Morten Bødskov (S), 2011-11-30:
Tak for det.
Som jeg gav udtryk for flere gange i forbindelse med min besvarelse af samrådsspørgsmål F og G i Retsudvalget sidste torsdag, vil jeg af principielle grunde ikke nærmere kommentere de konkrete sager, som er omtalt i B.T.s artikelserie, herunder deltage i spekulationer om, hvorvidt de pågældende sager med rette er afsluttet som selvmord.
Vi har her i landet en tradition for, at ministre er endog særdeles tilbageholdende med at blande sig i behandlingen af konkrete straffesager.
Det er efter min opfattelse både en god og rigtig tradition, som jeg agter at videreføre.
Som jeg imidlertid også gav udtryk for i min samrådstale, er jeg som justitsminister og dermed som den øverste ansvarlige for politi og anklagemyndighed selvsagt meget optaget af at sikre, at der ved hvert eneste dødsfald, som skyldes en forbrydelse, med det samme iværksættes den relevante strafferetlige efterforskning med det formål, at den eller de, der står bag forbrydelsen, kan blive pågrebet og retsforfulgt.
Ingen, hverken borgerne eller politiet, kan således være tjent med, at der sættes spørgsmålstegn ved politiets håndtering af dødsfald, idet enhver naturligvis skal kunne have tillid til, at så alvorlige forbrydelser som drab ikke overses.
Derfor bifalder jeg også, at Rigspolitiet bl.a. som en reaktion på den debat, som artikelserien har givet anledning til, har besluttet at iværksætte en nærmere undersøgelse af dansk politis praksis for visitation af dødsfald, der anmeldes til eller behandles af politiet, med henblik på at afklare, om der rent faktisk er svagheder i den eksisterende praksis.
Som jeg også redegjorde for under samrådet forleden, er det imidlertid min opfattelse, at politiet bl.a. i kraft af politiuddannelsen, reglerne på det retsmedicinske område og samarbejdet mellem de forskellige aktører allerede i dag er godt klædt på til at varetage de opgaver, som påhviler politiet i forbindelse med håndteringen af dødsfald.
Afslutningsvis vil jeg gerne minde om, at hvis en sag om et dødsfald er afsluttet som et selvmord, uden at der har været indledt en strafferetlig efterforskning eller rejst sigtelse i sagen, vil sagen uden videre kunne genoptages af politiet, hvis der senere fremkommer oplysninger, som tyder på, at der lå en forbrydelse bag dødsfaldet.
Har der været indledt en strafferetlig efterforskning og rejst en sigtelse mod en bestemt person, som af bevismæssige grunde har måttet opgives, gælder der som udgangspunkt en 2-måneders-frist, inden for hvilken den overordnede anklagemyndighed kan omgøre beslutningen om påtaleopgivelse.
Også i disse tilfælde er der imidlertid mulighed for at genoptage sagen, hvis der tilvejebringes nye, vægtige beviser, som understøtter mistanken mod den tidligere sigtede i sagen.
Som bekendt følger det af straffeloven, at der aldrig indtræder strafferetlig forældelse i sager om drab.
Nu står både mit eget parti, den nuværende regering og spørgerens parti bag en politireform, som blev søsat med arbejde helt tilbage i 2005, 2006 og vedtaget i 2007.
En af konsekvenserne af politireformen var netop, at man lavede nye store politikredse og dermed skabte grundlaget for, at politikredsene også kan håndtere komplicerede kriminalitetsmønstre, komplicerede sager.
Og det går jeg selvfølgelig ud fra også stadig væk er Dansk Folkepartis indgang til, hvordan dansk politi skal udvikle sig.
Når det handler om de konkrete sager, agter jeg at følge traditionen for, at en minister skal være endog særdeles tilbageholdende med at blande sig i behandlingen af konkrete sager.
Det mener jeg er en god og rigtig tradition, som jeg også sagde tidligere at jeg agter at videreføre.
Men jeg vil som sagt også gerne understrege og minde om, at hvis en sag om et dødsfald er afsluttet som et selvmord, uden at der er blevet indledt en strafferetlig efterforskning eller rejst en sigtelse, vil sagen jo uden videre kunne genoptages af politiet.
Og en væsentlig pointe i den sammenhæng er jo, som jeg også sagde tidligere, at det så følger af straffeloven, at der aldrig indtræder strafferetlig forældelse i sager om drab.
Det er helt rigtigt, at jeg er øverste chef for politiet og anklagemyndigheden, som jeg også sagde i min besvarelse af det første spørgsmål.
Det er også derfor, som jeg startede med at sige, at jeg mener, at der er behov for at fastholde den tradition, vi har, om, at man så at sige ikke blander sig i konkrete straffesager.
Det er et princip, som jeg agter at forfølge.
Når der så spørges ind til forholdene, som de står omtalt i artikelserien, vedrørende bl.a. den svenske ordning og den finske ordning, der jo tidligere har været til debat, vil jeg sige, at jeg ikke har noget nærmere kendskab til det, men at vi jo er i dialog om de her spørgsmål også via Folketingets Retsudvalg.
Men jeg tror også, at man vil se her, at der kan være ganske mange grunde til, at antallet af obduktioner i vores nabolande er højere, end det er i Danmark.
Eksempelvis kan det jo tænkes, at der i vidt omfang er tale om såkaldte hospitalsobduktioner, det vil sige obduktioner, der foretages af videnskabelige og ikke efterforskningsmæssige grunde.
Der kan være mange grunde til det, men et nærmere kendskab til den svenske og finske lovgivning på det her område er jeg ikke i stand til at levere her i spørgetiden i dag.