Frank Aaen (EL), 2010-01-22:
De fleste siger, de kan huske den dag, de blev medlem af Folketinget.
For mit vedkommende var det både Enhedslisten og mig selv, der kom ind i Folketinget første gang i 1994.
Jeg ved så ikke, om alle kan huske, hvad der var det første spørgsmål, de fik stillet dagen efter, men for mit vedkommende var det Ekstra Bladet, der ringede og spurgte, hvad Enhedslisten mente om lukkeloven.
Jeg var nødt til at indrømme, at det skulle jeg lige tænke over, for det var ikke lige et af de spørgsmål, jeg havde brugt mest tid på i selve valgkampen.
Det var selvfølgelig en fejl, men jeg fandt jo hurtigt ud af, at det selvfølgelig var ud fra hensynet til de ansatte i butikkerne, at vi var imod en liberalisering af lukkeloven.
Så det var ret hurtigt og nemt at svare på, og siden dengang har vi været en af de nærmeste allierede for HK og de ansattes fagforeninger.
Det, der var mere overraskende, var, at vi hurtigt fandt ud af, at vi var meget tæt allieret med de små erhvervsdrivende, med de små butikker, som lobbyede os og kom og bad os om at holde fast og sagde, at det var meget vigtigt for at kunne have specialbutikker, for at kunne have butikker ude i landområderne, at vi stod fast på, at man ikke skulle liberalisere lukkeloven.
Det har vi så også gjort, så vi fik på det tidspunkt nogle venner, som vi ikke havde drømt om at vi ville få.
Man kunne ellers godt have troet, at det var sådan, at det var Venstre.
Så lige pludselig var det altså dem, der traditionelt blev betragtet som værende konservative, eller dem, der normalt blev betragtet som værende tilhængere af Venstre eller for den sags skyld Dansk Folkeparti, der lige pludselig opdagede, at deres venner i Folketinget ikke var de her tre partier, men at det var Enhedslisten.
Det var meget spændende både for dem og for os, og det har vi så også arbejdet på lige siden.
Desværre må vi sige, at den regering, vi dengang støttede, SR-regeringen, jo startede den lavine, der nu har udviklet sig.
Det blev så vedtaget alligevel sammen med de borgerlige partier.
Det var vi kede af.
Vi sagde, at det var en salami, man havde skåret den første skive af.
I dag står vi så og er i gang med at skære den sidste skive, og salamien er fuldstændig væk.
Der var tidligere nogle allierede ude i samfundet – jeg har nævnt landdistrikterne og de små butikker, og vi havde jo også engang som allieret i den her sag kirken, som sørgede for, at der ikke skulle være åbent i kirketiden.
Det er også forsvundet.
Det hele er ligesom faldet sammen, og det er vi meget kede af, for vi synes, at det er ærgerligt, at det hele skal være koncentreret i centre, hvor det er de store kapitalkæder, der bestemmer, og at de små butikker mere eller mindre bliver lukket ned.
Jeg vil dog sige, at vi, dengang vi havde debatten med SR-regeringen, også var med til at føde det forslag, der går ud på, at man skal beskytte de små butikker og give dem udvidet åbningstid.
Vi foreslog, at det skulle være antallet af kvadratmeter, der skulle gælde, altså at det skulle være butikker af en vis størrelse, der skulle have lov til at holde åbent, lige så meget som de havde energi til.
Det blev så til en omsætningsgrænse.
Det virkede jo faktisk.
Det er faktisk lykkedes at have små butikker i nærområderne på grund af den regel, men det hele skal åbenbart nedlægges på nuværende tidspunkt.
For som jeg prøvede at sige før i debatten, er det sådan, at når man liberaliserer det hele, dvs. fjerner en masse regler, er det den stærkeste, der vinder, og de stærkeste her er altså to-tre kæmpemæssige kapitalkæder.
Jeg synes, det er ærgerligt, at vores fremtidige butiksstruktur skal bestemmes af kapitalkæder og ikke ud fra, hvad der er bedst for kunderne, og hvad der er bedst for de små samfund.