Steen Gade (SF), 2014-10-24:
Tak for ordet.
Vi sambehandler jo tre redegørelser om Norden, Østersøen og Arktis.
Og kernen i det er det nordiske samarbejde, kan man sige, så derfor vil jeg starte med det.
Men man kan heller ikke se bort fra, at selv om der er en kerne, er der også pæne forskelle i forhold til de andre områder.
Hvad er vigtigt i forhold til Østersøsamarbejdet, og hvad er vigtigt i forhold til det arktiske?
Jeg tror måske, det ville være godt at betragte vores nordiske samarbejde som et af de kernesteder, hvor vi, om end vi ikke skal lægge en absolut fælles linje i forhold til de andre organer, måske godt kan bruge det samarbejde lidt mere aktivt til at få snakket nogle ting grundigt igennem.
For som nordiske lande samlet set – og ikke bare som enkeltlande – har vi en ganske særlig interesse i Arktis.
Hvad angår Norden, har regeringen jo lagt op til, at det nordiske samarbejde skal opprioriteres.
Det er vi i SF fuldstændig enige i, og jeg tror, som også hr. Bertel Haarder var inde på, at der er en bedre mulighed, end der har været i en del år, for faktisk at gøre det i praksis.
Men når jeg så følger det – jeg har ikke altid fulgt det særlig meget, for jeg har vel dybest set tænkt, og tænker vel stadig, at det vigtigste samarbejde, vi har, er det europæiske, for det er der, det sner; det er der, vi kan få nogle direkte resultater – og efter at jeg har beskæftiget mig med det, kan jeg sige, at der også er en række muligheder i det her samarbejde, der ikke udnyttes fuldt ud.
Bertel Haarder var inde på nogle metoder, som måske kunne styrke det.
Man kan sige meget om Europa-Kommissionen osv., men på en eller anden måde er de en dynamo, og vi mangler en dynamo i det nordiske samarbejde.
Mit råd til regeringen i forhold til formandskabet, det danske formandskab, der starter om et par måneder, vil være virkelig at få udrustet den mekanisme, som man jo så er enige om vi skal have, så den virkelig bliver dynamisk og kommer med nye initiativer.
Jeg kan nævne en ting, som jeg selv gennem årene har været optaget af, og som hr. Bertel Haarder nævnte som et af Nordens styrkeområder, nemlig bistanden til udviklingslande.
Ja, vi er kæmpestore hver for sig.
Men vi er virkelig store, hvis vi lægger nogle af kræfterne mere sammen, og jeg vil gerne sige til udenrigsministeren – nu er udviklingsministeren her jo ikke – at jeg faktisk synes, vi skulle være meget mere aktive på det punkt.
Behøver Danida, Norad og Sida, som de hedder i de tre skandinaviske lande, være der samme sted?
Det er ikke særlig hensigtsmæssigt.
Jeg ved godt, der samarbejdes, men det er ikke det, jeg snakker om.
Jeg snakker jo faktisk om at lægge æggene meget mere radikalt sammen, end vi har set.
Det var bare et eksempel.
Ellers vil jeg sige, at jeg synes, der er gode prioriteringer, og jeg synes faktisk, at social dumping skulle opprioriteres i diskussionen.
Om arbejdet med grænsehindringer vil jeg sige, at jeg støtter det fuldt og helt.
Men det er interessant, at når man så sammenligner med, hvordan man har harmoniseret på EU-plan – for det er jo dybest set harmonisering, vi snakker om; i EU-sammenhæng lyder det tit negativt i folks ører, mens det i forbindelse med nordiske samarbejde lyder pænere – så kan man se, at vi ikke har en mekanisme, der giver sikkerhed for, at vi harmoniserer på et højere beskyttelsesniveau.
Det har man da trods alt i EU, men i det nordiske samarbejde har vi ikke en sådan mekanisme, og jeg vil opfordre regeringen til i hvert fald at få det skrevet ned, så det hele tiden bliver tænkt ind, at når vi fjerner grænsehindringer, så er det samtidig også, for at vi vil have det højeste beskyttelsesniveau i forhold til miljø, sikkerhed osv.
