Kristen Touborg (SF), 2011-04-28:
Alle er vist enige om, at landbruget er i en økonomisk meget anstrengt situation, eller at rigtig mange landbrug i hvert fald er i den situation.
Det er der mange grunde til at landbruget er.
En af de mere overordnede er ganske givet, at vi foretager en overudnyttelse af vores ressourcer, således at den eneste vej, der tilsyneladende er for traditionelt landbrug, er at producere flere og flere varer til en billigere og billigere pris.
Det er givetvis helt uholdbart i længden, og det er jo grunden til, at også regeringen har indset, at det er nødvendigt med det, regeringen kalder en »Grøn Vækst«-plan – men altså en overudnyttelse, som der foregår nu, er jo uholdbart.
Der er også andre grunde til det.
Paradoksalt nok er en af de sådan overordnede grunde, at vi faktisk i mange, mange år har fået et milliardtilskud fra EU, og det kan jo forekomme besynderligt, at det kan være tilfældet, at den omstændighed, at man får et stort tilskud, kan være en ulempe, men det kan det faktisk godt, for EU-tilskuddet, som vi har fået siden 1973 i forskellige størrelsesordener, men hele tiden tilskud i milliardstørrelsen, har jo haft den konsekvens, at tilskuddet er blevet kapitaliseret og vi har fået meget, meget høje jordpriser.
Det har selvfølgelig været til fordel for de ældre i erhvervet, som jeg selv er en del af.
Jeg har etableret mig i 1968, og det vil sige, at jeg faktisk ikke har givet særlig meget for jorden.
Men så har den kapitalisering, der er foregået i mellemtiden, jo indebåret, at vi, der har etableret os før EU eller i de første år, har tjent rigtig mange penge på den jordprisstigning, som vi i øvrigt ikke har haft ret meget med at gøre, for den er jo samfundsskabt.
Det er jo desværre noget, der her og nu er ret vanskeligt at gøre noget ved, så jeg forstår måske godt, at ministeren bevæger sig så forsigtigt omkring det, som ministeren gør, for det er virkelig et problem, der er meget vanskeligt at løse.
Der er i øvrigt et andet EU-område, der kan sammenlignes med det, bare ikke i størrelse, og det er mælkeområdet.
Vi har jo set, hvordan mælkeproducenterne har haft svære kår i et par år, og det er lidt på samme måde der, nemlig at man har kapitaliseret mælkekvoten, sådan at det har været til gavn for de ældre, for dem, der skal ud af erhvervet, men til ulempe for dem, der skal ind i erhvervet.
Så også her har man haft den problemstilling, og der er det jo sådan set lidt mere besynderligt, for der var faktisk ikke nogen som helst grund til, at mælkekvoten skulle kapitaliseres, for i modsætning til med jorden, er det jo ikke en ejendomsret, man har over en mælkekvote.
Man kunne bare have inddraget den igen, men det har man ikke ønsket, og sådan er det så blevet, og man har fået den kapitalisering.
Det, regeringen først og fremmest har gjort for at forbedre forholdene, og som man også har rost sig af her i dag, er at liberalisere landbrugsloven.
Man kan jo godt synes, det er en smule pauvert, at det er den måde, de vil prøve at klare landbrugets økonomiske problemer på, altså ved at sælge arvesølvet, ved at gå ud at sige, at aktieselskaber, banker, forsikringsselskaber, kapitalstærke enkeltpersoner kan overtage vores landbrug.
De har ophævet alle regler, der gælder omkring bopælspligt, størrelse osv., og man kan jo ikke undgå at tænke, at det er ligesom at tisse i bukserne, det varmer lige et lille stykke tid, men det bliver meget koldere bagefter, og derfor er det en fremgangsmåde, jeg absolut ikke kan anbefale.
Jeg er lidt uforstående over for, at man overhovedet ikke vil overveje det i regeringen og støttepartiet.
Det er jo faktisk sådan, at havde man slået til den første gang, hvor der blev fremsat forslag om det, så havde vi vel i dag haft mulighed for at være tæt på, at en sådan kommission kunne have kommet med de forslag.
Der er jo rigtig mange steder, må man sige, hvor det, der sker, ikke er gennemtænkt, men er hovsapolitik i stedet for.
Der er vel ingen, der er i tvivl om – jeg er i hvert fald ikke – at landbruget er en altovervejende forvalter af vores natur- og miljøressourcer, og derfor er det altså også vigtigt, at vi finder en model, som de fleste, også landmændene, kan se er hensigtsmæssig.
Men at tro på, at vi kan lave det med frivillige aftaler, er nok lige rigelig naivt.
I forbindelse med det beslutningsforslag, vi havde tidligere, forud for den her debat, var man rundt om, at de frivillige aftaler på pesticidområdet fik den stik modsatte virkning, så det kan i hvert fald ikke anbefales til efterfølgelse.
Jeg vil stoppe med mit indlæg nu, og så må vi se, om der er nogle spørgsmål, så jeg kan gøre det færdigt.