runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Magnus Heunicke (S), 2007-05-24:
Ja, det er jo rørende at høre Venstres ordfører fortælle om, hvor meget regeringen er fremme i skoene, tror jeg var udtrykket, på det her område med det her ernæringsmærke.
Jeg var i Netto i går, jeg var ude at købe ind, og jeg kiggede i køledisken og på alle varerne.
Jeg så ikke en eneste vare med det der såkaldte spismærke, som Venstres ordfører siger er det eneste rigtige og en stor succes.
Jeg så ikke en eneste vare, og jeg ved ikke, om de, der følger debatten derhjemme, nogen sinde har oplevet at komme ind i et supermarked og se bare en eneste vare med regeringens højt profilerede såkaldte spismærke.
Det lyder da for mig, som om det er en kæmpe fiasko, som Venstre her prøver at forsvare ved at sige, at det er en stor succes.
Nej, en mærkningsordning, der skal mærke varerne med hensyn til, om de er sunde eller ej, er jo kun en succes, hvis den rent faktisk også sidder på varerne.
Så simpelt er det bare.
Og den her mærkningsordning, som ministeren har opfundet, og som Venstre nu står og støtter, er ikke at finde på en eneste vare, og derfor er det en fiasko, og derfor er det, at vi har nogle andre forslag til at få den her ordning i gang.
Christian H. Hansen (DF), 2007-05-24:
Jeg vil bare sige tak for det klare svar.
Jeg synes også, det er fair nok at sige, at man ikke ved, hvad det indeholder, og at man så derfor ikke kan tage stilling til det i dag, og der var mange gode argumenter for ikke at gå ind for det nordiske mærke.
Så tak for det klare svar.
Inger Beinov Støjberg (V), 2007-05-24:
Nu bliver forvirringen jo helt total, for nu er det så ligegyldigt, hvordan mærket kommer til at se ud, selv om Socialdemokraterne har fremsat et forslag, som man for bare en halv time siden indædt og med bål og brand ville kæmpe for at få gennemført.
Nu er det så ligegyldigt, nu skal Norden bare med.
For som fru Kirsten Brosbøl siger, kan man jo ikke på forhånd sige, hvordan sådan et mærke her kommer til at se ud.
Nej, det er jo fuldstændig rigtigt.
Men det er også klart, at regeringen og Venstre da utrolig gerne have et ernæringsmærke.
Vi vil da gå forrest her i Danmark.
Det har vi gjort ved at fremlægge det her ernæringsmærke.
Vi vil presse på i Europa for at få et ernæringsmærke, og det inkluderer da også Norden, så vidt jeg ved – eller hvad?
Så ja, regeringen er da helt i front.
Vi vil bare gerne lave forbrugerpolitik til gavn for forbrugerne.
Og jeg siger bare, at det problem, som der er med det mærke, Socialdemokraterne har fremlagt, er, at forbrugerne ikke vil have det.
De har sendt en pressemeddelelse ud i går, hvor der står: Vi vil ikke have det.
Kirsten Brosbøl (S), 2007-05-24:
Jamen det er jo ikke givet på forhånd, når man går ind i nogle forhandlinger med de øvrige nordiske regeringer, hvordan et sådant ernæringsmærke skal se ud.
Så fru Inger Støjberg kan jo sige til sin minister: Minister, jeg synes, du skal arbejde for sådan og sådan en løsning.
Det er vi jo fuldstændig enige om.
Sagen er bare, at nu ligger der altså en mulighed her for rent faktisk at arbejde for en løsning, som kan komme i butikkerne inden for ganske kort tid, hvis ellers regeringen vil tage det ansvar at gå op og arbejde for sådan en løsning.
Jeg synes stadig væk, at vi mangler et klart svar fra Venstre på, om man ønsker, at den danske regering skal arbejde for et mærke.
Og så må man jo se, hvordan sådan et mærke kommer til at se ud.
