Nick Hækkerup (S), 2009-11-24:
Udgangspunktet for den her behandling er jo, at krisen i Danmark stadig er en realitet.
Arbejdsløsheden var i september på 113.500 fuldtidsledige, hvilket er små 10.000 ekstra i forhold til august måned.
Antallet af tvangsauktioner ude i landet er det højeste siden maj måned 1995, og i oktober var der ikke mindre end 537 konkurser – det højeste niveau, siden man begyndte at lave statistik over det i 1979.
Underskuddet på statens finanser forventes at blive omkring 90 mia. kr. – eller det største underskud siden statsbankerotten i 1813 – og BNP forventes at falde med op mod 5 pct. i 2009 sammenlignet med året før.
Kreditkrisen er også stadig en realitet.
Nationalbankens seneste opgørelser viser, at der er et fald i udlånet til de ikkefinansielle virksomheder, altså til helt almindelige danske virksomheder, på omkring 50 mia. kr. på et enkelt år.
Alt sammen taler for at hjælpe virksomhederne til den nødvendige likviditet, så krisen kan overkommes, så fyringer undgås og arbejdspladser sikres.
Det koster staten over ½ mia. kr.
Udgiften på rentetab er i lovforslaget opgjort til 525 mio. kr., og hertil kommer så et tab, som vi må konstatere, på de virksomheder, som nu får udsættelsen, og som alligevel ikke klarer den og går konkurs, og hvor pengene så ikke kommer hjem igen.
Når kreditten bliver givet på den måde, som den gør, kan den dybest set komme tre slags virksomheder til gode – eller man kan opdele de danske virksomheder i tre slags: Der er dem, som under alle omstændigheder ville bukke under – dem, for hvem den her forlængelse kun trækker pinen lidt ud.
Og så er der dem, som på grund af den her forlængelse måtte klare krisen, og for hvem håndsrækningen altså er helt, helt relevant og rigtig.
Endelig er der den tredje gruppe, nemlig dem, som sejler i relativt smult vande eller under alle omstændigheder er i en situation, hvor de ville have klaret krisen uanset hvad og derfor ikke har brug for kreditforlængelsen.
Det er Socialdemokratiets opfattelse, at når vi bruger det offentliges penge, skal vi gøre det så målrettet som muligt, og derfor skal vi selvfølgelig prøve at sikre, at pengene kommer derhen, hvor de faktisk gør en forskel.
Den foreslåede ordning, som den er nu og foreslås fortsat, rammer bredt, rammer alle tre grupper.
Efter Socialdemokratiets opfattelse har vi en forpligtelse som Folketing og som regering til at passe på samfundets midler, en forpligtelse til at anvende dem så effektivt som muligt.
Det er usundt, når regeringen og Dansk Folkeparti, bare fordi der er tale om skattekroner, drysser dem ud med løs hånd i stedet for at anvende dem målrettet.
Vi må jo imidlertid konstatere, at der er tale om en del af finansloven for 2010, aftalt mellem regeringen og Dansk Folkeparti, hvorfor håbet om ændringer i virkelighedens verden er til at overskue.
Så når man nu ikke kan få den, man elsker, må man elske den, man kan få, og på det grundlag går vi positivt ind i behandlingen af det her lovforslag.
Vi har også noteret os ministerens ønske om en hurtig behandling af forslaget.
Det støtter vi, så vi ikke en gang til skal igennem et pinefulde grundlovsbrud, som vi kom det i foråret, netop i forbindelse med det her lovforslag.