runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2009-03-31:
Jamen det bliver vi jo aldrig enige om.
Altså, hr. Frank Aaen er det sidste svage ekko af den store rorgænger; men det er da også det sidste svage ekko, der er tilbage.
Nu må hr. Frank Aaen huske på, at den farligste og vigtigste og væsentligste konflikt, vi har i verden i dag, er den, der handler om at få stoppet terrorismen, dvs. at få stoppet muligheden for at genskabe terror og terrorlejre i Afghanistan og lade Taleban komme tilbage og lade Al-Qaeda få et fristed.
Det er det farligste, og det er derfor, at vi med et bredt flertal i Folketinget har placeret flest soldater der.
Men derudover er vi altså i Kosovo, og vi var i Bosnien sammen med NATO - igen for at få skabt en fred.
Vi er jo altså også med marinen ud for Adenbugten for at sikre, at verdenshandelen via skibsfarten kan fortsætte.
Så det er jo et fortegnet billede, men jeg bekræfter og står ved, at det er den farligste og værste konflikt, verden har i dag.
Derfor er det rimeligt, at det er der, vi er.
Frank Aaen (EL), 2009-03-31:
Lad os nu tage det helt konkret for Danmarks vedkommende.
Vi har allokeret stort set alle de militære styrker, vi har, til NATO og til indsatsen i Afghanistan.
Den er en katastrofe, men vi har alligevel smidt stort set alt det, vi har, ned i én operation - som er en NATO-operation, en NATO-ledet operation.
Det er jo den der skævvridning, der ligger i at bruge vores ressourcer i NATO, der skal operere globalt som krigsførende alliance, som vi er imod, og hvor vi meget hellere ville have, at man f.eks. udvidede FN og OSCE til at kunne gøre en indsats.
Det er der meget mere perspektiv i end at have sådan en militær alliance, der i realiteten jo entydigt er under USA's ledelse.
Carina Christensen (KF), 2009-03-31:
Hr. Per Clausen er da velkommen til at bruge det ord, han synes er bedst.
Jeg synes, ordet stabilt er et meget godt ord, og at det er meget sigende.
Det bevillingsniveau, der var, da regeringen kom til i sin tid, er cirka samme som det, vi har i dag, og derfor kan jeg sige, at bevillingerne har været stabile hen over årene, og at der er nogle kulturinstitutioner, der heldigvis kan glæde sig over, at der er en solid offentlig støtte til netop deres område.
Mike Legarth (KF), 2009-03-31:
Tak, hr. formand.
Det Konservative Folkeparti støtter lovforslaget, som er en kombination af, at vi implementerer et EU-direktiv og lever op til det, vi sagde i bankpakke I - altså en lov, som styrker og beskytter den enkelte bankkunde i forhold til det indestående, man har, hvis en bank skulle gå konkurs.
Garantibeløbet hæves fra de nuværende 300.000 kr. til 100.000 euro, altså ca. 750.000 kr., fra den 30. juni i år til den 30. september næste år dog kun til halvdelen.
Men ikke mindst er det lige så vigtigt, at de tidligere bestemmelser fastholdes, altså at indeståender på kapitalpension, ratepension, boligopsparing, uddannelsesopsparing og børneopsparing bevares garanteret uanset det her dækningsbeløb.
Som det sidste led åbnes der mulighed for, at pengeinstitutter, der har modtaget statslig støtte eller garanti kan flyttes ind i Afviklingsselskabet, hvor man har et setup og en organisation til at håndtere den slags banker.
Med de ord støtter De Konservative altså lovforslaget.
Niels Helveg Petersen (RV), 2009-03-31:
Da mit partis ordfører ikke kan være til stede i dag, skal jeg på hans vegne sige følgende: Det Radikale Venstre mener, at der er god brug for en kreditpakke, der kan styrke tilliden til det finansielle system. Vi foreslog selv etableringen af et finansielt udviklingsselskab, der kunne investere i den finansielle sektor, men bakker som en del af forligskredsen selvfølgelig op om lovforslaget.
