runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2008-12-17:
Det har jeg jo svaret på.
Det kan jeg ikke stå og svare på her, når jeg får et friskt forslag stillet her under onsdagsspørgetiden.
Men jeg kan sige, at jeg sagde før, at det jo ikke er en tankegang, der har været fremmed for kulturministeren, der har drøftet det med nogle byer.
Men det, der er interessant her, er det omkring magtens tredeling.
Det er fuldstændig rigtigt, at den første domstol var helt uacceptabel.
Nu er det jo desværre sådan i afghansk forfatning, at man siger, at man går ind for ytringsfriheden - den er ukrænkelig, står der - men samtidig står der, at Afghanistan er en islamisk stat.
Og det er rigtigt, at der er de her forældede, gamle stammedomstole, om jeg så må sige, der kører på religiøst niveau.
Det er jo altså også derfor, at den er blevet underkendt senere, og at dommen også er blevet omstødt.
Så er den gledet ind i højesteret, og det er der jeg mener magtens tredeling ligger.
For højesteret er jo bygget op på den nye, moderne forfatning, og der kører så også retsreglerne.
Og som Karzai sagde til mig: Det er lidt svært, når du kommer og belærer mig om, at vi skal have magtens tredeling, hvorefter du beder mig om at bryde den.
Der er det lidt ironisk, at vi vil have det, som vi vil, uanset hvordan de indretter sig.
Så lad os nu lade appelsagen køre videre, og lad os prøve at få den fremskyndet, lad os holde øje med den, og lad os holde øje med, hvad der sker med ham.
Jens Kirk (V), 2008-12-17:
Til ministeren vil jeg sige: Det er da undertegnedes helt klare holdning til den sag, at vi faktisk her har en succeshistorie.
Alle de mennesker, som blev afskediget i det gamle amt, hvoraf en del blev ansat her, har fået en helt ny opblomstring, og der var måske også mange andre inden for staten og kommunerne, der kunne blive omplantet, for hvem det måske kunne give lidt opblomstring og mere lyst til arbejdet og den slags ting.
Derfor tror jeg, at skatteministeren ikke skal holde sig tilbage, hvis han finder andre ting, han mener, der kunne flyttes ud til provinsen og derunder også til Ringkøbing.
Er der sådan nogle planer?
Kristian Jensen (V), 2008-12-17:
Danmark er verdens lykkeligste land, og den lykkeligste by i verdens lykkeligste land er faktisk Ringkøbing.
Det er også mit klare indtryk, uden at det dog kan siges, at man har talt med alle dem, der valgte at flytte med, at der blandt de medarbejdere, som valgte at flytte med opgaven til Ringkøbing, er stor tilfredshed med valget og stor tilfredshed med arbejdspladsen og de udfordringer, de har fået.
Jeg beklager, at ikke flere valgte at flytte med.
Jeg synes, det kunne have været ganske glimrende at bevare de kompetencer, der var.
Jeg er så til gengæld meget tilfreds med, at det lykkedes betalingscenteret at oparbejde en dygtig medarbejderstab, som i dag løser opgaven til min fulde tilfredshed.
Jens Kirk (V), 2008-12-17:
Normalt deltager jeg ikke i den runde her, men jeg kender ret godt til byen Ringkøbing og området der og ved, at skattecenteret jo var en del af kommunalforhandlingerne, dengang vi skulle have erstattet de gamle amter.
Men jeg synes lige godt, at det med tvangsdeponering til Ringkøbing falder mig meget, meget for brystet, og jeg er glad ved, at det sådan set også er skatteministerens opfattelse, at det er det forkerte ord for det.
Mit indtryk er, at alle de, der er kommet til Ringkøbing, har været meget glade ved det.
Er skatteministeren også af den observans, at de alle sammen har været glade, når først de er kommet derud?
Kristian Jensen (V), 2008-12-17:
Allerførst vil jeg sige, at jeg fuldt ud står bag beslutningen om at skabe regional balance i de statslige arbejdspladser.
Det er regeringens politik.
Det kan godt være, at man fra Socialdemokratiets side er uenig i den politik, men det er nu engang regeringens politik, at vi vil have en regional balance i de statslige arbejdspladser.
Vi har så valgt, at når der flyttes nogle opgaver, så er det de personer, der har udført de opgaver som hovedopgave, der skal flytte med.
