runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-14:
Jamen jeg deler helt klart fru Pernille Vigsø Bagges opfattelse af, hvad der er væsentligt for børn, nemlig det at have forældrene tæt på og have nærværende forældre.
Der er vi helt enige.
Men fru Pernille Vigsø Bagge kører med på den her skræmmekampagne, som vi så i efteråret fra bl.a. BUPL og andre, og er egentlig stadig væk ikke blevet overbevist, selv om det i flere tilfælde jo faktuelt er bevist, at der ikke er skåret på pasningsområdet.
Tværtimod, som også fru Inger Støjberg var inde på, bruger vi 2 mia. kr. ekstra i den her regeringsperiode på området med særlig fokus på de udsatte børn.
Når det gælder det at have mere tid til et familieliv, synes jeg da, det er positivt, at priserne, hvis man ser på pasningstilbuddene generelt, er faldet med 15 pct.; altså at det, man skal tjene for at få passet sit barn her i landet, under den her regering er faldet med 15 pct., plus at vi har været i stand til at give skattelettelser.
For det gør jo netop, at der bliver et økonomisk råderum i den enkelte familie, så man måske kan prioritere at gå ned på 30 timer i stedet for 37 timer.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-03-14:
Det var da meget interessant at få en masse at vide om alt muligt andet end det, jeg spurgte om.
Kunne ordføreren ikke frem for at sørge for alle mulige dokumentationskrav og alt muligt andet, som den her lov handler om, forestille sig det smarte i at tage initiativ til flere synlige, nærværende voksne ude i dagpasningstilbuddene, hvor børnene for at få bedst mulig trivsel har brug for de voksne?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-14:
Det ligger fast, og det må være op til den enkelte kommune, hvordan man prioriterer de her ting.
Der er ikke noget til hinder for, at man ansætter flere pædagoger ude i dagtilbuddene, hvilket jo også reelt sker i rigtig, rigtig mange kommuner.
Det er godt nok ikke den dagsorden, vi har set i pressen, men det er jo fakta.
Det er en kommunal prioritering at styre normeringen lige præcis i den enkelte institution.
Vi kunne måske godt gå ind og centralisere det område – jeg ved ikke, om det er det, SF vil.
Jeg tror stadig væk på det kommunale selvstyre og på, at det her er noget, som kommunerne kan løfte.
Så det er vel et spørgsmål, om man er tilhænger af kommunalt selvstyre eller ej.
Mette Frederiksen (S), 2007-03-14:
Jeg hæfter mig ved, at ordføreren siger, at det er fakta, at der bliver ansat mange flere pædagoger i dagtilbuddene, og hvis det er korrekt, så vil jeg meget gerne have adgang til de fakta.
Altså, hvad er det for et normeringsløft, som den konservative ordfører kender til, og som ikke er blevet åbenbaret for os andre?
Jeg vil i hvert fald sige, at vi, der har små børn i dagtilbud, oplever det stik modsatte i de her år.
Men derudover vil jeg sige, at det jo ikke på nogen som helst måde er i modstrid med det kommunale selvstyre, og der er ikke noget til hinder for, at vi i Folketinget, i lighed med hvad vi gør på folkeskoleområdet, stiller krav til, f.eks. hvor mange voksne der skal være omkring vores børn.
Så ud over at snakke om det kommunale selvstyre vil Det Konservative Folkeparti så være med til, at vi i Folketinget fastsætter, hvad det er for krav, børn har, når det gælder antallet af voksne i deres hverdag?
For det er de voksne, der er fuldstændig afgørende for, om alle de fine ord kan indfries.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-14:
Jeg tror, alle er klar over, at tallene viser, at normeringen faktisk også i forhold til under den tidligere regering ligger i et stabilt leje, der er ikke skåret i normeringen.
Så kan der være nogle kommuner, hvor der bliver ansat flere, og nogle institutioner, hvor der bliver ansat flere, og andre steder, hvor der bliver skåret.
Det er faktisk der, hvor det hører hjemme, netop fordi det spørgsmål er centreret i kommunerne.
Og så det direkte spørgsmål, om vi vil være med til at skabe nogle statslige standarder for, hvor mange pædagoger der skal være i de enkelte institutioner: Nej, det vil vi ikke.
Jeg mener, at der skal være plads til den fleksibilitet i de forskellige institutioner, så man netop kan indrette den enkelte institution efter behov.
