Steen Gade (SF), 2010-05-21:
Tak for redegørelsen.
Det er jo en opfølgning på et forslag til vedtagelse i Folketinget, som vi havde her i Folketinget for nogle måneder siden ved en forespørgsel på initiativ af SF.
Nu får vi så den redegørelse, som alle partier i sin tid var enige om skulle komme.
Der ligger jo to internationale rapporter bag det her.
Den ene er rapporten fra FN's generalsekretær, og så er der en EU-rapport om det her.
Det er vel rigtigt at sige, at der er en lidt længere forhistorie for det her, end det måske er fremgået tidligere.
Kansler Kohl foreslog for 15 år siden på FN's generalforsamling, at man skulle lave et miljøsikkerhedsråd, og synspunktet er også fremført af franske præsidenter gennem tiderne, så det er altså ikke en helt ny diskussion.
Men ellers er det jo Tony Blairs initiativ til at få det på dagsordenen i FN, der er baggrunden.
Det er altså nogle år siden, og derfor vil jeg fokusere på, at vi egentlig mangler fremdrift på det her område.
Så vil jeg sige, at der er lagt vægt på, at vi skal have mere viden om det her område.
Det er jeg også enig i, men jeg synes, at viden om det i virkeligheden er formuleret i det, der hedder trusselsmultiplikatorvirkningen, og det er næsten ikke til at forstå, hvad det betyder.
Lad os nu f.eks. tage Afrikas Horn.
Der er en række problemer i forvejen.
Det er fattige stater.
Der er ingen ordentlig statsmagt, det er mere eller mindre klaner og banditter, der regerer.
Så kommer der klimaændringer til, og så bliver det værre.
Altså, de problemer, som folk har i forvejen, bliver værre.
Det er det samme, når der er oversvømmelsesrisiko nogle steder.
Så ved vi, at nu bliver der flere oversvømmelsesrisici.
Derfor synes jeg egentlig, at man ved ganske meget, sådan at man kan handle noget mere, end jeg synes der er lagt op til fra ministerens side.
Dermed være ikke sagt, at vi ikke skal have mere viden, for selvfølgelig skal vi det, men det er ikke en undskyldning for ikke at handle.
Så står der som noget vigtigt, at vi skal have en internationalt bindende aftale på COP16 eller COP17.
Det er jeg helt enig i, men selv om vi får den, hindrer det jo ikke, at vi har den her diskussion, for det betyder egentlig bare, at vi får lidt mere styr på, i hvilken hast klimaet forværres.
Klimaet forværres under alle omstændigheder i de kommende år.
Det vil sige, at vi under alle omstændigheder står med den her problemstilling.
Så er der det tema om at integrere det her i ulandsbistanden, og det skal det da, og koble det sammen med katastrofebistand, sådan at man ser de ting i sammenhæng.
Man skal bare også her nævne, at vi jo i hvert fald ikke er enige, når regeringen mener, at den klimabistand, vi lovede i København, er en del af ulandsbistanden.
Hvad vi lovede i København, var jo, at det skulle være oven i vores ulandsbistand.
Vi kunne tage initiativ til at gøre noget mere i forhold til de små østater, som EU jo fokuserer på.
Her er der et presserende problem med hensyn til for alvor at tage fat på spørgsmålet om statsborgerskab.
Altså, når øerne forsvinder inden for de næste 50 år og folk flygter derfra og de har statsborgerskab i en østat, hvor skal de så høre til?
Det er jo verdenssamfundet, der må tage stilling til, hvordan man giver dem et nyt statsborgerskab.
Det er en FN-forpligtelse, og EU og Danmark kunne presse på for det.
Det andet, jeg vil nævne, er spørgsmålet om regionalt samarbejde.
Der har i årevis eksisteret Mekongsamarbejde og vandsamarbejde.
Danmark er ret dygtige til alt med vand.
Vi kunne godt gennem EU og nationalt arbejde aktivt for at gå mere ind i sådan nogle projekter, som er med til at løse de politiske konflikter og tackle de miljømæssige diskussioner om vandløb, der krydser grænserne.
Så vil jeg nævne Arktis som et område, og der vil jeg så opfordre udenrigsministeren til at leve op til det, hun har sagt, nemlig at Arktis får en fremtrædende plads i dansk politik på det her område.
