Kristian Thulesen Dahl (DF), 2007-09-06:
Man fristes næsten til at sige, at alt jo er ved det gamle.
Alt er, som det plejer at være, når vi har de her store debatter her i Folketingssalen.
Først har vi fået en beretning fra Venstres ordfører, hr. Peter Christensen, om, hvor godt det går – ja, man kan vel næsten sige, at der sådan næsten er paradisiske tilstande i Danmark, og man ventede bare på, at der også kom beretninger om alle de målinger, der viser, at danskerne er verdens lykkeligste folk.
Efter hr. Peter Christensen kom hr. Morten Bødskov, ordfører for Socialdemokratiet.
Der er intet af det tilbage.
Vi lever alle i den usleste armod og skal nærmest bare tage til takke med, at vi vågner næste dag.
Og så kommer som den tredje i rækken Dansk Folkepartis ordfører, i al beskedenhed, og siger, at sandheden nok ikke er den der paradisiske tilstand, som Venstres ordfører gav udtryk for, den er nok heller ikke, at velfærdssamfundet fuldstændig er borte, og at det hele er slidt væk, og at alting er problematisk – det, som Socialdemokratiet står for.
Sandheden er nok et eller andet sted midtimellem, nemlig at vi som udgangspunkt har et fantastisk godt samfund med mange muligheder for rigtig mange mennesker – og stadig flere mennesker, det skal jeg komme tilbage til – og at vi samtidig har nogle udfordringer, fordi der er nogle områder, hvor vi bare kan gøre det endnu bedre, og hvor vi skal gøre det bedre i fremtiden.
Jeg tror i virkeligheden, at de fleste danskere, der har siddet og overværet sådan en debat her, føler sig fanget i sådan en politisk cirkusarena, hvor der står nogle aktører heroppe, der skal dunke hinanden oven i hovederne med nogle forud indstuderede roller, og uanset hvordan virkeligheden så er for den enkelte dansker, spiller man den rolle.
Så har der allerede været en lang debat om den skatteaftale, der blev indgået i mandags, og jeg synes jo, vi lige så godt kan lægge ud og tage diskussionen om den også.
Vi har jo klart og tydeligt sagt, at vi synes, at den skatteaftale, som blev indgået efter et meget besværligt forløb – det var ikke noget kønt forløb, det var et af de mest besværlige forløb, der har været siden 2001, hvor der kom et mere fornuftigt flertal på Christiansborg end det, der var før – endte med at være en aftale, som vi godt kan tillade os at synes er god.
Det er ikke sådan en aftale, hvor man står med hænderne over hovedet og jubler, men det er heller ikke en aftale, vi skal være spor flove over.
Lad os bare lige stilfærdigt gennemgå, hvad det er for to områder, man tager, for der er nogle, der fuldstændig har glemt det i debatten indtil nu.
Det ene område er, at man, som det så fint hedder, indekserer energiafgifterne.
Derfor bliver det jo interessant at høre Socialdemokraterne på et eller andet tidspunkt i debatten – man har jo ikke villet forholde sig til det endnu – sige noget om, hvorvidt det, hvis man vil trække den her pakke tilbage, så også gælder pristalsreguleringen af energiafgifterne.
For hvis det ikke gør det, men man trækker resten tilbage, har man brudt skattestoppet.
Vi har følt, at skattestoppet skulle holdes, og det betyder, at når man pristalsregulerer energiafgifterne, skal pengene gå ubeskåret tilbage til borgerne i form af lavere skat.
Derfor bruger vi de penge til at sænke skatten.
Det andet hovedbidrag til at sænke skatten på arbejdsindkomst kommer fra omlægningen af arbejdsmarkedsfondsbidraget.