Processen vedrørende den konkrete beslutning om, hvem der så har siddet med de opgaver, og som skal flyttes, er foretaget lokalt.
Derudover tager hr. Bjarne Laustsen fejl, når hr. Bjarne Laustsen fremfører, at SKAT skulle have et princip om aldrig at anke en sag, borgerne har vundet, når det drejer sig om skattesager.
For det er nemlig sådan, at der er to klare undtagelser.
Den ene er, hvis det drejer sig om summer af en størrelse, som har betydning for statskassen.
Den anden er, hvis der er tale om principielle sager, hvor der er behov for at få en højere retsinstans' afgørelse af, hvad gældende retspraksis er.
Vi føler fra Skatteministeriets og fra SKAT's side, at der netop her er behov for at få en højere retsinstans' afgørelse af et principielt spørgsmål.
Bjarne Laustsen (S), 2008-12-17:
Ja tak.
Jeg ved ikke, hvorfor skatteministeren hidser sig så voldsomt op.
Det er måske, fordi han har en dårlig sag.
Vi har haft lejlighed til at diskutere det tidligere her i Folketingssalen, kort tid efter beslutningen blev truffet, mens det her foregik.
Jeg tager sagen op igen, fordi der nu er en situation, hvor SKAT har tabt, hvor klagerne fik medhold i, at der var en overvægt af ældre medarbejdere.
Hele omdrejningspunktet var jo, at folk følte, de blev flyttet, fordi de var gamle, ikke fordi de nødvendigvis sad med de opgaver her.
Jeg har jo eksempler på folk også, som ikke har haft det her som deres hovedområde, som også er blevet bedt om at flytte, og som har taget deres afsked.
Derfor synes jeg jo, at skatteministeren i dag skulle være mere beklemt ved situationen på vegne af de medarbejdere, som har været dygtige og tjent SKAT igennem mange, mange år, men som blev stillet i den situation.
Jeg synes, at det er dårlig personalepolitik af staten, at skatteministeren gennemfører den her slags ting, når det klart er blevet dokumenteret bagefter.
Hvad er det så, man vil opnå?
Det er selvfølgelig at blive fri for at betale erstatning til de medarbejdere, der har sagt op.
De medarbejdere, som har valgt at blive, er i den situation, at de kan få sagen genoptaget, da det jo kun er prøvesager, der er tale om.
Er det ikke rigtigt?
Kristian Jensen (V), 2008-12-17:
Hr. Bjarne Laustsen skal ikke gemme sig bag, hvilke udryk han har hørt andre steder.
Når hr. Bjarne Laustsen her i dag lægger vægt på ordet tvangsdeputation, er det hr. Bjarne Laustsen, der skaber associationer til folkemord, der er sket i fortiden.
Derfor skal hr. Bjarne Laustsen ikke dække sig bag andres udtalelser.
Det er her i Folketingssalen i dag, at hr. Bjarne Laustsen gør disse ord til sine.
Når det drejer sig om sagen her, er det sådan, at en række medarbejdere fra forskellige skattecentre blev bedt om at flytte med opgaven til det nye arbejdssted.
Nogle valgte at flytte med, desværre alt for få.
Og det betød, at en række nye medarbejdere skulle ansættes til at løse de opgaver, der var.
Vi har lagt vægt på, at den instruks, der kom, var, at man skulle vælge de personer, der havde siddet med opgaven hidtil.
Og det er rigtigt, at hvis man kigger på, hvilken persongruppe, der hidtil havde siddet med opgaverne, var det personer, som var oppe i årene.
I forhold til SKAT's gennemsnitlige ansættelse var det personer, som havde haft et længere ansættelsesforløb, der typisk sad med de her opgaver.
Men hvad var alternativet - at vi skulle have bedt nogen, som ikke havde haft opgaven tidligere, om at flytte?
Nej, vel.
Naturligvis er det bærende princip, at når en opgave flytter, flytter den medarbejder, der har haft opgaven, med.
Og jeg vil sige ganske klart, at jeg fuldt ud står bag ved den beslutning om at skabe en regional balance i de statslige arbejdspladser og dermed også bag beslutningen om at etablere et betalingscenter i Ringkøbing og kundecentre fire steder i landet.
