runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2015-10-30:
Tak for det.
Ligestillingsområdet er et område, som vi i Alternativet tager meget alvorligt.
Det gælder ligestilling mellem mænd og kvinder såvel som ligestilling mellem f.eks. minoriteter og majoriteter, og det kommer til at være et område, som vi kommer til at arbejde meget proaktivt med i den indeværende folketingssamling.
Så er de respektive ordførere advaret!
I forhold til det aktuelle lovforslag er det jo, som det er blevet nævnt tidligere, en aftale, der allerede er blevet indgået mellem alle Folketingets partier, og derfor er det åbenlyst, at Alternativet også støtter det her lovforslag.
Særlig er vi meget glade for det element i lovforslaget, som gør, at Institut for Menneskerettigheder nu får en kompetence til at kunne fremlægge sager for nævnet, som har en principiel interesse, eller som er på vegne af en større gruppe.
Jeg har lyst til at knytte en enkelt kommentar til det med sagligheden, fagligheden og relevansen af klagerne.
Det er nemlig blevet sagt tidligere, bl.a. da det her lovforslag blev fremsat under den tidligere regering, at hensigten var at minimere, kan man sige, bagatelsager i nævnet, og jeg tror endda, at den tidligere beskæftigelsesminister, Henrik Dam Kristensen, sagde, at man skulle minimere antallet af pjattede sager.
Og til det synes jeg det er vigtigt at anføre, at det her lovforslag jo går på, om man som borger har ret til at indbringe en sag, fordi den har en principiel interesse eller en individuel og aktuel interesse.
Og det er jo sådan i det her lovforslag, at fremadrettet skal det være sådan, at man skal have en individuel eller aktuel interesse i en sag.
Det støtter vi jo som sådan, fordi det ligger i lovforslaget.
Borgeren har jo stadig ret til at indbringe den sag, som for borgeren er aktuel eller individuel og relevant.
Når jeg siger det, er det, fordi jeg synes, det er rigtig vigtigt, at vi ikke sender et politisk signal om, hvad vi mener er bagatelsager, og hvad der ikke er bagatelsager.
For den enkelte borger kan en krænkelse være alvorlig, i det øjeblik vedkommende oplever sig krænket på sine rettigheder.
Så hvis man ville have sat en bagatelgrænse, ville man måske skulle have indført en passus i det her lovforslag, som sagde noget om, at det skulle være af væsentlig ulempe f.eks. for borgeren, sådan som man jo gør i Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Det har man valgt ikke at gøre her, og det har vi det helt fint med.
Jeg anfører det bare, fordi jeg synes, det er vigtigt, at vi ikke sender et politisk signal om, at vi skal gøre os kloge på graden af bagateller eller pjattede sager.
Så vil jeg bare til sidst sige, at med hensyn til gebyrer er vi i Alternativet meget tilfredse med, at det stadig væk er gratis for borgerne at indbringe sager, og vi kommer aldrig til at stemme for, at det skulle koste noget.
Med det vil jeg blot gentage, at Alternativet støtter lovforslaget.
Jane Heitmann (V), 2015-10-30:
Jeg synes, der er noget, der er vigtigt at holde fast i – og det var jo egentlig det, der var vores udgangspunkt for i sin tid at foreslå et gebyr.
Som ordføreren selv var inde på, har vi jo set nogle sager af, hvad skal man sige, bagatelagtig karakter.
Ordføreren nævnte selv flere eksempler, og jeg har fyldt lidt på med endnu flere eksempler i den boldgade.
Jeg synes, det er rigtig vigtigt, at man tager Ligebehandlingsnævnets arbejde alvorligt, og at man giver dem mulighed for at behandle reelle ligestillingsproblemer, og det er jo lige præcis derfor, vi er her i Folketingssalen i dag.
Det er for at give Ligebehandlingsnævnet mulighed for at behandle reelle sager og ikke sager, som har mindre ligestillingsmæssig betydning.