Det er de her 8 pct., hvor vi op gennem 1990’erne sloges om, hvorvidt det var en bruttoskat eller et arbejdsmarkedsbidrag, eller hvad det nu var, men summa summarum var bare dengang i 1990'erne, at Socialdemokratiet personificeret af den daværende finansminister, hr. Mogens Lykketoft, gang på gang slog fast – og jeg har citaterne her nede i bunken, hvis man har lyst til at høre dem – at hvis det var sådan, at der kom faldende ledighed i det her land, ville arbejdsmarkedsbidraget også falde.
Jeg har et citat, hvor hr. Mogens Lykketoft siger, at det kan han garantere et hundrede procent – et hundrede procent, det er da noget af en garanti.
Det er sådan set så stor en garanti, man vel kan give.
Nu er ledigheden faldet markant, vi har en historisk lav ledighed.
Skal arbejdsmarkedsbidraget så sænkes?
Jo, det synes vi, for det lovede man borgerne.
Hvis ledigheden falder, sænker man arbejdsmarkedsbidraget.
Vi gør det så bare på en mere snedig måde, for at de laveste indkomster får mere ud af det, ved at hæve jobfradraget.
Vi synes faktisk, arbejdsmarkedsbidraget skal sænkes.
Borgerne skal have pengene tilbage, som det blev lovet i 1990'erne.
Hvad siger Socialdemokraterne?
De siger ikkenikkenej: Vi har udstedt løfter i 1990'erne, men det er vi så vant til, det gjorde vi altid i 1990'erne, og vi holdt ikke det, vi lovede; det gjorde vi ikke dengang, det gør vi heller ikke nu; så at vi lovede det dengang, skal ingen regne med.
O.k., så kender vi Socialdemokraterne igen.
Der er godt nok kommet ny formand, der er godt nok blevet skiftet lidt ud på taburetterne, men så kender vi Socialdemokraterne igen: De lover og lover, men når det kommer til stykket, og når de skal holde deres løfte, render de hundrede procent væk fra løftet, selv om det var en hundredprocentsgaranti, man udstak til borgerne der i 1990’erne.
Så meget for det.
Men det her er altså de to hovedelementer, der er i den her skattepakke, og det er derfor, vi tillader os at sige, at det rigtige ord for den her skattepakke faktisk er skatteomlægning.
Den omlægning, vi så laver, er bedre end den, der var foreslået, fordi den har en bedre profil; det er de laveste indkomster, der får gavn af den, frem for de højeste indkomster.
Havde man gennemført nedsættelsen af arbejdsmarkedsbidraget, som Socialdemokraterne lovede i 1990'erne, ville millionærerne få de langt største gevinster.
Det har vi forhindret med den omlægning, der er sket med den her aftale.
Hvis man så seriøst på det her, gik man ind i en realistisk debat om det her på et andet grundlag end det, Socialdemokraterne vælger, men Socialdemokraterne fører valgkamp, og derfor diskuterer man ud fra det.
Se, det her leder mig så frem til det næste, for en skatteaftale kan ikke løse alt.
En skatteaftale kan ikke sikre, at de mennesker, der primært står uden for arbejdsmarkedet, får de gevinster og muligheder for øget forbrugsfremgang, som andre får.
Det kan en skatteaftale ikke sikre dem, det skal sikres på anden vis.
Derfor har vi i Dansk Folkeparti hele tiden været klar over, at oven på sådan en skatteaftale skal man lægge en god finanslovaftale.
Og det er jo pragtfuldt, at vi så lige præcis i dag har første behandling af finansloven, hvor vi kan diskutere, hvad der nu skal ske, når vi kommer til forhandlingerne om den.
Og det kan det gøre, fordi vi kan se, at privatforbruget falder.
Alle prognoser viser, at ejendomspriserne falder lidt og renten stiger med det resultat, at privatforbruget falder – prognosen siger 1,6 pct. næste år.
Det betyder, at der er plads til, at det offentlige forbrug kan vokse mere end det, der oprindelig var forudsat.
