Stine Brix (EL), 2014-03-25:
Tak for det.
Der er meget tale om familie i dag i debatten, og jeg vil starte med at læse op fra en artikel fra Berlingske Tidende fra den 14. januar.
Grunden til, at jeg kan huske datoen, er, at det var min lillebrors fødselsdag, så det var mit bidrag til familiedebatten.
Den 14. januar i år var der en rigtig interessant artikel i Berlingske Tidende, hvor man kunne læse om den tidligere bankdirektør Carsten Roth, og han fortalte, at han var ved at rive håret af sig selv i ren og skær frustration efter talløse forsøg på at bruge den offentlige selvbetjeningsløsning tinglysning.dk, og han endte med at måtte give op og slukke sin computer.
Og han er altså ikke en person, som hr. Christian Friis Bachs mor eller fru Karin Gaardsteds far, som ikke er vant til at bruge it, for det er han i høj grad.
Problemet var ikke hans it-færdigheder, men selve systemet, som slet ikke var gearet til at hjælpe.
Carsten Roth er langtfra den eneste, som løber panden mod den digitale mur i disse år, hvor der bliver stillet stadig skrappere krav til, at borgerne skal kommunikere med det offentlige digitalt.
Det er helt almindelige mennesker, som bruger deres smartphone hver eneste dag, og som farer vild i de digitale labyrinter.
Ja, der er en særlig udfordring for ældre, der er en særlig udfordring for udsatte, for de danskere, som har dårlige læsefærdigheder, men det er meget, meget bredere end det, og derfor vil jeg gerne advare imod den misforståelse, som jeg synes sniger sig ind i debatten, om, at det her kun handler om en afgrænset gruppe af danskere, som så skal have nogle undtagelser.
Lovforslaget her er, som flere har sagt, tredje bølge af den offentlige digitaliseringsstrategi, hvor det bliver pålagt borgere og virksomheder at kommunikere med myndighederne digitalt, og i det her lovforslag udvides det her krav så til en lang række nye områder, herunder også nogle områder, som, som der står i lovforslaget, har et forholdsvis omfattende og længerevarende ansøgnings- og sagsforløb; det gælder f.eks. ansøgninger om lån til indskud til en bolig, som typisk søges af borgere med en dårlig økonomi.
Det er fortsat Enhedslistens holdning, at når det gælder borgernes kommunikation med myndighederne, er det ikke frihed, når man tvinger borgerne til at bruge digitalisering.
De Radikales ordfører talte tidligere om, at det her var et frihedsforslag.
Det ville være et frihedsforslag, hvis det var et tilbud til borgerne om at bruge den løsning, som var den bedste til dem selv.
Det er vores holdning, at det skal være op til den enkelte borger selv at vurdere, hvad der er den rigtige kommunikationsform med myndighederne.
Det har altså ikke nødvendigvis noget at gøre med, hvilke digitale færdigheder man har, det har heller ikke nødvendigvis noget at gøre med, hvor gammel man er, det kan lige så vel være en kompliceret ansøgningsprocedure, som er en god grund til at vælge en anden kommunikationsform end den digitale.
Som ph.d. for Syddansk Universitet Søren Skaarup har fremhævet i den her debat, findes der jo heller ikke nogen blanket, hvor der står: Hjælp, jeg har ikke nogen penge, hvor skal jeg henvende mig.
I dag er vores løsninger i høj grad indrettet til, at man selv ved, hvad det er, man skal bruge myndighedernes hjælp til.
Vi synes sådan set, det er rigtig fornuftigt at skrue op for digital selvbetjening, det skal bare være med ordet frivillig foran, og vi tror på, at det vil være en langt bedre metode at skrue op for den her selvbetjening ved at lave nogle digitale selvbetjeningsløsninger, som fungerer bedre, end de gør i dag, og som er langt lettere at bruge.
Det handler også om at gå væk fra det system, som i høj grad i dag handler om at fange data ind til myndighederne, og i højere grad basere løsningerne på kommunikation og dialog.
Det er der, vi bør sætte ind, hvis vi gerne vil have alle med på vognen og give folk en mulighed for selv at vælge metoden i de tilfælde, hvor der er en kompliceret sag.