Line Barfod (EL), 2011-04-12:
Først vil jeg gerne bemærke, at lovforslaget har haft en helt urimelig kort høringsfrist, og det, på trods af at forslaget jo er blevet til for at rette op på lovsjusk, man har lavet, sidst man lavede lovgivning på det her område.
Det er jo altså et udtryk for, at man ikke sikrer, at vi har en ordentlig lovkvalitet, altså at når man laver et lovforslag, bliver det i orden første gang.
Jeg har hørt, at det her forslag er blevet døbt »skraldespandsforslaget«.
Det synes jeg siger noget om, hvordan man i fagkredse opfatter problemet med, at man ikke har sørget for at få lavet et ordentligt lovforslag i første omgang.
Jeg håber meget, at det på fredag lykkes at få flertal for, at Folketinget fremover skal sikre en ordentlig lovkvalitet.
I forhold til selve indholdet af forslaget synes jeg også, som andre har været inde på, at det er positivt, at ministeren trods alt har taget hensyn til høringssvarene og har trukket forslaget om at ændre kompetencen i forhold til at udpege pædagogisk-psykologisk sagkyndige.
Men der er altså nogle af de ændringer, der stadig væk er i det her forslag, som vi har svært ved at se fornuften i fra Enhedslistens side.
Vi er jo ikke med i forhandlingerne, fordi vi ikke vil være med til, at socialpolitik i Danmark skal betales af dem, der har allerfærrest penge, at det er kontanthjælpsmodtagere og pensionister osv., der skal betale for socialpolitikken.
Vi synes, det burde betales af alle, og især af os, der tjener rigtig godt, over finansloven.
Derfor er vi slet ikke inviteret med til forhandlingerne.
Men hvis vi havde været med, havde vi talt for, at man ikke i den grad går ind og siger, at man skal afskære et anbragt barns kontakt med dets netværk.
Der er mange situationer, hvor det har stor betydning for et barn, at det, selv om det kommer væk fra sine forældre, stadig væk kan have kontakt med andre i sin familie og sit netværk.
Det kan være nogle bedsteforældre, det kan være onkler eller tanter eller fætre eller kusiner eller søskende.
Der kan være mange, som det er rigtig givtigt for barnet at have kontakt med.
Derfor synes vi altså, at det er meget indgribende, at man går ind her og siger, at der kan man bare afskære kontakten.
Vi har også svært ved at se, hvordan det lader sig gøre i praksis i dag at tage mobiltelefonen fra et barn eller et ungt menneske.
Det vil jeg i hvert fald gerne se nogle eksempler på kan lade sig gøre.
Det er ikke mit indtryk, at det er let; jeg tror faktisk nærmest, at noget af det sværeste, man i dag overhovedet kan tage fra børn eller unge mennesker, er deres mobiltelefon, fordi den i den grad er afgørende for deres sociale kontakter.
Som fru Özlem Sara Cekic var inde på på den konference, der var med plejefamilierne, gjorde de netop opmærksom på, at der var det her problem med, at man var kommet til at flytte supervisionen af plejefamilier fra den anbringende kommune til opholdskommunen.
Det håber jeg at vi under udvalgsarbejdet kan se på om man kan flytte tilbage igen, for det var der rigtig mange der sagde er et stort problem, og det kommer virkelig til at give meget bøvl rundtom i kommunerne og for plejefamilierne.
Derfor håber vi på, at det er noget af det, der kan ændres under udvalgsarbejdet.
Så er der et forslag om også at udskyde revisionen, som egentlig skulle have været allerede i sidste folketingsår, hvor man altså ikke gik ind og lavede et lovforslag, så man kunne få det udskudt på det tidspunkt, hvad man egentlig skulle have gjort.
Det udskyder man så nu til 2013-14, fordi man afventer en evaluering af Børns Vilkårs bisidderordning.
Men det kunne også være andre, der havde bisiddere.
Vi synes, det er et problem, at man ikke sørger for at få lavet en evaluering noget hurtigere end i 2013, så man kunne få en ordentlig vurdering af sagen.
Så synes vi, det er positivt, at man i forslaget sikrer økonomisk støtte til forældre, også selv om det ikke er en erstatning for en mere indgribende foranstaltning.
Det er positivt, at det kommer med, men det er altså ikke nok til, at vi kan støtte forslaget, som det ligger her.
Så vil jeg gerne lidt i forlængelse af det, fru Özlem Sara Cekic også var inde på, sige, at hvis man for alvor skulle gå ind og gøre noget for de her udsatte børn, skulle man jo gå ind og se på økonomien.
Hvis man virkelig ønsker at sikre, at man tager udgangspunkt i, hvad der er bedst for barnet, i stedet for, hvad der er bedst for kommunaløkonomien, skal man ind og se på, hvordan hele økonomien og refusionsordningerne osv. er skruet sammen.
Og det har man jo overhovedet ikke villet røre ved fra regeringen og Dansk Folkepartis side, og det er det, der er afgørende, hvis vi skal sikre, at man langt bedre kan sikre en ordentlig indsats over for børnene.
Vi har set alt for mange sager, hvor kommunerne ikke skrider ind i tide over for børn, der virkelig bliver udsat for grove overgreb, fordi det vil koste så mange penge for kommunerne.
Jeg mener stadig væk, de skal gribe ind, men de står altså reelt i en situation, hvor de skal vælge mellem at lukke en børnehave eller et plejehjem eller andet og så at anbringe nogle børn, der har brug for det.
Det er helt urimeligt, og derfor bliver vi nødt til at gøre noget ved økonomien.