Der er god fornuft i at hæve dækningsbeløbet fra Garantifonden fra 300.000 kr. til, hvad der svarer til 100.000 euro.
Dermed kommer vi på niveau med de øvrige EU-lande.
Der er tale om en helt fornuftig harmonisering af reglerne på et område, der jo er kendetegnet ved, at kapital bevæger sig over landegrænser.
I lovforslaget indgår også muligheden for, at et såkaldt afviklingsselskab kan overtage pengeinstitutter, der ikke er medlem af Det Private Beredskab, men som har modtaget statslige midler eller statslige garantier.
Det giver Afviklingsselskabet mulighed for at overtage et sådant institut fra f.eks. Danmarks Nationalbank.
Det er fornuftigt i betragtning af den ekspertise i behandling af pengeinstitutter, som er til stede netop i Afviklingsselskabet.
Generelt lægger Det Radikale Venstre vægt på, at internationale problemer løses ved internationalt samarbejde.
Netop finanskrisen råber på fælles internationale svar, og derfor er vi også optaget af at følge udviklingen i de øvrige EU-lande.
Og hvis der skulle vise sig at måtte opstå behov for at justere vore kreditpakker, er vi åbne over for det.
Det Radikale Venstre kan støtte forslaget.
Per Clausen (EL), 2009-03-31:
Jeg vil godt spørge ministeren, om det ikke i virkeligheden ville være mere præcist måske at tale om, at bevillingerne til kulturområdet har været stagnerende, end om, at de har været stabile.
For tidligere har det jo været sådan, at det, at der ikke fra de offentlige kasser har været penge til de områder, hvor man gerne så at der skete en udvikling og en fornyelse, har man så klaret, ved at man har fået penge fra private kilder; de kilder tørrer så ud nu, og så ser vi jo, at konsekvensen er stagnation på kulturområdet.
Carina Christensen (KF), 2009-03-31:
Der er en solid offentlig støtte, som har været stabil hen over årene, til vores kulturinstitutioner, og det er godt, og det er positivt.
Så er det rigtigt, at vi har været igennem nogle rigtig gode år, som har været til stor gavn for vores kulturinstitutioner, og hvor der har været gode muligheder for at hente privat sponsorering.
Og det tal, jeg refererede til i morges, var et tal, der hed ca. 7 pct., det er det, man i gennemsnit har været i stand til at hente i sponsorering fra private virksomheder.
Og det synes jeg da er fint og positivt.
Nu er der noget, der tyder på, at der er krise, og at det bliver sværere at hente de her sponsorater, men der er intet, der tyder på, at alle 7 pct. skulle være forsvundet.
Men det ændrer heldigvis ikke ved, at kulturområdet - i modsætning til mange andre områder i vores samfund er godt sikret, ved at vi netop har en høj offentlig støtte, som sikrer det igennem krisen.
Pernille Frahm (SF), 2009-03-31:
Når nu ministeren godt vil anerkende, at det er vigtigt med den her solide offentlige støtte, vil ministeren så ikke også godt anerkende, at det gør en forskel, når man efterhånden er oppe på - jeg tror, det var ministeren egne tal, vi fik på vores samråd tidligere på dagen - at omkring 17 pct. er sponsorater?
Når de forsvinder som et resultat af finanskrisen, har det altså betydning, så bringer vi kulturinstitutionerne ud i en meget, meget ustabil situation.
Carina Christensen (KF), 2009-03-31:
Det har ikke været regeringens politik.
Nu har vi drøftet det her tidligere på dagen, og jeg vil gerne gentage det en gang til.
Jeg gentog det flere gange i morges, og jeg gentager det gerne igen.
Bevillingerne til kulturen i Danmark har været stabile i de sidste mange år, og vi fastholder selvfølgelig også fremover det solide støtteniveau, der er nu.
Vi har så samtidig sagt, at vi synes, det er fint, hvis der er virksomheder eller andre, der vil gå ind og støtte op om vores kulturliv, det synes vi kun er godt og positivt.
Men det skal aldrig være på bekostning af den offentlige støtte.
