor, jeg mener, at vi må gøre en indsats for at få det uventede med ind i de beregninger, der er.
UNESCO vedtog i 2003 en konvention til beskyttelse af den immaterielle kulturarv.
47 lande har ratificeret den - Danmark har ikke gjort det endnu, men kulturministeren gav mig i sidste uge det svar på mit § 20-spørgsmål, at Danmark vil ratificere den inden sommeren 2009.
Opfatter ministeren Marmorkirken som en del af den immaterielle kulturarv - naturligvis også den materielle kulturarv - og skal kirken derfor ydes et specielt hensyn i planlægningen af et byggeri, der ifølge de nuværende planer går meget tæt på kirken?
Kirkeministeren er i Politiken den 24. marts 2009 refereret for at have udtrykt sin bekymring vedrørende det omfattende udgravningsarbejde, der muligvis kan få Marmorkirken til at styrte i grus eller på anden måde beskadige den, hvis ellers Metroselskabet får grønt lys til at gå i gang med byggeriet af den nye metro.
Jeg anerkender, at det er menighedsrådet, der har den afgørende bestemmelse over deres sognekirke, men da Marmorkirken er på UNESCO's observationsliste for umistelig kulturarv og denne kirke derfor har en mere omfattende betydning for os alle sammen i samfundet, vil jeg dels høre, om kirkeministeren mener, at ansvaret også ligger hos ministeren for netop denne kirke, dels vil jeg gerne bede ministeren om at uddybe sin bekymring som udtrykt i Politiken den 24. marts 2009 - det var i går.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2009-03-25:
Jo, men jeg er nødt til at sige, at i hvert fald en stor del af de ting, som sker allerede, og som måles, så vi kan se, hvad det er, der hjælper, rent faktisk sendes til Integrationsudvalget
Der er intet, der er mig kærere end at tale om integration, hvad enten det sker i Folketingssalen, eller om det sker i udvalgene eller i spørgetiden.
Jo oftere det siges, jo bedre, så det er jeg helt med på.
Men jeg vil bare bede om, at man så også gennemgår det, vi rent faktisk sender over, for vi sender den ene rapport efter den anden - kald det redegørelse, eller hvad man vil - hvor der på spørgsmålene er de svar, der efterlyses.
Det, vi også gør, er, at vi ustandselig laver resumeer af de svar, vi afgiver til Integrationsudvalget.
Jeg forstår godt, at hr. Hækkerup har svært ved at overskue det, for der er utrolig meget.
Det har jeg også meget svært ved selv.
Men det der med at lave et resumé af det hele ændrer jo ikke noget.
Jeg vil meget gerne tale om det også i Folketingssalen, men jeg er bare nødt til at sige, at de oplysninger løbende tilflyder Folketinget og offentligheden.
Ole Hækkerup (S), 2009-03-25:
Jeg tror, vi kan gøre det endnu bedre med hensyn til at få løst det her problem, hvis vi sørger for hele tiden at vende tilbage til det her i Folketinget.
Når jeg tror, det er vigtigt, at vi vender tilbage til det, uanset hvilket regi man lægger det i - om man lægger det i en årlig integrationsredegørelse, om man lægger det i et institut for integrationsvurdering - er det selvfølgelig, fordi det betyder, at ansvaret for, hvordan det her samfund udvikler sig i forhold til de børn, der er på kanten eller risikerer at komme på kanten, også er på Folketingets bord, sådan at det ikke kun er på kommunernes bord, men sådan at der også er et ansvar, vi kan samle os om i Folketinget.
Det er lige præcis det, der er min politiske pointe.
Nu kan jeg så forstå, at der er en redegørelse undervejs, som jeg ikke helt kunne placere ind.
I virkeligheden synes jeg, det ville være relevant, at man sørgede for at have en redegørelse hvert eneste år.
Vi kunne så fra Folketingets side følge op på, hvordan det går med de initiativer, der blev lanceret i forrige redegørelse, hvordan det går med de problemer, man i forrige redegørelse fandt ud af der var - sådan at vi også kunne se, hvor man skal sætte ind henne - hvor der dukker nye problemer op, og hvad vi skal gøre ved dem.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2009-03-25:
Det gør vi jo allerede, og vi ved, hvad det er, der virker, og hvad det er, der ikke virker.
Vi ved, hvad det er for nogle kommuner, der gør meget ved det, og det virker lige præcis, når kommunerne gør meget ved det, har fokus på integrationen på det politiske niveau, når kommunerne tør udnytte de redskaber, de allerede har.
Med hensyn til evalueringer vil jeg sige, at de hele tiden tilflyder Folketinget.
Vi har faktisk i lang tid været i gang med at forsøge at lave en redegørelse.
Problemet er, at der bliver ved med at komme nye ting, jeg også vil have med, fordi de er så gode, og derfor ligger den på mit bord.
