Benedikte Kiær (KF), 2012-05-30:
Som ventet har dagens afslutningsdebat stået i skattens tegn, hvilket er ganske naturligt, efter at regeringen i går præsenterede sit udspil til en skattereform.
Det er en reform, som er blevet slået meget stort op, men jeg må lige i al stilfærdighed nævne, at baggrundstæppet er, at regeringen i sin 8-måneders-levetid har hævet skatter og afgifter med godt 6 mia. kr., og det har for vores kendte LO-familie betydet 3.400 kr. mindre til rådighed om året.
Det er jeg og Det Konservative Folkeparti fuldstændig uenige i.
At være europamester i skattetryk er ikke en medalje, jeg er stolt af, for det betyder mindre råderum til familierne, ligesom det lægger en tung dyne over væksten.
For nogle timer siden undrede statsministeren sig i sin tale over, at Det Konservative Folkeparti ikke bare finder det store smil frem og siger »yes« til regeringens udspil til skattereform.
Jeg vil da gerne indrømme, at vi smilte lidt over udsigten til, at færre skal betale topskat, ligesom udspillet med et højere beskæftigelsesfradrag gør det mere attraktivt at arbejde.
Ja, det er sød musik i konservative ører.
Men vores smil stivnede, da vi blev præsenteret for finansieringen af skattereformen, for der er meget, vi bestemt ikke er glade for.
Når det drejer sig om indtægtsgraduering af børnefamilieydelsen, synes vi, det er absurd, at der er forskel på, om man er gift eller ej.
Vi kan tage to familier; i den ene familie er forældrene gift, og i den anden er de samlevende.
De to familier tjener nøjagtig det samme og ligger over den grænse, som regeringen har sat, i forhold til hvornår der skal skæres i børnechecken.
Så er det da absurd, at der bliver skåret i børnechecken hos den ene familie, mens den familie, der blot er samlevende, ingenting mærker.
I debatten har der været noget usikkerhed om, hvad Det Konservative Folkeparti mener om børnechecken.
Det kan jeg ikke forstå, for hvis der er noget, Det Konservative Folkeparti ikke bryder sig om, så er det, at marginalskatten stiger.
Og det er netop derfor, at vi har foreslået, at børnechecken bør laves om til et skattefradrag i stedet for en kontantydelse, som det er i dag.
Den nye standard, aldersdiskriminationen, har også været debatteret godt, og jeg må sige, at vi ikke har fået nogen særlig gode og klare svar fra regeringspartierne eller for den sags skyld statsministeren.
Vi skal løfte i flok, lød det fra den socialdemokratiske ordfører, men det gælder bare ikke for borgere, der har nået pensionsalderen.
Dem sender regeringen på pension.
Regeringen regner ikke med, at de har noget at bidrage med på arbejdsmarkedet.
Jamen har regeringen ikke opdaget, at vi ikke bare bliver ældre og ældre, men også holder længere og længere?
Vi er sundere, og ja, min egen far slap først arbejdsmarkedet, da han blev 78 år.
Og der er rigtig mange, som, trods de har nået pensionsalderen, stadig er friske, og som faktisk gerne vil deltage fuldt ud på arbejdsmarkedet eller fortsat drive deres egen virksomhed.
Men hvorfor skal de ikke have glæde af den højere topskattegrænse?
Hvorfor skal de opleve, at de kommer til at betale en højere skat?
Det har vi ikke fået et klart svar på.
Men det er nok, fordi det er svært at forsvare diskrimination.
Derudover undrer det mig meget, at regeringspartierne i dagens debat ikke er mere bekymrede over grænsehandelen.
De er faktisk så ubekymrede, at skatteudspillet lægger op til, at afgifterne kan stige, og det endda på et tidspunkt, hvor det er kommet frem, at hver fjerde øl, som drikkes i Danmark, er hentet syd for grænsen.
Grænsehandelen har et langt større omfang, end man egentlig har regnet med.
De seneste afgiftsstigninger vil virkelig kunne mærkes på den øgede grænsehandel, for det at handle syd for grænsen er ikke kun et fænomen, man kender i Sønderjylland; det er noget, der er ganske udbredt over hele landet.
I regeringens udspil står der også, at forslaget vil påvirke arbejdsudbuddet negativt, så det er en rigtig dårlig idé, hvis man gerne vil have noget mere vækst.
Det er blot nogle at de få finansieringselementer, som vi kalder for tidsler, og som vi mener der skal luges godt ud i. Vi går til skatteforhandlingerne med åbent sind, men jeg lægger ikke skjul på, at vores ambitioner er større end dem, som regeringen har fremlagt i sit udspil.
For os Konservative er det helt afgørende, at det samlede skattetryk bliver sænket.
Vi kvitterer da for, at regeringen har taget hul på skattelettelser, men vi mener ikke, de er ambitiøse nok.
Vi er enige i, at skatten på arbejde skal sænkes, men der er altså også brug for, at marginalskatten bliver lavere for alle.
Og der er brug for, at selskabsskatten bliver sat ned, for vi ved, at landene omkring os, dem, vi konkurrerer med, er i fuld gang med at sænke selskabsskatten.
Alt det vil være med til at bane vejen for øget vækst, så der kan blive skabt nogle flere arbejdspladser, og det betyder mere tryghed for den enkelte familie.