Per Stig Møller (KF), 2007-05-30:
Jeg vil da godt takke for debatten, og jeg takker også for det fremskridt, der er sket i politikken siden 2004.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Morten Helveg Petersen og hr. Naser Khader i, at vi i kraft af et godt arbejde og et fornuftigt samarbejde har fundet ud af, hvordan vi kan øge indsatsen mod klyngevåben både nationalt og internationalt.
Der er jo ikke nogen af os, der bryder os om det skidt, men det drejer sig altså om, hvorvidt man vil stå og være deklamatorisk, eller hvorvidt man vil være resultatorienteret.
Og det er klart, at the usual suspects, SF og Enhedslisten, vil være deklamatoriske.
Det ser flot ud – det giver bare ikke nogen resultater.
Det er mere nyt, at Socialdemokratiet har meldt sig ud af forsvarsforligskredsen og laver forsvarspolitik sammen med Enhedslisten, men det må Socialdemokratiet jo selv om.
Det afgørende her er: Vil man have indflydelse, eller vil man ikke have indflydelse?
Vi valgte i 2004 – og det er rigtigt, at der var den afstemning, som hr. Bjarne Laustsen nævner – præcis at arbejde for et internationalt forbud mod våben, som ikke har
disse selvdestruktions- og deaktiveringsmekanismer, som der står i forslaget til vedtagelse.
Det har vi haft ganske godt held med, fordi det er den vej, det nu bevæger sig internationalt.
Det vil sige, at Danmark altså har lagt sig i spidsen for at få fjernet disse ting, som ikke deaktiveres.
Der havde ikke været store chancer for at få et internationalt forbud.
Hr. Bjarne Laustsen og hr. Rune Lund og hr. Holger K. Nielsen kan så rende rundt og forestille sig, at det kunne de få, men jeg tror ærlig talt ikke, at de kunne vippe Kina og Rusland og USA hen imod et totalt forbud.
Det tror jeg ærlig talt ikke på.
De kan end ikke flytte Sverige og Finland.
Men det, man kan få ud af det – og det er det, som vejen har åbnet sig for i det intense arbejde, der er lavet i FN-gruppen og i Oslogruppen, og som ikke mindst sker, fordi man er skræmte af det, der skete i Libanon sidste sommer – er at sige, at det er uacceptabelt, at man har disse våben, som skader civile personer så meget, når krigen er slut.
Og derfor er der jo nok kommet et gennembrud, og det er det gennembrud, vi skal udnytte.
Men vi ville falde fuldstændig udenfor, hvis vi begyndte at slås for et totalt forbud, fordi de så slet ikke vil høre på os.
Det, det drejer sig om, er at forhindre, at det rammer civile.
Og der vil jeg godt sige til hr. Bjarne Laustsen, at folkeretten ikke forbyder klyngebomber, og som sagt er der ingen mulighed for et internationalt generelt forbud og moratorium.
Det, det drejer sig om, er altså at forhindre, at de bruges mod ikkemilitære mål, mod civile.
Og det er heller ikke rigtigt, som hr. Laustsen sagde på baggrund af noget, han havde misforstået omme bagved i salen, at vi så ikke kan deltage i internationale operationer.
Det har jeg ikke sagt.
Jeg har sagt, at det må undersøges, om vi så kan deltage i internationale operationer, hvis nogle af dem, vi deltager sammen med, bruger klyngevåben.
Det er derfor, at det er så fornuftigt, at forslaget til vedtagelsen her taler om, at man skal undersøge fordele og ulemper.
En af de ting, der skal undersøges, er jo: Hvordan stiller det sig så?
Vi deltager jo mere og mere i internationale operationer.
Hvordan stiller den danske enhed sig, hvis den er sammen med en større enhed, hvor der er nogen, der bruger dem?
Derfor skal det internationale aspekt altså ind, og det er der faktisk ikke rigtig nogen af de lande, der har sagt forbud og moratorium, der har fundet ud af hvordan de forholder sig til.
Det er også værd at undersøge.
Derimod synes jeg, at det da er meget, meget rigtigt, at vi, som er så glade for et aktivt engagement ude i verden, også får undersøgt: Jamen hvad betyder det her for vores aktive engagement ude i verden, hvis vi går ind i et moratorium?
Det er blevet sagt her, at Folkekirkens Nødhjælp og Dansk Røde Kors har talt om det – og det var hr. Holger K. Nielsen, der jo igen orienterede Folketinget forkert.
