Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Der er i Danmark omkring 13.000 børn, der er anbragt uden forældrenes samtykke – 13.000.
Det vil sige, at ud af de 13.000 børn, for hvem man har slået fast i kommunen, at deres forældre ikke er i stand til at varetage deres tarv, er det for kun tos vedkommende, man bruger det helt ultimative redskab, nemlig at sige, at den eneste måde, vi kan sikre det her barn en rolig og regelmæssig opvækst, er ved at gennemføre en adoption uden samtykke.
Det er ekstremt få sager, vi taler om.
Jeg vil gerne sige, at hvis jeg havde læst forsiderne på et par aviser hen over den seneste tid og havde været biologisk forælder til enten et tvangsfjernet barn eller til et barn, der var frivilligt anbragt – et af de 13.000, der er tvangsfjernet, eller et af dem, der er frivilligt fjernet – ville jeg være blevet godt og grundigt nervøs.
Derfor er det faktisk også helt nødvendigt, at der er partier, der vender sig imod den, så vi kan få den gode demokratiske debat om de forskellige hjørner i det her.
Jeg mener, at det har været fuldstændig afgørende for, at vi får en god og saglig behandling af lovgivningen, men det er også enormt vigtigt at sige til de mange mennesker, der sidder derude, med børn, der er tvangsfjernet eller frivilligt anbragt, at det kun gælder to børn om året.
Vi lemper en lille smule med den her lovgivning, og det vil sige, det kommer til at tælle et lille antal flere end det, vi taler om i dag, men jeg har ikke hørt et eneste af de partier, der står bag den her lovgivning, have et ønske om at åbne en ladeport.
Det vil sige, at jeg til den tvivl, der bliver sået, om, om vi nu kan være sikre på, at det her med at sandsynliggøre ikke bliver en ladeport, vil sige: Hvis det bliver en ladeport, er der i udvalget givet håndslag partierne imellem på, at så sætter vi os ned og kigger på lovgivningen en gang til.
For det, der er hensigten med den her lovgivning, er ikke at bringe tvivl hos de mange handicappede, der eksempelvis har anbragt deres børn frivilligt, fordi de ikke kan magte opgaven til hverdag, og de skal selvfølgelig kunne blive ved med at være i den ordning.
Det her drejer sig om ekstremt få børn, hvor man bare må sige: Der findes børn i Danmark, hvor forældrene ingen forældreevne har, og den måde, hvorpå vi kan sikre, at de børn får stabilitet omkring deres livssituation, er ved at bortadoptere uden samtykke.
Der findes også børn, som godt kan have kontakten til de biologiske forældre og den biologiske familie, men som stadig har bedst af at blive bortadopteret uden samtykke.
Jeg synes jo, når vi tager den her debat, at det lyder, som om der er partier herinde, der mener, at den situation aldrig opstår, og så tror jeg måske, man skal bevæge sig en lille smule mere ud i virkeligheden, siger jeg bare, hvis man tror, det er sådan, at alle forældre i Danmark er i stand til at varetage deres børns tarv på et eller andet tidspunkt.
Men igen, når vi taler om bortadoption uden samtykke, er det det yderste redskab, og jeg er fuldstændig enig i det, som Enhedslistens ordfører siger, nemlig at det er det sidste skridt, et samfund tager, og derfor gælder det altså kun de her meget få sager.
Så mener jeg, det er rigtig vigtigt at sige noget omkring det her med økonomien.
Det blev drøftet lidt heroppefra, og jeg medgiver sådan set, at kommunerne med mellemrum kassetænker.
Jeg vil bare lige, når vi drøfter den her lovgivning, sige, at vi altså taler om to børn om året fordelt på 98 kommuner.
Man skal jo ikke være et geni i matematik for at regne ud, at det er ufattelig få penge, vi taler om.
Det er faktisk ganske tunge proceskrav, der skal til for overhovedet at nå dertil, at man fjerner et barn, og det er endnu tungere proceskrav, der skal til for at gå ind i en proces, hvor man ender med at bortadoptere uden samtykke.
Når det er to børn fordelt på 98 kommuner, tror jeg, enhver kan regne ud, at det er håndøre, vi taler om, og jeg mener, at man skal have den tillid.
Når vi taler om de her sager, der er de allerallertungeste børnesager, mener jeg, at vi bliver nødt til som Folketing at lade være med at køre det, som jeg mener nærmest har sådan en valgkampslignende karakter, når det handler om de her ting.
Selvfølgelig tager man meget, meget seriøst på det, når man behandler de her sager om bortadoption uden samtykke.
Jeg tror, at enhver medarbejder, der sidder i kommunerne, enhver politiker, der sidder derude, godt ved, at det her måske er et af de tungeste indgreb, man overhovedet kan lave over for en familie, og det tager man selvfølgelig ikke let på.