runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-10-06:
Jeg vil gerne her give en kommentar til ministeren, og det er med hensyn til de 300.000.
Det ved jeg godt at regeringen er rigtig stolt af.
Men det, der er min pointe, og det har jeg allerede fremført tidligere i dag, er, at de 300.000 blev opereret til en overpris, som har betydet, at det offentlige sundhedsvæsen har haft færre penge til at tage sig af den medicinske patient, den psykiatriske patient.
Vil ministeren ikke give mig ret deri?
De penge, der er givet til det private hospital, er ikke at finde i det offentlige.
Så vil jeg gerne spørge ministeren: Hvem er det i Sundhedsministeriet, der har tilbageholdt oplysningerne for rigsrevisoren?
Jeg ved, at ministeriet i dag skulle lave et skriv til rigsrevisorerne.
Kan og vil ministeren her løfte sløret for, hvem der har sikret, at rigsrevisor ikke trods sin ihærdighed kunne få udleveret de dokumenter, der lå?
Af hvilken grund blev det holdt hemmeligt?
Af hvilken grund kunne rigsrevisoren faktisk ikke bede specifikt om den her rapport?
Det var, fordi det aldrig var blevet fortalt rigsrevisoren, at man havde sådan en rapport under udarbejdelse eller havde udarbejdet den?
Bertel Haarder (V), 2010-10-06:
Han fik faktisk alt, hvad han bad om – det vil jeg lige understrege.
De 300.000 er jo operationer, der er foretaget i hele perioden fra 2002 og frem, og i hele perioden fra 2002 til 2006 skete det jo til takster, som amterne havde forhandlet med privathospitalerne.
Det er jo først, da de ikke kan blive enige, at den daværende sundhedsminister skærer igennem og gør, som en forligsmand ofte gør, nemlig lægger snittet midt imellem det, som køberne vil betale, og det, som sælgerne vil have.
Så det er jo kun perioden fra 2006 og frem til sygeplejerskestrejken, og der blev der altså ikke foretaget 300.000 flere operationer, og slet ikke i perioden, da det frie valg var suspenderet.
Det der med, at det, som spørgeren kalder overpriser, gik fra de medicinske og psykiatriske patienter, er altså ikke rigtigt.
Dem, der stod og opererede på privathospitalerne, tror jeg ikke kom fra de medicinske eller retspsykiatriske afdelinger – det tror jeg faktisk ikke de gjorde.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-10-06:
Jeg hørte godt, at hr. Bjarne Laustsens startede ovre i teologien med at have et fromt ønske, og nu taler han om god tro.
Men helt ærligt: Er det virkelig Socialdemokratiets udlændingepolitik i fremtiden, at bare man ikke er farlig, skal man have opholdstilladelse i Danmark?
Det er søreme en nyhed, men det skal vi huske i valgkampen: Bare man ikke er farlig.
Så skal integrationsministeren i øvrigt følge dem alle sammen til grænsen.
Det var godt nok også noget af en nyhed.
Men så kender vi den socialdemokratiske udlændingepolitik.
Bjarne Laustsen (S), 2010-10-06:
Lov er lov, og lov skal holdes, men samfundet har her modtaget skat både fra hans arbejdsgiver og fra Toan Minh Le selv.
Hvis det var sådan, at integrationsministeren mente, at han er en farlig mand, burde hun jo have fulgt ham til dørs, sat ham på det først mulige fly.
Han er som sagt en mønsterbryder – det synes jeg ministeren skulle forholde sig til.
Jeg får breve fra mange arbejdsgivere, lønmodtagerorganisationer og ganske almindelige folk, der spørger, hvor den borgerlige anstændighed er henne i den her sag.
Han er ikke til fare for nogen som helst, han er et positivt bidrag til det danske samfund, og derfor er han her jo i god tro.
Indtil da var der ikke nogen som helst, der havde noget imod, at han var her.
Tværtimod har han bidraget til samfundet ved at betale skat.
Så han har da bestemt været i god tro, og det har hans mester også, og det har EUC Nord, der har haft ham på skole, også.
Alle har været i god tro.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-10-06:
Nu skal jeg afsløre en hemmelighed for hr. Bjarne Laustsen: Vi har en lov, som ministeren har pligt til at rette sig efter, og det gælder altså også personer, der bor i hr. Bjarne Laustsens valgkreds og omegn.