Inger Beinov Støjberg (V), 2007-05-24:
Vi påtager os gerne det ansvar at sætte os i spidsen for at få et ernæringsmærke.
Det har vi gjort.
Derfor har vi fremlagt et spismærke, som nu har været i handelen i en måned.
Der er ingen tvivl om, at mit hjerte da banker varmest for det mærke, som vi selv har fremlagt.
Det ville da være underligt andet.
Men nu er der så kommet nogle andre forslag.
Lad os da tage nogle drøftelser om det, og lad os se, hvad vi kan nå frem til.
Men det, jeg så også bare siger, er, at jeg synes, det vil være meget ærgerligt, hvis man så laver et ernæringsmærke, som forbrugerne ikke vil have.
Det mærke, som fru Mette Gjerskov og Socialdemokraterne har fremlagt, har Forbrugerrådet klart og tydeligt i går den 23. maj sagt nej tak til.
Jeg synes jo, at når vi sætter mærker på varerne, når vi laver forbrugerpolitik, skal det være for forbrugernes skyld – hvis fru Mette Gjerskov og andre socialdemokrater, der er med i debatten her, ellers ville høre efter, kunne man måske også slippe for at skulle svare på så mange spørgsmål.
Det skulle jo være for forbrugernes skyld, når man laver forbrugerpolitik.
Det er bare det, jeg siger: Det er jo et svaghedspunkt ved det mærke, som fru Mette Gjerskov har fremlagt, at Forbrugerrådet ikke ønsker det.
Kirsten Brosbøl (S), 2007-05-24:
Jeg må i lighed med Dansk Folkepartis ordfører undres over, at Venstre ikke benytter den her lejlighed til at sige: Fint, her er faktisk nu en åbning for, at vi på nordisk plan kan få en fælles løsning med et ernæringsmærke, som selvfølgelig skal være til gavn for forbrugerne.
Det er derfor, vi alle sammen arbejder for et ernæringsmærke.
Og det skal jo netop være en fælles nordisk løsning.
Det er jo ikke givet på forhånd, når man går ind i sådan nogle forhandlinger med de andre regeringer, hvordan sådan et ernæringsmærke skal se ud.
Det er jo netop det, som vi gerne vil bede regeringen om at gøre: gå sammen med de nordiske kolleger og arbejde for et ernæringsmærke på fællesnordisk plan.
Det er jo ikke sådan, tingene fungerer.
Det, vi gerne vil have, er, at regeringen påtager sig det her ansvar, og det synes jeg at fru Inger Støjberg skulle komme herop og bekræfte at den gør.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-25:
Jeg synes altså, det er en temmelig morbid diskussion, jeg synes faktisk, den er ulækker, det er sådan: Tænk på et tal, hvor mange døde vil du gerne have?
Hvert dødsfald er et dødsfald for meget, og jeg har ikke nogen demografiske eller statistiske forudsætninger for at sige, om det var 68.000 eller 655.000.
Det har hr. Rune Lund jo heller ikke.
Der er fremsat meget kritik at The Lancets tal, og den irakiske regering har også fremsat kritik af det lave tal på 68.000.
Det er der altså meget diskussion om, så det er en temmelig morbid diskussion.
Jeg synes, vi skal forhindre dødsfald, og jeg synes, vi skal fremme genopbygningen, stabiliseringen og forsoningen i Irak i stedet for at gå baglæns og tælle de døde.
Jo, det synes jeg også er interessant.
Der er jo bare det ved det, at The Lancet jo under overdødeligheden har beskrevet alle de andre måder at dø på, om jeg så må sige.
Vi behøver for så vidt ikke at sætte en dansk forskergruppe til at beskrive andre måder at dø på i forbindelse med en konflikt.
Jeg synes også, hr. John Dyrby Paulsen giver beviset for, hvorfor beslutningsforslaget er overflødigt, fordi – og nu citerer jeg, for jeg har skrevet det ned – hr. John Dyrby Paulsen siger, at The Lancets tal på 655.000 er det nærmeste, vi når en sandhed.
