runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jo, men når der var planlagt en folkeafstemning den 27. september 2005, var det jo, fordi der i forslaget til en forfatningstraktat var enkelte punkter, hvor man kunne sige, at der var tale om overgivelse af suverænitet til EU.
Ganske vist var det meget små ting, men det er jo nok.
Hvis det berører grundlovens § 20, skal der selvfølgelig være folkeafstemning, og derfor var der planlagt en folkeafstemning til den 27. september 2005.
Den måtte selvfølgelig aflyses i lyset af de to folkeafstemninger, der havde fundet sted i Frankrig og Holland, som gav nej til traktaten, for så var der jo ikke noget at stemme om på det grundlag.
Derfor er det bare, jeg siger: Lad os dog nu afvente udfaldet af forhandlingerne om en ny traktat, før vi tager stilling til, hvorledes vi i Danmark vil gennemføre ratifikation af en sådan ny traktat.
For det med folkeafstemninger er ikke sådan noget, man leger med.
Der skal være et solidt grundlag.
Det er derfor, vi bare siger, at nu forhandler vi en ny traktat.
Når vi ser resultatet af det, beslutter vi, hvordan vi vil gennemføre ratifikationen i Danmark.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-28:
»Hvad mener statsministeren er baggrunden for, at det alene er formændene for Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen, der skal skrive under på Berlinerklæringen, og er statsministeren enig i, at dette er en god måde at standse den store uenighed på, der har vist sig at være om erklæringens indhold?«
Det andet spørgsmål handler om den proces, der ligger bag Berlinerklæringen, hvor jeg synes det er meget foruroligende, at en erklæring, der nu skal være springbræt til, at man kan gå videre med ratifikationen af den forfatning, der egentlig er død, eller i hvert fald med en traktat, der ligger meget tæt på, kun skal vedtages, godkendes og underskrives af EU-institutionerne, nemlig Ministerrådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen.
Jeg vil gerne høre, om ikke statsministeren er enig i, at det er noget unaturligt, at det er EU’s institutioner, der underskriver en sådan erklæ ring i stedet for at lade medlemslandene, som jo er det bindende led i samarbejdet, skrive under.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Nej, tværtimod.
Jeg synes egentlig, det er den helt rigtige fremgangsmåde, der er valgt, når man lader formanden for Det Europæiske Råd, formanden for Kommissionen og formanden for parlamentet skrive under.
Og jeg føler mig fuldstændig dækket ind af teksten, jeg er oven i købet overordentlig tilfreds med teksten.
Jeg synes, det tyske formandskab med den tyske kansler i spidsen har udarbejdet en rigtig god tekst.
Det er en kort tekst, det er en klar tekst, og den rammer lige præcis den rigtige tone til den lejlighed, det drejer sig om, så jeg føler mig i den grad dækket ind.
Jeg synes, det er praktisk, at det kun er en, der skriver under, og jeg er helt sikker på, at hvis der skulle have siddet 27 omkring bordet og forhandlet sådan en tekst, så var den både blevet meget længere, meget mindre læseværdig og meget mere uklar.
Så det var den helt rigtige måde at gøre det på.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-28:
Man kan jo næsten genkende retorikken fra diskussionen om forfatningen.
Det handler om, at det hele bliver mere effektivt, det handler om, at tingene bliver lettere at forstå og klarere.
Javel.
Men det kan åbenbart kun opnås, hvis medlemslandene ingen indflydelse får.
For det, som statsministeren siger, er, at havde man inddraget regeringscheferne, så havde de ikke accepteret den tekst, som de nu er blevet pålagt af Rådet.
Så havde de haft indvendinger, og de havde haft ting, som de ønskede med, og måske noget, de ønskede taget ud.
Jeg tror, der er flere af medlemslandene, der gerne ville have haft, at man fik strøget det om den nye traktat, som åbenbart skal træde i kraft inden 2009.
Er statsministeren ikke enig i, at det da er paradoksalt, at man på den måde skal undertrykke en uenighed i et samarbejde, der egentlig har mottoet »Forenet i mangfoldighed«?
Hvorfor skal den uenighed undertrykkes – om Tyrkiets medlemskab, om at indskrive de kristne værdier, om, hvorvidt forfatningen er god?
Det forstår jeg ganske enkelt ikke.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Det er jo heller ikke nogen retvisende beskrivelse af situationen.
