Inger Støjberg (V), 2009-05-12:
Jeg kan ikke helt sige mig fri for en vis beundring for den vedholdenhed, der får Enhedslisten til for tredje gang at trække denne dødssejler op af mølposen.
Hensigten med forslaget er ifølge forslagsstillerne at skabe større retssikkerhed for borgerne og større økonomisk lighed mellem kommunerne.
Det er for så vidt både respektabelt og prisværdigt, men vi vil bare ikke opnå det mål med dette forslag.
Det lyder slemt, og det ville være slemt, hvis det var rigtigt, men det er det heldigvis ikke.
Regeringen vedkender sig, at vi anvender refusionen til kommunerne som styringsinstrument, og vi mener oven i købet, at der er tale om et vigtigt og godt værktøj.
De forskellige refusionsprocenter giver nemlig regeringen en god mulighed for at påvirke kommunernes indsats i en mere hensigtsmæssig og fornuftig retning.
Det, der skal til, er at fremme en aktiv indsats, der får folk i gang med job eller uddannelse og ikke fastholder dem i passivitet på en offentlig forsørgelse.
Vi må sikre os, at kommunen sætter ind så tidligt som muligt.
Al erfaring viser, at vi ellers risikerer at tabe nogen på gulvet.
Derfor er der efter min mening god fornuft i, at kommunerne opnår en større refusion, hvis de leverer den aktive indsats, der skal til for at få mennesker i gang igen.
Tilsvarende skal de kommuner, der er længere tid om at følge op på sagerne eller med andre ord opbevarer borgerne på en passiv ydelse, selvfølgelig have en mindre refusion.
Gennem refusionsprocenterne kan vi uden at gribe til bureaukratisk detailregulering fremme en udvikling i den retning, som vi ønsker, nemlig en udvikling, hvor der bliver arbejdet på at få mennesker tilbage i et aktivt liv på arbejdsmarkedet.
Vi skal helt væk fra lette løsninger, hvor mennesker, der har brug for hjælp, må nøjes med en sum penge og derefter bliver glemt.
Med Enhedslistens forslag risikerer vi at dræne kommunalt initiativ til at udvikle nye metoder og individuelt tilpassede tilbud.
F.eks. kan vi se, at en stigende andel tilkendes førtidspension på grund af psykiske lidelser.
Personer med psykiske lidelser kan have behov for en helt anden type aktiv indsats end personer med fysiske lidelser.
Det illustrerer, hvor vigtigt det er, at kommunerne hele tiden tænker nyt i den daglige indsats.
Jamen, lyder det fra Enhedslisten, kommunerne får 100 pct. i refusion af udgifter til folkepension, uden at det betyder noget for den omsorg og bevågenhed, der ydes over for folkepensionister.
Til det er der kun at sige, at folkepensionen ydes til folk på 65 år og derover, så der er med andre ord ikke noget skønsmæssigt, når kommunen skal afgøre, om en person har ret til folkepension.
Beslutningskompetencen og det økonomiske ansvar skal følges ad.
Det kan naturligvis altid diskuteres, om refusionssatserne for de forskellige ydelser er på et passende niveau i dag, men det, der er vigtigt for mig, er, at systemet hænger sammen, så det altid bedst kan betale sig for en kommune at yde en langsigtet indsats for det enkelte menneske.
Forslagsstillerne får det til at lyde, som om kommunerne bare kan vælge at placere folk ud fra, hvad der bedst kan betale sig, men det er jo ikke rigtigt.
Der stilles store krav til dokumentation i sagsbehandlingen, og Ankestyrelsen sikrer, at borgeren altid kan klage over kommunernes afgørelser.
Vi ved, at der i dag til trods for incitamenter er borgere, som kommunen gør for lidt for eller kommer for sent i gang med en indsats for.
Derfor skal vi ikke gå den modsatte vej, det ville være det samme som at overlade borgerne til en passiv tilværelse på overførselsindkomst.
Enhedslisten fremhæver, at de nuværende refusionssatser skaber meget ulige vilkår for kommunerne.
En skæv befolkningssammensætning gør, at en kommune som Lolland Kommune har en meget større andel af førtidspensionister og kontanthjælpsmodtagere end f.eks. Rudersdal Kommune, men sådanne forskelle i befolkningssammensætningen tages der jo netop højde for med det kommunale udligningssystem.
Udligningssystemet har til formål at give kommunerne mere lige økonomiske vilkår for løsningen af de kommunale opgaver uanset forskelle i befolkningens indkomstforhold, alderssammensætning og den sociale struktur i kommunen.
Udligningssystemet er i modsætning til refusionssystemet ikke adfærdsregulerende, idet det, så vidt det er muligt, er baseret på objektive forhold, som ikke kan påvirkes af den enkelte kommunes prioriteringer.
Kommunerne bliver kompenseret fuldt ud under et for de udgifter til overførselsindkomster, som der ikke er refusion for.
Gennem udligningssystemet tages der højde for forskelle i kommunernes udgiftsbehov betinget af forskelle i befolkningssammensætningen, samtidig med at kommunerne sikres et økonomisk incitament til at gøre en aktiv indsats.
Dette ville ikke være muligt igennem en finansiering af overførselsindkomsterne alene igennem refusionssystemet.
I den sammenhæng er det naturligvis vigtigt med jævne mellemrum at følge op på, om opgørelsen af kommunernes udgiftsbehov ud fra objektive kriterier er dækkende for de faktiske forhold.
Regeringen indgik den 17. marts 2009 en aftale med Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre om opfølgning på finansieringsreformen.
På den baggrund fremsatte regeringen i marts et lovforslag om justering af udligningssystemet.
Forligspartierne er endvidere enige om at igangsætte et analysearbejde med henblik på at vurdere behovet for fremadrettede justeringer af opgørelsen af kommunernes udgiftsbehov.
Gennem udligningssystemet er det naturligvis ikke muligt at ramme forskelle i kommunernes udgifter lige så præcist som gennem refusioner, men til gengæld sikres det, at kompetencen til at træffe beslutninger ledsages af det økonomiske ansvar over for opgavernes finansiering.
Det er således regeringens opfattelse, at den eksisterende kombination af refusion og budgetgaranti og en udligningsordning udgør den bedst mulige styring af kommunernes økonomi.
Således er der et økonomisk incitament for kommunerne til at nedbringe antallet af overførselsmodtagere, og samtidig hermed sikrer budgetgarantien ekstra tilskud til kommunerne, når antallet af modtagere stiger på grund af forhold, som kommunen ikke er herre over.
Regeringen mener, at Enhedslistens forslag vil medføre en dårlig udvikling i kommunerne og på arbejdsmarkedet, og indstiller derfor det fremsatte forslag om 100 pct. i statsrefusion af alle overførselsindkomster til forkastelse.