runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mogens Jensen (S), 2009-01-21:
Nu har vi jo under det forrige spørgsmål oplevet, hvordan regeringen har ødelagt en god egnsteaterordning, som betyder, at det nu er kommunerne, der har ansvaret for, at egnsteatrene reelt set kan overleve og har en god økonomi.
Her er vi nu ved et museum, som er ministerens direkte ansvarsområde, hvor ministeren har det direkte ansvar for den totale finansiering, og her er der altså en medarbejder på Nationalmuseet, en overinspektør, der nok må vide, hvordan virkeligheden ser ud, som klart tilkendegiver, at nu er smertegrænsen nået på Nationalmuseet.
Kan ministeren bare sådan helt nonchelant være det overhørig?
Det er vores fineste, vores fornemste, vores fremmeste museum, og vi har en minister, som har sagt, at for hende er kulturarven - bevarelsen og formidlingen af vores kulturarv - noget af det vigtigste, et kerneområde.
Så ser vi sådan et klart nødråb fra Nationalmuseet, der siger, at de mangler ressourcer, og at der er blevet skåret år efter år - det er der jo, man har jo gennemført effektiviseringsbesparelser år efter år på Nationalmuseet der har betydet, at man har skåret 70 årsværk væk, siden den her regering kom til.
Gør det slet ikke noget indtryk på ministeren?
Carina Christensen (KF), 2009-01-21:
Når det handler om Nationalmuseet, er fakta, at bevillingerne ligger på og siden 2001 har ligget på omkring 200 mio. kr. årligt i dagens prisniveau.
Og siden 2003 har antallet af årsværk også været ganske stabilt på Nationalmuseet.
Det er rigtigt, at der kom en ændring i medarbejderantallet, da man oprettede Kunststyrelsen.
Jeg mener, man flyttede nogle opgaver fra Nationalmuseet ind i selve Kunststyrelsen, og det betød altså en ændring i antallet af årsværk.
Men jeg vil bare sige, at det billede, der bliver tegnet i den artikel, ikke er et billede, jeg kan genkende.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-01-21:
Tak for det.
Hele den her seance har været meget interessant at følge i pressen.
For den konservative kulturminister ville fra starten skære i budgettet, altså skære i procenterne, men det ville ministerens venner fra Venstre ikke.
Så der skete jo så det, at man først satte det ned fra 50 til 38 pct., og så blev det sat op til 40 pct. igen.
Og så vil de her Venstreordførere jo sige: Se, nu har de fået tilført 2 pct.
Der vil jeg godt gøre opmærksom på, at man ikke har fået tilført 2 pct.
Man har fået taget 10 pct. i forhold til de 50.
Hvad er egentlig grunden til, at det er 40 pct.?
Er det uenigheden?
Er det, som om man vil sige, at nu har man virkelig givet egnsteatrene noget?
Eller hvorfor lige 40 pct.?
Helge Sander (V), 2009-01-21:
Jeg kan godt høre, at hr. Rasmus Prehn forsøger at lokke mig til at bryde loven og intentionerne bag loven, men det skal nu ikke lykkes, for jeg agter at følge de intentioner, som bl.a. vi to var med til at behandle, da vi vedtog loven, og den ånd, hvormed den nu er blevet ført ud i livet og for øvrigt, synes jeg, fungerer ganske, ganske godt.
Med hensyn til det faglige miljø er det klart, at det selvfølgelig skal være i orden, og derfor fik vi jo for nogle år siden en prøve på, at det ikke er helt så enkelt, da man så fik den mere tekniske medicouddannelse, hvor man jo skønnede, at det ikke var tilfældet, og man fik så samarbejdet med Aarhus Universitet.
Der vil jeg for øvrigt sige, at jeg ikke har fået evalueringen af det samarbejde endnu, så det skulle man måske også lige vente på, inden man tog, kan man sige, den helt store drøftelse af mulighederne for at få en mere klassisk lægeuddannelse i Aalborg.
Rasmus Prehn (S), 2009-01-21:
Når jeg har stillet spørgsmålet her anden gang i en lidt anden forklædning, hænger det sammen med, at jeg simpelt hen synes, at det er så vigtigt et problem at få løst.
Nu kan jeg forstå på ministeren, at han mener, at der simpelt hen er initiativer, som vil løse det på sigt.