Jeg har foreslået den, næsten fra jeg blev minister, og det er ikke embedsværkets skyld, at den ikke kommer ud, men samtidig er der jo altså kommet rapport på rapport på rapport, og vi måler og måler, og vi evaluerer.
Der er jo ikke nogen tvivl om, hvad der hjælper, og det, der hjælper, er også det, vi bruger.
Men man kan altså ikke få alle med i et hug, og derfor er det, at vi hele tiden skifter fokus og fokuserer på dem, der er de mest udsatte og svage.
Det er udmærket beskrevet i den rapport, og jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at det stadig væk er en gigantisk udfordring.
For det er altså der, det skal være forankret.
Ole Hækkerup (S), 2009-03-25:
For at vende tilbage til udgangspunktet: Er ministeren enig med mig i, at det her problem er af en sådan størrelse, at det ville være godt for det danske samfund, om vi sørgede for, eksempelvis en gang om året, at vende tilbage og se, hvordan det så går med det her?
Det kunne man enten gøre i en redegørelse til Folketinget, man kunne gøre det ved at lave et institut for integrationsvurdering, eller man kunne gøre det på en helt tredje måde.
Min pointe er: Vil ministeren tage initiativ til, at vi sørger for hele tiden at følge op på: Hvordan går det så?
Hvordan går det med de initiativer, vi har sat i værk?
Hvordan går det med at sørge for, at der er færre, som enten er på kanten af samfundet eller risikerer at komme på kanten af samfundet?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-25:
Jeg ved godt, at hr. Per Clausen ikke er så glad for markedet, men der er jo det ved markeder, at de bevæger sig dynamisk.
Så derfor er det ikke noget med, at markedet ændrer sig i morgen, markedet ændrer sig løbende.
Men når jeg ikke accepterer validiteten i de tal, jeg har været ude at kritisere, er det, fordi man der har underbygget sin påstand om, at der er for høj en DRG.
Det har man sagt at de her udbudsforretninger, som regionerne har skullet gennemføre i suspensionsperioden, viser.
Så derfor er det aldrig blevet valideret.
I øvrigt har reglerne altid været sådan, at priserne har skullet være genstand for en forhandling mellem Danske Regioner og privathospitalernes forening.
Det har kun været i yderste nødstilfælde, at sundhedsministeren kunne gribe ind og sige: Jamen så fastsætter vi en pris.
Per Clausen (EL), 2009-03-25:
Jeg kan forstå på ministeren, at der ikke har været nogen overbetaling indtil nu, overhovedet ingen.
Priserne har været de helt rigtige - lige indtil nu.
Men i morgen skal de så være 20 pct. lavere, for i morgen står vi i en ny situation.
Jeg synes ikke, at det lyder helt troværdigt, at det er sådan, udviklingen er foregået.
Jeg vil da godt spørge ministeren, om han ikke er enig med mig i, at når hans partiformand er i stand til med så stor præcision at sige, at priserne skal ned med omkring 25 pct. på privathospitalerne, så er der meget, der tyder på, at de forskere, der snakkede om en overbetaling på 10-20 pct., har været uhyre beskedne.
For der er vel ingen grund til at tro, at en konservativ minister spiller ud med et forslag, der vil undergrave erhvervslivets muligheder for at tjene penge.
Det kan næppe være udgangspunktet her.
Så jeg mangler helt ærligt forklaringen på, hvordan det kan gå til, at lige præcis i morgen er markedssituationen en anden, og så skal priserne sættes ned.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-03-25:
Den personlige samtale i jobcenteret har fokus på konkrete job og på jobsøgning.
Jobsamtalen er et vigtigt led i opgaven med at hjælpe den ledige til ordinær beskæftigelse på den hurtigste og mest direkte måde.
Formålet med jobsamtalen er for det første at tilrettelægge det individuelle kontaktforløb, for det andet at fastlægge indholdet i beskæftigelsesindsatsen og for det tredje jo også løbende at følge op på de indgåede aftaler.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at ordningen allerede i dag er meget fleksibel, fordi personer i tilbud ikke behøver at møde personligt op til samtalen.
Samtalen kan foretages telefonisk, digitalt eller på anden måde, hvis den ledige deltager i tilbud om f.eks. løntilskud eller virksomhedspraktik.
Og jeg forventer, at jobcenteret er opmærksom på at lægge samtalen på tidspunkter, hvor de ledige i tilbud har mulighed for at deltage.
Men hvis der opstår situationer, hvor det er vanskeligt for løntilskudspersonen at afvikle en personlig jobsamtale, vil jeg anbefale, at den pågældende taler med jobcenteret om at finde et bedre tidspunkt, og jeg vil også anbefale jobcentrene at udvise den fornødne fleksibilitet.