Der er ikke nogen, der føler sig undertrykt i den her sag.
Jeg talte med praktisk talt alle kolleger i forbindelse med mødet, og alle er glade for teksten, og alle står bag den.
Det gør jo ingen forskel, om det er kansler Merkel, der underskriver på alles vegne, eller om 27 underskriver.
Alle erklærede sig enig i teksten.
I Den Europæiske Union værner vi om medlemsstaternes identitet og forskellige traditioner.
Det er en rigtig god, klar og enkel tekst, der fortæller noget om, hvilke værdier det europæiske samarbejde bygger på, og hvilke resultater vi har nået i de sidste 50 år, herunder genforeningen, og de store udfordringer, vi står over for i de kommende år.
Det er mig ubegribeligt, at hr. Morten Messerschmidt kan have så meget imod en så god politisk tekst.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-28:
Jeg skal søge at gøre statsministeren det begribeligt.
Jeg skal nævne to ting.
For det første vil jeg erklære mig fuldstændig enig i det, som statsministeren sagde inden topmødet: Der er et behov for at markere alle de kritiske elementer ved EU-samarbejdet.
Det enorme demokratiske underskud, som findes i EU.
De enorme problemer, som euroen har skabt.
De enorme problemer, som østudvidelsen har skabt osv.
Statsministerens egne ministre har jo i øjeblikket et hyr med at forsvare den danske bopælspligt, at forsvare de danske skatteafskrivningsregler, at forsvare en lang række områder som tipsmonopoler osv.
Alle disse centrale dele af det danske samfund og den danske velfærdsstats er under direkte angreb fra EF-Domstolen og fra EU’s institutioner.
Det harmonerer overhovedet ikke med det billede, som statsministeren søger at fremkalde, når han læser op af erklæringen om, at vi respekterer medlemslandene.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Nu lå der jo ikke meget spørgsmål i det, hr. Morten Messerschmidt sagde.
Det var mere hr. Morten Messerschmidt, der blev optændt af sin inderste modvilje mod EU-samarbejdet.
Men så er vi nok fremme ved det, det her drejer sig om; det er mere det, hr. Morten Messerschmidt forfølger, end selve processen omkring Berlinerklæringen.
Jeg kan tage noget andet, som jeg da tror hr. Morten Messerschmidt synes er godt, for det gælder tilsyneladende om at muntre hr. Morten Messerschmidt en lille smule op.
Der står her: »Sammen vil vi bekæmpe terrorisme, organiseret kriminalitet og ulovlig indvandring.«
Det må hr. Morten Messerschmidt da være en stor tilhænger af.
»Vi vil forsvare frihedsrettighederne og borgernes rettigheder.«
Men i mangel af spørgsmål fra hr. Morten Messerschmidts side må jeg vel have lov til at få en debat ud af det ved at spørge: Hvem kan dog være uenig i det?
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-28:
Jeg skal beklage, at statsministerens ord gjorde mig så optændt, at jeg simpelt hen ikke fik stillet et spørgsmål.
Men så vil jeg søge at svare på spørgsmålene og deri lægge et spørgsmål også til statsministeren.
Naturligvis er det glædeligt, at man vil bekæmpe den internationale kriminalitet og terrorisme osv., men hvad er virkeligheden, hvordan er de faktiske forhold i jernindustrien?
EU’s åbne grænser har jo skabt et paradis for international kriminalitet, for kvindehandel og for narkotikahandel.
Det svømmer i dag rundt i EU og Europa i et omfang, som vi aldrig nogen sinde har oplevet før.
Det samme gælder i forhold til de i øvrigt meget smukke fraser om, at man vil sikre retsstaten og forsvare individets rettigheder.
Men hvad er det, der sker med f.eks. den fælles arrestordre?
Det er, at man nu skaber mulighed for, at borgere i Danmark kan retsforfølges for noget, som vi i det danske Folketing ikke har søgt at kriminalisere.
Det er altså ikke et forsvar for retssikkerheden, men det er undergravende for retssikkerheden.
Mit spørgsmål til statsministeren er: Kan statsministeren ikke godt se, at den erklæring, han læser op af, er ren propaganda?