Men vi har som sagt beregninger, der viser, at vi netop i Nordjylland vil fortsætte med at have problemet, for det er tilsyneladende rigtig, rigtig svært at rekruttere læger i Nordjylland, fordi vi som et af de få steder i Danmark ikke har mulighed for at uddanne læger.
Det er sådan, at man jo på Aalborg Universitet har fået lov at lave en slags medicinuddannelse.
Man har bare ikke lov til at have med mennesker at gøre.
Man må lave alt det tekniske, som har med den medicinske verden at gøre, men lige så snart det har noget med mennesker at gøre, så må man ikke.
Men det faglige miljø er der, og man kan straks gå i gang.
Vi anerkender, at der er et samfundsmæssigt problem.
Når familier skal køre 40 km for at komme til en vagtlæge, og når familielæger ikke kan blive erstattet af nye yngre læger, når de går på pension, så er problemet så stort, at vi må gøre noget.
Så vi siger fra regeringens side, at der er et samfundsmæssigt behov.
Så er det op til Akkrediteringsrådet, hvilket ministeren var inde på, at vurdere, om det fagligt er godt nok på Aalborg Universitet.
Det skal selvfølgelig være i orden, før man kan godkende en uddannelse.
Men man kunne godt sende det signal, at man samfundsmæssigt, økonomisk osv. kan se, at der er rigtig god grund til at få uddannet læger i Nordjylland, for det er den måde, man kan få løst det her store problem med lægemangel på.
Vil ministeren set i lyset af de mange eksempler på lægemangel i Nordjylland bede Akkrediteringsrådet om hurtigt at behandle en fremtidig ansøgning om oprettelse af en lægeuddannelse på Aalborg Universitet og samtidig opfordre Aalborg Universitet til at ansøge?
Helge Sander (V), 2009-01-21:
Det er jo sådan, at Aalborg Universitet først kan blive en del af løsningen, når man har ansøgt, og få akkrediteret en uddannelse; det er jo hele udgangspunktet.
Når det er sagt, vil jeg sige, at det jo er sådan, at vi følger meget tæt, løbende, hvordan udviklingen er på området, og med hensyn til de tal, jeg nævnte før, med et plus på 300 i de år, hvor den nuværende regering har haft ansvaret, tegner det jo ganske godt for, at vi får løst problemerne i de kommende år.
Når jeg siger, at vi følger det tæt, er det jo sådan, at det foregår ved, at det er Sundhedsstyrelsen, som i samarbejde med Videnskabsministeriets embedsmænd foretager den løbende vurdering af udviklingen og fastlægger, hvor mange færdiguddannede læger, vi føler der er behov for.
Og der må vi sige, at vurderingen, som det ser ud nu med de fremskrivninger, der er, og som opfølgning på de positive tal, jeg lige har nævnt, altså er, at det ser ganske godt ud.
Men det vurderes hele tiden, og jeg vil ikke udelukke, at vi optager flere i de kommende år, for også her skal vi jo så igen tænke 10-15 år frem.
Rasmus Prehn (S), 2009-01-21:
Nu er det særlig problematisk i forhold til Nordjylland, at selv om der rent faktisk på samfundsplan bliver uddannet flere læger, er der i Nordjylland udsigt til, at man faktisk vil få et stadig stigende problem med at rekruttere læger.
Jeg tror, det var tilbage i august eller september måned, man lavede en opgørelse over fremtidsudsigterne for praktiserende læger i de forskellige regioner.
Der havde jeg da måske en forestilling om, at det kunne være, at man på steder som Bornholm eller Lolland-Falster havde større udfordringer med hensyn til det, end man havde i Nordjylland.
Men den viser faktisk, at det var i Nordjylland, man havde de største udfordringer med at rekruttere læger, og at det er et problem, der bliver stadig større, og derfor er man altså nødt til at gøre noget ekstraordinært.
Vi kan ikke tvinge folk til at bosætte sig nogen steder, det er jeg helt enig med ministeren i at vi ikke kan, det er nu i øvrigt heller ikke nødvendigt i Aalborg, for hvis man først har boet der et stykke tid, kan man ikke lade være med at blive boende der.
Men sagen er, det ved vi positivt, at når man har boet i en by og taget en uddannelse der, er der stor sandsynlighed for, at man slår rod dér og bliver boende, og derfor synes jeg, der er en god pointe i at sige: Vi kan se på Aalborg Universitet, der har man et godt fagligt miljø, lad dem nu få chancen for også at uddanne de her medicinere.
For så er der også mulighed for at løse det store problem, der er i Nordjylland.
