Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-06-01:
Jeg tror egentlig, at jeg vil indlede min korte replik her, ligesom jeg også indledte min tale for 12 timer og 40 minutter siden, med at sige: Tak.
Det er jo kun et fattigt ord, men så har man også råd til at bruge det selv i tider, hvor ressourcerne ikke er uendelige, og man kan ikke gøre det for ofte.
Tak for debatten her i dag og i aften.
Tak til fru Mette Frederiksen for, at hun anerkender behovet for flere private arbejdspladser, anerkender, at vi ikke kan bruge flere penge, end vi har.
Tak til hr. Kristian Thulesen Dahl for, at Dansk Folkeparti går ind til efterårets forhandlinger uden at stille ultimative krav.
Tusind tak for det.
Tak til hr. Ole Birk Olesen.
Det har været et godt år, vi har haft et tillidsfuldt samarbejde, for nu at citere direkte.
I øvrigt tak til samme for at have leveret aftenens oneliner, som jeg synes vi alle sammen skal tage til os, og jeg citerer: Jeg har det selv sådan, at når jeg ikke ved noget om et emne, så lader jeg være med at udtale mig stålsat og håndfast om det.
Citat slut.
Det er egentlig et godt princip.
Alle indlæg vil rimeligvis også blive kortere, hvis vi alle sammen lægger os det på sinde.
Tak for hr. Søren Pape Poulsens anerkendelse af regeringens arbejde for at holde grundskylden i ro.
Tak til hr. Pelle Dragsted for at have tilført debatten ordet klasseblinde – et ord, jeg ikke kendte, før jeg kom her i dag; det blev så heller ikke hæftet på mig, men på De Radikale.
Det kunne inspirere til andre ord som f.eks. problemblinde, men det er selvfølgelig ikke helt så mundret.
Tak til fru Pia Olsen Dyhr for at ønske, ja, ligefrem – må jeg forstå – drømme om at blive ansat i mit sekretariat.
Det stod mig ikke helt klart, om det var i Statsministeriet eller hos Venstre, men alligevel.
Og tak for de mange gratis råd i den forbindelse, selv om jeg frygter lidt, at de i længden ville blive dyrere, hvis jeg tog dem til mig.
Så tak til alle dem, der har fortalt om mennesker, der krydser deres vej.
Dem har der været en del af: Hr. Pelle Dragsted har mødt Susanne, som er på kontanthjælp.
Fru Merete Riisager har mødt Valborg fra plejehjemmet.
Hr. Morten Østergaard har mødt sin datter, Johanne, og tillykke med fødselsdagen.
Jeg nævnte også i min tale nogle af de mennesker, jeg har mødt, og som har rørt mig.
Det synes jeg egentlig har været positivt, for det bekræfter sådan set, at alle her i salen, uanset deres politiske udgangspunkt – i modsætning til det, man nogle gange kan få indtrykket af, når man ser, hvordan Folketinget evalueres udefra – faktisk gerne vil tale med mennesker, som lever rundtomkring i Danmark, tage udgangspunkt i deres dagligdag, i deres situationer, i deres problemer, i deres bekymringer, i deres håb, og det gælder os alle sammen.
Jeg tror sådan set også, det gælder hr. Søren Espersen, selv om han sagde, at han ikke har så stor en bekendtskabskreds, at han kan sætte navne på.
Ja, man skal også passe på med, hvordan man benævner andre mennesker.
Tak til hr. Simon Emil Ammitzbøll for et helt fantastisk eventyr om prinsen på den hvide reformhest, som kommer og redder velfærdsprinsessen, som jeg så måtte forstå er mig; jeg har svært ved at se mig i den rolle, og det tætteste, jeg selv historisk har været på, var, da jeg spillede børneteater, det var rollen som grev stankelben, og man kan så også overveje, hvordan jeg kunne castes til den.
Velfærdsprinsesse?
Nuvel, men altså en vanetjørn, der vokser sig høj,
og LA har ikke tænkt sig at vente i 100 år!
Det har jeg heller ikke.
