runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jytte Andersen (S), 2007-02-09:
Det der med, at den her regering skulle have let ved at indrømme fejl, er nu ikke noget, man har åbenbaret over for den undrende offentlighed tidligere, vil jeg godt sige ...
Ja, man kan jo diskutere, om der er få.
Vi synes, der er temmelig mange og temmelig mange graverende fejl, bl.a. krigen i Irak, men det vedrører jo sådan set ikke teaterdiskussionen her.
Men jeg erindrer også, at Venstrefolk har været dybt bekymrede for den udvikling, der er på biblioteksområdet og har været det i nogle år, helt præcis fra det øjeblik, hvor biblioteksområdet blev lagt ud til rammestyring.
Der var en debat for nylig her i Folketinget, hvor flere gav udtryk for en dyb bekymring for en så bred folkelig institution, som bibliotekerne er.
Det er jo lige præcis et eksempel på, hvad det er for nogle budgetter, der bliver trængt, når kommunerne bliver klemt af en sparsommelig finansminister.
Så jeg begriber simpelt hen ikke, at Venstres ordfører ikke kan have den mindste smule bekymring for, at egnsteaterområdet på lidt længere sigt også kommer ud for de økonomiske problemer, som der er inden for biblioteksområdet.
Jørn Dohrmann (DF), 2007-02-09:
Nej, men det, der er interessant i det spørgsmål her, er jo, om man forventer, at det er sket i år 2009, eller om man forventer, det sker i 2010.
Eller hvor er vi henne på tidsskalaen?
For man kører jo lidt på frihjul nu ved bare at sige: Jamen det svar, jeg har fået fra ministeren, er ikke godt nok.
Man må selv have et bud på, hvor vi ligger henne i tidsrammen.
Jeg er sikker på, at der er mange, der arbejder på højtryk for at gøre deres arbejde så godt og så hurtigt som muligt.
Derfor kunne jeg godt tænke mig bare at høre: Hvad er hr. Per Clausens bud på, hvornår det her kan lade sig gøre?
Vi er alle sammen enige om, at det skal ske så hurtigt som muligt, men jeg vil gerne have et realistisk bud på, hvornår det faktisk kunne ske, hvis man havde de arbejdere, der skulle til for at udføre det her stykke arbejde og de havde alle materialer til rådighed – vi ved, der er materialemangel – og alle de der ting.
Jeg synes, der er mange problemstillinger, som hr. Per Clausen bare smutter let og elegant hen over.
Jeg vil gerne spørge hr. Per Clausen
: Altså, hvor mange arbejdsløse entreprenører med gravemaskiner går der i Danmark?
Vi er bare nødt til at forholde os til, hvad der også fysisk kan lade sig gøre at grave ned i dag.
En ting er, at man kunne sige, at vi havde ønsket, det var sket for lang tid siden, men hr. Per Clausen må i sine overvejelser om, hvor mange man nu vil jage ud og gå i gang med at grave, have bare en lille anelse om, hvor mange arbejdsløse entreprenører der er.
Det kunne jeg godt tænke mig at vide.
Mig bekendt er det ikke ret mange, og hvis det er, man kan anvise nogen, så sig endelig til; jeg tror, jeg kender nogle, som gerne vil ansætte nogle.
Rasmus Prehn (S), 2007-02-09:
Med hensyn til sikkerheden for, at man ikke føler sig presset, vil jeg sige, som også hr. Torsten Schack Pedersen gav udtryk for, at jeg er sikker på, at man som forsker føler en stolthed over det arbejde, man laver, sådan at man først og fremmest, om jeg så må sige, vil lægge sin faglighed ind i det her og ikke lade sig påvirke den vej rundt, som fru Charlotte Fischer lægger op til at man vil.
Det har jeg en tillid til at man vil gøre.
Men det er klart, at man altid kan forestille sig forskellige ting, og det er da et scenario man skal være åben for kan eksistere.
Derfor har vi også sagt fra socialdemokratisk side, at vi vil følge det for at se, om der opstår problemer med de her ting.
Jeg tror ikke, at det er det, der kommer til at gøre sig gældende.
Jeg tror, at vi har så dygtige og stolte forskere, som vil sætte det, at deres faglighed er intakt, højere end at gå på kompromis med det for at please nogen.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-09:
Fromme forhåbninger kan man komme langt med.
