Christian Juhl (EL), 2013-06-12:
Der var engang, da reformer betød forbedringer og ikke nedskæringer; der var engang, da Socialdemokratiet og fagbevægelsen stod i spidsen for sociale forbedringer.
Der blev gennemført gode og store reformer, der gav nogle forbedringer til folkepensionen, førtidspensionen, revalideringen, sygedagpengene, arbejdsløshedsdagpengene og bistandsloven, hvilket betød, at vi næsten fik udryddet fattigdommen.
For ikke at glemme efterlønnen, der sikrede en værdig tilbagetrækning.
Det skete i 1960'erne og 1970'erne, og det kan vi alle sammen med rette være stolte af.
Det tager lang tid at bygge op, men det er hurtigere at rive ned og ødelægge et velfærdssamfund.
Det gjorde den forrige regering med stor effektivitet, og den nuværende regering fortsætter desværre i samme spor på en række afgørende områder.
Vi havde en drøm om, at meget ville blive bedre, når der kom en ny regering.
Vi håbede, at skattelettelserne til de rigeste ville blive rullet tilbage, så der var penge til at fjerne dagpengeforringelserne og nedskæringerne fra genopretningspakken.
I stedet for har vi fået endnu flere skattelettelser til erhvervslivet og til de rigeste, som de syge, de arbejdsløse, kontanthjælpsmodtagerne og pensionisterne skal betale.
Vi havde en drøm om, at vi sammen med arbejdsministeren kunne gennemføre forbedringer for borgerne – forbedringer i sygedagpengesystemet og kontanthjælpssystemet, afskaffelse af varighedsbegrænsninger for sygedagpenge, afskaffelse af bureaukratiet og den rigide kontrol, og at vi kunne indføre en menneskelig og social sagsbehandling.
Vi har fået regeringens udspil om sygedagpenge, der halverer sygedagpengeperioden, og i dag behandler vi forslaget om ændring af kontanthjælpen, der sender mange tusind mennesker ud i fattigdom.
Jeg vil trods alt starte med at rose regeringen for de forbedringer, jeg har kunnet finde i forslaget, og de er: Aktivitetsparate får ret til en koordineret sagsbehandler; de, der har behov for læse-, skrive-, regneeller ordblindekursus, får det; offentlige løntilskudsjob begrænses til 6 måneder; man får uddannelseshjælp fra uddannelsens start, og indtil man begynder at få SU; en enlig forsørger får hjælp i perioden mellem to uddannelsesforløb; unge, der deltager i STU, kan beholde deres formue; en kontanthjælpsmodtager kan beholde 150.000 kr. af erstatningen for kritisk sygdom; de 25-29-årige får dækket størstedelen af deres tandlægeregning; endelig kan enlige forsøgere få suppleret børnetilskuddet i praktikperioder.
Forbedringerne opvejes slet ikke af de store nedskæringer og forringelser, nemlig indførelsen af den gensidige forsørgerpligt for samlevende, der er særdeles problematisk.
Det virker absurd, at man med helt ny lovgivning kan ændre på retstilstanden.
De rettigheder, som ægtefæller har, følger jo ikke med, f.eks. arveretten, ret til uudnyttede skattefradrag og ret til bodeling ved skilsmisser.
Man kunne med lige så god ret lovgive om, at voksne børn skal forsørge deres forældre.
Det er meningsløst.
Det er et voldsomt indgreb, der sker over for samleveren.
Hvis man bor sammen med en kontanthjælpsmodtager, hæfter man for sin samlevers pligt til tilbagebetaling af hjælp, man får pålæg om at stå til rådighed for arbejdsmarkedet, fordi samleveren får hjælp, man får reelt forsørgerpligt over for samleverens særbørn, og man kan modtage opkrævning for den hjælp, som kommunen har givet samleveren, fordi man har forsømt sin forsørgelsespligt.
Samlevendes forsørgelsespligt får vidtrækkende konsekvenser.
Der skal bygges flere boliger, når samlevende par bliver tvunget til at flytte fra hinanden af økonomiske grunde, og flere husstande betyder øget energiforbrug, for slet ikke at snakke om, at børnene bliver ramt, når forældre bliver tvunget til at flytte fra hinanden.
Det går ud over kærlighedslivet.
Det vil afholde mange fra at indgå parforhold.
Og hvor længe skal man være kærester i samme bolig, før der er tale om samliv?
Der er mange uafklarede spørgsmål, og de besvares ikke i det her materiale.
Sammen med regeringen afskaffede vi de fleste af fattigdomsydelserne – det var stort fremskridt.
Nu indfører regeringen nye fattigdomsydelser.