Jeg vil sådan set gerne være med til det, og det kan godt lade sig gøre, for vi har jo blandt alle de resultater, vi har opnået, også liberaliseret knivloven.
Så det lader sig sagtens gøre for sådan en som mig at trække frihedssværdet.
Det vil jeg gerne gøre.
Jeg tror, der er mange, der glæder sig til sommerferien, altså på nær hr. Simon Emil Ammitzbøll, som glæder sig til efteråret.
Jeg synes lige, vi skal tage sommeren først, men alligevel tak.
Også tak til vores nordatlantiske kolleger for at have deltaget i debatten her i dag.
Det har været godt.
Nu er det ikke længe siden, vi havde en stor og faktisk historisk lang og, synes jeg, meget indholdsrig debat om rigsfællesskabet.
Temaerne er derfor, kan man sige, kendte, vi diskuterede dem grundigt for få uger siden, men jeg synes, det har været godt og konstruktivt.
Og jeg er sådan set glad for, at der er bred enighed om betydningen af rigsfællesskabet og samarbejdet mellem vores lande.
Tak til alle for at have deltaget i debatten.
Der er jo det fantastiske ved det lille ord tak, at det sætter en positiv kædereaktion i gang.
Når man siger tak til nogle, siger de selv tak, og så kan man sige tak for det.
Det skaber gode vibrationer, tror jeg måske man ville sige i Alternativet.
Derfor vil jeg også gerne sige tak til hr. Uffe Elbæk, som ikke har deltaget i debatten, men som dog på Twitter roser Venstres annonce i dagens morgenaviser for at være god stil.
Det er jo dejligt at repræsentere nogle, der har en god stil.
Jeg vil også takke hr. Rasmus Horn Langhoffs mor og andre med hende.
Jeg forstår på Twitter, at der var noget med en skjorte, der ikke var strøget, men mit ærinde er i virkeligheden det lidt bredere at sige tak til alle, der har fulgt debatten, også bag tv-skærmen.
Det har været en lang dag.
Jeg tror, det her er den 22. afslutningsdebat, jeg selv deltager i.
Jeg har prøvet at granske min hukommelse, og jeg kan egentlig ikke komme i tanker om nogen afslutningsdebat, der har været så fredelig som den, vi har haft i dag.
Derfor er der egentlig heller ikke så mange ting, jeg vil trække frem til en start, men så kommer der selvfølgelig en byge af spørgsmål.
Det satser jeg på.
Jeg vil gerne lige adressere det forslag til vedtagelse, der er fremsat af det, der vel hedder oppositionen.
Der er i hvert fald to ting, jeg lige vil trække frem.
Det første, man konstaterer her, er jo, at regeringen ikke har leveret varen, når det kommer til dens egne fire succeskriterier.
Må jeg ikke bare sige, at de tørre fakta altså viser, at der er 38.000 flere private arbejdspladser, der er 10.000 færre på overførselsindkomst, der er afsat 3,4 mia. kr. ekstra til sundhed og ældre, og at vi i maj måned havde det laveste antal flygtninge, der kom til Danmark, siden februar 2012.
Jeg siger det bare for en god ordens skyld.
Så står der også i det her forslag til vedtagelse, at Folketinget opfordrer regeringen til at lægge en ny kurs med samarbejde bredt i Folketinget.
Hvis man nu havde skrevet, at Folketinget opfordrer regeringen til at fortsætte kursen med samarbejde bredt i Folketinget, havde det jo været fint, men der står en ny kurs.
Vi forfølger en kurs, der handler om bredt samarbejde.
Derfor vil jeg gerne endnu en gang takke alle, der har været med til at indgå de 38 aftaler, som regeringen har indgået.
De 30 af dem er indgået med et bredt flertal.
Det er sådan set situationen, og hvis nogle er meget interesserede, kan jeg godt parti for parti gøre op, hvor mange aftaler man har været med i.
Altså, Dansk Folkeparti har været med i 32.
Det er 84 pct. af de aftaler, regeringen har indgået.
Det er en højdespringer, og det er vel ikke unaturligt.