Hvis det er det nærmeste, vi når en sandhed, hvorfor skulle vi så bruge 1 mio. kr. på ikke at nå den sandhed i lige så høj grad, som The Lancet efter hr. John Dyrby Paulsens opfattelse har gjort?
John Dyrby Paulsen (S), 2007-05-25:
Kan udenrigsministeren ikke med den baggrund, som udenrigsministeren har, anerkende, at den undersøgelse, der er i The Lancet, og det tal, der er kommet frem, på 655.000, jo i virkeligheden støttes af mange forskere på området, og sige, at det er rigtigt, at der er en vis usikkerhed, men at det her er en god måde at gøre det på, og at det nok er det nærmeste, vi når en sandhed?
Og kan udenrigsministeren ikke erkende, at det da for søren må være interessant fremadrettet at finde ud af, hvad det er, folk er døde af i Irak?
Det er jo ikke kun krudt og kugler, men også mange andre følgeting, og det må da for søren være en interessant viden at erhverve sig at få fastslået så nøjagtigt, som det nu lader sig gøre, hvad det er for nogle ting, der har indvirket på tabstallene i Irak, så man kan bruge det fremadrettet.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-25:
Ud fra nogle metoder er det altså blevet det ene tal, ud fra andre metoder er det blevet et andet tal.
Så jeg tror ikke, det bibringer nogen som helst endelig klarhed over antallet, at hr. Rune Lund nu får lavet en forskergruppe, som skulle lave det, og derfor vil jeg hellere bruge pengene på det fremadrettede og på at hjælpe irakerne, så der kommer færre dødsfald i fremtiden.
Det er jo ren Erasmus Montanus.
Det var hr. John Dyrby Paulsen, der sagde, at 655.000 er det nærmeste, vi når en sandhed.
Derfor undrer jeg mig over, at hr. John Dyrby Paulsen stiller et beslutningsforslag, som pålægger mig at komme med en anden sandhed, når hr. John Dyrby Paulsen siger, at det efter hans opfattelse er det nærmeste, vi når en sandhed.
Hvorfor skal jeg så bruge 1 mio. kr. på at revidere hr. John Dyrby Paulsens sandhed?
Jeg synes heller ikke, det er særlig rimeligt, at fordi der kommer en forsker herop og beder den danske stat og de danske skatteborgere om at levere en peerreview, som det hedder, af det arbejde, der bliver trykt i The Lancet, så skal vi levere en peerreview af specielt The Lancet-undersøgelsen.
Det lader man altså de akademiske kredse om selv at gøre.
Jeg ser ikke nogen grund til at lade danske skatteborgere finansiere en peer-review af specielt The Lancet-undersøgelsen.
Om jeg selv er enig?
Det ved jeg ikke om jeg er.
Der er forskere, der accepterer det ene tal, der er forskere, der accepterer det andet tal, og jeg har ikke nogen basis for at sige, hvilket tal der er det endelige og det rigtige.
Men jeg kan konstatere, at der egentlig ikke efter hr. John Dyrby Paulsens opfattelse er brug for beslutningsforslaget, for han har jo fundet sandheden.
Rune Lund (EL), 2007-05-25:
Jeg er enig med udenrigsministeren i, at et dødsfald altid er et dødsfald for meget.
Men der er da forskel på, om der er én person, der er død, eller om der er 655.000 personer, der er døde, og når vi står og diskuterer Irak her i Folketingssalen, så er det da utrolig vigtigt at vide, hvor mange mennesker der dør i sådan en krig, ikke kun i forbindelse med den krig, som foregår dernede nu, men også i forbindelse med andre situationer i fremtiden.
Når nu vi ved, at den første af The Lancets rapporter – de er lavet efter alle kendte regler, og det er de dygtigste mennesker, der eksisterer på området – rapporten for 2004, kostede 40.000 dollar, og at den, som blev lavet og udgivet den 11. oktober 2006, kostede 60.000 dollar, hvad er så problemet i at afsætte en lille million, som det her beslutningsforslag foreslår, for at vi kan få et helt sikkert tal at tage udgangspunkt i?
