runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-10:
Det ville måske også betyde, at man fik lidt bedre oplysning på området.
Men jeg tog nu ikke ordet for at sige det.
Ministeren sagde, at hun ønskede et stort fokus på ligestillingsområdet.
Men spørgsmålet er så, om ministeren vil gøre noget ved det.
Her var det jo så i relation til f.eks. Folketingets nedsættelse af et ligestillingsudvalg.
Jeg er fuldstændig klar over, at det ikke er regeringen, der bestemmer det.
Men regeringen er jo ligesom udsprunget på basis af en gruppering i Folketin get.
Og sådan som jeg har forstået det, er der en vis kontakt mellem ministeren og f.eks. Venstrefolketingsmedlemmer.
Jeg vil også tro, der er det mellem konservative ministre og konservative folketingsmedlemmer.
Derfor synes jeg, det er noget pjat at sige det på den måde.
Det er et udtryk for, at ministeren gerne vil have fokus, men ministeren ønsker alligevel ikke for alvor at gøre noget, som kunne være med til, at der blev opbygget en viden, kompetence osv. i Folketinget på det her område.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-04-10:
Jeg er ikke sikker på, at det gør den store forskel for ministeren, om der er et særskilt ligestillingsudvalg, eller om det f.eks. er medlemmer af PØudvalget, der så arbejder med ligestilling, og at det er i den sammenhæng, samarbejdet foregår.
Jeg er meget åben over for et godt samarbejde, uanset hvordan man i Folketinget vælger at indrette sig.
Vi har jo haft den diskussion mange gange, og jeg må sige, at regeringens holdning, ligestillingsministerens holdning i den her sag, er, at det altså er noget, Folketinget må finde ud af.
Jeg vil synes, at det vil kunne fungere, uanset hvordan Folketinget vælger at indrette sig.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-10:
Det er ministeren jo mere eller mindre nødt til.
Det, jeg kun siger, er, at man mister opbygningen af en kompetence i Folketinget, som gør, at der alt andet lige kommer et dårligere modspil til ministeren, og det er måske i ministerens interesse.
Så vil jeg godt rette en anden misforståelse, det er det med måltallene, og spørge ministeren: Synes ministeren ikke, det er en meget god idé, at der kommer nogle måltal for, hvor mange ledere af kvindelig observans der skal være i f.eks. statsadministrationen, for at tage noget, ministeren har direkte indflydelse på, i hvert fald ved hjælp af sine ministerkolleger, frem til 2017, eller hvilket tal man nu kan tage?
Jeg synes, at det ville have betydning f.eks. at have et måltal på 30 pct. inden en vis årgang.
Når det har betydning, er det selvfølgelig, fordi det vil betyde, ligesom hvis der er kvotering, men jeg snakker ikke om kvotering, at man prøver på at lægge nogle planer for, hvordan i alverden man når frem til det antal kvindelige ledere.
Og det gør man ikke, medmindre man bygger dem op igennem det hierarkiske system, som er meget udtalt i den statslige sektor.
Har ministeren en plan for det eller ej?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-04-10:
Jeg ønsker, at man i langt højere grad sætter nogle måltal, for jeg er fuldstændig enig med fru Lone Dybkjær i, at det er rigtig godt til at øge indsatsen for så at nå det måltal, man har sat sig.
Jeg vil bare ikke udstede et generelt måltal, men bede de enkelte områder om at fastlægge nogle måltal og finde ud af, hvordan man der allerbedst arbejder med ligestillingen og med mangfoldigheden.
Hermed sluttede forhandlingen.
Lovforslaget sattes til forhandling.
Forhandling
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-10:
Dette lovforslag rummer en lang række elementer, som også andre ordførere har været inde på.
Jeg vil ikke bruge så meget energi på at gennemgå hvert enkelt element, men ligesom betragte dette lovforslag overordnet.
Det er så nærliggende at sætte overskrifter på lovforslaget, hvor der er fokus på begreber som åbenhed og gennemsigtighed, i dette tilfælde åbenhed og gennemsigtighed over for forbrugerne og over for aktionærerne.
Jeg vil fremhæve initiativet i regeringens åbenhedspakke, hvor man med dette lovforslag sikrer, at der ikke skabes tvivl om ledelsens loyalitet over for aktionærerne i forbindelse med et overtagelsestilbud på et selskab.
