Jane Heitmann (V), 2015-10-30:
Tak for ordet.
Så sent som i maj var samme punkt på dagsordenen her i Folketingssalen.
Lovforslaget her er en konsekvens af en bred aftale mellem Folketingets partier indgået i september 2015, nemlig »Aftale om en målretning af Ligebehandlingsnævnets arbejde«.
Med aftalen og nu også med lovforslaget skal Ligebehandlingsnævnets arbejde målrettes og fokuseres på reelle ligestillingsmæssige problematikker, og det giver god mening.
For vi har set eksempler på sager, som jeg mener man med rette kan sætte spørgsmålstegn ved om hører hjemme i regi af Ligebehandlingsnævnet.
Lad mig komme med et par eksempler: Mænds adgang til strikkefestivaler, forskellige priser på klipning hos frisører, kvindeetager på hoteller eller kønsdefineret entré til swingerklubber, ja, eksemplerne er mange.
Ligestilling for os i Venstre er en friheds- og rettighedskamp og handler ikke om, at mænd og kvinder skal være ens.
Ligestilling handler om, at alle får lige rettigheder.
Derfor glæder det mig også, når f.eks. Kvinfo tager initiativer og inviterer til arrangementer og aktiviteter, som på forskellig vis kan styrke etniske minoriteters... minoritetspigers muligheder, det er et svært ord.
Vi oplever desværre hændelser, hvor mennesker diskrimineres på grund af f.eks etnicitet, og det er for mig at se af langt større alvor end f.eks. prisforskelle på herre- og dameklipning.
Det er netop i diskriminationssager, at Ligebehandlingsnævnet kan gøre en særlig forskel.
Tilbage i 2009 var baggrunden for at oprette Ligebehandlingsnævnet at forbedre klagemulighederne i sager om forskelsbehandling inden for og uden for arbejdsmarkedet og at skabe en mere ensartet adgang til at få behandlet klager.
Dermed samlede man alle sager om forskelsbehandling under et.
Og interessen for at klage til Ligebehandlingsnævnet er intakt.
Mens nævnet modtog 194 sager i 2009, ja, så var det 350 i 2014.
Fremover skal Ligebehandlingsnævnet kun behandle en klage, hvis den person, der klager, har en individuel og en aktuel interesse i en konkret sag, det vil sige, at vedkommende selv skal være berørt; man skal altså selv have været i swingerklubben eller deltaget i strikkefestivalen, for nu at holde fast i de eksempler.
Fra Venstres side har vi et politisk ønske om, at der ses på muligheden for at indføre en regel om gebyr for at klage til nævnet, dels for at ordningen kommer til at ligne andre tilsvarende ordninger, dels fordi vi tror på, at et mindre gebyr vil have en præventiv effekt, i forhold til hvilken type klager nævnet modtager.
Når ordningen, som vi i øvrigt bakker op om, skal evalueres om 2 år, vil det være naturligt, at man til den tid tager sagen op om et eventuelt gebyr til fornyet overvejelse.
Lovforslaget indebærer sidst, men ikke mindst ændringer, således at et medlem af Ligebehandlingsnævnets formandskab skal kunne træffe afgørelse i sager, hvor der allerede er etableret en fast praksis.
Det betyder, at der fremover vil blive prioriteret ressourcer til de mest komplicerede sager i stedet for at bruge kræfter på sager af mere bagatelagtig karakter.
Som noget helt nyt får Institut for Menneskerettigheder mulighed for at indbringe sager for Ligebehandlingsnævnet.
Det handler især om sager, som kan have almindelig offentlig interesse i forhold til ulovlig forskelsbehandling, men hvor ingen borger endnu har rejst sagen.
Også det er et positivt og vigtigt skridt.
På den baggrund støtter Venstre lovforslaget.