runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Vagn Christensen (S), 2007-04-19:
Ministerens succeskriterium er altså, at det er dejligt at se, at de 4 pct. nu er blevet til 15 pct., der enten lever af ægtefællens indkomst, sort arbejde eller af noget helt tredje.
Den her situation mener jeg er den, der gør, at man sådan set ikke tager sine egne undersøgelser, her fattigdomsundersøgelsen, alvorligt, for den har man talt sig væk fra ved at sige, at man ikke tager den ad notam.
Men samtidig med, at man har set den udvikling, findes der jo faktisk en stor undersøgelse, som bekræfter hele det forhold, at der er noget om det med, at det her har medført en større fattigdom.
Derfor har vi brug for, at ministeren er lige så klar i sit mæle om, at der kan være en bagside af den her starthjælp.
Men det har ministeren ikke fremlagt.
Og derfor må jeg igen slutte af med at sige, at hver syvende flygtning altså er i arbejde, men at der jo altså er en helt anden situation, når vi ser på, hvordan den danske beskæftigelse ser ud.
Det er da klart, generelt bemærket, at der da er forsider og bagsider ved alting.
Jeg ville da også ønske, at der var endnu flere, der kom i arbejde.
Men som jeg sagde før, tyder vores senere analyser på, at det virker bedre og bedre.
Og det er da naturligvis meget tilfredsstillende, at det går den vej.
I den har ministeren taget det, han bryder sig om.
Det, der er medaljens bagside, har ministeren overhovedet ikke bekymret sig om.
Det har ministeren heller ikke gjort her i dag.
Af undersøgelsen fremgår jo, at hver syvende flygtning, som har fået opholdstilladelse, er i job.
Synes ministeren virkelig, at det er et stort succeskriterium?
Og hvordan var det, det gik med beskæftigelsen i de første par år, da ministeren var beskæftigelsesminister?
Men den anden side af den her starthjælpsundersøgelse er den, der er bekymrende, for den slår jo fast, at det faktisk er sådan, at før indførelsen af starthjælpen var der 4 pct., der måtte klare sig selv, men det er nu vokset til 15 pct.
Det, der står om det, er, at det er folk, der lever på ægtefællens indkomst, det er sort arbejde, eller det er noget helt tredje.
Hvad har ministeren at sige til det?
For mig er det et succeskriterium, at mennesker bliver selvforsørgende.
Og om det er manden eller konen eller dem begge, der har arbejde, er for mig sådan set ligegyldigt.
Det vigtigste er, at de bliver selvforsørgende.
Og derfor betragter jeg det også som en succes, at en ud af tre, når vi nu læser Rockwoolfondens undersøgelser, er kommet ud af offentlig forsørgelse.
Det betragter jeg som meget, meget positivt.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-19:
Hvis der er noget, vi i hvert fald ikke diskuterer nu, er det den tidligere regerings indsats eller mangel på samme.
Jeg bliver jo nødt til at gentage mit spørgsmål, for alle undersøgelser viser, at det store flertal af de mennesker, der er på starthjælp, er det i en længere periode, og de mennesker er i en længere periode blevet gjort fattigere.
Det er bare det, jeg vil have ministeren til at bekræfte, nemlig at starthjælpen gør det store flertal fattigere, uanset hvad ministeren har af intentioner med starthjælpen.
Men det, vi taler om her, er altså, at enlige får 67 kr. mere end dem, der får Statens Uddannelsesstøtte, altså SU.
De får altså lidt mere end dem på SU.
Jeg tror også, jeg kan sige, at der er mange selvstændigt erhvervsdrivende, som har negativ indkomst, og som derfor i perioder slet ikke tjener penge.
Jeg vil for en gangs skyld starte med at erklære mig enig med beskæftigelsesministeren, for jeg er fuldstændig enig i, at det her er en politisk diskussion mellem to politisk modsatrettede synspunkter.
Derfor vil jeg godt spørge: Når nu vi lige har fået den mest omfattende undersøgelse af virkningerne af starthjælpen fra Rockwool Fonden, vil beskæftigelsesministeren så ikke give mig ret i, at Rockwool Fondens undersøgelse dokumenterer, at ca. 3.000 mennesker er blevet fattigere i en længere periode på grund af starthjælpen, end hvis starthjælpen ikke havde fungeret?
