runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Mortensen (S), 2008-02-01:
Man kan sige, at der selvfølgelig er mange ting, der ville være et godt udgangspunkt, men jeg tror, at det, der er vigtigt for Socialdemokratiet, er, at vi bekender os til, at vi er en del af et europæisk samarbejde og en del af et europæisk fællesskab sammen med 26 andre lande.
Derfor er vi også nødt til at gå ind på den præmis og sige, at nogle af de her ting må vi så diskutere undervejs.
Det er jo også det, der er sket i processen med Lissabontraktaten, og det er det, der sker i forbindelse med ratifikationen.
Det, der i øjeblikket diskuteres mellem de partier her i Folketinget, som er EU-positive, er: Hvordan får vi tilrettelagt et forløb, hvor der også er den åbenhed og den erkendelse, at det europæiske samarbejde giver en række udfordringer?
Men vi deler ikke den præmis, som Dansk Folkeparti stiller op, med at prøve at sætte en mur op for det europæiske samarbejde og sige, at vi skal spole tiden tilbage, til før Danmark var med i det europæiske samarbejde.
Line Barfod (EL), 2008-02-01:
Jeg vil gerne høre, om fru Anne Grete Holmsgaard og SF er enige i de synspunkter, der er kommet fra bl.a. udenrigsministeren, om, at hvis Domstolen afsiger en dom, som politikerne mener er i fuldstændig modstrid med det, politikerne har besluttet skal være gældende ret, og det, som man har lovet borgerne, og som borgerne har taget stilling til ved folkeafstemninger, ja, så skal politikerne gå ind og ændre på regelgrundlaget, så det bliver klart, at der er den retstilstand, politikerne mener der skal være, som man har lovet borgerne, og som borgerne har stemt om ved folkeafstemninger.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-02-01:
Nu vil jeg ikke stå og begynde at fortolke, hvad udenrigsministeren har sagt, men jeg vil sige, hvad vi selv mener.
Det synes jeg sådan set at jeg forsøgte at give rimelig klart udtryk for i den sidste del af mit indlæg, nemlig at hvis vi tager et konkret eksempel som Lavaldommen og konfliktretten, så står konfliktretten i traktaten, og det mener vi naturligvis skal respekteres.
Vi mener også, at det en rigtig møgdom, der er afsagt.
Der er ingen tvivl om, at vi synes, det er en rigtig møgdom, men vi bliver nødt til at finde nogle strategier.
Man kan selvfølgelig have den strategi, der hedder, at Danmark skal ud af EU.
Det er Enhedslistens strategi, og den er jo for så vidt meget enkel, men jeg er bare fuldstændig dybt uenig i den, for jeg mener ikke, den løser problemerne.
Hvis man så er tilhænger af at blive i EU, må man jo arbejde med en strategi, og det er her, jeg peger på, at man måske skulle arbejde med en form for nødbremse i spørgsmål, der er vitale - og jeg mener, at konfliktretten selvfølgelig er vital for os - og udarbejde en mekanisme, som gør, at man på det her område, når man siger, at den her domsafsigelse er helt fundamental for os, principielt kunne gå ind med en form for nødbremse.
Vi har nødbremser på andre områder i EU-systemet.
Line Barfod (EL), 2008-02-01:
Jeg er fuldstændig enig i, at det er en vital sag.
Det er jo også det, regeringen har sagt i sit indlæg til Domstolen, nemlig at det her er et grundlæggende element i den danske samfundsmodel.
Så det er vitalt.
Men vi har jo en nødbremse.
Der er jo en mulighed for at sige: Hvis det gældende traktatgrundlag ikke har været tydeligt nok, må det sikres, at i den kommende traktat, Lissabontraktaten, bliver det krystalklart.
Man må derfor sige, at man ikke godkender Lissabontraktaten, uden at man har sikret konfliktretten.
Jeg vil gerne høre, om SF vil stille det krav, på samme måde som Venstrepartiet har stillet det krav i Sverige.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-02-01:
Det har vi altså en anden holdning til.
Vi støtter rent faktisk Lissabontraktaten, også selv om vi synes, at der er nogle ting, der kunne være skrevet på en anden måde.
Men det ville sådan set ikke ændre noget, for konfliktretten står i forvejen i Lissabontraktaten, som den har stået i de tidligere traktater.
Michael Aastrup Jensen (V), 2008-02-01:
Det, der har været meget stor diskussion om her i det sidste stykke tid, har jo selvfølgelig været de to domme afsagt i december af EF-Domstolen: først Viking Line-dommen og senest Lavaldommen.