Forbuddet eliminerer såvel berettiget som uberettiget tvivl om en ledelses loyalitet og integritet, hvilket må være i alles interesse.
Jeg finder det endvidere relevant at fremhæve oprettelsen af et Penge- og Pensionspanel, som har til formål at styrke forståelsen og interessen for finansielle produkter blandt forbrugerne.
Markedet for finansielle produkter udvikler sig med kraftig hast i disse år og kan virke overvældende og til tider ugennemskueligt for mange forbrugere.
Med oprettelsen af Penge- og Pensionspanelet styrkes gennemsigtigheden og forbrugerinformationen – en udvikling, som vi i Det Konservative Folkeparti naturligvis kun kan bifalde.
Så kan jeg også tilslutte mig de konstruktive ord fra den socialdemokratiske ordfører om Vækstfonden.
Det er helt centralt, at vi har gode rammer omkring Vækstfonden, så man kan styrke den gode idé, så man kan styrke ildsjælene og skabe en god basis for nye virksomheder, der kan skabe gode arbejdspladser til deres medarbejdere, og som kan bidrage til at sikre og fastholde den vækst, vi skal have i samfundet.
Anita Knakkergaard (DF), 2007-04-10:
Nu er der ingen, der siger, at det bliver dyrere.
Der står, at det måske bliver dyrere, hvis man selv går ind og tegner den.
Hvis det var mig selv, der ville bygge et hus, jamen så er da ikke sikkert, jeg overhovedet ville have den byggeskadeforsikring.
Så jeg synes, det er rart, at folk kan være frit stillet, og jeg tror da også, at det bliver muligt at tegne de forsikringer til en rimelig pris, når først man er gået i gang med det.
Men det er jo altså på markedsvilkår, de her forsikringer tegnes, og derfor vil de vil jo blive udsat for konkurrence forsikringsselskaberne imellem.
Så jeg synes, det er rigtig godt, at vi ikke pålægger alle, at de skal have dem, at man også er frit stillet.
Lissa Mathiasen (S), 2007-04-10:
Nu har fru Anita Knakkergaard jo kunnet høre, at jeg har spurgt Venstre om, hvorfor ikke alle bør være omfattet.
Jeg vil da godt høre, om man fra Dansk Folkeparti kan forklare mig logikken i: Hvis jeg køber grund og hus som et samlet koncept, er jeg hjulpet af en byggeskadeforsikring; så ved jeg, den ligger der, og jeg har ikke noget at bekymre mig om, hvis der er skader eller svigt.
Hvis jeg til gengæld køber grunden alene, derefter entrerer med et firma, der skal bygge mig et hus, så er jeg ikke forsikret.
Hvad er logikken i, at der skal være den forskel?
Anita Knakkergaard (DF), 2007-04-10:
Det er jo nok for at stille de enkelte personer frit, som selv skal bo i boligen, altså når det er forbrugeren, der bygger, og det er forbrugeren selv, der skal bebo det hus, der bliver bygget.
Det er jo faktisk forbrugeren, der selv er bygherren, ikke?
Det er jo sådan, det er.
Så jeg synes, det er rimeligt nok, jeg vil i hvert fald gerne selv have valgmuligheden.
Og jeg er da ikke spor i tvivl om, at det vil blive sådan, at man kan tegne en byggeskadeforsikring, hvis det er det, man ønsker – nok også til rimelige penge.
Men ellers har man jo arkitekter, det ville jeg da i hvert fald have.
Jeg ville da have en arkitekt til at bygge det hus, jeg selv skulle have – og måske en entreprenør.
Og man har jo meget bedre mulighed for at se efter et mindre hus og gå i dybden med det, end hvis det var et hus med en masse – måske 40 – ejerlejligheder.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2007-04-10:
Jeg ved godt – eller formoder – at Socialdemokraternes ordfører, fru Lissa Mathiasen, sidder og tænker, at der stadig er mange problemer med skimmelsvamp.
Det vedrører ikke det her ressortområde.
Hvis vi fokuserer på det lovforslag, som vi er ved at vedtage her, så vedrører det som sagt nybyggeri, og der mener jeg at det er vigtigt, når vi skal forstå lovforslagets tilblivelse, at vi prøver at sondre mellem det private byggeri og det almene byggeri.
