Tom Behnke (KF), 2011-01-13:
Den nuværende offentlighedslov er jo ved at være lidt gammel.
Det er 25 år siden, den sidst blev revideret.
Man kan sige, at hvis det var et menneske, var det jo ikke så gammelt, men når vi taler lovgivning, er det faktisk ret sjældent, at love får lov til at virke i så mange år, uden at der bliver set på, om ikke der er behov for, at man reviderer eller retter eller tilpasser undervejs.
Men netop på den baggrund og fordi den offentlige forvaltning og den offentlige sektor har forandret sig over årene, nedsatte man en kommission, som skulle se på, om vi kunne indrette og tilpasse offentlighedsloven bedre til nutidens og fremtidens behov, for på den ene side at vi har mulighed for aktindsigt i, hvad der foregår i den offentlige forvaltning, og på den anden side selvfølgelig også tage hensyn til, at den offentlige forvaltning kan fungere.
Kommissionen her fik jo den ære og fornøjelse at få vores ombudsmand som formand.
Uden at tillægge ham alt for meget, har jeg nu alligevel den holdning, at jeg tillægger det meget betydning, at ombudsmanden, som i den grad er meget opmærksom på, at den offentlige forvaltning skal være ordentligt, og at man skal kunne følge med i, hvad der sker i den offentlige forvaltning, som formand for den her kommission har fremlagt en betænkning på hele to bind.
Jeg kan ikke huske i mine 20 år i politik, at vi tidligere har set betænkninger på hele to bind.
Det her er så gennemarbejdet.
Det er et meget tykt og digert værk, som man har været nødt til at splitte op i to bind, men det skal så siges, at man også har siddet og arbejdet med det her i hele 7 år.
En række interessenter, en række eksperter har forholdt sig til den lov, vi har, og er kommet med forslag til, hvordan en ny fremadrettet offentlighedslov skal se ud.
Derfor er det meget gennemarbejdet, hvad vi står med i dag.
Hvad er det så, regeringen har gjort?
Har regeringen smidt de to betænkninger i skraldespanden og sagt: Det er vi fuldstændig ligeglade med, vi fremsætter vores eget forslag?
Så jeg tror på, at det, vi har foran os her, er et forslag til en ny tidssvarende offentlighedslov.
For meget er sket i den offentlige sektor, og derfor er det nødvendigt med en ny lov.
Der er hele strukturen i den måde, man indretter den offentlige sektor på.
Derfor bør muligheden for aktindsigt i, hvad der foregår, selvfølgelig følge med derud, hvor opgaverne bliver varetaget.
Så er der hele den teknologiske udvikling.
Noget af det, som man jo gør med forslagene her, er, at man udvider muligheden for aktindsigt, bl.a. sådan at Kommunernes Landsforening nu bliver omfattet, altså KL, og regionerne, delvis offentligt ejede eller offentlige-interessente institutioner og virksomheder bliver omfattet samt private, som træffer beslutninger på vegne af det offentlige.
Sådan er der en lang række steder, hvor man sørger for at lukke op for mere offentlighed.
Om vi så skal diskutere, om antallet 26 er relevant eller ej, ved jeg ikke, men jeg tror, at praksis nogle af de steder, hvor man giver mere offentlighed nu og her, over årene har udviklet sig til, at der allerede er det.
Som konservativ ønsker jeg, at der er gennemsigtighed og åbenhed om det, der sker i hele den offentlige sektor.
Som borgere og som skatteydere har man krav på at vide, hvad det er, der sker i den offentlige sektor, og hvad det er, de sidder og beslutter på vegne af os.
I et frit og demokratisk land, som Danmark er, skal der naturligvis være offentlighed om den offentlige sektor og åbenhed, også selv om der kommer de såkaldte skandalesager.
Skulle der være noget, der er gået galt i den offentlige sektor, så lad os få det frem i offentligheden.
Det er i alles interesse.
Selvfølgelig kan der begås fejl; ja, men så lad os få det frem, lad os få det vendt, og lad os få rettet op på fejlene, så vi kan komme videre.
