Ole Hækkerup (S), 2012-04-10:
Jeg synes da, der er en enestående sammenhæng i at sige det, når der er to dommere, der har sammenlignet, hvad straffen i gennemsnit er for, hvad man i anførselstegn kunne kalde almindelig voldtægt – set over et større antal domme – og voldtægt, hvor offeret har været bedøvet.
Og der er en alt for stor forskel, fra 4 måneder til 15 måneder, og det kan man ikke begrunde.
Det kan jeg da sagtens have en holdning til, selv om Straffelovrådet ikke er færdig med sit arbejde.
Det synes jeg da også hr. Karsten Lauritzen sagtens kan have en holdning til, selv om Straffelovrådet sådan set blev bedt om det af VK-regeringen.
Det synes jeg da er helt rimeligt og fornuftigt at vi har.
Socialdemokraterne mener, at der er gode grunde til at straffe.
For det første skal samfundet udmåle en straf, der passer med det, der er blevet begået.
Det handler om, at samfundet straffer, fordi vi ikke ønsker, at folk selv går rundt og straffer, selvtægt er jo en direkte og hurtig vej til et uholdbart samfund.
Det betyder, at straffene skal stå mål med forbrydelserne.
Dernæst straffer vi for at undgå nye forbrydelser.
Det handler om, at de dømte skal ud i samfundet igen, og at vi skal gøre, hvad vi kan, for at de ikke begår ny kriminalitet.
Den bedste og hurtigste vej til mindre kriminalitet er jo at sørge for, at der er færre gengangere i fængslerne og dermed også forhindre, at der bliver et næste offer.
Af samme grund synes vi, at det er rigtigt, at eksempelvis personfarlig kriminalitet i højere grad straffes med ubetinget fængsel, end det sker ved økonomisk kriminalitet.
Det skyldes netop, at krænkelsen er værre for mennesker end for ting.
Vi tror også, at det er positivt ved personfarlig kriminalitet for offeret og for den, der er dømt, at man mærker en øjeblikkelig konsekvens ved en ubetinget straf.
Når vi skal forhindre, at der kommer det næste offer, handler det jo tilsvarende også om, at metoderne er meget forskellige, alt efter om det er en økonomisk svindler, eller om det er en voldtægtsmand.
Når det gælder den personfarlige kriminalitet, satte den gamle regering Straffelovrådet til at kigge hele sædelighedsområdet efter, og deres arbejde er slut omkring sommer.
Det har vi diskuteret flere gange, og det har vi diskuteret med god grund, for det er nemlig vores opgave i Folketinget at følge op på Straffelovrådets arbejde.
Lad mig sige det med det samme, hvis der bag den her forespørgsel ligger en bekymring for, at det generelt skulle føre til mildere straffe for personfarlig kriminalitet, så er det på ingen måde, hvad vi ser for os.
Når det gælder den økonomiske kriminalitet, handler det nok så meget om at få rejst sigtelser, altså få undersøgt sagerne til bunds.
I forbindelse med finansloven er det aftalt, at der skal afsættes 7 mio. kr. til en ny taskforce til efterforskning af særlig kompliceret økonomisk kriminalitet.
Det er en af den slags beslutninger, hvor man jo ærlig talt godt kan tvivle lidt på, om det nu også ville være blevet besluttet under VKO.
Så man kan grundlæggende her sige, at en væsentlig del af den personfarlige kriminalitet får vi set på, så snart Straffelovrådet er færdigt.
Den økonomiske kriminalitet har vi skærpet indsatsen i forhold til, for vi har altså den grundholdning, at mennesker er vigtigere end ting.
Det er ikke det samme, som at økonomiske forbrydelser ikke skal straffes, selvfølgelig skal de det, og det er da særlig vigtigt oven på den finanskrise, vi har set, og hvor der også er væltet nogle lig ud af skabene.
Men tilbage til det helt grundlæggende spørgsmål i forbindelse med den her forespørgselsdebat: Er det danske retssystem fuldstændig ude af balance sådan fundamentalt set, når det gælder personfarlig og økonomisk kriminalitet efter de sidste 10 år?
Ja, helt grundlæggende har jeg det sådan, at hvis nu Dansk Folkeparti mener, at det danske retssystem fundamentalt er ude af balance, så skulle man jo i virkeligheden have rejst forespørgslen nok så meget til sig selv efter at have haft den afgørende indflydelse på dansk politik de sidste 10 år.