Bjarne Laustsen (S), 2010-10-06:
Jeg vil fremdrage et lille fromt ønske til integrationsministeren i dag.
Det handler om en 22-årig ung mand, Toan Minh Le, fra Vietnam, der har været her i Danmark i 8 år.
Han kom hertil sammen med sin mor og er skilsmissebarn i dag, og det er årsagen til problemet: Ministeren vil have ham smidt ud af landet.
En murermester i Bjergby taget sig af ham, har ham i lære, og han har gået på teknisk skole i Hjørring.
Han er på alle måder det, man kalder en mønsterbryder i forhold til mange af de fremmede, der er her.
Han gør alt det, vi kan forvente af ham.
Han har modtaget SU, han har betalt skat, han er selvforsørgende.
Der er ingen problemer, overhovedet, bortset fra at integrationsministeren ikke vil have ham her i landet.
Og det kan jeg simpelt hen ikke forstå.
Undervisningsministeren siger, at vi kommer til at mangle faglært arbejdskraft, så jeg synes helt ærligt bare, at når storebroderen kan få lov at være her, lillesøsteren kan få lov at være her, hvorfor kan han så ikke få lov at være her?
Han har sit liv her.
Han har ikke noget samkvem med sin mor, som er rejst ud af landet – han ved ikke engang, hvor hun er henne.
Han har sin kæreste her i landet, han har arbejde, han bidrager positivt til det danske samfund.
Svaret fra integrationsministeren er indtil nu, at mesteren, der kun gør en god gerning og tager lærlinge ind, hvad vi gerne vil have, er blevet meldt til politiet.
Det er simpelt hen komplet uforståeligt, at han ikke bare i det mindste kan få lov at gøre sin uddannelse færdig her i landet.
Vi må da kunne være enige om, at uanset om han skal udvises – hvad jeg synes er dybt urimeligt – eller ej, vil hans muligheder for at klare sig resten af livet forbedres, ved at han får lov at gøre sin uddannelse færdig i Danmark.
Og derved undgår vi også uddannelsesspild.
Det håber jeg ministeren svarer positivt på i dag.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-10-06:
Jeg er fortsat fuldkommen uenig.
Det, det drejer sig om inden for mit område, er, at de personer, der allerede er her, i højere grad får et vækstpotentiale – vi kan også kalde det et integrationspotentiale – og jeg vil videre ad den vej.
Jeg har også offentliggjort, at jeg ønsker, at vi også får familiesammenføringsreglerne videre ad den vej, altså at vi i højere grad lægger vægt på kvalifikationer end så mange andre ting.
I den sidste redegørelse, jeg har set – jeg kan ikke huske, om den er offentliggjort, så måske siger jeg noget, der er en nyhed, men journalisterne plejer jo ikke at høre efter, hvad der foregår her i Folketingssalen – har vi fået analyseret vores lovændring fra, jeg tror, det var 2005, hvor man også ser på integrationspotentialet, når det drejer sig om kvoteflygtninge, og det viser sig, at det har været en succes, fordi der kommer mange flere i arbejde.
Så jo, integrationspotentiale er lig med vækstpotentiale.
Jeg bliver altså ikke mere enig, fordi der er gået et halvt år.
Hr. Henrik Dam Kristensen har jo lov at sige, at jeg tager fejl.
Man kan vel tage fejl, når det er faktum, men det her er jo ikke faktum.
Jeg mener altså, at der er vækstpotentiale i, at der er nogle, der får hurtigere permanent opholdstilladelse og derefter kan søge statsborgerskab.
Virkningen af, at man får permanent opholdstilladelse, er jo, at man så også kan søge om dansk statsborgerskab, når man så opfylder de betingelser, der skal til for at få statsborgerskab.
Jo, det er der i høj grad vækstpotentiale i.
Jeg er meget glad for, at hr. Henrik Dam Kristensen har lagt mærke til, at det er noget, jeg går meget op i, for det er jo noget, regeringen går meget op i, nemlig at vi får vækst i samfundet, at vi forstår, hvilken konkurrencesituation vi er i, og at vi forstår, at vi alle sammen skal gøre os umage for overhovedet at kunne leve op til de internationale konkurrencevilkår, der er i dag.
Det kan vi ikke forklare danskerne for tit.
Det håber jeg at hr. Henrik Dam Kristensen også vil være med til.
