Per Stig Møller (KF), 2009-11-26:
Det bliver en hel vane med alle disse fulde tilslutninger til regeringens politik, men det gør jo ikke noget.
Det, vi har nu, med tilslutningen til en ratifikation af konventionen om klyngeammunition, er jo så kulminationen på en lang proces, hvor der fra alle sider er blevet udvist et stort engagement, fra Folketingets side og fra ngo'ernes side.
Det er et meget væmmeligt våben, som kan skade, mange år efter at det er blevet smidt.
Derfor er det vigtigt, at vi får elimineret dem, og derfor har vi været meget aktivt engageret i de internationale bestræbelser på at få fjernet de klyngevåben, som volder disse uacceptable skadevirkninger.
Det er også derfor, at Danmark har deltaget aktivt i Osloprocessen, og fra dansk side tilsluttede vi os således allerede i februar 2002 Wellingtonerklæringen, som førte videre til aftalen i Dublin i 2008, hvor vi jo også var med.
Vi har også sammen med 92 andre lande underskrevet – det var den 4. december 2008 – konventionen om klyngeammunition, som vi nu ratificerer.
Jeg hørte en lille smule kritik af, at vi var gået omvejen omkring FN.
Jeg tror nu, at det var en meget vigtig omvej, for den kan jo føre os til det store mål.
For som det er blevet sagt, er det jo sådan, at 90 pct. af al klyngeammunition ikke er omfattet af de her aftaler, fordi de store lande, som har disse 90 pct., ikke er med i aftalerne.
Derfor er det jo ikke nogen omvej at gå omkring FN.
Vi prøvede faktisk – det har vi også haft en debat om i Folketinget, som flere kan huske – at forklare, hvor vigtigt det var at komme ad FN-sporet.
Vi var faktisk formand for arbejdsgruppen i 2008 – hvilket også viser vores stærke engagement i at få FN-sporet til at lykkes – i det arbejde, der har med særlig skadevoldende våben at gøre, som det hedder, CCW.
Der kommer så også to møder i 2010, og det vil sige, at vi fortsat arbejder på, at de 90 pct. skal komme med, så mange af dem bliver inddraget i processen med den her konvention.
Så derfor arbejder vi videre med det.
Om investeringerne vil jeg sige, at det jo også er et væsentligt spørgsmål.
Og det er fuldstændig rigtigt, som hr. Frank Aaen påpegede, at der står i konventionen, at man ikke må hjælpe til produktion af klyngeammunition.
Det, der skal undersøges, er så, hvor vidt det begreb går, og der har Forsvarsudvalget jo meget klogt drøftet det, som fru Pernille Frahm sagde, og man har i beretningen, med støtte fra regeringspartierne, opfordret økonomi- og erhvervsministeren til at undersøge en række forhold omkring investeringer.
Det er rigtigt, at en af de ting, der skal undersøges, er årsagen til, at Belgien, der jo i princippet indførte et investeringsforbud i 2007, ikke har udarbejdet en liste over virksomheder, som det er forbudt at investere i.
Den er ikke lavet.
Hvorfor er den ikke det?
Det andet er, i hvilken udstrækning det vil være frihandelsmæssigt medholdeligt at sætte virksomheder på en liste over virksomheder, som det vil være forbudt at investere i.
Krænker vi WTO's regler?
Det tredje er jo altså, at Økonomi- og Erhvervsministeriet også skal se på andre problemer forbundet med udarbejdelsen af en liste over virksomheder, som forbuddet skulle gælde for.
Vi lever jo i et retssamfund, og derfor skal vi vide, hvad vi gør, og vi skal også vide, om det er i overensstemmelse med vores øvrige lovgivning, med hensyn til strafferet og investeringsforbud og forbudspolitik.
Det var en beretning, som man jo ikke kan sige at vi har hvilet længe på – vil jeg sige til fru Pernille Frahm – for jeg tror, den blev afgivet den 10. oktober, så det er jo ikke ret lang tid siden.
Så regeringen har jo ikke haft mulighed for virkelig at få vendt alle disse ting og bl.a. få et svar fra Belgien og få undersøgt det, før vi kan vende tilbage til Folketinget.
Men det er altså i god gænge i Forsvarsudvalget og i Økonomi- og Erhvervsministeriet.
Det var de bemærkninger, jeg skulle komme med i anledning af den tilslutning, som jeg er glad for.