Karl H. Bornhøft (SF), 2010-03-02:
Selvfølgelig kan man prøve på at latterliggøre et problem.
Det er muligt, at det kan få smilebåndene løsnet i den her sammenhæng, men jeg er bare ked af at sige, at det ikke løser nogen problemer.
Derfor er jeg egentlig også meget glad for, at der, når man sådan ser på de budskaber, der har været indtil nu, er en vis god sammenhæng, som man kan glæde sig over, nemlig en helt bred erkendelse af, at vi har et problem med den udvikling, vi har på området.
Det synes jeg sådan set at man skal glæde sig over, når man nu i øvrigt kan høre, hvad der bliver sagt.
Det andet er, at der også er en erkendelse af, at vi faktisk har brug for mere viden på det her område.
Og de to ting synes jeg egentlig i bund og grund er rimelig flotte.
Jeg tror, det er derfor, man har valgt en gang imellem at betegne det sådan.
Det indikerer jo altså også noget, der er vigtigt for os, nemlig at det ikke altid bare er den enkelte, der bærer hele skylden for sine vægtproblemer.
Det er ikke altid et velovervejet valg, hvordan man agerer, og det er i den sammenhæng også vigtigt for os at erkende, at der både er et individuelt ansvar og et samfundsmæssigt ansvar.
Det er fint, og det skal vi ikke pege fingre ad, men vi skal erkende, at det er et reelt samfundsproblem, at vi, uanset hvad Liberal Alliance siger, har 75 pct. flere overvægtige i dag, end vi havde for 20 år siden, uden at der er nogen, der præcis har ønsket den udvikling.
Det betyder altså, at vi har et fælles ansvar – et ansvar, der er delt mellem samfundet og den enkelte – og vi er også nødt til at acceptere, at rigtig mange af de her mennesker har det benhårdt i de her sammenhænge.
Mange af dem er oven i købet livstruet, og især gælder det, at mange af dem også er truet socialt.
Derfor kan de også med rimelighed sige, at de gerne vil have hjælp til at løse deres problemer, for det er altså ikke lige præcis, som det bliver beskrevet, et aktivt og frit valg at blive fed.
Men det skal gerne være et frit valg, hvordan man kommer ud af det her problem.
Og det er derfor, at vi i sammenhængen her siger, at der ikke er nogen grund til at sygeliggøre nogen, men at der er grund til at hjælpe de mennesker, som ønsker at komme videre.
Det er flot, at samfundet har fedmekirurgien, og det er også flot, at vi har andre tilbud, men jeg er altså nødt til at sige, at når man kommer uden for den her sal, er det altså et spørgsmål om, hvor mange tilbud vi egentlig har ud over fedmekirurgi.
Som ordføreren for Dansk Folkeparti jo meget præcist sagde, er der bestemt også grænser for, hvor meget vi ved om evidensen for, hvad der virker på det her område.
Jeg har ingen ambition om at tale fedmekirurgien ned.
Det er et flot tilbud til en række mennesker, men i den her sammenhæng er det så bare vigtigt at huske, at det ud over det altså ikke er et tilbud, som alle kan drage nytte af.
Altså, jeg synes, at den erkendelse er vigtig at have med i diskussionen.
Det kan jo så dreje sig om, at der faktisk er en stor del af de her mennesker, der ikke kan tåle den her kirurgiske behandling, men har brug for noget andet.
Der er heller ingen grund til at lægge skjul på, at vi i den her proces har behov for at finde ud af, hvad det egentlig er, der virker på det her område.
Altså, vi er nødt til at sige, at vi har rigtig god dokumentation for virkningen af fedmekirurgi.
Vi har også dokumentation for både plus- og minussider i forhold til fedmekirurgi, men vi mangler altså undersøgelser, der viser, hvad virkning andre tilbud på området har.
Og vi har altså også brug for en udvikling, der skaber alternativer til fedmekirurgien.
Der er heller ingen grund til at lægge skjul på – det ved alle mennesker, der har arbejdet med sundhedspolitik i en række år – at hvis man kun har få begrænsede tilbud, jamen så bliver antallet af de mennesker, der får de her tilbud, altså større, end hvis man har en større palet af behandlingstilbud.
Sådan er det ganske enkelt.
Derfor siger vi så, og det er jo vores vigtigste budskab i den her sammenhæng: Det er altså på tide, at vi begynder at overveje at få styrket den indsats på overvægtsområdet, der ikke bare har med kirurgi at gøre.
Jeg kunne jo høre, at både Venstres ordfører og De Konservatives ordfører nærmest mente, at jeg skulle være læge, og der er det vigtigt for mig med det samme at sige: Det vil jeg fraråde på det bestemteste; det kan jeg lige så godt sige at der overhovedet ikke er tale om.
Men der er i det her forslag faktisk tale om at gøre fuldstændig det samme, som vi gør på alle mulige andre områder: Vi går ikke ind og prøver at være læger; vi går ind og siger, at vi ønsker en udvikling på det her område.
Det har vi gjort med stor succes på bl.a. kræftområdet og hjerteområdet.
Og når vi lægger op til, at der skal ske en udvikling på området, altså at vi gerne ser mere faglig udvikling på området, så viser det sig jo også, at den kan udmøntes.
Derfor er budskabet krystalklart for os i SF: at det, vi har brug for, er, at der bliver udviklet nogle alternative tilbud til netop kirurgien.
Og i den sammenhæng vil jeg heller ikke lægge skjul på, at vi jo egentlig synes, at den her debat allerede har været god.
Vi er af den opfattelse, at selv ministerens indlæg var positivt.