Det er der jo kommet flere notater over til Europaudvalget om, der er samråd her i næste uge, og der er et udvalgsarbejde i gang med arbejdsmarkedets parter, som har til opgave at prøve at finde ud af, hvordan og hvorledes vi skal tackle denne sag.
Derfor vil jeg ikke fra Folketingets talerstol her i dag tage forskud på den konklusion, de forskellige instanser kommer frem til, eller komme med min holdning til det.
Jeg synes, vi skal afvente det arbejde og så derefter konkludere på den baggrund.
Per Stig Møller (KF), 2008-02-01:
Vi tager også stilling til, hvad der sker vedrørende menneskerettighederne og friheden i Tjetjeninen, og det siger vi faktisk også til Rusland.
Frank Aaen (EL), 2008-02-01:
Jeg beder ikke regeringen om via hemmelige tjenester eller på anden vis at føre oppositionspolitik i Rusland eller Tjetjenien.
Jeg siger bare, at regeringen også kan markere sin solidaritet med oppositionsgrupper i Rusland ved simpelt hen at mødes med dem, som man gør det med skribenter og nobelprismodtagere.
Et officielt møde mellem udenrigsministeren og en fremtrædende oppositionsgruppe i Rusland vil da have betydning.
Det betyder selvfølgelig ikke, at udenrigsministeren skal til at føre politik i Rusland.
Per Stig Møller (KF), 2008-02-01:
Jeg er glad for, at jeg ikke skal føre politik i Rusland.
Nu er der altså ikke nogen af disse grupper, heller ikke demokratiske grupper i Rusland, der har bedt om noget møde.
Søren Espersen (DF), 2008-02-01:
Jeg er fuldstændig enig i det, udenrigsministeren siger, nemlig at det ikke er regeringers opgave at føre oppositionspolitik i andre landes parlamenter.
Så vil jeg høre, om ikke udenrigsministeren vil bekræfte, at det jo præcis var det, det gamle Sovjetunionen gjorde; man førte oppositionspolitik bl.a. i vores parlament med grupper som Samarbejdskomiteen for Fred og Sikkerhed og andre organisationer, som hr. Frank Aaen var et levende engageret medlem af.
Frank Aaen (EL), 2008-02-01:
Det passer da ikke.
Selvfølgelig kan man da gøre det, selvfølgelig kan en stat, der vil, markere, at de ønsker at støtte en gruppe.
På samme måde, som vi har sagt, at vi ikke vil støtte Hamas i Palæstina, fordi vi ikke kan lide dem, selv om det er en lovligt valgt regering.
Man tager da stilling til, hvad der sker i et land.
Det er da ikke nogen undskyldning.
Per Stig Møller (KF), 2008-02-01:
Det godtgør jo alle bøger, der nu kommer om den kolde krig, og som vi har læst.
De godtgør jo rent faktisk, at DKP, som jo havde medlemmer af Folketinget, var i meget, meget tæt kontakt med Moskva og var finansieret fra Moskva.
Per Clausen (EL), 2008-02-01:
Det er altid godt, når man kan snakke om fortiden.
Man skal bare grave langt tilbage.
Per Stig Møller (KF), 2008-02-01:
Jeg kan da ikke bare stå og svare på, at hvem som helst kan komme og få et møde med mig.
Det må da vurderes, hvad det er for en gruppe, hvilken lødighed der ligger i det, og om der kommer en henvendelse i situationen.
Men det er fuldstændig rigtigt, at jeg også har talt med oppositionsfolk fra f.eks. Zimbabwe.
Så det kan man da godt, men det må jo afhænge af, hvem det er, og hvad det er, de vil.
Per Clausen (EL), 2008-02-01:
Så kan udenrigsministeren også bekræfte, at det, han sagde, om, at man selvfølgelig ikke kunne tale med de her grupper, fordi det ville være at føre indenrigspolitik i Rusland, var det rene vrøvl.
Udenrigsministeren kan godt snakke med repræsentanter for oppositionen i Rusland, hvis det er nogle, han bryder sig om.
Per Stig Møller (KF), 2008-02-01:
Det var det, jeg prøvede at sige.
Det kan en regering ikke gøre.
Folketingsmedlemmer kan have langt flere kontakter på kryds og tværs.
Jeg har også kraftigt anbefalet, at vores europaparlamentarikere i Europarådet og i OSCE holder demokratiet på dagsordenen i forbindelse med deres møder.
