Jeppe Kofod (S), 2009-12-11:
Man kan jo sige, at udfaldet af dagens debat ikke er overraskende på nogen måde.
Det er selvfølgelig lidt deprimerende for os, der ønsker at komme til bunds i de her sager, der handler om, at vi, når Danmark er krigsførende nation, skal sikre, at man overholder folkeretten og krigens love.
Det er et helt afgørende princip og et princip, der er blevet stærkt betvivlet ved regeringens handlinger i forbindelse med den her fangesag.
Som det er blevet nævnt af mange andre ordførere, handler det også om, at Folketinget selvfølgelig har krav på at få den korrekte information fra ministrene, og her har vi altså set, at det ikke har været tilfældet.
Det burde være noget, der ikke bare bekymrede Folketinget, men hele offentligheden.
Jeg må lige sige, at det er blevet nævnt af talrige regeringsordførere og ministeren selv, at den her sag er blevet belyst på kryds og tværs, og at der er svaret på så mange spørgsmål osv.
Det interessante er jo ikke, hvor mange spørgsmål der er blevet svaret på.
Jo, hvis der er blevet svaret korrekt på spørgsmålene.
Det interessante er ikke, hvor mange samråd der er blevet afholdt.
Jo, hvis der er blevet svaret korrekt i samrådene.
Det interessante er jo, om det, der er kommet frem fra regeringens side, er noget, som er i overensstemmelse med de fakta, der er i denne sag.
Jeg synes, at dette er et eksempel på, at det ønsker man heller ikke her; man frikender sig for ethvert ansvar, og det synes jeg stiller os et meget principielt spørgsmål.
For det sker ikke bare i den her sag, men i en række andre sager.
Det gælder f.eks. med hensyn til Danmarks krigsdeltagelse i Irak og det grundlag, man gik i krig på der, hvor man også fra et stort mindretals side i Folketinget har ønsket at kigge regeringen i kortene med hensyn til, hvilke informationer der var, og hvilket grundlag man gik i krig på.
Så længe den borgerlige regering støttet af Dansk Folkeparti kan opnå 90 mandater i Folketinget, kan den afvise alt – også fakta.
Jo, det, der er i den her sag, er, at eksperter, der er uafhængige af regeringen, ikke har betvivlet, at de 31 personer, man tog til fange i marts 2002 og overlod i amerikansk varetægt, selvfølgelig havde krigsfangestatus, men det anerkendte regeringen ikke at de havde.
Noget andet er så, at regeringen under Anders Fogh Rasmussen lagde sig tæt op ad Bush og det USA, han stod for, da han var præsident.
Det var et USA, hvor man i krigen mod terror, for at bruge terminologien, tilsidesatte forbud mod tortur og tilsidesatte konventioner, som Danmark ellers kæmper for i alle mulige andre sammenhænge.
Der synes jeg bare, at det vidner om, at regeringen, på trods af at der er kommet en ny statsminister, i virkeligheden fastholder den gamle alliance med Bush i den her sag, og det synes jeg er dybt trist.
Justitsministeren siger, at regeringen ikke mener, at man behøver at undersøge yderligere i den her sag.
Regeringen ønsker den her sag begravet dybt, så den bliver glemt.
Men af hensyn til fremtiden og Danmarks krigsdeltagelse i de her dage, måneder og år i Afghanistan – og i fremtiden muligvis andre steder – er det da vigtigt at få klarlagt den her sag.
Jeg synes faktisk, at man tager meget let på et ansvar, og jeg synes også, at man svigter kommende danske operationer ved ikke at komme til bunds i den her sag.
Det notat fra generalauditøren, som flere har nævnt – som man selvfølgelig var bekendt med i Forsvarsministeriet, og som ministeren derfor også burde være bekendt med – hvori man klart advarede om, at USA ikke overholdt krigens love, og at der var risiko for, at fanger blev mishandlet i amerikansk varetægt,
er kommet frem efter – efter – at man har afgivet den her redegørelse tilbage i 2006 til Folketinget.
Det forsvundne notat synes jeg i sig selv vidner om, at der er behov for at komme til bunds i den her sag.
Jeg synes, at det, der er så interessant, er, at hvis regeringen nu havde ret i alle sine påstande om, at man havde overholdt folkeretten og krigens love og der ikke var noget at komme efter, og man informerede Folketinget og offentligheden korrekt osv., hvorfor skulle man så være bange for en undersøgelse? Hvorfor skulle man så være bange for en undersøgelse?
Det, vi også på baggrund af denne debat kan konkludere, er, at regeringen må have fejet noget ind under gulvtæppet, for ellers ville man jo ikke være bange for at lade sig undersøge.
Jeg forventede nok ikke, at det ville blive den store, indholdsrige debat i dag, fordi, som også justitsministeren var inde på, adskillige af de ministre, der har været dybt involveret, forsvarsministeren, udenrigsministeren og statsministeren, ikke er til stede, så jeg synes bare, man kan konkludere, at regeringen tæller til 90 og fornægter sandheden, fornægter fakta og bare kører videre, som om intet er hændt, og at de ting, man har gjort, misinformeret Folketinget og også taget fejl i forhold til fangernes status, bare er noget, man kører hen over og tager let på.
Det synes jeg er ærgerligt.
Jeg havde håbet på, at vi kunne få en god diskussion om det her, at Folketinget kunne samles, og jeg havde håbet på, at vi havde så stærkt et demokrati, at den udøvende magt – regeringen – ikke bare undersøger sig selv, altså at den udøvende magt undersøger den udøvende magt, men også lytter til, hvad den lovgivende magt siger i den her sammenhæng, og at vi, hvad jeg mener er vigtigt for et stærkt demokrati, når der er så store tvivlsspørgsmål, så store kritikpunkter af regeringens gøren og laden, så selvfølgelig undersøger det og får tingene frem i lyset, så alle kan se, hvad der er op og ned.
Jeg synes som sagt, at det desværre er endnu et eksempel på regeringens antidemokratiske tilgang til folkestyret, og at det er noget, som vi alle sammen burde være bekymrede over.
Heldigvis, når der efter næste valg kommer et nyt flertal, er det noget, som vi vil lave om på.