Per Stig Møller (KF), 2009-01-14:
Så vidt jeg ved, forhandles der lige præcis ikke, mens dette sker.
Jeg ønsker da den udvidede aftale, som jeg ønsker det med alle vores partnerlande omkring Middelhavet.
Middelhavet skulle jo meget gerne blive et hav, som ikke skiller os ad, men bringer os sammen.
Hvis vi får gjort Middelhavet til et krigshav i stedet for et fredshav, har vi en meget, meget urolig fremtid foran os.
Derfor ønsker jeg da sandelig, at vi får fred og økonomisk fremgang i hele området.
Derfor skal Israel da naturligvis også behandles sådan.
Jeg ønsker jo også, at Syrien er med, som hr. Frank Aaen ved.
For jeg ønsker faktisk at få fredeliggjort hele området.
Men problemet med Hamas er jo, at Hamas ikke ønsker den fred.
Hamas ønsker ikke freden, og derfor foretog de, hvad de gjorde i december måned.
De vidste det jo.
Egypterne - som i øvrigt også holder Rafah lukket, så det er jo ikke kun Israel, der spærrer - mener altså heller ikke, at der er noget at råbe hurra for inde i Hamasland.
Man ønsker altså heller ikke fra egyptisk side at lukke op der.
Jeg ønsker, at vi får en fred, at vi får en våbenhvile, at vi får humanitær adgang, at vi får en varig våbenhvile, at Israel trækker sig tilbage, at tunnellerne er væk, at raketaffyringsramperne er væk, at blokaden er hævet.
I 2005, da Israel trak sig ud, håbede vi jo alle sammen på, at Gaza blev et godt område.
Jeg talte med præsident Abbas om det, og han lovede, at det ville blive et godt område, men i 2007 blev han smidt ud.
Deraf kom så blokaden.
Jeg skal gerne besvare hr. Mogens Jensens spørgsmål, men jeg kan ikke svare på, hvad statsministeren vil tage op på sine møder med andre regeringsledere.
Det må man spørge statsministeren om.
Regeringen er opmærksom på muligheden for at påtale menneskerettighedskrænkelser, når der er anledning til det, og det er statsministeren selvsagt også, da han er regeringens leder.
Dette sker både i multilaterale sammenhænge - dem var vi inde på lige før - og det sker også i vores bilaterale kontakter med andre lande.
Disse initiativer over for andre lande skal ses i sammenhæng med en konkret vurdering af situationen, og jeg vil godt give nogle eksempler på, hvad Udenrigsministeriet har gjort.
I Letland har der været konfrontationer i forbindelse med afholdelse af de årlige gay pride-parader.
Den danske ambassadør i Riga rejste bl.a. dette spørgsmål over for den daværende lettiske premierminister i 2006, og det skete selvfølgelig på mine og regeringens vegne.
I 2008 deltog ambassadøren i gay pride-paraden og holdt i den forbindelse en meget værdsat tale og markerede altså også, at Danmark mener, at den frihed skal være til stede.
Jeg ved, at homoseksuelle interesseorganisationer er fuldt ud opmærksomme på denne indsats, og de har ved flere lejligheder givet udtryk for taknemlighed for Danmarks høje profil i kampen for homoseksuelles rettigheder, også i andre lande.
I Litauen har Danmark også haft og har fortsat en høj profil.
Her har der også været problemer, og derfor deltog den danske ambassadør i Vilnius f.eks. i 2007 i en konference afholdt af den europæiske afdeling af den internationale forening for bøsser og lesbiske.
Vi støttede faktisk den konference finansielt.
Vi gør også noget gennem EU.
EU's repræsentanter udtrykte i efteråret som led i menneskerettighedsdialogen med Rusland bekymring over Moskvamyndighedernes forbud mod afholdelse af gay pride-demonstrationerne, så her har vi altså sammen med EU protesteret mod Ruslands behandling af homoseksuelle.