Men det, der er tale om for mit vedkommende, er, at det, hvis jeg skal modtage nogen, må dreje sig om, hvad emnet er, og det skal ikke kunne opfattes, som om jeg render rundt og laver indenrigspolitik i et andet land.
Det skal jo også indgå i det.
Holger K. Nielsen (SF), 2008-02-01:
Når man nu går tilbage i historien, som man jo gør nu, så vil jeg da godt spørge, om det ikke er korrekt, at udenrigsministeren i 1960’erne og i 1970’erne kritiserede de daværende regeringer for i for høj grad at støtte magthaverne i det daværende Sovjetunionen og Østeuropa.
Han kritiserede, at man ikke engagerede sig i forhold til den demokratiske opposition på det tidspunkt.
Per Stig Møller (KF), 2008-02-01:
Til det sidste er der jo ganske enkelt at sige, at regeringer altså ikke fører oppositionspolitik i andre lande.
Det tror jeg alle lande gerne ville frabede sig.
Vi bryder os heller ikke om, at andre landes regeringer måtte føre oppositionspolitik sammen med hr. Frank Aaen i Danmark.
Sådan leger man altså ikke som regering.
Men folketingsmedlemmer kan sagtens have disse kontakter, det havde jeg også som folketingsmand.
Hvad angår WTO, er jeg glad for, at hr. Niels Helveg Petersen gik op og svarede, for jeg må jo indrømme, at jeg glemte at svare
hr. Frank Aaen.
Hr. Niels Helveg Petersen sagde jo alt, hvad der skal siges om WTO.
Hvis man stillede de politiske kriterier op, som hr. Frank Aaen gør, ville der jo være kolossalt mange medlemmer af WTO, som ville glide ud af WTO.
WTO er altså et frihandelssamarbejde, i håb om at økonomisk udvikling også betyder politisk udvikling, hvad det jo som regel også gør.
Med større økonomisk udvikling, udvikling af en mellemklasse, plejer der altså også at følge demokratiske tendenser og stabilisering af demokratier med.
Jeg synes ikke, at vi her skal have en diskussion om de enkelte domme.
Det er faktisk ikke rigtig meningen med debatten.
Den debat synes jeg, at hr. Søren Krarup skal føre med integrationsministeren.
Jeg ved, at hr. Søren Krarup gør det, og jeg ved også, at der har været samråd om det.
Jeg synes, at jeg vil overlade den her diskussion til integrationsministeren og udvalget, for det er ikke meningen med den her debat, at vi skal sidde og tæske løs på enkelte domme.
Det må man gøre i udvalgene.
Holger K. Nielsen (SF), 2008-02-01:
Hvorfor skal vi i Folketinget beskæftige os med demokratiets tilstand i Rusland?
Fordi udviklingen i Rusland har betydning for udviklingen i hele Europa.
Rusland er med sin enorme størrelse umulig at komme uden om, når vi diskuterer udviklingen i Europa, fordi Rusland har vetoret i FN's Sikkerhedsråd; hvad de russiske magthavere tænker og gør, har stor betydning, også for os.
Det nyligt overståede parlamentsvalg afspejlede, hvad nogle af os har været opmærksomme på i længere tid, nemlig at demokratiet forværres.
Der var ikke tale om et valg, der lever op til almindelige demokratiske standarder, hvad der også er påpeget af OSCE.
Meget tyder på, at præsidentvalget bliver en gentagelse af denne farce; Putin skal for enhver pris fastholde magten.
Rusland styres reelt af Putin og hans parti, Rusland er igen blevet et etpartisystem.
Oppositionspartier har ingen reelle muligheder for at komme igennem til offentligheden.
Pressen styres benhårdt af staten.
Kritikere risikerer at blive dræbt eller chikaneret.
Mordet på Anna Politkovskaja er fortsat uopklaret, og intet tyder på, at der vil ske noget.
Menneskerettighedsgrupper og andre ngo'er kan ikke arbejde.
Russisk nationalisme har fået en opblomstring, og retorikken er blevet stadig mere antivestlig; chikanen mod British Council og dets leder, Stephen Kinnock, er i den forbindelse del af et større mønster.
Er en ny kold krig på vej?
Nej, forhåbentlig ikke.
Men for at undgå en sådan er det vigtigt, at også vi i det danske Folketing diskuterer den danske ruslandspolitik, fordi udviklingen i Rusland er så vigtig for os.