Henrik Dam Kristensen (S), 2010-10-06:
Det er jo meget legalt at være politisk uenig.
Det er sådan set også meget legalt måske at komme til erkendelse af, at man tog fejl.
Det var det, jeg havde håbet på at ministeren ville have sagt her i dag.
Når jeg siger det, er det, fordi vi jo er mange, der har bemærket, at ministeren over de seneste uger har været ude og været meget optaget af vækstpotentialet.
Jeg husker interviews, hvor ministeren har sagt, at vi skal tænke helt anderledes.
Det, jeg giver her, er jo altså nogle helt konkrete eksempler på, at mennesker, som i øvrigt opfører sig ordentligt og fornuftigt i dette land, ikke kan få lov til at få den permanente opholdstilladelse og den tryghed, der ligger i det.
Jeg bliver nødt til som det første at spørge ministeren: Der er vel forskel på at have en midlertidig opholdstilladelse og en permanent opholdstilladelse, også i forhold til at virke i sit job, hvis man skal rejse og den slags ting?
Det andet, jeg vil spørge ministeren om, er: Er det ikke fuldstændig spildt, at den unge kvinde på 19 år, jeg talte om her, for at få sin permanente opholdstilladelse og dermed trygheden altså nu skal ud på arbejdsmarkedet som ufaglært i formodentlig 2 ½ år og derefter skal tilbage til studierne?
Hvor er vækstpotentialet, alt det, som regeringen i øvrigt siger at den gerne vil, for at hjælpe dansk erhvervsliv og dermed det danske samfund?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-10-06:
Nu er det måske meget interessant for hr. Henrik Dam Kristensen at optage debatten fra i foråret, men vi har jo været det hele igennem, og vi var ikke enige.
Vi ændrede loven, sådan at man kunne få en hurtigere permanent opholdstilladelse, når man dygtiggjorde sig.
Gør man ikke det, så må man altså vente længere, til man opfylder kravene.
Der er netop der et vækstpotentiale, idet man altså i højere grad animerer dem, der i forvejen har en opholdstilladelse, til at dygtiggøre sig, så de hurtigere kan få en permanent opholdstilladelse.
I øvrigt gælder det jo, at hvis man fortsat opfylder betingelserne for at have en opholdstilladelse, bliver den jo ikke inddraget.
Så jeg synes, at hr. Henrik Dam Kristensen blander hundrede sytten ting sammen.
De, der har fået opholdstilladelse og opfylder betingelserne, får den jo ikke inddraget, hvis de fortsat opfylder betingelserne.
Men man kan altså hurtigere få det, der hedder en permanent opholdstilladelse efter de nye regler.
Det var med vilje, det var for at animere.
Jeg synes, at det er en rigtig god lov, vi har gennemført i foråret.
Jeg husker godt indvendingerne, men jeg er stadig væk uenig med hr. Henrik Dam Kristensen.
Henrik Dam Kristensen (S), 2010-10-06:
For et døgn siden overværede vi statsministerens åbningstale, og jeg vil gerne citere fra talen
: »Menneskene bag er f.eks. den dygtige journaliststuderende med rødder i Pakistan, den ambitiøse lægestuderende med tyrkisk efternavn og den kompetente SOSU-elev, hvis forældre kommer fra Sri Lanka.
Og til jer vil jeg sige: Vi har brug for hver og en af jer!«
Det er jo flotte og rigtige hensigter, og derfor vil jeg spørge ministeren: Hvordan harmonerer det med det lovforslag eller den lov, som blev vedtaget i sidste samling om permanent ophold?
Jeg vil gerne sige, at de eksempler, jeg nu giver, ikke er tænkte eksempler.
Det er rigtige mennesker med navn og adresse i Danmark.
Det er nogle af de eksempler, vi får ind i vores mailboks.
Det første eksempel er en 31-årig kvinde, som har en højere uddannelse og er ansat i en større dansk virksomhed.
Hun har 70 point for at have boet her i 4 år og 15 point for en videregående uddannelse, men hun mangler altså 15 point, og hun er ikke i en periode i sit liv, hvor det med medborgerskab lige harmonerer med det job, hun har – den store udfordring, hun har der.
Hun kan ikke få permanent opholdstilladelse og lever med de problemer, det er at have en midlertidig opholdstilladelse.
Nu er hun blevet 19 år.
Hun bliver student til sommer.