Vi synes, der skal være en solid offentlig støtte til kulturinstitutionerne i Danmark, og det er der heldigvis også.
Pernille Frahm (SF), 2009-03-31:
Jeg vil gerne starte med at takke ministeren for hendes bemærkninger om, at det er vigtigt, at der er et solidt offentligt støttegrundlag til kulturen i det her land, og at det har rigtig stor betydning.
Men så vil jeg godt spørge: Er det ikke også rigtigt, at det har været regeringens politik at køre en solid politik i retning af, at man skulle dække mere og mere ind gennem private sponsorater?
Carina Christensen (KF), 2009-03-31:
Jeg vil gerne fuldstændig afvise, at vi skulle sidde på hænderne, når det handler om kulturinstitutionerne.
Der er et højt bevillingsniveau til vores kulturinstitutioner; det er stabilt, det er solidt, og det er jo det, der gør, at de meget nemmere eller i hvert fald mere sikkert end alle andre kan bevæge sig igennem den her krise.
Så vi gør noget hver eneste dag i Kulturministeriet.
Så kan man komme med alle mulige kreative løsninger.
Det ved jeg at hr. Mogens Jensen er rigtig, rigtig god til.
Senest er han så kommet med det her forslag om en nødpulje til nødlidende kulturinstitutioner.
Problemet er bare, at det her forslag altså halter hele vejen igennem, ikke mindst, fordi der ikke følger en eneste krone med.
Det kan jeg altså ikke se gavner en eneste kulturinstitution i det her land.
Mogens Jensen (S), 2009-03-31:
Jeg hører, at ministeren anerkender, at man har det svært derude.
Men der skal ligesom bare ikke gøres noget.
Altså, ministeren sidder på hænderne, hun er ligeglad.
Sådan må jeg jo forstå det, og det er jo så i hvert fald et klart signal at sende ud til de kulturinstitutioner, som for nogles vedkommende faktisk er lukningstruede.
Ministeren bruger udtrykket konjunkturfri zone.
Kulturen er ikke en konjunkturfri zone, og det skulle sådan kunne forsvare, at så er der heller ikke en særlig grund til at hjælpe.
Må jeg spørge ministeren: Er banksektoren en konjunkturfri zone?
Er erhvervsvirksomheder konjunkturfri zoner?
Regeringen har stået klar - og vi andre har jo selvfølgelig været med - til at hjælpe bankerne med milliarder af kroner.
Vi har hjulpet erhvervsvirksomheder med milliarder af kroner, der nu er med til at understøtte dansk beskæftigelse, for vi synes, at det er vigtigt.
Men ministeren vil end ikke finde 50 mio. kr. til at hjælpe nødlidende kulturinstitutioner for.
Hvor er det, vi har konjunkturfri zoner i det her samfund?
Ministeren synes åbenbart kun, at det er kulturen, der ikke skal hjælpes.
Carina Christensen (KF), 2009-03-31:
Jamen jeg vil gerne gentage, hvad jeg også indledningsvis sagde i min tale, nemlig at vi fra regeringens side selvfølgelig anerkender, at der er nogle, der har det vanskeligt derude.
Der er en generel krise i vores samfund, det kan man mærke mange steder.
Det kan man sådan set mærke alle steder, og selvfølgelig kan man også mærke det i kulturinstitutionerne.
Jeg brugte udtrykket tidligere i dag, da vi havde et samråd om et tilsvarende emne: Det er ikke en konjunkturfri zone, man vil mærke det, når der er gode tider.
Det har man også oplevet i kulturinstitutioner i mange år.
Tilsvarende vil man mærke det, når det er dårlige tider som nu.
Men det gode er jo, at der er et solidt offentligt støttegrundlag.
Vi har en solid offentlig bevilling til vores kulturinstitutioner, og derfor er de hjulpet rigtig godt igennem den her krise.
Men selvfølgelig anerkender vi, at man har det svært derude.
Mogens Jensen (S), 2009-03-31:
Jeg hørte ministeren særlig her i den sidste del af indlægget stå og sige, at alt går godt i dansk kultur.