Rasmus Vestergaard Madsen (EL), 2015-10-30:
I Enhedslisten mener vi, at Ligebehandlingsnævnet er en vigtig institution i arbejdet for at sikre ligebehandling i Danmark.
Intet menneske skal forskelsbehandles på baggrund af køn, race, hudfarve, tro, politisk anskuelse osv., men ligebehandling begrænser sig ikke kun til Ligebehandlingsnævnet.
Vi ønsker, at ligebehandlingen skal opprioriteres.
Vores tilgang til ligebehandling begrænser sig ikke kun til nævnet, men også til alle andre områder i samfundet.
Det gælder socialt, økonomisk, boligmæssigt, mediemæssigt osv., og der er nok at tage fat på.
I Danmark har vi hverken lige løn eller er fri for forskelsbehandling af etniske mindretal eller homoseksuelle.
Det fremsatte lovforslag om ændring af Ligebehandlingsnævnet er et skridt i den rigtige retning.
Med dette lovforslag ændres kravet for at kunne indgive en klage.
Det er en person, som har en individuel, aktuel og konkret interesse, som har mulighed for dette.
Det vil styrke nævnets afgørelser som retningsgivende.
Det er godt, at Ligebehandlingsnævnet fokuserer på reelle ligestillingsmæssige problemstillinger frem for bagateller af kuriøs karakter.
Det vil klart styrke nævnets afgørelser som vigtige.
Det er samtidig også vigtigt, at Institut for Menneskerettigheder får kompetence til at indbringe sager af principiel karakter og almindelig offentlig interesse for Ligebehandlingsnævnet.
Det sikrer to vigtige ting, dels at sager, som det enkelte offer for forskelsbehandling ikke kan eller tør rejse, men som er vigtige for offentligheden, bliver rejst, og dels at større principielle sager kan rejses over for Ligebehandlingsnævnet.
Det er dog samtidig afgørende, at det sikres, at Institut for Menneskerettigheder har de nødvendige midler til også at kunne varetage denne opgave.
Der har været sager om mænd, som ikke må skifte bleer i vuggestuen, og der har været sager om hvid hjemmehjælp.
Jeg synes samtidig, det er godt, at ministeren i høringsnotatet understreger, at der også fremover skal være mulighed for at rette generelle forespørgsler til Ligebehandlingsnævnet, en mulighed, som rigtig mange fagforeninger bruger.
Når det gælder de administrative forenklinger, som skal understøtte, at nævnet bruger kræfterne på nye og principielle afgørelser, er vi enige i, at der kan træffes formandsafgørelser i sagstyper, hvor der er lavet en klar, fast praksis, enten ved domstolene eller i nævnet, altså afgørelser af lignende karakter.
Med disse bemærkninger kan Enhedslisten støtte lovforslaget.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2015-10-30:
Med 500 kr. kan vi godt være med.
Der tror jeg at de fleste folketingsmedlemmer godt vil kunne være med, men der er altså også folk her i landet, for hvem 500 kr. vil være det, der afholder dem fra at klage.
Uanset om de er blevet diskrimineret på arbejdspladsen eller i nattelivet, eller hvor de er blevet diskrimineret, vil det at skulle tage 500 kr. ud af det månedlige budget, tage dem op af lommen, være det, der afholder dem fra at klage.
Kan Venstre ikke se det problematiske i, at der er en del af befolkningen, som vi afholder fra at bruge det her klagesystem?
Tak for det.
Nu blev jeg klogere på, hvad Venstre ønsker at det skal koste at klage til Ligebehandlingsnævnet.
De mener, at det skal koste 500 kr., og jeg selv mener, at det skal koste 0 kr., og det kan da også være, at der er nogle vælgere derude, der synes, at det er interessant at vide, hvad Liberal Alliance mener det skal koste?