Bjarne Laustsen (S), 2008-12-17:
Jeg deler sådan set den opfattelse, som skatteministeren giver udtryk for, nemlig at det at blive tvangsdeporteret ikke er noget, man bryder sig om, og at det giver mindelser - det, kan jeg bare sige, var det, medarbejderne følte, dengang man traf de her beslutninger.
Det er derfra, ordet kommer, og det har ministeren sikkert også hørt før.
Så jeg er sådan set enig i synspunktet.
Når ministeren nu siger, at han ikke kan gå ind i det, fordi man har valgt at prøve den her sag, er det sådan set interessant, at det, der var grundlaget for at rejse sagerne, var, at man sagde, at ud af de medarbejdere, der blev prikket til at flytte til Ringkøbing, var der en overvægt af folk over 50 år.
Kiggede man på sagerne en gang til, var det faktisk hver fjerde, der var over 60 år.
Og det var jo det, der førte til, at man sagde, at sagerne ikke passede sammen: Det er ikke et spørgsmål om, hvilke opgaver der skal løses, det er et spørgsmål om at flytte, du gamle.
Og der er masser af artikler, der bærer det navn også, hvor man siger, at vi på en og samme måde kan komme af med de der gamle medarbejdere.
Nogle af de medarbejdere, der havde andre opgaver, og som var blevet bedt om at flytte, blev endda bedt om at oplære nye, fordi de overhovedet ikke har haft noget med det arbejde at gøre i Ringkøbing. Så jeg synes, at ministeriet har en meget, meget dårlig sag her, og jeg synes, at det er synd og skam, at SKAT har været nødt til at sige farvel til dygtige medarbejdere.
Det, der selvfølgelig interesserer mig, er, at der er nogle, der er blevet afskediget, og hvordan deres retsstilling er.
Så er der nogle, der er blevet, og som har valgt at køre retssagen og har taget det med, så vi har altså at gøre med to grupper her, og ministeren siger nu, at vi lige skal se, hvad den næste retsinstans siger.
Jeg ved, at skatteministeren og Venstre normalt tidligere er kommet med det udsagn, at hvis der er en skatteborger, der har fået ret ved første instans, skal vi ikke plage vedkommende mere.
Hvorfor skal vi blive ved med at plage medarbejderne her, når der nu er en klar dom, der siger, at det var forkert, fordi der var en aldersmæssig skæv fordeling af dem, man valgte at flytte?
Kristian Jensen (V), 2008-12-17:
Allerførst vil jeg gerne vende mig stærkt mod det udtryk og den sprogbrug, som spørgeren har her.
Ordet tvangsdeportationer giver mig associationer til tidspunkter i verdenshistorien og til begivenheder, som jeg føler er dybt krænkende at sætte i forbindelse med den forflyttelse af medarbejdere, der har været tale om her, og den omsorg for og hjælp til de medarbejdere, som ikke har ønsket at flytte med opgaven til Ringkøbing.
Hvad angår den konkrete sag, er det sådan, at SKAT's ledelse har evalueret spørgsmålet om byrettens tilkendegivelse og har besluttet, at man ønsker at få prøvet byrettens tilkendegivelse ved en højere retsinstans.
Derfor har man valgt at anke videre til Østre Landsret, og jeg har ikke mulighed for inden for de rammer, som embedet giver mig, at kommentere på retssager, der er i gang.
Og derfor kan jeg ikke komme ind på de konkrete sager.
Jeg vil bare sige, at den grundlæggende præmis, den politiske præmis, har været, at der er nogle opgaver, der skal flyttes for at sikre en regional balance i de statslige arbejdspladser.
Og de medarbejdere, der har haft en hidtidig opgave, flytter med opgaven til de nye arbejdssteder.
Det gælder for etableringen af et kundecenter i Roskilde, i Odense, i Ribe og i Hjørring, og det gælder naturligvis også for etableringen af et betalingscenter i Ringkøbing.
Bjarne Laustsen (S), 2008-12-17:
Får det ministeren til at revurdere tvangsdeporteringen af medarbejdere til Skattecenter Ringkøbing, at der nu er kommet en klar dom, der siger, at der er sket en aldersmæssig fordeling i forhold til deportationerne?
Lene Espersen (KF), 2008-12-17:
Som det fremgår af artiklen i Tænk, har jeg ikke udtalt mig om, hvorvidt et loft over ÅOP konkret har ført til rentestigninger i de lande, hvor man har et sådant loft.