Jeg ser derfor frem til udenrigsministerens besvarelse.
Søren Espersen (DF), 2008-02-01:
Da kommunismen ved Sovjetunionens opløsning måtte give op, oplevede vi det i hele verden som en stor lykke, og ikke mindst var det jo altså en usigelig lykke for Ruslands mange millioner mennesker, som i flere generationer siden katastrofen i 1917 havde måttet lide under proletariatets diktatur.
Det anslås forsigtigt, at det rædselsregime, som Lenin lagde grunden til, kom til at koste 50 millioner sovjetborgere livet.
Det er meget væsentligt at lægge mærke til, at det var inden Murens fald.
Nogle vil måske undre sig over, at jeg indleder med dette lille historiske tilbageblik, men årsagen er, at jeg fra starten ønsker at relativere den sag, vi diskuterer i dag - at sætte den i relief.
For vel er der bestemt ting i Rusland i dag, som kan give anledning til bekymring, men det er ikke engang for vand at regne mod det, som man nådigt slap af med ved Sovjetunionens fald.
Det tilsvarer størrelsesforskellen mellem den mindste af alle små myrer og den allerstørste afrikanske elefant.
Vi skal ikke snakke om Sovjetunionen, men som i andre sammenhænge og ikke mindst i vores debat i dag er det godt at have i baghovedet, at alt er relativt.
Så vidt sagen i går.
Nu skal vi tale om dagens Rusland, og her vil jeg med det samme sige, at der er flere ting, der kan bekymre.
Det er ikke rart, at Putin i de senere år så at sige synes at dreje væk fra den frie vestlige verden og oven i købet til indenrigspolitisk vinding at vende tilbage til det, man troede var fortid i Rusland, nemlig nærmest en automatkritik af USA, den vestlige verden og NATO.
Det er ikke behageligt at følge historierne om den giftmyrdede Aleksandr Litvinenko og om, hvordan munden systematisk lukkes på kritiske journalister.
Senest var det lukningen af to britiske kulturcentre i Rusland, der måtte give anledning til at spørge, hvad det er, der er ved at foregå i Rusland.
Hvad foregik der egentlig derovre i forbindelse med parlamentsvalget før jul?
OSCE ville gerne have sendt folk af sted, men valgte så at nedtone det, da man følte sig mobbet af russerne, som trak visumansøgninger i langdrag og i det hele taget ville lægge restriktioner for, hvor mange observatører de ville have ind i landet.
Det er jo det underlige: Der er ingen som helst tvivl om, at Putin er helt usædvanlig populær i sit folk.
Dels føler russerne, som udenrigsministeren var inde på, at Putin har genrejst Ruslands stolthed og igen gjort Rusland til en supermagt, dels buldrer økonomien fremad med en stærkt forbedret levestandard til følge.
Men det er vigtigt, at vi forsøger, alt hvad vi kan, at påvirke demokratiet i Rusland, så det bliver bevaret og sikret, og derfor er vi i Dansk Folkeparti tilfredse med, at regeringen fortsat vil arbejde ihærdigt med at prioritere indsatsen for en demokratisk udvikling alle de steder, hvor sådan nogle påvirkninger foregår.
Formålet, som vi ser det, er, at Rusland fremover bliver en naturligt integreret partner i den frie verden og den kultur, der bringer os i den frie verden sammen.
Tom Behnke (KF), 2008-02-01:
Det Konservative Folkeparti ser med bekymring på udviklingen i Rusland.
Demokratiet var godt på vej efter Murens fald og Sovjetunionens opløsning, og det er jo altid svært, når man sådan pludselig får friheden efter mange år uden at have haft det
Det har vi set mange andre steder.
Da jeg var nyvalgt til Folketinget, kan jeg huske, jeg var på en rejse til Estland, hvor vi var tre-fire personer, der var oppe som valgobservatører, i forbindelse med at der var en folkeafstemning, om man i Estland skulle frigøre sig fra Rusland.
Når man oplevede Estland dengang, før de blev fri af Rusland, kunne man se, hvor bange og skræmt befolkningen var.
Selv da afstemningsresultatet lå klart og man med et buldrende flertal, et kæmpe flertal havde tilkendegivet, at man selvfølgelig ville have sin frihed, så var der ikke en eneste borger, der turde hæve glasset og sige skål eller bare se en lille smule glad ud i den sammenhæng, for man anede ikke, hvad der ville ske, man var simpelt hen bange og skræmt.