Men Socialdemokratiet har været med i 27 af de 36 aftaler, regeringen har indgået.
SF har været med i 18.
Alternativet har været med i 10.
Og Alternativet lagde jo i øvrigt stilen fra dag et.
Måske var det endda dag minus et.
Det kan jeg sige uden at stå og afsløre hemmeligheder.
Der er måske en og anden, der har tænkt over, hvordan det kunne lykkes en ny finansminister efter en halv time på kontoret at indgå en aftale.
Men det vidner jo bare om, at det er et forkert billede, der tegnes i det her forslag til vedtagelse, når man tegner et billede af en ikkesamarbejdende regering.
Vi har et meget bredt samarbejde.
Derfor kan jeg ikke genkende formuleringen i forslaget til vedtagelse.
Jeg synes, der har været stor samarbejdsvilje i Folketinget.
Det gælder også fru Mette Frederiksens eget parti.
Et eksempel på det er, at forslaget om patientrettigheder, udredningsret, behandlingsgaranti blev vedtaget med et overraskende bredt flertal.
Man siger jo, at der er større glæde over én omvendt synder end over 99 retfærdige, og derfor vil jeg da gerne kvittere for, at Socialdemokratiet stemte for forslaget, selv om vi igen og igen har hørt partiet tale imod både i debatter og her i Folketingssalen.
Det var en overraskelse både for mig og vist også for nogle socialdemokrater.
Men for de patienter, der får ret til at vælge ventetiden fra, var det en meget, meget positiv overraskelse.
Jeg har været glad for det brede samarbejde og håber sådan set også, at det kan fortsætte i den resterende valgperiode.
Mindre glad er jeg jo for, at der har været en tendens til, i hvert fald når der spørges fra den ene side af salen, at omgås fakta lidt let.
Man kunne sige ingen nævnt, ingen glemt, men nu vælger jeg så at tage fru Lea Wermelin frem, som mener, at regeringen har skåret ned i kommunerne.
Jeg synes bare, vi skal holde os til fakta.
Trods en stram økonomi har regeringen givet kommunerne 0,5 mia. kr. mere til service i år 2016.
0,5 mia. kr. mere til service.
Under den tidligere, socialdemokratiske regering kunne kommunerne bruge 3 mia. kr. mindre til service.
3 mia. kr. mindre, 0,5 mia. kr. mere.
Det er nedskæringen – det er ikke mine ord.
Sådan er det.
Det er faktum.
Der er også et andet faktaspørgsmål, vi lige skal have adresseret.
Vi lever i moderne tider, hvor debatten både foregår her i salen og på de sociale medier.
Det er måske lidt en smagssag.
Hvis man er fritidssejler, vil man sikkert gerne have lidt brise, hvis man er landmand, vil man gerne have regn, i hvert fald på nogle tidspunkter, og så tørvejr, når der skal høstes.
Jeg tror, at danskerne, som de er flest, foretrækker en flot solskinsdag.
Hvis man kigger lidt på det – jeg er ikke ekspert, men jeg har haft folk til at kigge på det – ser man rent faktisk, at i de år, hvor Anker Jørgensen var statsminister, var der gennemsnitligt knap 1.500 solskinstimer om året.
I de år, jeg indtil videre har haft privilegiet at være statsminister, og jeg tæller også min sidste regeringsperiode med, har der været omkring 1.700 solskinstimer om året.
Jo, jo.
Det er jo ikke, fordi jeg personligt tager æren for det, men jeg synes bare, vi skal have en faktabaseret debat.
Så er der måske trods alt en seriøs pointe ved det, når man sammenligner Anker Jørgensens tid med vores tid, og det er ikke så meget det, at solen skinner lidt mere, men det, der er lidt tankevækkende, når man sammenligner perioderne, er, at siden statsminister Anker Jørgensens tid er dansk økonomi vokset med 70-80 pct.
Det er sket med et uændret energiniveau.
Nu skinner solen også lidt mere, så kan man trække lidt mere ud af solvarmeanlæggene, men det er jo ikke det, der har drevet det.