Jeg synes jo et eller andet sted, at man ikke behøver at have læst statskundskab i mange år for at vide, at magten også udfolder sig på alle mulige mindre synlige måder, og det er det, jeg synes vores opgave som politikere er, nemlig også at prøve at tænke over, hvilke reelle magtstrukturer og reelle afhængighedsforhold der er i sidste ende.
Jeg har det fint med konkurrenceudsættelse, men jeg synes bare, at det reelle vil være, at vi sikrer, at kvaliteten ikke er det, der går fløjten her.
Så vil jeg selvfølgelig lige gentage mit spørgsmål
: Hvad med økonomien, kan alt det her virkelig være gratis?
Vi havde også en meget ophedet debat i efteråret om prisen for fusionerne.
Nu skal universiteterne bruge ret meget krudt på at få det her til at fungere.
Kan det virkelig være gratis, og føler den socialdemokratiske ordfører sig sikker på, at det ikke bliver penge fra undervisningen og forskningen, der skal finansiere de ret store forandringer, der kommer til at ske over de næste år?
Rasmus Prehn (S), 2007-02-09:
Jeg tror først og fremmest, at det, der kommer til at ske her, er, at man kommer til at gøre meget af det samme, men på en anden og bedre måde.
Derfor tror jeg ikke at der bliver tale om, at man skal til pengepungen for at realisere de her ting.
Jeg forestiller mig ikke fra starten, at det er sådan, at det er enormt udgiftskrævende at gøre noget ved de her ting.
Vi skal også huske på, at mange af de forslag, der er lagt ind her, er lagt ind i dialog med de relevante parter, med rektorkollegiet, med universiteterne osv.
Netop med hensyn til f.eks. aftalepanelerne har vi jo sikret fra socialdemokratisk side, at universiteterne får et større ansvar for at etablere dem, frem for at det er noget, vi bestemmer centralt.
Der er man altså gået ind fra universiteternes side og har taget ansvaret for, at det bliver realiseret.
Jeg tror også, man gør det, fordi man ved, at det vil give bedre uddannelser, og at det derfor også tjener sig ind på længere sigt.
Så at der skulle være en nettoudgift, tror jeg ikke på.
Søren Krarup (DF), 2007-02-09:
Da vores sædvanlige ordfører på området, hr. Jesper Langballe, er forhindret i at være til stede, skal jeg læse hans ordførertale: Det vil være velbekendt, at Dansk Folkeparti ikke deler regeringens tyrkertro på, at big is beautiful – for nu at tale nydansk – og at kæmpeuniversiteter derfor pr. definition giver mere frugtbare forskningsmiljøer.
Vi har tidligt i fusioneringsforløbet citeret rektor Finn Kjærsdam fra AUC for den iagttagelse, at oplister man de 10 stærkeste og mest navnkundige universiteter i verden, vil man se, at de har en gennemsnitsstørrelse som Aalborg Universitetscenter.
Intet tyder således på, at et universitets størrelse og dets faglige styrke er indbyrdes proportionale.
Det betyder dog modsat ikke, at store universiteter nødvendigvis skulle levere dårligere forskning.
Vi ved, at man for at få det nye universitetslandkort til at passe har måttet hugge en hæl og klippe en tå, så forskergrupper er blevet skilt fra deres moderskød og har måttet flytte til sammenhænge, der er dem uvedkommende.
På den anden side afbødes det, hvis man tør regne med, at fusioneringerne ikke medfører nævneværdige fysiske flytninger, men blot nogle lønbesparelser.
Afgørende for os er det, at forskningsfriheden ikke lider skade.
Derfor vil vi nu og i fremtiden lægge vægt på, at de planlagte aftagerråd, som skal knyttes til universiteterne, ikke får til følge, at universitetsforskningen bliver aftagerstyret, men forbliver fri og uafhængig af det erhvervsliv, der har en særlig aftagerinteresse i universiteternes kandidatproduktion.
Et andet problem er universiteternes varetagelse af den opgave at rådgive ministre og andre myndigheder, en rådgivning, der tidligere har sorteret under sektorforskningsinstitutter, som nu ikke mere udgør selvstændige enheder.
