Liselott Blixt (DF), 2010-11-16:
Den første gang jeg var i Øfeldt Centret, var jeg 15 år.
Her blev jeg undervist som træner til en afdeling, vi havde på Lolland, hvor man brugte de samme principper.
Så jeg kender om nogen Øfeldt Centret og deres træningsmetoder fuldt ud.
Øfeldt Centret har hjulpet utrolig mange handicappede mennesker, og det skal de selvfølgelig blive ved med.
Vi har om noget i Dansk Folkeparti sat fokus på genoptræning og rehabilitering, og vi arbejder konstant med at hjælpe alle de grupper, der har brug for det.
Jeg kan nævne en handlingsplan for apopleksi, vederlagsfri fysioterapi, rehabilitering til parkinsonpatienter og, som det sidste, en aftale, vi har lavet i forbindelse med finansloven, der sikrer 150 mio. kr. til rehabilitering over de næste 3 år, samt at der gøres en øget indsats med hensyn til rehabilitering af kræftpatienter.
Sidste år kæmpede jeg med den daværende sundhedsminister for at give Øfeldt Centret bedre vilkår til at hjælpe sine mange brugere.
Ministeren ændrede nemlig reglerne for behandling på Øfeldt Centret ved bekendtgørelsen af den 28. august 2008.
Inden da havde de handicappede patienter i Region Sjælland og Region Hovedstaden ret til vederlagsfri behandling på Øfeldt Centret, hvis deres læge vurderede, at det var den rette behandling for dem.
På grund af det pres gik ministeren med til, at Øfeldt Centret kom med i ordningen om vederlagsfri fysioterapi, hvor det er den enkelte bruger, der selv kan vælge, hvor man vil have sin behandling.
Dette gjaldt regionerne øst for Storebælt.
Jeg var utrolig glad for den aftale, og jeg kunne i min egen hjemkommune se, at de, efter at have indgået en aftale om at skulle spare 600.000 kr., i stedet måtte lægge pengene tilbage på budgettet, så de var ikke helt så glade for mig i kommunen.
De var rasende.
De var rasende over, at de, selv om de havde arbejdet hos Øfeldt og var oplært i alle de øvelser, ikke kunne få lov til at praktisere det andre steder.
Der var tidligere ansatte, som havde arbejdet hos Øfeldt i over 20 år, som havde deres egne genoptræningscentre, men som ikke kunne få de samme vilkår som Øfeldt Centret, og det har jeg selvfølgelig undret mig lidt over.
Jeg har undersøgt sagen, og det er ganske vist: Selv om der er centre, der underviser præcis som Øfeldt, så kan de handicappede ikke selv vælge dem som træningssted og slet ikke få betalt noget, så de betaler af egen lomme.
Så hvis noget skulle laves om i det her system til glæde for brugerne og borgerne overalt i landet, så burde det måske være, at man gav de andre centre de samme muligheder, som Øfeldt Centret har.
Men hvis jeg skal kigge positivt på forslaget og se, hvad det drejer sig om, når vi taler befordring, så mener jeg også, at det er her, vi bør se på, hvordan befordringen til forskellige behandlingssteder i hele landet fungerer.
Selv PTU, som er blevet nævnt, har problemer med den transport, de skal have, og jeg ved, at de handicappede har problemer, når de skal bestille deres bil.
Uanset om det er den ene eller den anden befordring der er tale om,
er der problemer.
Der synes jeg at vi skal gøre en indsats.
Jeg mener ikke, at løsningen er at rykke Øfeldt Centret over til en anden paragraf, for jeg vil også sige, som ministeren var inde på, at § 79 gælder det specialiserede.
Der er blevet spurgt fra mange af de andre partier, hvad forskellen er, og der kan jeg sige, at når man kommer på et specialiseret sygehus, så har man et tværfagligt samarbejde med speciallæger, psykologer, socialrådgivere, hjælpere, terapeuter, diætister og sygehjælpere, og det har man ikke på Øfeldt Centret.
Det det, der er forskellen.