Lad os give et eksempel her: Der er en, der bliver afvist foran diskoteket på grund af sin hudfarve, og som vil hjem og klage til Ligebehandlingsnævnet for at prøve sagen af.
Hvad synes Liberal Alliance det skal koste?
Steen Holm Iversen (LA), 2015-10-30:
Jeg vil ikke stå her og fremkomme med beløbsstørrelser.
Vi er sådan set enige i den tilgang, som Venstre allerede har lagt frem, og vi mener, at et gebyr kan have en præventiv effekt, ikke forstået på den måde, at det anfægter eller sætter spørgsmålstegn ved klagerens retslige interesse i at rejse klagen.
Men for at være i stand til at fokusere nævnets behandling af sager mener vi faktisk, at det ville være en foranstaltning, som kunne skabe netop den fokus.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2015-10-30:
Det er jo helt åbenlyst, at et gebyr vil have en præventiv effekt, og man kan sige, at jo højere man sætter gebyret op, jo færre klager vil der komme.
Man kan jo bare sætte det helt i top, og så kan man helt lukke nævnet, for så vil der ikke komme nogen klager.
Spørgsmålet er, hvordan vi sorterer i klagerne.
Med det lovforslag, der ligger her, prøver vi at gøre det ud fra en faglig vurdering af, hvilke klager der er relevante, og hvilke der er irrelevante.
Når Venstre og Liberal Alliance slår sig op på, at der skal være brugerbetaling, kommer man til at sortere i, hvem der har penge, og hvem der ikke har penge.
Kan Liberal Alliance, på trods af hvem der nu støtter jer, ikke se, at der kan være en social dimension i, hvem det er, I sorterer i, og at det kan være uhensigtsmæssigt?
Steen Holm Iversen (LA), 2015-10-30:
Jo, det kan jeg da sagtens se.
Og i lighed med alle andre mekanismer, vi har i det her land, kan der sikkert også godt indarbejdes en mekanisme, der gør, at en ringere stillet borger enten kan blive fritaget for eller få betalt det gebyr, hvis vedkommende er i en sådan situation, at det vil afholde borgeren fra at klage.
Så det er vi da åbne over for, og det synes vi at der skal kigges på i udvalgsarbejdet.
Henning Hyllested (EL), 2015-10-30:
Det var lige i forhold til det der med at komme ind og sidde med ved bordet.
Og det er jo det, der er sket her.
Det er jo nemt nok at lave en aftale, når man imødekommer modstanderen, i det her tilfælde Venstre.
Jeg håber sandelig da ikke, at det var sådan, ordføreren forhandlede, da han var tillidsmand på A.P. Møller - Mærsk's terminal i Århus.
Det regner jeg bestemt heller ikke med det var.
Hvorfor det er blevet sådan nu, hvor ordføreren er blevet medlem af Folketinget for Socialdemokraterne, ved jeg ikke.
Det er sådan en speciel socialdemokratisk disciplin.
Sagen var jo, at der var et alternativt flertal, og al forhandlingstaktik tilsiger vel, at man bruger den styrke, man har, i forhandlingerne.
Og det er da en kolossal styrke at have, at man rent faktisk har et alternativt flertal over for den modstander, man sidder og forhandler med.
Den styrke brugte I ikke – tværtimod – og så er det da nemt nok at lave aftaler og være ansvarlig.
Christian Juhl (EL), 2015-10-30:
Men det betyder jo så, at offentligheden skal lide under det.
Og det er jo reelt en begrænsning af adgangen for offentligheden til at se, hvad der sker.
Der er jo ikke tale om status quo.
Der er tale om en reel forringelse af indsigten i, hvad man foretager sig.
Det har man jo kunnet leve med indtil nu, og så kan man vel også leve med det for fremtiden.
Jørn Neergaard Larsen (V), 2015-10-30:
Den udvidelse, som søges givet i lovforslaget, til, at investeringsvirksomheden kan holdes i fortrolighed, er en sikkerhed, som betyder noget i forbindelse med forhandlinger imellem ATP og udenlandske investeringsselskaber.