Det, jeg har sagt, er, at maksimalpriser generelt har en tendens til at blive til prisen, og at man ofte ser, at virksomheder, som tidligere har ligget under denne pris, vil hæve deres pris til maksimum, så konkurrencen på pris generelt bliver mindre.
Det viser erfaringerne inden for andre brancher, som f.eks. bilsyn og taxa, hvor man har eller har haft maksimalpriser.
Her blev prisloftet til standardprisen, og priskonkurrencen blev ringere.
Benny Engelbrecht (S), 2008-12-17:
Det foreliggende spørgsmål handler jo netop om at indføre et loft over ÅOP og en artikel i bladet Tænk, som hedder »Lånehajer ribber flade danskere«.
Spørgsmålet er jo naturligvis blevet yderligere aktualiseret af den debat, vi har haft i den her uge - ikke mindst Venstres folketingsgruppe, kan jeg forstå, er enig i, at der skal sættes et loft over, hvor høj ÅOP må være.
Det er et socialdemokratisk forslag, der også er fremsat et beslutningsforslag om her i Folketinget, som vi skal debattere i det nye år, og det ser vi selvfølgelig meget frem til.
I den sammenhæng er det selvfølgelig interessant at debattere, hvad der vil være af givne effekter, og hvad ikke mindst ministeren forventer der vil være af givne effekter.
Derfor var det også meget naturligt for mig at stille dette spørgsmål, som netop handler om, hvad der mere konkret ligger i ministerens udtalelse, og derfor er det også naturligt for mig at uddybe mine spørgsmål med ikke mindst at spørge, om ministeren forventer, at et prisloft vil sætte konkurrencen fuldstændig ud af kraft på lånemarkedet.
Det har jeg meget vanskeligt ved at forestille mig, og jeg kan heller ikke se, at der er eksempler på, at Sverige, Italien eller andre lande, som har loft over, hvad renten må være, har haft problemer med, at konkurrencen skulle være sat ud af kraft på spørgsmålet omkring forbrugslån.
Et andet spørgsmål er selvfølgelig, om der - ikke mindst på basis af det, som jeg kan se ministeren har udtalt i dag til Ritzau om, at man ikke ønsker at støtte et loft over renten foreløbig - slet ikke findes nogen øvre grænse for, hvad ministeren kan acceptere som højeste rente for et lån.
Lene Espersen (KF), 2008-12-17:
Jeg vil sige til hr. Frank Aaen, at det, der er afgørende for regeringen, er, at vi finder frem til en model, der løser det problem, der er med en kriditklemme.
Det, vi ønsker at gøre, hvis skatteyderne skal tilføre kapital til en række banker, er at sikre, at sunde, kreditværdige virksomheder og kreditværdige borgere stadig væk har mulighed for at låne penge i bankerne, så bankerne ikke bare slanker balancerne ind for at overholde kravene.
Det synes jeg må være hovedfokuspunktet.
Derudover vil jeg sige, at jeg synes, de mange sager, der har været fremme internationalt og i pressen herhjemme, og den udvikling, der har været på de finansielle markeder, meget tydeligt viser, at vi ikke bare skal have blikket rettet bagud, men i meget, meget højere grad skal have blikket rettet fremad i spørgsmålet om, hvad vi så gør for at forbedre regelsættet og skabe større åbenhed og gennemsigtighed, end der er i dag.
Der har regeringen bl.a. sammen med et enigt Folketing indsendt et indspil til EU om mere åbenhed og flere krav til, hvordan vores penge bliver forvaltet.
Jeg synes, den rigtige måde at gøre det på er ved både at tage initiativer i Danmark og i EU og sikre sig, at der bliver stillet skrappere krav til de institutioner og de institutter, der agerer på det finansielle marked.
Frank Aaen (EL), 2008-12-17:
Nu nævnes så Roskilde Bank, og den sag kan vi alle sammen blive forarget over.
Jeg ved ikke, om ministeren har lagt mærke til, at gebyrgribben Sørensen i Danske Bank har været udsædvanlig tavs her på det seneste og nu er fremme med tiggerstaven for at få skatteydernes penge ned i bankens pengekasse.
