runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-01-30:
Jeg synes bestemt ikke, der er nogen, der har gjort nar af noget som helst.
Vi har fortalt om den holdning, som regeringen har, og som vi også deler med et flertal i Folketinget.
Så der er ikke nogen, der har gjort nar af nogen, og enhver er i sin gode ret til at have forskellige synspunkter på det her.
Men jeg er jo også i min gode ret til at mene, at EU er stærkest, hvis det ikke er et Europa a la carte, altså at det ikke er sådan, at man kan sidde og vælge, hvad man gerne vil være med i, men at vi har en stærk fælles kerne.
Men at EU er stærkest, når vi har en stærk fælles kerne med fælles regler, som skal overholdes – det er derfor, vi har Domstolen – med både rettigheder og pligter, er jeg ikke et sekund i tvivl om er i Danmarks interesse.
Peter Skaarup (DF), 2013-01-30:
Men jeg vil sige til statsministeren: Det, som statsministeren står og argumenterer for, er jo så at fjerne forbeholdene – det ved jeg godt at man har ønsket med hensyn til de fire danske forbehold – og at landene skulle fjerne forbeholdene.
Altså, statsministeren siger jo ligesom, at vi skal være tæt på kernen i det hele, og at vi skal være med i det hele; det er sådan grundlæggende den holdning, der er.
Så minder jeg bare om, at den a la carte-model og det, som englænderne i øjeblikket diskuterer, har vi jo allerede nu.
Vi har det i Danmark på fire områder.
Vi har også et sommerhusforbehold, og det er, har jeg forstået, i øvrigt noget, som Socialdemokraterne går ind for fortsat at have.
Det er sådan nu.
Det er jo et vindue, man kan åbne, det er en mulighed, man kan bruge, i stedet for på forhånd at gøre nar og sådan lidt nedværdigende sige: Jamen det bliver ikke os, der tager med englandsbåden.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-01-30:
Det her handler jo om, hvordan man mener at man får det stærkeste EU, som også er til gavn for de små lande.
Som jeg ser det, får vi et svagere EU, hvis alle landene kan sidde med hele paletten og sige, at det og det vil man ikke være med i, men at dét vil man gerne være med i.
For det betyder, at vores stærke fællesmængde, hvor vi både har rettigheder og pligter, bare bliver mindre og mindre, og at EU bliver ude af stand til at løse de grænseoverskridende problemer, vi har.
Vi skal hele tiden huske på, at ud over at EU er vores fælles marked, et handelsfællesskab, er det jo også et forsøg på at løse grænseoverskridende problemer som forurening, som social dumping, som kriminalitet – væsentlige problemer.
Det er jo det, det handler om.
De udfordringer tror jeg vi bliver mindre i stand til at løse, hvis vi har et Europa, der er som et tag selv-bord, hvor landene ikke har et stærkt fællesskab, hvor der er regler – for det er der jo i et fællesskab – men også stærke rettigheder og pligter.
Karina Adsbøl (DF), 2013-01-30:
Hvad er ministerens holdning til afgrænsningscirkulæret mellem behandlingsredskaber og hjælpemidler, og vil ministeren tage initiativ til at revidere cirkulæret med henblik på at præcisere cirkulæret?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-01-30:
Jeg vil godt understrege, at vi fuldt ud respekterer de undtagelser, vi har i Danmark, og det betyder også, at det ikke er helt rigtigt, at vi bare kan være med eller sige til de andre, at vi gerne vil være med i alt muligt.
Det kan vi naturligvis ikke, når vi har undtagelserne.
Så vi vil aldrig nogen sinde sige, som spørgeren her foreslår.
Vi har undtagelserne, og dem respekterer vi.
Så vurderer vi jo også i vores diskussioner, hvad der er i dansk interesse.
Den seneste diskussion, vi har haft, var jo det her med at have et fælles banktilsyn og have en fælles ramme om de europæiske banker.
Så mit fokus er altid, om det er i danskernes interesser at være med i de her ting, at sidde med ved et forhandlingsbord og være med til at træffe beslutninger, som under alle omstændigheder påvirker os selv i Danmark.
Der er det jo min grundholdning, at det er meget smartere og meget bedre for os danskere, hvis der er forhold, som alligevel påvirker os, at vi så også udøver den indflydelse, vi har mulighed for at få.