Det er jo faktisk det, som man fjerner ved at have nogle statslige standarder, som Socialdemokratiet vil presse ned over kommunerne.
Mette Frederiksen (S), 2007-03-14:
Jeg tror, jeg vil starte med at sige, at der sådan set kun er en eneste årsag til, at der skæres i normeringerne i en række kommuner, og det er udligningsreformen.
Der er ikke andre forklaringer end den.
Men må jeg ikke lige vende tilbage til det, ordføreren sagde, for der blev faktisk sagt fra talerstolen, at det er et faktum, at normeringerne er stigende.
Og nu siger ordføreren, at de ligger nogenlunde stabilt.
Betyder det, at det første, der blev sagt i dag, nemlig at normeringerne er stigende, ikke er rigtigt alligevel?
For jeg har i hvert fald ikke hørt de nye oplysninger, der må ligge til grund for ordførerens ord, og som kan bevise, at normeringerne er stigende på børneområdet.
Det har jeg i øvrigt aldrig nogen sinde hørt påstået fra anden side.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-14:
Jeg tror, at fru Mette Frederiksen må have hørt forkert, for det, jeg sagde indledningsvis, var, at der selvfølgelig kan være skåret i nogle kommuner, men faktum er jo også, at der er en stigning i normeringerne i andre kommuner.
Og under et må vi sige, at der er et stabilt niveau.
Det synes jeg egentlig er meget, meget klart, og det kan jeg egentlig ikke forstå at fru Mette Frederiksen kan misforstå.
Så får udligningsreformen pludselig skylden for de her ting, men i ordet og begrebet udligningsreform ligger jo netop, at man sikrer, at de økonomisk svage områder får flere ressourcer fra de lidt rigere områder.
Og der må vi jo altså bare erkende, at hvis det er skurken i fru Mette Frederiksens øjne, så skyder man fuldstændig forkert.
Det, jeg tror er farligt, er den her store milliardregning, som Socialdemokraterne er ved at udskrive til danskerne på børne- og familieområdet, både til madordninger, til pædagoger osv., for det betyder jo, at vi skal til at betale en højere skat og til mere eller mindre at have et statsligt system.
Martin Lidegaard (RV), 2007-03-14:
Jeg vil bare sige, at jeg tror, at den virkelighedsopfattelse, som hr. Per Ørum Jørgensen måtte stå med, er meget, meget forskellig fra den, landets forældre står med.
Jeg tror, at hvis man har børn, der går i landets daginstitutioner, så oplever man simpelt hen det her meget forskelligt fra, hvordan De Konservative oplever det.
Men det, der fik mig til at stille et spørgsmål, var sådan set, at jeg jo forstår, at kommunernes selvstyre ligger hr. Per Ørum Jørgensen meget på sinde, at det ligger De Konservative meget på sinde, at kommunerne og institutionerne selv får lov at prioritere.
Betyder det, at De Konservative også er klar til at lade kommunerne bestemme selv, om de vil bruge midler til at sætte taksterne ned eller midler til at forbedre kvaliteten?
Er det ikke på tide, at De Konservative tilslutter sig det kommunale selvstyre og siger: Vi vil ikke tvinge kommunerne til at sætte taksterne ned, de må godt i stedet for øge kvaliteten?
Ellers hænger hr. Per Ørum Jørgensens argumentation jo slet ikke sammen.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-14:
Jeg ved godt, at hr. Martin Lidegaard er ked af, at vi af hensyn til råderummet i mange trængte danske familier også har sørget for, at børnepasning er blevet billigere rundtomkring i landet.
Det var noget, vi gik ud med i valgkampen, og det er faktisk noget, vi er stolte af.
For der er ikke et modsætningsforhold mellem at hæve kvaliteten – for vi har afsat 2 mia. kr. ekstra til at hæve kvaliteten med særlig fokus på de udsatte børn – og så samtidig sænke taksterne.
Det giver mere fleksibilitet, det giver mere råderum i hverdagen, så man måske også kan prioritere at arbejde lidt mindre i perioder, fordi der er et økonomisk råderum til det.
Martin Lidegaard (RV), 2007-03-14:
Nu siger hr. Per Ørum Jørgensen, at der ikke er nogen modsætning, men man kan jo altså kun bruge pengene en gang.