De har også lige måttet annoncere, at de har tabt mange penge ovre i USA, endnu en gang, for anden gang, og de har også tabt penge på en lang række andre forretninger.
Det er derfor, jeg spørger: Skal ledelsen i Danske Bank, skal ledelsen i andre banker, der har vist, at de har tabt så mange penge, at de er nødt til at gå rundt med tiggerstaven og få skatteyderpenge, bare have lov til at fortsætte, uden at man går ind og siger noget så enkelt, som at staten skal ind og have kontrol med, hvordan ledelsen forvalter de penge?
Har ministeren tillid til, at de ledelser i de her banker bare kan forvalte, uden at staten, uden at samfundet går ind og kontrollerer, hvad de gør?
Lene Espersen (KF), 2008-12-17:
Jeg vil sige til hr. Frank Aaen, at jeg synes, det væsentligste er, at vi får sikret tilliden til sektoren fremover, og at man tager ved lære af historien og den udvikling, som man har set.
Jeg har klart tilkendegivet, at en model, hvor man tvinger samtlige banker til at modtage skatteydernes penge, uanset om banken har behov for det eller ønsker det, synes jeg ikke er en hensigtsmæssig vej at gå.
Det er meget udansk - synes jeg - at tvinge bestemte brancher til at modtage skatteyderpenge, uanset om de har behov for det eller ønsker det.
Men det er klart, at en finansiel krise som den nuværende og f.eks. en sag som den med Roskilde Bank selvfølgelig giver anledning til helt klart politisk at overveje, om vores regler er gode nok.
Derfor har vi også, som jeg svarede før, lavet en lang række krav i forbindelse med lov om finansiel stabilitet.
Samtidig vil jeg sige, at vi arbejder meget ihærdigt for, at vi skal have bedre regler - ikke kun i Danmark, men også på EU-plan.
Vi har spillet ind med forslag om øget åbenhed, om bankernes solvensbehov, om risikoprofil.
Vi tror nemlig på, at noget af det, der kan være med til at forhindre, at vi ender i den samme situation igen, er, at kunder og aktionærer får et bedre indblik i, hvem det er, de betror deres penge, og hvordan de penge bliver brugt, således at tilliden vender tilbage.
Frank Aaen (EL), 2008-12-17:
Få uheldige tilfælde!
Jamen altså, de, der har tabt flest penge på spekulanter, er Danske Bank og Nordea.
De har hældt hundredvis af millioner kroner i IT Factory, Stein Bagger, og i Madoff ovre i USA, og der er en lang række andre tilfælde, som vi ikke har fået kendskab til endnu.
Det er derfor, vi spørger.
Ministeren sidder altså og forvalter skatteydernes penge og planlægger så vidt jeg kan forstå det - bare at give pengene til de ledelser, der har vist, at de ikke duer.
Straks siger ministeren: Det er Nordkorea!
Mener ministeren stadig væk, at det er Nordkorea at sige, at vi vil have lidt kontrol med, hvordan de ledelser forvalter de penge, skatteyderne åbenbart skal betale til dem?
Lene Espersen (KF), 2008-12-17:
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at der er tale om en meget ekstraordinær situation på de internationale finansielle markeder.
Det har selvfølgelig haft en afsmitning på forholdene for danske pengeinstitutter, hvor pengemarkederne har været frosset til for selv sunde banker.
Samtidig er det klart - som vi også diskuterede under besvarelsen af det tidligere spørgsmål - at vi har set uheldige eksempler på, hvordan en lemfældig kreditkultur kan føre til store problemer i pengeinstitutterne.
Derfor har branchen selvfølgelig hele tiden en opgave i at overbevise kunderne og aktionærerne om, at de er deres tillid værdig, ligesom vi fra regeringens side må give en hjælpende hånd ved at se på, om regulering og tilsyn er udformet på en tilstrækkelig hensigtsmæssig måde.
Men samtidig er det vigtigt for mig at understrege, at man ikke skal skære alle banker over én kam på grund af nogle få uheldige tilfælde.
Generelt mener jeg således, at både borgere og stat kan have tillid til de danske pengeinstitutter.
Frank Aaen (EL), 2008-12-17:
Mener ministeren, at de private banker med deres risikable adfærd op til finanskrisen og lemfældige udlånspolitik har gjort sig fortjent til borgernes og statens tillid?