Det er en sikkerhed, man i dag opnår efterfølgende, konkret, når der søges om aktindsigt i de pågældende aktiviteter på basis af offentlighedsloven.
Men det betyder, som det er i dag, at man ikke fra investorsiden, når man indgår i forhandlinger om større komplekser, på forhånd over for de andre parter kan give sikkerhed om, at de andre parters økonomi, intentioner og strategier ikke pludselig kommer til den danske offentligheds kendskab.
Og hermed er ATP stillet væsentligt ringere i forbindelse med større f.eks. internationale investeringer end andre selskaber, og det går i sidste ende ud over pensionsopsparerne, og det ønsker vi ikke.
Leif Lahn Jensen (S), 2015-10-30:
Jeg føler mig godt tilpas, hver eneste gang jeg kan gøre noget for de arbejdsløse, og det er faktisk lykkedes her.
Det, der er det allervigtigste, er sådan set at få de arbejdsløse i gang, og det gjorde vi ved at lave den beskæftigelsesreform, som jo blev lavet dengang, det gør vi ved at skabe arbejdspladser, hvad den socialdemokratiske regering også gjorde, og nu skaber vi mere tryghed for de her mennesker.
Jeg var også til LO-kongres.
Jeg gik derop alle tre dage, selvfølgelig gjorde jeg da det, de skulle da have lov til at sige ting til mig.
Og jeg har ikke ondt i skulderen, fordi jeg fik masser af skulderklap.
Men der var også mange, der sagde, at det her faktisk var okay.
Så jeg kan mærke på mig selv, at jeg har det godt med det, for så længe vi kan hjælpe de arbejdsløse, er det det, vi gør.
Det kan godt være, vi ikke kan gå hele vejen, som Enhedslisten vil, for de vil have enten-eller og ikke noget af alt det der midtimellem.
Men der er jeg bare helt anderledes forhandlingsorienteret, og jeg vil bare gerne have gode resultater.
Christian Juhl (EL), 2015-10-30:
Det var overhovedet ikke et svar på, hvad Socialdemokraterne egentlig mener ville være den rigtige løsning – ikke engang antydningen af et svar.
Jeg vil gøre opmærksom på, at det i 2011 efter valget – jeg sad med hele vejen, så jeg kan huske hvert eneste møde, der blev holdt med ministre osv. – var sådan, at først da AK-Samvirke kunne dokumentere, hvor galt det så ud, var der nogle i Socialdemokratiet, der sagde: Okay, så må vi lave en lappeløsning.
Det var slet ikke meningen, at Corydon ville have været med til de lappeløsninger, som det endte med.
Vi ville have en grundlæggende ændring, men det var der modstand imod.
Jeg mener bare, at det kan godt ske, vi har råberetten nu.
Men Socialdemokraterne bruger hele deres ret til at skjule, at de ikke vil være med til nogen reformer, og at de føler sig godt tilpas sammen med DF og Venstre i et råddent forlig.
Leif Lahn Jensen (S), 2015-10-30:
Jeg er bare nødt til at sige, at jeg er fuldstændig enig i forhold til det med, at indfasningen var for hård.
Den var da for hård.
Hvorfor tror Enhedslisten vi lavede den der midlertidige forlængelse i 2012?
Hvis ikke vi havde gjort alle de ting, som vi har gjort, og som jeg også nævnte i min tale – uddannelsesordning, akutjob, midlertidig arbejdsmarkedsydelse, kontantydelse – så ville der have været rigtig, rigtig mange mennesker, der havde stået uden noget som helst at leve af efter den 1. juli 2012.
Så jeg er da fuldstændig enig i, at den indfasning var for hård.
Det er jo også derfor, at vi gjorde alle de ting, vi gjorde, og det er også derfor, vi nu forsøger at lave det om.
