Line Barfod (EL), 2007-10-04:
Det var skønt for rigtig mange af os at være på slotspladsen i tirsdags og se og høre de titusindvis af mennesker, der tager personligt ansvar for at sige ja til velfærd, sige ja til flere hænder og mere i løn, sige ja til et samfund med uddannelse for alle - et samfund, hvor undervisningen er med lærere og ikke udenlærere - sige ja til et samfund, hvor det afgørende er omsorg og faglig stolthed, frem for et samfund, hvor kun det, der kan måles og vejes, tæller med.
Ønsker vi et samfund, hvor velfærd er for alle, og hvor ens pengepung ikke har betydning for, om ens børn får en god uddannelse, og om man kan få sundhedsbehandling, når man har behov for det?
Eller ønsker vi et samfund, hvor de, der har penge og forsikringer, kan købe sig til bedre ydelser?
Regeringen har truffet et klart valg.
Regeringen er i fuld gang med at udhule den fælles velfærd og give los for, at man kan tjene penge på alle dele af velfærden.
Men et migsamfund er bestemt ikke noget folkekrav, tværtimod er der voldsomme protester.
Det er fuldstændig uforståeligt for de fleste, at man f.eks. i København skal skære ned på hjælpen til handicappede og socialt udsatte, samtidig med at der er 1,6 mia. kr. i kommunekassen.
Det er uforståeligt, at man i masser af kommuner har måttet skære på børne- og ældreområdet og hæve skatterne, samtidig med at staten har 60 mia. kr. i overskud og giver 10 mia. kr. i skattelettelser til de rigeste.
Men Thor Pedersen har igen og igen truet med at straffe kommunerne, hvis de ikke gør som han siger.
Nogle kommuner har heldigvis valgt at alliere sig med deres borgere og deres ansatte og tror på, at hvis vi er mange nok, der protesterer højt nok, tør regeringen ikke straffe kommunerne kort tid før et folketingsvalg.
Desværre valgte Socialdemokraterne, De Radikale og SF i København at bøje sig for finansministerens trusler.
Men det værste er ikke, at der skæres ned rundtomkring, for det kan vi genoprette, når vi får et nyt flertal, selv om det er hårdt at se på, imens det sker, og selv om det går ud over rigtig mange mennesker - og ofte dem, der har allersværest ved at råbe op.
Det værste er ikke engang, at demokratiet indskrænkes, og at alt skal styres centralt, nej, det værste er den ensretning, der finder sted.
Når der hele tiden trues med fyringer, og når kun det, der kan måles og vejes, er vigtigt, så fjernes alt det besværlige og umiddelbart unødvendige: at holde en ældre i hånden, at stå helt stille med et barn og se på en mariehøne, at spise en helt friskfanget fisk, at sidde i rundkreds og diskutere et problem, indtil alle er kommet med deres bidrag til en løsning og alle er med på, hvad der bør gøres.
Kærlighed, omsorg, menneskelig anstændighed og demokrati kan ikke måles og vejes.
Vi ønsker et helt andet samfund end statsministeren.
Nej, vi mener, at demokrati skal være noget, alle deltager i, med reel selvbestemmelse i hverdagen både for elever og lærere og forældre og hjemmehjælpere.
Regeringen og deres venner i andre lande har igennem mange år satset på, at markedet ville løse alle problemer.
Hvis bare markedskræfterne blev sluppet løs, ville alt blive godt.
Men det er tydeligt for rigtig mange i dag, at markedskræfterne øger problemerne.
Når man privatiserer energiforsyningen, er elselskaberne optaget af, hvordan de kan tjene mest muligt, så de satser på kul, olie og atomkraft, samtidig med at de gør, hvad de kan for at forhindre udviklingen af vedvarende energi, som vi så det herhjemme med DONG, der forsøgte at forhindre en række kommuner i at omstille til vedvarende energi.
Statsministerens nye udspil til at skabe arbejdskraft fulgte desværre regeringens hidtidige linje, nemlig at det er de arbejdsløse, der er skyld i, at de er arbejdsløse, og derfor skal de tilrettes.
Vi mener i stedet, at det vigtigste er at få skabt et arbejdsmarked, man kan være på, selv om man ikke kan yde 120 pct., men kun 80 pct. eller måske 50 pct. Udviklingen i de sidste mange år har gået på, at økonomisk vækst var det største og vigtigste mål, men man har glemt, at mennesker ikke er robotter og jordkloden ikke en maskine.
Vi er i dag i den absurde situation, at rigtig mange mennesker har, hvad de skal bruge, og ofte ikke kan finde på en gave til deres familie og venner, fordi de også har, hvad de skal bruge.
Samtidig er der familier, der ikke har råd til at købe vinterstøvler til deres børn eller bare en julekalender og et kalenderlys i december.
Samtidig med at mange bliver nedslidte og ødelagte af at skulle løbe alt for stærkt på deres arbejde, bliver andre ødelagte af at være sat uden for og ikke måtte lave noget.
Samtidig med at der investeres milliarder i krige og nye våben,
dør folk af mangel på medicin og rent vand.
Samtidig med at der bliver produceret mad nok til, at alle ville kunne spise sig mætte, dør folk af sult i andre dele af verden.
Tænk, hvis vi en dag her i Folketinget kan få et flertal, der satser på vækst i kærlighed og omsorg frem for vækst i antallet af fladskærme og firhjulstrækkere.
Det ville også være en stor fordel for miljøet og klimaet.
I Enhedslisten vil vi i de kommende år arbejde for vækst i kærlighed og omsorg, vi vil arbejde for velfærd for alle og for at afskaffe fattigdommen.
Vi ønsker 100.000 flere offentligt ansatte med en ordentlig løn - »flere hænder, mere i løn«, som råbet har lydt igen og igen og senest i tirsdags.
Vi vil afskaffe minuttyranniet og i stedet give ansatte og brugere frihed til selv at tilrettelægge arbejdet, så det passer til menneskers behov i stedet for til systemets og markedets behov.
Vi ønsker hundrede procent vedvarende energi og hundrede procent økologi.
Vi ønsker at stoppe krigen i Irak og Afghanistan.
Vi kræver selvfølgelig en folkeafstemning om EU-traktaten, så demokrati bliver noget, man kan deltage i, og vi ønsker global retfærdighed.
Kort sagt ønsker vi en helt anden verden og et helt andet samfund.
Vi ønsker, at kærlighed, omsorg, respekt og solidaritet bliver de bærende værdier i samfundet frem for mistro og kontrol.