Finn Sørensen (EL), 2013-10-24:
Og tak for den fungerende formands tålmodighed.
Og tak til ministeren for redegørelsen.
Det er jo sådan, at vi drøftede det nordiske forsvarssamarbejde på sessionen den 11. april, hvor jeg – måske til nogles undren – på vegne af den venstresocialistiske gruppe i Nordisk Råd kunne meddele, at vi bakkede op om det forslag til udtalelse, der lå.
Der er måske nogle, der vil undre sig over, at socialister og grønne kunne indgå i et samarbejde om forsvarsspørgsmål, så derfor kan man sige, at der måske er grund til lige en gang til at ridse op, hvad vores grundlag er for de debatter – også fordi det måske adskiller sig lidt fra nogle af de meldinger, der er kommet fra andre ordførere.
Altså, vores grundlæggende tilgang til det her er jo, at når vi kan være med og støtte det nordiske forsvarssamarbejde, så er det under den klare forudsætning, at det militære isenkram bliver brugt til nogle fornuftige, dvs. fredelige formål.
Og der må vi bare erkende, at det er forsvaret, der har kapaciteten til at løse en række vigtige opgaver inden for det nordiske område og ikke mindst Arktis med hensyn til overvågning af territorium, redningsopgaver, sikkerhed til søs og især øgede muligheder for skærpet overvågning af sejlads i det arktiske, forebyggelse af miljøkatastrofer og cybersikkerhed.
Her er det nordiske forsvarssamarbejde jo klart og langt at foretrække frem for det, der foregår i NATO og i EU, selv om vi selvfølgelig ikke skal være så firkantede, at vi udelukker et praktisk samarbejde med disse organisationer om de fredelige formål, jeg har nævnt.
Men styrken ved det nordiske forsvarssamarbejde i modsætning til de to andre fora er jo netop, at det ikke er en militær alliance.
Det er et ligeberettiget samarbejde på et demokratisk grundlag, hvor de deltagende stater bevarer deres fulde suverænitet.
Vi afleverer ikke besluttende myndighed til en generalsekretær eller en kommissær.
Og samarbejdet er heller ikke underordnet stormagtsinteresser; det anvendes til fredelige formål til gavn for menneskers sikkerhed og miljø.
Men hvis vi skal udfylde vores rolle som demokratiske og fredselskende nationer, og det vil vi jo alle sammen gerne – det er også et af de erklærede formål med det nordiske forsvarssamarbejde – så skal vi ud over selve det militære samarbejde have et langt større fokus på nedrustning og fredsarbejde og konfliktløsning.
Og der mener jeg, at det er en given ting, at de nordiske lande i fællesskab – og hvis vi gør det i fællesskab – kan tage langt stærkere initiativer til fredelig løsning af internationale konflikter, hvor der jo hele tiden trænger sig store og tilsyneladende fuldstændig uløselige konflikter på.
Der er det vigtigt, at der er en kerne af lande, der holder fast i, hvad formålet er, og hvad metoden skal være til løsning af sådanne konflikter, altså at fredelige midler, forhandling – og stædig fastholden af forhandling – er den bedste vej ud af sådan nogle konflikter.
Så jeg vil gerne opfordre ikke bare ministeren, men Folketingets flertal, der jo indgår i et fælles forsvarsforlig, som jo også på en eller anden måde har noget med det nordiske samarbejde og grundlaget for det at gøre, til, at man kigger meget mere på den her side af sagen: Hvordan kan de nordiske lande som en fælles kraft spille en langt større rolle, når det handler om fredsforskning og bidrag til mægling i konflikter over hele verden?
Når det er sagt, har jeg et enkelt spørgsmål til ministeren, som jeg lige så godt kan nævne her, for så kan ministeren måske lige nå at overveje det.
Mit spørgsmål går på, om ikke det var værd at undersøge, om det nu også er det helt rigtige samarbejdsforum, når man ser på det manglende demokrati i stater som Kenya og Uganda, der efter vores opfattelse gør det noget uklart, hvem og hvis interesser der egentlig styrer den her styrke, jeg lige har nævnt.
Så det vil jeg gerne bede ministeren om ligesom at forholde sig til og til, hvordan støtten til den her organisation, EASF, egentlig relaterer sig til pirateribekæmpelse og Kenyas krigsførelse i Somalia.
Men tilbage til spørgsmålet om det nordiske forsvarssamarbejde.
Vi synes jo, det er nogle udmærkede opgaver, der er oplistet i den udtalelse, vi vedtog på sessionen i april måned.
Jeg tror bare, at vi skal bede om, at der er et punkt, der skal nævnes eksplicit som en arbejdsopgave, og det er hele spørgsmålet om beredskabet i Arktis.
Den danske Rigsrevision har jo for nylig lavet en temmelig barsk rapport, der retter en stærk kritik imod det danske beredskab i Arktis.
Der er jo også en kritik af det danske forsvarsministerium og i det hele taget af de danske myndigheder.
Og den barske konklusion er jo, at det beredskab, vi har – hvis jeg bare skal sige det kort og ikke læse alt for meget op – simpelt hen ikke er svarende til den risiko, der er i det arktiske område.
Så jeg vil også gerne her foruddiskontere det og bede ministeren om lige at sige et par ord
Det er det ene spørgsmål.
Hertil kommer de mangler, der er i forbindelse med kortlægningen af de arktiske farvande, og en lang række andre udfordringer, der er, i og med at isen trækker sig tilbage i den ende af kloden.
Der skal vi nok bare erkende, at den opgave kan vi ikke inden for en overskuelig fremtid løse helt alene, selv om vi så gør alt, hvad vi kan, for at rette op på det og forholder os til den kritik, som Rigsrevisionen kom med.
Det var det andet spørgsmål.
Så synes jeg, der er et helt nærliggende svar, og det er, at vi tager det her problem med ind i det nordiske forsvarssamarbejde og diskuterer meget mere konkret, hvordan vi i fællesskab kan sikre, at de nordiske lande kan levere det beredskab, der skal til for at møde den risiko, der rent faktisk er i det arktiske område, og som alle jo også erkender der er.
Og det handler selvfølgelig om at styrke samarbejdet om overvågning og konkrete redningsøvelser.
Jeg ved godt, at der allerede er noget i gang, og vi skal også inddrage andre lande – Canada, Rusland, USA, helt klart – men jeg tror, det er vigtigt, at vi som nordiske lande benytter forsvarssamarbejdet til at løfte det spørgsmål meget højere op på dagsordenen, sådan at vi, næste gang vi skal vedtage noget i Nordisk Råd, får skrevet det ud som en helt konkret arbejdsopgave, men også sådan at vi når nogle konkrete resultater.