Søren Pind (V), 2010-05-28:
Det var egentlig den socialdemokratiske ordfører, der ramte det bedst.
Det var vist ikke helt hans hensigt, men han sagde: Det er svært at føre en seriøs debat.
Åbenbart.
Men det er ordførerens politiske tilhørsforhold til trods vel næppe en genetisk disponering.
Det er jo et valg, man træffer.
Og altså, for nu at sige det ærligt, så synes jeg ikke, at den her debat fra oppositionens side har været nogen prisværdig debat i forhold til verdens svageste.
Oppositionen har koncentreret sig om en diskussion, som for bonden i Zimbabwe, som for masaikvinden i Tanzania, som i det hele taget for de mennesker, der slås for at få bare en minimal hverdag til at hænge sammen, må virke uendelig fjern og langt borte fra deres egentlige virkelighed.
Oppositionen – på nær SF, det vil jeg gerne sige, og det vil jeg gerne kvittere for – har valgt fuldstændig at se bort fra det her dokument i sin diskussion, fuldstændig at se bort fra, hvordan Danmark anvender det femtestørste budget i verden pr. indbygger på udviklingsbistand, og har i stedet valgt at koncentrere sig om indenrigspolitisk trætte, om indenrigspolitisk diskussion, om plat og snak.
Det synes jeg er sigende.
Jeg sagde så til intervieweren: Du må spørge dem om, hvorfor de gør det, for hvordan kan man stemme imod noget, som man ikke er imod?
Ja, det gjorde man så på grund af en finanslovdiskussion, nemlig om, hvor mange penge der nu skulle tilflyde eller ikke tilflyde dansk udviklingsbistand, selv om vi altså er blandt de største bidragydere i verden.
Det kan man selvfølgelig godt kalde en diskussion om politik.
Havde det her været kommunalpolitik, havde borgmesteren måttet afvise oppositionens indlæg, fordi de ikke var sagen vedrørende.
Men her i Folketingssalen beskytter vi heldigvis ytringsfriheden.
Det er jeg glad for, formand, men jeg synes alligevel, at det er sigende for debatniveauet.
Oven i købet – når man så fortsætter den her diskussion – har Socialdemokratiet den frækhed at belære Venstre om løftebrud.
Det gør det parti, der personificerer selve løftebruddet, det parti, der om nogen har lært de danske vælgere, hvorfor man skal nære en stærk bekymring, hver eneste gang en politiker åbner munden – og i øvrigt holde godt fast i sin tegnebog.
Det er det, Socialdemokratiet har lært den danske befolkning.
Hvorfor er diskussionen om løftebrud så vigtig for oppositionen?
Det er, fordi man af egen hårdt lært erfaring så, hvad der skete med den største løftebryder i dansk politik, tidligere statsminister Poul Nyrup Rasmussen.
Derfor forsømmer man ikke én lejlighed, ikke én sag til at påpege en eller anden form for løftebrud, man nu mener regeringen har begået.
Det er jo entydigt tydeligt, at der er gået total inflation i det begreb.
Der står det ganske rigtigt, at regeringen ønsker et niveau for dansk udviklingsbistand på 0,8 pct.
Men da oppositionen fuldstændig valgte at forlade forhandlingerne og fravalgte ansvaret for dansk økonomi, så forhandlede V og K med det eneste ansvarlige parti, der var tilbage i lokalet, hvis man overhovedet kan tale om tilbage, for der var jo åbenbart ikke nogen ansvarlige partier før.
Og det var et parti, hvis erklærede politiske målsætning er, at udviklingsbistanden skal ned på 0,7 pct. Og bagefter bebrejder man så regeringen, at den har indgået et kompromis, hvor vi i øvrigt først i 2013 når ned på et anslået niveau på 0,76 pct.
Men på den anden side ville det dog også være mærkeligt.
Så jeg har ikke meget godt at sige om oppositionens indsats i den her sammenhæng.
Der er jo også en række fakta, som simpelt hen ikke stemmer overens med virkeligheden.
Når hr. Jeppe Kofod siger, at der ikke bliver foretaget evalueringer – hvorfor man ikke gør det – så kan jeg sige, at det gør vi hele tiden.
Der er lige foretaget en evaluering af erhvervssektorprogrammet i Tanzania, som dokumenterede en række gode resultater, men selvfølgelig også underbyggede, at der skulle ske ændringer.
Jeg var nede at besøge en virksomhed, som bl.a. eksporterer T-shirts til Samsøe & Samsøe, og som har været med til at skabe lokale arbejdspladser der.
Vi har landeprogramevalueringerne af vores indsatser i Ghana og Mozambique, som peger i samme retning.
Det virker.
Jeg må da også sige, at jeg for nylig talte med en masaikvinde, som nu bl.a. på grund af dansk udviklingsbistand kunne være med til at levere mælk til et mejeri, hvilket gjorde en forskel for 400 familier fra den ene dag til den anden.
Så at komme her og sige, at vi ikke ved, om det virker, er jo ikke rigtigt.
Vi ved godt, hvad der virker.
Men det er måske sigende for debatten.
Når hr. Jørgen Poulsen taler om det laveste niveau siden 1984, ved jeg ikke, om hr. Jørgen Poulsen er ude i endnu en af sine Vietnamhistorier.
15,2 mia. kr.
Danmark har aldrig givet mere.
Hr. Jørgen Poulsen siger også, at 80 pct. lever under fattigdomsgrænsen i Bolivia, men det er ikke rigtigt.
Det er 66 pct.
Bolivia er tilmed på vej.
Det er mere end tre gange så meget som Burkina Faso.
Derfor skal vi fokusere og hjælpe nogle af de fattigste lande i verden.
Og sådan kunne man i det hele taget blive ved.
Ja, o.k., jeg ved, at man har sine forbehold over for nogle ting i Latinamerika, men skulle det virkelig befordre, at oppositionen skulle stemme imod den brede enighed i Danmark, som i hvert fald hidtil har været tilgangen til dansk udviklingsbistand?
Næh, det er ikke det, det handler om.
Det handler om fattigt indenrigspolitisk partitaktisk fedtspilleri, og det kan man i hvert fald ikke hævde tjener de fattigste i denne verden.
Men jeg vil godt sige tak til Dansk Folkeparti.
Jeg vil godt sige tak til V’s og K's ordfører.
Og så må verdens svageste jo klare sig uden oppositionens hjælp.
Hr. Jeppe Kofod må jo påpege, hvor det er, regeringen svigter sine løfter i forhold til samarbejdspartnere.
Jeg kan ikke forholde mig til løsagtige påstande.
Jeg kan jo ikke forholde mig til, at man uden kildeangivelse i Folketingssalen – for som sagt har vi ytringsfrihed – bare øser påstande ud over regeringen.
Hr. Jeppe Kofod må jo dokumentere, over for hvilke samarbejdspartnere det er, Danmark svigter løfter.