Vi har set, at der inden for det almene byggeri er en byggeskadefond, altså en kollektiv ordning, som har gjort, at man har langt færre mangelsager, altså byggeskader, fordi der har været en fond, som i tide har kunnet gribe præventivt ind i selve byggefasen.
Der har været skader i den almene sektor for ca. 5 pct. af omkostningerne og i den private sektor for 8 pct.
Selv om det er små procentuelle forskelle, er det utrolig mange penge, og det er i øvrigt også et meget, meget stort irritationsmoment for folk, der flytter ind i et nyt hus, at det er fyldt med fejl og mangler.
Nogle af fejlene og manglerne i den private sektor skyldes, at man har haft for travlt og har bygget med våde materialer, og sideløbende med det her lovforslag har man også i bygningsreglementet sikret, at man eksempelvis undgår våde materialer.
Jeg er helt enig i det, som Venstres ordfører sagde om den obligatoriske forsikringsordning.
Det gør, at den udbydes til flere forskellige forsikringsselskaber, hvilket gør, at der kommer konkurrence – og det gør, at man finder den korrekte pris på selve forsikringspolicen.
Når det bliver solgt, bliver det finansieret, og det kan finansieres over 30 år.
Det vil sige, at den her forsikringspolice, som skal betales af køberen, bliver finansieret over 30 år.
Derved bliver den overkommelig for alle.
Vi har også gjort det let for borgeren i den situation, hvor der rent faktisk opstår en skade.
Borgeren kan rette henvendelse til sit forsikringsselskab, få udbetalt pengene, og så skal forsikringsselskabet finde ud af, hvem der bærer skaden, om det er den ene eller den anden eller den tredje entreprenør.
Man kan også rette henvendelse til sin bygherre, og så må bygherren finde ud af at få rettet henvendelse til forsikringsselskabet om den obligatoriske byggeforsikring.
Det er i det hele taget gjort let for borgeren.
Man skal blot rette henvendelse, så er det de bagvedliggende parter, der finder ud af, hvem der skal rette regres mod hvem.
Lissa Mathiasen (S), 2007-04-10:
Som forslaget er strikket sammen, vil en byggeskadeforsikring være sekundær.
Det vil sige, at hvis jeg f.eks., 4 år efter at jeg har fået det her hus, vil sælge det, så er det pludselig mig som sælger, der skal overtage bygherrens ansvar, og det betyder, at den ejerskifteforsikring, som jeg skal tilbyde, vil være overordnet byggeskadeforsikringen.
Hvad nu, hvis det tilfældigvis er samme forsikringsselskab?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2007-04-10:
Se, før den 1. januar 1996 var der to måder, en køber kunne få penge fra en sælger på.
Den ene var, at man kunne få erstatning, hvis sælger havde fortiet nogle oplysninger.
Det kan man stadig væk.
Der var også noget, der hed forholdsmæssigt afslag ved skjulte fejl og mangler, men så fik vi reglerne om tilstandsrapport og et samtidigt tilbud om en ejerskifteforsikring.
Hvis den er tegnet, går den ind og overtager alle de tvister, der skyldes skjulte fejl og mangler, altså sager, som sælgeren ikke vidste noget som helst om, og som han heller ikke burde vide noget som helst om.
Den forsikring skal foreligge, og sælgeren skal kun medvirke til at betale for det laveste tilbud inden for den her ejerskifteforsikring.
Om den så er sekundær eller primær i forhold til byggeforsikringen, finder jeg sådan set ligegyldigt i den her sammenhæng.
Det afgørende er, at der er et forsikringsselskab, der går ind og betaler.
Det kan da godt være, det er samme selskab, men det er ikke samme police.
Forsikringsselskabet må så i den her situation finde ud af, om de vil henføre det under den ene eller det anden konto/policenummer.
Lissa Mathiasen (S), 2007-04-10:
Jamen sådan som forslaget er konstrueret nu, skal den her byggeskadeforsikring løbe i 10 år, og hvis man inden for det tidsspand ønsker at sælge sit hus, er der ikke noget ansvar under byggeskadeforsikringen, så går ansvaret over på ejerskifteforsikringen.
Så spørger jeg: Hvilken virkning vil det have på prisen på en ejerskifteforsikring, når man i forbindelse med et ejerskifte pludselig skal overtage et sådant ansvar?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2007-04-10:
Jeg tror overhovedet ikke, det vil have nogen som helst indflydelse på prisen.
