Martin Lidegaard (RV), 2014-11-28:
Mange tak.
Jeg satser stærkt på, at den radikale ordfører ikke kommer i denne situation igen inden for en overskuelig fremtid,
bliver jeg nødt til at sige indledningsvis.
Men derudover vil jeg gerne takke alle partier, der har tilkendegivet, at de vil støtte vores beslutningsforslag, og så måske knytte et par enkelte bemærkninger til situationen i Afghanistan.
Det er jo efter 14 års massiv international tilstedeværelse i Afghanistan, at afghanerne fra 2015 kan og vil overtage det fulde ansvar for landets sikkerhed og politiske, sociale og økonomiske udvikling, og det betyder, at det er en helt anden indsats, vi går ind i i forhold til Afghanistan, og at samarbejdet mellem også Danmark og Afghanistan træder ind i en ny fase, hvor vores rolle vil være fundamentalt anderledes end hidtil med et betydelig mindre militært bidrag og et betydelig større civilt bidrag.
Man kan vel lidt populært sige det sådan, at vi nu er kommet langt med at have vundet krigen i den forstand, at afghanerne selv kan overtage sikkerheden og politikken i deres eget land, men at det nu handler om at vinde freden.
Under mit besøg i Afghanistan tidligere på måneden mødtes jeg bl.a. med præsident Ghani og den såkaldte premierminister, Abdullah, og flere repræsentanter for civilsamfundet.
Jeg talte også med repræsentanterne for civilsamfundet om f.eks. det forhold, at vores indsats fra 2001 og 2003 og frem faktisk har givet 8 millioner afghanske børn mulighed for at gå i skole.
Ud af dem er 30-40 pct. piger, som ellers slet ikke ville kunne have gået i skole.
Noget af det, jeg fandt mest opmuntrende under mit besøg, var civilsamfundets beskrivelse af den nye generation af afghanere.
Vi har faktisk været der i 14 år, så der er jo afghanere, der er blevet født og har gået i skole og fået hele deres skolegang, efter Taleban faldt.
For dem har de sidste 14 år ikke været ligegyldige.
Jeg tror heller ikke, det er det for Afghanistans fremtid, at der nu kommer en generation af unge, som er blevet uddannet, og hvor pigerne har haft mulighed for at komme med.
Også når vi kigger på de stillinger, der skal besættes både i Parlamentet, i regeringen og i administrationen, kan vi se, at kvinderne er kommet med.
Det er bare for at give et eksempel på, at jeg ikke bare synes, at man kan kalde det en fiasko.
Så vil jeg meget gerne medgive, at det ikke er alt det, der er foregået i Afghanistan, der har været en succes.
Men jeg synes, at man bliver nødt til at have den balance i det og også den nuance med, at det ikke er sådan, at det enten har været en fiasko eller en succes.
Det er også derfor, jeg er glad for, at alle de partier, der har stået bag vores indsats i Afghanistan, er blevet enige om at lave en erfaringsopsamling for netop at blive klogere på, hvad det er, vi har haft held med, og hvad det er, der ikke er gået så godt, og som vi forhåbentlig kan lære af i de fremtidige indsatser.
Der er ingen tvivl om, uanset hvordan man kigger på fortiden, at når vi kigger fremad, er der store udfordringer både politisk, økonomisk, socialt og sikkerhedsmæssigt.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at overbringe en stor tak og en stor anerkendelse fra både præsident Ghani og premierminister Abdullah, som udtrykte en meget stor taknemlighed over for det danske folk og det danske Folketing for vores fortsatte commitment, vores fortsatte villighed til at levere støtte til det afghanske samfund.
Sikkerhedssituationen i Afghanistan er jo desværre fortsat skrøbelig, og der er også risiko for tilbageslag, og derfor finder vi det fra regeringens side vigtigt, at vi herfra i de første kritiske år efter ISAF-missionen fortsat understøtter afghanernes egen indsats for at vinde freden med træning, rådgivning og støtte, som flere ordførere har været inde på.
Afslutningsvis vil jeg for god ordens skyld komme ind på den såkaldte status of forces agreement, som skulle indgås mellem Afghanistan og NATO og udgøre det folkeretslige grundlag for Resolute Support Mission og for det danske militære bidrag.
Den nye afghanske regering underskrev aftalen, få dage efter at den var tiltrådt, og et stort flertal i det afghanske underhus godkendte den 23. november aftalen.
Jeg kan så fortælle, at i går blev den også godkendt i overhuset, og derfor udestår nu kun de rene formaliteter med præsidentens underskrift og offentliggørelsen i det afghanske parlaments lovtidende, der hedder Gazette.
Det er derfor min meget klare forventning, at processen vil være afsluttet, inden Resolute Support Mission starter den 1. januar.
Lad mig afslutningsvis understrege, at vi fra regeringens side håber, at der fortsat vil være bred politisk opbakning til det danske militære bidrag, til NATO's indsats i Afghanistan, men så sandelig også til den øvrige og nu tungere indsats.
Det er vigtigt for de danskere, vi sender ud, og jeg ser derfor frem til Folketingets velvillige behandling af beslutningsforslaget.