Men jeg forstår slet ikke den her diskussion, for vores altoverskyggende formål er at få de mennesker integreret i det danske samfund, og det, vi med sikkerhed kan sige – det er jo det, der er det rystende ved den diskussion, vi har i dag, for det er ligesom, at vi i et deja-vu er tilbage før 2001 – er, at det, den tidligere regering gjorde, ikke virkede, og nu har vi så gjort noget, som man kan dokumentere virker.
Derfor er det en absurd diskussion, vi fører med hinanden her.
Thomas Adelskov (S), 2007-04-19:
Selvfølgelig begrænser det mobiliteten på det danske arbejdsmarked, hvis man stavnsbinder medarbejderne til virksomheden.
Hvis en medarbejder ikke kan søge ansættelse i en anden virksomhed, eller hvis en virksomhed ikke kan få de kvalificerede medarbejdere, den er villig til at betale for, fordi den er blevet tvunget ind i forhold, hvor der er underskrevet en konkurrenceaftale, der betyder, at den ikke kan ansætte medarbejdere, der kommer fra en given virksomhed,
ødelægger det selvfølgelig mobiliteten.
Det er der da overhovedet ikke nogen tvivl om.
Den første, jeg nogen sinde har hørt sætte spørgsmålstegn ved det, er hr. Ulrik Kragh i dag, og det anerkender jeg simpelt hen ikke.
Det er et kæmpeproblem for det danske arbejdsmarked, hvis man fastlåser medarbejderne.
Vi er jo enige om, at det danske flexicuritysystem, hvor arbejdsgiveren meget hurtigt kan hyre og fyre, er en forudsætning for, at vi har høj velstand i det danske samfund.
Folk valfarter til Danmark fra hele verden for at se vores flexicuritysystem, men rent faktisk er regeringen ved at begrænse flexicurity, begrænse den enkelte lønmodtagers mobilitet på arbejdsmarkedet, og det vil den nu have frem i lyset, altså synliggøre det.
Men det er bare ikke tilstrækkeligt.
Afstemning
Jeg skal starte med at beklage, at hr. Bent Bøgsted ikke valgte at være medforslagsstiller på det forslag.
Men det var jo sådan – med de tidsfrister, der er aftalt her i Folketinget – at forslaget skulle være indleveret inden den 1. april, for at man kunne være sikker på, at det blev behandlet og også kunne nå at komme til afstemning, inden Folketinget gik på sommerferie.
Og da vi ikke havde set noget forslag fra ministeren og ministeren på trods af henvendelser fra vores side ikke ville fremsætte sit eget forslag, følte vi os nødsaget til at sikre, at vi havde muligheden for at træffe en beslutning her i Folketingssalen.
Jeg tror også, at hr. Bent Bøgsted er enig i, at det var vigtigt, at vi fik forslaget frem i Folketinget.
Jeg forstår hr. Bent Bøgsteds tale sådan – og det kan han jo bekræfte – at han sådan set er enig i hovedintentionerne, men at det er proceduren, han er utilfreds med.
Og hvis det er sådan, jeg skal forstå det, er jeg helt med på, at når vi når lidt længere frem og skal til at behandle ministerens forslag, så kigger vi på, hvordan vi kan ændre det, så det passer til den virkelighed, der er uden for Christiansborg.
Ulrik Kragh (V), 2007-04-19:
Der er simpelt hen en præmis, som ikke er korrekt, i alt det, hr. Thomas Adelskov fremfører, nemlig at det vil være begrænsende for dynamikken i vort erhvervslivs konkurrenceevne og vore muligheder for at kunne klare os.
Vi er i en situation, hvor danske virksomheder netop ikke kan klare sig, hvis de ikke arbejder sammen, fordi det kræver enorm reaktionshastighed, hvis vi skal kunne klare os og være med til at løse opgaver på internationalt plan, og derfor er den præmis, som hr. Thomas Adelskov lægger ind her, simpelt hen ikke korrekt.
Derudover synes jeg, det er forunderligt, at hr. Thomas Adelskov forsøger at piske en stemning op, så en hel masse lønmodtagere tænker: Uha, hvad er nu det her for noget, og hvad er det, vi bliver påført?
De historier om at sende en mail osv. har jo ingen bund i virkeligheden, for hvis det er sådan, at der sker en væsentlig ændring af ansættelsesforholdet, er alle lønmodtagere jo beskyttet.