Men læg nu mærke til logikken: Byggeforsikringen vedrører jo skader, der er opstået i forbindelse med opførelsesprocessen, altså byggeprocessen.
Jo, det gør den, den vedrører skader, der er opstået, mens der bygges, og fejl og mangler, der er opstået, mens der bygges.
Det kan i tid være 10 år senere, fordi ejerskifteforsikringen skal afhjælpe de fejl og mangler, som måske er opstået i år 9, og i år 10 sælger sælger så sit hus til en ny køber.
Men det er jo ikke fejl, der er opstået i opførelsesprocessen, som byggeforsikringen skal afhjælpe.
Derfor er det to forskellige forsikringer til to forskellige ting.
Pernille Frahm (SF), 2007-04-10:
Så det vil vi gerne støtte.
Det, som er problemet, er, at man ikke tager skridtet fuldt ud og virkelig udnytter de gode erfaringer, der er med byggeskadeforsikring på det almene område for det støttede byggeri.
Jeg er meget enig i mange af de indvendinger, der er kommet fra fru Lissa Mathiasen, og de indvendinger, der er kommet fra den radikale ordfører omkring Datatilsynet.
Vi vil gerne bidrage til, at det her forslag i langt højere grad sikrer et højere niveau af retssikkerhed for den enkelte kommende boligejer.
Det er med de tan ker, vi vil gå ind i det, så min tale skal ikke blive længere.
Charlotte Fischer (RV), 2007-04-10:
Den ene ting er, at man jo kunne sige, hvis nu man skulle være djævelens advokat, at den udmærkede tanke om en byggeskadeforsikring så omvendt også kunne føre til, at det mere udviklende og eksperimenterende byggeri faktisk får det sværere med sådan en lov, og at det i virkeligheden vil være en hæmsko, at man hellere vil vælge den sikre vej end at prøve noget, der er mere eksperimenterende.
Jeg vil spørge, om ministeren har tænkt over, hvad man kan gøre, for at den udvikling ikke bliver konsekvensen af det her lovforslag.
Den anden ting er så spørgsmålet om persondataloven.
Når der står i bemærkningerne, at en offentliggørelse vil være så vigtig, at det skal kunne ske uanset de regler, der er fastsat i persondataloven, hvad betyder det så?
Er det ikke sådan, at vi skal respektere persondataloven, eller hvad er det helt præcis, man har tænkt med de bemærkninger?
Det er jo en del af, at vi udvikler det samfund og de boliger, vi har.
Omvendt må det også være fair nok, at det ikke skal være de familier, der skal bo i boligerne, der skal stå med risiciene bagefter.
Ofte koster det at komme med noget nyt og banebrydende, og så må man sige, at det godt kan være, at det koster en lille smule på et 30årigt lån, når man køber ny bolig, at der er valgt f.eks. at bygge på en mere utraditionel måde.
Men det kan ikke være de øvrige beboere i ordinære huse, der skal være med til at betale for dem, der vælger noget nyt og mere eksperimenterende.
Med hensyn til persondataloven har vi ment, at det var nødvendigt, at de oplysninger bliver tilgængelige, men det er da noget af det, vi vil se på i udvalgsarbejdet.
Jeg er enig i, at det ikke er beboere, der er endt i byggeri af dårlig kvalitet, der skal betale prisen, men det var måske mere en appel til, at det kunne være, det var noget, vi skulle holde særlig godt øje med, måske med henblik på senere at understøtte netop eksperimenterende boligbyggeri, som vi synes er vigtigt.
Med hensyn til persondataloven var det egentlig også et spørgsmål om, hvorvidt man vil respektere persondataloven i det her spørgsmål.
Hvis det er sådan, at man vil gå på tværs af persondataloven, ville det så ikke være naturligt, at det var et lovgivningsspørgsmål, og at det ikke skulle fastsættes i en administrativ bekendtgørelse eller et cirkulære fra ministeren?
Burde det så ikke helt op på bordet her i Folketinget og være en del af det her lovforslag?
Det er en sag, som vi gerne vil have boret ud under udvalgsarbejdet.
Lissa Mathiasen (S), 2007-04-10:
Jeg kvitterer endnu en gang for, at ministeren også prøver at tage fat i f.eks. skimmelsvampeproblemer.