Christian Juhl (EL), 2015-10-30:
Det er jo lidt atypisk, men jeg er desværre nødt til at give hr. Joachim B. Olsen ret i, at der ligger en eller anden mærkelig underliggende holdning hos Socialdemokraterne om, at det fra 2010 måske ikke var så ringe.
Jeg har to eksempler, og de er begge direkte citater fra hr. Leif Lahn Jensen.
Hr. Leif Lahn Jensen er ikke alene, for fru Helle Thorning-Schmidt og andre har også sagt det.
Når vi har snakket om den her reform, har de sagt: Indfasningen var for hård.
Og indfasning betyder, hvor lang tid det tager, før vi skal være nede i bunden med 2 års dagpenge og 1 år for at genoptjene.
Man har ikke snakket noget om indholdet – kun indfasning.
Eller som i dag, hvor hr. Leif Lahn Jensen – han kan tage sin tale frem – startede med at sige, at det var en dårlig reform i en krisetid. Nej, det er forkert, vil jeg sige til hr. Leif Lahn Jensen.
Hvis man mente noget alvorligt med tryghed for arbejderne i Danmark, ville det have været en dårlig reform, og ikke kun i en krisetid – punktum!
Derfor vil jeg gerne have et klart svar: Ville I have været med til at gå hele vejen, hvis der havde været et flertal i Folketinget – altså 4 års dagpenge, ½ års genoptjening og ordentlige supplerende dagpenge?
Leif Lahn Jensen (S), 2015-10-30:
Grunden til, at vi stemte imod, grunden til, at vi brugte 4,5 mia. kr. på at forbedre det, og grunden til, at vi har siddet ved forhandlingsbordet og lavet et meget bedre system, end der var før, er jo ikke, at vi holdt af den der dagpengereform fra 2010.
Jeg har hørt hr. Joachim B. Olsen sige meget vrøvl her i salen, men det her er da noget af det værste vrøvl, jeg overhovedet har hørt.
Vi gør det jo, fordi vi synes, at dagpengereformen fra 2010 var dårlig, hvad vi i øvrigt har sagt flere gange – det har jeg også selv sagt – og vi gerne ville ændre den.
Og det er rent faktisk lykkedes.
Joachim B. Olsen (LA), 2015-10-30:
Hr. Leif Lahn Jensen ved godt, at han kun lyver for selv, hvis han påstår, at Socialdemokratiet, hvis de havde haft magten tilbage i 2010, så ikke også havde lavet en dagpengereform, fordi de selvfølgelig også ville løse de udfordringer, dansk økonomi stod over for på det pågældende tidspunkt.
Jeg kender godt historikken, men sagen er, at grunden til, at man var så meget imod i 2010, var, at man da ikke havde haft regeringsmagten i over 8 år, og man var villig til at sige alt – alt – for at komme i regering.
Man tog så delvis et ansvar, da man kom i regering, ved at løbe fra alle de valgløfter, man havde givet.
Men I synes grundlæggende, at det her er en fornuftig reform – det gør I – og det er også derfor, I cementerer den ved at være med i den aftale, I er med i nu.
Leif Lahn Jensen (S), 2015-10-30:
Så vil jeg lige smide lidt fakta på bordet, for jeg ved, at hr. Joachim B. Olsen godt kan lide fakta.
Og det er ikke noget, jeg har fundet i Saxo Banks bibel – bare rolig.
Det, jeg vil sige, er, at vi i 2010 stemte imod det her.
Der var et flertal, der ønskede det dagpengesystem, der var blevet vedtaget i 2010, og vi tabte det valg.
Senere vidste Dansk Folkeparti så ikke lige, hvilket ben de skulle stå på, men vi tabte det valg, og det vil sige, at der, da der i 2011 var nogle, der sad oppe i tårnet, ikke var flertal for det her dagpengesystem.
