runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Sass Larsen (S), 2015-01-29:
Jeg er helt enig i, at det her er rimelig kompliceret, og at det også er helt rimeligt, at man kan debattere, hvor kompliceret det er.
Det har jeg ingen problemer med.
Jeg diskuterede med Enhedslisten, hvorvidt man havde en demokratisk proces eller ej, og det mente jeg faktisk man havde.
Til spørgsmålet om eksperter, og nu er det her målrettet folk, der sidder med kompliceret finansiel lovgivning, må jeg sige, at hvis selv de måtte være i tvivl, findes der både en høringsfase og alle mulige andre opklaringsfaser, hvor Folketinget kan behandle tingene, og hvor vi kan få stillet spørgsmål, sådan at vi kan få afklaret, om der eventuelt er forhold i og omkring lovgivningen, som der måtte være uklarhed omkring.
Det gør vi meget, meget gerne og bidrager meget, meget gerne konstruktiv til.
Nu tør jeg ikke at lave en nøjagtig opgørelse over, hvor meget dyrere det bliver.
Men som jeg prøvede at sige før, så er vi i meget, meget høj grad på det her område, som vi er det på en lang række områder, f.eks. pengeinstitutter og lignende, gået ned i detaljen og har været meget, meget vidt omkring, og det har en grund.
Det er derfor, vi garderer os med at lave en forholdsvis nøjagtig lovgivning på en lang række områder.
Hvis vi bare overlod det til markedet, hvilket vi har prøvet nogle gange, ja, så går det jo nogle gange galt, og når det går galt for markedet, går det ikke kun galt for markedet, så går det også galt for den øvrige befolkning, også dem, som ikke lige er impliceret i forhold til markedet.
Det er det, vi gerne vil undgå.
Så det er derfor, at vi laver en meget, meget omhyggelig lovgivning – og ja, det har sine konsekvenser i, at det er tungt at administrere, og at det også er fordyrende.
Men hvor meget mere fordyrende det er, i forhold til hvad vi ellers kunne komme ud for,
kan man jo så diskutere.
Frank Aaen (EL), 2015-01-29:
Jeg synes bare, at ministeren undervurderer de ting i processen, vi har prøvet at pege på her.
Der bliver henvist til en demokratisk proces, men for en del af direktivets vedkommende har det i hvert fald ikke været sådan, ikke engang i Europaudvalget.
Jeg tror, at næsten alle, der har lidt kendskab til og har arbejdet i Europaudvalget, ved, at det ikke er nogen tilfredsstillende demokratisk proces.
Det kan godt være, at det formelt er i orden, men langt, langt de fleste ting kommer jo først i Europaudvalget, når de i virkeligheden er afgjort nede i EU.
Så kommer ministeren og beder om et mandat.
Der kan så komme enkelte spørgsmål, men alle ved jo, at på det tidspunkt er mandatet sådan set bundet – der er altså tale om ført hånd; der kan ikke komme nogen ændringsforslag.
Regeringen beder bare om at få lov til at sige ja til det, de har sagt ja til, og det får de så lov til, fordi der er et massivt flertal i Europaudvalget, der støtter EU.
Det her har ikke noget at gøre med, som ministeren antydede, om vi er for eller imod EU.
Det er i virkeligheden en problemstilling, der bør interessere hele Folketingssalen, uanset holdningen til EU, altså om den demokratiske proces i forbindelse med de ting, der vedtages i EU, og som i højere eller mindre grad har umiddelbart direkte lovgivningsmæssig virkning i Danmark, er tilfredsstillende.
Og jeg tror, de fleste, der bare har haft lidt kendskab til det, ved, at det ikke er tilfredsstillende.
Det var jo derfor, jeg kom med det forslag, at alle vigtige sager skal startes med et beslutningsforslag her i Folketingssalen, hvor vi får en debat, før regeringen tager ned og i praksis vedtager, hvad det er, vi skal være med til, i EU.
Det er ikke nok at komme med en ansøgning om et mandat, når tingene i realiteten er afgjort.
Det er da en reel diskussion.
Så er der det, jeg har spurgt til et par gange, men som ministeren ikke har haft meget lyst til at svare på, og det drejer sig om, at argumentet for, at man flytter tilsynsopgaver fra Danmark til EU, er, at det er en følge af direktiverne – punktum.
