Frank Aaen (EL), 2008-09-09:
Der er efter vores opfattelse en ganske positiv, udmærket udvikling i oppositionen i øjeblikket for en politik, der viser en skarpere kant imod regeringen end den, vi f.eks. så ved sidste valg, som trækker linjer op, der viser, hvilke forskelle der vil komme med et regeringsskifte med flere penge til velfærd, mere lighed i samfundet, flere penge til ulandsbistand og en bremse for udliciteringer og privatiseringer.
Det er ikke en fuldstændig liste for, hvad vi synes der skulle laves om, men det er dog en begyndelse, og en proces af den type er Enhedslisten naturligvis meget gerne deltager i, når det altså vel at mærke - vil jeg gerne sige - er en linje, der er i klar opposition til regeringen, og ikke når, som det også er tilfældet tæt på, at der er tale om kopiering af regeringens politik.
Der tænker jeg selvfølgelig bl.a. på flygtninge/indvandrerpolitikken og fastholdelsen af, desværre, at staten skal bestemme, hvor unge forelskede skal bo.
Men på rigtig mange andre områder går det den rigtige vej, og det har debatten i Folketinget i dag også vist, nemlig at der er et alternativ, og det tegner sig stærkere og stærkere, og det vil vi naturligvis gerne bidrage til.
Vi har i vores finanslovudspil fremlagt en række initiativer.
Vi har i nogle år sagt, at vi ikke er sat i verden for at flytte kommaer, og så har vi flyttet 100 mia. kr.
Vi har i år valgt at gå en anden vej, for det er ikke bare for at flytte kommaer, men det er for selvfølgelig at være med til måske at kunne forme den linje, som er under udvikling fra en mere samlet opposition, og derfor har vi taget nogle mere enkle forslag om at skabe mere retfærdighed i Danmark, skabe en mere bæredygtig verden, som altså kan bidrage til at samle venstrefløjen i Folketinget.
Vi har taget tre hovedområder ud: fattigdomsbekæmpelse, velfærd for alle og effektiv klimaindsats.
Som jeg lige har redegjort for, er det i virkeligheden relativt beskedne forslag.
Lad os starte med fattigdomsbekæmpelse.
Som svar på den stigende ulighed foreslår vi en højere indkomst til pensionister, førtidspensionister, arbejdsløse, efterlønnere og andre på det, man ikke så pænt kalder overførselsindkomst.
Vi mener, at det er på tide, at den såkaldte satspulje bliver afskaffet, så dagpenge og pensioner følger den almindelige lønudvikling.
Den har nu virket i 15 år og har medført et stort efterslæb, og vi er glade for, at det i diskussionen er kommet frem, at der er mulighed for at få puljen suspenderet i 2009, og mon ikke det så vil vise sig at være for evigt.
Vi har altså hørt her i debatten, at der er partier som Dansk Folkeparti og SF, der er med i ordningen - som bekendt er alle partier på nær Enhedslisten med i det, vi kalder satstyveriet.
Det, vi kan se, er altså, at nogle partier nu erklærer sig villige til at suspendere dette tyveri, og jeg vil også godt sige, at der skal komme en meget stærk opfordring fra os til Socialdemokratiet om, at man tilslutter sig det forslag, der vil være fremme i hvert fald i 2009 om at suspendere satspuljen, således at vi i 2009 får en parallel udvikling imellem lønudviklingen og udviklingen af pensioner, dagpenge til arbejdsløse osv.
Jeg kan også godt sige med det samme, at der vil komme et forslag i Folketingssalen fra Enhedslisten om at gøre det, og gør altså opmærksom på, at går Socialdemokratiet med, så vil der være et flertal i Folketinget for at sikre en lige udvikling for pensionister og arbejdsløse i forhold til lønudviklingen.
Det betyder selvfølgelig, at vi skal finde nogle penge, for hvis vi nedlægger satspuljen i 2009, skal de forslag, der ellers finansieres af satspuljen, selvfølgelig finansieres som alle andre forslag på finansloven, altså med selvstændige punkter, og det er jo noget, vi har været talsmand for i mange år.
Vi har et andet forslag, der skal tage fat i nogle ulighedsproblemer, der måske ikke er så store endnu, men som er på vej, fordi der er boligejere, der har købt deres bolig til en meget høj pris, og som måske nu bliver ramt af arbejdsløshed eller andre sociale begivenheder og lige pludselig kan se, at de ikke kan sælge deres bolig og derfor må lade den gå på tvangsauktion og komme rigtig skidt ud af det.