Nu har jeg bemærket, at der i lovforslaget her lægges op til, at hvor der er konstateret en skade eller et svigt, kan man vælge mellem at få mangelen udbedret eller få pengene udbetalt.
Så vil jeg godt spørge ministeren: Hvordan er man egentlig stillet som panthaver, altså kreditor, hvis ejeren vælger at sige: Jeg vil gerne have pengene udbetalt?
For så er det stadig væk en mangelfuld ejendom.
Når jeg stiller de to spørgsmål, er det selvfølgelig, fordi jeg kan se, at der er en brist, ved at man rent faktisk kan risikere både som kreditor og som lejer at blive stillet lige så ringe, som man egentlig er i dag, fordi ejeren kan lade være med at udbedre mangelen.
Det vil sige, at den samfundsmæssige gevinst, som jeg tror vi er enige om at vi gerne skulle opnå med det her, rent faktisk går fløjten, fordi den, der ejer ejendommen, bare vælger at stikke pengene i lommen.
Det, jeg synes er positivt ved det her lovforslag, som spørgeren også spørger ind til, er netop, at med hensyn til fejl og mangler i det private boligbyggeri har vi været i nærheden af 700 mio. kr. om året, og hvis det holdes op imod, hvad det her system koster – det koster måske 150-200 mio. kr., det er svært at sige på nuværende tidspunkt – er der jo rent samfundsmæssigt en værdi i det her.
Med hensyn til det med skimmelsvamp i lejeboliger er det jo en sag, som jeg ved behandles under lejelovgivningen.
Nu synes jeg virkelig, at vi i byggeloven, hvor økonomi- og erhvervsministeren har ansvaret, har taget et afgørende skridt imod byggesjusk med skimmelsvamp på hele nybyggerisiden.
Det er klart, at der må arbejdes videre med det, der ligger i lejelovgivningen – som gælder for lejere.
Jeg har meget forståelse for, at der f.eks. kan være en udlejer, der ikke har ønske om at bruge den samme bygherre igen, hvis det viser sig, at det, der er blevet leveret, er meget mangelfuldt.
Fair nok.
Men det, der er problemet, er, at der ikke er nogen klausulering på, at de penge, der bliver udbetalt til udbedring af manglerne, rent faktisk skal bruges til udbedring af manglerne.
Det vil sige, at vi samfundsmæssigt ikke får den gevinst, vi gerne vil have, hvis pengene blot bliver stukket i lommen.
Det er stadig væk en mangelfuld ejendom.
Det andet er, at man fra lejers side ikke oplever – hvis det f.eks. er skimmelsvamp, det kan også være andre alvorlige ting – at den skade rent faktisk bliver udbedret.
Det vil sige, at vi ikke er nået det skridt, som jeg tror vi har en fælles intention om at vi gerne vil nå med det her.
Ved at man har muligheden for blot at stikke pengene i lommen, får vi ikke den gevinst hjem.
Det er derfor, jeg efterlyser, om ikke man fra ministerens side er positiv over for at få kigget på: Kan vi bedre dæmme det her ind, så vi får den samfundsmæssige gevinst af det?
Det er jo netop derfor, vi har en grundig udvalgsbehandling.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2007-04-10:
Jeg skal sige, at vi i SF virkelig har overvejet det her forslag meget.
Der er to veje at gå.
Den ene vej har været, at uanset hvordan vi hopper og springer, så kommer der via internationalisering nogle af de ændrede realkreditobligationer, SDO’er, ind over grænserne, og så kan man gå hele vejen og sige: O.k., så får vi det bedste ud af det.
Det er den vej, forslaget er gået.
Den anden vej er at sige: Lad os nu lige stoppe lidt og slå mere på tromme for den status af mere gennemskuelighed på boligmarkedet, som vi trods alt har haft.
Vi er så landet på det sidste.
Når man kigger frem på det her, bliver det jo nok sådan, at det er forkert ikke at holde godt fast i det realkreditobligationsprodukt, som vi har, og som er det mest gennemskuelige, der er på markedet.
Jeg tror, at hvis man spørger rundtomkring i Europa og andre steder, så er der måske ikke nogen steder, hvor man har et så gennemskueligt og så relativt billigt produkt.
Det er det, der er overvejelsen: Skulle vi have gjort lidt mere for at holde fast i det?