Den har i den grad et ensidigt fokus på de tomme fraser fra EU’s side og en fuldstændig mangel på realistisk vurdering af, hvordan forholdene er i EU.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Nej, jeg er meget uenig i hr. Morten Messerschmidts karakteristik af den her erklæring.
Jeg synes, at det er den rigtige erklæring på det rigtige tidspunkt, i anledning af at vi europæere har samarbejdet i 50 år inden for rammerne af Romtraktaten.
Jeg synes, at hr. Morten Messerschmidt skulle prøve at tænke på Europas historie.
Hvis vi tager 1957 som omdrejningspunkt, der, hvor Romtraktaten blev til, og kigger på de 50 år, der gik forud for 1957, ser vi, at Europa da blev revet til blods af to verdenskrige, og befolkningerne blev undertrykt af den ene og den anden og den tredje autoritære ideologi, kommunisme, fascisme, og hvad man ellers har oplevet i Europa.
Prøv at sammenligne de forudgående 50 år med de 50 år, der er forløbet efter 1957, hvor vi har oplevet et Europa blomstre i frihed, fred, fremgang og større og større velstand, og nu er det også et genforenet Europa, hvor befolkningerne i øst gjorde sig fri af kommunismens åg.
Jeg synes, at det var rigtigt af os at markere det i Berlin med en politisk erklæring, der netop understreger disse værdier.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mogens Jensen (S), 2007-03-28:
»Holder statsministeren fast i sine udtalelser om, at der ikke er udøvet pression mod DR fra regeringens side, når DR’s forhenværende generaldirektør, Christian Nissen, udtaler, at han opfattede flere af regeringens henvendelser som pression, og når den tidligere formand for DR’s bestyrelse, Jørgen Kleener, i en mail til Christian Nissen skriver, at han har modtaget en ordentlig skideballe fra kulturministeren over, at DR Nyheder skulle være systematiske i deres jagt på regeringen og negative i deres omtale?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Vi snakkede grundigt om det her i sidste uge, og jeg gentager gerne, hvad jeg også sagde dengang: Regeringen har ikke på noget tidspunkt haft nogen planer om at privatisere Danmarks Radio.
Og lad mig igen minde om, hvad Christian Nissen har sagt til Jyllands-Posten den 17. marts: »Jeg har ikke sagt, at Brian Mikkelsen har øvet pression mod mig«.
Hvordan kan man også tro på det, når en mail ligger i 4 år uden at blive brugt til noget?
Altså, man må jo sige, at hvis Danmarks Radios daværende generaldirektør virkelig havde følt, at han var udsat for et groft forsøg på pression, burde han vel have reageret på det tidspunkt.
Det har han altså ikke gjort.
Han har oven i købet udtalt den 17. marts til Politiken: »Da jeg sad og skrev bogen i efteråret, heftede jeg mig slet ikke ved mailen fra Brian Mikkelsen.
Og jeg opfattede den da slet ikke som en sensation.«
Så det er jo først her i forbindelse med det forestående bogsalg, at den sag er blevet interessant.
Det var på mange måder en særlig begivenhed, ikke mindst fordi den fandt sted netop i Berlin, som mere end nogen anden europæisk by symboliserer det genforenede Europa og det, der er sket i løbet af de 50 år, vi har haft Romtraktaten.
Jeg kan sige til hr. Morten Messerschmidt, at Berlinerklæringen fuldstændig lever op til mine forventninger, også de forventninger, jeg havde, inden jeg tog til Berlin.
Jeg synes, det er en rigtig, rigtig god erklæring.
Jeg betragter den ikke på nogen måde som et propagandaskrift, sådan som hr. Morten Messerschmidt omtalte den.
Tværtimod er det en erklæring, der ridser de historiske resultater op, kigger bagud, og samtidig kigger den fremad på de udfordringer, som vi europæere står over for i de kommende år.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-03-28:
Det er jo interessant at høre statsministeren tale udenom her.
Altså, alle uden for den her sal kan jo godt se, at det her er åbenlys pression og forsøg på pression over for Danmarks Radio.
Lad mig så tage et andet eksempel frem, som jeg synes også trænger til at blive belyst.
Under medieforligsforhandlingerne fik DR’s daværende nyhedsdirektør, Lisbeth Knudsen, at vide fra en ledende regeringspolitiker, at hvis hun ikke ændrede linje i sin redaktionelle dækning, ville et flertal skære i DR’s licensmidler.