Sådan er spillereglerne på det danske arbejdsmarked, og sådan skal de blive ved med at være, så jeg synes simpelt hen, hr. Thomas Adelskov skulle forholde sig til det forslag, som regeringen har fremsat, så vi kan få fundet en god løsning for lønmodtagerne.
Det er egentlig fantastisk at høre en tale som den, hr. Thomas Adelskov brænder af her som afslutning på en debat, hvor vi egentlig på mange områder har været meget enige om, at det at lave sådanne aftaler bag ryggen på medarbejderne er fuldstændig uacceptabelt.
Jeg må indrømme, at da jeg læste avisen i morges, rystede jeg også lidt på hovedet og tænkte: Hvorfor piske sådan en stemning op?
Vi har mange gode samarbejder på arbejdsmarkedsområdet og laver mange gode ting sammen, og derfor må jeg indrømme, at når jeg hører en tale som den, hr. Thomas Adelskov netop har fyret af, virker det ganske forunderligt på mig, at hr. Thomas Adelskov har lyst til at kravle så langt op i træet, når der er tale om noget, vi er så forholdsvis enige om.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-19:
Funktionærloven fastsætter jo faktisk på god, dansk vis, hvordan man, hvis man laver sådan en aftale, skal give den ansatte en kompensation.
Der er altså nogle forholdsvis faste regler for, hvordan man regulerer det her marked.
Men på det seneste er det jo kommet frem, at arbejdsgivere i dag kan omgå de regler.
De kan omgå reglerne ved at indgå hemmelige jobklausuler med andre virksomheder, potentielle kunder eller konkurrerende virksomheder.
De aftaler er kommet frem nogle steder.
Det vil sige, at de aftaler, som var hemmelige en overgang, selvfølgelig ikke er hemmelige mere, når de er kommet frem.
Faktisk kan man sige, at hele grundlaget for regeringens og ministerens arbejde med det her er oplysninger om, at der bliver indgået sådanne aftaler hen over hovedet på den ansatte, uden at den ansatte har nogen indflydelse, og uden at den ansatte får den kompensation, som vedkommende ellers skulle have ifølge funktionærloven.
Alle de oplysninger, ministeren har fået om den slags aftaler, kan jo nødvendigvis ikke være hemmelige, for når han får dem, er de ikke hemmelige mere.
Faktisk har ministeren fået en række aftaler på sit bord, der betyder, at når ministeren kender dem, så kender den ansatte dem også, men giver det den ansatte nogen rettigheder?
Derfor er det ikke alene uambitiøst, det er faktisk i modstrid med den almindelige aftalemodel, vi ellers har på arbejdsmarkedet, hvis man fortsat accepterer, at der kan indgås aftaler, som berører den ansattes arbejdsforhold, og som berører den ansattes ansættelsesforhold, hen over hovedet på den ansatte; altså hvis man, som med ministerens ord, siger, at det kan man gøre, bare den ansatte er oplyst om, at aftalerne er der.
Konsekvensen af ministerens holdning til det her beslutningsforslag fra oppositionens side er jo, at man stiller den ansatte over for et valg: Enten accepterer man den aftale, som man har fået oplyst, og bliver i virksomheden, eller også siger man op og har ikke noget arbejde, uden at der på nogen som helst måde bliver tale om en kompensation.
Det er i virkeligheden det, vi snakker om i dag.
Vi snakker om, om funktionærlovens bestemmelser skal være gældende for alle aftaler, hvor en arbejdsgiver er interesseret i at holde på en bestemt ansat.
Skal den ansatte have kompensation ifølge reglerne efter funktionærloven, eller skal den ansatte bare sige: Nå, sådan er det?
Og hvis man ikke siger: Nå, sådan er det, så er det sådan, at man dog trods alt stadig væk har muligheden for at sige op og blive arbejdsløs.
Det drejer sig i virkeligheden om, hvordan vi indtil videre har opfattet det som gældende i den slags aftaler, hvor der hele tiden har været reguleret efter funktionærloven, og hvor vi nu er blevet opmærksomme på, at en lang række aftaler ikke bliver reguleret efter funktionærloven.
Og så vil ministeren med sit forslag blot lade stå til og sige, at sådan skal det stadig være, bare aftalerne bliver oplyst til den enkelte.
Det er for slapt, og det vil betyde, at stadig flere vil kunne bindes til deres arbejdsplads, uden at de får nogen kompensation for det.