Hvis hun skal have permanent ophold, skal hun ikke fortsætte i ungdomsuddannelserne, så skal hun tage et par år, hvor hun går ud på arbejdsmarkedet – formodentlig til et ufaglært job, for ellers kan hun ikke få permanent opholdstilladelse.
Så er der den srilankanske SOSU-assistent.
Nu må man ikke håbe for hende, at hun får tilbudt et job på 28 timer, for gør hun det, får hun ikke permanent ophold.
Derfor må jeg spørge ministeren: Hvordan harmonerer de ting med statsministerens tale og de udtalelser, som ministeren har været ude med, nemlig at også Integrationsministeriet skal tænke i vækstpotentiale?
Det fortvivlede er jo i realiteten, at det sidste, ministeren siger her, er jeg fuldstændig enig i, og det, der i og for sig er mit ærinde her, er at sige, at ministeren sammen med statsministeren i åbningstalen i går sagde et, men at realiteterne i den virkelige verden er en anden.
Realiteterne i den virkelige verden er, at det vækstpotentiale, som man siger man gerne vil understøtte, modarbejder man med den lov, man fik vedtaget sammen med Dansk Folkeparti før sommer, så det er sådan set bare et forsøg på at få den her debat til at handle om det, det handler om, nemlig at regeringen siger et og gør noget andet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-10-06:
Det undrede også mig.
Jeg havde en mailkorrespondance med den pågældende journalist en uge før, hvor han skrev, at han ville skrive sådan noget.
Så skrev jeg tilbage til ham, at jamen så skriver jeg et debatindlæg, for du overdriver det der fuldstændig.
Det er noget, der er indgået i et langt katalog af ideer, og det er fuldstændig forkert, for det er overhovedet ikke noget, jeg har prioriteret særlig højt.
Jeg har ladet det indgå i en strøtanke angående boligformer, fordi det jo er sådan i dag – det ved fru Astrid Krag alt om – at vi i familiesammenføringsreglerne har noget, der hedder passende bolig.
Jeg har overvejet, om man skulle omdefinere begrebet passende bolig, så der var forskellige andre muligheder, altså at vi skærpede kravene.
Det er det, der er indgået i mine overvejelser.
Men det er helt klart, at den journalist – og det er jo ikke ukendt – dels havde sin dagsorden, inden han overhovedet henvendte sig til mig, dels var det altså en uge før, han bragte historien, så derfor kan det heller ikke siges at være nogen nyhed.
Fru Astrid Krag vil jo også kunne se, at jeg har fremført det én gang, men ikke sammen med de andre interviews om familiesammenføringsregler, for det er ikke noget, der står særlig højt på min stige, og om det overhovedet er noget, der bliver til noget, er slet ikke sikkert.
Jeg har bemærket, at hr. Naser Khader ikke er særlig begejstret, og det kræver jo altså, at jeg er enig med mine forligspartnere.
Det er altså mere i journalisten Morten Henriksens hoved, det rumsterer, end i mit hoved, så på den måde må jeg jo næsten have beroliget fru Astrid Krag i dag.
Jeg pudsede også brillerne, og jeg nåede dertil, at jeg ærlig talt ikke gad gøre noget ved ham.
Jeg gider bare ikke tale med ham mere, men jeg er sådan set glad for, at det bliver rejst her i dag.
Jeg gider ikke tale med den journalist mere, for han snyder mig hver gang.
Kamal Qureshi (SF), 2010-10-06:
Kan udenrigsministeren bekræfte, at hun var modtager af de fortrolige oplysninger, som Sundhedsministeriets departementschef Christian Wendelboe har beklaget blev lækket til Det Konservative Folkeparti?
Lene Espersen (KF), 2010-10-06:
Jeg vil sige, at jeg ikke kan sige det meget klarere, end at jeg ikke har afgivet nogen ordre, og at jeg ikke har kendskab til, at andre skulle have afgivet nogen ordre om at slette mails.
Klarere kan det vel ikke siges.
Hanne Agersnap (SF), 2010-10-06:
Vi håber jo alle sammen, at der ikke er slettet mails, men jeg forstod ikke helt på svaret, om der havde været en samtale mellem ministeren og den særlige rådgiver, der gjorde, at den særlige rådgiver kan have fornemmet en instruks eller et ønske om handling fra ministerens side, sådan at den her rapport ikke kom til offentlighedens kendskab.
