Mette Bock (LA), 2012-05-29:
Tak for det.
Det er altid godt at have en strategi som navigatør.
En stærk strategi kan sikre, at man holder kursen, også når det stormer, og en stærk strategi kan føre til en effektiv ressourceudnyttelse og bemærkelsesværdige resultater.
Til gengæld kendetegner det også en stærk strategi, at den indeholder klare til- og fravalg, at den finder den vanskelige balance imellem ambitioner, som kan være idealistiske, og en realisme, der hviler på pragmatisme, og at strategien er prioriteret klart.
Når man lytter til de ordførertaler, som vi har hørt her i dag, kan det være meget, meget svært at se, at det faktisk er den samme strategi, der refereres til.
Nogle går til kamp mod kapitalismen, andre går til kamp mod friheden, og det hele kan vi finde underbyggelse i i den fremlagte strategi.
Under alle omstændigheder vil jeg gerne takke udviklingsministeren for invitationen til en meget bred dialog omkring den nye udviklingsstrategi.
Strategien er blevet bedre undervejs.
Til gengæld vil jeg også gerne benytte lejligheden til at understrege, at jeg fortsat synes, at strategien lider af to uheldige forhold.
Den første svaghed er, at det stærke og ind imellem meget ensidige fokus på rettighedssiden overskygger det forhold, at den sikreste vej til langsigtet og vedvarende bekæmpelse af fattigdom er økonomisk vækst i udviklingslandene, vel at mærke en økonomisk vækst, der bygger på produktion og handel på markedsvilkår.
I alt for mange år har international udviklingsbistand bygget på skjulte dagsordener, hvor den rige del af verden under dække af at gøre gode gerninger i virkeligheden ofte har bidraget til at fastholde udviklingslandene i en ydmygende afhængighed.
Vi burde blive bedre til at rette det kritiske blik imod os selv.
Udviklingsstrategiens anden svaghed er, at det gang på gang understreges, at menneskerettighederne er udelelige.
Og ja, det er de jo pr. definition, i hvert fald de definitioner, vi traditionelt refererer til, men i virkelighedens barske verden bliver det i konkrete situationer nødt til at være sådan, at man vurderer pragmatisk på baggrund af det, man ser.
Trues civilsamfundets borgere på livet, er det klart, at beskyttelsen af borgernes liv i den konkrete situation bliver nødt til at blive prioriteret højere end andre rettigheder, der ligger højere i behovspyramide.
Er der mangel på mad, må man naturligvis prioritere dette før sikring af kulturelle rettigheder.
I Liberal Alliance havde vi også gerne set, at udviklingsstrategien i højere grad forholdt sig til risikoen for værdiimperialisme.
I en verden med diffuse konfliktlinjer, nye demokratier under udvikling og en ændret magtbalance vil vi i vores del af verden, og bør vi i vores del af verden, besinde os på, at vi ikke i den gode sags tjeneste kommer til at optræde som vor tids imperialister, altså at vi ved bedst, gør som os, ret ind.
Vores egen selvgodhed bør vige for respekten for den frihed, som ethvert menneske og ethvert samfund burde have til selv at træffe beslutninger vedrørende eget liv og egen udvikling, naturligvis indrammet af respekten for andres tilsvarende frihed.
I Liberal Alliance ønsker vi en friere og rigere verden.
Vi ønsker en udviklingsbistand og en udviklingsstrategi, der bygger på ligeværdige partnerskaber, partnerskaber, hvor vi ikke optræder som moderne imperialister.
Vi skal ikke gøre os til dommere, siger udviklingsministeren ganske rigtigt.
Vedvarende menneskerettighedskrænkelser skal ikke accepteres, siger udviklingsministerens også ganske rigtigt, men hvornår siger vi fra?
Hvad skal der til?
Den slags konkrete håndtag savner jeg fortsat i udviklingsstrategien.
Ikke desto mindre er der mange gode udviklingstakter i udviklingsstrategien.
Den åbner døre, men det interessante bliver selvfølgelig at se, hvordan vi implementerer strategien.
Hvad er det for resultater, vi kan skabe?
Det vil vi følge nøje.
Vi vil gerne bidrage til diskussionerne fra Liberal Alliances side, og det første skridt er måske, at udviklingsministeren koncentrerer sig om at være det, han er, nemlig udviklingsminister, og ikke drager på korstog i den store verden.
I Liberal Alliance støtter vi det fremsatte forslag til vedtagelse, og i virkeligheden synes vi, at vi kunne have nøjedes med det.
Det bruger de rigtige ord, det prioriterer i den rigtige rækkefølge, det er kort, præcist og anvendelsesorienteret, så i betragtning af, hvor mange ord, og alt for mange ord, vi bruger i dette Folketing, skulle vi måske fremover lave strategier, der var lige så kortfattede og præcise som forslaget til vedtagelse, som Liberal Alliance som nævnt støtter.