Jeg vil gerne understrege, at hensigten med disse samtaler jo ikke er at genere folk, men at hjælpe den ledige videre i et ordinært arbejde.
Jobcenteret kan jo efter min mening ikke hjælpe den ledige videre, hvis ikke der er en eller anden kontakt med den ledige.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-03-25:
Vil ministeren finde en mere fleksibel ordning over for ledige, som er ansatte på et løntilskudsjob, og som har svært ved at møde op til den personlige samtale?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-03-25:
Nu vil jeg sige til hr. Leif Lahn Jensen, at arbejdsfordelingsordninger jo kun kan etableres, hvis der er hjemmel til det i en kollektiv overenskomst.
Det vil sige, at det skal være aftalt mellem lønmodtagerne og virksomheden.
Det er jo ikke sådan, at en arbejdsgiver ensidigt kan diktere de her vilkår.
Sådan er reglerne for arbejdsfordeling, så derfor er det jo baseret på en gensidig aftale.
For jeg mener, at vi jo ikke kan være sikre på, at en arbejdsfordelingsperiode afløses af, at man bliver genansat.
Den kan jo meget vel resultere i, at man så alligevel bliver fyret.
Og hvis det så ligger meget langt ude i fremtiden, tror jeg, at mange havde været bedre tjent med at komme ind i et system, hvor man kunne give opkvalificering, efteruddannelse, uddannelse på et tidligere tidspunkt.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-03-25:
Så ministeren og jeg kan vel godt blive enige om, at det nu er lettere at være virksomhed, når man kan benytte sig af de her regler, men at det slet ikke er lettere at være de ansatte, for de har nu byttet et fast job væk - for at hjælpe hinanden, for at deles om arbejdet og for at hjælpe virksomheden, fordi virksomheden gerne vil have dem tilbage igen.
Men hvad sker der så?
Nu er de sådan set et jaget folk.
Jeg har snakket med nogle af dem ude i 3F Djursland, med nogle af dem, som virkelig ønskede det her, men var trætte af, at de nu skulle til at være ledige og nu skulle til at søge job.
De føler sig rent faktisk jaget, selv om de egentlig bare gør noget for hinanden og for virksomhederne.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-03-25:
Efter min mening er det altså ikke fornuftigt at overveje at give uddannelse som tilbud under en arbejdsfordeling, hvor en person kun har meget korte ledighedsperioder, mens de er ansat.
Altså, jeg tror ikke, at vi kan finde mange uddannelser her i landet, som gør det muligt at arbejde i 1 uge og gå i skole i 1 uge eller at gå 2 dage på arbejde og 3 dage i skole.
Jeg tror, at vi må benytte de andre midler, og jeg vil da opfordre virksomheder og medarbejdere til at benytte statens voksenuddannelsesstøtte eller bruge VEU-ordningen, som jo netop er beregnet til de her ting.
Der kan man jo så lave opkvalificering og efteruddannelse, men jeg tror, at det vil være en stor og tung ting at lave uddannelsessystemet om, sådan at det kan passe til alverdens virksomheders forskellige arbejdsfordelingsordninger.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-03-25:
Der er 20 virksomheder om ugen, der sender deres folk på fordeling, og det er mange.
Jeg har selv stået og sagt: Lad os hjælpe de her virksomheder, og det gør ministeren så også nu.
Nu har vi altså begge muligheder, hvorfor gør vi det så ikke?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-03-25:
Formålet med mere fleksible arbejdsfordelingsregler er jo alene at give virksomheder mulighed for midlertidigt at reducere produktionen uden at afskedige medarbejdere i situationer med vigende efterspørgsel efter virksomhedernes produkter, og der er med de mere fleksible regler om arbejdsfordeling således ikke tilsigtet ændringer af andre regelsæt, herunder mulighederne for at modtage dagpenge under uddannelse.
Jeg kan dog pege på den eksisterende mulighed for, at arbejdsgiveren og lønmodtageren kan aftale, at lønmodtageren deltager i uddannelse, hvor støtten består enten af statens voksenuddannelsesstøtte eller af VEU, voksen- og efteruddannelsesgodtgørelse, og hvor støtten har et ydelsesniveau, der svarer til arbejdsløshedsdagpenge.
Jeg er bekendt med, at denne mulighed anvendes af arbejdsgivere og lønmodtagere som et alternativ til arbejdsfordeling.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-03-25:
Jeg har stået hernede i salen nogle onsdage for at snakke om at gøre de her regler mere fleksible, og jeg er rigtig glad for, at ministeren nu kigger på det.
Ministeren har heller ikke været afvisende, men mente dog, at de ordninger, man i forvejen havde, egentlig var gode nok.
Det drejer sig om at få folk i arbejde, og det drejer sig om, at når folk går på dagpenge, skal de søge job, siger ministeren.
Altså, det drejer sig om at få dem i arbejde.