Jeg har forstået, at udenrigsministeren nu vil deltage i det næste møde i Arktisk Råd, og jeg mener, at der her er en særlig dansk forpligtelse, også i samarbejde med de øvrige nordiske lande, til virkelig for alvor at tage sikkerhedsdiskussionen op i forhold til Arktis.
Det sidste initiativ, jeg ville ønske at regeringen ville tage, var i forhold til at få udviklet noget om, hvordan FN’s Sikkerhedsråd systematisk kan inddrage det her.
Jeg har før foreslået, SF har før foreslået, at man lavede et supplement eller en tilknytning til FN's Sikkerhedsråd, som gav tidlig advarsel – early warning – vedrørende områder, der er i farezonen for at blive til sikkerhedsproblemer, fordi de er truet af nogle klimarisici.
Det kan være højere vandstand, det kan være tørke, det kan være oversvømmelser.
Her mener jeg at der er brug for at få udviklet initiativer, og at Danmark passende kunne være et af de lande, der tog sådan nogle initiativer.
Så min opfordring til ministeren er altså at gå i gang med fire konkrete initiativer, for vi kan ikke nøjes med det, der står her.
Man må jo indrømme, at det er svært at sige de der ord, men det går bedre og bedre – Socialistisk Folkeparti.
Vi er positive over for forslaget.
Jeg hørte, at ministeren havde to indvendinger.
Den ene går på, at vi i forvejen har et frivillighedsområde her, og derfor skal vi ikke lave et statsligt.
Jeg tror, at det står i forslaget, men ellers vil jeg da gerne give den melding her, at vi også gerne vil være med til at udbygge det frivillige, fordi det er forholdsvis meget koncentreret om unge.
Det er, sådan som jeg har forstået forslaget, hvad det handler om, og ikke en eller anden idé om, at det absolut skal ligge i staten eller sådan noget.
Så hvis vi kunne blive enige om, at vi faktisk vil være med til at udvide det her område, synes jeg, at det kunne være positivt.
Den anden indvending, der er mod forslaget, går vel på en anden problemstilling, som er knyttet til vores almindelige diskussion om udviklingsbistand.
Her ved jeg ikke om der egentlig er så mange, kan man sige, ting at tilføje.
Jeg synes, at vi kunne få noget merværdi ved det, men vi skal jo ikke lave det her som en konkurrent til vores professionelle bistand.
Det var den indvending, ministeren havde, nemlig at vi har en god professionel bistand.
Vores professionelle bistand skal blive bedre og bedre og mere og mere professionel.
Som jeg har læst det her forslag, er det ikke sådan, at det skal ud og konkurrere med det.
Jeg har ikke læst det, som at vi skal tilbage til de gamle tider, hvor vi sendte en tømrer til Tanzania, fordi de nok havde brug for at lære at bygge huse.
Det havde måske en funktion, da det startede, men det er jo ikke det, det her handler om.
Vi skal sende eksperter ud, som virkelig har ekspertise.
SF kæmper faktisk for, at vi bliver mere ekspertorienteret, også hjemme i København, end vi er i dag.
Så den professionalisme skal det jo ikke ind at røre ved, og det vil sige, at det skal defineres klart, hvad det er, vi vil arbejde med her.
Så synes jeg, at det ville være et kærkomment bidrag til at være med til at give det større udblik, som vi danskere har brug for.
Der må jeg indrømme, at jeg tror, at vi virkelig har brug for det i de her år.
Det foregår jo i alle lande.
Danmark er desværre ingen undtagelse, vi er næsten foregangsland på nærmest hele tiden kun at tænke på os selv.
Det er en svaghed for os som mennesker, men det er også en svaghed for os i forhold til at klare os økonomisk i konkurrencen i de kommende år.
Vi har brug for udblik.
Vi har brug for at vide mere.
Vi har brug for, at vores undervisningssystem og hele vores samfund i meget højere grad orienterer sig ud mod den store verden, herunder med fokus på de store globale uligheder, der er, og de store globale udfordringer, vi står over for sammen.
Så jeg synes, at det kunne give et bidrag, og det skal ikke være spørgsmålet om, om det er statsligt eller privat, der skiller os, hvis vi i øvrigt kunne være med til at give det her område et løft.