Ole Birk Olesen (LA), 2013-05-22:
Der er i denne debat blevet talt meget om praksisændring eller ikke praksisændring fra regeringspartiernes ordførere, og det forekommer mig, at det er noget, man gør, fordi man ikke vil tale om sagens substans.
Praksisændring er åbenbart et eller andet formalistisk begreb, som man har internt i SKAT, og som man kan bruge, men det, der sker her, er, uanset om man kalder det en praksisændring eller ej, at man ændrer en praksis i SKAT København, da man behandler Helle Thorning-Schmidts, undskyld, Stephen Kinnocks skattesag.
Man ændrer en praksis, som gør, at Stephen Kinnock bliver frikendt og ikke bliver forfulgt yderligere af SKAT København, hvor andre i tilsvarende situationer tidligere var blevet forfulgt yderligere af SKAT og var kommet til at betale og var blevet straffet.
Så sker der det i forløbet, at SKAT Nordsjælland forsøger at få at vide, hvad der er sket hos SKAT København, fordi man gerne vil vide, om det har betydning for en tilsvarende sag i Nordsjælland.
Det får man ikke noget at vide om.
Jeg ser, at der kan være to grunde til, at SKAT København ikke oplyser noget til SKAT Nordsjælland.
Den ene, vil jeg sige, er delvis legitim.
Jeg tror, det har meget sandhed for sig, at man i SKAT København tænker, at det her er en sag, der har så manges interesse, at hvis man deler den internt i SKAT, som man normalt gør med skattesager, så kan der risikere at være nogle, der spreder de her oplysninger til pressen, selv om de har tavshedspligt.
Man bliver forsigtig på sin egen organisations vegne, man har ikke tillid til, at ens egen organisation kan tåle, at man deler de her oplysninger, som man plejer at gøre.
Og så for at beskytte denne kendte person, som er gift med landets måske kommende statsminister, siger man: Vi holder det hos SKAT København.
Det er det, jeg siger er delvis legitimt.
Den anden årsag til, at man kan gøre det, og som jeg ikke mener er legitim, er, at man ikke ønsker en debat om, at man skifter en praksis i en sag, der har med landets måske kommende statsministers mand at gøre.
Den debat ønsker man ikke at tage i offentligheden, og derfor frygter man, at hvis man giver oplysninger om det til SKAT Nordsjælland, så vil der sidde en der og give oplysningerne videre, og at man så skal ud i sådan en offentlig debat om, hvorfor man dog har gjort det, om man har gjort det på grund af, at det var den kommende statsministers mand.
Det var en illegitim måde at tænke på, hvis man havde den slags overvejelser.
Men under alle omstændigheder: Selv om jeg forstår de første overvejelser og mener, at de er delvis legitime, så mener jeg, at de trumfes fuldstændig af, at det, at man hemmeligholder det internt i SKAT hos SKAT København over for SKAT Nordsjælland, gør, at der er en borger, to borgere, som risikerer at blive dømt og sat i fængsel og straffet med enorme bøder, fordi man ønsker at vogte nidkært over hemmelige oplysninger om en kendt skatteborger, fordi man ikke har tillid til ens egen organisations evne til at holde igen med oplysninger.
I sådan en situation må man selvfølgelig prioritere, at der ikke skal idømmes fængselsstraf og bødestraf til personer, som risikerer at blive dømt ulovligt, fordi man sidder og putter med sine oplysninger i SKAT København og ikke vil dele dem med SKAT Nordsjælland.
Det synes jeg at man her i dag fra regeringspartierne har været fuldstændig ignorerende over for.
Man har ikke ønsket at tage den diskussion, man har bare ønsket at tale formalistisk om praksisændringer i stedet for at tale om, hvad almindelige, ordentlige mennesker i SKAT selvfølgelig må gøre for at sikre, at borgere ikke kommer i klemme fuldstændig uretmæssigt, nemlig at oplyse en anden skatteafdeling om, at der er ændret en praksis, som gør, at den anden skatteafdelings klienter eller borgere ikke skal dømmes og ikke skal i fængsel.