Til gengæld kan denne myndighedsbetjening fremover blive forskningsbaseret.
Her er det vigtigt, at universiteterne i deres svar står helt frit, og især at universiteternes egne forskere ikke bliver slavebundne af universitetets servicering af myndighederne.
Der må stadig være plads til, at universitetsforskere er uenige.
Endelig bør fusionerne ikke være behersket af økonomisk ønsketænkning.
Der vil være sund fornuft i at finansiere disse udgifter på en fleksibel måde ved at overlade universiteterne ejerskabet til deres egne bygninger til den halve vurderingspris og med mulighed for at belåne friværdien, altså en løsning svarende til den, der i dag gælder for Danmarks Tekniske Universitet.
Vi hilser regeringens forslag om, at alle ph.d.studerende er knyttet til en ph.d.-skole, velkommen.
Med disse kritiske ord anbefaler vi lovforslaget.
Charlotte Dyremose (KF), 2007-02-09:
Lad mig starte med at sige, at vi i Det Konservative Folkeparti kan støtte dette forslag.
Det er jo nok også ganske naturligt, al den stund vi er en del af aftaleparterne bag forslaget – og også bag regeringen.
Det drejer sig, som flere har været inde på, om et oplæg til en universitetsstruktur, og vi ser det som muligheden for at fremtidssikre og styrke universitetssektoren til at kunne møde kommende globale udfordringer.
Vi har brug for at kunne få flere unge mennesker gennem en videregående uddannelse.
Hertil ser vi muligheden for, at der nu kommer bedre dokumentation af den gode undervisning til at hjælpe de studerende.
Også ankemuligheden for merit giver de studerende en mere ensartet retssikkerhed og giver mulighed for, at man reelt kan få vurderet de kompetencer, man har tilegnet sig via tidligere studier.
Samtidig er det også vigtigt, at vi med dette forslag får uddannet flere forskere.
Det er der naturligvis behov for både i forhold til at styrke os internationalt i det globale videnssamfund og for at højne kvaliteten for de studerende, der skal begå sig på universiteterne.
Vi ser også frem til aftagerpanelets rolle som rådgivere om relevansen for samfundsstrukturen.
Jamen det er jo helt nødvendigt, at universiteterne er orienterede mod den verden, som de jo også skal, om jeg så må sige, producere studerende til.
Derfor ser vi aftagerpanelet som en rigtig god mulighed for at sikre denne sammenhæng mellem universitetsverdenen og verdenen udenfor.
Der har i debatten været en vis bekymring for det her med, om myndighedsbetjeningen nu skulle betyde, at den frie forskning af en eller anden grund skulle forsvinde, når man også har myndighedsbetjening ved siden af den.
Jeg undrer mig en lille smule over det, al den stund midlerne fra sektorforskningen jo indgår i fusionerne.
Her har der været enkelte, der har haft problemer med at få en kvittering for den elektroniske kommunikation, og det er naturligvis en af de ting, som vi fra konservativ side vil sikre os at de studerende også har en reel mulighed for, nemlig at vide, at når man f.eks. tilmelder sig eksamen over internettet, ja, så er man også sikker på, at man rent faktisk er tilmeldt.
På den måde kommer flere også ud over den tidligere papirtidsalder, hvor man kunne være lidt fristet til at møde op, så man var sikker på, at man kunne få et dokument med sig hjem i hånden.
Men her er muligheden for, at vi nu kan sikre, at den elektroniske kommunikation kommer til at fungere til glæde og gavn for alle.
Det bliver mere effektivt for universiteterne, og det bliver meget nemmere for de studerende.
Vi kan støtte forslaget.
Per Clausen (EL), 2007-02-09:
Jeg skal spørge fru Charlotte Dyremose, om hun ikke er opmærksom på, at den kendsgerning, at de midler, som universiteterne i første omgang får i forbindelse med, at sektorforskningsinstitutionerne bliver flyttet sammen med universiteterne, jo kun er penge, man har sikkerhed for at have i 2 år – efter det skal man jo konkurrere om midlerne.
Og kunne fru Charlotte Dyremose så ikke forestille sig, at man fra universiteternes ledelsers side ville lægge særlig meget vægt på, at der blev ydet en særlig indsats for at løse disse opgaver tilfredsstillende, og at de ressourcer, der gik til det, godt kunne risikere at gå fra den tid, der ellers kunne være tilovers til fri forskning?
