Karsten Lauritzen (V), 2011-04-28:
Jeg har overtaget ordførerskabet på lovforslaget fra Venstres indfødsretsordfører, fru Marion Pedersen, der desværre ikke kunne være til stede her i salen i dag, så jeg skal læse hendes ordførertale op og uddybe den lidt.
Kort fortalt er det jo ikke første gang, at det her beslutningsforslag ser dagens lys.
Et tilsvarende forslag blev fremsat i 2008 af Ny Alliance, og derefter blev det genfremsat af Det Radikale Venstre i november 2008.
Spørgsmål om dobbelt statsborgerskab er jo et principielt spørgsmål, og det åbner for en kompliceret diskussion, som Venstre naturligvis stadig væk byder velkommen.
Hvor kompliceret den er, har integrationsministeren bl.a. redegjort for.
Der er en række hensyn, der skal tages.
Verden er i konstant forandring, og to personer fra hver sin verdensdel er i dag tæt forbundet, fordi vi lever i en stadig mere globaliseret verden.
For mange i de yngre generationer – det kunne være nogle på min egen alder, tror jeg – er det lige så naturligt at flytte fra land til land, som det er at flytte fra Sjælland til Sønderjylland.
Det er derfor også en naturlig konsekvens at tage debatten om dobbelt statsborgerskab.
I Venstre er vi positive over for globaliseringen og de muligheder, den afføder for Danmark og resten af verden, men vi mener ikke, at en øget globalisering nødvendigvis skal modsvares af, at man automatisk skal tillade dobbelt statsborgerskab eller tripelstatsborgerskab, hvilket jo også kunne være konsekvensen.
Det Radikale Venstres begrundelse for indførelse af dobbelt statsborgerskab læner sig op ad den udmærkede redegørelse, som er udarbejdet af Integrationsministeriet i 2009 som følge af debatten om beslutningsforslagene fra tidligere.
Jeg vil godt sige, at vi i Venstre anerkender, at der er nogle praktiske udfordringer, men det er nu ikke hovedårsagen til, at vi ønsker at afvise det her beslutningsforslag.
Hvis man vil, kan man håndtere situationen med dobbelt statsborgerskab.
Det er der jo rigtig mange lande der gør.
Selvfølgelig er der nogle praktiske udfordringer, men det er der med stort set alle lovforslag og al lovgivning.
Det, der er årsagen til, at Venstre afviser beslutningsforslaget, er, at vi er af den opfattelse, at beslutningen om dobbelt statsborgerskab altså ikke kan træffes ved at se på fordele og ulemper af praktisk karakter, som der er redegjort for i undersøgelsen.
Det er et politisk spørgsmål, og vi mener, at vi skal et spadestik dybere i diskussionen, fordi det som sagt er en principiel diskussion om loyalitet og nationalt tilhørsforhold til det land, man har statsborgerskab i.
Der står vi i Venstre fortsat fast på det grundlæggende princip, som er i dansk indfødsretslovgivning, om, at dobbelt statsborgerskab skal begrænses i videst muligt omfang.
Når vi beder nytilkomne indvandrere og nydanskere, der ønsker at blive danske statsborgere, om at frasige sig deres tidligere nationale statsborgerskab, hvis det er muligt, så vil det være lidt dobbeltmoralsk ikke at forlange det samme af folk, der allerede er danske statsborgere, men står i den samme situation i et andet land.
Hvis man går ind for og mener, at folk som udgangspunkt skal have ét statsborgerskab, så må det gælde både folk, der kommer hertil og ønsker dansk statsborgerskab, og danske statsborgere, som ønsker at få et andet statsborgerskab end det danske.
Et statsborgerskab er ikke noget, man bare trækker i en automat.
Det er noget, der er unikt, og det er det, fordi man opnår et særligt tilhørsforhold til og en særlig loyalitet over for det land, som man er statsborger i.
Med den politiske argumentation, den politiske begrundelse, ønsker vi i Venstre at afvise beslutningsforslaget, men vi anerkender dog, at der selvfølgelig er en udvikling i gang, hvor flere og flere lande tilslutter sig ordningen med dobbelt statsborgerskab.
Den får vi så her i dag med Det Radikale Venstres beslutningsforslag, men Venstres indstilling er fortsat at afvise det.