Det er en fordel, når man som støtteparti skal ind og forhandle finanslov, for vi vil gerne have de brikker, der er i finansloven, lagt til rette på den måde, at nogle af de grupper, der ikke får så stor gavn af en skatteomlægning – næsten aldrig kan få stor gavn af en skatteomlægning – får bedre gavn af den, end de ellers ville få, hvis ikke vi lavede en finanslovaftale med regeringen på et godt grundlag.
Det, jeg tænker på, når jeg siger det, er selvfølgelig først og fremmest, at vi jo, hver gang vi forhandler finanslov med regeringen, har øje på folkepensionisternes økonomi.
Vi har fået gennemført ældrechecken, som nu er på 7.600 kr. før skat, og boligydelsen bliver ikke længere modregnet, som den blev tidligere.
Det har vi fået lavet om, for det synes vi ikke var godt den blev, og det fik vi så lavet om for nogen tid siden.
Vi synes, der er behov for, at vi hele tiden kigger på, hvordan specielt de pensionister, der har den dårligste økonomi, får en bedre situation og større forbrugsmulighed.
Vi har i en tidligere finanslov for 2 år siden lavet en aftale, der hævede de laveste satser for førtidspensionister, så de fik et ekstra tillæg og kom op på et højere niveau.
Vi brugte det, der dengang svarede til 1 mia. kr. brutto, på at forbedre førtidspensionisternes økonomi.
Et tredje hovedpunkt, vi vil komme med i finanslovforhandlingerne, er sundhedsområdet.
Her er vi inde på et område, ligesom i andre dele af den offentlige sektor, hvor debatten i meget høj grad kommer til at cirkle omkring kvalitetsreformen og det arbejde, der ligger der.
Vi forestiller os, at det forhandles sideløbende, så man diskuterer den offentlige sektors og vores velfærdssamfunds fremtid både i forhold til velfærdsreformforhandlingerne og i forhold til de direkte finanslovforhandlinger.
Når det drejer sig om vor sundhedssektor, ved vi alle sammen, at det er absolut nødvendigt, at vi hele tiden sikrer forbedringer, så de syge kan komme hurtigt til behandling, kan komme hurtigt igennem og også efterfølgende få en god indsats i form af den genoptræning, der er helt nødvendig.
Her synes vi også, det er godt, at man i kommuneaftalen for næste år har diskuteret med kommunerne, hvordan man sikrer, at de har penge nok til at levere en bedre genoptræning, så de mennesker, der kommer fra sygehuse og har behov for genoptræning, rent faktisk får den og får den hurtigt.
For her kan man virkelig tale om, at det, at man får hurtig hjælp, er dobbelt hjælp.
Når vi taler om sygehusområdet, taler vi også om kræftområdet.
Det har vi diskuteret på vores sommergruppemøde, vi har meldt ud og var også meget tilfredse med, at statsministeren efterfølgende på Venstres møde kvitterede ved at love, at regeringen ville gå i spidsen for at sikre, at kræftramte bliver karakteriseret som akutpatienter, så de kommer hurtigere til.
Vi har også forståelse for, at regeringen, når den er kommet til den erkendelse, at kræftramte må karakteriseres som sådan, ikke har kunnet bygge det ind i finanslovforslaget.
Vi regner med, at det er en bunden opgave for regeringen at finde en løsning på det, så vi sikrer, at det løfte kan blive omsat til det praktiske liv, så kræftramte får en bedre hjælp af den offentlige sundhedssektor.
Et fjerde punkt, jeg vil nævne i forhold til den offentlige sektor, er sikringen af personale.
Vi kan se ude i landet, at der er mange steder i vores plejecentre og vores sundhedsafdelinger, hvor det er uhyre vanskeligt at tiltrække tilstrækkeligt med personale.
Vi er for længst nået til den erkendelse, at et ordentligt velfærdssamfund ikke kan bygges på mangel på personale inden for de områder, hvor det er helt, helt afgørende, at vi leverer den øjeblikkelige hjælp til mennesker, der har behov for en øjeblikkelig hjælp.