Ole Sohn (SF), 2007-04-19:
Hemmelige jobklausuler er ikke skønne, men jobklausulerne bliver ikke skønnere af at blive oplyst, og hemmelig stavnsbinding er slemt, men oplyst stavnsbinding er ikke bedre.
Derfor er det ikke nogen løsning, at man gør de hemmelige aftaler offentlige.
Det, der er afgørende, er, at man sikrer en ordentlig mobilitet på arbejdsmarkedet, sikrer innovation og udvikling af forskellige jobtyper, jobområder og erhvervsområder.
Derfor ville den bedste løsning være at lave et lovforslag, som ligger på linje med det af oppositionen fremsatte beslutningsforslag, hvor man forhindrer og ulovliggør de hemmelige jobaftaler, og
der, hvor der kan være en legitim interesse i i en kortere tidsbegrænset periode at lave en særlig kundeklausul, en særlig konkurrenceklausul, benyttes funktionærlovens § 18. I den forbindelse vil jeg godt understrege, at jeg er fuldstændig enig med Det Radikale Venstre i, at selv § 18 i funktionærloven og den måde, den bliver fortolket på, giver alt, alt for vide rammer for at kunne binde lønmodtagerne.
Det har vi ingen interesse i som samfund, og lønmodtagerne har slet ingen interesse i det, men det har erhvervslivet faktisk heller ikke, fordi enhver form for binding, der er unødvendig, er hæmmende og begrænsende for erhvervslivets udvikling og for innovationen i erhvervslivet.
Derfor er det ikke en vej at gå.
Jeg håber, at regeringen vil indse det, så den, inden vi kommer til behandling af regeringens forslag, i hvert fald ikke falder i den grøft.
Jeg håber, at vi har hørt forkert her i dag, nemlig at ideen faktisk er at lave en form for oplyst stavnsbinding, hvor man bare forringer lønmodtagernes mulighed for at få kompensation.
Så er det næsten at gøre ondt værre.
Henriette Kjær (KF), 2007-04-19:
Da vores ordfører på området, hr. Lars Barfoed, desværre ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Det Konservative Folkeparti er imod hemmelige jobklausuler.
Medarbejderne må naturligvis have krav på at vide, hvilke forhold de er ansat under, herunder om der består aftaler mellem deres arbejdsgivere og andre virksomheder, der har betydning for deres mulighed for at søge et andet job.
Derfor støtter vi også lovforslaget fra beskæftigelsesministeren, der vil sikre lønmodtagernes rettigheder i den forbindelse.
Derimod er Det Konservative Folkeparti ikke tilhænger af på nuværende tidspunkt at gå videre i retning af at regulere indholdet af sådanne aftaler mellem virksomheder.
I forvejen er aftaleloven jo til for at forhindre helt urimelige aftaler, og vi har de særlige bestemmelser om konkurrenceklausuler.
Skal vi gå videre i retning af at regulere også disse aftalers nærmere indhold, er det en indblanding i aftalefriheden, der kræver, at et par forudsætninger er opfyldt.
Vi skal undersøge rimeligheden af de aftaler, der eksisterer: Hvad er det for konkrete bestemmelser, de indeholder med hensyn til omfang, berørte personalegrupper, gælder de også efter ansættelsesperioden osv.?
Er der tale om så urimelige bestemmelser, at der skal ske en særlig lovregulering af deres indhold?
I givet fald må vi vurdere elementerne i en lovgivning.
Et forbud mod hemmelige jobklausuler, som beskæftigelsesministeren har foreslået, vil få alle aftaler frem i lyset og dermed give os lejlighed til at vurdere dem nærmere.
Meget taler også for, at det i sig selv vil skabe sådan en grad af fokus på indholdet af aftalerne, at de helt af sig selv vil blive renset for urimeligheder.
Det Konservative Folkeparti er således ikke afvisende over for, at en regulering kan komme på tale, men vi mener ikke, at forudsætningerne på nuværende tidspunkt er til stede.
Vi ønsker heller ikke på nuværende tidspunkt at binde os til, at det lige netop er de elementer, der er fremhævet i beslutningsforslaget, der skal forbydes.
På det grundlag vil vi afvise forslaget.
Thomas Adelskov (S), 2007-04-19:
Hovedproblemet er jo lige nøjagtig, som hr. Ulrik Kragh siger, at man stadig kan lave aftaler bag ryggen på medarbejderne.