Helge Sander (V), 2009-01-21:
Nu tror jeg nok, at vi bliver nødt til at erkende, at vi ikke kan binde folk til at arbejde i Aabybro, Aalborg eller Herning.
Sådan er det hele jo heldigvis skruet sammen.
Men når jeg før sagde, at tingene bevæger sig i den rigtige retning, sagde jeg det i relation til de tal, vi ser nu.
Jeg kan sige, at da jeg fik ansvaret i 2001, da den borgerlig-liberale regering tiltrådte, blev der færdiguddannet 547 nye læger.
Sidste år var tallet 840.
Så det er jo altså et betragteligt antal nyuddannede, og prognoserne siger, at antallet fortsat vil stige.
Det er derfor, jeg siger, at når der går de her normalt 12, 14,15 år, inden vi har læger, der kan løse de opgaver, vi fokuserer på i dag, så er forudsætningerne ganske meget bedre, når der uddannes 840 læger i stedet for 540.
Rasmus Prehn (S), 2009-01-21:
Her neddroslede man simpelt hen antallet af lægestuderende, og det er det, vi lider under i dag.
Men det er rigtigt, at man har gjort mange forskellige ting for at få uddannet flere læger.
Vi er jo fra socialdemokratisk side i vores finanslovforslag kommet med et forslag om at uddanne flere læger.
Derfor er det meget svært at få lokket læger til at bosætte sig i Nordjylland.
Der er altså meget, der tyder på, at hvis man tager en uddannelse i Nordjylland, er det også der, man finder sin kommende mand eller hustru.
Det er der, man bosætter sig, det er der, man falder til.
Så det er altså nemmere at få folk til at blive i Nordjylland end først at skulle til at lokke læger til fra Århus, Odense eller København.
Helge Sander (V), 2009-01-21:
Derfor tror jeg også, at hr. Rasmus Prehn kan huske, at der i ordførerkredsen, og også hos mig selv, var en meget, meget stor optagethed af, at vi var uafhængige.
Uanset hvor meget hr. Rasmus Prehn bladrer rundt i loven, står der ikke nogen steder, at man f.eks. kan gå ind og pege på, at der nu skal uddannes flere læger i Aalborg.
Men det er rigtigt, som hr. Rasmus Prehn siger, at der i § 10, stk. 3, er en bestemmelse, som gør, at ministeren kan gå ind og forhindre en endelig godkendelse af en uddannelse.
Der er de to tilfælde: For det første, hvis en uddannelse ikke opfylder de lovgivningsmæssige krav; for det andet, hvis uddannelsen ikke skønnes hensigtsmæssig ud fra en samfundsøkonomisk betragtning.
Det er de muligheder, der er, for at man kan gå ind og forhindre en uddannelse.
Det er dem, der er.
For så vidt angår det andet spørgsmål, hr. Rasmus Prehn rejser, må jeg jo i al korthed sige, at hvis det var således, at det problem skulle løses i dag, skulle Socialdemokraterne for 10-15 år siden, da de havde regeringsmagten, have sørget for, at der blev uddannet nogle flere læger.
For det tager altså 15 år, inden man får læger, som er klar til at løse den opgave.
Men det er vi godt på vej til at løse med de læger, vi får uddannet nu.
Rasmus Prehn (S), 2009-01-21:
Det er altså meget venligt af ministeren at ridse op, hvad loven handler om, men nu er det sådan, at jeg selv på det tidspunkt, hvor den her lov blev forhandlet, var Socialdemokraternes videnskabsordfører, så jeg kender godt til akkrediteringsloven, og jeg har lige siddet her på min plads og printet den ud.
Ministeren er formentlig bekendt med § 11 i loven, som lægger det op til ministeren for videnskab, teknologi og udvikling at fastsætte kriterier for kvalitet og relevans samt at fastsætte nærmere regler om sagsgangen ved akkreditering og godkendelse.
Så ministeren har altså mulighed for at få indflydelse.
Endelig er der så i § 10, stk. 3, en undtagelsesmulighed, så ministeren kan sige nej til uddannelser, og det må jo tolkes derhen, at hvis det er sådan, at ministeren synes, der er helt særlige, gode grunde til lige at gøre opmærksom på et samfundsmæssigt behov, kan ministeren gøre opmærksom på det.
Og det er jo lige præcis det, der er tilfældet i Nordjylland.
Her for 14 dage siden havde vi det seneste eksempel i Region Nordjylland.