Lene Espersen (KF), 2008-12-17:
Jeg vil sige til hr. Frank Aaen, som jeg også sagde det i mit svar før, at jeg tror, det er vigtigt at få understreget, at grunden til, at regeringen arbejder på en model, er hensynet til samfundet.
Hr. Frank Aaen bliver ved med ligesom at tale om, at det er nogle penge, som vi nærmest giver alene af hensyn til bankerne, og det er jo simpelt hen ikke korrekt.
Men jeg vil også sige til hr. Frank Aaen, at det da er fuldstændig åbenlyst, og det var det jo sådan set også i forbindelse med vedtagelsen af lov om finansiel stabilitet og den politiske aftale, som et bredt flertal i Folketinget lavede, at vi selvfølgelig er opmærksomme på, at der skal opstilles en række betingelser, som skal bidrage til konsolidering og tilbageholdenhed i pengeinstitutterne.
Og det var sådan set også baggrunden for, at vi, allerede da vi vedtog det første lovforslag, som blev vedtaget for at hjælpe bankerne, indførte et forbud mod aktieoptionsprogrammer for at begrænse incitamentet til en overdreven risikotagning; vi indførte forbud mod tilbagekøbsprogrammer, fordi det ville bidrage til at konsolidere sektoren; vi indførte et forbud imod udbytteudbetaling, fordi det ville bidrage til en konsolidering af kapitalgrundlaget i bankerne; og endelig har vi afsat 10 mio. kr. årligt i form af ekstra ressourcer til Finanstilsynet, så der kan blive ført en mere intensiv kontrol af bankerne.
Og det er da helt åbenlyst, at det er der behov for.
Frank Aaen (EL), 2008-12-17:
Jamen det har vi jo ikke på noget tidspunkt udtalt os imod.
Vi har spurgt til, hvordan man sikrer, at det sker.
Skal man bare proppe penge ned i dem en gang mere?
Først 20 mia. kr., så 3.000 mia. kr. og så 100 mia. kr. ekstra.
Kan vi ikke få det tilsagn fra ministeren, at skal der gives flere penge til bankerne med de ledelser, de har, så skal der føres kontrol med de ledelser?
Vi er enige i, som jeg har sagt fra første færd, at vi er nødt til at løse de samfundsøkonomiske problemer, der er ved, at almindelige mennesker ikke kan få lov at låne det, de har brug for, og ved, at almindelige virksomheder ikke kan få lov til at fortsætte driften.
Men lige præcis derfor kan man da ikke bare overlade skatteydernes penge til de ledelser, der har vist, at de ikke forstår at forvalte andres penge, men som har tabt andres penge.
Vi kan da ikke bare give penge til dem igen; vi er nødt til at gå ind og kontrollere.
Det er ikke nok at komme bagefter med Finanstilsynet og se, om de har gjort det rigtigt.
Det er jo her og nu, vi skal ind og kontrollere, om de begynder at tage samfundshensyn i stedet for at tage hensyn til deres aktionærer.
Lene Espersen (KF), 2008-12-17:
Jeg er glad for at sige, at jeg faktisk tror, hr. Frank Aaen og jeg er enige om én ting, nemlig at det, der er opgaven, er at finde en model, der sikrer, at det danske samfund ikke ender i en kreditklemme.
Vi kan diskutere modeller herinde i Folketinget, og der kan være forskellige politiske synspunkter på, hvad kravene præcis skal være, og hvordan en model skal være skruet sammen, men i sidste ende handler det om at finde en model, der sikrer, at sunde, kreditværdige virksomheder, f.eks. den lille håndværkerbutik eller den store fremstillingsindustrivirksomhed, der ligger uden for Roskilde, som er god og velfungerende, kan få de lån, de skal have for at betale deres vareleverandører og for at betale deres medarbejdere, og kan låne penge, hvis de har lyst til at udvide og skabe nye arbejdspladser.
Der har vi simpelt hen en samfundsforpligtelse i at sikre, at det, der er bankernes funktion i et samfund, nemlig den mekanisme, at de modtager indlån og efterfølgende låner pengene ud igen til kreditværdige kunder, der så betaler en rente for det, fungerer.
Det er det, regeringen er optaget af og vil forsøge at finde en fornuftig model for, så der bliver leveret kapital til de pengeinstitutter, der har behov for det af hensyn til at holde samfundet i gang.