Det var en melding, der kom midt under medieforligsforhandlingerne, hvor regeringen faktisk havde politisk mulighed for at skære i licensmidlerne; det var der et klart flertal for, hvis regeringen ville.
Mener statsministeren ikke, at det var pression?
Karen Hækkerup (S), 2007-03-28:
Jeg kan kun bifalde, at ministeren gerne vil mødes med organisationerne, men jeg vil alligevel gerne udtrykke min store glæde over, at Dansk Folkeparti også vil kaste sig ind i den her kamp, for står vi sammen, er der jo et flertal uden om regeringen, og det flertal synes jeg vi skal forstå at bruge, for vi kan ikke være bekendt, at de organisationer, som pukler for at hverve medlemmer, for at samle penge, for at gøre noget godt ude i den tredje verden, skal blive fældet af en borgerlig regering, der ikke kan se andet end systemer og systemtankegang.
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, det er vigtigt, at den dialog, som ngo’erne tager på gaden, finder sted, for det er med til at øge den folkelige forankring, som lige præcis også regeringen gerne vil have.
Og når justitsministeren bliver ved med at sige, at hun gerne vil fremme det frivillige arbejde, synes jeg, hun skal prøve at tænke over, om det, hun gør, i virkeligheden ikke er at lægge sten i vejen for dem, som kæmper for det her frivillige arbejde.
Til sidst vil jeg bare sige, at man jo kan håbe, at statsministeren også vil blande sig i den her sag.
Vi har jo set hans nylige tendens til at være flipflopper, og han skifter efterhånden politik hurtigere, end vi andre kan nå at følge med.
Så man kan da håbe på, at justitsministeren en dag vil stå med samme smil på læben, som integrationsministeren gjorde i går, da der lige pludselig var nye toner fra regeringen.
Det kan vi jo kun håbe og vente på.
Lene Espersen (KF), 2007-03-28:
Jeg vil sige til fru Karen Hækkerup, at jeg fuldstændig overlader det til Socialdemokratiet at komme med dommedagsprofetier.
Så vil jeg da bare glæde mig over, at der trods alt hos Socialdemokratiet er en vis anerkendelse af, at denne regering handler, når vi ser et problem, og løser problemerne og ikke bare benytter os af det, vi kan forstå er praksis i Socialdemokratiet: af taktiske hensyn at lægge sig det ene eller andet sted, uden at man egentlig synes, det er i overensstemmelse med socialdemokratisk politik.
Jeg vil sige, at det i den her sag har været afgørende for regeringen, at vi bl.a. i forbindelse med, at vi ændrede reglerne omkring egenfinansiering, gav de frivillige organisationer, der rent faktisk har et selvfinansieringskrav, en mulighed for at gøre mere end andre organisationer generelt.
De får nu en mulighed for at foretage gadeindsamling en gang årligt, og de kan også gå rundt og samle penge ved forskellige husstande.
Men det er selvfølgelig klart, at efter at jeg har haft mødet med ISOBRO, tager jeg meget gerne et møde med Folketingets Retsudvalg, så vi kan drøfte den her problemstilling grundigt igennem, herunder også lovgrundlaget.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Rasmus Prehn (S), 2007-03-28:
»Hvilke forslag til nye tiltag og eventuelle lovændringer har ministeren for at fremme antallet af samarbejdsaftaler generelt, herunder særlig dobbelt- og fællesforløb danske og udenlandske universiteter imellem?«
»Får det, at ministeren har været på studietur til Australien og dér har stiftet bekendtskab med, at australske universiteter har oprettet afdelinger i udlandet, f.eks. i Shanghai, ministeren til at overveje muligheden for, at også danske universiteter i større stil skal etablere sig med afdelinger i udlandet?«
Rune Lund (EL), 2007-03-28:
Uanset hvad, er det utrolig mange mennesker, som er døde under Tjetjenienkonflikten.
Der har været meget fokus på hele problematikken om Darfur og den sudanske regerings rolle i det folkedrab, der foregår i Sudans Darfurprovins, og der har været meget international opmærksomhed.
Der er også døde mennesker på samme niveau som i Tjetjenien siden 1994.
Når der nu er så meget fokus på Darfur – og det er godt, og det er rigtigt, og der kunne være endnu mere fokus – er det altså også på tide, at vi begynder at kigge lidt på vores egen verdensdel.