Men hvornår vedtog vi i Folketinget reelt, at sådan skulle vi ændre tilsynssystemet med pensionskasser i Danmark?
Og det er jo ikke kun i forhold til pensionskasserne, som har så stor betydning for os alle sammen, det er den samme debat, vi har om realkreditten, hvor det i høj grad er EU, der bestemmer, hvordan den danske realkredit skal se ud, og hvor vi hele tiden har et slagsmål med EU om, at vi ønsker at bevare den realkredit, som vi har, fordi den både er mere effektiv og på mange måder bedre, end hvad man ser i resten af Europa.
Alligevel bliver den i høj grad reguleret ud fra EU-bestemmelser.
Og det ville være meget fint, hvis man i den forbindelse kunne få at vide, præcis hvornår det blev vedtaget, at vi støtter, at tilsynet med danske pensionsselskaber flyttes fra Danmark til EU.
Og så vil det være fint, hvis ministeren på et tidspunkt vil forholde sig til det mere principielle i forhold til den måde, vi fører EU-politik på, ud fra et demokratisk synspunkt – ikke ud fra, om man er for eller imod – og om den er tilfredsstillende.
Joachim B. Olsen (LA), 2015-01-29:
Men der er slet ikke nogen tvivl om, at regeringen gør det.
Det her er ikke nogen kritik af regeringen for, hvorvidt myndighederne står til rådighed, for det gør de.
De står til rådighed for folketingsmedlemmer og for parter og interessenter ude i samfundet som f.eks. forsikringsselskaber.
Ingen tvivl om det.
Men vi taler stadig væk om lovgivning, som er ekstremt kompleks, og kompleksitet har omkostninger.
Når lovgivningen bliver ekstremt kompleks, bliver der nemmere lavet fejl, utilsigtede fejl, og der skal bruges mange timer på at sørge for, at man overholder lovgivningen.
Det har omkostninger derude, og det har også nogle demokratiske implikationer, altså det har simpelt hen demokratiske implikationer, når lovgivning bliver ekstremt kompleks.
Det har store omkostninger.
Det synes jeg bare man bør forholde sig til.
Det er et reelt problem i forbindelse med al lovgivning, og her taler vi om en lovgivning, hvor der, selv om den er møntet på en specifik sektor og det også er i orden, at der er en høj grad af kompleksitet, er tale om en ekstremt høj grad af kompleksitet.
Derfor er der også store omkostninger for samfundet og for borgerne.
Frank Aaen (EL), 2015-01-29:
Det kunne måske være meget godt at få en meget konkret diskussion om det i forhold til én vigtig sag, herunder ikke bare at beskrive procedurerne, men også at beskrive den konkrete debat, der har været om de to direktiver, vi i virkeligheden taler om i dag.
Henrik Sass Larsen (S), 2015-01-29:
Vi skal gerne prøve at afdække, hvilken debat der har været.
Debatten er jo noget, som også ordføreren selv kan levere, så derfor gælder det også om at være på dupperne, når den her type debat foregår.
Men det er, som om der er blevet rejst en stemning om, at vi har mistet et eller andet i den her forbindelse.
Jeg kan kun se, at Danmark entydigt får store fordele ud af det.
Der er selvfølgelig den omkostning, som også hr. Joachim B. Olsen nævnte, at nogle fra branchen og andre vil mene, at det er et problem, at man får nogle øgede administrative omkostninger, men det er, som jeg også var inde på før, jo med hensyn til at opfylde det formål, at hele den finansielle sektor, hele den finansielle branche bliver underlagt et mere nøje og skærpet tilsyn, og det synes jeg egentlig kun er rigtig godt formål.
Så jeg kan egentlig ikke se, at vi har mistet noget i forbindelse med det her forslag, men kun at vi har fået noget.
Og igen er det et tegn på, at hvis vi har de samme vilkår som alle de andre EU-lande og dermed kan konkurrere på lige grundlag, jo billigere bliver det og jo gladere kan vi være som forsikringskunder og som opsparere, når det handler om pension.
Per Clausen (EL), 2015-01-29:
Fælles løsninger er ofte de bedste.
Derfor er det rigtig positivt, at der er kommet langt mere fokus på deleøkonomi i de seneste år, og det er for at sætte yderligere skub i den udvikling, at Enhedslisten har taget initiativ til en forespørgselsdebat i Folketinget i dag.