Det må være rimeligt.
Det Konservative Folkeparti er absolut for åbenhed og offentlighed.
Samtidig er der selvfølgelig også ting, der ikke er offentlighed omkring.
Det er f.eks. personfølsomme oplysninger.
Hvis der er nogen, der sidder derude og tænker, at der nu bare bliver offentlighed omkring alting, så vil jeg berolige med at sige, at det gør der selvfølgelig ikke.
Altså, personfølsomme oplysninger kommer der ikke til at være offentlighed omkring.
Vi skal selvfølgelig ikke have så meget offentlighed, at det krænker den personlige frihed hos borgerne her i landet.
Så det er ikke omkring borgerne, det er mere omkring de processer, der er i det offentlige, hvad det er for beslutninger, der bliver truffet, hvad grunden er til, at man træffer de beslutninger, som man træffer.
Så der skal være offentlighed om alt af relevans i forhold til offentligheden, samtidig med at det også skal være muligt for f.eks. en minister at diskutere med politikere, uden at offentligheden kan kigge med.
Der må og skal være plads til interne drøftelser, interne sonderinger uden aktindsigt, for det giver en fri meningsudveksling, inden der træffes afgørelse eller fremsættes lovforslag.
Dermed er det mere end noget andet med til at sikre kvaliteten i de afgørelser, der bliver truffet, og i de lovforslag, der bliver fremsat, fordi man har muligheden for frit at diskutere noget, man har lov til at komme med dumme ideer og sige: Prøv at høre, jeg har en idé sådan og sådan – uden at det nødvendigvis kommer ud i offentligheden.
Hvis det var sådan, at der var agtindsigt i alt, hvad vi som politikere går og tænker, så ville vi blive hæmmet og begrænset ganske betragteligt, for så ville man altid, når man vågnede om morgenen, være nødt til at indstille sig på hele dagen kun at opføre sig hundrede procent korrekt.
Sådan et samfund ønsker jeg ikke at leve i.
Derfor er det godt, at der er en undtagelse her.
Men alt relevant materiale skal som sagt lægges frem, og al faktuel information, der ligger til grund, skal der som sagt være aktindsigt i.
Den balance, der skal være mellem offentlighed på den ene side og beslutningsdygtighed på den anden side, mener jeg er med i de her lovforslag, der rammer meget præcist lige der, hvor det skal være.
Hvorfor skulle de ikke også gøre det?
En kommission har siddet i 7 år og drøftet og drøftet og er nået frem til nogle forslag, som er de forslag, vi står og drøfter her i dag.
Jeg ved godt, at der om nogle enkelte paragraffer har været lidt uenighed mellem nogle.
Men den paragraf, som har været drøftet rigtig meget her i dag, nemlig § 24, altså ministerbetjeningningsparagraffen, var der fuldstændig enighed om i udvalget – fuldstændig enighed.
Det er sådan noget, man godt kan tage med, synes jeg, i det videre arbejde.
Men vi er også fra konservativ side meget interesseret i og indstillet på, at de love, vi behandler her i dag, er noget tung lovgivning, også fordi det har meget stor betydning for, hvordan fremtiden kommer til at se ud i forhold til den offentlige sektors ageren og muligheder og samtidig hermed offentlighedens mulighed for at have aktindsigt i og følge med i, hvad der sker i den offentlige forvaltning.
Det er jo fristende at sige, at når nu nogle rigtig kloge mennesker, alle parter og interessenter har drøftet det her i 7 år, så er der vel ikke meget mere at diskutere, men det er jo stadig væk sådan, at det er Folketinget, der skal vedtage de her love, og derfor skal vi vide, hvad det er, vi vedtager, når vi når frem til en tredje behandling.
Vi er fra konservativ side indstillet på, at det skal tage den tid, det må tage.
I forhold til om der skal være en høring, vil jeg sige, at det har der jo allerede været.
Der har faktisk været en høring, som Det Radikale Venstre og SF og jeg fra De Konservative deltog i her på Christiansborg, hvor vi netop drøftede noget af det her.
Det vil vi bakke op om.