Vi kan godt stå her og diskutere, om vi skal bruge pengene på at sætte taksterne ned eller på bedre kvalitet, og vi kan have forskellige synspunkter på det, det har hr. Per Ørum Jørgensen helt ret i, men min pointe er, hvorfor det er os, der skal bestemme det.
Jeg troede sådan set, at regeringen gerne ville lægge den slags valg ud til borgerne og til kommunerne og institutionerne selv.
Hvorfor er det hr. Per Ørum Jørgensen, der skal bestemme, at pengene skal gå til takstnedsættelser i stedet for at gå til bedre kvalitet?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Er det, fordi hr. Per Ørum Jørgensen forestiller sig, at De Konservative har patent på, hvad børneforældrene i landet gerne vil?
For så kan jeg i hvert fald fortælle, at det ikke er det, som meningsmålingerne siger.
De siger, at forældre hellere vil have bedre kvalitet end have sat taksterne ned.
Hvorfor skal de her takstnedsættelser proppes ned i halsen på forældre, der langt hellere vil bruge pengene til bedre kvalitet?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-14:
Jeg synes, det er en ret voldsom overfortolkning af lige præcis det lovforslag, der ligger her, og de formålsparagraffer, der er i det.
Jeg tror egentlig, alle her i Folketinget er enige om, at trivsel, udvikling og læring er helt centrale ting også for børn i vores dagtilbud.
Det kunne være interessant at høre, om det forholder sig anderledes.
Det er jo ikke sådan, at vi går ned og detailstyrer hver enkelt institution med hensyn til, hvordan de skal opdrage børnene, og den påvirkning, når det gælder værdier og normer, er jo først og fremmest familiernes ansvar.
Det er der heller ikke noget modsætningsforhold til i relation til det lovforslag, vi har her.
Når man bagatelliserer hele spørgsmålet om forældreansvar i relation til madordninger med, at forældreansvaret er lig med, at man smører leverpostejmaden, er det jo en grov negligering af de mennesker, som selv kan og bør sørge for, at deres børn får sund mad hver eneste dag.
Jamen altså, hvis det var sådan, at vi skar ned på kvaliteten, hvad oppositionen jo sammen med BUPL og andre interesseorganisationer gør sig store anstrengelser for at bilde den danske befolkning ind, så kunne vi måske drøfte de der ting.
Og det synes jeg faktisk at hr. Martin Lidegaard skulle kvittere for i stedet for at kritisere det.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-03-14:
SF mener altså heller ikke, at den her dagtilbudslov er god nok.
Regeringens fine ord om, at vi med denne lov anerkender dagtilbuddenes selvstændige funktion i børns udvikling og læring, klinger uhyggelig hult.
Hvis regeringen virkelig havde visioner for fremtidens generationer, så havde den lavet en lov, der sikrede kvaliteten i dagtilbuddene.
Nu står vi desværre med en lov, hvis ambitionsniveau kun rækker til at sikre det frie valg.
Dermed servicerer loven forældrene frem for at tilgodese børnenes behov.
Jeg sætter servicerer i anførselstegn, for er det nu virkelig forældrene, der tilgodeses med denne lov?
Ønsker forældrene ikke også visioner og ikke mindst kvalitet i de institutioner, hvor børnene tilbringer mange timer hver dag?
Det, SF savner i dagtilbudsloven, er reelt indhold.
Det havde været interessant, hvis loven reelt havde givet rum for de pædagogiske løft, som tilsyneladende også var intentionen bag lovforslaget.
Der formuleres formålsbestemmelse og opstilles standarder for mål, metoder og aktiviteter i dagtilbuddene, men der afsættes ikke de fornødne ekstra ressourcer til at indfri alle de her løfter.
Ord og fælles standarder hjælper ikke det enkelte barn.
Det giver heller ikke pædagogerne tilstrækkelige rammer og vilkår til at give institutionerne kvalitetsmæssige løft på indholdet, som virkelig rykker.
Regeringen har valgt modellen, der hedder øgede krav om offentliggørelse og brugerundersøgelser som et af de mere konkrete svar på, hvordan vi styrker fremtidens dagtilbud.
Forældrene skal have indsigt i tilbuddenes kvalitet.
SF ser ikke dagtilbudsloven som et seriøst bud på, hvordan daginstitutionernes selvstændige funktion i børns udvikling styrkes.
Lovforslaget er simpelt hen for uambitiøst.
SF kan ikke støtte forslaget.
