Karsten Lauritzen (V), 2012-04-18:
Da den formodede koldkrigsspion, Lenz, blev anholdt ved juletid i 1999, lød det justitsministerielle startskud til den store jagt på danske Stasiagenter, og den 20. november 1999 udtalte den daværende justitsminister Frank Jensen til TV-avisen: »Det antal folk, vi har interesseret os for, er under 50. Vi taler om folk, der har arbejdet mod statens interesser og er landsforrædere.«
Hvorfor ikke, blev der ikke spioneret mod Danmark?
Jo, det gjorde der.
Kunne det ikke bevises?
Jo, det kunne det godt.
Hvorfor så ikke?
Sagerne nåede forældelsesfristen, og selv om der var klare beviser for spionage mod Danmark og danske interesser, er man pr. definition uskyldig, når sagen når forældelsesfristen.
Men er der ikke et moralsk-historisk ansvar?
Og det interessante spørgsmål i den forbindelse er ikke, hvad Politiets Efterretningstjeneste gjorde, men hvorfor der gik 10 år, før Nyrupregeringen for alvor interesserede sig for sagen, altså 10 år efter Murens fald.
Det samme spørgsmål stiller tidligere PET-chef Hans Jørgen Bonnichsen i sin bog »Hånden – en PET- og politikrønike«, hvor han bl.a. skriver om de tre socialdemokratiske justitsministres begrænsede engagement i at opklare koldkrigsspionage.
Resultatet er klart: Der var 50 sager om mulig spionage, med Frank Jensens ord: landsforræderi, men på grund af belejlig sløvhed med og manglende engagement i efterforskningen fra justitsministrenes side blev kun en enkelt dømt for småting.
En anden grund til det er en anden belejlig begivenhed, som bl.a. gav anledning til debatten i Folketinget i dag, nemlig makuleringen af materiale i Politiets Efterretningstjeneste under Nyrupregeringen, særlig i 1996, hvor i tusindvis af sager blev slettet, bl.a. hr. Ole Sohns sagsmappe.
Den ansvarlige socialdemokratiske justitsminister, Bjørn Westh, blev for nylig i B.T. citeret for, at disse oplysninger var unødvendige og myteskabende.
Derefter ændrede han forklaring.
Nu hed det, at dokumenterne var blevet destrueret, fordi de stammede fra ulovlig overvågning og derfor krænkede de registreredes retssikkerhed.
Så kom en tredje version: At makuleringen var ren PET-rutine, en registrering skal nemlig slettes, når den for en periode ikke længere har efterretningsmæssig betydning.
Alle tre forklaringer er interessante, for Bjørn Westh har velsignet, at man destruerede vigtigt historisk materiale.
Politiets Efterretningstjeneste skal nemlig sikre, at materiale af historisk interesse bevares.
Og hvis sletningen skyldtes, at oplysningerne var indhentet på ulovlig vis, så er det da endnu mere mærkeligt.
Som ansvarlig minister skal man undersøge ulovlighederne og ikke slette beviserne for, at de har fundet sted.
Uanset det er resultatet klart: Med socialdemokratisk velsignelse er vigtige oplysninger om og beviser for spionage mod danske interesser blot 7 år efter Murens fald belejligt slettet i 1996, herunder bl.a. hr. Ole Sohns sagsmappe, som der er en hel del diskussion omkring.
Sammenholdt med at den selv samme socialdemokratiske minister belejligt var sløv med efterforskningen af spionerne, fører det naturligvis til spørgsmålet: Hvad er det, den tidligere socialdemokratiske Nyrupregering har at skjule, og hvorfor holder man hånden over den i den nuværende regering, indtil for nylig i hvert fald?
Er Socialdemokraterne bange for at stå til ansvar for egne handlinger under den kolde krig?
Er der lig i lasten eller spionskeletter i skabet?
Faktum er i hvert fald, at det er belejligt, at der ikke skete en retsforfølgning under Nyrupregeringen, og at det er belejligt, at det relevante materiale, der skulle til for retsforfølgning, blev slettet i 1996.
Sket er sket, men fremadrettet må vi sørge for, ikke mindst af historisk interesse, at sandheden om den kolde krig, også når det handler om spionage mod danske interesser, kommer frem.
Det handler ikke om tillid til Politiets Efterretningstjeneste, det handler om tillid til den tidligere Nyrupregering og de tre socialdemokratiske justitsministre i den pågældende periode.
Jeg vil godt sige, at i Venstre har vi fuld og fast tillid til den nuværende ledelse i Politiets Efterretningstjeneste og i PET generelt.
Derfor ønsker vi en dybtgående undersøgelse af, hvad der er sket i den pågældende periode, særlig med den politiske både skriftlige og mundtlige beslutningsproces.
Jeg skal på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der ikke er klarhed over, hvilket materiale PET har slettet vedrørende perioden, PET-kommissionen behandlede.
Der skal foretages en grundig undersøgelse med mulighed for vidneafhøring af, om arkiveringsregler er brudt, hvad der er slettet hvornår, hvad årsagen var for sletning samt den mundtlige og skriftlige politiske beslutningsproces.«