Rune Lund (EL), 2007-05-25:
Det, som forslaget går ud på, er sådan set ikke bemærkningerne forstået på den måde, ordføreren giver udtryk for.
Med det forslag, som Enhedslisten har fremsat, forventer vi ikke, at hvis man støtter beslutningsforslaget som sådan, så æder man hele pakken, om jeg så må sige; det er ikke det, der ligger i forslaget.
Men tak for de pæne ord i øvrigt, vil jeg gerne sige til hr. John Dyrby Paulsen.
Er der nogen ting i det her forslag, som Socialdemokraterne følte sig specielt inspireret af?
Altså, f.eks. synes jeg, at den måde, som den danske regering har tacklet flygtningesituationen på, er katastrofal.
I Sverige vil man tage flere tusinde.
Var der ikke noget, man kunne gøre her som krigsførende part i Irak?
Men jeg synes, at flygtningesituationen virkelig er en, som er meget alvorlig, og som man bliver nødt til at tage hånd om.
Danmark har været med til at starte den her krig.
Vi er medskyldige i det kaos, som er dernede nu.
Når et lille fattigt land som Jordan kan modtage 750.000 flygtninge, selv om de overhovedet ikke er skyld i det kaos, der er i Irak, ville det så ikke være rimeligt, hvis man lukkede op for, at der kunne komme nogle flere irakiske flygtninge til Danmark, Danmark, et land, som er skyld i det kaos, der foregår i Irak?
Vi foreslår 8.000-10.000 flygtninge til en start.
Det synes vi er meget rimeligt, når der er kommet 750.000 flygtninge til Jordan.
Men er det nogle tanker, som Socialdemokraterne vil være med til at arbejde videre med?
Det her forslag, B 155, som Enhedslisten fremsætter, er fremsat for at prøve at få en diskussion af, hvordan vi kan gribe genopbygningsindsatsen i Irak an på en anden måde end den måde, som den bliver udført på i dag.
For når man ser på, hvordan situationen er i dag, må man sige, at Irak er et land præget af borgerkrig, i total opløsning, i kaos; et land, hvor der foregår voldtægt, mord, kidnapninger, røveri osv. hver evig eneste dag.
Og det foregår hele tiden, det foregår lige nu, mens den her debat foregår i Folketinget.
Det er altså en skrigende nødvendighed, at vi anlægger en helt ny strategi for at kunne få fred i Irak.
De forslag, der bliver fremlagt her, er ikke en færdig pakke med en løsning, som er en 8punkts-plan, hvor man bare kan starte ved punkt 1 og så slutte ved punkt 8, og så er alt godt og lykkeligt.
Det er et forsøg på konstruktivt at sige, hvad det er for kræfter, man bør støtte, hvordan man bør støtte dem, og hvordan man bør agere, hvis vi skal prøve at bevæge os væk fra den ekstremt ulykkelige situation, som Irak er i i øjeblikket.
Den 21. februar 2007 annoncerede statsministeren, at den danske bataljon i Irak skal trækkes hjem.
Det er et skridt i den rigtige retning.
Ja, det er jo en sejr for fredsbevægelsen, og selv om man vælger at sende nogle flere mand ned inklusive nogle overvågningshelikoptere, så ændrer det ikke ved, at det er en sejr.
Det understreger også, at jo mere man begynder at trække tropperne hjem, desto mere kommer diskussionen på banen: Hvad skal der ske, når tropperne rent faktisk er trukket ud?
Og selv om der har været meget kritik af Enhedslistens forslag her i dag, ganske ubegrundet synes jeg, så ændrer det ikke ved, at man på et tidspunkt bliver nødt til at forholde sig til, at den nuværende genopbygningsstrategi, som man fører, er en fejltagelse; at den har slået fejl, og at der skal helt andre boller på suppen.
Den diskussion bliver stadig mere presserende, jo mere det kommer på dagsordenen, at de udenlandske tropper skal trækkes hjem fra Irak.
Danmark har en forpligtelse til at rydde op efter sig.
Vi har været med til at smadre Irak, et land, hvor også 655.000 irakere er døde på grund af krigen, og vi har en del af ansvaret for, at Irak i dag er kastet ud i borgerkrig.
I Enhedslisten gør vi os ingen naive forhåbninger.
Sådan som situationen ser ud nu i Irak, er det helt ekstremt dystert, og vores analyse er, at der i øjeblikket er to måder, situationen kan udvikle sig på i Irak.
Den ene er, at man trækker tropperne ud, og så bliver det rigtig slemt.
Så bliver der rigtig meget kaos, og der bliver endnu mere vold, endnu mere død, endnu mere ødelæggelse, end der er i dag.
Den anden mulighed er, at man venter med at trække tropperne ud for alligevel at blive nødt til at trække dem ud.
Og så vil det gå endnu værre end ved det første scenarie.
Der er ingen tvivl om, uanset hvordan man vender og drejer det, at de udenlandske troppers tilstedeværelse ikke er en del af løsningen.
De er en del af problemet, og i de 4 år, som krigen har varet i Irak, er situationen blevet stadig værre og er endt der, hvor den er i dag.
Hvad angår eventyret om, at det skulle gå så fantastisk godt i det sydlige Irak, nede i Basra, hvor de danske soldater er udstationeret indtil august, har det jo altid været et eventyr, som har haft meget lidt med virkeligheden at gøre.
Det har jeg også påpeget gentagne gange i de Irakdebatter, vi har haft her i Folketinget, når statsministeren, udenrigsministeren, hr. Troels Lund Poulsen og andre fra Folketingets talerstol har fortalt, hvordan alting går meget bedre, hvordan tingene går fremad, hvordan Irak bevæger sig mod et demokratisk samfund.
