Niels Helveg Petersen (RV), 2009-05-28:
Vi står jo her ved vejs ende efter et uskønt forløb omkring denne skattereform, men inden jeg går ind i det, tror jeg, der er nogle, der drager et lettelsens suk over, at vi nu er ved at være færdige.
Her tænker jeg ikke mindst på embedsmændene i Skatteministeriet, som vi her i Folketinget er helt klar over har udført et kæmpestort arbejde i efterhånden mange måneder.
Det Radikale Venstre har i lang tid argumenteret for at nedsætte skatten på arbejde, altså nedsætte indkomstskatten, og øge beskatningen af energi og andre ressourcer.
Vi gik endda i vores udspil højere end i VKO-forslagene her, men vi havde dog også herefter bevaret en højere topskat.
Vi finder, at en nedsættelse af indkomstskatten er nødvendig, også for at øge udbuddet af arbejdskraft.
Det er påpeget i alle de rapporter, vi har set i de senere år fra velfærdskommissioner, arbejdsmarkedskommissioner og andre, at det langsigtet er nødvendigt at øge udbuddet af arbejdskraft i Danmark.
Det, der sker med denne skattereform, er, at der sker en forøgelse af arbejdsudbuddet.
Det skal medgives, at det ligger i reformen, men det er langtfra tilstrækkeligt, og vi er slet ikke færdige med den opgave.
Der forestår meget hårdt arbejde for Folketinget, hvis man vil fylde det holdbarhedsgab, som er skabt i dansk økonomi.
Når Det Radikale Venstre på trods af dette meget klare udgangspunkt ikke kan medvirke til at gennemføre skattereformen, skyldes det, at vi fra start blev mødt med et ultimativt krav om uændret videreførelse af det uretfærdige og skadelige skattestop.
Det Radikale Venstre har ustandselig talt imod skattestoppet, og det er der flere gode grunde til.
For det første har fastfrysningen af ejendomsværdibeskatningen i kroner og øre medvirket til, at ejendomspriserne først steg for meget og for hurtigt for derefter at falde så meget des mere brat til langsigtet skade for ejendomsmarkedet og til skade for mange husejere, der troede, at de havde mere friværdi, end de i virkeligheden havde.
For det andet er skattestoppet også skadeligt for Danmarks grønne politik.
Fastfrysningen af afgifter har i forvejen fra 2001 til i dag udhulet de grønne afgifter med ca. 9 mia. kr. om året.
Nu sker der en vis genopretning – ikke en fuld genopretning, som ville skaffe 9 mia. kr. mere ind, men en delvis genopretning – men derefter fastfryses de grønne afgifter igen.
Det vil sige, at skattestoppet også fanger de grønne afgifter, og så begynder udhulingen igen, i øvrigt i strid med mange fine erklæringer om klimatopmødet i København, og hvad ved jeg, og mange pæne ord om klima og miljø.
Nu fastfryser man igen de grønne afgifter og udhuler dem i årene, der kommer, i strid med en fornuftig målsætning på dette område.
For det tredje er skattestoppet også til skade for forebyggelses- og sundhedspolitikken.
Det blev jo gjort fuldstændig klart i går af skatteministeren, at afgiftsforhøjelserne på visse sukkervarer og tobak, som i sig selv kan være meget fornuftige, bliver fanget igen af skattestoppet og igen låst fast for en periode.
De fryses fast og udhules, klart i strid med en række af de fornuftige anbefalinger, der er kommet fra Forebyggelseskommissionen, som regeringen nedsatte, men som den ikke har til hensigt at følge.
Når vi ikke kunne gå med i skattereformen, er grunden altså, at vi blev mødt med dette ultimative krav om en uændret videreførelse af en rigtig dårlig idé.
Jeg har i mine indlæg i debatten her gjort en del ud af finansieringsproblemet, og jeg vil godt opholde mig ved det en gang til.
Vi ved med sikkerhed én ting om finansieringen af denne skattereform, og det er, at den er underfinansieret de første 3 år.
Det kan ikke bestrides, og det fremgår jo helt klart af det materiale, vi har.
Der kan diskuteres meget om det, men det er det eneste, vi ved med sikkerhed.
Men en varig finansiering i 2019, som regeringen påstår den har tilvejebragt, synes jeg bygger på meget dristige forudsætninger.
Inden for det sidste halvandet år har vi set, hvor hurtigt det økonomiske billede kan ændre sig, og hvor hurtigt vi kan stå over for nye udfordringer i den økonomiske politik.
Her har man altså ikke forudsigelser for bare 1½, 2 eller 3 år, her opbygger man forudsigelser, der skal række 10 år frem i tiden.
For 1½ år siden kunne regeringen ikke overskue, hvad der skulle ske 1½ år frem.
Ja, så sent som i januar mente regeringspartierne V, K og O, at alt i den økonomiske politik sådan set var i den skønneste orden.
Man kan sige, at det er meget nemt at tilvejebringe en finansiering 10 år frem i tiden, men det er bare ikke altid, at den slags er det papir værd, det står på.
I dag har der også været en diskussion om værdien af rentefradrag.
Det Radikale Venstre havde sådan set gerne set, at man var gået videre med at reducere værdien af rentefradrag, men lad mig da slå fast, at der altså sker noget på det område.
Det var, som om nogle af spørgerne fra V og K her i formiddags slet ikke havde opdaget, at ifølge de lister, vi selv har fået udleveret fra regeringen, sker der en varig finansiering ved at reducere værdien af rentefradrag med 4,49 mia. kr. Dertil kommer – og det går jeg ud fra er indregnet i dette tal – at bundgrænsen på 50.000 kr. pr. person og 100.000 kr. for ægtepar ligger fast i kroner og øre.
Det vil sige, at gradvis sker der jo – og det er noget af det, jeg synes kan være sympatisk nok – en reduktion af rentefradragets værdi, i kraft af at disse grænser på 50.000 kr. og 100.000 kr. låses fast.
Det betyder, at der i de kommende år faktisk sker en øget reduktion af rentefradraget.
Det hører med i diskussionen her, og det synes jeg lige jeg vil minde spørgerne fra V og K om.
Det generer mig faktisk voldsomt, at man fra regeringspartierne og Dansk Folkepartis side påstår, at Danmark bliver rigere af denne skattereform.
Hr. Mike Legarth havde den særlige fortolkning, at folk bliver 30 mia. kr. rigere, altså som om der slet ikke er indbygget nogen finansiering, som andre skal betale, men lad det nu ligge.
Vi fik i går den økonomiske redegørelse, vismændene er også lige kommet med deres, og de tegner jo et ganske alvorligt billede af dansk økonomi.
Især er underskuddet på statsfinanserne kraftigt stigende.
Statsfinanserne er forværret med 125 mia. kr., svarende til 7 pct. af bruttonationalproduktet, fra 2008 til 2010-fremskrivningerne.
Arbejdsløsheden er stærkt stigende, og vi har negativ vækst i Danmark.
Vi er i recession, og på den baggrund må jeg sige, at jeg synes, det er meget dristigt at påstå, at Danmark bliver rigere af det, Folketinget gennemfører her.