Der vil jeg gerne understrege, at de ikke taler om et totalforbud mod klyngevåben, men de taler om et forbud mod de typer, som notorisk har vist sig som upræcise og upålidelige og dermed i særlig grad skadelige for den civile befolkning.
Det vil sige, at det er det samme som den danske regerings politik, nemlig ikke et totalforbud, for det kommer vi ingen vegne med, men et forbud mod de typer som er upræcise og upålidelige.
Og upræcise og upålidelige vil sige, at der inden for den våbentype må være en meget, meget lille fejlmargin.
Og der vil jeg godt naturligvis medgive hr. Holger K. Nielsen, at der er for stor en fejlmargin.
Og er der en stor fejlmargin, er det også indbefattet i vores politik, at så skal de ikke accepteres, så skal de forbydes.
For en fejlmargin betyder jo så altså, at det alligevel rammer civile.
Så vil jeg, hvad angår hr. Rune Lunds evige leg med, hvor mange der må dø og procenter osv., sige: Altså, det ordvalg er et internationalt ordvalg, og det er fra Oslokonferencen om cluster munitions den 22. og 23. februar – denne Oslokonference, som Dansk Røde Kors er så glad for.
Der skriver de, at man skal: »... conclude by 2008 a legally binding international instrument that will prohibit the use, production, transfer and stockpiling of cluster munitions that cause unacceptable harm to civilians«.
Det er altså et internationalt udtryk, vi har anvendt, og som det internationale samfund er enig i.
Og dette med »unacceptable harm to civilians« er altså, at man bruger våben, som er upålidelige, som ikke selvdestruerer sig, og som aldrig har været ment skulle kunne komme i nærheden af eller ramme civile.
Og så vil jeg godt om begrebet så vidt muligt i forbindelse med forslaget til vedtagelse oplyse hr. Morten Helveg Petersen om, hvad vi mener med så vidt muligt.
Vi tager det alvorligt, når der i forslaget til vedtagelsen sættes en tidsfrist, det hedder: så vidt muligt inden udgangen af 2007.
Vi vil derfor gøre alt for at sikre, at analysen foreligger på det angivne tidspunkt.
Så vidt muligt
Der er for det første mange forhold, som skal afklares, som jeg har nævnt; det skal f.eks. afklares, om et eventuelt dansk moratorium vil føre til, at forsvaret skal anskaffe andre våben- eller ammunitionstyper.
Det er jo forsvarsforligskredsen, som Socialdemokratiet har meldt sig ud af i dag, der skal se på det.
Der vil være afledte konsekvenser af svaret på dette spørgsmål, herunder om omkostninger og finansiering.
For det andet er det nødvendigt at undersøge konsekvenserne af et moratorium i forhold til vores NATO-partnere – et samarbejde, som Socialdemokratiet måske også melder sig ud af – og hvad det vil betyde for vores deltagelse i internationale operationer.
Så der skal vi jo have at vide, hvad vi gør i Folketinget i forhold til vores internationale partnere og internationale operationer, hvis vi vedtager et moratorium, som kan ende med at blive temmelig langvarigt og ende i et forbud.
Endelig skal der også tages stilling til, hvordan man skiller sig af med klyngeammunitionen på en forsvarlig måde.
Regeringen ønsker som nævnt på ingen måde at forhale processen, men det er vigtigt, at analysen får en sådan karakter, at vi har det bedste og mest pålidelige grundlag for en fremtidig drøftelse af et eventuelt dansk moratorium.
Hr. Bjarne Laustsen sagde også: Børn skal kunne gå i skole uden at træde på det.
Men det hjælper altså ikke ret meget, at man kommer ud i den situation, at man overhovedet ikke kan finde ud af at få lavet selvdestruktion og selvaktivering, for det vil ikke give noget resultat.
Og så kan de, som bare vil bruge de klyngebomber, som findes, og de forældede klyngebomber, som Israel brugte, gøre det, fordi der ikke er nogen international aftale om selvdestruktion og selvaktivering.
Så vil børnene præcis blive ramt af dem.
Så vi vil gøre noget andet end at deklamere.
Vi vil altså prøve at få et reelt resultat, som forhindrer, at børnene bliver ramt af det, når de går i skole, eller samler noget op, de ikke skulle have samlet op.
Det er det, der er formålet med flertallets politik.
Det andet er jo erklæringer, som så bare betyder, at der ikke kommer nogen aftale om at få gjort skidtet mindre farligt; tværtimod vil de magter, som bruger dem, bruge dem, og så vil børnene komme til skade.
Det vil være en følge af Bjarne Laustsens politik.
Vores politik er at forhindre det.