Brian Mikkelsen (KF), 2009-04-24:
Det er glædeligt at kunne konstatere, at der heldigvis er en meget bred politisk opbakning til at imødekomme hjemmestyrets ønske om at ajourføre en del af retsplejelovgivningen for Færøerne.
Med en gennemførelse af det her lovforslag bliver det muligt at sætte værgemålsloven, psykiatriloven og en række ændringer af straffeloven i kraft for Færøerne.
En gennemførelse af lovforslaget vil desuden betyde, at reglerne for Færøerne om advokatvirksomhed kommer til at svare til de danske regler herom.
Jeg ser frem til en konstruktiv behandling af lovforslaget i Udvalget vedrørende Færøske Forhold, hvor jeg vil lytte til udvalgets bemærkninger og besvare de spørgsmål, der måtte være.
Med beslutningsforslaget foreslås det, at personer, der er idømt fængselsstraf for seksuelle overgreb mod mindreårige, ikke længere skal have mulighed for at opnå prøveløsladelse, hvis de pågældende ikke indvilger i at indgå i et relevant behandlingsforløb.
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at seksuelle overgreb mod børn er blandt de mest forfærdelige og modbydelige forbrydelser, som vi som samfund må tage skarpt afstand fra.
Regeringen har meget stor fokus på indsatsen mod seksuelle overgreb på børn og er løbende opmærksom på muligheden for at styrke indsatsen på dette vigtige område.
Senest har Folketinget i sidste uge vedtaget regeringens lovforslag om gennemførelse af den nye europarådskonvention om beskyttelse af børn mod seksuelt misbrug.
Der er i Kriminalforsorgen stor fokus på indsatsen over for personer, som er dømt for seksuelle overgreb mod børn, og det gælder også i relation til spørgsmålet om prøveløsladelse i disse sager.
Jeg vil gerne give et overblik over mulighederne i dag for at behandle personer, som er dømt for seksuelle overgreb, herunder mod børn.
I 1997 blev der etableret en forsøgsordning med øget behandlingsindsats over for de sædelighedsdømte.
Ordningen blev gjort permanent i 2001 og består dels af en behandlingsordning, dels af en visitationsordning.
I behandlingsordningen kan den dømte i stedet for en ubetinget fængselsstraf få en betinget dom med vilkår om psykiatrisk og sexologisk behandling i 2 år.
Målgruppen for behandlingsordningen er dømte, som ellers ville have fået en ubetinget fængselsstraf på fra 4 til 6 måneder og op til omkring 1½ år.
Der er en række betingelser, som skal være opfyldt, før man kan blive omfattet af behandlingsordningen: Gerningsmanden skal både være egnet til og motiveret for behandling; den pågældende skal erklære sig skyldig i sigtelsen og udtrykke behov for behandling; og hvis det vurderes, at der er mere end en begrænset risiko for ny sædelighedskriminalitet i behandlingsperioden, er ordningen udelukket.
Nogle sædelighedskriminelle er i praksis ikke omfattet af denne ordning.
Det drejer sig bl.a. om de tvangsprægede pædofile.
Hvis gerningsmanden har tidligere domme for sædelighedskriminalitet, vil det også kunne tale imod en betinget dom med vilkår om behandling.
Dømte med straffe på mere end 3 måneders fængsel begynder deres afsoning på Anstalten ved Herstedvester i den særlige visitationsafdeling.
Opholdet varer typisk mellem 4 og 6 uger, hvor bl.a. psykologer vurderer, om den indsatte er egnet til og motiveret for behandling.
Hvis den dømte herefter skal i behandling, sker det, når den pågældende overføres til videre afsoning i fængsel.
Her vil den dømte kunne få udgang fra fængsel til at deltage i behandlingen, som foregår på et behandlingssted i henholdsvis København, Århus og Middelfart.
Personer, som er idømt korte fængselsstraffe på op til 3 måneder, starter ikke automatisk afsoning på visitationsafdelingen.
Sædelighedsdømte med en straf på over 4 års fængsel vil typisk afsone straffen i Anstalten ved Herstedvester, hvor de tilbydes relevant behandling, f.eks. psykoterapi eller behandling mod misbrug af alkohol eller stoffer.
Nogle få indsatte, som gentagne gange har begået kriminalitet eller meget personfarlig kriminalitet, og som skønnes at være i fare for at begå ny sædelighedskriminalitet, vil få tilbudt kønsdriftsdæmpende behandling, også kaldet medicinsk kastration.
Denne behandling er både medicinsk og psykoterapeutisk.
Behandlingen kan have meget alvorlige bivirkninger og tilbydes kun, hvis alle andre behandlingsmuligheder har været prøvet eller vurderes at være utilstrækkelige.
Behandlingen kræver endvidere et klart og informeret samtykke.
Kriminalforsorgen gør en stor indsats for at søge og motivere personer, der er dømt for sædelighedskriminalitet, til at tage imod et tilbud om relevant behandling.
Jeg vil i den forbindelse nævne et pilotprojekt i den halvåbne afdeling i Statsfængslet Møgelkær, hvor der arbejdes med at motivere den gruppe af sædelighedsdømte, som ellers under visitationsopholdet på Anstalten ved Herstedvester har afvist at gå i behandling.