Det eneste, regeringen foreslår, er, at når man har lavet de aftaler og har stavnsbundet medarbejderne, kan de få en e-mail om, at i øvrigt kan de ikke søge ansættelse i den og den virksomhed eller i de og de virksomheder.
Det eneste, regeringen foreslår, er sådan set, at man skal have at vide, at man er stavnsbundet til sin virksomhed.
Så henviser hr. Ulrik Kragh til Politiken fra i dag og snakker om at piske en stemning op.
Jeg forstår godt, at hr. Ulrik Kragh synes, at regeringen har en dårlig sag, og at han derfor gerne vil tale den ned, men faktum er jo, at organisationerne helt berettiget er voldsomt bekymrede over, at regeringen nu blåstempler aftaler, der binder medarbejdere til en enkelt virksomhed, uden at de har en jordisk chance for at blive kompenseret for det eller for at kunne forhandle.
Henriette Kjær (KF), 2007-04-19:
Ja, men jeg ved ikke, om der ligefrem skal laves en undersøgelse.
Nu er der jo lavet mange undersøgelser på det her område, senest den i går.
Men jeg vil da gerne sende en opfordring til kommunerne om at være lidt fremme i skoene på det her område, for det er i alles interesse, at de her mennesker kommer ud på arbejdsmarkedet, fordi som jeg også sagde, så er det paradoksalt, at vi skal importere arbejdskraft fra Tyskland, Sverige. Hvis vi tager ud i Field’s, så er de fleste ekspedienter derude fra Sverige.
Det kunne jo altså godt være, man kunne bruge en på starthjælp i stedet for, og det er da en opfordring, der hermed er givet videre til kommunerne.
Mette Gjerskov (S), 2007-04-19:
Det er den udfordring, ordføreren taler om.
Jeg vil bare konstatere, at det godt kan være, at Dansk Folkeparti er fløjtende ligeglad med, hvad der måtte være lov og ret, men sagen er, at der altså her ligger en afgørelse fra den højeste domstol, EF-Domstolen, i den her sag.
Vi har faktisk tænkt os at følge den, når de kommer med en afgørelse, der er så fuldstændig klar.
Jeg mener sådan set ikke, at Socialdemokratiet lægger sig på knæ for regeringen.
Tværtimod satser vi på, at regeringen lægger sig på knæ for Socialdemokratiet i den her sag, for den har faktisk ikke andre at gå til.
Dansk Folkeparti har meldt sig ud af det her fællesskab, så regeringen har kun Socialdemokratiet til at hente stemmerne hjem.
Christian H. Hansen (DF), 2007-04-19:
I respekt for det, der skete sidst, holdt jeg denne gang nærmest vagt ved talerstolen.
Vores sædvanlige ordfører, hr. Morten Messerschmidt, kan desværre ikke være til stede i dag, så jeg har med hjælp fra teknologien lovet at sige de ord, han ville have sagt, hvis han havde været her.
Han er i Strasbourg.
Det er svært at finde gode argumenter for at opretholde EU's landbrugs- og strukturstøtte.
Begge ordninger er med til at skævvride og på en urimelig måde forfordele nogle lande, områder og produktionsenheder i forhold til andre.
Stod det til Dansk Folkeparti, burde begge afskaffes.
Dette forslag handler så alene om landbrugsstøtten.
Den udgør med sine 33 pct. af EU's samlede budget også en anseelig del.
Dansk Folkeparti medvirker gerne til ethvert initiativ, der kan føre til en reduktion eller en hel afvikling.
Det er velkendt, at fri konkurrence fører til lavere forbrugerpriser.
Og når vi ikke på landbrugsprodukter har den frie konkurrence, betyder det, at forbrugerne må betale alt for høje priser.
For det andet umuliggør den høje toldbarriere og den kraftige subsidiering, at den fattige verden, særlig i Afrika, kan finde et marked til sin landbrugsproduktion.
Det er og bliver uholdbart, at Europas naboer fortsat lever i dyb fattigdom.
Vi har set, hvordan den direkte ulandsbistand kun i få tilfælde bringer samfundene op på et højere velstandsniveau, og vi bør tage konsekvensen af denne viden og i langt højere grad betragte frihandel som en fattigdomsbekæmper end den passive pengehjælp, som vi for tiden giver over ulandshjælpen.
Endelig er der grund til at dvæle ved EU's konkurrencemæssige situation i forhold til vores omverden.