Det er jo i virkeligheden en fantastisk omstilling.
Hvis man tænker 34 år tilbage og på, hvor vi var, og sammenligner med, hvor vi er i dag, kan man se, at vi har kunnet vokse så meget i velstand med det samme energiforbrug.
Det er helt ærligt en fælles fortjeneste.
Siden Anker Jørgensen holdt op som statsminister, har der været en regering med Socialdemokratiets deltagelse i 12 år.
Og der har været en regering med Venstres deltagelse i 22 år.
Sådan er det.
Det nævner jeg, fordi jeg bliver ulidelig træt af det billede, der manes frem, af, at nu har vi fået en regering, der ikke vil den grønne omstilling.
Det er et billede af, at nogle er grønne og nogle er sorte.
Det er jo en fælles bedrift, at vi har lavet den omstilling.
Men det er altså også et fælles ansvar at sørge for, at det fremadrettet også er funderet i realisme.
Vi har den udfordring, og nogle har berørt temaet her i dag, at den måde, vi har valgt at finansiere den grønne omstilling på med PSO'en, den særlige afgift på virksomheder og forbrugere – jeg tror, at 60 pct. af afgiften pålægges husstandene – ikke går fra den 1. januar 2017.
Det skal laves om.
Der er grundlæggende den mulighed, at vi åbner ordningen og begynder at sende afgiftspenge, som danske virksomheder og danske husstande har betalt, ud i Europa.
Det tror jeg sådan set ikke danskerne ønsker af os.
De ønsker ikke, at deres skattepenge og afgiftspenge skal sendes ud af landet.
Den anden mulighed er, at vi finder en anden løsning.
Vi har den udfordring, at vi over de næste 10 år står med en udgift på 70 mia. kr.
Vi har den udfordring, at fra da vi indgik energiaftalen om, at den udbygning skal finde sted, til i dag, er regningen blevet 26,7 mia. kr. større end det, vi forudsatte.
Samtidig er situationen jo i øvrigt den, at vi har indfriet vores målsætninger.
Det var det, den daværende minister omtalte som verdens mest ambitiøse aftale.
Selv hvis man reducerer, som regeringen lægger op til, for at få bragt regningen ned, vil vi altså ramme en VE-andel på 38 pct., hvilket er mere end det, der var forudsat i den aftale, der nu er blevet 26,7 mia. kr. dyrere, end vi havde forudsagt.
Derfor er det en helt bunden opgave, at vi skal have løst det her.
Vi skal have afskaffet PSO-afgiften, for gør vi det, betyder det også, at el bliver billigere, hvilket øger konkurrencedygtigheden.
Det understøtter den grønne omstilling.
Det bliver mere fordelagtigt at bruge eldrevne varmepumper til opvarmning i stedet for oliefyr.
Det giver vores erhvervsliv en konkurrenceevnefordel, så vi kan få mere gang i vækst og dermed få skabt mere velstand.
Og så er det jo i øvrigt en bunden opgave.
Vi har lagt en løsningsmodel fordomsfrit på bordet og har sagt, at en del af løsningen skal være at gøre regningen mindre.
Det er også derfor, regeringen har peget på, at man som udgangspunkt kunne lade være med at bygge de kystnære havvindmøller.
Situationen er bare den, at der helt aktuelt er et udbud i gang.
Det udløber den 1. september, og derfor er der altså et vindue, der lukker om lidt, hvis man skal have bragt regningen ned.
Derfor håber jeg selvfølgelig, at vi kan få fundet en løsning og en proces til håndtering af den her sag, der gør, at vi bevarer muligheden for at reducere regningen for den grønne omstilling.
Det kan vi godt, samtidig med at vi bevarer en position som et førende klimaland.
Nu nærmer folketingsåret sig sin afslutning, men det er jo ikke ferietid endnu.
Det siger jeg henvendt til dem, der ikke er i salen her, som jo hvert år bombarderes på Facebook med de her bemærkninger om, at de allerede skal på sommerferie.
For Folketinget har en del, der skal håndteres inden.