Peter Skaarup (DF), 2013-01-30:
Jeg ved godt, at statsministeren og statsministerens parti meget gerne vil være tæt på alle beslutninger, og det er da også et meget godt mål at have, ideelt set.
Men jeg går ud fra, at statsministeren er enig i, at hvis det havde betydet, at statsministeren og statsministerens parti havde sørget for, at vi i sin tid, i 2000, var kommet ind i euroen og havde afskaffet kronen, så havde vi hæftet for en meget, meget stor regning, en trecifret milliardregning, fordi det har kostet så meget at skulle prøve at få de sydeuropæiske lande på fode i EU-regi og i euroregi.
Så vi må nok sige, at det kan være klogt at være tæt på beslutningerne, men en gang imellem kan det være klogt nok at sige: Nej, det der er vi ikke med på.
Hvis vi følger den logik, som statsministeren lægger for dagen, skulle vi jo egentlig bare sige til de andre lande, de store lande, Tyskland og Frankrig, som vil have meget mere fut på EU-toget: Jamen kør bare løs, I kan regne med, at vi vil være tæt på beslutningerne, så vi er med hele vejen.
Det ville jo være noget af en nederlagsstemning at komme ind i, hvis det f.eks. betød, at vi så skulle være med til at betale en trecifret milliardregning på baggrund af det.
Så klog var den danske befolkning dengang.
Det, jeg egentlig efterlyser, er, at statsministeren fuldstændig fordomsfrit benytter sig af det vindue, som David Cameron har åbnet, og angiver en vej til de lande, der vil ind på et andet spor i forhold til EU.
Jeg synes egentlig, at da statsministeren er lidt inde på, at der er områder, hvor Danmark måske ikke synes, det er vildt godt, hvad der foregår i EU, skulle vi så ikke vælge nogle af de områder ud, ligesom englænderne er i gang med, og sige, at nogle ting byder vi ind med, og på andre områder kunne vi godt tænke os, at retningen blev en lidt anden, eksempelvis omkring social dumping, som udkonkurrerer dansk arbejdskraft lige nu?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-01-30:
Igen vil jeg godt sige: Vi ønsker, at Storbritannien forbliver en del af EU.
Det er i vores interesse, at Storbritannien er en del af EU.
Vi har mange, mange forskellige synspunkter tilfælles og et stærkt og ubrydeligt venskab med Storbritannien.
Men nu er det jo så op til Storbritannien at give et bud på og fortælle ... [lydudfald] ... hvad det er, man ikke længere skal regulere i fællesskab.
Og som jeg også sagde før, mener jeg, det er i et lille lands stærke interesse at være med dér, hvor beslutningerne træffes, være med til at træffe de beslutninger i Europa, som har en betydning for os selv.
Og det er derfor, at vi skal vælge en lidt anden vej end briterne.
Vi skal være tæt på beslutningerne, tæt på kernen, og der har briterne så valgt en anden vej nu.
Peter Skaarup (DF), 2013-01-30:
Jeg kan nævne for statsministeren, at en af de ting, som briterne er meget foruroligede over, er EU-Domstolens aktivisme, fordi briterne jo ligesom danskerne har forskellige undtagelser i forhold til EU; de er eksempelvis ikke med i Schengen.
Man har op igennem årene også fortalt den britiske befolkning, at det, som man i sin tid gik med i, var et handelssamarbejde, men hvor de jo oplever, at Domstolen griber ind på områder, som de aldrig havde troet at EU overhovedet havde nogen kompetencer i forhold til, nemlig sundhedspolitikken, socialpolitikken.
Og i dag må vi egentlig bare erkende, både i England og Danmark, at selv om vi på det område ikke har et forbehold og heller aldrig har diskuteret, om vi skulle have et forbehold, og selv om vi på visse områder har forbehold, uanset om det er den ene eller den anden situation, så kan Domstolen bestemme, hvad vi skal gøre.
Det var jo f.eks. tilfældet med Metockdommen i forhold til udlændingepolitikken, og der kan jeg huske, at Socialdemokraterne var enige med Dansk Folkeparti.
Var det her så ikke også et emne, hvor vi kunne sige: Jamen vi har et forbehold, lad os da håndhæve det?
Astrid Krag (S), 2013-01-30:
Tak for det.
Jeg må sige, at jeg umiddelbart synes, at det er et meget bredt spørgsmål, hvor spørgeren beder mig komme med min generelle holdning til et i det hele taget teknisk cirkulære.
