Per Clausen (EL), 2010-02-02:
Det er jo ikke usædvanligt, at beslutningsforslag fra oppositionen kommer på et forkert tidspunkt.
Jeg har faktisk aldrig i den tid, jeg har siddet i Folketinget, som godt nok kun er ca. 5 år, så det kan være sket før den tid, været udsat for, at et forslag er kommet på det helt rigtige tidspunkt.
Det er enten for sent eller for tidligt, eller også er det helt utilstedeligt og skulle aldrig have været fremsat.
Det er vel de variationer, der er.
Og jeg kan forstå, at det her beslutningsforslag nok er kommet for tidligt, fordi vi ikke i tålmodighed har afventet, at kulturministeren gør sit arbejde færdigt.
Jeg tror, der, hvis man havde den tilgang til det, var mange beslutningsforslag, som oppositionen ikke behøvede at fremsætte, fordi der jo altid kan være grund til at vente på, at ministrene kommer med bedre forslag.
Pointen er bare, at i forhold til den virkelighed, der er ude på spillestederne, er et forslag, der handler om at skabe bedre vilkår, uhyre velanbragt, for realiteten er jo, at det er en kombination af mange forskellige ting.
Men bl.a. den økonomiske krise har jo betydet, at spillestedernes mulighed for at hente indtægter andre steder end fra det offentlige er blevet reduceret.
Det er ikke sådan at forstå, at de alle sammen går lige dårligt, nogle går måske endda rimelig godt, men generelt set er mulighederne blevet forringet, og det er, hvad enten man snakker om entréindtægter, ølsalg – som vi jo, når vi snakker kultur, gerne ser er stort, og når vi snakker sundhed, gerne ser er lille – eller det handler om mulighed for at få sponsorer osv. til at gå ind.
Derfor er de her to forslag fremsat, hvor det ene handler om at give musikfestivalerne mulighed for at støtte spillestederne, mens det andet lægger op til en national handleplan for styrkelse af den rytmiske musik i Danmark.
Det første tager afsæt i, at både Roskildefestivalen og andre musikfestivaler har ytret ønske om at få en mulighed for at donere en del af deres overskud til rytmiske spillesteder, og det er jo sådan, at de fleste danske musikfestivaler i forvejen drives af almennyttige foreninger, der får momsfritagelse, hvis deres overskud går til velgørende, almennyttige formål.
Og det har så indtil nu ikke været opfattet på den måde, at rytmiske spillesteder kunne komme ind under den betegnelse, og jeg har sådan set lidt forståelse for, også fordi jeg har drøftet det lidt med vores skatteordfører, at man skal være omhyggelig og forsigtig, når man ændrer på bestemmelser, der måske i forvejen på nogle områder er rigelig liberale.
Men vores vurdering er nu trods alt, at der faktisk er en kerne af fornuft og en kerne af logik i, at man bruger overskud fra de danske musikfestivaler til at nære det grundvand, om man så må sige, som den nye musik vokser frem af.
Det er jo også sådan, at de muligheder, man har, for at udvikle rytmisk musik på de spillesteder, sådan set er en forudsætning for musikfestivalernes eksistens, og de er med til at holde det rytmiske musikmiljø i live.
Set fra vores synspunkt kunne det godt defineres som et almennyttigt formål.
Nu er jeg jo ikke ekspert i EU-retten og slet ikke ekspert i at holde mig på dydens smalle sti, når det handler om EU, men jeg er selvfølgelig lidt trist til mode over, at vi igen skal høre en række EU-begejstrede partier sige, at man ikke kan gennemføre fornuftige forandringer af lovgivningen på grund af EU.
Det synes jeg er trist, men sådan er det åbenbart.
Det skal der selvfølgelig bores lidt mere i, for jeg synes ikke, vi kan nøjes med de forklaringer, der er kommet i dag.
Det andet beslutningsforslag sigter bredere ved at foreslå en national handleplan for at styrke dansk rytmisk musik.
Hvis man kigger på den placering, rytmisk musik indtil nu har haft i den danske kulturpolitik, både når vi snakker kommunalt, og når vi snakker statsligt, så synes jeg, det er ret indlysende, at der er brug for en national handleplan.
Det er rigtigt, at den rytmiske musik, fordi den har en bred folkelig appel, på nogle områder bedre er i stand til, om man så må sige, at være selvfinansierende, men det er efter min mening også helt indlysende, at hvis det handler om at skabe grundlaget for den rytmiske musik i fremtiden, skabe grundlaget for, at der også findes en selvstændig rytmisk musikscene i Danmark, så er det nødvendigt med en økonomisk støtte, og den støtte synes vi i Enhedslisten i lighed med de øvrige oppositionspartier burde tage afsæt i en egentlig national handleplan.
Så er det jo vores forslag, at det skal være en bred national handleplan, hvor der indgår en række forskellige indsatsområder, modernisering af støtten til eksport af rytmisk musik, til musikudøvere og livescenerne og også til etablering af musiske vækstcentre i alle kommuner.
Vi har altså en række forskellige forslag.
Og hvis man skal være positiv, kan man jo sige, at der, når det kommer til stykket, ikke er mange af de konkrete forslag, der fuldstændig er blevet afvist, heller ikke af de borgerlige partier, og det er jo også sådan, at selve tanken om at lave en handleplan sådan set heller ikke er blevet fuldstændig afvist af de borgerlige partier.
Det er kun timingen, som er problemet.
Selv om jeg synes, det er ærgerligt, at vi skal vente til efteråret 2010 på en plan, også fordi det indebærer den risiko, at det slet ikke bliver den nuværende kulturminister og den nuværende regering, der får æren for at gennemføre det, så er det dog trods alt bedre, at der er en positiv holdning til, at vi kan kigge på det indholdsmæssige i 2010, end at det sådan er en generel, total afvisning.
Så på den måde har debatten vel ikke været så entydig negativ endda.
Man må så bare opfordre de kreative kræfter i det rytmiske musikmiljø og på de rytmiske spillesteder til at holde skruen i vandet, for måske er der hjælp på vej.