De nye ydelser er så lave, at man ikke kan leve af dem.
Det er påfaldende, at det altid er arbejdsgivere, ministre, politikere og embedsmænd med en indkomst på langt over en halv million kroner, der udtaler sig om, hvor lav en indtægt man kan leve af.
De har sjældent selv prøvet at leve af de lave indtægter.
Den lave ydelse svarer til SU, står der i lovforslaget, men der er så godt som ingen studerende, der alene lever af SU.
De tager SU-lån og har erhvervsarbejde, så den sammenligning holder ikke.
Beskæftigelsesministeriet har lavet en tabel over rådighedsbeløb efter reformen.
Her er et eksempel.
De 25-29-årige uddannelsesparate har med en bruttoydelse på 5.753 kr. efter skat og husleje et rådighedsbeløb på 2.300 kr.
Embedsmændene er gået ud fra en husleje på 3.000 kr.
Er det med eller uden varme?
Hvor kan man finde en lejlighed i dag til 3.000 kr.?
De 25-29-årige har også udgifter til telefon og internet, som jo er nødvendigt for at få kontanthjælp, indboforsikring, licens, tv-pakker og transport.
Hvor er pengene til mad, tøj og vask?
Og hvor er lommepengene blevet af?
Ved regeringen ikke, hvor mange unge hjemløse der er, og hvor meget det tal stiger?
Vi vil fremover se rigtig mange udsættelser og rigtig mange unge hjemløse.
Ja, de unge skal motiveres til at tage en uddannelse, men hvorfor skal unge, der har en kompetencegivende uddannelse, sættes ned på ungeydelse og miste 3.700 kr. i hjælp?
Skal det motivere dem til at tage en ny uddannelse eller hvad?
Jeg har endnu ikke set, at det hjælper at gøre mennesker fattigere, men en ting er sikkert: I kommunerne virker de økonomiske incitamenter.
De retter omgående ind, så det i meget vid udstrækning er den størst mulige refusion og den lavest mulige ydelse, der afgør, hvilken hjælp borgeren får.
Jeg tror, at et stort antal unge vil blive visiteret til at være jobparate og uddannelsesparate, på trods af at de har problemer ud over ledigheden.
Vi tager også afstand fra den nye 3-månederssanktion.
Den gør stor skade.
Den nedbryder tilliden og det gode forhold, der bør være mellem borgere og sagsbehandlere, og vil bidrage til yderligere at marginalisere borgere med psykiske og sociale problemer.
I det hele taget vil vi godt have afskaffet alle sanktionerne i det her system.
Ministeren er vist ikke klar over, hvor mange udsættelser fra lejligheder der skyldes, at lejeren mangler penge til huslejen på grund af sanktioner.
Vi kan i Enhedslisten fint tilslutte os LO's høringsbidrag, der bl.a. nævner, at nytteindsatsen skal reguleres efter samme regler som ansættelse med løntilskud, at personer i nytteindsats skal ansættes og aflønnes efter overenskomsten, og at der for arbejdsløse i nytteindsats skal indgås skriftlige aftaler med tillidsrepræsentanten.
Endelig skal de normale rimelighedskrav også gælde for nytteindsatsen.
Nytteindsatsen må kun omfatte arbejde, der ellers ikke ville blive udført.
Reglerne for offentligt løntilskud skal afskaffes og erstattes af reglerne for privat løntilskud.
Vi synes generelt ikke om nyttejob, men hvis de skal ind, skal der i hvert fald gælde de her betingelser.
Nyttejob er dybest set skræmmejob, der skal vende de unge i døren, som man siger oppe i Aalborg.
Formålet er, at man skal arbejde for sin ydelse, så i princippet er vi tilbage i Jens Vejmands tid.
Så er der til sidst en række spørgsmål, som helt naturligt kommer, når man læser oplægget.
Hvorfor skal lønnen i offentlige løntilskudsjob sættes ned til under 82 pct. af højeste dagpengeydelse?
Hvorfor kan åbenlyst uddannelsesparate ikke få løntilskudsjob?
Må de kun arbejde i nyttejob?
Hvorfor kan jobparate ikke længere få et tilbud om uddannelse som det første tilbud?
Hvorfor gives der ikke refusion for job- og uddannelsesparate i de første 9 måneder?
Og hvorfor skal der hives godt 1 mia. kr. fra nogle af de økonomisk set mest udsatte i vores samfund, som måske skal gives til skattelettelser til nogle af de rigeste eller bruges til at fjerne sodavandsafgifter?
Jeg håber og tror, at det klart fremgår af den her gennemgang, at Enhedslisten ikke kan støtte forslaget.