Karen Jespersen (V), 2008-05-15:
Dagens forhandlinger handler om den regionalpolitiske redegørelse, som regeringen netop har afleveret til Folketinget, samt forespørgslen om regional udvikling.
Med redegørelsen følger regeringen den regionale udvikling tæt.
Redegørelsen rummer en række initiativer, der er rettet mod at gøre det attraktivt at bo og arbejde i alle egne af landet.
Mange af initiativerne er særlig rettet mod udkantsområderne.
I forlængelse af redegørelsen vil spørgerne også gerne have uddybet, hvordan udviklingen har været i regeringens levetid, både generelt og for en række områder i landets yderkanter.
Generelt er den økonomiske udvikling i Danmark fortsat meget fordelagtig med høj beskæftigelse, en historisk lav ledighed og en positiv indkomstudvikling, og det er netop ekstra glædeligt at kunne konstatere, at denne udvikling gælder hele landet.
På arbejdsmarkedet kan vi eksempelvis hæfte os ved udviklingen i ledighed.
Her er de regionale forskelle i ledighed blevet væsentlig mindre siden regeringens tiltrædelse i 2001.
For alle landsdele er den dog markant lavere.
I Nordjylland er den sæsonkorrigerede fuldtidsledighed faldet fra 6,2 pct. i marts 2001 til 2,4 pct. i marts 2008.
Det er meget tæt på landsgennemsnittet, der nu er på 1,9 pct. i marts 2008.
Her er den kun på 1,3 pct.
Tendensen gælder også for de områder, som spørgerne nævner i forespørgslen.
Antallet af ledige i procent af arbejdsstyrken for 18 nye kommuner i de nævnte områder er faldet med næsten 3 procentpoint fra 2001 til 2007 mod kun knap 2 procentpoint på landsplan.
Vender vi blikket mod udviklingen i service er der også flere ting, der taler for øget lighed.
Regeringen har gennem årene gennemført flere initiativer, der bidrager til at øge ligheden i service på landsplan.
F.eks. skal alle kommuner i dag tilbyde pasningsgaranti for alle børn i aldersgruppen 6 måneder og indtil skolestart, og inden for ældreplejen er alle kommuner nu også forpligtet til at indføre kvalitetsstandarder.
Det er klart, at det er noget, der bidrager til at udjævne forskellene i service mellem landsdelene.
Ligheden kommer også til udtryk, ved at kommunerne nærmer sig hinanden med hensyn til forbrug af ressourcer på de store serviceområder.
Når man sammenligner bruttodriftsudgifterne på landsniveau med et gennemsnit for de 18 kommuner i udkantsområderne, kan man se, at gennemsnittet for udkantsområderne stille og roligt nærmer sig landsgennemsnittet.
Dette kan man læse ud af de kommunale nøgletal.
Lad os se på dagtilbudsområdet og kommunernes samlede pasningsudgifter for de 0-10-årige.
Her er gennemsnittet for udkantsområderne steget med knap 5 procentpoint fra 2001 til 2007 fra knap 79 pct. til ca. 84 pct. af landsgennemsnittet.
Den samme tendens finder vi for udgifterne til folkeskolen pr. elev.
Her er gennemsnittet for udkantsområderne steget med knap 3 procentpoint fra 2001 til 2007 for godt 97 pct. til niveauet for landsgennemsnittet.
Også fremover kan vi forvente mere ligelighed i mulighederne for at tilbyde kommunal service, som jo vel at mærke ikke er det samme som ensartethed, for det er væsentligt, at der er lokal mulighed for at prioritere.
Men med kommunalreformen har vi fået større og stærkere kommuner, og kommunesammenlægningerne er især sket i udkantsområderne.
Hele landet kan nu få gavn af borgernær velfærdsservice af høj kvalitet.
Kommunerne er ved at have vænnet sig til den nye hverdag, og jeg føler mig overbevist om, at kommunerne står godt rustet til at løfte de mange nye opgaver.
Ikke bare er det generelle udgiftsniveau forhøjet fra 46 pct. til 58 pct.
Finansieringsreformen er også fremtidssikret mod nye skævheder, fordi udligningsniveauet øges op til måske i alt 68 pct., hvis væksten i hovedstadsområdet med de høje indkomster løber hurtigere end i det øvrige land.
