Pia Adelsteen (DF), 2014-03-28:
Jeg skal fortælle helt præcis, hvad jeg sagde, og så ved jeg godt, at overskriften sagde noget andet, men hvis man læser artiklen, kan man læse det: Jeg synes, når man laver et kønsopdelt katalog, at tankegangen er pervers – slå ordet perverst op, vær sød at gøre det også, ikke? – forstået på den måde, at man tager noget, som meget få gør, og gør til normalen.
Det var egentlig det, som jeg prøvede at give udtryk for.
Så kan vi diskutere, om ordet er særlig klogt eller ej – det gør vi ofte – men jeg synes altså, det er lidt mærkeligt, at man skal lave et kønsopdelt legetøjskatalog.
Og som jeg også sagde i samme debat, går jeg bare og venter på, at jeg får et dametøjskatalog, hvor modellerne er mænd, for det må blive det næste.
Tak for det.
Jeg skal starte med at sige tak til ministeren for redegørelsen.
I Dansk Folkeparti mener vi, at det er godt at se, at der i perspektiv- og handlingsplanen i indledningen som noget af det første nævnes, at der er brug for en stor indsats for ligestilling i nogle etniske minoritetsmiljøer, og at specielt social kontrol, som oftest pigerne i disse miljøer er udsat for, udgør en central udfordring.
Derfor er det også meget positivt at se, at visionen for ligestillingsarbejdet som et af de fire mål netop indeholder et mål om at begrænse den sociale kontrol af nydanske piger og drenge.
Her er der da noget at tage fat på, for det bør være et fåtal i Danmark, der udsættes for social kontrol, så familien af hensyn til familiens ære og omdømme styrer og kontrollerer de unges adfærd.
Nej, vi er også nødt til at have fat i efterkommere af indvandrere, og vi taler altså her om anden-, tredje-, ja, måske endda fjerdegenerationsindvandrere.
For mens 91 pct. af indvandrerpigerne oplever social kontrol, er det 92 pct. af efterkommerpigerne, der oplever det.
Og for drengenes vedkommende er det 79 pct. af indvandrerdrengene, men hele 84 pct. af efterkommerdrengene, der oplever social kontrol.
Rigspolitiet har siden 2007 registreret æresrelaterede sager.
I 2007 var der 137 sager, og i 2011 var der 155.
Det er en stigning på ca. 13 pct. på 5 år, som ministeren i øvrigt i redegørelsen kalder et nogenlunde konstant niveau .
Godt nok er tallene ikke store, men en stigning er der altså, og æresrelaterede sager burde slet ikke eksistere i Danmark.
Det er et fænomen, som kommer udefra, og som bør bekæmpes med alle midler.
Tal fra Landsorganisationen af Kvindekrisecentre viser, at antallet af henvendelser om æresrelaterede konflikter er steget fra 101 i 2005 til 1.146 i 2013.
Det er en stigning på mere end 1.000 pct.
Derfor undrer det mig også, at det eneste, ministeren og regeringen vil gøre for at ændre dette, er at fortsætte den nuværende indsats mod social kontrol og æresrelaterede konflikter.
Ærlig talt tror jeg, at der inden for dette område er brug for nytænkning, for det er jo åbenlyst, at den eksisterende indsats ikke virker – ikke når tallene stiger på den måde.
Som ved tidligere års ligestillingsredegørelser er der også denne gang fokus på bekæmpelse af vold i familien og i nære relationer.
Regeringen har over en fireårig periode afsat 36 mio. kr., som skal styrke og supplere den eksisterende indsats.
Også her er der måske brug for nytænkning, for umiddelbart ser det ikke ud til, at antallet af kvinder og mænd, der udsættes for vold, falder.
Det burde jo ske, hvis den indsats, man gør, har en effekt.
Her vil jeg gerne fremkomme med et ønske fra Dansk Folkeparti eller måske snarere et spørgsmål til ministeren: Hvornår får vi ligestilling, når det drejer sig om krisecentre?
Hvorfor er kvindekrisecentre på finansloven, hvorimod de få mandekrisecentre, vi har, hvert år skal søge penge i satspuljerne?
Det er ikke ligestilling.
Det er urimeligt.
I starten af marts måned kom EU's agentur for grundlæggende rettigheder med resultatet af en undersøgelse, hvor de påstod, at danske kvinder ligger på en førsteplads, når det drejer sig om vold og chikane.
Ligestillingsministeren udtalte, at han var chokeret, og at man ikke kan løbe fra, at over halvdelen af de danske kvinder har været udsat for forskellige typer vold.
Så står vi i dag med en ligestillingsredegørelse med nogle helt andre tal og med en indsats på området, der stort set ser ud, som den plejer.
Er det tallene fra Danmark, eller er det tallene fra EU-undersøgelsen?
Det ville være rart med en forklaring.
I forhold til projektet »Exit Prostitution« vil jeg da også gerne her på Dansk Folkepartis vegne komme med et forslag.
Det taler vi så tit om.
I redegørelsen er der i forbindelse med ligestilling i det offentlige en sætning, som jeg gerne vil fremhæve: »Nogle gange må mænd og kvinder behandles forskelligt for at få lige muligheder.«
Jeg gentager lige: »Nogle gange må mænd og kvinder behandles forskelligt for at få lige muligheder.«
I mine øjne er det en klokkeklar erkendelse af, at der er forskel på mænd og kvinder, og det er noget, som vi i Dansk Folkeparti har sagt i årevis, så tak for det, vil jeg sige til ministeren.
Igen er der i den her redegørelse som i de foregående år fokus på mænds sundhed.
Det er godt, men må jeg ikke komme med en lille morsomhed, der også fortæller noget om forskellen på mænd og kvinder?
Chokolade kommer fra kakao, som kommer fra et træ, som er en plante.
Det er selvfølgelig en morsomhed, der er fortalt af en mand, men jeg synes egentlig, den er meget kendetegnende for den forskel, der måske er i vores opfattelse af ting.
Selvfølgelig skal vi gøre en indsats, for at flere mænd går til lægen i ordentlig tid, men jeg ser gerne, at der også her laves en evaluering, så vi rent faktisk kan finde ud af, om der reelt sker fremskridt, altså om den indsats, vi gør, også har en virkning.
Under emnet temabaseret ligestilling ønskes helt klart flere kvindelige forskere og flere kvinder i ledelse.
Her vil jeg blot sige, at vi i Dansk Folkeparti ikke går ind for særbehandling af kvinder.
Den dispensation fra lov om ligestilling mellem mænd og kvinder, hvor kvindelige ansøgere til forskningsprojekter prioriteres over mandlige i tilfælde af lige kvalifikationer, er i vores øjne uacceptabel.
Det samme gør sig gældende, når der tales om flere kvinder i ledelse.
Uanset om der kommer forslag om kvoter fra ministeren eller forslag om kvoter fra EU, vil vi i Dansk Folkeparti altid sige nej.
Det er og bliver en nedgørelse af kvinder.
Jeg vil afslutte med at sige, at de årlige redegørelser på ligestillingsområdet såmænd er ganske udmærkede at få, men jeg må også sige, at jeg gerne ser, at redegørelserne af og til også indeholder nogle evalueringer af tidligere indsatser, som meget gerne skulle have en effekt, så vi ikke blot bliver ved med at gøre, som vi plejer, men i stedet gør noget, som virker.