Formålet med afgrænsningscirkulæret er som bekendt – det ved spørgeren jo formentlig ganske udmærket – at definere og afgrænse de behandlingsredskaber, som patienterne som led i sygehusbehandlingen skal forsynes med, over for de tilgrænsende kategorier af redskaber og hjælpemidler, som er et kommunalt ansvar.
Cirkulæret understøtter bl.a. kommuners og regioners samarbejde på området og bidrager til at sikre, at der er en hensigtsmæssig opgavedeling.
Formålet er, som det skal være, at sikre, at vi bedst muligt varetager patienternes tarv.
Men der opstår jo af og til såkaldte afgrænsningsproblemer.
Disse problemer opstår typisk, fordi det enkelte redskab jo både kan være et behandlingsredskab, som så skal finansieres af regionen, et hjælpemiddel, som skal finansieres af kommunen, og i nogle tilfælde jo også et redskab, som borgeren selv må betale.
Eftersom behandlingsredskaber og hjælpemidler udleveres som led i en sygehusbehandling, i forbindelse med afhjælpning af et handicap, hjemmesygepleje og genoptræning, så vil det, givet at det jo i alle de tilfælde er både regioner og kommuner, der tager hånd om patienterne, ikke kunne undgås, at der vil være det, man kalder snitfladeproblematikker.
Når der opstår tvivl, skal den myndighed med tættest kontakt til borgeren uden videre udlevere det nødvendige redskab.
De involverede myndigheder må derefter afklare betalingsspørgsmålet, altså hvem der skal betale for redskabet.
Man har i alle fem regioner nedsat regionale og kommunale fora til at afklare det spørgsmål.
Men jeg og Sundhedsministeriet er selvfølgelig løbende i dialog om det med vores kollegaer i Social- og Integrationsministeriet, og vi følger området nøje for at overveje, om en ændring af cirkulæret eller andre ting skal på banen for at bidrage til at afhjælpe afgrænsningsproblemerne.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-01-30:
Der er mange hypotetiske spørgsmål.
Der bliver spurgt om, hvad vi gik til valg på.
Vi gik til valg på at øge arbejdsudbuddet.
Der har været mange diskussioner om, hvad vores økonomiske politik var, og en af de ting, som jeg tror de allerfleste mennesker kan huske, var, at vi sagde til danskerne, at de skulle arbejde 1 time mere om ugen.
Man kan bestemt heller ikke sige, at det ikke blev debatteret i valgkampen.
Derfor er min pointe blot, at hvor Venstre havde efterlønsreformen, tilbagetrækningsreformen, så havde vi budskabet om, at danskerne skulle arbejde noget mere.
Så det er simpelt hen ikke rigtigt, at vi ikke har været optaget af det her emne før valget, for det har vi i den grad.
Vi er også optaget af andre ting.
Vi er f.eks. optaget af at få en bedre skole, vi er optaget af at modernisere vores offentlige sektor, herunder vores forsvar, men jeg kan forstå på Venstre, at de her strukturelle ændringer af vores samfund som f.eks. vores skolereform ikke betyder noget, det er ikke noget, vi skal fortælle om ude i verden, selv om vi egentlig synes, at det er noget af det, som også afgør Danmarks fremtid, altså om vi har en skole, som er til for alle elever.
Men det er åbenbart ligegyldigt for Venstre.
Louise Schack Elholm (V), 2013-01-30:
Det er nok snart ved at være 1 års tid siden, at vi første gang begyndte at diskutere det her med offentlige ydelser, og om folk ville tage et arbejde.
Dengang sagde ministeren, at danskerne skulle leve op til ret og pligt.
Og det her med ret og pligt synes jeg er en smule udefinerbart, for hvad er pligten for danskere, der gerne vil leve op til deres forpligtelser?
Hvor langt skal de gå?
Hvad skal de helt specifikt?
Altså, jeg har ikke set, at ministeren er kommet med et udspil, der præciserer, hvad pligten er for de her danskere.
Så vil ministeren være sød at konkretisere, hvad det er, danskerne har pligt til?
Astrid Krag (S), 2013-01-30:
Hvis fru Karina Adsbøl satte sig ned og tænkte det her igennem, så tror jeg også, at hun ville se, at der altid vil være afgrænsningsproblemer, al den stund at det samme produkt kan være et produkt, man bruger i behandlingen på sygehuset, og at det kan være et produkt, man bruger derhjemme, hvor det ikke er en del af sygehusbehandlingen.