Det har aldrig før blomstret, som det gør nu.
Det er lidt som at høre komiske Ali, den irakiske informationsminister, der stod og sagde, at alt var godt, og at man ikke havde set en amerikaner i miles omkreds, mens hele Bagdad var ved at brænde ned om ørerne på ham.
Jeg står her i dag med Berlingske Tidende.
Det er jo ikke en avis for socialistiske ballademagere.
Der står: »Københavns ny kunstmekka knækket af krisen.
Den danske kunstverden i problemer.«
Kan det være rigtigt, at landets kulturminister slet ikke synes, at hun skal hjælpe i den situation?
Frank Aaen (EL), 2009-03-31:
Selv om det her er en udvikling i forhold til de bankpakker, vi har stemt imod, tror jeg, at de elementer, der er i det her forslag, er nogle, vi alle sammen kan støtte.
Det gælder udvidelsen af indskydergarantiordningen, som andre har gennemgået, og vi støtter det i særdeleshed, fordi ordningen har den for os pæne ting, at det er bankerne selv, der finansierer det, når nogle har brug for at få aktiveret indskydergarantien.
Vi er store tilhængere af, at bankerne selv skal finansiere deres brodne kar, så på den måde er vi tilfredse med, at der er en sådan forbedret ordning, når den statslige ordning udløber.
Det andet er et spørgsmål om, at statsbanken kan blive mere statsbank, end den er i dag, og det kan den, når den overtager Roskilde Bank.
Det er vi tilhængere af; det er jo, som også Socialdemokratiets ordfører var inde på, en del af det, vi har sagt hele tiden, at statens engagement skal være mere direkte.
I den forbindelse vil jeg sige, når vi nu nævner Roskilde Bank, at der altså er mennesker, der er kommet i klemme i forbindelse med den måde, som den bank er blevet overtaget af staten på, hvor den altså delvis blev solgt til nogle andre banker, som så returnerede de kunder, de ikke lige syntes de kunne tjene allermest på, og som nu i dag er kunder - i gåseøjne - i en statsbank, men bare ikke kan låne og dermed altså heller ikke på tilstrækkelig vis blive hjulpet til f.eks. at videredrive deres virksomhed.
Der synes jeg faktisk at vi er nødt til at diskutere: Hvordan skal staten drive bank, når nu den har en bank?
Jeg mener, at vi må have den debat op i Folketingssalen.
Altså, hvad er retningslinjerne for at drive en bank?
Er det bare for at afvikle, med henblik på at staten slipper billigst muligt ud af krisen,
eller skal man også sige til staten, at den skal forfølge klimamålsætninger, at den skal hjælpe små erhvervsdrivende, så langt det overhovedet kan lade sig gøre, selvfølgelig uden at hælde skatteydernes penge ud, altså få det til at virke som en bank og ikke bare en afviklingsbank?
Det synes jeg er en væsentlig debat, der bør tages op i Folketinget.
Herunder bør det også tages op, at hvis staten i højere grad kommer i besiddelse af aktier, som jo er et element i den tredje del af forslaget, ved konverteringer, kan staten få indflydelse.
Men hvordan skal den indflydelse forvaltes?
Er det bare ministeren, der forvalter den, efter hvad ministeren synes er klogt, eller skal vi i højere grad have en politik for, hvordan statens bank og aktiebesiddelser i banker forvaltes?
Det synes jeg er et tema, vi bør tage op.
Men hvis ikke der skulle dukke nogle oplysninger op, som vi ikke har fået øje på i det her lovforslag, er vi indstillet på at støtte det.
Bertel Haarder (V), 2009-03-31:
Jeg har den største sympati for hr. Martin Henriksens ønske og hans tankegang.
Jeg kan bare ikke lade være med at tænke på, hvordan man skal administrere et krav om morgensang, samtidig med at der skal være plads til vidt forskellige måder at gøre det på.