Også open source, hvor man går sammen om at udvikle og designe produkter, er eksempler på deleøkonomi.
En tredje mulighed er, at kommunerne deler sine biler med byens borgere på de tidspunkter, hvor de ikke har brug for dem.
I forbindelse med finanslovsaftalen for 2015 fik vi afsat 40 mio. kr. målrettet udbredelse af cirkulær økonomi og deleøkonomi, og dermed er der så også behov for at se på lovgivning og regler.
Vi skal sikre de rette betingelser for udvikling af deleøkonomi på en måde, der både gavner miljøet og ikke undergraver løn- og arbejdsvilkår.
I dagens debat i Folketinget håber vi derfor på at få bred støtte til ønsket om at udvikle deleøkonomien, så vi hurtigt kan få afdækket, hvordan vi får skabt de rette rammer for fremtidens udvikling af deleøkonomien og kommer i gang med også at få skabt disse rammer i praksis.
Henrik Sass Larsen (S), 2015-01-29:
Det vil måske blive for vidtgående med en debat om den demokratiske arkitektur i og omkring EU-samarbejdet generelt – men alligevel.
Det her skal jo ikke stå uimodsagt.
Det er ikke sådan, at man – sådan som ordføreren siger – hver eneste gang bare møder op og så beder om et mandat til at få gennemført det, som i forvejen er vedtaget.
Det er jo noget propaganda, som hører hjemme i sådan en eller anden af de der folkeafstemningsdebatter.
Som ordføreren udmærket godt ved, møder vi jo meget ofte op og beder om tidlige forhandlingsmandater til at varetage Danmarks interesser; vi beder om, hvilket mandat vi skal stå på, når vi skal forhandle med de øvrige lande.
Og nogle gange kan der blive fremsat forslag, som vi synes er mægtig gode og er rigtig glade for, og andre gange kan der komme noget, som vi synes er mindre godt.
Men når vi så skal ind i fællesskabet og have det til at fungere – og det har vi jo valgt som EU-positive partier – må vi jo følge vores forhandlingsmandat og gå ind og søge at få det bedst mulige resultat ud af det.
Det sker jo mange gange og ofte til stor, stor tilfredsstillelse for os, og andre gange får vi et resultat, som vi er mindre glade for.
Sådan er det at indgå i et fællesskab, og det er jo nu engang sådan, vi har valgt at gå til det.
Som jeg har lovet, vil jeg selvfølgelig også gerne gå tilbage og kigge på, hvilke behandlinger der præcis har været i forbindelse med de forskellige EU-direktiver.
Jeg beklager at måtte meddele, at det var, noget før jeg blev minister – jeg tror endda før den her regering kom til – at man behandlede en lang række af de her forslag.
Så lang tid har det været undervejs.
Men jeg skal meget gerne redegøre – også meget grundigt – for det.
Nikolaj Villumsen (EL), 2015-02-03:
Men vi ved jo alle sammen, at det reelt tog ret lang tid, før de danske kampfly kom i aktion.
Til gengæld så vi, at den dag, hvor et flertal herinde trykkede på den grønne knap og sendte dem af sted, kom der en rapport fra FN om grove krigsforbrydelser begået af den irakiske regeringshær.
Siden da har vi set lignende rapporter fra bl.a. Amnesty International.
Kan vi være sikre på, at vi ikke kommer til at bidrage til civile tab, som dermed styrker de ekstreme kræfter, som vi jo desværre så at VKO var ansvarlig for at gøre i 00'erne?
Zenia Stampe (RV), 2015-02-03:
Nu er der selvfølgelig indimellem begrænsninger på, hvor lang tid man kan tænke sig om, når man er vidne til massedrab, og det var jo baggrunden for vores indgriben i Irak.
Det var massedrab og truende folkemord.
Vi gjorde det med åbne øjne, og vi gjorde det også, vel vidende at Irak endnu ikke havde fået den her brede inkluderende regering og de endnu ikke havde vist de resultater, som vi ønsker at de skal vise.
Men jeg synes, det var en akut situation.
Vi blev nødt til at gøre det, for det var en anden situation end i Irak for 10 år siden, fordi der som sagt var massedrab i spil osv.
