Anders Samuelsen (NY), 2008-04-16:
Jeg tror ikke, det er for meget sagt, at det her måske har været den kedeligste finanslovdebat i de sidste 100 år.
Det er der måske ikke ret meget at sige til, for der er ikke meget at skændes om.
Vi er nået til en situation, hvor man ikke tør tage en debat om topskat og mellemskat, på trods af at topskatten fylder 1 pct. af de samlede indtægter, vi får ind, og på trods af at mellemskatten kun fylder 2 pct. af de samlede indtægter, som staten hiver ind, på trods af at de to skatter i den grad forvrider den danske konkurrenceevne, vores mulighed for at gøre den samlede kage større, så vi virkelig får mulighed for at gøre noget ude i de sektorer, hvor vi alle sammen gerne vil gøre noget.
Men vi tør ikke, fordi vi er bange for at blive anklaget for at være asociale og for, at de rige får mere end de knap så rige osv.
Derfor viger vi udenom, og i stedet for - som en del af de aftaler, som ligger bag ved det her - skal vi diskutere forskerskatteordninger, at udvide dem fra 3 til 5 år, idet man, når vi har den debat, kan høre Socialdemokraterne sige, at det nok er en god idé, fordi det, at vi har lav skat på det område, jo er med til at sikre, at vi er konkurrencedygtige, så vi kan tiltrække arbejdskraft.
Det er mig helt ubegribeligt, at man kan sige, at det virker at have en lav skat på det område, når der skal konkurreres med udlandet, men det hjælper åbenbart ikke i forhold til danskere og vores mulighed for at lade dem blive i landet.
I øvrigt er det også en retfærdighedsdiskussion om, hvorvidt man ikke skal have det samme i løn og den samme skatteprocent for det samme arbejde, når man står på den samme arbejdsplads.
For det er konsekvensen af at beholde top- og mellemskat, men så til gengæld have nogle fuldstændig forvridende ordninger som forskerskatteordningen.
Men de er nødvendige at have, så længe vi har de andre ordninger - desværre.
Kunsten at
indgå et kompromis
- er der en, der engang har sagt - er at bage en kage, dele kagen på en sådan måde, at alle, der indgår i kompromiset, tror, de har fået det største stykke af kagen.
Jeg skal ikke gå ind i en diskussion om, hvorvidt Ny Alliance har fået den største del af kagen, det tror jeg ville være at sætte overliggeren for højt.
Men jeg vil godt nævne nogle af de punkter, som vi fra Ny Alliances side er glade for er kommet med i dette års finanslov.
Vi har fået taget hul på diskussionen om mad i daginstitutioner og oven i købet kombineret det med en ordning, der går ud på, at forældrene selvfølgelig selv er med til at bidrage.
Vi har fået en ligestilling af gymnasieuddannelserne, og det er noget, som man ude på handelsskolerne har råbt om i rigtig mange år, uden at det er blevet til noget.
Nu er det blevet til noget.
Det er ikke det samme som at sige, at Ny Alliance har æren for det, for Dansk Folkeparti har også nævnt det som en problemstilling, og det har de gjort gennem flere år, men nu bliver det til noget, og det er vi glade for.
Der var undervejs i finanslovforhandlingerne en diskussion om læreruddannelse på universitetsniveau.
Det glæder vi os meget til og ser frem til om er noget, der bliver virkeliggjort.
Vi har i hvert fald fået håndslag fra regeringen på, at det er noget, vi vil arbejde på.
Grundforskningsfonden har vi fundet midler til, så vi stadig væk kan være langt fremme i bussen på det område i Danmark.
Førtidspensionisters rettigheder er blevet forbedret.
Vi har fået et antiradikaliseringskontor op at stå.
Der er gjort yderligere tiltag i forhold til afbureaukratisering.
Desværre er vægten, som vi ser det, stadig væk ikke god nok, men der er faktisk, hvis man kigger efter i finanslovaftalen, et lille element, hvor selvorganisering på arbejdspladserne bliver nævnt.
Det tror vi meget på er vejen frem i forbindelse med det detailtyranni, som vi har set alt for meget af i alt for mange år.
Det bliver lettere på erhvervsområdet med generationsskifte, og det er vi også meget glade for.
Udviklingsbistanden har også fyldt - i al fald lidt - i diskussionen i dag, diskussionen om de 0,8 eller 0,81 pct. osv.
Vi har valgt at rette fokus et andet sted hen fra Ny Alliances side.
Vi har valgt at pege på, hvordan vi bedst muligt bruger de midler, der nu engang er til rådighed, til det, som vi kan finde flertal for i Folketinget.
Derfor er vi glade for, at der nu er sat en specialpulje af, så vi kan gøre en ekstraordinær dansk indsats på det område, hvor vi ved vi får klart mest for pengene, nemlig ved en indsats imod fejlernæring.
Sandheden er, at hvis man ikke kan komme længere med diskussionen om, hvorvidt vi skal gå fra 0,8 til 0,9 og til 1,0 pct., så kan man måske, hvis man vender det om og begynder at fokusere på, hvad vi egentlig får ud af pengene, ende i en situation, hvor vi, selv om vi bliver på de 0,8 eller 0,81 eller 0,85 pct., får meget mere ud af det, end hvis man var blevet i det samme spor og havde fået hævet den til 1,0 pct.