Her føler man sig simpelt hen på grund af lægemangel tvunget til at omorganisere vagtlægeordningen, og det får altså den konkrete konsekvens, at folk nogle steder i Nordjylland vil få op til 40 km til den nærmeste vagtlæge.
Nu ved jeg, at ministeren selv er familiefar og også en meget engageret familiefar, og jeg kan godt forestille mig, at videnskabsministeren kan sætte sig ind i, at det f.eks. for et barn, der er ramt af høj feber, eller for et barn med en sygdom, som man er usikker på, hvad er for en sygdom, er lang tid at skulle sidde i bil i den tid, det tager at køre 40 km til vagtlægen og 40 km den anden vej.
Kan det virkelig være rigtigt?
Skal ministeren ikke gå ind og bruge sit engagement her til at sige: Prøv lige at være opmærksom på de samfundsmæssige behov her?
Helge Sander (V), 2009-01-21:
Det betyder, at akkrediteringsinstitutionen ikke er under instruktion fra minister eller ministerium i faglige spørgsmål.
Jeg har derfor ikke mulighed for at påvirke Akkrediteringsrådets behandling af konkrete ansøgninger, jeg kan ikke gå ind i Akkrediteringsrådets tilrettelæggelse af procedurer og metoder, ligesom jeg ikke har indflydelse på deres konklusioner og afgørelser.
Når en uddannelse skal akkrediteres, sker der en faglig vurdering af uddannelsen ud fra kriterier om faglighed og relevans, og under behandlingen skal det altså bl.a. sikres, at der på arbejdsmarkedet er behov for den pågældende uddannelse, og denne vurdering foretages af Akkrediteringsrådet, og jeg kan på grund af rådets uafhængighed ikke blande mig.
Når det er sagt, vil jeg også sige, at jeg naturligvis er meget opmærksom på, om vi har et tilstrækkeligt antal læger, og at det også er noget, der vurderes løbende.
Rasmus Prehn (S), 2009-01-21:
Vil ministeren indskærpe det store samfundsmæssige behov for at få uddannet læger på Aalborg Universitet over for Akkrediteringsrådet i forhold til en kommende ansøgning om oprettelse af en lægeuddannelse på Aalborg Universitet?
Altså, jeg vil sige, at det ligger mig meget fjernt sådan at skulle lede ministeren på afveje udi lovgivningen; det synes jeg ville være helt forkert.
Men jeg vil da gerne prøve at opfordre ministeren til at udvise lidt samfundssind.
Og det er jo netop at udvise samfundssind, når man kan se, at der rent faktisk er et samfundsmæssigt problem her - det er svært at rekruttere læger til Nordjylland - og man så siger, at hvis vi kan gøre noget uddannelsespolitisk for at løse det her problem, så prøver vi at gøre noget.
Der anerkender jeg fuldt ud ministerens ønske om at holde sig inden for lovens rammer - altså, alt andet ville jo være tudetosset, for når man har vedtaget en lov, skal den selvfølgelig overholdes.
Nu har jeg så været med til at lave den her lov, og jeg har siddet og kigget den igennem nu her for nylig, og jeg vil sige, at der altså inden for lovens ellers rimelig snævre grænser er mulighed for, at man godt kan sende et signal om, at der er et samfundsmæssigt behov.
Og vi kan se, at det er så presserende at få uddannet læger, så jeg synes, det kunne være kærkomment med i hvert fald det signal, at det ikke på forhånd skal afvises, at der kan uddannes læger i Nordjylland.
Det kunne være et godt initiativ: Se at få søgt, og lad os få vurderet, om I er fagligt dygtige nok, og er I fagligt dygtige nok, skal I selvfølgelig have en lægeuddannelse, fordi det samfundsmæssige behov er der.
Det kunne altså være dejligt at få det tilsagn fra ministeren.
Helge Sander (V), 2009-01-21:
Lige så lidt som jeg kan blande mig i positiv retning, vil det også ligge mig meget, meget fjernt at gå ind og sige, at det ikke kan lade sig gøre - som det ligesom lå i, forstod jeg, hr. Rasmus Prehns sådan måske afsluttende eller konkluderende spørgsmål - slet ikke.
Det er akkrediteringsinstitutionen, der træffer den afgørelse.
Men i relation til den debat, vi har haft her, synes jeg, at hr. Rasmus Prehn i stedet for at tale for måske at få startet en lægeuddannelse i Aalborg om et eller to år, eller hvornår ved jeg, skulle glæde sig over den tendens, der er med hensyn til det antal medicinere, der bliver færdige.