Nu er der et flertal for det her, og vores opgave bliver at få stillet de præcise og afklarende spørgsmål, som eventuelt kan ændre retningen.
Sådan er virkeligheden, tror jeg, og der vil produktet, realkreditten, komme i klemme, og det vil blive minimeret, og derefter vil det forsvinde.
Hvis man fremskriver et scenario, så er det nok virkeligheden, fordi det kommer til at stå svagere, og så vil det bliver mindre betydningsfuldt og forsvinde.
Vi får de lidt mere spekulative SDO’er, hvor vi ikke ved, om vi får 50 eller 100 års afdragsfrihed.
Vi har set, at hver gang der kommer øgede muligheder på markedet, så kapitaliseres de, og vi får formentlig nogle stigninger på et marked, hvor de, som er de svage boligkøbere, allerede nu har meget svært ved at etablere sig på markedet specielt i højprisområderne.
Det kan vi forvente bliver værre.
De svage kommer i klemme.
Der er en speciel ting om § 11 i lovforslaget, kursgevinstloven.
Der skal selvfølgelig foretages nogle tekniske ændringer som følge af, at SDO’erne skal udstedes i forhold til realkreditinstitutterne, men i forslaget åbnes der op for, at alle selskaber i fremtiden kan fratrække kurstab på lån, der har sikkerhed i fast ejendom.
Det betyder, at der ligger et skattehul og lurer her, og det vil vi prøve at stille præcise spørgsmål om under udvalgsbehandlingen.
Så kvitterer vi selvfølgelig for den forbrugersikkerhed, der er gjort store anstrengelser for at lægge ind i forslaget, men spørgsmålet er, om den kan klare sig i den her jungle af nye lån, der kommer.
Vi kan efter disse bemærkninger ikke støtte forslaget, og jeg skal meddele, at Enhedslisten heller ikke kan støtte forslaget.
Lissa Mathiasen (S), 2007-04-10:
Nej, det er vi ikke.
Nu får man som den, der vælger at være sin egen bygherre, et valg mellem pest og kolera: enten at betale en uforholdsmæssig dyr forsikring eller også ikke at have nogen forsikring, dvs. selv tage risikoen.
Det kan ikke være rigtigt, at Folketinget mener, og at regeringen mener, at det er naturligt, at der er nogle, der ikke skal være omfattet.
Jeg ved godt, at det teknisk set er mig selv, der er bygherre, hvis det er mig, der entrerer med et byggefirma, men det kan ikke være rigtigt, hvis vi vil det her, at vi så ikke sørger for, at alle er omfattet.
Det er i øvrigt også det, det giver den billigste løsning samlet set, og så giver det samlet set en sikkerhed for alle.
Problemet er bare, at sikkerheden slås itu bagefter, når man siger, at hvis der i øvrigt er andre forsikringer i forbindelse med et ejerskifte eller sådan noget, skal man væltes; lige pludselig er det ikke byggefirmaets ansvar mere, så er det pludselig min egen som husejer.
Det er heller ikke logisk.
Jacob Jensen (V), 2007-04-10:
Jeg vil godt prøve at spørge SF’s ordfører, om han kunne uddybe, hvad SF’s ordfører præcis mener med det.
Er det ikke sådan i dag, at der sker en kreditvurdering, når man får et realkreditlån?
Så hvori består forskellen, hvis der i dag sker en kreditvurdering – vel at mærke ud fra den ejendomsvurdering og den ejendom, som der skal lånes efter?
Den kreditvurdering sker, men den vil også ske i den nye situation.
Så kan SF’s ordfører prøve at uddybe sit synspunkt om, hvad han mener med, at de svage kommer i klemme?
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2007-04-10:
Det skal være en stor fornøjelse.
Det er jo sådan, at vi går fra noget af det mest gennemskuelige produkt, som er med til boligfinansiering, over til, at boligkøberen sidder over for banksælgeren med de mange produkter.
Det er den stærke køber, som kender markedet, og som kan forhandle sig til betingelserne.
Kunden, som har et stort køb, er ham, der får de bedste betingelser.
Sådan virker markedet, sådan er virkeligheden.
Når vi slipper den flig af sikker branche, vi havde, og lægger det over til et mere uoverskueligt område, så er det de små, der kommer i klemme.