Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-05-25:
Det er første gang, jeg prøver at skrue talerstolen op.
Sådan er det at være en af de små.
Ser man på tyrkisk politik, er det svært at få øje på lyspunkterne.
Den tyrkiske regering er med Erdogan i spidsen ved at afmontere det tyrkiske demokrati, og det bør vi ikke stiltiende acceptere.
Det seneste skud på stammen i den proces er det tyrkiske parlaments beslutning om at tage immuniteten fra folkevalgte politikere.
Det er mere end nærliggende at tro, at den beslutning hænger tæt sammen med Erdogans forfølgelse af politiske modstandere, særlig de prokurdiske kræfter som HDP-partiet.
Det er altså en politisk motiveret beslutning, der krænker den politiske ytringsfrihed og demokratiet.
Det er snart et år siden, HDP bragede ind i det tyrkiske parlament med 13 pct. af stemmerne.
Befolkningen havde talt og ønsket, at tydelige og flere prokurdiske kræfter kom til orde.
Det resultat blev allerede i november ændret, da Tyrkiet gennemførte endnu et valg før tiden og Erdogans AKP genvandt det parlamentariske flertal.
Samtidig har fredsprocessen mellem PKK og regeringen i Ankara været på noget nær frysepunktet eller rettere faktisk ikkeeksisterende.
Fronterne er trukket op, og volden er atter blusset op.
Erdogans målrettede indskrænkninger af kurdernes ytringsfrihed er taget til.
Jeg mener, at vi ser et mønster, hvor Erdogan bevidst og systematisk prøver at marginalisere og underminere kurdisk indflydelse på tyrkisk politik.
Det er ikke en nyhed, men det sker med en hastighed og en intensitet, der burde få alle røde lamper til at blinke.
Jeg må på det kraftigste fordømme Erdogans manøvrer.
Den tendens spiller ind i en bredere negativ spiral, hvor Tyrkiet i stigende grad sætter sin befolkning og særlig minoriteters grundlæggende frihedsrettigheder og politiske rettigheder over styr.
Vi har i den seneste tid været vidne til Erdogans overtagelse af frie medier, til anholdelse og forfølgelse af kritiske journalister og til brutal og uretmæssig behandling af flygtninge, og Erdogans militære kampagne mod Daesh har ramt kurdiske mål inde i Syrien hårdt.
I de sidste uger er det desuden blevet tydeligt, at Tyrkiet heller ikke overholder deres del af aftalen med EU om håndtering af flygtninge.
Helt grundlæggende er aftalen dybt forkastelig.
EU udliciterer sit ansvar for at beskytte flygtningene til et land, der ikke kan betragtes som sikkert tredjeland.
Men også mere isoleret har aftalen sat tilstanden i Tyrkiet under lup.
Tyrkiet kan dermed ikke betragtes som en troværdig samarbejdspartner, og derfor håber jeg, at regeringen med den seneste udvikling in mente vil genoverveje den danske støtte til EU-Tyrkiet-aftalen.
Ja, vi opfordrer til, at den bliver suspenderet.
Så sent som i december sidste år, altså for kun 6 måneder siden, understregede den danske regering, at man helhjertet bakkede op om den fælles EU-linje over for Tyrkiet, hvor spørgsmålet om grundlæggende menneskerettigheder, herunder ytrings- og pressefrihed, spillede en central rolle i optagelsesforhandlingerne.
Jeg ser desværre p.t., at EU gennem sit samarbejde med Tyrkiet underminerer sine egne forpligtelser over for demokratiet og dermed ikke kan tale med en stærk stemme, når situationer som denne opstår.
Jeg mener, der er behov for, at vi står fast og holder vores principper i hævd.
Desuden opfordrer jeg regeringen til at lægge pres på regeringen i Tyrkiet, for at forhandlingerne med kurderne genoptages.
Her kan og bør HDP også spille en helt central rolle.
Vi opnår ganske simpelt ikke fremskridt, der rykker os hen imod en forhandlet fred og en retfærdig løsning på det kurdiske spørgsmål, hvis ikke vi lægger pres på den stærkeste part, nemlig den tyrkiske regering, for at man genoptager dialogen, også selv om vi selvfølgelig ikke bifalder metoder og handlinger, der er foretaget fra PKK's side.
Ser man på den regionale udvikling, er det klart, at et demokratisk Tyrkiet er afgørende for den regionale stabilitet.
Det gælder ikke mindst i forhold til krigen i Syrien, hvor Tyrkiet spiller en central rolle.
Den fortsatte undertrykkelse, hvor kurderne ekskluderes og nægtes deres politiske identitet i og uden for Tyrkiet, er ikke befordrende for dette ønske.
Det er også her vigtigt, at vi klart og tydeligt siger fra over for Tyrkiet.
Vores stemme betyder noget for Tyrkiets egen befolkning og for regionens fremtidige udvikling.