Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-05-25:
Baggrunden for det oprindelige forsvarsforbehold set med SF's øjne, og jeg mener, at SF har en del aktier i det oprindelige forsvarsforbehold, var en oprigtig bekymring for, at EU skulle udvikle sig til en militær supermagt på niveau med USA.
Men tiden – og det er jo 17 år, vi taler om; det var i 1993, at de danske forbehold blev lavet – har indhentet den bekymring.
Det kan vi se ved Lissabontraktatens understregning af FN-sporet.
Det kan vi se ved, at Vestunionen, den store forkromede militære institution, er afskaffet.
Det kan vi se ved, at forsvarsområdet fortsat er nationalt reguleret, og det understreger Lissabontraktaten.
Derfor kan SF også støtte en afskaffelse af forbeholdet.
For hvad betyder Lissabontraktaten for forsvarsområdet?
Jo, for det første skal EU ifølge traktaten respektere og fremme og ikke mindst forsvare FN's principper.
For det andet skal man sørge for fælles initiativer på nedrustningsområdet, og det er jo en ny ting i EU-samarbejdet, at man decideret fokuserer på nedrustning i de forskellige medlemslande.
For det tredje er vetoretten opretholdt.
Samarbejdet fortsætter på mellemstatsligt grundlag, hvilket betyder, at Folketinget her selv bestemmer, hvorvidt danske styrker skal deltage i internationale missioner jævnfør den danske grundlov.
EU's sikkerhedspolitiske samarbejde handler i dag om at støtte FN med at skille de stridende parter ad i en konflikt, stabilisere krigshærgede lande, genopbygning, politisamarbejde, rådgivning, forebyggelse af konflikter, evakuering og assistance ved humanitære operationer, og ikke det, som SF var bekymret for i 1992, da vi anbefalede et nej til Maastrichtafstemningen, at EU ville udvikle sig til det, der skulle være pendant til USA's militærmagt.
Vi kan også se det ved, at Sverige, Finland, selv Norge og Island for længst har stillet nationale bidrag til rådighed. Hensigten med at forbedre – og det er altså benævnelsen i traktaten – den militære kapacitet i EU er at sikre en bedre koordinering mellem de europæiske lande, når de skal investere i udstyr.
Hidtil har landene købt for milliarder af kroner amerikansk isenkram, som langtfra er optimalt i situationer, hvor EU selv skal stå for missionen.
Samtidig handler det om at flytte penge fra forsvar af militære grænser til moderne udstyr, der bruges i FN-missioner ude i verden.
Det er jo også en del af det forsvarsforlig, vi nys har indgået.
En effektivisering og forbedring er ikke det samme som oprustning og flere penge, som nogle af kritikerne har sagt.
Et EU, der kan varetage fredsbevarende opgaver rundtomkring i verden, vil være med til at styrke FN's legitimitet og slagkraft.
Forsvarsbudgettet er fortsat suverænt et nationalt anliggende, og Lissabontraktaten angiver således ikke et specifikt kapacitetsniveau.
Lissabontraktaten ændrer heller ikke ved, at det er medlemsstaterne selv, der afgør, hvorvidt de vil stille militære eller andre midler til rådighed for konkrete EU-ledede krisestyringsoperationer.
De har høj international legitimitet, og set i det lys mener vi, at det haster med at få afskaffet det danske forsvarsforbehold.
Derfor ønsker SF, at forbeholdet erstattes af en bred politisk aftale om de langsigtede, nationale sikkerhedspolitiske mål, og at vi hurtigst muligt får en folkeafstemning i Danmark.