Det er jo godt at have tallene på plads.
John Dyrby Paulsen (S), 2007-05-25:
Det tager jeg som udtryk for, at udenrigsministeren er enig med mig i, at det er det nærmeste, vi når et sandt tal.
Så må jeg jo bare sige, at de folk, der står bag den undersøgelse i The Lancet, jo selv har sagt, at det kunne være ønskeligt, om der var andre forskere, der tog det her emne op og kunne beeller afkræfte tallene.
Det er jo i virkeligheden et ønske, hvor selv forskersiden har sagt, at det her har vi brug for.
Men må jeg tage det som udtryk for, at udenrigsministeren er enig i, at de tal fra The Lancetundersøgelsen er dem, der kommer nærmest sandheden, og at der derfor ikke er nogen grund til at lave yderligere undersøgelser?
Rune Lund (EL), 2007-05-25:
Det vil sige, at krigen har medført, at 655.000 irakere er døde på grund af Irakkrigen.
Men hvad for et tal mener udenrigsministeren er det rigtige i den her debat?
Villy Søvndal (SF), 2007-05-25:
Det er jo altid interessant at få kortene lagt på bordet, om man så må sige, og i den her sag er det grundliggende spørgsmål: Hvor meget skade er der forvoldt?
Danmark har jo i den her situation det særlige ansvar, at vi gik med i en ulovlig krig, og derfor, som Kofi Annan understregede, havde et ansvar for, hvordan forholdene udviklede sig i landene.
Jeg vil spørge udenrigsministeren, om han deler den opfattelse, at den måde, som The Lancet har lavet den her undersøgelse på, er den måde, som vi altid laver undersøgelser på, at det er den måde, der er lavet undersøgelse på i Congo, det er den måde, der er lavet undersøgelse på på Balkan, det er den måde, der er lavet undersøgelse på i forbindelse med tsunamien.
Det er aldrig nogen sinde før i historien blevet betvivlet, at det var en rigtig måde at lave undersøgelser på.
Nu får man så en ubekvem sandhed frem i tallene, og så oplever vi for første gang, at statsledere, ikke udenrigsministeren, men statsledere – Bush, Blair, Fogh – siger, at de her tal ikke holder stik.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-25:
Jeg vil sige til hr. Søvndal, at jeg synes, det er ufattelig mærkeligt, nej, ikke ufattelig mærkeligt, men mærkeligt, at hr. Villy Søvndal nu fortæller mig, at The Lancets undersøgelse er den rigtige måde at gøre det på.
Hvorfor i alverden stiller hr. Søvndal så forslag om, at de danske skatteborgere skal finansiere en anden undersøgelse?
Jeg synes faktisk, at argumenterne, jeg får her i salen, er argumenter for, at man jo slet ikke mener det her beslutningsforslag.
Hr. John Dyrby Paulsen siger, at det er det nærmeste, vi kommer sandheden, og hr. Villy Søvndal siger, at det ikke er måden at gøre det på.
Jeg synes faktisk, at SF og Socialdemokratiet her skyder deres eget forslag ned.
Jeg siger bare: Jeg ved ikke, hvilket tal der er det rigtige.
Og jeg synes faktisk, at det vigtigste er at bruge pengene på at forhindre kommende dødsfald og bygge op og lave humanitær indsats og medvirke til forsoning.
Så jeg synes ærlig talt, at man har skudt sit eget beslutningsforslag ned – og det er vi jo så enige om.
John Dyrby Paulsen (S), 2007-05-25:
Nu er der jo fortilfælde, hvor Venstre og regeringen har brugt forsvarskroner i andre sammenhænge til undersøgelser af andre ting, i øvrigt flere end det beskedne beløb, vi snakker om i den her sammenhæng.
