Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2009-11-12:
Bandekrigen har jo desværre holdt sin 1-års-fødselsdag, og det er ikke en dag, som vi i SF havde set frem til at fejre.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll nævnte de kedelige statistikker – 339 skudepisoder, hvoraf 109 har været banderelaterede, 6 døde og 59 sårede – og det er ikke ovre endnu.
Alene i tredje kvartal er der affyret 21 skud.
Det er vi ikke tilfredse med, og det tror jeg heller ikke at danskerne er.
Jeg synes, det er utrygt, og at det er alarmerende.
Fra SF's side har vi fremlagt fire bandepakker, og vi har faktisk smidt ret mange forslag på bordet.
Vi har været villige til at gå efter de bandemedlemmer, som har våben, vi har været villige til at styrke politiet og deres redskaber, vi har fremlagt en masse forslag, som styrker den forebyggende indsats over for de unge, som er i risikozonen for at begå kriminalitet, og vi har også fremlagt forslag, som skal styrke indsatsen i fængslerne.
Dem har vi stadig til gode at se nogle af fra regeringens side.
Nogle af vores forslag har regeringen taget til sig, men jeg synes, der er meget, vi kan gøre endnu.
Vi er nået et stykke ad vejen med bandepakken og med forslagene til forebyggelse af ungdomskriminalitet, men jeg må beklage, at vi ikke kan realisere hele pakken, men til gengæld har fået nogle forslag, som vi slet ikke har bedt om.
Her tænker jeg selvfølgelig på fodlænkerne og den lavere kriminelle lavalder, som vi godt ved ikke bidrager til at løse bandekonflikten.
Men noget, som jeg synes skærer mig virkelig i øjnene, er den nærmest ensidige indsats, regeringen leverer.
Der er igen bevilget flere penge til mere politi, og det kan såmænd være rigtig godt.
Jeg synes bare, det ikke er godt nok, det kan i hvert fald slet ikke stå alene, og jeg synes, det er meget tankevækkende, at der nu ad tre omgange inden for et år er kommet flere penge til politiet, hvorimod vi ikke har hørt et ord om penge til Kriminalforsorgen.
Vi har ellers hørt rigtig meget om Kriminalforsorgen i den uge, der er gået.
Først på ugen handlede det om, at bandemedlemmer ikke længere kunne placeres i de særlige bandeenheder i fængslerne.
Regeringen har overhovedet ingen strategi på det område, og der har slet ikke været fokuseret på det.
Vi var ellers meget omhyggelige med at spørge ind til det, da bandepakken blev vedtaget, og nu risikerer vi altså at tabe hele den politimæssige indsats på gulvet.
Vi får ganske vist sat de kriminelle ind lidt efter lidt, men regeringen har også skabt et system, som risikerer at få antallet af bandemedlemmer til at vokse, fordi der ikke er fokus på fængslerne.
Samtidig har vi flere gange her i dag hørt, at belægningen i fængslerne er på langt over 100 pct. i flere af dem, så hvor skal vi placere de nye bandemedlemmer?
Svaret svæver i det uvisse.
Kriminalforsorgen står over for at skulle fyre folk, og hvordan kan flere krævende indsatte, men færre ansatte hænge sammen?
Det synes jeg burde optage regeringen lige så meget, som det optager SF, og det er jo tydeligt for enhver, at det faktisk modarbejder enhver mulighed for at få de indsatte til at droppe kriminaliteten.
Jeg synes også, det har udviklet sig til en sikkerhedsrisiko for fængselsfunktionærerne.
Vi har i hvert fald hørt om en gruppe, som forsøgte at trænge ind i statsfængslet i Jyderup, og det er dybt bekymrende.
I aftes kunne vi i TV 2-nyhederne høre om en ung mand, som er udeblevet fra afsoning.
Han har fralagt sig sit Bandidos-medlemskab – hurra for det – men i Kriminalforsorgen insisterer man på at anbringe ham på Bandidos-afdelingen.
Det er decideret farligt for ham, og det er også decideret dumt, når vi nu gerne vil have, at bandemedlemmer skal ud af banderne.
Det må bare ikke ske, vi mangler deganging-redskaber, altså målrettede indsatser mod de tunge kriminelle, som gerne vil vælge banderne fra.
Det har man i mange andre lande, men i Danmark er vi ikke engang begyndt at se på det endnu.
Nu har jeg talt rigtig meget om Kriminalforsorgen, og jeg mener da også, der er god grund til at kigge nærmere på den, men det er selvfølgelig ikke det eneste.
Jeg har været i Manchester, jeg ved jo, at justitsministeren også har været der, og her har man faktisk lagt en 30-års-plan for genopretning af en by, som har været virkelig plaget af skudepisoder.
Det kan godt lade sig gøre, det er ikke umuligt.
Og hvad har man så gjort i Manchester?
Jo, man har koordineret og koordineret og koordineret og evalueret og evalueret, hvad der virker, og hvad der ikke virker.
Det handler om alt muligt fra byfornyelse til trafikforbindelser, bedre folkeskoler, indsats over for lillebrødre, ændret polititilgang, monitorering af løsladte forældre, kurser og meget mere.
Men det er indlysende, at man har tænkt sig om, at man har analyseret problemerne og lagt en plan – ikke en mirakelkur, men en plan som virker, en langsigtet plan, og sådan en mangler vi i Danmark.
Vi er i dag en samlet opposition, som gerne vil appellere til regeringen om at tage initiativ til, at vi får lavet sådan en plan.
Vi stiller gerne op og bidrager, men jeg synes, det allervigtigste er, at vi også får relevante aktører på banen, så de kan bidrage med deres viden og deres erfaringer.
Regeringen har gennem 8 år haft det fornødne flertal på retspolitikkens område til at gennemføre, hvad den ville, men det har ikke forhindret, at vi får flere og flere bandemedlemmer.
I 2008 var der 141, nu er vi oppe på 1.250, så hvordan synes regeringen selv det går?