Line Barfod (EL), 2011-03-15:
Der er ingen tvivl om, at der er et meget, meget stort behov for at få diskuteret og finde løsninger på, hvordan man kan få familie- og arbejdsliv til at hænge sammen.
Der er ingen tvivl om, at vi har fået skabt et samfund, der er så absurd indrettet, at det tidspunkt i livet, hvor de fleste arbejder mest, er, når de har små børn.
Det er jo fuldstændig absurd.
Der er heller ingen tvivl om, at vi har fået skabt et samfund, hvor alt, alt for mange mennesker får stress og bliver slidt ned, bl.a. fordi de ikke kan få familie- og arbejdsliv til at hænge sammen.
Jeg mener ikke, at den måde, det skal løses på, er at skabe et kæmpe bureaukrati, og at hele ens liv skal gøres op i et bestemt antal kroner eller et bestemt antal timer, som man så skal flytte rundt på gennem livet.
Hvad så, hvis man ikke har fået sparet nogen timer op, eller hvis man har brugt sine timer?
Skal man så ikke kunne gå på pension, hvis man har behov for det?
Jeg synes, det er en underlig måde at gøre tingene på.
De orlovsordninger, der blev indført i 1990'erne, da man skulle have gang i beskæftigelsen, hvor der faktisk blev givet mulighed for at få forældreorlov, uddannelsesorlov og sabbatorlov, kom rigtig mange familier til gode, samtidig med at det skabte job.
Det er en god måde at gøre tingene på, og jeg synes, det er den vej, vi skal gå i stedet.
Så skal vi også se på, hvordan vi får skabt et arbejdsmarked, som er bæredygtigt, og hvor vi faktisk begynder at bruge bæredygtighedsbegrebet som det, det indeholder, så det ikke kun handler om, at der skal være ordentlige forhold i forhold til miljøet, men også i forhold til mennesker; hvor vi opstiller et mål om, at det faktisk skal være sådan, at man, når man går hjem fra arbejde, har lige så meget energi med hjem, som man havde, da man gik på arbejde, og ikke er fuldstændig nedslidt, men faktisk har et overskud til at være sammen med sine børn og sin familie.
Og det skal være sådan, at man, når man er færdig med sit arbejdsliv, faktisk har kunnet holde til et helt arbejdsliv og har overskud tilovers til at kunne have en god pensionisttilværelse sammen med sine børnebørn og sin familie i øvrigt.
Jeg synes, det må være det mål, vi skal stille op.
Det handler om, at vi skal ændre rigtig mange ting på arbejdspladserne.
Jeg tror også, at noget af det, vi skal se på, er, hvordan man som småbørnsfamilie kan få mulighed for at gå ned i tid.
Lige inden valget i 2001 lavede man faktisk i Køge, mener jeg det var, nogle forsøg med, at småbørnsfamilier fik lov til at arbejde på nedsat tid, og det kom der rigtig gode resultater ud af.
Det giver jo samtidig arbejde til nogle andre, og man sparer dagpengene til dem, der så kommer i arbejde, og dermed kan det finansieres.
Den slags ordninger synes jeg man skal se på, for det giver god mening.
Og så bliver det ikke et kæmpe regnestykke og et kæmpe bureaukrati; man tager i stedet udgangspunkt i den enkeltes situation og den enkelte families situation.
Det vil der i høj grad være fremtid i.
Det håber jeg bliver nogle af de ting, vi kan diskutere, i stedet for det her meget bureaukratiske system, hvor man vil til at gøre mennesker og familier op i en hel masse små bitte timer og kroner og øre, som man skal holde styr på et helt liv igennem.
Jeg kan slet ikke se, hvordan det skulle kunne være med til at nedbringe stress – tværtimod tror jeg, at det vil gøre folk mere stressede.