I Tjetjenien er over 200.000 mennesker altså døde, myrdet af den russiske stat, siden 1994.
Så forskellen på Darfur og Tjetjenien er sådan set bare, at det ene foregår i Afrika, og det andet foregår i Europa; det ene folkedrab bliver begået af Sudans regering, mens det andet folkedrab bliver begået af den russiske regering.
Derfor er det på tide, at vi får diskuteret, hvad vi kan gøre ved det her, når vi kan se, at lidelserne for den tjetjenske befolkning i forbindelse med krigen i Tjetjenien fortsætter, at menneskerettighedskrænkelserne fortsætter, og at ingen gør noget.
Ingen gør noget, fordi der selvfølgelig er en afhængighed af Rusland med hensyn til gas, og gas er blevet vigtigere end menneskerettigheder.
Men det kan ikke fortsætte.
Derfor har SF og Enhedslisten taget initiativ til den her debat i dag, så vi kan få sat Tjetjenien på dagsordenen.
Besvarelse
Søren Pind (V), 2007-03-28:
Først og fremmest tak til udenrigsministeren for en fyldestgørende og god redegørelse.
Det gode skyldes udenrigsministerens evne til på klar vis at redegøre for en kompliceret situation.
Det gode skyldes bestemt ikke situationen i Tjetjenien, som vi i Danmark og den vestlige verden fortsat bør følge med bekymring.
Der er ganske vist sket forbedringer: Sikkerhedssituationen er blevet forbedret, antallet af oprørere falder støt, og investeringerne i området er i stigning.
Men faktum er, at forholdene for menneskerettighederne i området stadig er pauvre.
Folk forsvinder fortsat, der sker kidnapninger, og som udenrigsministeren nævnte det, er 150.000 mennesker internt fordrevne i Tjetjenien.
Folk i Rusland, der beskæftiger sig med at afdække disse forhold, mødes med, jeg tror ikke, det er for lavt et udtryk at kalde det ekstrem modvilje.
Mange erindrer, hvorledes journalisten Anna Politkovskaja blev dræbt og indtil sit drab kraftigt chikaneret, hovedsagelig på grund af sine kritiske afdækninger af det russiske styres ageren i netop Tjetjenien.
Der mærkes også, bl.a. i Europarådet, en stærk russisk modvilje mod, at en række af disse sager behandles efter de regler, der nu engang er i disse sammenhænge.
Skønt der måske kan mærkes en opblødning, er det stadig væk et mærkbart indtryk, at Rusland ikke medvirker positivt til en afklaring og en fremme af disse sager.
Venstre ønsker, at man fortsat presser på for en forbedring af menneskerettighederne i Tjetjenien.
Det kræver, at sagerne bliver ført til dørs, og det kræver, at regeringen fastholder det gode arbejde, der er gjort hidtil, og den politiske linje, der er lagt.
På denne baggrund skal jeg på vegne af Venstre, Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti og Det Radikale Venstre fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til gennem EU og andre internationale fora at fortsætte dialogen med Rusland med henblik på at fremme en demokratisk og fredelig udvikling samt sikre adgang for internationale organisationer og nødhjælp til Tjetjenien og det øvrige nordlige Kaukasus.
Folketinget udtrykker sin bekymring over de fortsatte krænkelser på menneskerettighedsområdet, ikke mindst i det nordlige Kaukasus, og opfordrer alle parter til at respektere menneskerettighederne, herunder sikre retsforfølgelse af personer, der har begået overgreb.
Folketinget tager på det skarpeste afstand fra brugen af terror.
Rune Lund (EL), 2007-03-28:
Det er fint nok at have en dialog med Rusland, det synes jeg også.
Men vi har også kunnet se igennem mange år, at dialog ikke har været nok.
Jeg synes, vi nu står i en situation, hvor vi må sige, at vi har set de her myrderier foregå i årevis.
Den her konflikt har været glemt, fordi det er Rusland og ikke et mindre afrikansk land som Sudan, de her myrderier foregår i, så mit spørgsmål er: Hvornår går vi videre fra dialogen til at gribe fat i nogle mere håndfaste instrumenter som f.eks. at trække Rusland for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol?