Og det var derfor, at jeg i min tale i starten af dagen her fortalte om alle de ting, vi har prøvet for at forbedre tilværelsen for de her mennesker.
Vi brugte så mange penge på det, og da var Enhedslisten sågar med.
Nu er det så, vi prøver på at lave det om, og derfor var det, vi lavede det med kommissionen, og nu har vi ændret det.
Jeg tror, ordføreren er nødt til at kigge i en anden bibel end Saxo Banks for at finde de her faktaark.
For det her er rigtigt.
Joachim B. Olsen (LA), 2015-10-30:
Jeg forstår faktisk godt forundringen hos Enhedslisten og også til dels hos SF.
Sandheden er jo den, at Socialdemokraterne dybest set syntes, at den dagpengereform, der blev lavet i 2010, var rigtig.
Den blev ikke lavet af en socialdemokratisk regering, nej, men en socialdemokratisk regering havde også lavet en dagpengereform i 2010, hvis man havde siddet på magten og havde skullet håndtere de udfordringer, Danmark stod over for på det tidspunkt.
Det var jo også derfor, at Socialdemokratiet ikke ændrede dagpengereformen fra 2010, da de selv fik magten, og det er også derfor, at de synes, at det dybest set er en god idé, at man har lavet en dagpengereform, der cementerer reformen fra 2010.
Det kan enhver med et minimum af indsigt i dansk politik godt gennemskue, og det ville bare være befriende, hvis Socialdemokraterne var ærlige omkring det.
Leif Lahn Jensen (S), 2015-10-30:
Der er noget, jeg ikke forstår.
Altså, jeg har da lige hørt hr. Finn Sørensen stå her på talerstolen og sige, at den overordnet set er bedre end reformen i 2010.
Hvordan kan man så sige, vi har forringet den?
Jeg mener, vi gik ind til den forhandling og lavede en klar forbedring for de arbejdsløse, som de aldrig nogensinde ville have fået, hvis ikke vi havde været der.
Derfor må Enhedslisten lige finde ud af med sig selv, hvad de rent faktisk mener, for nu kan jeg godt komme lidt i tvivl.
Henning Hyllested (EL), 2015-10-30:
Det behøver ordføreren overhovedet ikke, og det er rent spin og polemik det der.
Kendsgerningen er jo, at de arbejdsløse selv har betalt i omegnen af 1 mia. kr. for det her.
Det er virkelig at fodre hunden med dens egen hale.
Og jeg kan efterhånden forstå, at ordføreren mener, at nedsættelsen af dimittendsatsen, indførelsen af 3 karensdage og det, at der ikke er fundet nogen løsning på de supplerende dagpenge, lige pludselig er forbedringer.
Jamen hold da op!
Så kan jeg godt forstå, at man kan lave aftaler med Venstre.
Leif Lahn Jensen (S), 2015-10-30:
Så der er forbedringer.
Med hensyn til den del, der kom fra kommissionen, vil jeg sige, at ja, der lavede man faktisk et bedre system for 1,2 mia. kr.
Det er klart, at man omprioriterede 900 mio. kr. inden for systemet, og så tilførte man det 300 mio. kr., men der er klare forbedringer, og sådan er det.
Det undrer mig lidt, at nogle af dem, der sidder her fra Enhedslisten i dag, har været tillidsfolk.
Men jeg kan selvfølgelig tage fejl.
Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2015-10-30:
Tak for det, hr. formand.
Et helt afgørende princip på det danske arbejdsmarked er en fleksibel og mobil arbejdskraft.
En del af den indsats handler om ansættelsesklausuler, og det er det, som det her lovforslag, vi behandler her, drejer sig om.
Jeg anerkender, at det i nogle tilfælde kan være nødvendigt for virksomheder at gøre brug af ansættelsesklausuler.
Det kan bestemt være nødvendigt at holde på nogle særlige forretningshemmeligheder, men samtidig vil jeg også gerne understrege, at de skal bruges med forsigtighed.