Det er herved især de vanskeligst stillede kommuner, der vinder på reformens nyskabelser.
Målet med finansieringsreformen var at give alle kommuner mere lige muligheder for ved en rimelig beskatning at give en god service til borgerne.
Reformen har indfriet målet.
F.eks. er forskellen i det beløb, som kommunerne kan købe service for, blevet væsentlig mindre.
Forskellen mellem top og bund er indsnævret med ca. 1.900 kr. svarende til 14 pct.
Den såkaldte standardafvigelse, der er et lidt mere teknisk mål for variationen mellem kommunerne, er faldet med 10 pct. fra 3.100 kr. pr. indbygger til 2.800 kr. pr. indbygger.
Det er også vigtigt at huske på, at vi med finansieringsreformen fjernede et stort antal særordninger, som gjorde systemet uigennemskueligt.
Men vi har beholdt en separat pose penge til de særlig vanskeligt stillede kommuner.
Både i 2007 og 2008 har der været ca. 330 mio. kr. til rådighed i denne pulje.
En del af disse midler anvendes til flerårige udviklingsaftaler med Bornholm, Langeland og Lolland Kommune.
Aftalerne skal ikke bare lappe hullerne, men det flerårige element skal sikre en langsigtet økonomisk bæredygtighed i disse kommuner.
Det er mit indtryk, at de pågældende kommuner, som har været kendetegnet ved nogle vanskelige regionale og økonomiske betingelser, har taget godt imod aftalerne.
Regeringens levetid har også været præget af større regional lighed i borgernes økonomiske vilkår.
Det fremgår tydeligt af redegørelsen, at de regionale forskelle i den skattepligtige indkomst pr. indbygger er blevet indsnævret i de seneste år.
Der er i høj grad tale om kommuner i de områder, der er nævnt i forespørgslen.
Regeringen er selvfølgelig ikke blind for, at der fortsat er regionale forskelle i den skattepligtige indkomst, men det kan konstateres, at udviklingen går i den rigtige retning.
Men der er også en underliggende tendens, som afspejler, at der er en fortsat koncentration af befolkningen, der betyder fraflytning fra nogle af udkantsområderne, og her er det især de unge, der ser ud til at være dem, der flytter.
Hvor beskæftigelsen er steget med 1,8 pct. på landsplan fra 2001 til 2007, er der i flere udkantsområder en faldende beskæftigelse, og her står vi over for den væsentligste regionalpolitiske udfordring.
Når der stadig væk kan være faldende ledighed, samtidig med at beskæftigelsen falder, afspejler det selvfølgelig, at der er kommet flere arbejdspladser i forhold til det antal mennesker, der nu bor i de pågældende områder.
Men der er altså en udfordring, når vi snakker om en fraflytning fra nogle af udkantsområderne.
Det er her, den øgede pendling kan spille en stor rolle.
Vi bevæger os mere og mere, mobiliteten bliver større og større, og der er en tendens til, at indkomsterne i stigende grad skabes i de store byområder, f.eks. i Hovedstadsregionen og i Østjylland.
Det er ikke noget særlig dansk fænomen, at den økonomiske vækst er højere omkring de store byer, og at befolkningen og virksomhederne følger med.
Der er i høj grad tale om en international tendens.
Mobiliteten bidrager dog til, at denne udvikling ikke har ført til større regionale forskelle i indkomster for den enkelte borger, afhængigt af hvor man bor.
Tværtimod er de forskelle som nævnt blevet indsnævret i de senere år.
Og det er altså noget, vi kan takke pendlingen for, for selv om mobiliteten er vigtig for en velfungerende økonomi, er det også klart, at vi ikke bare kan eller vil basere os på mobilitet og pendling alene.
Det er hverken godt for miljøet eller velfærden, hvis vi en dag alle sidder og kigger på hinandens baglygter i bilkøerne ind mod København og Århus.
Vi må også tage andre initiativer til at støtte den regionale udvikling.
Det skal dog lige bemærkes, at det trods alt ikke er en ensidig envejs trafik.
Flere kommuner i Nordjylland har på det seneste fået flere borgere.