Inger Beinov Støjberg (V), 2007-03-14:
En af de vigtigste opgaver, vi som politikere har, når det handler om familiepolitik, er at skabe gode rammer for familierne.
Vi skal ikke detailstyre, vi skal ikke blande os i familiernes måde at indrette sig på i hverdagen, men vi skal lægge nogle gode rammer, der gør, at man som børnefamilie i Danmark ikke føler sig bundet af snærende bånd.
L 170 er i virkeligheden bygget op omkring to hovedelementer, nemlig en meget stor indsats for at bryde den negative sociale arv og en række tiltag, som øger fleksibiliteten i pasningsmulighederne.
Det sidste tiltag, nemlig det om at øge fleksibiliteten i pasningstilbuddene, er selvfølgelig taget, fordi det kan være svært at få hverdagen til at hænge sammen, når man er en travl børnefamilie.
Derfor er det helt afgørende, at pasningsformerne er så fleksible som overhovedet muligt.
I Venstre er vi derfor meget tilfredse med, at mulighederne for fleksibel pasning udvides betragteligt i det her lovforslag.
Det bliver nemlig som noget helt nyt muligt nu at kombinere offentlig og privat pasning.
Det er en stor forbedring for dem, der har skæve arbejdstider, sygeplejersken, den butiksansatte og journalisten, alle, der ikke lige arbejder mellem 8 og 16. Vi må jo altså erkende, at langt de fleste offentlige pasningstilbud er indrettet, som om vi stadig væk levede i industrisamfundets tid.
Derfor er det helt afgørende at give børnefamilierne flere muligheder for at imødegå de stramme rammer.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at vi i Venstre gerne ser, at vi tager skridtet fuldt ud og lader pengene følge det enkelte barn, så man opnår den fulde fleksibilitet, og med de nye muligheder, der ligger i den her lov, er vi faktisk nået et flot stykke ad vejen.
Vi er også meget tilfredse med, at der kommer øgede krav om åbenhed omkring pasningstilbuddene, for der er ærlig talt ikke ret meget ved det frie valg, hvis man ikke ved, hvad man har at vælge imellem.
Det er ligeledes noget af det, vi ønsker at udvikle i fremtiden, og i øvrigt også noget af det, der står højt på dagsordenen for hele kvalitetsreformen.
Det andet spor i lovforslaget er indsatsen for at bryde den negative sociale arv.
Den store indsats for at bryde den negative sociale arv er en indsats, som vi i Venstre har prioriteret meget højt på vores dagsorden, og det kan jo egentlig ikke undre nogen, for som liberal er man jo helt grundlæggende tilhænger af at give lige muligheder for alle.
Vi er derfor også meget tilfredse med, at alle 3-årige nu bliver tilbudt en sprogvurdering, og at der selvfølgelig også skal være nogle opfølgende tiltag, der følger med.
Med det tiltag sammen med så utrolig mange andre gode tiltag, der er blevet gjort for at bryde den negative sociale arv,
mener vi rent faktisk, at vi er med til at gøre en stor forskel.
Så Venstre støtter lovforslaget, og vi glæder os også til den videre debat i udvalget.
Mette Frederiksen (S), 2007-03-14:
Det er sikkert meget sigende for den børnepolitik – eller mangel på samme – og tænkning i forbindelse med børnepolitikken, der hersker i den nuværende regering, at Venstres ordfører bruger utrolig meget tid på at tale om familiernes be hov.
Men der er jo forskel, der kan være forskel, på de behov, børn har, og de behov, familien har.
Når vi nu endelig har muligheden for at vedtage én samlet dagtilbudslov, hvorfor så ikke lade den hvile på børnenes behov?
Børn har jo ikke behov for fleksibilitet.
Der er ingen børn, der har behov for forældrebetalte madordninger.
Der er ikke nogen børn, der har behov for, at deres forældre kan få penge for at passe dem i eget hjem.
Lad mig lige blive ved det med de forældrebetalte madordninger.
Der er ikke et eneste barn i Danmark, der har behov for, at dets forældre skal betale for en madordning.
Det, vores børn har behov for, er derimod, at de kan få en god sund kost.
Så hvorfor vil Venstre ikke være med til at lave en dagtilbudslov, der hviler på børns behov i stedet for al mulig tom snak om fleksibilitet og alt muligt andet, som børnene aldrig nogen sinde har efterlyst?
