Claus Hjort Frederiksen (V), 2011-04-26:
Der blev på Det Europæiske Råds møde den 24. og 25. marts i år
indgået en aftale blandt EU’s stats- og regeringschefer om en række initiativer vedrørende samarbejdet om den økonomiske politik.
Initiativerne udgør dels en samlet respons på den aktuelle offentlige gældskrise i EU, dels en fælles ramme med spilleregler for håndtering af de store udfordringer, som alle EU-lande står over for.
Det gælder de seks lovgivningsforslag om styrket økonomisk samarbejde, herunder styrkelsen af stabilitets- og vækstpagten, indførelsen af et nyt samarbejde om at adressere makroøkonomiske ubalancer og et nyt direktiv om nationale finanspolitiske rammer.
Der blev også opnået enighed om konkurrenceevnepagten og indretningen af eurolandenes permanente stabilitetsmekanisme, den såkaldte ESM.
De enkelte forslag vil i varierende omfang skulle forhandles eller drøftes med Europa-Parlamentet.
Tiltagene er resultatet af et års intensivt arbejde og bygger videre på beslutningen fra 2010 om det europæiske semester, der udgør en ny ramme for samarbejdsprocesserne og en bedre tilrettelæggelse af EU-drøftelserne om den økonomiske politik.
Der er tale om en balanceret pakke af tiltag, som tilsammen bedre skal sikre, at EU-landenes økonomier ikke kører af sporet.
Samtidig skabes et sikkerhedsnet i de situationer, hvor det alligevel måtte gå galt.
Den nye europæiske stabilitetsmekanisme, ESM, vil under stramme økonomisk-politiske betingelser kunne yde assistance til et land i gældskrise – hvor finansiel stabilitet i euroområdet som helhed er truet.
Der er selvfølgelig ikke med disse forslag indført en ny fælles økonomisk politik eller en central kontrol med EU-landenes finanslove eller deres økonomiske politik.
Hovedlinjen på tværs af alle disse tiltag er, at det fortsat er de enkelte lande, der bestemmer deres egen økonomiske politik, og det er det enkelte lands eget ansvar at føre en holdbar og ansvarlig økonomisk politik.
Det er imidlertid en klar forudsætning for, at Danmark og alle andre, særlig de mindre EU-lande, kan føre en selvstændig og uafhængig økonomisk politik, at man dels har orden i sin egen økonomi, dels at andre lande har orden i deres økonomi.
Danmarks og de øvrige landes velstand afhænger desuden af, at vores nabolande fører en sund økonomisk politik, fordi vi lever af at eksportere til dem, og deres økonomiske problemer bliver hurtigt vores egne økonomiske problemer.
Vi så det under den finansielle krise, hvor problemerne på de finansielle markeder drev det danske korte rentespænd betydeligt op.
Det er således i alle landes fælles interesse, at det enkelte land tilrettelægger sin økonomiske politik inden for rammerne af nogle stærkere fælles spilleregler.
Dels fordi spillereglerne afspejler sund økonomisk politik, som det er i det enkelte lands egen interesse at føre, dels fordi det er i det enkelte lands egen interesse, at de andre lande fører en sund økonomisk politik inden for rammerne af disse spilleregler.
Regeringen støtter derfor fuldt ud den styrkelse af det økonomiske samarbejde, som alle de nævnte initiativer repræsenterer.
Danmark meddelte desuden på Det Europæiske Råd den 24. og 25. marts, at Danmark vil deltage i konkurrenceevnepagten sammen med alle eurolandene og fem andre ikkeeurolande.
Konkurrenceevnepagten og det styrkede økonomiske samarbejde respekterer fuldt ud det danske euroforbehold.
Det styrkede økonomiske samarbejde og Danmarks deltagelse i konkurrenceevnepagten ændrer ikke ved og gradbøjer ikke Danmarks euroforbehold, som fortsat står fast og kun kan afskaffes ved en folkeafstemning.
Arbejdet med at styrke det økonomiske samarbejde skal ses i lyset af, at den økonomiske krise afslørede væsentlige svagheder og mangler i det økonomiske samarbejde i EU.
De gældende regler om sunde og holdbare offentlige finanser i stabilitets- og vækstpagten blev ikke efterlevet og håndhævet i tilstrækkelig grad.
Vi har også lært, at vi skal fokusere på makroøkonomiske ubalancer, som har vist sig potentielt at kunne true den økonomiske og finansielle stabilitet på linje med usunde offentlige finanser.
I 2010 vedtog man derfor i EU en ny samlet ramme for det styrkede økonomiske samarbejde i EU i form af det europæiske semester.
Med det europæiske semester vil man have grundigere drøftelser af EU-landenes økonomiske politik umiddelbart inden vedtagelsen af landenes nationale politik, hvor drøftelserne derfor vil have størst relevans.
Under det europæiske semester finder der en samlet drøftelse sted af landenes stabilitets- eller konvergensprogrammer samt deres nationale reformprogrammer under Europa 2020-strategien hvert forår umiddelbart forud for arbejdet med de nationale finanslove for det efterfølgende år.
