Flemming Damgaard Larsen (V), 2011-05-17:
I Venstre har vi rum for forskellige holdninger til ordener.
De fleste takker ja, enkelte siger nej, og det er et helt personligt anliggende.
Der ligger jo normalt helt faste rammer for tildeling af ordener, f.eks. 10 år som folketingsmedlem eller 1 år som minister osv.
På tilsvarende vis er kongehusets udveksling af ordener i forbindelse med statsbesøg ikke et spørgsmål om opbakning til eller afstandtagen fra det enkelte land, dets forhold til Danmark eller landets egne forhold med hensyn til f.eks. demokrati, menneskerettigheder og kvinders ligestilling.
Et godt eksempel er, at Danmark ikke udveksler ordener med USA, selv om vi med tilfredshed og stolthed kan sige, at USA og Danmark er trofaste allierede i kampen for f.eks. frihed, demokrati og øget frihandel i verden.
Vores forhold til USA er tæt og gensidig godt.
Det gjaldt under den tidligere præsident, ligesom det gælder nu under præsident Obama, men det betyder ikke, at der udveksles ordener ved besøg.
Omvendt vil ingen næppe forsøge at påstå, at Danmark og Bahrain har et tæt samarbejde, selv om man kunne argumentere for, at der med den nuværende situation ville være god brug for at kunne tale med og påvirke styrket i Bahrain i positiv retning.
Hvis udvekslingen af ordener skulle afhænge af den siddende regering eller folketingsflertallets syn på det besøgende land, ville kongehuset blive inddraget i en politiserende rolle, som vi i Venstre ikke mener er passende.
Vi ønsker, at kongehuset fortsat forbliver upolitisk – det gælder også i forhold til Danmarks relationer til andre lande.
Når der alligevel var en udveksling af ordener i forbindelse med kongehusets besøg, skal det ses i forbindelse med den meget lange tradition for udveksling af ordener ved officielle besøg.
Fra dansk side er vores rejser og besøg en mulighed for at komme i kontakt med andre lande eller at udbygge allerede etablerede kontakter.
Hvis man har ønske om at påvirke andre lande og eventuelt komme i dialog om styrkelse af borgerrettigheder, demokratisk udvikling og ytringsfrihed, kræver det, at der er en dialog.
Hvis vi alene indskrænkede vores rejser til lande, som vi i forvejen var enige med, så ville vores muligheder for at gøre en positiv forskel i verden blive mindre.
Det skal naturligvis overvejes nøje, hvor man ønsker at rejse hen, for ligesom et besøg kan åbne mulighed for en forstærket dialog og et øget samarbejde, kan et besøg naturligvis også tænkes brugt i forhold til det besøgende lands indre anliggender.
Jeg er enig med udenrigsministeren i, at besøget i Bahrain næppe ville have fundet sted, hvis man kendte de efterfølgende begivenheder og styrets hårdhændede fremfærd.
Det krav til omtanke gælder, når kongehuset rejser, ligesom det gælder, når Folketinget rejser.
Jeg har noteret mig, at Udenrigspolitisk Nævn var på besøg i Bahrain, inden kongehuset besøgte landet.
Jeg har også noteret mig, at der ikke var en tilsvarende kritik af, at folketingsmedlemmer kunne gennemføre en sådan rejse, selv om hverken demokrati eller for den sags skyld menneskerettigheder var væsentlig anderledes i 2009, da Udenrigspolitisk Nævn var på besøg.
Vi er i Venstre glade for, at der, som udenrigsministeren nævnte i sin tale, er blevet aftalt et tættere samarbejde mellem kongehuset og Udenrigsministeriet, for at sikre, at spørgsmålet om ordensudvekslinger overvejes nøje inden kommende officielle besøg.
Bl.a. derfor afviser Venstre forslaget.