Lene Espersen (KF), 2010-10-06:
Jeg vil sige meget klart til fru Hanne Agersnap, at jeg altså blankt kan afvise at kende til nogen ordre om, at der skulle slettes mails.
Det er igen svar på det spørgsmål, som fru Hanne Agersnap stillede indledningsvis, og som jeg også har svaret hr. Nick Hækkerup på.
Jeg er også meget glad for at kunne konstatere, at der ikke er slettet mails, hverken i det ene eller det andet ministerium.
Jeg har meget stor respekt for de danske embedsmænd og det arbejde, de udfører, men også for den integritet, der er forbundet med det at være embedsmand.
Sådan skal det være.
Og jeg er også meget glad for at kunne konstatere, at det ikke er tilfældet, at der er slettet mails.
Hanne Agersnap (SF), 2010-10-06:
Kan man forestille sig, at ministeren har talt med sin særlige rådgiver om bestræbelser på, at offentligheden ikke bliver bekendt med eksistensen af de grundige analyser i Sundhedsministeriets materiale om overbetaling, hvorved den særlige rådgiver har fornemmet en instruks om at sikre sig, at offentligheden ikke blev bekendt med de analyser?
Lene Espersen (KF), 2010-10-06:
Jeg vil sige til fru Hanne Agersnap, at jeg ikke i dag er klædt på til at komme med en detaljeret redegørelse af, hvordan arbejdsforhold er mellem særlige rådgivere og embedsmænd.
Statsministeren har allerede tidligere i dag i hvert fald delvis svaret på nogle af de spørgsmål, der har været om, hvad rammerne er for det arbejde, der foregår mellem den særlige rådgiver og f.eks. folketingsgrupperne, men der ligger jo et ret grundigt forarbejde for, hvorledes de særlige rådgivere kan agere, og hvad de må, og hvad de ikke må.
Jeg vil henvise til det arbejde, der ligger, og den måde, det så implementeres på i ministerierne.
Hanne Agersnap (SF), 2010-10-06:
Jeg har godt hørt, at ministeren også til pressen har afvist et kendskab, men det kan jo også være en fordel at høre det her i salen, hvor det bliver sagt under ministeransvar.
Det, man så kan kredse om, er jo, hvor frie rammer sådan en særlig rådgiver har.
Hvor åben instruks arbejder han under?
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge ministeren, om der er andre tilfælde fra hendes tid som økonomi- og erhvervsminister, hvor den særlige rådgiver på egen hånd kan få embedsmænd i ministeriet til at udføre bestemte handlinger.
Spørgsmålet går på: Hvor åben instruks arbejder ministerens særlige rådgiver under, og kan hvor meget kan han bede ministeriets embedsmænd om at udføre?
Lene Espersen (KF), 2010-10-06:
Jeg vil sige til fru Hanne Agersnap, at det ikke skal komme fru Hanne Agersnap til skade, at hr. Nick Hækkerup var lidt hurtigere til at få sendt et spørgsmål ind, og derfor vil jeg også gerne svare fru Hanne Agersnap på spørgsmålet.
Jeg går ud fra, at spørgeren henviser til min daværende særlige rådgiver i Økonomi- og Erhvervsministeriet og de oplysninger, der har været i pressen om en samtale med en medarbejder i Økonomi- og Erhvervsministeriet vedrørende sletning af mails.
Jeg kan blankt afvise at have haft kendskab til, at nogen skulle have givet ordre om, at der skulle slettes mails.
Herudover må jeg henvise til den pressemeddelelse, som Økonomi- og Erhvervsministeriet udsendte den 28. september, der redegør for forløbet.
Hanne Agersnap (SF), 2010-10-06:
Jeg kan se på spørgsmålene i dag, at vi kredser...
Har udenrigsministeren på nogen måde kendskab til, at hendes særlige rådgiver, da hun var økonomi- og erhvervsminister, forsøgte at få en eller flere medarbejdere til at slette mails vedrørende de svar, ministeren afgav i Folketingets spørgetime den 13. maj 2009?
Lene Espersen (KF), 2010-10-06:
Altså, jeg vil slet ikke kommentere alle de teorier og spekulationer, som flyver hen over bordet hernede i Folketingssalen i dag.
Jeg tror sådan set, at det bare forvirrer alle dem, der måtte forsøge at være med i debatten.