Eventuelle anbefalinger fra EU kan så indgå i overvejelserne vedrørende finanspolitikken på linje med anbefalingerne fra OECD, fra Det Økonomiske Råd m.fl. Som jeg har sagt mange gange før, er der ikke tale om, at EU skal godkende den danske finanslov, før der fremsættes forslag om den i Folketinget.
Finansloven er og bliver en national kompetence, som vil blive vedtaget af Folketinget, sådan som den altid er blevet det.
Reformen af stabilitets- og vækstpagten skal for det første styrke incitamenterne til at sikre strukturel balance mellem de offentlige indtægter og udgifter på lang sigt, så der er et råderum til at gøre en indsats for beskæftigelsen under en økonomisk nedgang.
For det andet skal landene med en offentlig gæld over 60 pct. af BNP blive bedre til at nedbringe den for at modvirke en uholdbar gældsudvikling.
Det er en central lektie fra gældskrisen.
For det tredje indføres tidligere og mere gradvise økonomiske sanktioner for eurolandene, og i forbindelse med de kommende flerårige finansielle rammer udmønter vi det sunde og fornuftige princip, at også EU-lande uden for euroen kan miste midler fra EU, hvis de ikke overholder EU's regler.
Princippet gælder allerede i dag i Samhørighedsfonden.
Reformen af det økonomiske samarbejde omfatter også et direktiv om nationale budgetmæssige rammer.
Det kan være budgetmæssige ordninger, procedurer, regler og institutioner, som ligger til grund for finanspolitikken, og behøver ikke nødvendigvis at være lovgivning.
Direktivet stiller bl.a. krav til statistiske og regnskabsmæssige metoder, numeriske finanspolitiske regler som f.eks. budgetregler, der sikrer overholdelse af de fælles EU-regler og landenes mellemfristede budgetmålsætninger, og krav om mellemfristede finanspolitiske planer med en planlægningshorisont på mindst 3 år.
Det har også vist sig nødvendigt med et nyt samarbejde om makroøkonomiske ubalancer.
Den økonomiske krise har vist, at en række EU-lande, herunder også lande, der overholdt de grundlæggende finansielle finanspolitiske regler, havde opbygget uholdbare ubalancer i form af overophedede økonomier, konkurrenceevneproblemer, betalingsbalanceunderskud, uholdbar offentlig og privat gældsætning og aktive bobler m.v.
Opbygningen af makroøkonomiske ubalancer udløste konkret en negativ økonomisk udvikling i en række EU-lande i form af en kraftig opbremsning i økonomien med en stor stigning i ledigheden, en alvorlig forværring af de offentlige finanser og finansiel ustabilitet til følge.
Hensigten med et systematisk samarbejde om makroøkonomiske ubalancer er, at man tidligere i et forløb skal kunne identificere opbygningen af interne og eksterne ubalancer i EU-landene, inden udviklingen bliver uholdbar.
Så er der konkurrenceevnepagten, som vi tidligere har drøftet indgående her i salen.
Pagten indebærer ud over de øvrige elementer, jeg har nævnt, og ud over de målsætninger, som landene har sat sig under 2020-strategien, at de deltagende lande på øverste politiske niveau skal vælge at forpligte sig til at gennemføre nationale økonomiske og politiske tiltag og reformer rettet mod at nå det fælles overordnede mål.
De overordnede mål for konkurrenceevnepagten er styrket konkurrenceevne, øget beskæftigelse, styrket finanspolitisk holdbarhed og styrket finansiel stabilitet
Landene vælger selv deres forpligtelser.
Det være sig enten de tiltag, der fremgår af idékataloget i konkurrenceevnepagten, eller nogle andre tiltag, afhængigt af landenes konkrete udfordringer.
Konkurrenceevnepagten og det styrkede økonomiske samarbejde skal ses i sammenhæng.
Formålet er ikke at centralisere og ensrette den økonomiske politik i EU-landene, men at forebygge, at enkeltlandes økonomier kører af sporet i et omfang, så det trækker andre lande med sig i en negativ spiral af stigende gæld, stigende renter og høj ledighed.
Konkurrenceevnepagten giver f.eks. netop Danmark større indflydelse på at sikre, at også andre lande fører en sund og ansvarlig økonomisk politik, som også vil være en fordel for Danmark.
For Danmarks vedkommende ligger hele det styrkede økonomiske samarbejde og konkurrenceevnepagten desuden i naturlig forlængelse af de prioriteter og den strategi, som regeringen allerede gennem de seneste år har arbejdet efter.
Det gælder prioritering af at styrke de offentlige finanser og sikre en langsigtet finanspolitisk holdbarhed i lyset af krisen og de demografiske udfordringer, herunder gennem øget arbejdsudbud og beskæftigelse og et styrket vækstpotentiale.
Regeringens holdning er, at der er skabt et godt resultat i kraft af det stærkere samarbejde og konkurrenceevnepagten, men den store udfordring er nu implementeringen af det reformerede samarbejde og de stærkere spilleregler, ikke mindst når tiderne igen bliver gode.
Det enkelte land skal selv inden for de fælles rammer træffe de nødvendige valg og gennemføre sin egen konsoliderings- og reformstrategi, og vi skal alle implementere de henstillinger, som vi har fået, dels for at få styr på den aktuelle gældskrise, dels for at sikre troværdighed om de nye og stærkere spilleregler.
Forhandling