Mike Legarth (KF), 2013-01-15:
Nu beder ministeren jo selv om eksempler, og Sorø Kommune og Svendborg Kommune er to kommuner, som fuldstændig åbent har sagt eller i hvert fald bevisligt har valgt anderledes end det udbudskriterie, de selv har fremlagt, fordi man efterfølgende åbenbart har ændret opfattelse eller på anden måde ikke havde tiltro til det, man selv havde beskrevet i udbudsmaterialet.
Det er jo der, at hele tilliden til det her system forsvinder.
Man kan se, at man bliver bedt om at byde på en opgave efter nogle bestemte parametre, og det gør man så, og så vælger kommunen ud fra nogle helt andre kriterier.
Og derfor er vi nødt til at få genoprettet den tillid, og det er jo det, hr. Jacob Jensen og jeg har forsøgt i vores beslutningsforslag her, nemlig at prøve at skabe en præcis beskrivelse af, hvordan man skal håndtere udbudsmaterialet, efter man har fået tilbud ind, altså at man følger det, man selv har sagt.
Jamen det er jo godt, at ordføreren er glad for, at der er kommet en ny regering.
Alt andet ville da også have virket mærkeligt, men lad det nu ligge.
Lad mig bare sige, at jeg synes, at man skal passe meget på med at undervurdere den mistillid, der er fra små virksomheders side, med hensyn til at det kan betale sig at prøve at byde på offentlige opgaver.
Først og fremmest har vi i mange sammenhænge gjort det umuligt for små virksomheder at byde ind, fordi de krav, vi stiller, er så store, så høje og så omfangsrige, at en almindelig lille virksomhed med en håndfuld ansatte slet ikke kan komme i betragtning til det.
Det synes jeg i øvrigt er en fejl i sig selv, men det havde vi i VK-tiden også et ansvar for; det tager jeg gerne på mig.
Det bør vi ændre på.
Vi bør gøre det mere fleksibelt og gøre det muligt for selv små virksomheder at byde ind på opgaver.
Så det er den vej, vi gerne vil gå, og så vil vi gerne prøve at opbygge tillid.
Vi vil gerne prøve at medvirke til at skabe en tillid til systemet, som der ikke er i dag.
Og det kan vi altså bare gøre ved – det her er jo ikke en eller anden dommedagslovgivning, vi taler om – at skrive, at når man bringer ting i udbud, så skal man over for dem, der byder på det, over for dem, der ofrer tid på at skrive et tilbud, fortælle, hvad det er for nogle kriterier, man så vil bedømme udbuddet ud fra.
Og hvis man ikke gør det, skal man kompensere for det arbejde, der er udført.
Tak, hr. formand.
Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte det her beslutningsforslag.
Først vil jeg gerne præcisere, at jeg selvfølgelig synes, vi skal bruge alle de ressourcer, vi har til rådighed, til at bekæmpe spirituskørsel.
Vi skal gøre, hvad vi kan, for at undgå det.
Vi skal sætte en dagsorden hver eneste dag, hvad andre ordførere også har været inde på, omhandlende det personlige ansvar og det omdømme, man har, når man kan finde på at sætte sig bag rattet i en bil, når man er spirituspåvirket.
Det tager vi fuldstændig afstand fra, og det skal vi alle sammen være med til at forhindre.
Det er heldigvis også den proces, vi kan se der er.
Årsagen til, at vi ikke kan støtte beslutningsforslaget, er jo for det første, at langt, langt størstedelen af befolkningen faktisk ikke kører i spirituspåvirket tilstand, og det ville være helt urimeligt at udsætte dem for den her ekstra udgift, pålægge dem den omkostning, det vil være at skulle montere en alkolås i sin bil.
Jeg synes, det ud fra et frihedsbegreb ville være helt urimeligt at sanktionere nogle, som aldrig har begået nogen form for forbrydelse.
Det næste er, at man kunne starte med at sige: Hvorfor skal der så ikke også være en startspærre i en bil, så man ikke kan starte, hvis man ikke har sikkerhedssele på?
Og hvorfor må biler kunne køre over 130 km/t., når man intet sted i Danmark må køre over 130 km/t.?
Altså, vi kan jo få et så detailstyret system, at det er helt umuligt at håndtere.
Så det er det der med proportionerne – at skyde gråspurve med kanoner – der gør, at jeg ikke synes, det ville være rimeligt. Hvis man så monterede en alkolås, mon ikke der meget hurtigt derefter ville være nogle, der ville begynde at sælge de her pumper, man bruger til at pumpe luftmadrasser op med, og så kunne man lige sende den slags luft igennem i stedet for ens udåndingsluft eller ånde, når man blæste igennem den – selv om hr. Kim Christiansen ikke kan lide, at det bliver kaldt et blæseinstrument, og det er det jo heller ikke, det er en alkolås.
Men altså, man blæser i den, men alkolåsen kan jo ikke se, hvor den luft kommer fra, så der kan snydes med det.
Det så vi også med kontrolforanstaltningerne til lastbiler.
Der kunne snydes med køre- og hviletidsbestemmelserne, og fartskriverne kunne der manipuleres med i apparaturet og sådan nogle ting.
Så jeg synes, man skal forholde sig til proportionerne i den her sag.
Der er det helt rigtigt, og jeg synes, det er helt rimeligt, at man, som Dansk Folkeparti er inde på, pålægger dem, som er taget af vores politi for at køre med alkohol i blodet, og dermed har brudt loven, nogle ekstra byrder: både det bøvl, det må være, at de kun må føre et køretøj med alkolås – og så må vi håbe, at de bruger den efter de forskrifter, der er, og at de ikke snyder med det – og den omkostning, der er forbundet med det.
Det vil være fair nok.
Der har jeg ingen medlidenhed.
Der synes jeg det er helt fair at man skrider ind med nogle ekstra foranstaltninger over for dem, som har brudt lovgivningen og en gang har kørt spirituspåvirket.
Så det er vi helt med på, og vi vil også gerne være med til at lægge det pres på ministeren for at få indført det, der blev vedtaget i 2010 –
det synes vi er glimrende.
Men beslutningsforslaget, som det ligger her, siger vi nej tak til.