Jeg har sagt til hr. Nick Hækkerup, og jeg har skrevet i det brev til Folketingets formand, hvor jeg meget beklager, at mit svar ikke var præcist og dækkende, at mit omdrejningspunkt var det arbejde, der foregik i den konservative folketingsgruppe med et sundhedsoplæg.
Jeg er ikke sundhedsekspert eller sundhedsøkonom.
Derfor var mit udgangspunkt det arbejde, der var i den konservative folketingsgruppe.
Kamal Qureshi (SF), 2010-10-06:
Spørgsmålet lyder: Kan udenrigsministeren bekræfte, at hun var modtager af de fortrolige oplysninger, som Sundhedsministeriets departementschef Kristian Wendelboe har beklaget blev lækket til Det Konservative Folkeparti?
Lene Espersen (KF), 2010-10-06:
I mit brev til Folketingets formand har jeg oplyst, at jeg gennem den daværende sundhedsminister, der som medlem af den konservative folketingsgruppe deltog i arbejdet med partiets sundhedsudspil, og gennem de overvejelser, der foregik i regeringen, var bekendt med bl.a. en række oplysninger om takster for private sygehuse, som stammede fra Sundhedsministeriet.
Derudover har jeg ikke noget at tilføje.
Jeg vil sige til hr. Holger K. Nielsen, at jeg er fuldstændig enig i, at det skal ministrene gøre.
Jeg vil i hvert fald for mit eget vedkommende sige, at jeg har besvaret mange spørgsmål som minister – tusindvis af spørgsmål skriftligt og også mange spørgsmål mundtligt her i Folketingssalen – og der foregår jo forud for, at man skal i Folketingssalen, hvad enten det er den uforberedte spørgetime eller det er skriftlige spørgsmål som i dag, faktisk et meget stort stykke arbejde fra ministerens side og ikke mindst fra de embedsmænds side, der skal hjælpe en med at besvare spørgsmålene så fyldestgørende og dækkende som overhovedet muligt.
Så jeg er fuldstændig enig med hr. Holger K. Nielsen.
Nogle gange er der politiske uenigheder, der gør, at man ikke føler, at man svarer så godt, som spørgeren vil have, og det er jo en politisk uenighed.
Men jeg vil sige, at så vidt jeg har kendskab til det, bliver der gjort et stort stykke arbejde for, at man kan besvare spørgsmålene så fyldestgørende og dækkende som overhovedet muligt.
Holger K. Nielsen (SF), 2010-10-06:
Tak for det.
Det brev til Folketingets formand har jo ikke noget at gøre med det spørgsmål, som jeg stiller her, for det angår jo specifikt det spørgsmål, som hr. Jonas Dahl stillede her i Folketingssalen.
Det, jeg spørger om, er den generelle udtalelse, som kom fra ministeren, om, at det faktisk er normalt, at man taler udenom, at man ikke besvarer de spørgsmål, der bliver stillet.
Jeg kan så forstå, at der er kommet en beklagelse, men det har nu været lidt svært at få den beklagelse ud af ministeren, må jeg sige.
Det var ikke en, der kom lige med det samme.
Der var jo mange journalister uden for lokalet, og ministeren var presset og tænkte sig vel egentlig heller ikke helt om.
Det kom fra hjertet, må man sige, og det er jo tit, som man siger, at hvad hjertet er fuldt af, løber munden over med.
I og med at der kom en så impulsiv bemærkning, et impulsivt forsvar for, at der ikke var svaret korrekt – som faktisk blev gentaget flere gange i det interview, som man kan læse i Politiken den 30. september – og at det kom fra vicestatsministeren, fra vicestatsministeren, så er det, man ligesom tænker: Jamen er der virkelig tale om en eller anden form for kultur, der har udviklet sig i regeringen: at man sådan bare hen ad vejen er blevet vant til, at man taler udenom og ikke behøver at svare på de spørgsmål, der bliver stillet.
Jeg tror også godt, man kan finde eksempler på det her i Folketingssalen, det må jeg sige, hvis man går referaterne igennem.
Jeg vil godt spørge, om det ikke er meget vigtigt, at der bliver gjort op med den kultur, og at det bliver klargjort også fra vicestatsministerens side, at det bare ikke går, at ministrene ikke svarer fyldestgørende og korrekt og fuldstændigt på de spørgsmål, der bliver stillet.