Det kunne Danmark jo gøre ved at tage en række sager op og samtidig sende et klart signal til Rusland om, at vi ikke finder os i de myrderier, som Rusland stadig væk står bag via støtte gennem den lokale tjetjenske marionet Kadyrov.
Hvornår bliver det konkret handling, og hvornår stopper snakken?
Søren Pind (V), 2007-03-28:
Som sagt skulle det, jeg sagde om den forbedrede sikkerhedssituation, ikke på nogen måde forstås som en accept af det, der foregår, men et eller andet sted må man vel sige, at de omsiggribende myrderier er stilnet af.
Hvad angår spørgsmålet om Europarådet, er det som sagt sådan, at regeringen arbejder for at sikre, at de her sager bliver implementeret.
Som individuelle medlemmer af Europarådet har vi også mulighed for at præge det arbejde, der er på det område.
Men jeg tror også, at hr. Rune Lund selv er bekendt med, hvor vanskeligt det er, når Rusland agerer, som de gør, i de pågældende fora, og der er jeg enig med hr. Rune Lund i, at vi må gøre os alle de anstrengelser, der kan gøres, for, at de sager ikke bare forsvinder ud i glemselen.
Rune Lund (EL), 2007-03-28:
Men vi har jo set med mange af de sager, der er blevet rejst, at sagerne måske er blevet rejst, men så igen er blevet henlagt.
De tal, jeg har fra de menneskerettighedsrapporter, jeg har adgang til, bl.a. fra Human Rights Watch, siger, at omkring 80 pct. af de sager, der bliver rejst, bagefter bliver henlagt.
Det vil sige, at der i hvert fald dér er en masse sager, man kunne gribe fat i fra den danske stats side, og man ville så ikke blot gøre noget ved sagerne, men også sende et klart politisk signal til Rusland om, at man ikke finder, det er i orden, at de myrder i tusindvis af mennesker i Tjetjenien.
Jeg synes også, at hr. Søren Pind forveksler en forbedret sikkerhedssituation med en overlegen militær magt.
For hvis jeg skal beskrive, hvad der foregår i Tjetjenien, så er nogle af de ting, som jeg har samlet sammen til i dag: fortsat udbredt tortur, forsvinding, voldtægt, bortførelser og fortsatte kampe i bjergområdet.
Samtlige førende menneskerettighedsorganisationer beskriver situationen i Tjetjenien som præget af lovløshed og terror mod civilbefolkningen.
Det tyder for mig på, at vi bliver nødt til at gøre mere, end vi gør i dag.
Lene Espersen (KF), 2007-03-28:
Jeg er enig med hr. Peter Skaarup i, at vi skal gøre rigtig meget for at fremme det frivillige arbejde.
Det er jeg slet ikke uenig i, ligesom jeg bestemt heller ikke er uenig i, at der selvfølgelig skal være en mulighed for, at folk kan give bidrag til organisationer.
Vi har jo som regering – og også Dansk Folkeparti – krævet for nogle af organisationernes vedkommende, at de rent faktisk kan skaffe noget finansiering.
Så det er jeg fuldstændig enig i.
Spørgsmålet er bare, hvordan vi så gør det på den klogeste måde, så man for det første sikrer en fornuftig finansiering og mulighed for at få midler, men uden at man går ud på overdrevet og siger, at folk kan stoppes når som helst og hvor som helst og blive afkrævet et beløb, for så er der jo ikke nogen grund til at have nogen lovregulering.
Så jeg vil sige, som jeg også sagde til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at nu har jeg valgt at tage et møde med bl.a. ISOBRO og høre på deres synspunkter, og så er det klart, at jeg meget gerne tager en drøftelse med Retsudvalget, så vi finder en fornuftig løsning på den her problemstilling.
Søren Pind (V), 2007-03-28:
Jeg forstår godt hr. Rune Lunds ærgrelse over, at situationen ikke er bedre, end den er.
Men essensen er jo trods alt, at den politiske linje, regeringen og et bredt flertal i Folketinget har lagt, rent faktisk indtil videre har ført til visse forbedringer, det må man konstatere.
Det kunne godt forekomme paradoksalt.
Hvad angår spørgsmålet om Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, så kunne man argumentere for, at det, at Danmark skulle rejse en sådan sag, ville være et slag i luften.
Der kører jo og har kørt en lang række sager mod Rusland ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, netop om menneskerettighedsovergreb og -krænkelser i Tjetjenien.