Så det er svært, når man pludselig efter mange, mange år under tvang får friheden.
Det er også sådan, at langt fra alle i den situation ved, at frihed jo ikke bare er frihed; frihed er altid frihed under ansvar.
Men selv om det er en svær proces, må det aldrig blive en undskyldning for ikke til stadighed at arbejde frem mod demokrati og frihed.
Rusland spiller jo en vigtig rolle på flere punkter, og derfor er det vigtigt, at Rusland er med i samarbejdet i internationale sammenhænge.
Men det er også vigtigt at huske russerne på, at det jo altså forudsætter, at Rusland respekterer demokrati og giver befolkningen frihed og indsigt.
Den udvikling var godt i gang, men nu ser vi tilbagegang, og det er beklageligt.
Uanset at det er en svær opgave for Putin at håndtere at holde styr på landet i en tid, hvor friheden buldrer løs, må det ikke føre til indskrænkning af demokratiet.
Det er forståeligt.
Men Putin er dygtigere end som så, det skal man ikke tage fejl af, og derfor bør han vise format og ikke henfalde til de nemme løsninger i den her situation.
Den svære løsning er måske nok, men den rigtige løsning er demokrati.
Den rigtige løsning er måske den svære at styre, men det kan lade sig gøre, og derfor skal vi på den ene side opmuntre Putin til at tro på sig selv, tro på, at det kan lade sig gøre, tro på en fremtid med demokrati og ro og tro på, at demokrati og ro i landet rent faktisk kan gå hånd i hånd.
På den anden side er der ingen tvivl om, at vi også samtidig skal lægge pres på Rusland.
Det er vigtigt for Danmark og for vore partnere i EU og NATO at have et nært og tillidsfuldt samarbejde med Rusland om international fred og sikkerhed og løsning af grænseoverskridende problemer som klimaforandringer, organiseret kriminalitet og terrorisme.
Vi opfordrer derfor til fortsat at prioritere indsatsen for en demokratisk udvikling i Rusland i relevante fora, herunder EU, Europarådet og OSCE, og at arbejde for, at et samlet EU fastholder Rusland på dets forpligtelser i henhold til internationale konventioner og regler.
Derfor støtter vi også det forslag til vedtagelse, som vi er med på.
Søren Espersen (DF), 2008-02-01:
Det bliver ganske kort.
Der blev fra ordførerens side sagt noget om Burma osv., og der kom en hel masse med, hvornår der sker konsekvenser.
Er det ordførerens helt seriøse opfattelse, at der skal indføres sanktioner over for Rusland?
Frank Aaen (EL), 2008-02-01:
Jeg prøvede i første omgang at gøre opmærksom på, at når det er et fattigt land, hvor vi ikke har nogen handelsinteresser overhovedet, er vi ikke bange for at skrue bissen på.
Så får den bare, og vi går ned i EU og siger, at vi ønsker endnu skrappere sanktioner.
Men når det drejer sig om et stort, mægtigt land som Rusland, hvor vi har store økonomiske interesser, snakker vi bare, og så sker der ikke noget.
Jeg kom jo med det forslag, at man kunne sige til Rusland: I kan ikke blive medlem af verdenshandelsorganisationen, hvis ikke der bliver rettet op på demokrati og menneskerettigheder i Rusland.
Det er noget, de kan forstå, for det vil ramme dem på pengepungen.
Og hvis der er noget, Putin og oligarkerne i Rusland kan forstå, er det noget, der koster penge.
Niels Helveg Petersen (RV), 2008-02-01:
Jeg vil gerne kvittere for udenrigsministerens svar og understrege, at også Østersørådet og NATO-Rusland Rådet er vigtige kontaktlinjer til Rusland.
Jeg har taget ordet for at understrege, at jeg er totalt uenig med hr. Frank Aaen i synet på Ruslands medlemskab af WTO.
Jeg tror, at det ville være en stor fordel for os alle, hvis Rusland blev medlem.
At skabe et globalt, regelbundet handelssystem er en fordel for udviklingen af verdenshandelen, og jeg tror også en stor fordel for at kunne lægge pres på Rusland for at engagere sig og for at følge internationale regler, også på det handelspolitiske område.
Så jeg syntes ikke, at det skulle stå tilbage, at der i princippet skulle være noget odiøst i eller noget betænkeligt ved, at Rusland blev medlem af WTO.
Tværtimod, det ville være et fremskridt.