Det er klart for de fleste, at vi for tiden er under hårdt pres fra både USA, Kina, Indien og også andre regioner i verden.
Vores produktionsforhold vil i det nye århundrede ikke afhænge af råstoffer eller billig arbejdskraft.
Det, der skal være Danmarks og EU's styrke og bringe os sikkert ind i den globaliserede verden, er, at vi på viden, uddannelse og forskning er i førerfeltet.
EU sakker i dag langt bagud i forhold til vore konkurrenter, når det kommer til forskningen.
På den baggrund giver det ganske enkelt ikke mening at bruge op imod en tredjedel af EU's budget på noget så tåbeligt som landbrugsstøtten.
Pengene kunne bruges langt bedre.
Med andre ord er der kun gevinster ved at afskaffe landbrugsstøtten.
havde meget lidt interesse i at tilslutte sig en sådan afvikling.
Det er også, hvad vi har set i forbindelse med de budgetforhandlinger, der har været i EU.
Dansk Folkeparti kan derfor tilslutte sig, at der lægges en langsigtet strategi.
Men strategien skal ikke kun tage sigte på EU's medlemslande, men også tage sigte på vore landmænd.
Med afskaffelse af landbrugsstøtten går vi nye tider i møde.
Vi ved fra Landbrugsraadet, at dansk landbrug er meget konkurrencedygtigt, ikke bare på pris, men også på kvalitet, økologi, dyrkningsformer og indhold, og vi er faktisk blandt nogle af verdens bedste.
Men danske landmænd må med på råd.
At afskaffe landbrugsstøtten vil være en stor omvæltning af deres produktion.
Svend Auken (S), 2007-04-19:
I Danmark betaler man f.eks. stort set ikke skat.
Der er meget stor forskel på lønniveau og renteniveau, og der er meget stor forskel på samfundets engagement i forskning og udvikling.
Man kan ikke pille et enkelt element ud og sige, at der, fordi det er forskelligt, ikke er tale om lige og fair konkurrence.
Vi har også med støtte fra mit parti i årtier og igennem generationer favoriseret dansk landbrug; støttet dansk landbrug på alle leder og kanter.
Det har der været mange gode begrundelser for.
Men nu er tiden kommet til, at vi omlægger landbrugspolitikken.
Jeg tror, de fleste mennesker vil erkende, at det ikke bare er i EU, der er behov for det, men også i Danmark.
Jens Kirk (V), 2007-04-19:
Det skal jeg gøre meget kort.
Mener hr. Svend Auken, at det ville være lige og fair, hvis ikke procentsatsen var ens i de forskellige lande?
Svend Auken (S), 2007-04-19:
Statsministeren, Venstres formand, sad sammen med 24 kolleger i december 2005 og vedtog denne ordning om frivillig modulation.
Så har der været en diskussion om, hvorvidt vi skulle gøre brug af den i Danmark eller ej, og der har et flertal bestående af Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti sagt nej med nogle af de begrundelser, som hr. Kirk her anfører.
Det er ikke det, der har udløst bruddet.
Det, der har udløst bruddet, er, at man så efterfølgende har støttet et forslag i EU, der afskærer et kommende flertal fra at gøre brug af denne ordning – et kommende flertal.
Et parti, der kalder sig et frit valg-parti, og hvad ved jeg, vil afskære ikke bare det nuværende flertal fra at gøre brug af denne fornuftige omlægning, som statsministeren har været med til at anbefale, men også afskære et kommende flertal.
Det har vi syntes var uacceptabelt.
Jens Kirk (V), 2007-04-19:
Nu har hr. Svend Auken jo en vis tendens til at svinge sig lidt op, og han er jo en stor mand i forvejen.
Men jeg vil nok sige, at når hr. Svend Auken mener, at vi skal afvikle en støtte, som Venstre også vil, under lige og fair vilkår, så lyder det skingert, når hr. Svend Auken siger, at så skulle vi bare tage mere modulation, hvis ikke de andre lande skal gøre det.
Mener hr. Svend Auken ikke, at den politik, der skal føres fremover i EU, bør være under lige og fair vilkår, og at det er det, der skal arbejdes for; især skal vi overbevise Sydeuropa om, at vi her godt kan røre noget?
Det går Venstre også ind for, men det bør vel være de samme procentsatser, vi bruger her og der, hvis der skal være lighed for loven.