Line Barfod (EL), 2008-04-22:
Det var jo en lang forklaring fra begge ministre om det udredningsarbejde, man har i gang for at finde ud af, hvad dommene egentlig betyder.
Selv om udenrigsministeren ikke mente, at de får særlig stor betydning, fordi Rüffertdommen jo er en tysk dom og Lavaldommen en dom om særlige forhold i Sverige, har man altså alligevel et udredningsarbejde, som ikke bare lige kan klares på en dag eller to, men som man mener at man skal bruge helt frem til sommer på at få udredet: Hvad er konsekvenserne i Danmark af disse domme?
Så det er åbenbart ikke så enkelt, og vi har da heller ikke kunnet få nogen klare svar fra nogen af ministrene på, hvad konsekvenserne er i Danmark, f.eks. på, om vi bliver nødt til at opsige ILO-konventionen, der gør, at vi ved udbud af offentlige arbejder kan kræve, at de firmaer, der løser opgaverne for kommuner, regioner eller stat, gør det på ordentlige løn- og arbejdsvilkår.
Hvis Danmark som følge af Rüffertdommen er nødt til at opsige den ILO-konvention, og andre EU-lande er nødt til at gøre det samme, vil det være et meget, meget dårligt signal rundt i omverdenen om, at vi nu går ind for social dumping, og at det er det, der står højest på dagsordenen.
Det vil jo samtidig åbne endnu mere for social dumping i både Danmark og andre EU-lande.
Det, der også manglede svar på fra både beskæftigelsesministeren og udenrigsministeren, er: Hvad er det, der gør, at vi ikke kan afvente denne udredning?
Hvis den er færdig til juni, er der jo masser af tid efter det udredningsarbejde til så at iværksætte de nødvendige handlinger.
Hvad er det, der gør, at vi ikke kan afvente udredningsarbejdet og vente med tredjebehandlingen af Lissabontraktaten til november, nøjagtig ligesom Sverige gør?
For i Sverige foregår denne debat jo også.
SF's søsterparti, Vänsterpartiet, og adskillige svenske socialdemokrater og store dele af fagbevægelsen i Sverige har jo også rejst denne debat og mener, at man er nødt til at få en juridisk bindende erklæring fra EU, som sikrer konfliktretten, som sikrer, at vi kan kræve ordentlige lønog arbejdsvilkår.
Hvad er det, der gør, at man har så travlt i Danmark?
Det mangler der at komme en forklaring fra ministrene på; det håber jeg at der kommer fra ordførerne under debatten.
Det er i hvert fald noget af det, som jeg tror at mange borgere i Danmark har behov for at vide.
For jeg er sådan set meget enig med den tidligere statsminister, Poul Nyrup Rasmussen, nuværende medlem af Europa-Parlamentet og formand for De Europæiske Socialdemokrater, der, da Lavaldommen, Vaxholmdommen, kom, udtalte: »Dette er ikke en afgørelse for et socialt Europa.
Med dommen lægges en tåge ned, der kan skjule dårlige arbejdsgivere og som kan resultere i, at lønnen presses.
Den risikerer at sende et signal til borgerne i Europa, at EU er mere interesseret i, at arbejderne konkurrerer, end de er i at højne levestandarden for alle familier.«
En række faglige tillidsfolk i Danmark er jo enige med Poul Nyrup Rasmussen.
Jeg har lige været til konference med nordiske og baltiske arbejdsmarkedsudvalg, hvor der var en klar bekymring i de nordiske og de baltiske lande fra de arbejdsmarkedsordførere, der var til stede, for, at de her domme kan føre til social dumping.
Man ser med stor alvor på disse domme.
Hvad er det, der gør, at regeringen og flertallet af partier i Folketinget ikke tør afvente udredningsarbejdet, ikke tør se, om det er nødvendigt for os at få en juridisk bindende erklæring, sådan som flere eksperter vurderer at det er - en juridisk bindende erklæring, der sikrer konfliktretten, som sikrer, at vi kan kræve ordentlige lønog arbejdsvilkår i Danmark, at vi kan sikre, at konkurrence er på lige vilkår, og at vi kan sikre, at der ikke sker social dumping?
Hvad er argumentet for, at Lissabontraktaten skal hastes sådan igennem?
Hvad er argumentet for, at vi ikke kan vente til november, nøjagtig ligesom Sverige gør?
Hvis man virkelig mener, vi skal have lige vilkår og ikke skal have social dumping, hvis man virkelig mener alle de pæne ord, man har sagt om konfliktretten, hvis regeringen virkelig mener, at den er selve det grundlæggende element i den danske samfundsmodel, så må man da handle.
Når man har et grundlæggende element i et hus - et fundament - og der så kører nogen ind i det med en gravko, er det altså ikke nok at stille sig op med lidt små hæfteplastre og lave et udvalgsarbejde om, hvor man skal sætte de der hæfteplastre på huset, der er ved at styrte sammen; så er det nødvendigt, at man straks går i gang med noget afstivning, at man finder ud af, hvordan man laver afstivningen, så huset kan blive stående.
Hvad er det, der gør, at flertallet af partier her kun vil nøjes med de små hæfteplastre og ikke vil sikre, at huset kan blive stående, ikke vil sikre, at vi har konfliktretten, og at vi har retten til at kræve ordentlige løn- og arbejdsvilkår?
Til afslutning skal jeg på vegne af Enhedslisten fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget mener, at konfliktretten er et afgørende element i det danske samfund og vil derfor ikke godkende Lissabontraktaten, før der er afgivet en juridisk bindende erklæring, der sikrer konfliktretten og sikrer, at vi har ret til at kræve overenskomstmæssige løn- og arbejdsvilkår ved offentlige arbejder, uanset de seneste domme fra EF-Domstolen.«
Der er ikke meget tvivl, mener jeg.
Det må vi jo så se, når udredningsarbejdet kommer, men når man læser bl.a. Rüffertdommen og også hører de eksperter, der har set på den, er det, som Domstolen lægger til grund, at hele meningen med konkurrencen og det, man har sat i gang med det indre marked, netop, at man skal kunne konkurrere på dårligere lønog arbejdsvilkår.
Det er derfor, jeg mener, vi er nødt til at gå ind og få en juridisk bindende erklæring, der sikrer, at vi har ret til at sige, at konkurrence skal være på lige vilkår, at vi har ret til at sige, at der ikke skal være social dumping, at de arbejdere, der rejser til andre EU-lande, skal have krav på ordentlige løn- og arbejdsvilkår, at vi skal have ret til at konflikte for ordentlige løn- og arbejdsvilkår, så der ikke er nogen, der bliver groft udnyttet til social dumping til skade for først og fremmest dem selv, men også for andre arbejdere og også for firmaerne i de lande, de kommer til.
Med de domme, vi har set fra EF-Domstolen, hvor dommene overhovedet ikke har taget hensyn til de betragtninger, der er i indledningen af udstationeringsdirektivet, men har lagt dem til side og kun set på selve artiklerne, hvor EF-Domstolen har valgt at se helt bort fra, at da man vedtog udstationeringsdirektivet, mente man, at det skulle sikre nogle minimumsrettigheder for lønmodtagere, men Domstolen i stedet har lagt til grund, at det er et maksimumsdirektiv, så man ikke må kræve, at lønmodtagere skal have større rettigheder end det, der står i direktivet, så har jeg svært ved at forestille mig andre måder at sikre, at vi ikke får social dumping, end at kræve, at vi får en juridisk bindende erklæring fra EU, og det har jeg forstået på udenrigsministerens svar skal komme ved en regeringskonference.