Inger Støjberg (V), 2010-05-11:
Jeg vil benytte den meget brede formulering af forespørgslen til at sige lidt om ferielovens grundlæggende principper, Danmarks internationale forpligtelser og de handlemuligheder og bindinger, der er i forbindelse med ferieloven.
Siden da har der været et bredt flertal blandt Folketingets partier bag principperne i den gældende ferielov.
Den danske ferielov er i vidt omfang en integreret del af de kollektive overenskomster og dermed en del af balancen mellem arbejdsmarkedets parter.
Der er dog visse minimumsstandarder som f.eks. retten til 5 ugers ferie om året, som hverken ved kollektiv eller individuel aftale kan fraviges.
Efter ferieloven optjener alle lønmodtagere ret til 5 ugers betalt ferie, hvis de har været ansat i et helt kalenderår.
Ved kortere ansættelser reduceres retten til betalt ferie tilsvarende, alle har dog ret til at supplere op til 5 ugers ferie for egen regning.
Efter ferieloven afholdes ferie i det ferieår, der følger efter kalenderåret.
Ferieåret går fra den 1. maj efter optjeningsåret til den 30. april året efter.
Hvis ferien ikke holdes i ferieåret, er den som udgangspunkt tabt for lønmodtageren, og feriepengene tilfalder i stedet hovedsagelig Arbejdsmarkedets Feriefond og de private feriefonde.
Hermed sikres, at lønmodtageren har et incitament til at afholde ferien i ferieåret, og at arbejdsgiveren ikke kan tjene på, at lønmodtageren ikke holder sin ferie.
Der gælder dog en række undtagelser, som giver nogen fleksibilitet.
Det drejer sig primært om følgende situationer: En arbejdsgiver og en lønmodtager kan inden ferieårets udløb skriftligt aftale, at optjent ferie ud over 20 dage kan overføres til det følgende ferieår; en lønmodtager, der er fratrådt i et ferieår, kan som udgangspunkt efter ferieårets afslutning få udbetalt sine uhævede feriepenge kontant; hvis en lønmodtager ikke har kunnet holde sin ferie i ferieåret, f.eks. på grund af sygdom eller barsel, kan feriepengene udbetales kontant; personer, der forlader arbejdsmarkedet, eller som flytter til udlandet, kan få feriepengene udbetalt kontant.
Der er to former for feriepenge: Den ene gælder for månedslønnede – det er typisk funktionærer – der holder ferie med løn, og det betyder, at de får deres sædvanlige løn under ferie med et ferietillæg; den anden gælder for lønmodtagere, der ikke har ret til løn under ferie, de får feriegodtgørelse på 12,5 pct., og det er hovedreglen inden for det såkaldte normallønsområde, f.eks. 3F's transportområde, hvor timelønnen ligger fast i overenskomsterne.
Feriegodtgørelse kan som hovedregel indbetales til FerieKonto, det gælder dog ikke for de såkaldte feriekortordninger, hvis der er garanti for, at lønmodtageren kan få sine feriepenge, når ferien holdes.
En sådan garanti stilles typisk af den arbejdsgiverforening, som virksomheden er medlem af.
Virksomheden kan i disse tilfælde beholde feriepengene og vente med at udbetale dem, til lønmodtageren selv vil holde sin ferie.
Virksomheder, der betaler løn under ferie, og virksomheder, som kan beholde feriegodtgørelsen i virksomheden, har således en rente- og likviditetsfordel af forskydningen mellem optjeningsår og ferieår.
Disse regler sætter grænser for, hvor meget vi nationalt kan ændre på ferieloven, f.eks. er der følgende begrænsninger: Aftaler om afkald på ferie er ugyldige, det vil sige, at man skal afholde sin ferie.
Det skal være muligt at straffe overtrædelser.
Lønmodtagere har ret til 4 ugers betalt ferie årligt, og feriepenge må ikke udbetales kontant, medmindre arbejdsforholdet ophører.
Senest er der i 2009 afsagt en EU-dom, der rejser spørgsmål om, hvorvidt sygdom opstået under ferie kan give ret til erstatningsferie.
Efter dansk ret giver sygdom, der opstår før, men ikke under ferien, ret til erstatningsferie.
Rækkevidden af dommen behandles for tiden i det såkaldte implementeringsudvalg, hvor man vurderer EU-domme på arbejdsmarkedet.
Gennem årene har man flere gange set på mulighederne for at ændre på ferieloven.
Der blev bl.a. i 1997 nedsat et udvalg, der skulle komme med et forslag til at forenkle og modernisere ferieloven for at lette virksomhedernes administration og arbejdstilrettelæggelse, ligesom løn under ferie skulle gøres til lovens hovedregel.
Dette arbejde førte ikke til grundlæggende ændringer.
Alle forsøg igennem tiden på grundlæggende at ændre ferielovens principper er stødt på tre store forhindringer: For det første vil det koste arbejdsgiverne og staten mange milliarder kroner i mistede renteindtægter.
Det er tidligere skønnet, at det vil koste omkring 14 mia. kr.
Derudover vil staten miste ca. 10 mia. kr. i skatteindtægter som et engangsbeløb.
For det andet vil det ændre balancen mellem arbejdsmarkedets parter, som ferieloven jo er en vigtig del af.
For det tredje er der hensynet til Danmarks internationale forpligtelser, og de har så ikke ændret sig i mellemtiden.
Der er dog sket en række løbende forbedringer af ferieloven til gavn for lønmodtagerne.
Senest har regeringen taget initiativ til en digitalisering af administrationen af FerieKonto.
Fra 2011 afskaffes de fysiske FerieKonto-beviser, lønmodtageren kan med sin digitale signatur hæve de feriepenge, der skal bruges til den konkrete ferie, og feriepengene indbetales så kort efter på lønmodtagerens NemKonto.
Derefter kan lønmodtageren til enhver tid se, hvor mange feriepenge og hvor mange feriedage der er tilbage at holde ferie for.
Der er tale om en markant serviceforbedring for lønmodtagerne.
Anden fase er planlagt til 2012, hvor FerieKonto kan trække oplysninger om feriepenge til lønmodtageren direkte fra indkomstregisteret.
Arbejdsgiverne slipper så for at indberette direkte til FerieKonto og skal kun indberette oplysninger om lønmodtageren ét sted.
Jeg tror, at mange ministre, mig selv inklusive, har haft intentioner om at ændre ferieloven, men vi har måttet sande, at der er ret faste grænser for, hvor meget principperne i loven kan ændres.
Det skyldes de tre ting, som jeg allerede har nævnt: de internationale forpligtelser; de store økonomiske konsekvenser for offentlige og private arbejdsgivere ved eventuelle ændringer; og hensynet til den balance, der er imellem arbejdsmarkedets parter.
Regeringen har derfor heller ingen aktuelle planer om at revolutionere ferieloven.
Derimod vil regeringen inden for de eksisterende rammer arbejde for at modernisere og tilpasse ferieloven på baggrund af domspraksis og administrativ praksis.
F.eks. ser regeringen gerne, at de digitaliseringsværktøjer, som hele tiden bliver bedre, også kommer alle lønmodtagere til gode i relation til ferieloven.
Som nævnt ser Implementeringsudvalget for tiden på spørgsmålet om konsekvenserne af EU-Domstolens praksis om sygdom, der er opstået under ferie.
Udvalgets arbejde kan eventuelt medføre, at ferieloven skal ændres på det her punkt.
Endelig vil regeringen gerne ved næste ændring af ferieloven give feriefondene et kontrolværktøj for at få bedre sikkerhed for, at arbejdsgivere afregner de uhævede feriepenge, som de så også skal.