Der må man bare konstatere, at det hele tiden har været forkert, men det bliver jo også endnu en gang understreget af de artikler, som man kan læse i dagens Information.
De refererer til en artikel i The Guardian, hvor The Guardianjournalisten kommer til Basraområdet og hilser på en anonym general, som møder journalisten med ordene: Velkommen til Teheran.
Det er jo et udtryk for, at også i Basraområdet har shiamuslimske militser kunnet opruste i ly af den danske militære tilstedeværelse.
Det, man har fået, er ikke en irakisk administration.
Det, man har fået, er ikke nogle irakiske lokale myndigheder.
Det, man har fået, er en lang række shiamilitser, som har delt rovet mellem sig, og som fører krig mod hinanden, når den interne magtbalance er truet.
Er det virkelig det Irak, som vi er sendt derned for at skabe?
Det synes jeg ikke.
Var det virkelig det Irak, som man tænkte man skulle skabe, da man sendte de danske soldater derned?
Er det ikke et tegn på, at den militære tilstedeværelse, man har haft, og de soldaters liv, som er blevet spildt på det her, har været forgæves, medmindre man da synes, at det er et smukt og godt Irak, at man overdrager magten til konkurrerende shiamilitser, som forpester hverdagen for almindelige mennesker i Irak?
Sagen er, at krigen har været ulykkelig.
Man har løftet låget på Pandoras æske, og så er tingene kommet ud af kontrol.
Og man skal ikke gøre sig nogen naive forhåbninger om, at det meget hurtigt bliver bedre.
Men det tidspunkt, hvor man kan gå i gang med en reel genopbygning af Irak,
må jo komme på et eller andet tidspunkt, og Enhedslisten er så kommet med nogle forslag til, hvordan vi ud fra et venstreorienteret internationalistisk udgangspunkt mener at man bør støtte udviklingen i Irak.
Det indeholder en lang række elementer.
Hr. Søren Espersen og hr. Lars Barfoed var sådan set inde på dem, men bare i en noget sarkastisk udgave, kan man vel kalde det.
Det er ikke nogen, der hænger på træerne, men der findes faktisk fagbevægelsesfolk.
I Enhedslisten har vi inviteret folk fra fagbevægelsen i Irak op til at tage rundt og holde foredrag og diskutere med Enhedslistens medlemmer, og vi mener bestemt, at der er nogle muligheder der.
Jeg står ikke her og påstår, at det er masseorganisationer, men det er folk, som er demokratisk indstillet, og det er folk, som det er værd at satse på, hvis man vil have et demokratisk Irak.
Vi mener også, at der skal være massive krigsskadeserstatninger.
Det er punkt 3 i planen.
USA bruger alene 500 mia. kr. om året på krigsindsatsen i Irak.
Når den militære tilstedeværelse på et tidspunkt holder op, vil det kun være rimeligt, at man fortsætter med at bruge de her meget store beløb, men bare til en genopbygning af Irak.
Når de udenlandske tropper på et tidspunkt er ude, vil det være fornuftigt at indkalde til en international konference.
Det er punkt 4.
Punkt 5 handler om en fredsproces.
Den mindst ringe organisation, vi har til at tage sig af den slags internationale problemstillinger, er jo FN.
Det, der er vigtigt også i den her sammenhæng, og som jeg har præciseret flere gange under debatten, er jo, at det er irakerne og ikke FN, der bestemmer i Irak.
Punkt 6 er en afslutning på fredsprocessen.
Det handler om, at alle, der har begået krigsforbrydelser, skal stilles for en krigsforbryderdomstol.
Det gælder de ansvarlige for krigen – det vil sige også de udenlandske tropper – og de politiske beslutningstagere, som står bag den ulovlige krig i Irak, men det gælder selvfølgelig også soldater og militsfolk, der har begået konkrete overgreb mod civile.
Og så synes vi, at man bør diskutere en sandheds- og forsoningskommission, sådan som man har haft det i Sydafrika.
Man har også haft det andre steder, i Mellemamerika efter afslutning af borgerkrige derovre, og det er helt klart et værktøj, som har vist sig nyttigt i en postkonfliktsituation.
Der har været mange diskussioner her, og der er ingen tvivl om, at Irakkrigen var ulovlig.
FN’s generalsekretær, Kofi Annan, slog det også fast.
Og det kunne være fint at få en grundig undersøgelse af hele grundlaget for Irakkrigen på den baggrund.
Som punkt 7 skal man selvfølgelig kunne genforhandle alle aftaler, der er indgået siden besættelsens start.
Mange af de her kontrakter er indgået i strid med folkeretten.
De er lavet, mens der var en midlertidig administration, og hvis irakerne kommer med et ønske om en genforhandling af de her kontrakter, så bør man selvfølgelig som den mest naturlige ting i verden sige: Ja, selvfølgelig.
Mange af de her kontrakter blev indgået på et ulovligt grundlag i strid med folkeretten.
De skal selvfølgelig kunne genforhandles.
Sidste punkt i vores plan er en særskilt dansk indsats.
De penge, vi har brugt på krig i Irak, skal i fremtiden bruges – altså et tilsvarende beløb – på en civil genopbygning, krigsskadeserstatning.
Og så er der hele flygtningeproblematikken, hvor vi synes, at det ikke er nok med at hjælpe i nærområderne, hvilket er godt og rigtigt, man bør også se på, om man ikke kan lukke nogle flere irakiske flygtninge ind i Danmark.
Jordan har 750.000 flygtninge, mens Danmark modtog 13 i 2006; en fuldstændig absurd situation.
Til sidst skulle jeg sige fra hr. Villy Søvndal, at SF støtter forslaget, men ikke er enig i alle bemærkningerne, f.eks. bemærkningen om de 10.000 flygtninge, men de står også for Enhedslistens egen regning.
Afstemning