Det drejer sig altså om ældre mennesker, som man ikke kan sige til, at hjælpen først kommer i morgen eller i overmorgen, når der er plejepersonale nok.
Her skal hjælpen jo komme, i det øjeblik den ældre har hjælpen behov.
Det er det samme på sygehusene, hvor det jo ikke kan nytte noget, at man ringer til patienten og siger: Ja, vi ved godt, at det efterhånden snart er livstruende, men vi har altså ikke lige personale til at klare det, du må komme igen en anden gang.
Her skal vi have tilstrækkeligt med personale.
Det handler i meget høj grad om, at man har et godt arbejdsmiljø, at man har nogle arbejdsforhold, der er gode, og som gør, at man kan tiltrække personale.
Men det handler altså også om, at den offentlige sektor er konkurrencedygtig, med hensyn til det mennesker i usselt mammon får ud af at gå på arbejde hver evig eneste dag.
Derfor undgår vi ikke en debat om offentligt ansattes lønninger.
Vi undgår ikke en debat, der handler om, hvordan vi sikrer, at nogle af de lavestlønnede i den offentlige sektor honoreres, så vi kan tiltrække tilstrækkeligt med folk.
Vi ser også annoncerne fra vikarbureauer, der nu skyder op overalt i Danmark, for at få eksempelvis offentligt ansatte plejehjemsassistenter til at komme over i et privat vikarbureau og så arbejde der, hvor de i øvrigt tidligere arbejdede, men hvor de nu kun skal arbejde 3 dage for at tjene det samme, som de i den offentlige sektor tjente på 5 dage.
Den offentlige sektor kan ikke sidde på hænderne og lade den udvikling fortsætte uden at gøre noget.
Vi er så kommet med vores beskedne bud på, hvordan man i hvert fald kan starte med at prøve at løse det her problem.
Vi ved bare, at det er en nødvendighed, at vi løser det.
Og det er altså også en debat, vi får her i efteråret med de partier, der ønsker den debat med os.
Se, vi gør det på den baggrund, at vi har en historisk lav ledighed, og det er vi faktisk glade for at vi har.
Vi har det ikke, som det stod på Børsens forside i fredags – jeg ved ikke, om man kan huske den – hvor der sådan frit fra hukommelsen stod noget i retning af: Lav ledighed truer velfærden.
Vores udgangspunkt som politisk aktive personer har faktisk været, at det er en del af et godt velfærdssamfund at skaffe mennesker i arbejde.
Så vi har sådan set en tilgang til det her, som er den stik modsatte af det, der blev udtrykt på Børsens forside.
Vi kan se, at nogle af de mennesker, der har været placeret yderst i vores samfund, endda i matchkategori 4-5 for dem, der går op i sådan noget teknik – det har vi diskuteret meget i de seneste år – også er begyndt at komme i arbejde.
Der er også blevet efterspørgsel efter dem.
Det er en gedigen succeshistorie, at det er sket: at nogle mennesker, der ikke troede det muligt, at de kunne komme tilbage til arbejdsmarkedet, rent faktisk i de her år får en chance igen.
Det skal vi sikre vedbliver med at ske, og vi skal se på, hvordan andre grupper, der står udenfor, også kan sikres adgang til arbejdsmarkedet.
Vi har i hundredtusindvis af folk, som enten er placeret på en førtidspension eller på anden vis er uden for arbejdsmarkedet, og som vi ikke tror det er muligt at få ind i en eller form for arbejde.
Vi ved, at hvis det lykkes os at få dem aktiveret på forskellig vis, er det ikke bare godt for samfundet, for samfundsøkonomien, men det giver også livskvalitet til nogle af de mennesker, som i dag ellers er placeret uden for arbejdsmarkedet.
Det er nogle af vores bidrag, dels til den aktuelle debat, der kører, dels til de finanslovforhandlinger, der kommer.
Min taletid er udløbet, men jeg håber at nå meget mere gennem svarene på de forhåbentlig mange spørgsmål, der kommer efterfølgende.