Og skulle der nu være en skole, hvor man bedre kan lide at synge i klasserne end at synge i et stort fællesrum, måske fordi der er disciplinære problemer, skal man så ikke have mulighed for at synge i klasserne i stedet?
Jo, og det er just det, vi gør.
I den nye bekendtgørelse om faget musik står der, at der skal synges, og der står også, hvad der skal synges.
Det synes jeg er den rette måde at gøre det på.
Martin Henriksen (DF), 2009-03-31:
Jeg synes, at man skal gøre meget ud af musikfaget, og jeg håber også, at ministeren er enig i, at man godt kan fremhæve danske sange frem for andre i musikfaget.
Det ville jo være ganske udmærket.
Men sagen er stadig væk den, at ministeren jo siger, at han synes, at man skal synge, men at man så ikke fra Folketingets eller fra ministeriets side vil lægge nogle alt for snævre rammer ned over skolerne.
Og hvis det er sådan, at ministeren mener, at det grundlæggende i Dansk Folkepartis forslag er i orden, nemlig at man skal synge ude på skolerne, men at vi så skal give endnu friere rammer end dem, der ligger i Dansk Folkepartis forslag – det vil vi meget gerne diskutere fra Dansk Folkepartis side - vil det så være noget, som regeringen vil være med på at diskutere, nemlig at man siger, at udgangspunktet er, at der er morgensang, vi kan også kalde det for fællessang, og at man så lader der være forholdsvis vide rammer, med hensyn til hvordan og hvorledes de så tilrettelægger det ude på den enkelte skole?
Det kan være, de samler dele af skolen, nogle af klasserne osv.
Marianne Jelved (RV), 2009-03-31:
Jeg har, som jeg tror de fleste ordførere har, haft møder med forskellige organisationer, som er meget bekymrede over praktikpladssituationen, og i den forbindelse har jeg noteret mig, at der er meget bred enighed om, at skolepraktikken, som vi har kendt den i gamle dage, ikke er en optimal løsning - for at sige det meget mildt.
Jeg synes, det er befriende, at det nu kommer op på bordet, hvor svaghederne i skolepraktikken er henne, og derfor er det også tilfredsstillende, at f.eks. LO arbejder med nogle andre modeller, som skal forbedre den nødløsning, som en skolepraktikordning er.
Det er jo også noget af det, SF lægger frem i det her forslag om at finde en forbedret form.
Fru Christine Antorini har peget på noget af det, nemlig spørgsmålet om, hvad det er for produkter, man laver i sin praktikperiode, produkter, som ikke altid har været af en karakter, som de unge har kunnet tage alvorligt og forholde sig alvorligt til.
Jeg noterer også, at ministeren - synes jeg - tager sagen alvorligt, og det vil jeg gerne anerkende.
Det er jo bedst at få de unge ud i rigtige praktikpladser i rigtige virksomheder, og der slår det mig, at den offentlige sektor som helhed tager rigtig få, altså relativt få praktikanter, og derfor vil jeg appellere til ministeren om - det kunne være i forbindelse med økonomiforhandlingerne med kommunerne, men det kan også være før - at tage fat både i KL og regionerne, eventuelt etablere et møde, for jeg synes, det er oplagt, at det offentlige i den her situation må se på, hvad der er af relevante arbejdspladser, som de unge udmærket kan komme i praktik i, hvis de kan godkendes som praktiksteder, og det vil mange af dem jo kunne.
Det samme gælder selvfølgelig også staten.
Så det er en appel til undervisningsministeren om at prøve at se på, hvad den samlede offentlige sektor kan bidrage med, for det er altså for lidt, sådan som det er oplyst for mig, i forhold til det behov, vi har.
Endelig vil jeg gerne understrege, at der skal være en skolepraktikløsning for de unge mennesker, som kommer i bekneb, fordi deres praktikplads ikke længere eksisterer.
Det kan være af forskellige grunde, det kan være krisen, der bidrager til, at virksomheder lukker, eller at man må afskedige alle svendene og mesteren står alene tilbage osv., sådan at virksomheden ikke kan opfylde det, som uddannelsesaftalen indeholder, og så skal der selvfølgelig være en løsning for dem.