Men grunden til, at jeg også bakkede indsatsen op, var, at den var bred, og at den jo også havde det perspektiv, som hr. Nikolaj Villumsen peger på, altså det civile perspektiv, det, der handler om at få en bred inkluderende regering; det, der handler om at sige til Irak: Vi hjælper, men vi gør det under nogle bestemte forudsætninger.
Det er rigtigt, at omstændighederne jo ikke har været lykkelige på nogen måde, eller at forudsætningerne ikke har været, som vi ønskede det, men på trods af det synes vi, at det var det rigtige i den meget akutte situation at gribe ind, og det har måske også gjort, at vi har fået bedre taletid og mere gennemslagskraft i forhold til den kamp, som også optager hr. Nikolaj Villumsen, nemlig at skabe en bredere og mere inkluderende regering i Irak, som behandler sine forskellige befolkningsgrupper ordentligt.
Mette Bock (LA), 2015-02-03:
Tak til udenrigsministeren for en udmærket redegørelse, som jo i detaljer gennemgår det danske engagement i det forløbne år.
Et af de allerførste møder, jeg var til efter valget i 2011, var i Udenrigsministeriet hos den daværende udenrigsminister, Villy Søvndal.
Dengang opfordrede jeg udenrigsministeren til at udarbejde en udenrigspolitisk og sikkerhedspolitisk strategi, fordi jeg syntes, at der var så mange ting, der forandrede sig i verden, og uden en strategi bliver kursen nemt slingrende.
Den samme opfordring gav jeg den efterfølgende udenrigsminister, som sidder hernede i salen, han kommer fra SF, og jeg har også over for den nuværende udenrigsminister påpeget, at det altså er på tide, at vi i Danmark får fastlagt en udenrigspolitisk strategi.
Et af de gennemgående temaer i den redegørelse, vi er blevet præsenteret for, var påpegningen af de mange problemer, en påpegning af den danske bredspektrede tilgang, ja, en påpegning af, at Danmark er her og der og alle vegne, hvor der er vigtige sager at slås for, og det er der jo rigtig mange steder.
Spørgsmålet er, om vi er ved at bevæge os fra en aktivistisk sikkerhedspolitik over en aktiv sikkerheds- og udenrigspolitik til en ufokuseret sikkerheds- og udenrigspolitik.
Det vil ikke være klogt, når man er et lille land i en stor verden.
Liberal Alliances tilgang til udenrigspolitikken er, at vi altid skal have et beskyttelseskriterium klargjort.
Vi skal i Danmark og i den danske udenrigs- og sikkerhedspolitik først og fremmest beskytte danske interesser.
Vi ønsker i Liberal Alliance, at den danske regering, uanset farve, skal gøre det tydeligere, hvad de strategiske pejlepunkter skal være i de kommende år, og vi ønsker også på den baggrund at være med til at gøre Danmark dagsordensættende for, hvilke reformer vi ønsker gennemført i NATO, FN, OSCE, EU og andre steder, hvor vi er.
Vi ønsker også, at den danske regering i lyset af en klar udenrigs- og sikkerhedspolitisk strategi tør udfordre den aktuelle arbejdsdeling imellem de internationale aktører og vores alliancepartnere.
Verden ændrer sig, og derfor må de internationale organisationer og arbejdsdelingen imellem dem også ændre sig.
Det kan ikke ske på en overbevisende måde, før vi har drøftet og fastlagt en strategi.
Derfor vil vi fra Liberal Alliances side nu for fjerde år i træk opfordre til strategiske drøftelser, så vi ikke kommer til at slingre eller hoppe fra sten til sten i en urolig og usikker verden, hvor truslernes karakter er i et uhyggeligt opbrud. Det liberale demokrati, der bygger på frie forfatninger, parlamentarisme, frihandel, retsstat og en tredeling af magten, er ingenlunde en selvfølge.
Også de gamle liberale demokratier udfordres i disse år.
Uden en tydelig og kendt strategi, der gør det muligt at prioritere forståeligt med afsæt i danske sikkerhedspolitiske og udenrigspolitiske interesser, kan vi ikke handle med sikker hånd, hverken i de akutte situationer eller på den lange bane.
Jeg skal derfor igen på Liberal Alliances vegne opfordre regeringen til at udarbejde en strategi, vel vidende at det måske næppe kan nås inden et forhåbentlig snarligt regeringsskifte.
