Mette Frederiksen (S), 2015-01-16:
Vi har behov for at forhindre, at der er unge danskere, der udrejser til Syrien.
Vi vil gerne fra regeringens side – og jeg vil gerne takke for den generelle brede opbakning dertil – give vores myndigheder mulighed for at kunne lade være med at udstede pas og til at inddrage pas og samtidig sikre, at udlændinge ikke kan vende tilbage hertil, hvis de ikke overholder reglerne.
Der bliver konkret spurgt til mistankegrundlaget, og om retssikkerheden er på plads.
Det er især Liberal Alliance og Enhedslisten, der har stillet det spørgsmål.
Det er klart, at vi med det her lovforslag går ned ad en vej, vi ikke har tradition for i Danmark, for normalt er det jo sådan, at en bevisbyrde skal kunne løftes, for at der overhovedet kan igangsættes en retssag – og selvfølgelig ikke mindst for, at folk skal kunne idømmes noget.
Der skal vi kunne reagere på formodninger, ikke sådan at det er nok bare lige at have en fornemmelse af, at folk måske vil udrejse, for politiet og efterretningstjenesten skal selvfølgelig have en klar formodning om, at det er det, der vil ske, og at det kan have følger enten for vores egen stats sikkerhed, for den offentlige orden eller for andre staters sikkerhed.
Er det en vej, vi skal forfølge i alle mulige sammenhænge?
Nej, det er det selvfølgelig ikke.
Det er en vej, vi bliver nødt til at betræde, fordi vi står i en aktuel og alvorlig situation.
Så er der en række partier, der ønsker, at vi går længere end lovforslaget her.
Bl.a. har partiet Venstre udtrykt et ønske om at indføre et decideret indrejseforbud til Syrien og Irak.
Jeg er ikke afvisende over for den idé.
Jeg har meget svært ved at se, på hvilket legitimt grundlag man har behov for at udrejse til Syrien eller Irak i dag, og jeg afviser overhovedet ikke, at det skal lægges oven i de øvrige initiativer, vi tager fra regeringens side.
Det er et stort skridt.
Og det er vel et tiltag, som vi mest kender fra totalitære samfund.
Det betyder ikke, at det ikke kan være en nødvendig vej at gå, men vi skal tænke os godt om.
Det skal udformes på den rigtige måde, og vi skal foretage alle de afvejninger, der er nødvendige.
Derfor vil jeg ingenlunde love Folketingets partier, at vi skal foretage en så væsentlig ændring af vores retspolitik bare lige med et ændringsforslag til et helt andet lovforslag.
Jeg har behov for at tænke mig grundigt om.
Jeg håber også, at Folketinget vil påtage sig den opgave, for det er en væsentlig ændring af vores måde at arbejde på, som Venstre og andre borgerlige partier lægger op til.
Derfor vil jeg fuldt ud tilslutte mig de tilkendegivelser, der både er kommet fra landets statsminister og også fra mig selv, om, at vi selvfølgelig er åbne for at diskutere alle gode forslag, men vi kommer fra regeringens side hverken til at lovgive med hovedet under armen eller uden at foretage de nødvendige afvejninger, der skal til.
Og vi skal gøre det med al den hast, vi kan tilvejebringe, men vi skal også gøre det klogt.
Det, jeg til gengæld ikke forstår, er ønsket om en solnedgangsklausul, altså at den her lovgivning skal bortfalde om et par år.
Hvorfor dog det?
Hvis vi tror på, at det er nødvendigt at forhindre radikaliserede, reaktionære og udemokratiske herboende kræfter i at tage til konfliktområder, hvem tror så på, at den situation ikke også kan findes om 2, 4, 6, 8 eller 10 år?
Der kan opstå nye konflikter, og igangværende konflikter kan have et længere forløb, og jeg vil da kraftigt appellere til, at den her lovgivning ikke bare skal bortfalde.
Jeg er altid villig til at evaluere, jeg er altid villig til at reflektere over vores lovgivning, og jeg er altid villig til at diskutere med Folketinget, om den lovgivning, vi har på retsområdet, opfylder de behov, vi har.
Men at beslutte, at en lovgivning, som jeg i hvert fald anser som værende helt nødvendig i værnet mod syrienskrigere, pr. automatik skal bortfalde om et par år, synes jeg er en mærkelig måde at arbejde på.
Jeg synes heller ikke, det stemmer helt overens med det borgerlige ønske om at gå endnu videre.
Så jeg vil gerne have, at man genovervejer det i al sin væsentlighed.
Jeg synes sådan set, det har været en udmærket debat.
Jeg er ikke helt sikker på, at der er folkelig opbakning til den mere interne Christiansborgdiskussion om et konkret forhandlingsforløb, og derfor vil jeg heller ikke bruge mange kræfter på det.
Jeg vil blot appellere til, at man i den her sag i lighed med andre ikke tager gidsler.
Vi har fremlagt en handlingsplan, og vi har haft gode møder.
Først havde vi en lang runde i Socialministeriet og så efterfølgende i Justitsministeriet.
Og det klæder Folketinget, når vi evner at bringe forskellige synspunkter sammen og kvalificere et udspil fra en regering, hvad enten den er rød eller blå.
Så en tak fra min side for et godt og konstruktivt forhandlingsforløb.
Da vi havde vores seneste møde, var det min klare opfattelse, at vi sådan set var enige.
Der var noget teknisk, kan vi sige, om implementeringen, udformningen, bl.a. af vores ønske om at have mere fokus på exitstrategier, altså hvordan man – hvis man af egen overbevisning eller lokket af andre er kommet på den forkerte side af demokratiet – kan vende tilbage til det mere normale samfund igen.
Der har været nogle teknikaliteter, og noget af det har vi ikke besvaret endnu.
Men det mener jeg da ikke forhindrer os i at lave den generelle politiske aftale om en antiradikaliseringsplan, som vi har lagt op til, og som jeg faktisk oplever vi er enige om.
Derfor vil min appel være, at vi får vedtaget lovforslaget her, så myndighederne får nye redskaber i den helt, helt nødvendige demokratiske kamp mod syrienskrigerne.
Lad os få aftalt vores antiradikaliseringsplan med de ændringer, som både SF og de borgerlige partier har ønsket.
Der er så oven i det fremkommet nye forslag, eksempelvis om et decideret indrejseforbud, så lad os få lov til at lave det arbejde på en kvalificeret og oplyst måde, og så kan det diskuteres eftefølgende.
Med de ord vil jeg gerne sige tak for behandlingen, og jeg lytter mig til, at der er bred opbakning til lovforslaget her.
I al stilfærdighed vil jeg bare notere mig, at Enhedslisten ikke ønsker at bakke det op,
og i lighed med andre ordførere synes jeg, vi mangler nogle svar fra venstrefløjen på, hvordan de så vil imødegå de problemer, der er.
For jeg vil bare sige, at i den her sag er forebyggelse ikke nok.