Derfor er der jo heller ikke lukket totalt for skolepraktikordningen, men en forbedring af ordningen vil også være på sin plads, dog med den advarselslampe tændt, at hver gang vi laver den type nødløsninger, er der en risiko for, at de på et tidspunkt bliver mere almindelige, og derfor skal der være en meget, meget stram styring af anvendelsen af den type pladser, sådan at vi holder fast i, at vekseluddannelsen kræver, at virksomhederne både i den offentlige og i den private sektor påtager sig deres del af ansvaret for, at vi har nogle af verdens bedste faglige uddannelser.
Christine Antorini (S), 2009-03-31:
Jeg kan bekræfte, at vi havde et møde på Socialdemokraternes foranledning om de meget alarmerende tal, der kom om manglende praktikpladser.
Og jeg kan desværre også konstatere, at det, der blev udgangen på det, for det er jo ikke os, der sidder på ministerposten, var, at ministeren ville vente på, at der kom et oplæg fra arbejdsmarkedets parter.
Vi havde opfordret til, at vi allerede nu gik i gang med nogle egentlige forhandlinger, så vi kunne få truffet nogle politiske aftaler, men det blev i realitetens verden umuligt at gennemføre her i foråret; det kræver nogle politiske lovændringer, og vi er så langt fremme på året, at vi ikke kan nå at vedtage de ændringer, og det synes vi er rigtig, rigtig ærgerligt. Når det så er sagt, er det jo godt, at der forhåbentlig sker noget, men vi ved jo ikke, hvad der vil ske, det er vores dilemma.
Derfor er det godt, at SF rejser debatten med de her beslutningsforslag.
Og jeg tager så også Venstres ordførers spørgsmål som udtryk for, at Venstre er parat til faktisk også at skrue op for skolepraktikken, for det er ellers noget, som Venstre ikke tidligere har været særlig vild med at gøre.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-03-31:
Jeg var med til det samme forhandlingsmøde, og jeg mindes altså, at vi alle sammen var enige om, at der var sat fokus på, at der var uddannelsesgaranti, og at der ikke var tvivl om, ad hvilke veje man kunne komme ind og få uddannelse, og ad hvilke veje man kunne være sikker på at komme ud med en uddannelse.
Aftalen var på det tidspunkt: Det er, som det er nu, vi kan godt manøvrere i det, men vi vil have sat fokus på det i løbet af foråret.
Og mig bekendt er foråret altså lige startet.
Og det næste er, at i morgen har vi den 1. april, altså har vi nået april, og ministeren sagde, at i april har vi en ny melding.
Jeg forstår ikke, hvor man hører meldingen om, at det hele står stille, at der ikke sker noget, og at regeringen sidder på hænderne.
Jeg vil gerne have ordføreren til at bekræfte, at vi på mødet i globaliseringsforligskredsen var enige om, at der er indgange og udgange, og at der er uddannelsesgaranti til alle.
Christine Antorini (S), 2009-03-31:
Det er sådan, at vi har fået tal hele efteråret, hvor vi kunne se, at antallet af praktikaftaler raslede ned.
Vi fik nogle tal i november, som viste, at der var indgået 20 pct. færre praktikaftaler.
Det gjorde, at vi fra Socialdemokraterne indkaldte globaliseringsforligskredsen til et krisemøde, og at vi var hos undervisningsministeren for at sige, at der skulle gøres noget nu.
Vi kan gøre noget nu.
Der er nogle ting, som kræver et bestemt forløb i forhold til arbejdsmarkedets parter, men vi har altså ganske svært ved at se, hvorfor der skulle gå den lange tid, før der måske - det vidste vi ikke - kom et oplæg til noget, som der rent faktisk kunne have været taget politisk stilling til nu.
Vi mener, at det er katastrofalt, hvad der sker, og at det derfor ikke er nok bare at vente og se, hvad der sker.
Vi kunne have taget nogle politiske beslutninger, hvis viljen til det havde været der.