Karen Hækkerup (S), 2007-03-22:
Det er ikke helt nemt at følge med i behandlingen af det her lovforslag, fordi det jo netop er to forslag – et lovforslag og et beslutningsforslag – som bliver behandlet samtidig.
Det drejer sig dels om regeringens forslag om at give tilladelse til yderligere tv-overvågning, dels om Socialdemokraternes forslag om at styrke de ansattes retssikkerhed, når sådan en overvågning finder sted.
Jeg vil for at mane enhver tvivl i jorden, gerne starte med at sige, at Socialdemokraterne støtter regeringens forslag.
Vi støtter det lovforslag, som er lagt frem, meget, men det, som vi har fremlagt med vores beslutningsforslag, er nogle forslag til forbedringer, som vi synes er meget konstruktive, og som vi håber man her efter behandlingen i Folketingssalen kan drøfte i Retsudvalget, og som man måske kan finde enighed om – i hvert fald nogle af dem. Jeg vil gerne starte med at sige, at som det er i dag, må man jo gerne overvåge, men man må ikke filme.
Og det kan godt virke lidt fjollet, at man kan overvåge uden for sin dør, men at man ikke må sætte båndoptageren til at optage, så hvis der rent faktisk finder en forbrydelse sted, har man ikke mulighed for at gennemse optagelser.
Derfor støtter Socialdemokraterne, at det skal være tilladt at optage.
Jeg mener sådan set, at det både kan være med til at forebygge kriminalitet, og lige så vigtigt kan det også være med til at opklare kriminalitet.
Men det er klart, at når retten til at overvåge skal udvides, skal der også følge stramme regler med, der sikrer, at der ikke er nogen, der misbruger optagelserne, som netop, som hr. Karsten Nonbo allerede har sagt, kun må gennemses, hvis der har fundet en kriminel handling sted.
Der er mange, som er meget bekymrede over, hvad al den her overvågning i det offentlige rum skal føre til, og der har været mange tv-programmer, hvor man har set optagelser foretaget op og ned af Strøget, og hvor folk har været bekymrede for, om man nu ikke længere kan gå og holde i hånd uden at blive filmet.
Jeg tror dybest set, at der i samfundet i de senere år er sket et skift i den måde, som vi som borgere betragter overvågning på.
For nogle år siden var der mange, der bekymrede sig over den overvågningstendens, som de opfattede som et brud på deres personlige frihed.
I dag er det forandret, og for de fleste er overvågning i dag det samme som øget sikkerhed.
Det er ikke altid tilfældet, at det så er korrekt, men jeg tror, at det er sådan, mange borgere oplever det.
Det er en meget ubehagelig oplevelse for eksempelvis en ansat i en bank at blive udsat for et røveri, og det kan være svært at vende tilbage til et almindeligt arbejde efter at have oplevet sådan noget.
Socialdemokraterne støtter derfor lovforslagets hensigt om, at også indgange og facader og bagdøre og den slags kan overvåges, fordi det jo lige præcis er de rum, som bankrøveren ofte bruger som omklædningsrum.
Det vil sige, at nu må man forvente, at hvis man begår hærværk eller ruller en bankkunde, som f.eks. står og hæver penge i en automat, ja, så kan man altså blive filmet.
Bagsiden af overvågningsmedaljen, som man jo godt kan være bekymret for, og som er absolut reel, hvis der ikke følger en stærk styring med af, hvilke former overvågningen må finde sted under, er, at det kan blive umuligt at overvåge, blive umuligt for visse erhvervsdrivende at få mulighed for at optage bånd med henblik på kriminalitetsbekæmpelse.
Rigsadvokaten nævner i sit høringssvar, at det er hans opfattelse, at L 162 kan medvirke til at forebygge og opklare kriminalitet.
Det er Socialdemokraternes opfattelse, at skal tv-overvågning kunne medføre forebyggelse, er det meget vigtigt, at det, som Det Kriminalpræventive Råd nævner i punkterne i sit høringssvar, er til stede.
Det drejer sig bl.a. om, at udstyret skal være af en god kvalitet, at gerningsmanden forstår, at der sker en overvågning, at gerningsmanden ønsker at undgå pågribelse, og at gerningsmanden foretager en rationel overvejelse af pågribelsesrisikoen.
Der er altså to elementer, der er vigtige, nemlig for det første ønsket om, at overvågningen skal virke forebyggende, og for det andet, at man skal kunne få opklaret kriminalitet, hvis den har fundet sted.
Med hensyn til det forebyggende element vil det naturligvis kun virke, såfremt de ting, jeg lige nævnte før, er opfyldt.
Men autorisation kan ikke stå alene.
Vi ønsker, at der skal være en løbende kontrol med, at installatører følger den gældende lovgivning.