Charlotte Dyremose (KF), 2007-02-09:
Først og fremmest tror jeg, at universiteterne også er ret opmærksomme på, at vi politisk går ret meget op i, at de får uddannet nogle dygtige studerende, at der bliver uddannet flere forskere, så den opgave står de jo altså også med at skulle løse.
Og hvorfor skulle de ikke lægge vægt på den også?
Per Clausen (EL), 2007-02-09:
Jeg tror desværre, at man skal være meget opmærksom og lytte meget længe, før man hører sådan en virkelig entusiastisk politisk opbakning til det synspunkt, at det er meget vigtigt, at der er tid til den forskning, som universitetslærere og andre forskere går i gang med udelukkende ud fra en forskningsmæssig interesse.
Og det er sådan set den forskning, jeg er bekymret for vil forsvinde, fordi det jo indimellem er der, hvor man også beskæftiger sig med noget, som ingen, og slet ikke magthaverne, synes er relevant, og hvor man opnår nogle resultater, som er unikke.
Jeg vil bare spørge fru Charlotte Dyremose, om hun ikke er enig med mig i, at når man nu skal levere undervisning og man skal levere de undersøgelser, som bliver bestilt, er der en stor risiko for, at den egentlige frie forskning kommer til at lide skade.
Charlotte Dyremose (KF), 2007-02-09:
Nej, jeg mener faktisk, at vi i Danmark har en helt unik situation, hvor vi har været gode til bredt politisk at sørge for, at der er nogle midler til fri forskning, sådan at man ikke er afhængig af forskellige interesser.
Men jeg må godt nok sige, at jeg har siddet nede i Folketingssalen og undret mig over, at Enhedslisten og SF af alle egentlig dybest set er af den overbevisning, at man kun kan forske frit, hvis man er meget, meget rig og derfor har penge med hjemmefra, fordi det jo er den eneste måde man kan være fuldstændig uafhængig af de offentlige myndigheder på – sådan fornemmer jeg at deres overbevisning er.
Jeg mener faktisk godt, at vi med den struktur, vi har i Danmark, formår at sikre fri forskning også via offentlige forskningsmidler, og det synes jeg vi skal holde fast i.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-09:
Det er jo fint at være optimistisk og have tillid osv., men jeg synes måske, at det ikke er videre tænksomt, når man bare affærdiger det hele med, at der jo står, at forskningsfriheden er uantastet og alt går godt.
Jeg synes, man er nødt til at tænke lidt dybere over tingene.
En af nyskabelserne i den her lov er jo, at ministeren fremover vil kunne pålægge universiteterne at forske i bestemte områder, hvis det har væsentlig samfundsmæssig betydning.
Jeg havde nær sagt, at det kan jeg godt forstå, hvis det drejer sig om et universitet, der har en kontrakt med et ministerium om myndighedsopgaver.
Men hvad nu, hvis det er et universitet, som ikke har nogen kontrakt, som ikke løser nogen myndighedsopgaver?
Mener ordføreren så også, at det er o.k., at en minister kan gå ind over og sige til universitetet: Nu skal I begynde at forske i det og det?
Charlotte Dyremose (KF), 2007-02-09:
Og jeg mener sådan set ikke, at det behøver at begrænse forskningsfriheden, at biologer f.eks. ikke skal forske i matematik.
Men i forbindelse med det med, at bare fordi man også får midler fra offentlige myndigheder til bestemte forskningsopgaver, forsvinder forskningsfriheden ned i toilettet, vil jeg sige, at det mener jeg altså helt ærligt ikke at den gør.
Jeg mener ikke, at det er nødvendigt at have 100 pct. egenfinansiering for at være sikker på, at man har forskningsfrihed.
Jeg mener faktisk, at vi her i landet ganske godt formår at sikre, at der også er forskningsfrihed, selv om midlerne kommer fra offentlige myndigheder, der jo i sidste ende får deres midler bevilget fra dette Folketing.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-09:
Jeg taler ikke for, at den enkelte forsker skal have fuldstændig hundrede og sytten procent frihed.
Selvfølgelig har universitetet sine strategiske prioriteringer, og der er nogle rammer for den enkelte.