Inger Beinov Støjberg (V), 2007-03-14:
Jeg synes egentlig, det er en pudsig opdeling, fru Mette Frederiksen og dermed jo sandsynligvis, går jeg da ud fra, Socialdemokratiet foretager, at børn og familie ikke er noget, der hænger sammen.
Jeg vil da gerne spørge, om det ikke er i barnets interesse, hvis nu mor er sygeplejerske, og far er butiksansat, og de således har meget svingende arbejdstider, at de så også får mulighed for at få en ordentlig pasningsmulighed.
Det er jo ikke sådan nu, at bedsteforældrene står på spring for at passe børnebørnene, når mor nu arbejder lørdag eller søndag, og far også gør, eller om aftenen eller om natten.
Derfor skal der selvfølgelig være pasningsmuligheder, også om aftenen og om natten.
Det er da i børnenes interesse, det er da i familiernes interesse.
Så fri mig fra den der underlige opdeling.
Det er sådan en mærkelig, kunstig opdeling, fru Mette Frederiksen laver her.
Børn og familier hører sammen.
Mette Frederiksen (S), 2007-03-14:
Ja, børn og familier hænger sammen, men børns behov er en selvstændig kategori, når man vil lave en ordentlig børnepolitik, for det, børn har behov for, når de er i vuggestue og dagpleje/børnehave, er, at der er nok voksne omkring dem, at der er fagligt uddannet personale, der kan imødekomme de behov og de interesser, de har, at der er ordentlig kost, at der er ordentlige faciliteter.
Det kræver en helt anden normering end den, der er i dag.
Børn har ret til sunde børneliv.
Det kræver, at de kan komme ud hver dag, det kræver, at de ikke er så syge, som de er i dag, og det kræver, at de kan få ordentlig mad.
Er det ikke korrekt, at regeringen ikke tør gennemtænke et rettighedsperspektiv i en dagtilbudslov, fordi det koster penge?
Selvfølgelig gør det det, for hvis vi vil have mere kvalitet i vores børns liv, hvis vi vil have tilstrækkelig mange voksne, hvis vi vil have sundere mad, så kræver det, at vi som samfund tør prioritere børneområdet, og det kræver andet end fine ord og flotte tilkendegivelser.
Det kræver handling, og det kræver, at vi også fra Folketingets side tør stille krav til, hvad det er for en hverdag, børn skal møde.
Inger Beinov Støjberg (V), 2007-03-14:
Jeg vil egentlig gerne byde fru Mette Frederiksen velkommen til år 2007.
Jeg vil egentlig gerne byde fru Mette Frederiksen velkommen til den virkelighed, danske børnefamilier står med.
Danske børnefamilier arbejder ikke længere mellem 8 og 16, som fru Mette Frederiksen tror.
Danske børnefamilier er familier, hvor mor er sygeplejerske og derfor har skæve arbejdstider.
Danske børnefamilier er familier, hvor far arbejder i butik og derfor har et gevaldigt arbejdspres op til jul og til påske og arbejder om lørdagen.
Danske børnefamilier er familier, hvor far og mor måske er journalister og derfor ikke arbej der mellem 8 og 16. Derfor skal pasningstilbuddene også passe ind i det.
Det vil fru Mette Frederiksen slet ikke erkende.
Fru Mette Frederiksen tror, vi lever i et industrisamfund.
Det gør vi altså ikke.
Velkommen til år 2007, hvor det er fleksibilitet, der tæller, hvor børnene kan blive passet efter kl. 16 og efter kl. 17, og hvor man kan indrette pasningstilbud, så de passer ind i familiernes behov og dermed også ind i børnenes behov.
Martin Lidegaard (RV), 2007-03-14:
Jeg vil gerne starte med at takke fru Inger Støjberg for et humoristisk indlæg, for at stå sådan og sige, at man ikke går ind for detailstyring, samtidig med at man er ved at gennemføre en lovgivning, som med hensyn til bureaukrati og detailregulering jo ville få enhver kommissær fra Sovjetunionen til at blegne, det er humoristisk.
Mit spørgsmål til fru Inger Støjberg er sådan set om to ting.
Den første er, at man nu bekymrer sig meget om den negative sociale arv, og så kunne jeg bare tænke mig at spørge: Har man ikke overvejet, om den madordning, man nu gerne vil gennemføre i børnehaverne, i det mindste skulle være fri for de børn, der er på fripladsordning, dvs. hvor forældrene har en indkomst under 130.000 kr., og hvor der ikke er mange penge at rutte med?