Nikolaj Villumsen (EL), 2015-02-03:
Tak for det.
Jeg er jo meget enig i, at der ikke er nogen tvivl om, at den krig, som den tidligere regering med støtte fra Dansk Folkeparti lavede i Irak, har været med til at bane vejen for det kaos, vi ser ISIL boltre sig i i dag både i Irak og desværre også i Syrien.
Så på den måde er jeg meget enig med den radikale ordfører, men jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre fra fru Zenia Stampe, om man i lyset af de store problemer, som der tydeligvis er med grove krigsforbrydelser fra den irakiske hær og tilknyttede shiamilitser i forhold til situationen i Irak lige nu, reelt mener, at man gennemtænkte den beslutning om at sende danske F16-fly ned og hjælpe netop den hær, som er under anklage for grove krigsforbrydelser.
Zenia Stampe (RV), 2015-02-03:
Det er jo absolut en risiko.
Nu udgør vores kampfly kun en meget lille del af en meget større koalition, så det, at de ikke med det samme kom derned, kan selvfølgelig ærgre vores forfængelighed, men det gør nok ikke den store forskel.
Men det, som beslutningen til gengæld betød, var jo, at vi har været anset som en vigtig part i løsningen af den her konflikt, og vores udenrigsminister og forsvarsminister har jo begge to deltaget meget aktivt i alle de andre indsatser, som jeg synes er mindst lige så væsentlige, hvis ikke endnu mere væsentlige end kampflydelen.
Jeg vil sige, at jeg synes, at det var vigtigt med en militær intervention, men om vores kampfly har gjort den store forskel, selv om vi har dygtige piloter osv., kan man jo godt tvivle på, fordi der er så rigtig, rigtig mange andre kampfly også.
Men jeg tror, at de har været utrolig vigtige for at give os adgangsbilletten til at tage nogle af de andre dagsordener frem, som jeg tror at Enhedslisten også mener har været helt afgørende.
Søren Pind (V), 2015-02-03:
At en selvstændig europaministerpost så ikke var den rigtige måde at gøre det på, ja, det er en anden sag.
Men tanken om at satse på større indflydelse var rigtig.
Derfor er det også ærgerligt, at regeringen ikke virker til at have indfriet egne forventninger.
Ser vi i dag kritisk på regeringens europapolitik, har jeg svært ved at se det selvstændige aftryk på politikken i Rådet og Det Europæiske Råd.
Regeringen virker ikke til at trække i en selvstændig retning, men ser sig selv som konsensusmager og lader derfor sin politik følge den laveste fællesnævner.
Dette er måske tydeligst i forhold til Ukrainekrisen, hvor udenrigsministeren i spørgsmålet om sanktioner over for Rusland har tilkendegivet i Europaudvalget, at den danske politik er at lægge sig i midtersporet frem for at forsøge at præge politikken aktivt.
Ligeledes ser vi i forbindelse med udarbejdelsen af Kommissionens nye arbejdsprogram, at regeringen ikke har søgt at påvirke processen.
Regeringen har derfor heller ikke forholdt sig aktivt til spørgsmålet om, hvorvidt enkelte lovforslag helt skal droppes, som Kommissionen ganske usædvanligt har foreslået det.
Der er ellers bred opbakning i Folketinget til at arbejde for at få trukket forslaget om kvindekvoter ud af arbejdsprogrammet, for blot at nævne et enkelt forslag.
Når nu regeringen i al væsentlighed overlader europapolitikken til embedsmændene, havde Venstre gerne set en langt større indsats for at få placeret flere dygtige danske embedsmænd i de europæiske institutioner.
Antallet er i dag faldende, og stort set ingen danske består concoursprøven, der giver adgang til ansættelse i eksempelvis Kommissionen.
Den føromtalte europaminister nedsatte i sin tid på opfordring fra Venstre en taskforce, der skulle gøre noget ved problemet.
Taskforcens anbefalinger ligger i dag trygt i en skuffe, og vi ser, at antallet af danske embedsmænd fortsætter med at falde, i takt med at stadig flere danske i Bruxelles pensioneres.
Senest har vi med oprettelsen af den nye Kommission set, at antallet af danske placeret i de enkelte kommissærers kabinetter er faldet.
Til det er der blot at sige, at det undrer mig, at regeringen ikke tager problemstillingen mere alvorligt, men blot ser passivt til.
