Holger K. Nielsen (SF), 2007-06-01:
Når et stort flertal her i Folketinget om ikke så længe vil trykke på de grønne knapper og stemme for det her lovforslag, så vil jeg sige, at de pågældende medlemmer er meget, meget modige.
Mellem anden- og tredjebehandlingen har vi i Forsvarsudvalget fået en skrivelse fra Advokatfirmaet Kyed & Jybæk, som skriver, at hvis det her lovforslag bliver vedtaget, så vil en række operatører overveje en retssag imod staten med et krav om erstatning på 615 mio. kr. Jeg tror, at de folketingsmedlemmer, der stemmer for, kan være glade for, at der ikke kan blive gjort et personligt ansvar gældende, for så kunne man risikere, at hvert medlem skulle til at hoste op med 5-6 mio. kr., hvis staten taber den her retssag.
Og så tror jeg nok, at de ville have overvejet det her lovforslag lidt mere grundigt.
Når der samtidig er en række punkter, som fortsat er, hvad jeg vil kalde ildelugtende, så forstår jeg simpelt hen ikke, at regeringen og folketingsflertallet i dag vil køre det her lovforslag igennem.
Jeg skal ikke gentage, hvad jeg sagde ved andenbehandlingen, men dog alligevel resumere, at det her også hænger sammen med en række ting, der skete i 2001 og årene fremover, hvor Motorola fik overdraget licensen på de frekvenser, som det her net skal køre under; at Motorola, da man fik de her frekvenser, mente, at man havde krav på et større kundegrundlag, og at Motorola i forlængelse af det truede med en retssag imod staten, hvis ikke man fik et tilstrækkeligt kundegrundlag.
Kl. 9.15
Denne retssag blev ikke til noget, men lidt bemærkelsesværdigt er det, at Motorola fik udsættelse flere gange i forbindelse med implementeringen af den her licens.
Man fik en udsættelse af de store investeringer, selskabet skulle i gang med, og vi kan måske fornemme en sammenhæng mellem, at man opgav en retssag, og at man fik de her forlængelser.
Så er vi nu kommet til, at Motorola skal leve op til licensen senest i 2010, og mærkeligt nok vedtager man i dag et lovforslag, som giver Motorola det kundegrundlag, Motorola ønskede i 2001.
Det er da et besynderligt sammentræf af omstændigheder, som vi kan se her.
I hvert fald er det en sag, som trænger til at blive afdækket lidt mere grundigt og lidt mere åbent end det, vi har været i stand til i Forsvarsudvalget.
Der ligger bl.a. et notat fra Kammeradvokaturen fra 2004, som er hemmeligt, og som formentlig har noget med det her at gøre.
Men det ved vi ikke, og der er stadig væk så mange dunkle punkter.
Substansen er, at man danner et monopol omkring livsvigtig radiokommunikation, hvor man giver en privat operatør det reelle monopol.
Derfor er vi nødt til at spørge os selv, om det kan være tilfredsstillende for det samfundsmæssige beredskab, som jo kan være af livsvigtig betydning for os alle sammen, at denne livsvigtige radiokommunikation overlades til en privat monopolist på markedet.
Udvalget har stillet nogle spørgsmål desangående: Hvad nu, hvis det pågældende selskab går konkurs?
Hvis det opkøbes af kapitalfonde?
Hvis det viser sig, at det ikke er i stand til på tilfredsstillende vis at operere det her net, hvad så?
Svaret er: Jamen det er der taget højde for i den kontrakt, der skal indgås med Motorola.
Derfor er det underligt og utilfredsstillende, at man ikke ligesom siger, at det må være staten, der står for det her; det er staten, der bygger det her net op.
Det burde være det afgørende.
Der er mellem anden- og tredjebehandlingen kommet en henvendelse fra den såkaldte brugergruppe, som fortæller om den såkaldte DMO-funktionalitet, som er en vigtig del af TETRA-systemet.
Man går fra terminal til terminal, dvs. at hvis en røgdykker nede i en kælder skal kommunikere med sin indsatsleder, så kan det ikke ske gennem de net og master, der er ovenpå, for der skal være en direkte kommunikation mellem de her to terminaler.
Københavns Brandvæsen har opgivet en række forsøg, fordi det ikke har fungeret på en ordentlig måde.
Men vi får bare svaret: Jamen man har erfaringer fra andre lande om, at det er i orden.
Det er
helt, helt utilfredsstillende.
Der er en del brugere, som har reageret mod det her lovforslag.
Samstemmende siger de: Det, der er brug for, er ikke en privat monopolist på området, men at de forskellige systemer kan tale sammen.
Det er præcis det, der ligger til grund for hele den debat om åbne standarder, der er en folketingsbeslutning om, og som vi i teleforligskredsen er meget optaget af at få udmøntet i den offentlige sektor.
Her lægges der op til, at det er én operatør, som får hele den her opgave.
Kl. 9.20
Så vil jeg til allersidst sige, at jeg sjældent har oplevet så utilfredsstillende et forløb fra regeringens side.
Det er – for at sige det rent ud – helt, helt rodet, hvem der har haft ansvaret for den her sag.
Det er forsvarsministeren, der har fremsat lovforslaget.
Hvis man ser på de besvarelser, der er kommet, er langt, langt hovedparten besvaret af finansministeren, fordi det er Økonomistyrelsen, der kører de her forhandlinger.
Vi havde et samråd her mellem anden- og tredjebehandlingen, hvor vi godt ville have en kompetent minister til at komme og besvare spørgsmål.
Der fik vi videnskabsministeren.
Så vidt jeg har forstået, har også justitsministeren store aktier i den her sag, fordi det var rigspolitiet, som sad i spidsen for det udvalg, der har besluttet det her system.
Den måde, som regeringen har håndteret den her sag på er, synes jeg, altså helt, helt underlig.
Det er udtryk for, at der er rod i hele proceduren, at der er rod i hele sagen, og derfor vil det eneste fornuftige være, at man trækker det her lovforslag tilbage og får afklaret de mange uafklarede punkter, der er.
Jeg vil sige til forsvarsministeren, at det kan nås endnu, og med de retssager, der kører, med den retssag, som formentlig vil blive anlagt imod staten, så vil det være det eneste – det eneste – fornuftige på det her tidspunkt.