Så skal det handle om Østersøsamarbejdet.
Jeg er enig i, at det skal fokuseres.
Jeg kunne ønske mig, at det hav, som binder Østersøområdet sammen, fik en højere prioritet.
Altså, forureningsproblemerne er massive.
Vi har HELCOM, men der er altså for lidt power her, for med de stigende temperaturer, vi får i vores have – og lige nu er det jo der, CO2'en går ned, det er jo der, der for alvor sker noget; vi har jo sådan en vis stilstand i temperaturstigningen på landjorden, men der sker noget i havet – så er Østersøen enormt udsat i de kommende år.
Derfor må der altså nogle tiltag til af betydelig mere bindende karakter.
Så det er en opprioritering og et ønske om, at HELCOM og Østersørådet og det der bliver lidt mere powerfuldt og kommer til at hænge mere sammen.
Det skal også hænge sammen med EU's strategier, så det er jo ikke en simpel sag.
Det ved jeg godt.
I forhold til Østersørådet nævnte Bertel Haarder temaet med Rusland.
En vigtig del af, at Østersørådet blev oprettet i sin tid, var jo rent faktisk, at man ville sørge for, at den proces, som så indtil videre er endt lykkeligt – at de baltiske lande kunne blive selvstændige, de kunne blive medlemmer af EU, og at vi også havde et godt forhold til Rusland – kunne opretholdes.
Det mener jeg stadig er et absolut hovedformål med at have Østersørådet: at bevare et godt forhold til alle lande i det område, med de vanskeligheder, det giver.
Det betyder ikke, at vi skal holde op med at kritisere Rusland, når der er grund til at kritisere Rusland, men det betyder, at vi ikke skal blande alting sammen.
: Det interessante ved det arktiske samarbejde, synes jeg, i den her sammenhæng er jo, at vi her har med et område at gøre, som er under stærk opprioritering.
Arktisk Råd er jo pludselig blevet til et sted, hvor der virkelig sker noget, fra mere at have været en diskussionsklub tidligere.
Jeg mener, der er meget gode grunde til, at vi opprioriterer, så der er fuld støtte til opprioriteringen.
Jeg kender godt konflikterne med Canada og andet osv. og EU's mærkværdige politik på sælområdet, men vi har altså virkelig en interesse i, at EU er med, også fordi det jo er der, hvor verdens store magter vil interessere sig for at mødes de kommende år.
Og vi har en kæmpe interesse i også at have den alliance om et bredere europæisk engagement i det arktiske.
Her skal vi igen, og det står også i redegørelsen, sørge for, at konflikter med Rusland ikke flyttes direkte op i det arktiske område.
Det er en meget, meget afgørende ting, synes jeg, for Danmark og også for rigsfællesskabet, for Grønland, at vi ikke får en militarisering af området.
Det skal ikke misforstås, som om der ikke må sejle et krigsskib deroppe som observatør, men militarisering betyder noget andet.
Det betyder, at de er der for at bruge deres militære kapacitet.
Noget andet er jo overvågning, og det er faktisk en del af, at systemet fungerer, at man ved, at der er nogle aftalte grænser.
Vi må meget håbe på, at hele spørgsmålet om sokkeldelingen i Arktis osv. falder på plads, hvad jeg håber, og jeg synes, at alt nu ser ud til, at det kan falde på plads på fredelig vis, så der kommer en afklaring.
Til sidst vil jeg sige om Norden, som jo er kernen i det her, at vi skal passe på.
Vi er meget populære.
Så vil jeg bare sige: Det er jo ikke en svaghed, vi har i forvejen i de skandinaviske lande, altså at vi tror, vi ikke er gode.
Vi tror i forvejen, at vi er lidt gode.
Nu siger de andre også, at vi er fantastiske, men ved I hvad?
Det er vi ikke.
Vi kan noget, og vi kan mere, men min advarsel er bare, at vi skal passe på, at vi ikke bliver selvgode, og i stedet ruster os til de ret store udfordringer, vi har i de kommende år.