Det skal vores system kunne håndtere.
Der vil være afgrænsningsproblemer.
Det kan vi desværre ikke vedtage at der ikke vil være, fordi produkterne kan bruges forskellige steder.
Det eneste, der ville gøre, at vi skulle komme fuldstændig ud over, at der var snitflader, ville være, at vi sagde, at der ikke var forskellige myndigheder: Vi har ikke et sygehusvæsen og nogle sociale myndigheder.
Så skulle vi slå det sammen, og det tror jeg alligevel heller ikke er det, ordføreren taler om.
Men selvfølgelig skal man være opmærksom på, dels hvis det system, vi har, så ikke godt nok tager hånd om de afgrænsningsproblemer, der altid vil være, dels hvis der er nogle, der ikke overholder reglerne.
Og reglerne fastslår soleklart, at borgerne ikke må komme i klemme.
Hele det der slagsmål om, hvem der skal betale, hvor der er uoverensstemmelser, ligger altså, efter at borgeren har fået sit hjælpemiddel eller det, der skal anvendes i behandlingen.
Det ligger mellem kommunerne og regionerne.
Det må de klare i de regionale fora.
Kan de ikke det, må de gå til mig eller til Social- og Integrationsministeriet.
Det sker 10-15 gange om året.
Det synes jeg sådan set viser, at den del af systemet fungerer meget godt.
Så hvor der er de problemer, ordføreren har konkrete eksempler på – send dem endelig over til mig – er det jo eksempler på, at man ikke følger reglerne, og at man ikke sætter borgeren først, som man skal.
Og det skal selvfølgelig tages meget, meget alvorligt, hvis kommuner og regioner ser stort på, at borgerne altså har en ret her.
Karina Adsbøl (DF), 2013-01-30:
Det er jo for nemt at sige, at der altid vil være nogle problemer.
Når der er sådan nogle problemer, skal de jo løses.
Det er derfor, at vi er her.
Jeg går da også ud fra, at det er derfor, at ministeren er her.
Jeg prøver lige igen.
Jeg forventer, at ministeren reagerer på det, når ministeren får flere henvendelser om det her problem fra handicaporganisationer, fra alle mulige organisationer, som gør ministeren opmærksom på det her problem.
Ministeren anerkender, at der er et problem.
Jeg ved, at ministeren, da vi forhandlede omkring høreapparater, rykkede høreapparater ind under sundhedslovgivningen.
Er det en mulighed, altså at det så kunne høre ind under én lovgivning i forhold til det her?
Det vigtigste må da være, at borgerne får den hjælp, de skal have; at de får det hjælpemiddel, de skal have; eller at de får det behandlingsredskab, de skal have.
Når vi nu hører, at der er nogle regioner og nogle kommuner, der slås om den her regning, og at borgerne ikke får det, de har behov for – og at de kan risikere at få et merhandicap, fordi de ikke får en hjælp så hurtigt som muligt – så er det da dybt problematisk.
Jeg forstår ikke, at ministeren anerkender problemet, men ikke handler ud fra det.
Man må jo heller ikke stjæle, vel?
Men der er alligevel nogle, der stjæler ude i butikkerne.
Når ministeren nu kan se, at der er et problem, og anerkender, at der er et problem på det her område – hun siger så, at reglerne ikke er overholdt – hvorfor vil ministeren så ikke gøre noget ved det?
Jeg ved, at vi har haft samråd om hjælpemidler og om behandlingsredskaber.
Dansk Folkeparti har gjort ministeren opmærksom på den her problemstilling, og handicaporganisationerne har gjort det klart for ministeren, at der er store problemer på det her område, og at borgerne falder ned mellem to stole, på grund af at reglerne ikke bliver overholdt.
Ministeren siger så, at det er, fordi reglerne ikke bliver overholdt.
Så kan man spørge: Nå, men er det så bare ærgerligt, at reglerne ikke bliver overholdt?
Hvad med borgeren?
Altså, så må der jo være nogle sanktioner over for de kommuner eller de regioner, der ikke overholder de regler, der er ifølge loven.
Astrid Krag (S), 2013-01-30:
Jeg må sige, at jeg jo ikke kender den konkrete sag, som spørgeren har fået i sin mailbakke, men som jeg hører den beskrevet, er der ikke nogen tvivl om, at der her er et eksempel på, at man ikke har fulgt reglerne.