Og fru Gitte Lillelund Bech ved jo udmærket, at de her penge ikke bliver taget fra irakerne og genopbygningen.
Jeg vil godt spørge: Når der nu bliver sagt klart og tydeligt f.eks. med The Lancet-undersøgelsen, at det her er usikkert, var der så ikke netop en grund til at sige: Lad os dog sætte os ned og få lavet en ny uafhængig undersøgelse og se, hvor det bærer hen?
Det kunne da være særdeles interessant.
Og så kom vi måske et lille stykke nærmere sandheden, eller vi blev i hvert fald klogere med hensyn til, hvad er det for nogle forskellige resultater, man kan få ud af forskellige undersøgelsesmuligheder.
Per Stig Møller (KF), 2007-05-25:
Nej, det er ikke grunden, og det er jo heller ikke rigtigt, at jeg bruger tid på at skyde undersøgelsen fra The Lancet ned.
Jeg tror, hvis man kan finde et eneste citat fra mig – jeg har heller ikke brugt ret meget tid på at finde det, hvis der overhovedet eksisterer et – så har jeg vel bare sagt, at der er forskellige metoder, at der er kritik af dem, og at jeg ikke kan afgøre, hvilken kritik og hvilken metode der er rigtig.
Så det har jeg for så vidt ikke brugt tid på.
Det kan godt være, der kan findes et citat, jeg har ikke nogen erindring om et specielt citat fra min side, så jeg har altså ikke brugt meget tid på det.
Jeg konstaterede, at dette er et tal, der er trykt af The Lancet på baggrund af deres metoder, og der er et andet tal, som er på 68.000, som er fremkommet på baggrund af andres metoder.
Det, jeg forstår her, er, at det nu altså ikke længere er et spørgsmål om, at man skal finde det rigtige tal, for det har man jo fundet.
Nu er det altså et spørgsmål om, at man skal ajourføre tallet, som man tror på.
Det er et andet beslutningsforslag.
Først skyder man sit eget beslutningsforslag ned, og nu kommer man så med en ny variation af beslutningsforslaget.
Man skal nok beslutte sig til, hvad det er, man vil foreslå Folketinget.
Uanset om det er 68.000 eller 655.000, er det for mange, og der vil heller ikke være total verdensenighed om det tal, danske forskere skulle komme med.
Hvad skulle være deres specielle forudsætninger for at komme med et andet tal?
Det vil der ikke være.
Det ville så være penge, som bliver taget fra den konkrete hjælp til mennesker i udsatte situationer.
Derfor giver vi flere penge til humanitære formål.
Dansk Folkeparti, S og R er jo enige om 100 mio. kr. i næste halvår og op til 100 mio. kr. næste år, og det vil jeg meget hellere bruge pengene på.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-05-25:
Jeg synes faktisk også, at Danmark på en lang række fronter gør det ganske godt.
Vi kan bare se på målsætningen, når vi snakker Kyoto, hvor vi jo har tilsluttet os en meget, meget ambitiøs målsætning om nedbringelse af CO2.
Men om vi skal ind og i forbindelse med de forhandlinger, der pågår, lave en decideret målsætning om det, vil jeg ikke stå her og tage stilling til i dag, men jeg vil meget gerne være med til at drøfte det under de forhandlinger.
Gitte Lillelund Bech (V), 2007-05-25:
Jeg ser slet ikke på det på samme måde som hr. Villy Søvndal.
For det første er jeg ikke enig med hr. Villy Søvndal i, at 655.000, som er det tal, The Lancet kommer med, er den endegyldige sandhed om, hvad tabstallet er i Irak.
Det næste er, at jeg går rundt og besøger mine vælgere, og jeg lytter til, hvad der interesserer dem, og det er altså ikke dem, der kommer med et massivt folkekrav om, at der skal laves en dansk undersøgelse af, hvad tabstallet er i Irak.
Det betyder ikke, at mine vælgere ikke interesserer sig for det, men det er ikke det, de ønsker at bruge deres penge på.