Det er for det første, fordi ansættelsesklausuler rammer den enkelte medarbejder hårdt, og ansættelsesklausuler hæmmer medarbejdere i at søge derhen, hvor de kan få de bedste vilkår og den bedst mulige brug af deres viden.
Derfor er det helt afgørende, at klausulerne kun bruges, når det er strengt nødvendigt.
For det andet kan klausulerne betyde et enormt spild af knowhow og kompetencer, som gør, at medarbejderen bliver låst fast i en længere periode.
Det spild går ud over de virksomheder, der har brug for dygtige medarbejdere, og i sidste ende bremser det vækst og innovation, og det er der ingen, der kan være tjent med.
Derfor er det også glædeligt, at vi nu behandler det her lovforslag, der begrænser brugen af ansættelsesklausuler.
Med det her lovforslag reguleres brugen, og det gælder både en begrænsning af konkurrence- og kundeklausuler og et direkte forbud mod jobklausuler med nogle enkelte få undtagelser.
Konkret betyder det bl.a., at klausuler skal indgås skriftligt, at lønmodtagere har ret til kompensation, og at klausulerne maksimalt må vare 1 år.
Noget, jeg mener det er vigtigt at hæfte sig ved i det her lovforslag, er, at det baserer sig på en fælles forståelse mellem arbejdsmarkedets parter.
Lovforslaget baserer sig nemlig på en aftale mellem Dansk Arbejdsgiverforening og LO om regulering af ansættelsesklausuler.
Det betyder, at arbejdsmarkedets parter kan indføre ansættelsesklausuler i de brancher, hvor det giver god mening.
For os at se
er det et godt eksempel på, hvorfor det danske arbejdsmarked fungerer så godt; det er, fordi de forskellige parter i fællesskab forhandler sig til løsninger, der gavner alle.
Med lovforslaget her sikrer vi bedre vilkår for lønmodtagere, der skal have mulighed for at søge derhen, hvor de kan få de bedste vilkår, og samtidig låser vi ikke dygtig arbejdskraft og viden, så virksomheder, der har brug for det, ikke kan ansætte de rigtige folk, for det vil nemlig kun bremse innovation og vækst.
Det sikrer alt sammen et mobilt og fleksibelt arbejdsmarked.
Socialdemokraterne kan derfor støtte det her forslag, og jeg har samtidig lovet at meddele, at Socialistisk Folkeparti også støtter forslaget.
Karsten Hønge (SF), 2015-10-30:
Se, jeg er jo på den måde lidt delt i det her, når jeg nu skal spørge hr. Leif Lahn Jensen.
For på den ene side kan jeg jo faktisk godt lide beskedne mennesker.
Altså, der er jo noget charmerende over folk, der sådan har meget små forventninger til sig selv og til livet.
Jeg vil spørge hr. Leif Lahn Jensen: Er vi enige om, at vi har 4,5 mia. kr., som dagpengesystemet har bidraget med?
Og nu slår man sig så fra forligspartiernes side for brystet over, at man har ført 300 mio. kr. tilbage.
Jeg mener bare: Er ambitionen virkelig ikke større end blot det at få lov at komme til at være med ved bordet?
Hr. Leif Lahn Jensen har jo nævnt i flere indlæg i løbet af dagen, at det bare er det med overhovedet at få lov at komme ind.
Jeg vil sige, at det egentlig er meget beskedent, at man får lov at komme ind, men det, vi da skal måle et forlig på, er vel resultatet.
Og hvordan kan man dog nå frem til, at det er noget at prale med, at man har fået 300 mio. kr. ud af 4,5 mia. kr.?
Og nu har I 2.000 færre mennesker, der falder ud, men der er fortsat op mod 12.000, der så rent faktisk mærker fornemmelsen af fem kolde tæer bagi – ja, undskyld.