Vi skal have landet en ambitiøs gymnasiereform, som sikrer endnu mere faglighed i gymnasiet, som møder de unge med forventninger, som fremmer den sociale mobilitet, ved at vi med et godt varsel siger, at vi stiller nogle faglige krav, som folkeskolen, eleverne og forældrene må indrette sig på for børnenes, senere de unges, senere de voksnes skyld.
Vi skal have færdiggjort forhandlingerne om planloven, der kan give noget frihed tilbage til de kommuner, vi har gjort større, og som jo også har et lokalt demokrati, som godt kan tage et større ansvar end det, vi tillader dem i dag.
Det vil også skabe vækst og udviklingsmuligheder.
Vi skal have adresseret PSO som et minimum på en måde, så vi ikke mister muligheden for at reducere regningen.
Vi skal have aftalt køb af nye kampfly, ikke for at opruste, ikke for at nedruste, men for at sikre, at dansk forsvar fortsat kan forsvare Danmark, når de gamle fly er slidt ned, og deltage i internationale missioner.
Og vi skal have færdiggjort kommuneøkonomiaftalerne.
Så der er en del, der skal nås endnu.
Men da det jo er sidste gang, at jeg adresserer Folketinget inden sommerferien, idet jeg bestemt ikke planlægger at bestille tid til at komme her uden ærinde, vil jeg gerne benytte lejligheden til at ønske alle en god sommer, og når den tid kommer, og det varer altså noget endnu, vil jeg også opfordre til at nyde de ekstra solskinstimer under denne regering, for til efteråret venter der en vigtig politisk dagsorden – med et positivt afsæt.
Det er et positivt afsæt: styrket beskæftigelse, faldende ledighed, et babyboom, der er på vej.
Og det er jo i sig selv godt.
Interessant er det jo også, at man kan læse, at forskerne forklarer udsigten til det her babyboom med, at det ikke mindst skyldes økonomisk optimisme.
Det er jo fantastisk.
Solen skinner, og de vordende forældre er optimistiske og føder børn.
De gør det ikke som aldrig før, men der er altså udsigt til, at vi for første gang i en del år får et fødselstal på over 60.000.
Det er jo en god cirkel: faldende ledighed, stigende beskæftigelse, flere danske børn.
Det er et positivt afsæt.
Danmark er ikke i krise, men det rokker ikke ved, at vi, der er her nu, har et ansvar for at kigge frem.
For det skulle jo gerne være sådan, at når der står en statsminister her om 34 år – og jeg kan godt garantere, at det ikke bliver mig – og kigger tilbage, ligesom jeg nu kort kiggede tilbage til dengang, statsminister Anker Jørgensen forlod regeringskontorerne, skal man kunne fortælle om det samme spring i velstand og velfærdsudvikling.
Vi har et ansvar ikke for at give de lette svar, men for at give de ægte svar, der skal til for at sikre, at den vækst, der er i gang, kan blive større, at det råderum, der er skrumpet på grund af olieprisens fald, flygtninge- og migrationspres, bliver større igen, så vi kan udbygge vores velfærdssamfund.
Vi, der er her i dag, har et ansvar for at sikre, at vi i fremtiden har de rette kompetencer på vores arbejdsmarked, sådan at vores virksomheder, hvad enten de nu er private eller offentlige, ikke hæmmes af, at der ikke er den rigtige, veluddannede arbejdskraft.
Vi, der er her i dag, har et ansvar for at indrette Danmark på en sådan måde, at det er attraktivt at investere i Danmark, skabe virksomheder, se dem vokse til og blomstre og ikke bare sælge dem fra, når de er modne til det.
Det er jo alt det, vi skal tage hul på i efteråret.
Derfor glæder jeg mig sådan set også lidt til efteråret, men altså først og fremmest til at få gjort den her samling færdig, få lavet en gymnasieaftale, en planlovsaftale, en aftale om kampfly, kommuneøkonomiaftaler og få adresseret PSO.
Med det vil jeg sådan set
bare slutte, hvor jeg startede, med at sige tak for en lang og en god og en fredsommelig debat i en god tone.