De ønsker at bruge deres penge på genopbygningen i Irak, og det ønsker jeg sådan set også.
Jeg synes, at det er fuldt legitimt at sige: Vi vil sådan set hellere bruge pengene på at genopbygge Irak, end vi vil bruge pengene på endnu en undersøgelse.
Det har jeg fuld respekt for, og så håber jeg, at hr. Villy Søvndal også har respekt for, at jeg og mine vælgere i hvert fald ikke ønsker at bruge pengene på en undersøgelse, men i stedet for vil bruge pengene på genopbygning.
Villy Søvndal (SF), 2007-05-25:
Men er det ikke en ufattelig kynisme, når man har været med til en beslutningsproces, der betød, at man gik med i krig mod et land?
Den bedste undersøgelse, vi har, som er den type undersøgelser, vi altid har respekteret, konstaterer, at der sidste år i juli måned var slået 650.000 mennesker ihjel.
Kan man så virkelig som politiker – nu taler jeg ikke bare om sådan almindelig populisme og om, hvad der giver stemmer – holde til at sige: Men det rager ikke mine vælgere og derfor heller ikke mig, at jeg har været med til at trykke på en knap, der betyder, at 650.000 flere er døde, end hvis jeg ikke havde gjort det?
Jeg spørger bare: Er det ikke en ufattelig kynisme?
Gitte Lillelund Bech (V), 2007-05-25:
Jeg står ved alt det, jeg siger.
Det, som jeg har sagt, er, at jeg ikke tror, at det er dem, der har den største interesse, sådan er det i hvert fald, når jeg er ude og besøge mine vælgere.
De udtrykker ikke noget ønske om, at man skal lave en dansk undersøgelse af, hvor mange der er blevet dræbt i Irak.
Det er sådan set også det, jeg har udtrykt i den artikel.
Villy Søvndal (SF), 2007-05-25:
Fru Gitte Lillelund Bech udtalte til Politiken den 1. april: »Jeg har svært ved at se, at en uafhængig undersøgelsesgruppe, nedsat af Folketinget, skulle være bedre til at vurdere dødstallet i Irak.
Der er ikke behov for en undersøgelsesgruppe.
En stor del af den danske befolkning interesserer sig slet ikke for, hvor mange mennesker der er døde i Irak.«
Jeg vil spørge fru Gitte Lillelund Bech, om hun står ved det citat.
Det forhold, at der er slået 650.000 mennesker ihjel – det var for et år siden – interesserer nok ikke den danske befolkning, underforstået: Derfor behøver vi heller ikke at bekymre os om det.
Fru Gitte Lillelund Bech nævnte det ikke i dag.
Er det, fordi kynismen blev for tydelig, da det stod på tryk?
Gitte Lillelund Bech (V), 2007-05-25:
Så fik jeg da i hvert fald opklaret en ting, som ikke står i beslutningsforslaget, og det er, hvor pengene skulle komme fra.
Det håber jeg så også hr. John Dyrby kan oplyse efterfølgende.
Med hensyn til begrebet undersøgelse synes vi faktisk, der er en hel del undersøgelser, som allerede foretages, og som er foretaget, som giver deres bud på, hvad tabstallet i Irak har været: Iraq Body Count, FN’s Assistance Mission for Iraq, UNAMI.
Det er sådan, at det irakiske indenrigsministerium laver opgørelser; vi har Brookings, som er en liberal tænketank og i øvrigt meget Irak kritisk over for, hvad der er foregået i forbindelse med Irak; vi har en række ngo’er, som kommer med tal, og som laver deres undersøgelser, og så har vi så den undersøgelse, der er publiceret i The Lancet.
Så vi mener sådan set, at der er undersøgelser nok, og vi tror ikke på, at en dansk undersøgelse vil bidrage yderligere til at finde det korrekte tal.
Nu lyser den røde lampe, så må jeg hellere stoppe.