For reglerne slår fuldstændig klart fast, at borgeren ikke må komme i klemme.
Det sagde jeg også i min besvarelse.
Den myndighed, der er tættest på borgeren, skal sørge for, at borgeren får det redskab, og hvis man så f.eks. i kommunen mener, at det sådan set ikke er den, der skal betale det, fordi det må ses som led i behandlingen på sygehuset, så tager man den diskussion og den afklaring med regionen.
Det er jo noget, vi regulerer i sundhedsaftalerne, og så tager man det i de regionale fora.
Men man stopper altså ikke betalingen; man sørger for, at borgerne ikke kommer i klemme.
Det er det, reglerne lægger til grund.
Så afklarer man betalingsansvaret i de regionale fora.
Viser det sig omvendt, at det var kommunen, kan man sige, at så har kommunen jo bare betalt noget, den hele tiden skulle betale.
Så det, der er helt centralt her for mig, er, at borgerne ikke kommer i klemme.
Det er noget af det, der er grundkernen i de regler, der er nu.
Hvis reglerne så ikke bliver overholdt, er det selvfølgelig et problem, men så er det ikke reglen, der er problemet.
Karina Adsbøl (DF), 2013-01-30:
Nu hører vi jo så, at regionerne og kommunerne slås om regningen, og at borgerne venter op til et år på at få deres hjælpemiddel eller behandlingsredskab.
Der er også en artikel her fra Kommunen, som jeg går ud fra at ministeren har læst, hvori der står: Hvem skal betale hjælpemidler til mennesker med handicap?
Sundhedsministeren vil ikke tage beslutningen.
Derfor rejser jeg det her spørgsmål, for det er jo borgerne, der bliver fanget i det her.
Sidst var det en mor, der var blevet fanget i det her.
Hendes datter skulle have sondemad – det stod i den her artikel, der var – og det tog lang tid at beslutte.
Jeg fik en henvendelse fra en mor, som havde søgt om benskinner til sin søn, fordi han havde nogle vanskeligheder med at gå, og hun har ventet et helt år.
Hun fik at vide af kommunen, at det var et behandlingsredskab, og regionen sagde, at det var et hjælpemiddel.
Og efter et år fik den her søn så de her benskinner, og det er da dybt problematisk.
Derfor forstår jeg ikke, at ministeren ikke, når ministeren kan se, at der er store problemer på det her område, handler og tager initiativ til at få lavet det her om, så borgerne kan få en god og hurtig service og ikke havner i den her situation, hvor de ikke får den hjælp, de har behov for.
Og deres handicap bliver måske yderligere forværret, fordi de ikke får deres hjælpemiddel eller behandlingsredskab, fordi regionerne og kommunerne ikke kan finde ud af at samarbejde.
Det er dybt problematisk, og derfor appellerer jeg til, at sundhedsministeren træder i karakter og handler og gør noget ved det her.
Peter Skaarup (DF), 2013-01-30:
Kan statsministeren oplyse, hvordan den danske regering vil stille sig i forhold til det britiske ønske om en mindre vidtgående tilknytning til EU, og om regeringen vil være åben for, at andre eksisterende medlemslande kan få lignende aftaler med EU om en mindre vidtgående tilknytning?
Astrid Krag (S), 2013-01-30:
Jeg tror, det er vigtigt at slå fast, at der altid vil være nogle afgrænsningsproblemer, fordi man ikke bare kan sige: Det her redskab er de facto noget, man bruger i behandling, og derfor er det altid bare sygehuset, der skal betale.
Vi står i en situation, hvor det samme produkt kan være noget, regionen skal betale, fordi det er en del af en behandling, eller noget, kommunen skal betale, fordi det er et hjælpemiddel, og det kan faktisk også være noget, borgeren selv skal betale, fordi det ikke falder ind under en af de kategorier.
Derfor vil der altid være afgrænsningsproblemstillinger.
Det vil der også være, fordi der er en teknologisk udvikling, der gør, at noget, der før i tiden var et hjælpemiddel, i dag er et almindeligt forbrugsgode.
Så vi kommer, ligegyldigt hvilke regler vi laver, ikke udenom, at der vil være afgrænsningsproblematikker.
Og derfor er det jo vigtigt, at vi har nogle fora, der fungerer – hvor man så tager diskussionen – og vigtigst af alt er det, at vi har nogle regler, der sætter borgeren først og siger: Borgeren skal ikke komme i klemme her.