Det kan vi jo kun blive enige om det tror jeg ikke at der er nogen der kan blive uenige om - men kan vi ikke også blive enige om, at den bedste måde at komme i gang på selvfølgelig er ved at opkvalificere folk?
Når nu der åbnes op for en mere fleksibel måde at gøre tingene på omkring arbejdsfordelingen, hvorfor så ikke tage den bold?
Når man kan arbejde i 2 uger og gå ledig i 1 uge, ville det så ikke være det smarteste at gøre det på en sådan måde, at man kan uddanne sig imens i stedet for at bruge tid på at søge job, i stedet for at bruge tid på cv og alt muligt andet?
Hvilke andre muligheder har ministeren, hvilke andre forslag har ministeren til opkvalificering i den periode?
For det er jo det, de gerne vil.
De vil gerne blive bedre, og de vil gerne bevare den arbejdsplads, de har.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-03-25:
Reglerne om arbejdsfordeling gøres nu mere fleksible, og konkret betyder det, at en arbejdsfordeling fremover også vil kunne tage højde for treholdsskift og 7 døgns kontinuerlig drift, ved at den kan tilrettelægges med 2 ugers arbejde fulgt af 1 uges ledighed eller med 2 ugers arbejde fulgt af 2 ugers ledighed.
Formålet med de mere fleksible arbejdsfordelingsregler er alene at give virksomheder mulighed for midlertidigt at reducere produktionen uden at afskedige medarbejdere i situationer med vigende efterspørgsel efter virksomhedernes produkter.
Men det ændrer ikke ved, at personer, som er omfattet af en arbejdsfordeling, og som får supplerende dagpenge for de timer, hvor de ikke er i arbejde, er omfattet af nøjagtig samme regler som andre ledige, der får supplerende dagpenge.
Og når en person er ledig og modtager dagpenge, må der som altovervejende hovedregel ikke udbetales dagpenge til den pågældende under uddannelse.
Jeg har derfor ikke planer om at se på muligheden for at kombinere arbejdsfordeling med efteruddannelse.
Så vil jeg for god ordens skyld dog lige nævne, at der er en, om end meget begrænset, mulighed for at deltage i uddannelse, samtidig med at man modtager dagpenge.
Man kan nemlig bevare sin dagpengeret ved deltagelse i en uddannelse, hvis undervisningens varighed er under 20 timer om ugen og uddannelsen i sin helhed ikke er godkendt som støtteberettiget efter lov om statens uddannelsesstøtte.
Det er helt klart et fokusområde.
Men jeg tror, jeg må sige, at jeg selv mener, at det vigtigste er, at vi får de unge dirigeret ind i uddannelsessystemet.
For alle kriser rammer de ufaglærte hårdest, og vi ved, at man, når man har en uddannelse, klarer sig igennem.
Når vi følger skæbner igennem livet, kan vi jo se, at man gennemgående klarer sig bedre, når man har en erhvervsuddannelse, en faglig uddannelse, en videregående uddannelse.
Det er derfor, det har været bekymrende, at specielt mange unge mænd er droppet ud af uddannelsessystemet, og at mange unge med anden etnisk baggrund dropper ud.
Og derfor skal vi gøre en kraftanstrengelse i de kommende år - og det gælder kommunerne, og det gælder uddannelsesinstitutionerne - og bruge nogle af de virkemidler, vi har, og som vi ved virker, med mentorer, særlig hjælp osv., til at få dem gelejdet ind i et uddannelsesforløb.
Det er jo det, der langsigtet vil hjælpe de mennesker.
Julie Rademacher (S), 2009-03-25:
Er det så hermed et løfte, jeg hører fra ministeren om, at ministeren vil sikre alle unge beskæftigelse, lad os sige, de næste 5-10 år?
Er det, jeg hører ministeren sige, at man som regering vil gøre alt for at sikre unge beskæftigelse de næste 5-10 år?
Leif Lahn Jensen (S), 2009-03-25:
Jeg er faktisk meget glad for det svar, jeg har fået.
Som noget nyt er jeg faktisk meget glad for det svar, ministeren har givet mig.
Det er jo rart.
Det er jeg, fordi jeg har fået en henvendelse fra en mand, og jeg skal i hvert fald nu have undersøgt, om tingene er sket korrekt.
Det er en mand, som har fået løntilskud i en børnehave, og som ikke kunne møde til den her samtale, fordi det jo var svært at gå i arbejdstiden.
Vedkommende sagde til mig, at han enten skal tage fri og miste sin løn, for det står der i lovgivningen, ellers må han gøre det i fritiden, hvor han også skal bruge tid på at søge alle de job.
Men ministeren siger virkelig, at der simpelt hen er mulighed for det.
Man behøver ikke at møde op.
Man kan tage det telefonisk, og det kan man selvfølgelig også gøre ude fra de steder, hvor man nu er i de her job.