Vi tror på, at det er på den måde, man skal begynde at tænke, når nu rammerne er, som de er.
Der er også tale om en indsats på miljøområdet via energiaftaler og ekstra indsats på solcelle- og bølgekraftområdet, som vi også ser frem til der kommer noget godt ud af.
Hvornår bliver en finanslovdiskussion så igen for alvor spændende i Danmark, når sagen er, at vi sidder og diskuterer på marginalen?
Man kan jo håbe på, at det sker ikke næste gang, for der er ikke så lang tid til næste gang, det er lige efter sommerferien, men så næste gang igen som en udløber af Skattekommissionen, som skal barsle efter nytår.
Det er i hvert fald vores håb fra Ny Alliances side, at vi for alvor kan få sat fokus på bl.a. området vedrørende vores topskatproblem, som der er flere og flere partier, der vil diskutere, ja, snart er det kun Dansk Folkeparti og Enhedslisten, som ikke vil.
Det er det med, at den ene procent, vi får fra topskatten, gør, at 40 pct. af de fuldtidsbeskæftigede rammes af en fuldstændig skævvridende skat.
Det er det, der skal på dagsordenen.
Vi er ikke så meget i tvivl om, at Det Konservative Folkeparti har lysten til det; viljen og evnen har det til gengæld så skortet på i en række år.
Vi vil fra Ny Alliances side også meget gerne bidrage til det, og vi har fra vores side valgt at fokusere på emner som frihed, fællesskab, fairness, fornyelse og forskellighed, men også at konkretisere, hvad vi mener med de elementer.
F.eks. er det for os ufattelig vigtigt at definere friheden som et spørgsmål om bl.a., at det må være fair at sige, at maksimalt 50 pct. af det, som man tjener, overtager staten styringen med.
Men vi er faktisk endt i den situation i Danmark, at hvis man går ind for et sådant system, kan man blive anklaget for at være ultraliberalist.
Det er i mine og vores ører helt utroligt, at man kan ende der.
Fairness er også et spørgsmål, som vi lægger vægt på fra vores side, og for os at se er det vigtigt i de kommende finanslove yderligere at lægge vægt på, at det skal kunne betale sig at arbejde, uanset om man er på arbejdsmarkedet, eller om man er på overførselsindkomst.
Vi synes, det er vigtigt at rejse debatterne om, hvorfor vi skal have modregningsregler for førtidspensionister eller folkepensionister for den sags skyld, når de forsøger komme på arbejdsmarkedet.
Et af de elementer fra den samlede finanslov, som vi ikke bryder os ret meget om, er den her grænse, som man fik sat ind i forbindelse med 100.000-krobners-reglen for folkepensionister.
Her går man ind og siger, at hvis de tjener over et bestemt beløb - bum - så skal de lige pludselig ikke have muligheden for det.
Det bliver nogle helt groteske øvelser i de kommende år, er vi helt sikre på, og det giver jo ingen mening.
Hvorfor vil vi sætte sådan en grænse, som betyder, at der så er nogle, som ikke vil yde det ekstra bidrag, som vi måtte have brug for?
Det giver ikke nogen mening, og det er igen kun misundelsesretorikken, som her spiller ind, og der må jeg sige, at det i høj grad også undrer mig, og jeg synes, det er kedeligt, at mit eget gamle parti, Det Radikale Venstre, hoppede med på den vogn og syntes, at det var så utrolig vigtigt.
Forskellighed betyder for os, at det skal være muligt at gøre det frie valg langt mere reelt og langt mere ubureaukratisk end det, som regeringen og Dansk Folkeparti har aftalt sig frem til.
Det er noget af det, vi vil rejse også i de kommende finanslovforhandlinger.
Hvorfor ikke benytte sig af friskolemodellen, som vi kender?
Det virker udmærket på skoleområdet, det er fuldstændig ukompliceret, og det er op til den enkelte at finde ud af, hvordan det så skal strikkes det sammen.
I stedet for - fordi man ikke må tale brugerbetaling, fordi vi er ovre i misundelsesretorikken igen - laver man nogle sindssyg komplicerede løsninger.
Så vidt jeg har ladet mig fortælle, var det oven i købet regeringens egen idé fra starten af at benytte sig af friskolemodellen, men de blev skræmt netop ved tanken om, at der var nogle, der kunne råbe brugerbetaling efter dem.
Når alt det her er sagt, støtter Ny Alliance selvfølgelig den finanslovaftale, der ligger her.
Det er et kompromis, og det er ikke sikkert, at vi har fået den største bid af kagen - selvfølgelig har vi ikke det - for der er mange ting, vi gerne ville have gjort anderledes.
Men der skal indgås et kompromis, og vi synes, der er elementer i det her, som helt klart trækker i den rigtige retning, og som vi er stolte af at være en del af.
Vi har ikke råbt højt undervejs, men det er lykkedes os at komme igennem med en del af de her elementer, og det er vi tilfredse med.
Derfor bakker vi selvfølgelig også op om det, når vi nu kommer til afstemningen.