Det forslag, vi har fremlagt, er, at går en bolig på tvangsauktion, skal staten have ret til at byde på det hus eller den lejlighed og lægge 1 kr. oveni og dermed overtage huset eller lejligheden, hvis det er sådan, at de, der bor i den pågældende bolig, ønsker at blive boende som lejere hos staten i stedet for at måtte flytte.
Det gør vi selvfølgelig f.eks. af hensyn til børnene, der ellers skal skifte skole, skal flytte væk fra deres venner og i det hele taget have en utryg dagligdag i forhold til der, hvor de bor; dem vil vi gerne hjælpe til at blive boende.
Vi mener, det er noget, der er fornuftigt at gøre, og det er jo ikke noget særlig dyrt forslag, for lejerne skal selvfølgelig betale husleje, nu bare til staten, i stedet for at være tvunget til at flytte.
Jeg tror, det er et meget aktuelt tilbud, som kan give tryghed i en del hjem, hvor beboerne i øjeblikket er nervøse for deres fremtidige boligsituation.
Vi tænker selvfølgelig ikke kun på ejerne, og derfor foreslår vi også, hvordan det kan sikres, at der bliver bygget flere billige almene boliger i storbyerne.
Hvis vi kunne komme igennem med det, ville vi også sørge for, at kommunerne selvfølgelig fik ret til at støtte opførelse af billige boliger i deres område.
Hvad angår den globale ulighed, er vores forslag, at vi sætter ulandsbistanden op med 2 mia. kr. som et skridt på vejen til at nå den ene procent af BNI, som var gældende, før den regering, vi har nu, kom til.
Så er der spørgsmålet om fælles velfærd.
Før det sidste valg var luften fyldt med løfter fra alle mulige partier om, at lavtlønnede og særlig lavtlønnede kvinder i den offentlige sektor skulle have mere i løn, og derfor er der blandt vores forslag et forslag om 5 mia. kr.
tilfældigvis det en del partier lovede op til valget - til en ligelønskommission, så vi kan få mandeløn i kvindefag.
Vi vil desuden afsætte 5 mia. kr. til kommunerne til at løse de påtrængende problemer, der er med forringet velfærd.
Vi ser nu dyre madregninger til de ældre, der får leveret fra kommunen, dårlige folkeskoler med rådne vinduer og alt det der, som er blevet diskuteret i løbet af dagen, og derfor vil vi selvfølgelig sørge for, at der kommer nogle penge ud til at løse de problemer.
Det kan vi se at også S og SF er indstillet på, og det støtter vi selvfølgelig.
Som noget helt selvfølgeligt skal det også være sådan, at kommunerne har ret til at bruge de penge, de har.
Det kan ikke passe, at man skal tvinge kommunerne til at spare der, hvor de har mulighed for at gøre en indsats for velfærden.
Vi ønsker at vende udviklingen inden for sundhedsvæsenet, hvor privatiseringen tager til, mens det offentlige sundhedsvæsen udsultes, og vi vil derfor stoppe skattefradraget for sundhedsforsikringer.
De penge, der vindes ved det, skal så indgå til at betale et bedre offentligt sundhedsvæsen.
Så er der vores klimaindsats.
Alle ved, at der skal gøres noget for klimaet, og derfor skal kommunerne selvfølgelig også her have ret til at bruge de penge, de har, hvis de vil igangsætte klimainvesteringer.
Det er direkte uansvarligt over for klimaet at sætte begrænsninger her.
Vi ønsker også, at der skal være lånemuligheder for alle kommuner og regioner til energibesparende tiltag; det lån, som kommunen eller regionen får, skal så afdrages, i takt med at energibesparelserne bliver sikret.
På den måde er det jo i virkeligheden gratis, kommunerne skal bare have mulighed for det.
Det er gratis for det offentlige, det er til gavn for naturen, og derfor vil vi også foreslå, at private skal have tilskud til installering af solvarmeanlæg og andre former for vedvarende energi, og igen på den måde, at de kan låne pengene, og at investeringen betales tilbage, i takt med at det kan ses på energiregningen.
Vi ønsker, at kommunerne skal have et tilskud på 1 mia. kr. til kollektiv transport i stedet for den nedskæring på 500 mio. kr., der nu tales om; de skal i stedet have en forbedring på 500 mio. kr.
Der skal gives flere penge til investeringer i infrastruktur for den kollektive trafik, det er der jo relativt store diskussioner om i forvejen.
Den måde, vi vil finansiere vores forslag på, er, at vi vil tilbagerulle regeringens skattelettelser, der særlig gives til de højeste indkomster, og vi ønsker også øget beskatning af nordsøolien.
