Bertel Haarder (V), 2010-02-11:
Tak for den brede tilslutning til, at internationale skoler skal kunne oprette filialer for at imødekomme det behov, der er for flere pladser til udenlandske familier, der kommer til Danmark for at arbejde, og som har børn med.
Jeg blev for alvor opmærksom på behovet for et års tid siden.
Man kan godt sige, at så kunne vi have nået at få det igennem Folketinget sidste år, men alt, hvad der vedrører frie skoler, er kompliceret og tager tid, og det opgav vi altså.
Nu står vi med det, og jeg vil godt forsikre, at hvis den positive holdning holder hen over anden- og tredjebehandlingen, så kan disse filialer starte til august.
Jeg har heldigvis fået den første ansøgning, nemlig fra Copenhagen International School, CIS, som anmoder om at kunne anvende nogle bygninger i midten af København til deres ældste klasser, hvorved de får plads til tre spor i stedet for to spor på skolen i Hellerup.
Det er meget positivt, og vi vil svare meget hurtigt, og som sagt vil filialen kunne starte allerede til august, hvis vi ellers bliver enige om vilkårene.
Der er jo en bygning, der skal købes, og det er vistnok i øvrigt en bygning, som ejes af Undervisningsministeriet.
Så det burde der være en løsning på, men vi skal jo også finde den rette pris og de rette vilkår.
Så siger fru Marianne Jelved meget rigtigt, at det jo er et skridt ud i et nyt land, når vi tillader frie skoler at oprette filialer.
Vi er nogle, der kan huske visse spor, der skræmmer.
Vi havde engang et stort imperium med rigtig mange filialer rundt omkring i hele landet styret fra Tvind, og det førte til lovændringer og til næsten traumatiske oplevelser både i Folketinget, i Højesteret og i Undervisningsministeriet.
Så vi skal selvfølgelig være meget opmærksomme på det, vi gør.
Jeg vil gerne slå fast med indtil flere hegnspæle, at det handler om internationale skoler, og begrundelsen for, at vi der gerne vil åbne for det, er, at den normale vej og procedure for oprettelse af frie skoler – nemlig at der er en skolekreds, at der er forældre, der samler ind og anmelder skolen og får den sat i gang – jo er vanskelig for udenlandske forældre at gå i gang med.
De er her jo ikke.
Det kan være, at de først kommer med deres børn til september, og man kan jo ikke forlange, at de, før de kommer, skal starte sådan en skole.
Hvis nogle af dem bliver væk, fordi skolen ikke allerede er der, så får man jo heller ikke opfyldt behovet, og så kommer nogle virksomheder til at mangle kvalificeret medhjælp.
Så der er nogle rigtig gode grunde til, at den traditionelle friskolemodel med skolekreds, anmeldelser, indsamling osv. ikke rigtig virker, når det gælder de frie skoler.
Indtil for et år siden var mit standardsvar, at man jo bare kan oprette de skoler, der er jo fri oprettelsesret – hvorfor gør man dog ikke det?
Svaret er, at det skyldes, at de familier, som skal have glæde af skolen, jo ikke er her, eller i hvert fald er der en del af dem, som ikke er her.
De, der er her, har jo deres børn i skole, så de har ikke brug for det nye.
Hvis alle kan oprette filialer, kan man jo også omgå de betingelser, der er, og som Folketinget efter nøje overvejelser og drøftelser med Kommunernes Landsforening har sat op.
Betingelserne for, at man kan oprette en fri skole, kan man jo bare gå udenom ved at lave en filial; så er det hele friskolelovgivningen, som skal ændres.
Det kan man selvfølgelig også gøre, som hr. Carsten Hansen var inde på.
Man kan stille langt højere krav til elevtal og sige: Så nøjes vi med det krav.
Men det vil jo altså føre til lukning af rigtig mange friskoler.
Så mon ikke vi lige skal lade det ligge?
Nu kommer jeg så til anden del; den del, som nogle vil have udskilt af lovforslaget.
Det er jo et ønske, som man plejer at opfylde, men skal vi nu ikke lige se, om det ikke kunne lykkes at opnå bred enighed om det hele, for så er der jo ingen grund til at opdele tingene i to lovforslag.
Men selvfølgelig er det en mulighed.
Jeg kan oplyse – og det er især fru Marianne Jelved, som har brug for den oplysning – at hvis vi intet gør, hvis vi bare dropper anden del af dette lovforslag, så er der 11 friskoler, 11 navngivne friskoler, der lukker.
Anledningen til, at vi overhovedet har rejst sagen, er jo lukningen af Hoven Friskole, og jeg kan forstå på mine embedsmænd, at der er yderligere to friskoler, som allerede er lukket på grund af det eksisterende krav.
Hvis vi vedtager det, som ligger i forslaget, så er der også nogle skoler, der lukker, antagelig syv; jeg kan ikke helt gennemskue det, og det kan godt være, at tallet ikke passer helt.
Men en ting er sikkert: Der er et antal skoler, som vil lukke, hvis vi vedtager det, der ligger i lovforslaget, men ikke nødvendigvis flere, end der ville lukke, hvis vi ikke vedtager det og beholder det nuværende.
Der er nogle kostskoler, fire kostskoler, som kommer i klemme.
Den sag synes jeg vi skal se på.
Det har været nævnt, om man kunne få en mildere overgangsordning.
Det synes jeg vi skal se på.
Det har været nævnt, om der kunne være mere elastik i fristen, i tilfælde af at man ikke opfylder kravene.
Det synes jeg også vi skal se på.
Men hvad jeg ikke synes vi skal se på, er dette meget rimelige krav om, at man i det mindste på tre på hinanden følgende klassetrin har ni elever.
Det synes jeg altså er et ganske rimeligt krav, så det vil jeg i hvert fald som udgangspunkt foreslå at vi holder fast i. Om vi så også skal drøfte retskrivningen og skrive friskoler med stort f vil jeg gerne lade indgå i drøftelserne.
Det kræver så en inddragelse af kulturministeren, er jeg bange for, men det gør jeg gerne.
Jeg skriver også friskoler med stort, selv om det er ukorrekt, og jeg bliver meget ked af det, hvis nogen opfatter lovforslaget, som om vi nu er ude efter den danske tradition, for at man kan oprette frie skoler ved siden af den offentlige.
Vi havde lige en debat om hjemmehjælp og lignende, som handlede om, hvorvidt private løsninger skulle være tilladt.
Jeg synes, det var temmelig absurd at høre på argumenterne for, at de ikke skulle være tilladt.
Det bedste argument for, at de skal være tilladt, og det er et godt salt både i debatten, i skolen og i den offentlige sektor som helhed, er jo de frie skoler, som ganske vist skal høre på mange knubbede ord fra visse kommuners side, især Københavns Kommune har set sig sur på de frie skoler.
Det er da også rigtigt, at det har visse omkostninger på forskellige måder, at der er en fjerdedel eller måske endda nogle steder flere, som går i de frie skoler, men omkostningen ved ikke at have den mulighed er langt, langt større.
Lad os finde en mindelig model, som så mange som muligt kan leve med, og som kan løse de grænseproblemer, der er, og de problemer, der er med at sætte minimumskrav osv.
Men lad os skrive friskoler med stort f, og lad os beholde den frihed med stort f, som de er udtryk for.
Den er ikke et levn fra fortiden, den er et lyssignal ind i fremtiden.
Vi skal have flere af den slags muligheder, for at borgerne selv kan tage initiativ og selv tage ansvar for deres og deres families liv.