Nu er jeg da ked af, hvis hr. John Dyrby ikke rigtig hørte efter, da jeg holdt min ordførertale, for deri gjorde jeg meget klart, hvorfor Venstre afviser forslaget.
Venstre afviser forslaget, fordi vi hellere vil bruge pengene på genopbygning og demokratisering i Irak, end vi vil bruge pengene på en undersøgelse.
Vi mener sådan set, der er undersøgelser nok.
Når jeg så svarer hr. Rune Lund, som jeg svarer, er det, fordi hr. Rune Lund stillede mig et andet spørgsmål, som lige præcis ikke gik på det argument.
Men for hr. John Dyrbys skyld
: Grunden til, at Venstre afviser forslaget, er, at vi hellere vil bruge pengene på genopbygning i Irak og demokratiseringsprocessen i Irak.
Og det gør vi jo i samarbejde med irakerne.
Det synes jeg altså er værd at notere, også hos Socialdemokraterne.
Med hensyn til hvilket tal der er det rigtige,
kan jeg ikke sige hr. John Dyrby det, men jeg undrer mig over et tal, der hedder 655.000, når The Lancet og også ham, der er hovedforfatter til rapporten, selv medgiver, at der er en meget, meget, meget stor usikkerhed om det.
Villy Søvndal (SF), 2007-05-25:
Jeg spurgte udenrigsministeren, om han var enig i, at det er den her måde, man sædvanligvis, altid, hver eneste gang har lavet undersøgelser på, og om det ikke er underligt, at statsledere fra de krigsførende lande bruger deres tid på at skyde den undersøgelse ned, der er lavet efter en metode, som altid har været den acceptable.
Det var det ene spørgsmål.
Er det ikke underligt, at der lige nu opstår en kritik af en undersøgelsesmetode, der er anvendt 30 gange af The Lancet, nogle gange med Les Roberts som forsker.
Hvordan kan det være, det kommer lige nu?
Det er det ene.
Det andet er, at selv om man anerkender The Lancets tal, er det jo tal, der slutter i juli måned sidste år.
Tallene er formentlig i dag – vi ved det ikke – 50.000, 70.000, 100.000 større.
Er det ikke lidt interessant, når man tænker på den interesse, der i øvrigt er for folkemord rundtom i verden, at have været med til at bidrage til en situation, der betød måske trekvart million menneskers død?
John Dyrby Paulsen (S), 2007-05-25:
Det synes jeg er et af de mest besynderlige argumenter, jeg nogensinde har hørt.
Altså, når der er nogen fra dette parlament, der tager til Irak og er beskyttet hele vejen og møder nogle parlamentarikere, så takker de os, og så er der ingen grund til at undersøge, hvor mange der er døde som følge af krigen i Irak.
Det var dog et besynderligt argument.
Må jeg ikke godt spørge fru Gitte Lillelund Bech: Hvad er det for et tal, som Venstre og fru Gitte Lillelund Bech mener er det rigtige tal at bruge i denne her sammenhæng?
Jeg er fuldstændig med på, at der kan sættes spørgsmålstegn ved en hvilken som helst undersøgelse, fordi der er usikkerhed i det her.
Men det er jo netop derfor, det er interessant at få det undersøgt mere end en gang.
Rune Lund (EL), 2007-05-25:
Inden fru Gitte Lillelund Bech går fuldstændig i selvsving over, hvor mange penge 1 million danske kroner er, skal man måske lige nævne, at Danmark indtil videre har brugt 2 mia. kr. på krigsførelsen i Irak.
Så kunne man måske i den anledning spørge, om det ikke var meget fornuftigt at se, hvor mange mennesker man havde bidraget til at slå ihjel for de 2 mia. kr., som man har brugt på krigsførelsen.
Jeg skal da ikke lægge skjul på, at jeg synes, det her tal er meget interessant, fordi jeg mener, at regeringen og Dansk Folkeparti er medskyldige i de mange tusind, som er døde på grund af krigen i Irak.