Flemming Bonne (SF), 2009-11-11:
Jeg er meget tilfreds med, at vi får taget den her nødvendige diskussion i dag.
Jeg bed mærke i, at social- og indenrigsministeren, tror jeg det var, sagde, at kommunalreformen har flyttet mange opgaver ud.
Det har den også, men til gengæld er der mange, mig selv inklusive, som oplever, at styringen samtidig er flyttet herind.
Det skulle jo helst være således, at samtidig med at man flytter opgaverne ud, flytter man også beslutningskompetencerne ud, og det er jo det, vores diskussion om selvstyret i dag går ud på.
Man kan se, at sygehusballaden breder sig, og det er jo til at forstå.
Jeg kan sagtens forstå, at de andre regionspolitikere spørger: Hvad er det, der sker?
Vi troede jo, at det var os, der havde kompetencen til at træffe de her beslutninger.
Men sådan er det tilsyneladende ikke længere. Det kommunale selvstyre er et særkende ved det danske demokrati eller har i hvert fald været det.
Det har også været en af drivkræfterne i udviklingen af det danske velfærdssamfund.
Men denne danske tradition, man kunne næsten sige værdi, hvor det er politikere og borgere i kommunen og regionen, der sammen bestemmer retningen for kommunens og regionens udvikling, er regeringen og Dansk Folkeparti ved at underminere godt og grundigt.
Sygehusdebatten, som jeg lige har nævnt, og som kører i disse dage i forbindelse med finansloven, er i særklasse et godt eksempel på det.
Samtidig har regeringen strammet grebet om kommunernes økonomi og klemt den, så den sidste rest af økonomisk råderum i kommunerne er forsvundet.
Men det forhindrer ikke, at man fortsat pålægger kommunerne flere og flere ufinansierede opgaver og drukner SOSU-assistenter, folkeskolelærere og andre kommunalt ansatte i dokumentationskrav og kontrol.
Hvorfor har regeringen ikke tillid til, at de danske vælgere og de danske lokalpolitikere er i stand til at varetage det lokale demokrati?
Det synes jeg er et spørgsmål, vi må stille.
Hvornår holdt Venstre op med at tro på det lokale selvstyre og forvandlede sig til det centralistiske parti, som det i dag er?
Regeringen er dog begyndt at lette en lille smule på skyklapperne, eftersom de nu har præsenteret et større afbureaukratiseringskatalog.
Men her mærker man sig også, hvad det er for en type afbureaukratisering, der er tale om.
Hvis vi tager ældreområdet, handler det om, at man går efter nogle borgerrettigheder, hvorimod de lettelser, der styringsmæssigt kunne ligge inde i systemet, og som kunne hjælpe hjemmehjælperne i deres daglige arbejde, ikke bliver en del af afbureaukratiseringen.
Derfor synes jeg, at det kan gøres væsentlig bedre end det, man har lagt op til.
Om kommunalreformen kan vi jo sige, at den blev solgt både som et kvalitetsløft og som et besparelsesforslag i forhold til borgerne.
Alle borgerundersøgelser i de sammenlagte kommuner peger på forringelser og nedskæringer som følge af reformen.
Den eneste undersøgelse, der har peget i den modsatte retning, er sjovt nok regeringens.
Her har man også kun spurgt nogle få hundrede embedsmænd og nogle borgmestre, men ingen borgere.
Derfor lægger vi jo så meget vægt på, at vi nu får lavet en reel og retvisende evaluering af kommunalreformen.
Så kan der styres.
De besparelser, som skulle komme ud af stordriften i de nye store kommuner, har også vist sig at være af en tvivlsom størrelse.
Og hvorfor det?
De skrev, og jeg citerer fra bind 1, side 41
: »Kommissionen har i sit arbejde ikke fundet belæg for, at de største kommuner med fordel kan gøres endnu større gennem sammenlægninger. Tværtimod er der indikationer på stordriftsulemper i kommuner med mere end 50.000 indbyggere.
Nu skal alt det, der kommer herfra, ikke være rent negativt.
Så jeg har brug for lige at slutte af med at sige, at der er brug for nogle nye ting.
Der er brug for realistiske service- og anlægsrammer ved kommuneforhandlingerne.
Der er brug for en økonomisk saltvandsindsprøjtning, som SF og Socialdemokratiet peger på i »Fair Forandring«.
Der er brug for en ny udligningsreform, der kan være med til at give alle landets kommuner et udviklingsperspektiv.
Der er brug for en reel afbureaukratisering i kommunerne.
Der er brug for en reform af aftalesystemet, som sikrer aftaler mellem ligeværdige parter, som giver mulighed for flerårige aftaler, og som sikrer, at det enkelte kommunalbestyrelsesmedlem får indflydelse på økonomiaftalen gennem en urafstemning.