For det er jo dem, der er i gang, dem, der er på vej til at blive færdige med dels deres uddannelse på universiteterne, dels deres videre faglige udvikling frem mod at blive speciallæger, der skal løse problemet i Aabybro og nærmeste omegn her og nu.
Når jeg siger, at tendensen, prognoserne er positive, har det jo også noget at gøre med, at der dels er flere, der er blevet optaget i de seneste år, dels at det er således, at svenskerne jo heldigvis optager knap så mange pladser, således at danske medicinstuderende er blevet langt flere.
Og jeg tror, at der er større mulighed for at få en dansk medicinstuderende til Vendsyssel end en svensk.
Carina Christensen (KF), 2009-01-21:
Det er da fuldstændig rigtigt, at det er op til kommunerne, om de vil prioritere det at have et egnsteater.
Og det kan vi jo se at der er rigtig mange kommuner der meget gerne vil.
Det har betydet, at vi har fået flere egnsteatre - flere, end vi måske nogen sinde har haft.
Det er jo bl.a. en følge af, at regeringen har prioriteret det her område ganske højt og nu også har fastholdt en historisk høj bevilling på det område.
Det er jo klart, at det er en prioritering på området.
Men jeg er sikker på, at mange kommuner også i fremtiden vil vælge at prioritere det her område.
Det er i hvert fald set hidtil, og jeg tror ikke, at den nye ordning her vil betyde en mindre interesse umiddelbart.
Mogens Jensen (S), 2009-01-21:
Det er så en ordning, som jo nu i år, altså 2009, efter at ministeren og regeringen begyndte at ændre på ordningen, kun dækker 40 pct. af udgifterne til de pågældende egnsteatre, hvor staten før i tiden dækkede 50 pct.
Det vil sige, at staten giver 10 pct. mindre til de enkelte egnsteatre, end man gjorde tidligere.
Sådan ser virkeligheden jo ud derude.
Det er så kommunerne, som er blevet pålagt at finansiere de 10 pct. Kommuner, som i forvejen har vanskeligt ved at få pengene til at slå til, som i forvejen har vanskeligt ved at finde penge til den nødvendige hjemmehjælp, skal nu til at finde 10 pct. ekstra, fordi ministeren har besluttet og regeringen har besluttet, at man ikke vil yde 50-procents-refusionen mere.
Er det ikke korrekt, at det blot er kommunerne, der kommer til at bære ansvaret for, at ministeren og regeringen har nedsat refusionsprocenten til egnsteatrene?
Carina Christensen (KF), 2009-01-21:
Jeg kan fuldt ud bekræfte, at der er kommet flere egnsteatre, og det synes jeg er rigtig godt.
Vi havde 21 egnsteatre tilbage i år 2000, og nu er vi altså helt oppe på 34 teatre her i 2009.
Dengang hr. Mogens Jensen og hans parti havde regeringsmagten, brugte man 38 mio. kr. om året på egnsteatrene.
Den her regering bruger 66 mio. kr. om året.
Det er en historisk høj bevilling til egnsteatrene, og den er vi rent faktisk ganske, ganske stolte af.
Mogens Jensen (S), 2009-01-21:
Nu siger ministeren, at bevillingen til egnsteatrene er steget fra 38 mio. kr. til 66 mio. kr., og det er jo ganske rigtigt.
Kan ministeren ikke bekræfte, at grunden til, at beløbet er steget, jo er, at man har forøget antallet af egnsteatre.
Der er simpelt hen kommet mange, mange flere egnsteatre rundtomkring i landet, der så skal have tilskud, og det er det, der er baggrunden for bevillingens størrelse.
Den skal i øvrigt sammenlignes med det beløb, vi bruger på Det Kongelige Teater på f.eks. 500 mio. kr.
Vi bruger altså 66 mio. kr. til teatrene rundtomkring i landet, mens vi bruger 500 mio. kr. til Det Kongelige Teater.
Kan ministeren bekræfte de tal?
Og er det ikke rigtigt, som jeg siger, at grunden til, at beløbet steget, er, at man har fået mange, mange flere egnsteatre?
Det er jo godt, og det er vi alle sammen stolte og glade over at være med til at sikre, men økonomien for det enkelte egnsteater bliver jo ikke bedre af, at der er kommet flere egnsteatre, som skal have del i de samme penge.
Er det ikke rigtigt?