Ville det ikke være en god mellemløsning, om man så må sige?
Jeg kan godt forstå, at man ikke bare vil indføre gratis madordninger for alle.
Men man kunne da gøre det for de 25 pct., der har en fripladsordning i forvejen.
Det er nemlig til at betale.
Og det ville være, hvis man virkelig bekymrede sig om de socialt udsatte børn, at man gjorde det.
Det er også mest dem, der har brug for en madordning.
Har man ikke overvejet det?
Så vil jeg også gerne spørge, om man ikke har overvejet, om man skulle lade kommunerne selv bestemme, om de vil bruge pengene til at sætte taksterne ned eller til at lave bedre kvalitet i daginstitutionerne.
Vi kan diskutere frem og tilbage, hvad der er det bedste, men burde det egentlig ikke være forældrene og kommunerne selv, der besluttede det, hvis man vel at mærke ikke vil detailstyre?
Thor Pedersen (V), 2007-03-14:
Jamen det, jeg siger med at sælge aktierne, er ud fra det regelsæt, der gælder i dag.
Hvis man som mindretalsaktionær er utilfreds med den måde, en virksomhed drives på, og er i modsætning til det, som flertallet af aktieejerne – og det vil her sige, hvor der er en dominerende majoritetsaktionær – gør, jamen så må man sige, at så må man sælge aktierne.
Det, vi siger, er, at man også kan ændre loven, så man kan gennemtvinge, at der i hvert fald kommer en diskussion blandt alle aktieejere på en generalforsamling om de principper, der måtte gælde.
Men stadig er det jo ikke sådan, at et mindretal kan, om jeg så må sige, gennemtvinge, hvad flertallet skal mene.
Jeg siger blot, at her er det jo den dominerende aktionær, nemlig, om jeg så må sige, majoritetsaktionæren, der åbenbart selv har haft en interesse i, at det blev meldt ud, at der var en sådan aftale, som de jo egentlig var meget godt tilfredse med, altså, at man på den måde fastholdt en direktion.
For ellers skal man jo ekspropriere dem ud.
Man skal bare huske, at lufthavnen er solgt.
Det er jo altså også andre folks ejendom, der er tale om.
Og det er således, at den danske stat har solgt lufthavnen og beholdt nogle aktier i lufthavnen, men altså overladt til andre – givet dem mulighed for – at være ejeren.
Og der er der altså nogle, der har optaget det som det primære at blive eneejer i forhold til det at kunne beslutte, og det er jo det, Macquarie kan.
De kan i virkeligheden beslutte, hvad de vil, om daglig drift inden for de vedtægter, der gælder.
Det er den ramme, vi kan lægge.
Søren Krarup (DF), 2007-03-14:
»Er ministeren ikke enig i, at det er uacceptabelt, at det danske mindretals avis i Sydslesvig, Flensborg Avis, ikke modtager portostøtte, når mindretalsaviser i Danmark, f.eks. Der Nordschleswiger, modtager portostøtte, der er beregnet til at hjælpe mindretalsaviser, og vil ministeren bidrage til at omgøre en sådan urimelighed?«
For nogle uger siden var Folketingets 6-mandsudvalg, det vil sige det udvalg med medlemmer fra de seks største partier, der administrerer Folketingets og den danske stats støtte til de danske i Sydslesvig, samlet til klausurmøde på Jaruplund Højskole.
Og dér kom det frem – vistnok til forbløffelse for alle os i 6-mands-udvalget – at den ordning, der er kommet om portostøtte, og som betyder, at aviserne mister portostøtten, medmindre de er mindretalsaviser, gjaldt, hvilket vi finder ganske naturligt, for det tyske mindretals avis i Danmark, Der Nordschleswiger, men ikke gjaldt for det danske mindretals avis, Flensborg Avis.
Det syntes vi som sagt var meget mærkeligt og også meget urimeligt, og derfor er vi, tror jeg jeg kan sige, i enighed besluttet på, at vi vil bringe sagen frem og søge at få det ændret.
Og jeg vil spørge ministeren: Er han ikke enig med mig i, at denne forskelsbehandling mellem Der Nordschleswiger og Flensborg Avis er ganske urimelig?