Den enkelte skal så have en frihed til at vælge specifik vinkel, metode osv.
Det, jeg taler om, er, at det jo er en fuldstændig ny ting, at en minister kan gå ind og sige til et universitet: Nu skal I forske i det her.
Som jeg har forstået lovforslaget, vil det også være sådan, at selv om det universitet overhovedet ikke løser nogen myndighedsopgaver, skal en minister alligevel kunne gå ind og gøre det.
Der har vi faktisk traditionelt brugt Det Strategiske Forskningsråd til at sige, at hvis politikerne havde særlige ønsker, lagde man det over til dem, og så måtte de byde det ud, så man fik løst det den vej rundt.
Nu kan en minister sådan set gå ind på et universitet, der overhovedet ikke løser nogen myndighedsopgaver, og sige: I skal forske i det her.
Er det ikke et ret stort principielt skridt, som egentlig fortjener en diskussion her i salen?
Charlotte Dyremose (KF), 2007-02-09:
Vi får jo sådan set også diskussionen.
Jeg forventer også, vi får den i udvalget, men jeg ser frem til den diskussion.
Og det er selvfølgelig relevant løbende at diskutere: Hvordan sikrer vi, at der er forskningsfrihed?
Men det undrer mig bare lidt, at det er venstre side af Folketingssalen, der har så store problemer med at tro på, at man kan have forskningsfrihed for offentlige midler.
For det er jo selvfølgelig sådan, at uanset hvor de offentlige midler kommer fra, så er sagen jo den, at der i sidste ende skal være et demokratisk flertal, der bevilger de midler, og i sidste ende derfor også et demokratisk flertal, der kan fratage institutionerne de offentlige midler.
Derfor er der selvfølgelig altid en risiko for, at man føler sig presset til at bruge midlerne på en bestemt måde for at tage hensyn til det demokratiske flertal.
Jeg synes bare, vi har en god tradition, der har sikret, at det ikke er sådan og vi får den forskningsfrihed.
Og jeg ville være frygtelig ked af, hvis vi ender med at stå her og konkludere, at man er nødt til at have 100 pct. private universiteter, fordi det er den eneste måde, hvorpå man kan stole på, at der er forskningsfrihed her i landet.
Det tror jeg ikke er nødvendigt.
Torsten Schack Pedersen (V), 2007-02-09:
Jeg vil gerne bede fru Charlotte Fischer forklare den melding, der var, om, at man jo kunne frygte, at den enkelte, som nu skal levere en opgave til myndighedsbetjening, sådan ligesom vil, jeg tror ordet var please opdragsgiveren.
Skal det forstås som en mistro over for den måde, som tingene er foregået på i forhold til sektorforskningen indtil videre?
Og hvis det så måtte være tilfældet, vil jeg spørge, om ikke fru Charlotte Fischer glæder sig over, at forskere ved sektorforskningen nu er inde under de samme bestemmelser omkring forskningsfrihed, som hele tiden har gjaldt universiteterne.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-09:
Jeg har ikke mistillid til nogen som helst, men jeg har et ret realistisk forhold til, hvad det er for nogle magtrelationer, der gør sig gældende, når man lige pludselig står i et økonomisk meget stærkt afhængighedsforhold; når tæt på halvdelen af ens omsætning lige pludselig kommer fra en opdragsgiver, betyder det altså noget.
Det er ikke sikkert, det er den enkelte forsker, der føler stor trang til at please, men det kan godt være, når man sidder øverst oppe på ledelsesniveau på et universitet og kan se måske halvdelen af sin omsætning forsvinde ud ad vinduet, at man begynder at blive lidt lydhør over for – på godt og ondt – hvad det er, opdragsgiveren egentlig vil.
Og der vil jeg bare sige, at hvis man sådan uden videre kan sige, at det overhovedet ikke vil anfægte friheden, synes jeg måske, man er meget, meget naiv.
Torsten Schack Pedersen (V), 2007-02-09:
Der er jo en klar adskillelse af opgaver.
Det er jo ikke sådan, at opdragsgivere kan løbe ned ad gangen på et universitet og prikke en forsker på skulderen og sige: Nu skal du lave en bestemt opgave for mig.
Sådan er det jo ikke.