Carina Christensen (KF), 2009-01-21:
Det kan jeg på ingen måde bekræfte.
Det er rigtigt, at vi har indført en variabel refusionsordning, men med den her nye egnsteaterordning har vi sørget for, at kommunerne for at være berettiget til at få refusionen skal indgå en egnsteateraftale, som fastlægger teatrenes økonomi mindst 4 år ud i fremtiden.
Det betyder altså, at teatrene, når de indgår en egnsteateraftale, helt nøjagtig ved, hvilke beløb de får i offentligt tilskud 4 år ud i fremtiden, så på den måde er vi i høj grad inde at tage ansvaret for, at netop ikke det enkelte teater bliver ramt i den her situation.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-01-21:
Det vil så ganske kort sige, at ministeren giver mig ret i, at støtten til det enkelte egnsteater er faldet meget under denne regering, og at det faktisk også vil ramme 14 af landets 32 egnscentre rigtig hårdt.
Carina Christensen (KF), 2009-01-21:
Jeg vil gerne gentage, at jeg er meget stolt over, at vi sådan set har et historisk højt bevillingsniveau, når det gælder egnsteatrene i Danmark.
38 mio. kr. brugte vi tilbage i år 2000, og nu er vi helt oppe på at bruge 66 mio. kr. om året på egnsteatrene, og det synes jeg der er al mulig grund til at være stolt af og ganske godt tilfreds med.
Og det har netop også vist sig, at vi har fået rigtig mange velfungerende egnsteatre rundtomkring i hele landet.
Det er rigtigt, at vi har været inde at ændre på refusionsordningen, så der fremover er en overordnet ramme for refusionen, og kommunerne får så refusion efter en variabel refusionsprocent, og den varierer, alt efter hvor mange egnsteatre der er og hvor mange penge kommunerne giver.
Det bliver så en refusionsprocent på 40 til de anslåede 21 kommuner, som i år får den variable refusion.
Men det ændrer ikke ved, at det er et historisk højt bevillingsniveau, og at det aldrig nogen sinde har været højere.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-01-21:
Tak for svaret.
Nu kommer jeg fra Djursland, hvor den ene kommune hedder Syddjurs Kommune, og der er de meget, meget glade i denne tid, fordi de netop har fået et stort ønske opfyldt, de har nemlig fået et egnsteater, og det har de anskaffet for ligesom at sikre de gode oplevelser, man kan få ved at gå i teatret.
Det har været dyrt for kommunen, og de har til nød fundet penge til det ud fra en viden om, at refusionen til teatrene var på 50 pct.
Nu er det tal så godt nok blevet ændret i mindre grad end forventet - det var i starten på 38 pct., hvorefter man blev enige om at lande på 40 pct. - men det er alligevel en forringelse på 10 pct. i forhold til sidste år.
Og det betyder rent faktisk for det her lille egnscenter en difference på 200.000 kr. om året.
Carina Christensen (KF), 2009-01-21:
Regeringen fraskriver sig på ingen måde et medansvar for kulturen i regionerne eller for egnsteatrene.
Situationen på egnsteaterområdet er den, at der i de seneste 10 år har været en solid politisk opbakning til egnsteatrene.
Bevillingen til egnsteaterrefusionen er steget eksplosivt, og det har givet rigtig positive resultater.
Vi kan bl.a. se, at antallet af egnsteatre er steget fra 21 teatre i 2001 til 34 teatre i 2008, og det synes jeg vi kan være rigtig godt tilfredse med.
Bevillingen til egnsteaterrefusionen er steget fra 38 mio. kr. i år 2000 til ca. 66 mio. kr. i 2009, og det er en stigning på godt 70 pct. - oven i købet når man regner i sammenlignelige priser og fraregner de tilskud, som staten har overtaget fra amterne.
Jeg kan altså konstatere, at vi aldrig har haft en højere bevilling til egnsteaterområdet.
Så når hr. Leif Lahn Jensen i sit spørgsmål taler om store besparelser på finansloven, må jeg sige, at det giver et ukorrekt billede af bevillingerne på egnsteaterområdet.
Bevillingerne er under den her regering steget og steget helt frem til i dag, og regeringen har også besluttet at fastholde dette historisk høje bevillingsniveau for egnsteatrene fremover.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-01-21:
Kan ministeren bekræfte, at regeringen afskriver sig et medansvar for kulturen i regionerne grundet de store besparelser, der er lagt op til i finansloven over for egnsteatrene i 2009?