Private olieselskaber står til at tjene måske 27 mia. kr., når omkostningerne er betalt, og de penge kunne vi nok tage en lidt større andel af.
Vi ønsker at lukke skattehullet for de multinationale selskaber; der er store, kendte selskaber, der igen, igen scorer et rent nul i skat.
Vi vil have bompenge i de store byer, og provenuet skal gå til at forbedre den kollektive trafik.
På den måde bliver det dobbelt op.
Jeg må sige, at det med, om der er penge nok, er meget forskelligt.
Nogle gange sidder pengene ualmindelig løst.
Lad mig gøre opmærksom på Roskilde Bank.
Man afviste på samlebånd penge til velfærd.
Da Roskilde Bank så kom i problemer, var der pludselig 20 mia. kr., som bare uden videre blev bevilget.
Og vi gravede så lidt i, hvem det er, der skal have de her milliarder.
Det stod hurtigt klart, at det ikke var aktionærerne i Roskilde Bank, der skulle have pengene
heller ikke den unge pige, der blev lokket til at putte en del af sin børneopsparing i aktier i Roskilde Bank; der var en lang næse til hende.
Det var heller ikke småsparerne, der skulle have pengene fra statskassen.
De er i forvejen dækket af en regel, der siger, at 300.000 kr. altid bliver dækket.
Nej, de, der skulle have de penge, som staten lige pludselig bare bevilgede, var spekulanter.
Det er spekulanter, der har placeret store beløb i banken med krav om en høj rente.
De krævede en høj rente af Roskilde Bank, fordi de vidste, at der var en risiko.
Normalt er det sådan, at hvis man løber en risiko, må man også bære den, hvis den bliver til virkelighed.
Men her kommer staten altså løbende og betaler dels folk indskuddet tilbage, betaler dels den høje rente, de havde krævet, fordi de ville løbe en risiko - der sker en betaling på helt op til 1,3 mia. kr. til en enkelt indskyder, der har sat 1,3 mia. kr. i Roskilde Bank til en eller anden uhørt høj rente, og som nu lige pludselig skal have pengene tilbage af skatteyderne.
Mens vi ikke har råd til velfærd, har vi råd til at hjælpe en stakkels investor, der havde 1,3 mia. kr., han ikke lige vidste, hvad han skulle gøre ved.
Det er altså uanstændigt, og det bør man ikke bare acceptere.
I Enhedslisten bad vi om at få en debat her i dag i Folketingssalen om det, når man nu alligevel skulle mødes, men desværre mente alle andre partier i Finansudvalget, at det kunne man nemt klare bag lukkede døre i Finansudvalget, det var der ikke grund til at involvere befolkningen i debatten om.
Jeg må sige til alle dem, der påstår, at der er mangel på hænder - et af de problemer, som vi ved dukker op, når vi kommer med vores forslag - at der stadig er flere hundredtusinde i den arbejdsdygtige alder, der ikke er i arbejde, og som er arbejdsløse, syge, nedslidte eller skubbet helt ud af arbejdsmarkedet.
Derfor er svaret på, om der er hænder nok til de forslag, vi f.eks. har, at kigge på, om ikke der er nogle, der skal uddannes bedre, end de er i dag.
Er det ikke sådan, at vi skal kigge på, hvordan vi stopper den store stigning i sygefraværet, der er på arbejdsmarkedet, fordi det fungerer for dårligt?
Skulle vi ikke kigge på selve arbejdsmarkedets måde at fungere på?
For det er jo arbejdsmarkedets måde at fungere på, der gør, at vi har flere hundrede tusinde i den arbejdsdygtige alder, som ikke er i arbejde, men som er skubbet uden for arbejdsmarkedet.
Det var det, man skulle kigge på.
Så ville der ikke være nogen problemer med at sikre den nødvendige arbejdskraft.
Jeg vil slutte der, hvor jeg begyndte, nemlig med at se, at der tegner sig en stærkere opposition til en regering, som ikke har noget at byde på.
Jeg kan jo ikke lade være med at få den tanke, at man måske tænkte, at det kunne være, at vi i dag, hvor man står med en finanslov, der ikke har noget at byde på, og som er den mest kedelige finanslov i mange år og som derfor også giver en relativ kedelig debat - måske skulle snakke om noget andet.
Derfor var der en minister/partiformand, der trak sig.
Vi får en ministerrokade, og så er det det, hele pressen fokuserer på til finansministerens ærgrelse, for det er jo finansministerens store dag med stor debat i Folketingssalen.
Men nu kom der altså noget andet i stedet for, og på den måde kan man jo også skjule sine fiaskoer, det er set før i historien.