Som et led i projektet er der indgået en aftale med Sexologisk Klinik på Rigshospitalet om bistand, og indsatsen forventes at medføre, at flere ansatte motiveres til at gå i behandling, og at personalet vil få viden og kompetencer til bedre at kunne håndtere de indsatte.
De foreløbige resultater fra forsøgsprojektet viser, at det er muligt at motivere flere indsatte til at gå i behandling.
Når den midlertidige ordning stopper til sommer, vil der blive udarbejdet en evaluering, så Kriminalforsorgen kan vurdere, om projektet skal forsøges forlænget eller permanentgjort.
Jeg vil nu vende mig mod spørgsmålet om prøveløsladelse.
Prøveløsladelse efter to tredjedel af tiden er et regelmæssigt led i fuldbyrdelsen af fængselsstraffe på 3 måneder og derover.
Men det betyder altså ikke, at prøveløsladelse sker mere eller mindre automatisk.
I 2007 blev der således givet afslag på prøveløsladelse efter to tredjedel af tiden i 26 pct. af sagerne.
Efter reglerne i straffeloven forudsætter prøveløsladelse, at den dømtes forhold ikke gør løsladelsen utilrådelig, at der er sikret den dømte passende ophold og arbejde eller andet underhold, og at den pågældende erklærer at ville overholde de fastsatte vilkår for prøveløsladelsen.
Der skal således foretages en meget konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde af, om løsladelsen er utilrådelig.
I denne vurdering indgår bl.a. arten af den indsattes tidligere og aktuelt pådømte kriminalitet.
Det indebærer som udgangspunkt en skærpet vurdering af indsatte, som er dømt for personfarlig kriminalitet.
Der skal desuden lægges vægt på antallet af tidligere løsladelser og betingede domme.
Der skal endvidere lægges vægt på den indsattes forhold under tidligere tilsynsperioder, og der lægges også vægt på den indsattes forhold til tilsynsmyndigheden og erfaringerne med gennemførelsen af tilsyn.
Den indsattes forhold under afsoning skal efter omstændighederne også tillægges vægt, f.eks. hvis den pågældende under afsoningen har begået ny kriminalitet eller undveget under udgang.
Ved prøveløsladelse af personer, der er dømt for sædelighedskriminalitet, herunder seksuelt misbrug af børn, skal fængslet, inden der træffes afgørelse om prøveløsladelse, i visse tilfælde indhente en udtalelse om vilkårsfastsættelse fra de sociale myndigheder i den dømtes bopælskommune.
Fængslet skal i disse sager også indhente en udtalelse om, hvorvidt der bør fastsættes tilsyn, om tilsynets muligheder, om vilkårsfastsættelsen for den afdeling af Kriminalforsorgen, der i givet fald skal føre tilsyn med den pågældende.
Hvis der er tvivl om, hvorvidt den indsatte vil frembyde fare for andres liv eller helbred, skal der indhentes en udtalelse fra Retslægerådet, inden der træffes afgørelse om prøveløsladelse.
Disse høringsregler er med til at sikre, at sagen er tilstrækkeligt oplyst, før der træffes afgørelse om prøveløsladelse.
Det fremgår også af vejledningen, at hvis en sædelighedsdømt ikke vil acceptere et relevant vilkår om under prøveløsladelsen at fortsætte en påbegyndt psykiatrisk behandling, eventuelt kombineret med kønsdriftsdæmpende medicin, vil dette i højere grad end sædvanligt medføre, at der gives afslag på prøveløsladelse.
Kriminalforsorgen har oplyst, at praksis i dag er sådan, at der som altovervejende hovedregel gives afslag på prøveløsladelse, hvis den sædelighedsdømte under afsoning har afvist eller afbrudt relevant behandling.
Tilsvarende gælder, hvis den sædelighedsdømte ikke vil acceptere et relevant vilkår om behandling i forbindelse med en prøveløsladelse.
Alternativet vil i en sådan situation være at løslade den pågældende efter en straf uden tilsyn og eventuelt andre vilkår og dermed uden mulighed for at kunne udføre en vis kontrol med den pågældende.
Det vil blive konsekvensen, hvis man gennemfører den ordning, som beslutningsforslaget lægger op til.
Hertil kommer, at der efter regeringens opfattelse ikke er grundlag for at fravige det grundlæggende princip om, at prøveløsladelse sker efter en konkret vurdering i den enkelte sag, således at prøveløsladelse automatisk skulle være udelukket for bestemte grupper af dømte.
Hvis jeg skal sammenfatte, vil jeg sige, at der gøres et stort arbejde i Kriminalforsorgen for at behandle de sædelighedsdømte.
Når det gælder prøveløsladelse, sker der i dag en grundig undersøgelse af sagen, før der træffes afgørelse om prøveløsladelse, og der gives som altovervejende hovedregel afslag på prøveløsladelse, hvis den sædelighedsdømte ikke vil acceptere et vilkår om relevant behandling.
Endvidere er det efter regeringens opfattelse vigtigt at fastholde princippet om, at prøveløsladelse sker efter en konkret individuel vurdering af den indsattes forhold. Regeringen kan på den baggrund ikke støtte beslutningsforslaget.