Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-10:
Socialdemokraterne opfordrer med beslutningsforslaget regeringen til at anerkende og imødekomme kommunernes behov for at kunne gennemføre en aktiv boligpolitik, der kan sikre et udbud af boliger til grupper med lav- og mellemindkomster.
Redskabet, som det foreslås her, er at give kommunerne en ret til at sælge
kommunale grunde til under markedsprisen til opførelse af almene boliger
Udgangspunktet for forslaget er, at kommunerne efter de gældende regler ikke kan påtage sig opgaver i relation til den almindelige boligforsyning, medmindre der er en udtrykkelig hjemmel i lovgivningen til det.
Det betyder bl.a., at en kommune ikke kan sælge en byggegrund til under markedsprisen.
Forslagsstillerne tager endvidere udgangspunkt i, at grundpriserne i hovedstadsområdet og i områderne omkring de større byer har nået et niveau, som stort set gør det umuligt at opføre almene boliger inden for det gældende maksimumsbeløb.
På den baggrund er det forslagsstillernes opfattelse, at de gældende regler ikke tager højde for de udfordringer, de store kommuner står over for i fremtiden med hensyn til en mangfoldig boligsammensætning.
Forslaget kan med andre ord koges ned til, at hvis kommunerne kan få lov til at sælge byggegrunde billigt, ja, så kan vi med et snuptag løse boligproblemerne for lav- og mellemindkomstgrupperne.
Men så enkelt tror jeg nu ikke at situationen kan gøres op.
De holdninger, der ligger bag beslutningsforslaget, er selvfølgelig positive, og jeg ser jo gerne, at kommunerne langt mere systematisk arbejder med en aktiv boligpolitik; en boligpolitik, hvor kommunerne strategisk arbejder med at opfylde de boligpolitiske målsætninger og herunder skabe rammerne for en boligforsyning, som matcher borgernes behov.
I den forstand kan man kun have sympati for intentionerne bag forslaget.
Det er ikke en god idé at skabe mulighed for, at kommunerne skal kunne sælge byggegrunde til under markedspris.
Man må her gøre sig helt klart, at forslaget jo ikke, som det er fremlagt, billiggør byggeriet af boliger.
Vi taler med andre ord ikke om en effektivisering eller en billiggørelse af byggeriet, som vi jo alle sammen vil være interesseret i og vil kunne tilslutte os, og som regeringens kommende byggepolitiske handlingsplan faktisk tager fat om.
Dermed øger forslaget blot de offentlige udgifter til alment byggeri generelt.
Jeg vil nødig være den, der skal give startskuddet til et kapløb, hvor kommunerne konkurrerer om at underbyde markedet.
En sådan politik vil efter min opfattelse indebære en uacceptabel vilkårlighed og en uigennemsigtighed omkring prisfastsættelse og køber.
Den støtte, vi yder til almene boliger, skal være tydelig, være gennemsigtig og skal ikke skjules som billige byggegrunde.
Billige boliger skal etableres ved effektivt byggeri og ikke ved øget offentlig støtte.
Med hensyn til kommunernes handlemuligheder i dag er det min opfattelse, at kommunerne allerede har ganske mange redskaber, der kan hjælpe dem med at opfylde deres målsætninger.
Særlig i forhold til de udsatte boligområder, ghettoområderne, har regeringen taget en lang række initiativer, der jo netop skal understøtte en afbalanceret beboersammensætning.
Med hensyn til de muligheder fra udlandet, der omtales i beslutningsforslaget, vil jeg blot sige, at det jo ofte er svært direkte at overføre modeller fra et land til et andet.
Vi har store forskelle i vores opfattelser af, hvordan vi vil regulere vores samfund, vores økonomi, af, hvad det er, markedet skal styre, og af mange andre ting.
Men det er da klart, at der kan ligge en inspiration, og at der kan være nogle ideer, som kan hjælpe os, når vi skal udvikle nye modeller.
Samlet set er det min opfattelse, at kommunerne allerede i dag har gode muligheder for at føre en aktiv boligpolitik.
Og når det er sagt, må vi også konstatere, at med den udvikling, der har præget byggeriet de sidste par år, er der nogle forhold, som vi bliver nødt til at holde øje med.
Som jeg ved en række lejligheder har givet klart udtryk for, følger jeg situationen omkring anskaffelsessummen til alment byggeri tæt, og jeg er naturligvis klar over, at anskaffelsessummen i nogle bestemte områder i landet er under ganske stort pres.
Den væsentligste årsag til presset er, at grund- og byggepriserne er steget mere end den almindelige inflation, og det kan føre til, at der er nogle almene byggerier, der ikke gennemføres.
Det siger sig selv, at det ikke i længden er en holdbar situation, men at det så skulle føre til, at vi slipper kommunerne løs med billige byggegrunde, køber jeg bestemt ikke.
Jeg lægger og vil også fremover lægge stor vægt på, at opførelsen af alment offentligt støttet byggeri sker på en gennemskuelig og en saglig måde, og at det er god kvalitet, der kommer ud af det.
Lad mig tilføje, at der fremover fortsat er brug for byggeri af flere almene boliger og herunder jo ikke mindst boliger til ældre.
Vi har mange boliger i Danmark, herunder flere end 500.000 almene, som jo ikke mindst er rettet mod lav- og mellemindkomstgrupper.
Bare til almindelig information er der i København i dag omkring 75.000 udlejningsboliger og 30.000 almene boliger med en husleje på under 4.000 kr. om måneden.
Så det er ikke sådan, at det er helt umuligt at finde billige boliger i København.
Samlet set synes jeg, at vi har et godt udvalg af forskellige boligtyper, og kvaliteten er helt overvejende god.
Men det betyder selvfølgelig ikke, at vi bare skal sætte os på hænderne, vi skal hele tiden skabe udvikling af boliger, og vi skal også følge rammebetingelserne for byggeriet.
Og der, hvor der er problemer, skal der sættes målrettet ind.
Forslagsstillerne peger endvidere på, at særlig det offentlige står over for en udfordring med hensyn til at kunne rekruttere medarbejdere, og det er jo helt rigtigt.
Det er også en problemstilling, som regeringen har meget fokus på.
Den offentlige sektor har en udfordring med at rekruttere og fastholde medarbejdere til at udføre kerneydelserne, og det er jo lige præcis det, vi arbejder med i kvalitetsreformen og i de trepartsdrøftelser, som vi netop har indledt med organisationerne på det offentlige arbejdsmarked.
Så det er regeringens opfattelse, at en kommune bør have en aktiv boligpolitik, som tager højde for de udfordringer, kommunen står over for, og som sagt har kommunerne en række forskellige redskaber at arbejde med.
Afslutningsvis vil jeg godt sige, at jeg er enig i, at vi, hvad angår byggeri af almene boliger, nogle steder netop skal være opmærksomme på det pres, der er opstået, og at vi bliver nødt til at se på, hvordan vi tackler de problemer, der er med at overholde rammebeløbet.
Men som sagt: At åbne op for, at kommunerne skal kunne sælge byggegrunde til kunstigt lave priser, er ikke en af de løsninger, som regeringen arbejder med.
Som det gerne skulle være fremgået, kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.