Frank Aaen (EL), 2008-02-01:
Udenrigsministeren startede med at sige, at udenrigsministeren ville have været glad, hvis jeg havde holdt sådan en tale om Sovjetunionen, som jeg i dag holdt om Rusland.
Det er jeg enig i - fuldstændig enig.
Der skete rigtig mange dårlige ting under den kolde krig: Vesten holdt med Pol Pot trods massemordene i Kampuchea; Vesten holdt med apartheidregimet i Sydafrika, fordi det var et bolværk mod kommunismen; Vietnamkrigen blev gennemført; og der skete uhyrlige ting fra Vestens side.
Jeg indrømmer, at jeg selv undervurderede, kritiserede og var skarp over for udviklingen af demokrati og menneskerettigheder i Sovjetunionen.
Jeg var for glad for, at de støttede palæstinensernes kamp for en stat, at de støttede Mandela, at de gik imod atomoprustning, at de støttede befrielsesbevægelserne i hele Afrika og i Latinamerika.
Det var jeg for glad for, og derfor glemte jeg det, der i virkeligheden var min pligt, nemlig samtidig at kritisere mangelen på demokratisk udvikling i Sovjetunionen - helt enig.
Men i modsætning til - desværre - mange andre, har vi i Enhedslisten lært af det og er derfor uden hensyn til økonomiske eller andre interesser uden tvivl skarpe i vores kritik, når der ikke er ordentligt demokrati og ordentlige menneskerettigheder.
Det er bare det, jeg vil sige.
Jeg synes, man er nødt til at være skarpere over for det, der foregår i Rusland, på samme måde som i Kina, hvor jeg mener, at vi er for slappe i Vesten, fordi vi har penge i klemme.
Derfor vil jeg gerne sige til hr. Niels Helveg Petersen, at jeg selvfølgelig gerne vil have og er enig i, at vi skal handle med Rusland.
Nu er jeg ikke helt enig i glæden over WTO, fordi det er en organisation, som også er skyld i meget skidt, hvad angår globalisering.
Men når man nu har chancen for at sige til Rusland, at for at blive en del af handelsfællesskabet WTO, ønsker vi, at der bliver rettet op på udviklingen vedrørende demokrati og menneskerettigheder.
Det er jo en helt oplagt anledning, i stedet for at vi, mens vi her holder festtaler - var jeg lige ved at sige - om, hvor dårligt det går, skal læse, som vi gjorde i sidste uge i meldingerne fra Davos, at EU har besluttet sig for at fremrykke optagelsen af Rusland i WTO.
Det hænger ikke sammen, og det skal have konsekvens.
Derfor vil jeg igen sige til udenrigsministeren: Er det ikke en dum idé at fremme optagelsen af Rusland i WTO i den her situation, og hvornår er det nu udenrigsministeren sidst har haft møde med en oppositionsgruppe i Rusland for at vise sin solidaritet med dem?
Per Stig Møller (KF), 2008-02-01:
Det er da fuldstændig rigtigt.
Jeg kritiserede da den totalitære sovjetiske stat.
Det ville jeg da også have ønsket der havde været nogle fra venstrefløjen der havde gjort noget kraftigere i 1960’erne og 1970’erne og 1980’erne.
Det er rigtigt, at nogle på venstrefløjen i 1980’erne begyndte at vågne op, men de var der sandelig ikke i 1970’erne.
Der er ikke Gulag, men det var der dengang.
Jeg husker stadig væk, hvordan man ikke måtte snakke med Solsjenitsyn, hvis man hørte til på venstrefløjen.
Det måtte vi andre godt.
Men det var faktisk noget, man på venstrefløjen opfattede som reaktionært.
Jeg husker en venstrefløjsforfatter, som er meget berømt på venstrefløjen, der sagde: Solsjenitsyns bøger er dårlige, fordi han er reaktionær.
Holger K. Nielsen (SF), 2008-02-01:
Det er jo ikke det, jeg spørger om.
For sandheden er, at alle danske regeringer arbejdede sammen med de sovjetiske magthavere.
Og hver gang der kom påpegninger af, at det var kritisabelt, hver gang man påpegede, at der måske også burde tages kontakt til systemkritikere, så blev det afvist af danske regeringer med helt samme argumenter, som ministeren bruger i dag.
Er det ikke korrekt, at hr. Per Stig Møller dengang også var med til at kritisere de danske magthavere for i for høj grad at have et ukritisk forhold til de sovjetiske magthavere og ikke støtte systemkritikerne?