Der er jo nogle klare vilkår, under hvilke den enkelte forsker er ansat, og dem kan man jo ikke bare forandre.
Kan fru Charlotte Fischer ikke bekræfte, at den myndighedsbetjening, der kommer til at foregå, kommer til at ligge i faglige enheder, så der er en klar afgrænsning?
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-09:
Jo, jeg kan godt bekræfte, at det kommer til at ligge i faglige enheder.
Men jeg må indrømme, at jeg synes, Venstres ordfører kører meget på overfladen.
De her folk, der sidder i de faglige enheder, skal jo så også ud og levere undervisningskraft ude på universitetet og bidrage til undervisning rundtomkring.
Det er det ene.
Det andet er, at samlet set bidrager de til universitetets omsætning.
Det er jo det, det hele handler om.
Og jeg siger bare, at den enkelte forsker nok ikke sidder og tænker meget på den samlede omsætning, men det vil jeg tro man gør, når man sidder øverst oppe og har ansvaret for sit universitet og sit universitets økonomi.
Jeg vil ikke male fanden på væggen, og det kan være, det går rigtig godt, men vi er da ikke vores sæde værd, hvis vi ikke begynder at tænke over: Hvordan undgår vi, at det kommer til at få en negativ indflydelse på, hvordan man håndterer den her sektorforskning ude på universiteterne?
Jeg har fået henvendelser fra rigtig mange forskere, der over for mig har peget på netop det forhold.
Charlotte Dyremose (KF), 2007-02-09:
Vil fru Charlotte Fischer ikke bekræfte, at også de andre aktiviteter, der foregår på universiteterne, er offentligt finansierede og dermed i sidste ende reguleret herinde fra dette Folketing?
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-09:
Jo, det kan jeg sagtens bekræfte.
Her taler man om at konkurrenceudsætte, og det er fint nok at konkurrenceudsætte, det har jeg stor sympati for på mange måder, men det betyder jo, at universiteter som DTU bliver nødt til at overveje meget alvorligt, hvordan de holder på myndighedsopgaverne, de 42 pct. af omsætningen, fordi det lige pludselig er en meget, meget stor del af deres virksomhed.
Og det vil være, ja, jeg vil da sige måske tæt på katastrofalt for dem, hvis de mister 42 pct. af deres omsætning.
Sådan ville jeg nok selv tænke, hvis jeg sad i ledelsen på DTU.
Hr. Rasmus Prehn taler meget om tillid og frihed og selvbestemmelse.
Der synes jeg bare, den socialdemokratiske ordfører må skrive sig bag øret, at det altså ikke ligefrem er en opfattelse, der trives blandt folk på universiteterne, at det her område er præget af ekstremt stor tillid og selvbestemmelse og frihed.
Det var måske noget, vi skulle tage op senere.
Et spørgsmål: Hvilken sikkerhed har den socialdemokratiske ordfører for, at universiteterne, der har myndighedsopgaver, når nu de skal konkurrenceudsættes, ikke føler sig presset til at please deres opdragsgivere på bekostning af kvaliteten?
Det synes jeg der er en reel fare for.
Et andet spørgsmål: Er det her virkelig helt gratis?
Det her lovforslag om fusioner, aftagerpaneler, offentliggørelser af evalueringer og alverdens stort og småt under et, koster, som jeg læser det, ikke en krone.
Det er da godt nok utroligt.
Rasmus Prehn (S), 2007-02-09:
Det er netop ud fra nøjagtig samme ønske, som jeg ellers forstod at hr. Per Clausen gjorde sig til talsmand for før – nu er det så noget andet åbenbart – nemlig at man decentralt kan ordne opgaver, og at man kan forhandle om stillingsstrukturer osv., sådan at der er plads til, at der også bliver tid til at forske frit.
Jeg tror, som også fru Charlotte Fischer fra De Radikale var inde på i et af sine spørgsmål, at det bliver et konkurrenceparameter i fremtiden at sikre forskerne frihed, for ellers kan man ikke rekruttere de dygtige forskere.
Jeg tror slet ikke, at hr. Per Clausen behøver at bekymre sig så voldsomt om, hvorvidt man vil tage højde for det her.
Men hvis det er sådan, at der sker noget, har vi sagt, at vi gerne vil følge det tæt.
Men hellere tillid end kontrol.