Per Clausen (EL), 2008-05-06:
For så vidt kan man jo sige, at debatten har udviklet sig lidt forunderligt.
Når man tænker på, at hr. Lars Christian Lilleholt fra Venstre startede debatten med at sige, at vi nu skulle til at behandle de første af en lang række forslag i den her visionære energipolitik, som et stort flertal her i Folketinget har indgået aftale om; når man tænker på, at vi altså stod i en situation, hvor man måtte forvente, at partierne sådan nærmest stod i kø for at få lov til at tage æren for disse fremragende resultater, har det jo været en noget besynderlig oplevelse her i eftermiddag.
En ting er selvfølgelig, at man åbenbart ikke er helt enig om, hvad man har snakket om, og man heller ikke er helt enig om, hvad der indgår i forliget.
Det finder man nok ud af en dag.
Jeg bemærkede også i fru Mette Gjerskovs indlæg, at der blandt Socialdemokraterne i hvert fald ikke var den store begejstring for de lovforslag, vi behandler her i dag, men at det nærmest sådan var det sure, man tog med, indtil det bedre så ville komme.
Jeg ser frem til, at det bedre kommer, selv om jeg på den udveksling, der har været i medierne, imellem forligspartierne, kan forstå, at vi godt kan forvente, at det måske først bliver til efteråret, at begejstringen og glæden kan brede sig her i salen.
Jeg ser naturligvis frem til ved den lejlighed, hvor der kommer noget at rose, også at rose det indhold, der måtte være i de lovforslag, hvis det er rosværdigt.
Jeg forstår sådan set godt fru Mette Gjerskovs manglende begejstring for de forslag, der ligger her i dag.
For godt nok har de nogle af de gode og rigtige overskrifter, men når vi går ned i sagen, er der måske langt mellem det gode og betydelig kortere mellem det dårlige.
F.eks. indfører man en NOx-afgift.
Det er jo en god ting.
Den skal bruges til at reducere NOx-udslippet.
Det giver, siger man, ifølge beregningerne i lovforslaget 5 mio. kg.
Man har godt nok lavet en aftale med EU, ifølge hvilken man skal reducere det med 8,7 mio. kg, men her kommer man da en del af vejen.
Det er så lidt uklart, hvornår og hvordan man så vil håndtere resten af reduktionen, ikke mindst fordi det gang på gang understreges, at lige præcis det her med økonomiske incitamenter er den mest omkostningseffektive måde at reducere NOx-udslippet på.
Man har også, selv om det vistnok er et princip, at det ville være godt, hvis forureneren kom til at betale for den miljøbelastning, som et udslip havde, valgt at lægge afgiften på halvdelen af miljøbelastningen.
Det siger man.
Jeg vil sige, at det regnestykke, hvori man er nået frem til det, er langt og indviklet, og måske er det hvert eneste sted sådan, at man kommer frem til det for forslaget mest gunstige resultat.
Men alligevel er det altså indholdet i det her.
Det er selvfølgelig godt nok.
Men det, som er interessant ved både CO2-afgiften og NOx-afgiften, er, at alle midler på grund af skattestoppet skal føres tilbage.
Og den måde, man vælger at føre dem tilbage på, er så ved at gennemføre en række afgiftslettelser på bl.a. energiafgifterne.
En af de andre metoder, man bruger, er, at man indfører et såkaldt bundfradrag.
Her er det helt fantastisk, for det, man henviser til, er, at man jo har delt nogle gratiskvoter ud til den kvotebelagte del af industrien.
Alle, tror jeg, er i dag enige om, at det må være slut med gratiskvoter.
De skal enten på auktion, eller også skal man betale under en anden form.
Men fordi man altså har delt gratiskvoter ud, siger man, at man bliver nødt til at kompensere for det ved at lave et stort bundfradrag ved betalingen af den her CO2-afgift.
På den måde kan vi så sige, at man viderefører den ene dumhed på det nye område.
For hvad er sammenhængen mellem at fjerne afgiften på at deponere cementaffald og en CO2-afgift og en NOx-afgift?
Der er ikke anden sammenhæng, end at der er en virksomhed, Portland i Nordjylland, som vil komme til at betale en ganske stor afgift på grund af det her, og den skal så kompenseres, ved at man fjerner afgiften på deponering af cementaffald.
Hvis man så læser, hvilke konsekvenser det vil have, fremgår det, at lovforslaget taler om, at det sådan set kun har to effekter, nemlig at staten går glip af nogle penge, og at miljøet bliver forringet.
Det synes jeg jo er en skidt ting.
Går man længere ned i lovforslaget, vil man også konstatere, at på grund af omlægningen af de her energiafgifter tales der åbenlyst om, at det vil føre til en øget anvendelse af biobrændsler.
Ja, der tales oven i købet om, at indførelsen af det her kan gøre, at man kan leve op til de målsætninger, man har for 2010.
Det interessante her er, at når vi diskuterer biobrændsler i energipolitisk og ikke i skattepolitisk sammenhæng, så er alle jo enige om, at det er afgørende, at det her med biobrændsler ikke handler om at brænde fødevarer af.
Det var der meget, meget stor enighed om.
Den problemstilling berøres slet ikke her.
Man har tidligere snakket om, at der skulle være tale om miljøcertificering, før der kunne åbnes op for det, men her kører man altså bare linjen fuldstændig ud.
Enkelte andre steder kommer man ind på de miljømæssige konsekvenser af afgiftslettelserne.
Det er, når det bl.a. hedder, at det ikke er så galt for statens økonomi, at man reducerer energiafgiften i forhold til el.
Det er jo fuldstændig rigtigt.
Nu troede vi sådan set, at et af formålene med den energiaftale, der var lavet, var at reducere energiforbruget.
Det er det sikkert også stadig væk i det store spil, men hvis vi ser på de her lovforslag, kan vi se, at det - i hvert fald i forhold til det - har den modsatte konsekvens.
Det vil sige, at det fokus, der kunne være på at reducere CO2-udslippet og energiforbruget i Danmark, sådan set er væk.
Det er erstattet af en mulighed for at købe sig til tingene i udlandet.
Dermed er det faktisk lykkedes for en borgerlig regering, som taler meget om det personlige ansvar, fuldstændig at fjerne enhver begrundelse for at have et personligt ansvar i forhold til at reducere energiforbruget, fordi man i lovgivningen selv opererer med, at det sådan set er lige meget.
Det er et fedt.
Så alt i alt må vi fra Enhedslistens side sige, at vi i den første debat, vi har om det store forlig om den visionære energipolitik, ikke har vanskeligt ved at sige, at vi vil stemme imod de her lovforslag.