Jeg kan f.eks. fremhæve Mors, hvor der i de sidste 6 måneder er kommet 100 nye morsingboer til, og heraf er langt de fleste mennesker med en kompetencegivende uddannelse.
Også i Hjørring og Vesthimmerland er kurven fladet ud eller blevet knækket den rigtige vej.
Efter flere år med et faldende befolkningstal er der nu kommet flere borgere til fra 2007 til 2008.
Men enkelte solstrålehistorier ændrer ikke ved, at befolkningsudviklingen er en væsentlig udfordring, og derfor sidder regeringen jo heller ikke med hænderne i skødet, som det fremgår af redegørelsen.
Der er mange nye initiativer, ikke bare initiativer, men reformer og fremsynethed, der bidrager til den regionale udvikling.
Jeg har allerede nævnt de store skelsættende reformer på det kommunale område, men lad mig også fremhæve nogle af de initiativer, der særskilt retter sig mod udkantsområderne.
Jeg har for kort tid siden fremsat et lovforslag, der giver kommunerne nye og bedre redskaber til at gribe ind over for bygninger i meget dårlig stand.
Det var det lovforslag, vi netop har andenbehandlet her i salen.
Mange landsbyer i udkantsområderne har igennem mange år være skæmmet af forladte og faldefærdige boliger, der er en klods om benet for udviklingen i disse områder.
At mange boliger er blevet opkøbt af spekulanter, har ikke gjort situationen bedre.
Lovforslaget skal gøre det nemmere for kommunerne at vende denne udvikling.
Kommunerne får bl.a. adgang til at give støtte til nedrivning af ejer- og andelsboliger samt give påbud om afhjælpning af kondemnable forhold.
Regeringen vil også videreføre det forhøjede befordringsfradrag for pendlere bosat i udkantsområder frem til 2013.
Fradraget kan medvirke til at styrke befolkningsudviklingen i yderområderne og fastholde de erhvervsaktive, der allerede bor der.
Landdistriktsprogrammerne indebærer en massiv satsning på yderområderne.
I 2007 og 2008 afsætter regeringen årligt 560 mio. kr. til indsatser under programmet.
Frem til 2013 vil der blive investeret mere end 6 mia. kr. i landdistrikterne.
Også strukturfondsindsatsen har et særligt fokus på udkantsområderne.
I den nye strukturfondsperiode fra 2007 til 2013 er 35 pct. af midlerne specifikt rettet mod yderområderne.
Også i forhold til udfordringen at skabe vækst i hele landet har regeringen søgt et solidt fundament.
De regionale vækstfora er omdrejningspunkt for den regionale erhvervspolitik.
Den brede repræsentation af regionale aktører sikrer en koordineret indsats af alle gode kræfter i regionerne.
Det er også vigtigt at sikre, at den regionale indsats ikke bare foregår løsrevet fra den nationale.
Regeringen har derfor indgået regionale partnerskabsaftaler med de regionale vækstfora.
Aftalerne er gensidigt forpligtende.
De skaber en indholdsmæssig sammenhæng mellem globaliseringsstrategien og vækstforaenes regionale erhvervspolitiske indsats.
Kimen er lagt til en langt mere koordineret indsats fremover.
Regeringens generelle fokus på modernisering af den offentlige sektor gælder også i staten.
Det er regeringens klare mål, at nye statslige institutioner som udgangspunkt placeres uden for hovedstaden, og at der tages regionale hensyn ved effektiviseringer.
Det så man også ved de mange reorganiseringer i den statslige sektor, som var en konsekvens af kommunalreformen.
Vi skal dog huske på, at lokaliseringen af statslige arbejdspladser ikke skaber vækst i sig selv.
Vækst skabes, når den statslige institution skaber positive synergieffekter sammen med det lokale erhvervsliv og det omkringliggende samfund.
Regionalpolitik nyder regeringens og Folketingets store bevågenhed.
Og det er meget vigtigt at fortsætte med det, så der stadig væk vil være en høj vækst og et stærkt befolkningsgrundlag over hele landet, og der også vil være en tiltagende lighed mellem levevilkår for befolkningen, hvad enten det er i vækstområderne eller i udkantsområderne.