Jeg har i min tale fokuseret meget på den politik, regeringen fører i Bruxelles.
Lad mig derfor slutte af med at kvittere for den førte europapolitik herhjemme, hvor regeringen senest har indgået en bred aftale om at omdanne det danske retsforbehold til en tilvalgsmodel.
Det er glædeligt, at regeringen har valgt at tage et opgør med retsforbeholdet, der i dag tilgodeser de kriminelle og skaber en række vanskeligheder for vores erhvervsliv.
Venstre bakker selvsagt helt op om en ny tilvalgsmodel og ser frem til en saglig og kvalificeret debat frem mod en folkeafstemning, der senest skal finde sted i første kvartal af 2016.
Tak for ordet.
Martin Lidegaard (RV), 2015-02-03:
På nuværende tidspunkt er jeg stærkt optaget af at supplere den øgede sanktionspolitik over for Rusland med en endnu større og massiv støtte til Ukraine.
For et stærkt Ukraine, hvor man gennemfører de reformer, der er brug for, og hvor de 50 millioner af befolkningen, der ikke bor i det østlige Ukraine, kommer til at få en bedre stat med en bedre økonomi, vil være, tror jeg, den bedste vaccination imod Ruslands ekspansion.
Jeg har fokus på frie medier, uafhængige medier, der også er russisktalende, og så har jeg fokus på en energisektor, der gør sig uafhængig af russiske forsyninger.
Martin Lidegaard (RV), 2015-02-03:
Jeg vil, og sådan tror jeg at jeg har udtrykt det hele vejen igennem, nok betegne den danske regerings politik som en aktiv midterposition.
Og med det mener jeg, at vi faktisk som mål nummer et har, at vi kan holde sammen på EU, men helst i en retning, som indebærer, at man reagerer på det, der foregår derovre, altså at Ruslands aggression har en konsekvens i den europæiske politik.
Og her gør vi meget for at holde sammen på på den ene side Tyskland, vores store nabo og allierede, og på den anden side de tre baltiske lande, som nok er dem, der er mest angste i den nuværende situation.
Der har vi jo faktisk en vigtig rolle i at holde sammen på EU.
Så sent som ved det sidste rådsmøde tør jeg godt sige at vi spillede en rolle.
Vil det så få Rusland til at besinde sig?
Det er jo utrolig svært at svare på, men jeg kan i hvert fald sige så meget, at jeg er meget overbevist om, at de sanktioner, vi har indført, har haft en effekt, ikke så stor en effekt, som jeg kunne have ønsket – det er jo også ligesom indlysende tydeligt – men en stor effekt i den forstand, at hvis ikke de havde været der, er jeg sikker på, at vi havde set Rusland langt dybere inde i Ukraine på et langt tidligere tidspunkt.
Og derfor mener jeg ikke, der er noget alternativ til at fortsætte den nuværende sanktionspolitik, så længe Rusland fortsætter.
Søren Pind (V), 2015-02-03:
Når nu udenrigsministeren bemærker, at regeringen ikke har ændret holdning om Ukraine, så kan man jo sige, at det også er, fordi udenrigsministeren selv har brugt pudsige ord.
Altså, han har til at starte med betegnet det sådan, at regeringens linje i forhold til de øvrige EU-lande var at holde en midterposition.
Senere blev det en meget aktivistisk position.
Det kan godt være, det alt sammen er udtryk for det samme.
Men lad det ligge, for mit egentlige spørgsmål er: Tror udenrigsministeren, at den kurs, der lige nu lægges, vil føre til, at Krim føres tilbage til Ukraine?
Og tror udenrigsministeren, at den kurs, der føres nu, vil føre til, at de russiske indblandinger i Ukraine – ud over Krim – vil ophøre?
Søren Pind (V), 2015-02-03:
Man kan jo sige, at EU's linje sådan set også har fået en hjælpende hånd i kraft af de meget faldende oliepriser, som jo er med til, at der er lagt et kolossalt pres på Rusland.
Men selv det er angiveligt ikke nok.
Har udenrigsministeren nogle bud på, hvad man yderligere vil kunne foretage sig nu, hvis det, man foretager sig, fortsat hverken har virkning i forhold til Krim eller i forhold til den russiske indblanding i det øvrige Ukraine?