For os er det altså vigtigt, at vi ikke ender med at gamble med hverken borgernes eller de ansattes retssikkerhed, og det er meget vigtigt, når vi diskuterer overvågning, at vi også diskuterer, under hvilke former overvågning må finde sted, hvem der må få adgang til at se båndene og alt det, som vi allerede har været inde på.
Jeg vil godt indskyde, at det glæder os, at ministeren efter gentagne opfordringer fra Socialdemokraternes og Datatilsynets side får taget fat om at sikre borgernes retsbeskyttelse.
Det ligger i de foreslåede ændringer af persondataloven, hvor man netop sikrer borgerne en styrket retsbeskyttelse.
Socialdemokraterne støtter både bestemmelsen om, at optagelser maks. må gemmes i 30 dage, og at der bliver lavet klare regler for, at optagelserne ikke må gennemses, uden at det har et sagligt formål, der netop relaterer sig til kriminalitetsbekæmpelse.
Et andet punkt, der ligger os meget på sinde, er, at det skal blive nemmere at få en torterstatning, hvis man eksempelvis er blevet krænket, fordi de optagelser, virksomheden har lavet, ikke har været i tråd med de regler, der er herfor, eller hvis de i værste fald er blevet misbrugt.
Forbrugerrådet skriver i sit høringssvar, at det er deres opfattelse, at den udvidede adgang til tvovervågning aktualiserer behovet for en bedre tort- og godtgørelsesbestemmelse, præcis som vi foreslår i B 101, og som ministeren netop i sit indlæg afviste.
Vi håber nu alligevel at kunne få en dialog om det.
Tilsvarende finder vi også, som det også fremgår af vores eget forslag, at der er behov for at få strammet op på bødeniveauet for disse overtrædelser.
Der er også behov for her, at det skal have en præventiv effekt, hvad angår et rimeligt bødeniveau.
De bødesanktioner, vi har set på op til 7.000 kr. i sådan nogle sager som det her, finder vi ikke er store nok.
Så tilbage til den sag, det drejer sig om, om, hvorvidt man på forhånd skal vide, hvem der opsætter overvågningsudstyr.
Det er ikke særlig logisk, at Datatilsynet ikke på forhånd ved, hvem der er i gang med at opsætte overvågningsudstyr, for det øger risikoen for, at det udstyr, der bliver opsat, bliver opsat forkert, eller at det ikke er det rigtige udstyr, der opsættes.
Her kan man jo desuden nævne den pointe, som også fru Lissa Mathiasen tidligere fremførte, om, at i dag er op imod 70 pct. af det billedmateriale, man bruger, ikke brugbart, fordi det er optaget forkert, eller fordi udstyret er opsat forkert.
Helt konkret foreslår vi netop den her anmeldelsesordning etableret, sådan at virksomheder senest 30 dage før skal henvende sig til Datatilsynet; bl.a. kan det gøres på en elektronisk blanket, som vi kender dem fra anmeldelse om søndagsåbent, som vi også hørte omtalt før.
Fordelen med anmeldelsen er, at Datatilsynet nu bliver den eneste myndighed, der håndterer tv-overvågningsområdet.
Datatilsynet er ikke enig med sig selv i, hvorvidt en anmeldelsesordning er nødvendig, det ser man i deres høringssvar, men de fremhæver dog, at deres ekspeditionskompetence for dem betyder, at de gerne vil have en dialog med dem, der opsætter overvågningsudstyr.
For Socialdemokraterne at se
kommer den bedste dialog altså, hvis man kan starte den, allerede inden udstyret opsættes, og hvis Datatilsynet på forhånd ved, hvem det er, de skal have dialogen med.
HK støtter anmeldelsesordningen ud fra det argument, at Datatilsynet skal have kompetence til at stoppe overvågningstiltag, som udføres i strid med lovens regler.
Denne usikkerhed vil vi gerne fjerne med en autorisationsordning og et anmeldelsessystem.
Vi er meget tilfredse med, at der efter loven, der har virket i 3 år, skal laves en beramning til Folketinget om erfaringerne med den, men vi er altså utrolig skuffede over, at mange af de konstruktive forslag, som vi har, og som vi fremsatte allerede i 2005, ikke er blevet indarbejdet, som også fru Lissa Mathiasen tidligere nævnte det.
Men selv om vi er skuffede over det, betyder det ikke, at vi melder os ud af debatten om overvågning, vi vil meget gerne være med.
Vi ønsker blot at være garantien for, at den kommer til at ske forsvarligt, når den kommer.
Et sådant råd skal på eget initiativ kunne drøfte spørgsmål, de finder har betydning for borgernes sikkerhed, og ikke mindst komme med indstillinger til justitsministeren om de forbedringer, som de finder, at der kunne være behov for.