Borgeren kommer først, og det er op til den instans, der er tættest på borgeren – hvis borgeren er indlagt, er det sygehuset; hvis borgeren er derhjemme i kontakt med kommunen, er det kommunen – og så må tvisten afklares efterfølgende.
Det er ikke borgerne, der skal tages som gidsel her.
Det er reglerne meget klare om, og det er selvfølgelig et meget stort problem, at der er en sag som den, ordføreren har fået i sin indbakke; den ser jeg selvfølgelig meget gerne.
Jeg kan sige for mit eget ministeries vedkommende, at det jo er sådan, at hvis man ikke kan afklare en sag lokalt i de regionale fora, kan man sende den videre til mit ministerie eller til social- og integrationsministerens ministerie for at få en afklaring.
Det er mellem 10 og 15 sager, der kommer til os om året, og de er alle sammen uklare, fordi man har brug for at gå ned i den konkrete kontekst
Det tyder på, at det ikke har noget at gøre med de generelle regler, men at der simpelt hen altid vil være nogle afklarings- og afgrænsningsproblemer.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-01-30:
Jeg er meget enig i, at social dumping er en alvorlig udfordring, som vi skal se på, og det er også derfor, regeringen har taget en række tiltag i forhold til social dumping.
Derfor undrer det mig lidt, at Dansk Folkeparti, efter at de er kommet i opposition, er optaget af det, mens de i 10 år nærmest ikke kom med et eneste forslag – jeg tror måske, der var et forslag, der vedrørte social dumping.
Så det er lidt besynderligt, at Dansk Folkeparti pludselig er blevet optaget af det her.
Men jeg mangler også svar fra Dansk Folkeparti på, hvad det er, man konkret gerne vil gøre, for som jeg har forstået Dansk Folkeparti, er man egentlig enig i alt det, der vedrører det indre marked.
Sådan må jeg forstå Dansk Folkeparti.
Det vedrører jo så også fri bevægelighed for arbejdstagere, ligesom der er fri bevægelighed på andre områder.
Så jeg har vanskeligt ved helt at finde ud af, hvad det egentlig er, man vil på det her område.
Og før vi har klarlagt det, er det jo lidt vanskeligt at have en diskussion med Dansk Folkeparti.
Det talte vi om, da vi sad i opposition, og det har vi også fortsat talt om i regering.
Da vi sad i opposition, var vi optaget af arbejdsudbuddet og sagde direkte til danskerne, at hvis man gerne ville have velfærdssamfundet til at hænge sammen, så måtte man arbejde 1 time mere om ugen.
Jeg skal hilse og sige fra de utallige debatter, som jeg selv deltog i, at det ikke altid var lige populært at fortælle danskerne, at de skulle arbejde 1 time mere om ugen.
Så jeg er stolt af, at vi i opposition og også i regering har taget diskussionen om arbejdsudbud alvorligt.
Peter Christensen (V), 2013-01-30:
Jeg synes, det er en bemærkelsesværdig argumentation.
Men jeg spurgte sådan set, om statsministeren var stolt af, at Danmark har lavet en efterlønsreform, som har styrket dansk økonomi.
Så kunne statsministeren måske sammen med et svar på det fortælle mig, at hvordan statsministeren ville oversætte ordet efterløn til engelsk.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-01-30:
Jeg har talt om de reformer, som vi selv har gennemført, og derfor synes jeg også, at Venstres kritik er både hysterisk og fejlplaceret.
Før havde vi hr. Claus Hjort Frederiksen, som påstod, at jeg havde talt om dagpengereformen.
Ingen steder kan det dokumenteres, og det understreger jo bare, at Venstre finder på.
Og derfor kan jeg ikke sige så meget andet i den diskussion.
Jeg ville ønske, at Venstre kom frem til nutiden.
Vi står i januar 2013 og er optaget af, hvordan vi får Danmark videre.
Noget af det, vi er allermest optaget af i regeringen, er, at i de 10 år, der var en borgerlig regering, mistede vi konkurrenceevne på næsten 20 pct.
Det er en udfordring, der skal tackles, og den har vi i regeringen selvfølgelig påtaget os, ligesom vi har påtaget os at være inde i samfundets maskinrum og ændre de strukturer og mekanismer, der er i samfundets maskinrum.
Det er alt sammen for fortsat at have et velfærdssamfund, hvor vi får alle med.