Lotte Rod (RV), 2015-05-12:
Jeg vil gerne invitere jer indenfor hos Maysaa og Ayman.
De bor på Finlandsvej i Vejle.
Han flygtede hertil fra Syrien sidste år.
Nogle gange har integrationspolitikken herinde på Christiansborg det med at gå op i tal.
Men det handler faktisk om mennesker.
Jeg har lige været hjemme og spise frokost hos Maysaa og Ayman sammen med udenrigsministeren.
Det smagte helt fantastisk.
Det var hyggeligt og spændende.
Pigen var lige startet i skolen, og drengen var virkelig utålmodig efter, at det også skulle blive hans tur.
Forældrene drømte om én ting – om det samme, som alle andre flygtninge, jeg har mødt, har drømt om, nemlig at arbejde og være selvforsørgende og bygge et nyt liv op.
Jeg har en drøm om, at vi herinde i Folketinget begynder at se mennesker som en ressource i stedet for en pestilens.
Vi skal lære af de fejl, vi gjorde op gennem 00'erne.
Dengang isolerede man flygtninge på asylcentre, hvor de bare skulle sidde og vente og vente.
Og så tog man pengene fra dem og gjorde dem fattige.
Det virkede ikke.
Hver anden!
Vi skal ikke gentage de samme fejl.
Vi skal ikke tilbage til den fejlslagne politik med at isolere og fattiggøre.
Vi skal gøre det modsatte: Vi skal vende integrationsindsatsen på hovedet, så flygtninge får foden inden for på arbejdsmarkedet med det samme.
Vi skal gøre som i f.eks. Vejle, hvor man fra begyndelsen hjælper folk med at komme i arbejde i stedet for først at gøre alt muligt andet og måske aldrig nå til det med arbejde.
Kan man arbejde, skal man arbejde.
Der vil komme flygtninge hertil, som er så traumatiserede, at de har brug for hjælp.
Det skal de have.
Men alle de flygtninge, jeg har mødt i løbet af de seneste måneder, har én ting tilfælles: Der er ikke noget, de hellere vil, end at arbejde og forsørge sig selv og deres familie.
Nu er jeg kommet til Danmark, men jeg drømmer om at blive rigtig fri – fri af kommunen og staten.
Jeg vil kunne klare mig selv.
Vi skal have fokus på, hvad flygtninge kan, i stedet for hvad de ikke kan.
En skrædder eller skomager, som kommer med erfaring fra Syrien, skal hurtigt have afklaret sine kompetencer og måske have noget efteruddannelse for så at kunne komme i arbejde i Danmark.
Præcis som Ayman.
Han var skomager i Syrien og har nu fast arbejde som skomager i Vejle.
Han har været igennem det forløb, som Vejle tilbyder alle flygtninge: De snuser først til en branche, kommer i praktik, videre i løntilskud og til sidst forhåbentlig i fast arbejde.
Alle kommer igennem det samme, og for Ayman er det gået hurtigt: Han har kun været i Vejle siden sidste år.
Det er godt for os som samfund, hver gang en flygtning kommer i arbejde.
Men det er også helt afgørende for det menneske, som det handler om.
De har mistet alt.
De er flygtet og har sat livet på spil.
De har været ved at gå i stykker af savnet af deres familie.
De har mistet alt det, der lå bag dem.
Men uddannelse og job peger fremad; det giver dem håb og tro på fremtiden.
I har gjort jer umage med at tage godt imod mig.
Vi skal som politikere gøre os tilsvarende umage med at lære af vores fejl, lade være med bare at gøre jer fattige og isolere jer, men i stedet give jer de bedste muligheder for at blive fri og selvforsørgende.
Med det her lovforslag vil vi gøre Danmark bedre til at give jer et nyt liv med uddannelse og job, hvor I kan bidrage.
For det her handler om mennesker.
Men i den der diagnose glemmer ordføreren én ting, nemlig at når vi kigger på den indsats, vi har gjort over for de arbejdsløse indtil nu, er der en markant forskel på det, vi har tilbudt danske ledige, og det, vi har tilbudt flygtninge.
Det er jo det, lige præcis det, vi vil gøre op med med det her lovforslag ved at sige: Hvis vi tror på, at det hjælper at lave en virksomhedsrettet indsats for danske ledige, skal vi da give præcis de samme muligheder til flygtninge.