Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-11:
Jeg anholder jo den her kobling, der ligger i ordene »i stedet for«, fordi det grundlæggende hviler på en antagelse om, at gode arbejdsvilkår har man i den offentlige sektor, ringe arbejdsvilkår har man i den private sektor.
Jeg har et billede af, at der findes gode offentlige arbejdspladser, som er velfungerende med lavt sygefravær, høj personaletilfredshed, udviklingsmuligheder etc.
Jeg har også et indtryk af, at der findes offentlige arbejdspladser, som er udfordret på nogle af de her ting.
Jeg har et indtryk af, at det private arbejdsmarked er præget af en række virksomheder, som giver deres ansatte gode vilkår både med hensyn til løn- og arbejdsvilkår, med hensyn til efteruddannelsesmuligheder og alt muligt andet, og så er der jo rimeligvis også private arbejdspladser, der ikke gør det.
Så den præmis, der ligger i spørgsmålet, er jo netop udtryk for sådan en dogmatisk lære om, at noget er godt og noget skidt.
Den ligger jeg ikke selv under for.
Jeg har det grundsynspunkt med hensyn til løsning af offentlige opgaver, at det offentlige ansvar jo først og fremmest skal forankres derved, at vi på de områder, vi synes vi skal tage et politisk ansvar for, tager ansvaret ved at definere serviceniveauet, ved at definere visitationskriterierne, hvis der er tale om den type offentlige opgaver, hvor vi politisk skal tage stilling til, hvem der skal have service, og hvem der ikke skal have service, og at vi tager ansvaret ved at kontrollere, at det, der leveres, er af en ordentlig kvalitet, at pris og kvalitet hænger sammen, og det er ligesom indbegrebet af det politiske ansvar.
Spørgsmålet om, hvorvidt den asfaltmaskine, der så kører hen over vejen, er ejet af kommunens egen tekniske forvaltning eller ejet af et privat entreprenørfirma, har jeg altså en ret afslappet holdning til.
Der står jeg for det grundsynspunkt, at den bedste måde at sikre sig på i valget af, om det skal være en kommunal maskine eller en privat maskine, er ved systematisk at spørge til prisen.
Det er også kernen i de aftaler, vi har indgået med kommunerne, nemlig at vi har nogle måltal for, hvilken udbudsgrad vi ønsker, og det er det, vi styrer efter, for det er sådan set den gode måde at gøre det på.
Nu var der flere spørgsmål i det.
Mener regeringen, det er et problem, at arbejdsløsheden stiger?
Ja, selvklart.
Altså, den her regering har siddet i spidsen for politikskabelsen i en periode, hvor vi satte danmarksrekord i lav arbejdsløshed, et resultat, jeg er rigtig stolt af, det største socialpolitiske fremskridt i en generation.
Er jeg så ked af, at arbejdsløsheden stiger oven på den rekord?
Ja, selvfølgelig er jeg det.
Kan det lade sig gøre at undgå, at arbejdsløsheden stiger?
Nej, det kan det ikke.
Det er jo det ærlige svar til den danske befolkning.
Jeg ved godt, at der er partier, der forsøger at stille sig op med en eller anden trylleformular, en eller anden tryllemedicin, der skal foregøgle, at hvis man bare indtog den, så så vi ingen stigning i arbejdsløsheden.
Det er desværre ikke af denne verden.
Det, der har ramt Danmark, er et internationalt efterspørgselsfald.
Den er selvfølgelig sværere at repræsentere end det enøjede synspunkt, der hedder
: Lad os bare bruge nogle flere penge, så kan vi få arbejdsløsheden til at gå væk.
Det er min holdning til det.
Så minder jeg bare om et faktum, som er, at Danmark er blandt de lande i hele verden, der fører den mest ekspansive, den mest offensive politik; når vi lægger effekterne af den aktuelle pengepolitik og finanspolitik sammen, repræsenterer det jo et løft i beskæftigelsen, der efter min bedste hukommelse er i størrelsesordenen de her 70.000 mennesker.
Er det nok til at afbøde en stigning i arbejdsløsheden?
Nej, det er det ikke;
det er det ærlige svar.
Skal der mere til?
Det forhandles aktuelt, lige præcis i disse timer, i Finansministeriet.
Det har jeg selvklart nogle synspunkter på.
Jeg har så oven i det også en almindelig respekt for, at det, når man går ind i et mødelokale med henblik på at gøre forhandlinger færdige, så vil være upassende at stå og veje disse synspunkter af helt præcist.
Jeg tror, det vil stå klart, når finanslovforhandlingerne er færdige – jeg forudser, at det ikke kommer til at vare så længe – om og i hvilket omfang der er brug for yderligere vækstinitiativer.