Aleqa Hammond (SIU), 2016-06-01:
Rigsfællesskabet har sit eget afsnit i regeringsgrundlaget, og aldrig nogen sinde har vi fra talerstolen hørt så meget om, hvor vigtigt rigsfællesskabet er for Danmark og for det danske kongerige.
Men man indgår et politiforlig uden om Grønlands politikreds, og man indkalder til finanslovsforhandlinger i Folketinget, uden at de nordatlantiske mandater er inviteret med.
Vi ser alt for mange gange en manglende interesse for at sikre, at det er hele rigsfællesskabet, der er i fokus, og vi ser alt for sjældent en politisk prioritering af de substantielle områder, der er under rent dansk ansvar – dette på trods af at den danske regering i dag har ansvaret for 32 sagsområder, som alle sammen hver især trænger til at blive prioriteret.
Der er nu ved at være gået et år, siden regeringen kom i arbejdstøjet.
Man har ventet på rapporter, der skal komme med deres bud på, hvilke forbedringer der skal være på det grønlandske område.
Vi tænker, at implementeringen af forbedringer, invitationer til finanslovsforhandlinger og medinddragelse vil ske fremover nu, hvor regeringen har brugt et år på at vente på rapporter, som nu er kommet – i hvert fald nogle af dem.
Vi ser forhåbentlig snart forbedringer.
Rigsfællesskabet er rigtig meget i fokus her i Danmark.
Det er glædeligt, og det glæder os rigtig meget, for det fokus har manglet igennem lidt for mange år.
Taksøerapporten har for alvor hjulpet med at pege på nogle af de områder, hvor Danmark har et potentiale.
Alverdens lande samt EU har nu en arktisk politik, hvor de alle peger på Arktis som et vigtigt fokusområde, som man gerne vil være en del af, og som man gerne ser som en samarbejdspartner i fremtiden.
Selvstyreloven blev vedtaget for 7 år siden.
Med den fik Grønland ret til at erklære sig selvstændige, når vi selv ønsker det.
Det, at Grønland ønsker at være en selvstændig nation, ses af den overvældende opbakning til de partier, der arbejder for et selvstændigt Grønland.
Skal Danmark på sigt være en arktisk stormagt, er det derfor nødvendigt, at et selvstændigt Grønland stadig ønsker at indgå i rigsfællesskabet.
Vi er klar over, at et selvstændigt Grønland kommer til at have brug for allierede.
Sådan er det jo for alle små lande, inklusive Danmark.
Den danske økonomi er en åben økonomi, hvor man i høj grad er afhængig af den internationale handel.
Den åbning mod verden er vi i Grønland også i gang med, og med den åbning kommer som et naturligt fokus, at vi skal passe på vores særegne sprog og kultur.
Med henvisning til at mange forskningsbøger og forskningsartikler er på engelsk, foreslog De Radikale, at undervisningen også burde foregå på engelsk, så de studerende kunne blive endnu mere internationalt orienteret, end de er i dag.
Dansk Folkeparti skød De Radikales forslag ned og foreslog i stedet for en skat på engelsksprogede reklamer, så man kan værne om det danske sprog.
Selv om det kan ses som modpoler er begge partiers pointer vigtige for en lille nation som Danmark.
På den ene side er man helt afhængig af at skulle arbejde internationalt, og på den anden side er den danske kultur og det danske sprog værd at bevare.
Den samme proces er vi i færd med i Grønland.
Naalakkersuisut har netop foreslået, at man i den grønlandske folkeskole skal gøre engelsk til første fremmedsprog.
Det er nødvendigt for vores samarbejde med mineselskaber fra en række lande verden over, og det er nødvendigt for at udvikle vores turisme.
Befolkningen gør sig klar til en verden og samarbejdspartnere også uden for Danmark.
Derfor denne ændring af prioriteringen.
Gennem et bredt forlig i Inatsisartut har vi vedtaget en ambitiøs udvikling af vores lufthavnsstruktur.
Det er nødvendigt for at kunne udvikle den grønlandske turisme at smidiggøre infrastrukturen.
Hvis turisterne ikke kan komme til de forskellige dele af Grønland, vil ingen investere i hoteller og oplevelsesindustri i områderne.
Det er gode nyheder.
Det er bl.a. Den Nordiske Investeringsbank, som siden nytår har afsat 500 mio. euro, knap 3,8 mia. kr., til langsigtede investeringer i de arktiske områder.
Det kræver naturligvis et tæt samarbejde mellem Inatsisartut og naalakkersuisut.
Det kræver desuden, at man laver en mentalitetsændring eller adfærdsændring, så man stoler mere på udenlandske investorer såsom fonde, kapitalfonde og pensionskasser.
Det er godt at finde nye former for samarbejde og nye områder, hvor vi kan styrke hinanden.
For nylig fremhævede jeg under debatten om rigsfællesskabsredegørelsen bl.a. et tættere universitetssamarbejde om flere studieretninger, et øget samarbejde på erhvervsområdet om vidensdeling og investeringer samt løsningen af forsvarets fremtidige opgaver i Grønland.
Men det er mindst lige så vigtigt at sikre, at samarbejdet i rigsfællesskabet fungerer i dag, og desværre er der en række områder, der ikke fungerer, som de skal.
Hvis Danmark mener, at rigsfællesskabet også på sigt samlet skal være en arktisk stormagt, må man fra dansk side forstå vigtigheden af at leve op til sine ansvarsområder også i Grønland.
Vi venter stadig på forsvarets rapport, der skal vise, hvordan man vil sikre de grønlandske borgere, havmiljøet, turister, ansatte og luftfartspassagerer, der måtte have brug for det.
Den rapport har vi ventet længe på nu.
Til september vil der være gået 3 år, siden Rigsrevisionen fremsatte den opsigtsvækkende kritik af beredskabet i Grønland, og Grønland venter stadig på handling.
Det er langtfra acceptabelt.
Selvom man kan have sympati for den politiske målsætning, er det ikke acceptabelt, at man sætter dansk indenrigspolitik over hensynet til indgåede aftaler mellem rigsfællesskabets dele.
Her er netop ikke tale om en udefrakommende pludseligt opstået situation, men derimod om en bevidst politisk beslutning.
Aftalebruddet kunne sagtens have været undgået, da man modtog opsigelserne, f.eks. ved at udskyde flytningen af netop de stillinger, til søkortene var udarbejdet og aftalen med Grønland var opfyldt.
Derfor må regeringen tage ansvaret på sig og finde en løsning, så aftalen med Grønland om søkortopmålingen kan overholdes.
Det grønlandske retsvæsen trænger også til en overhaling, lige fra kommunefogedernes og politiets arbejdsforhold over domstolenes sagspukler til afsoningsforholdene for de domfældte.
Jeg vil gerne kvittere for de løsninger på akutte problemer, vi har fået med den tidligere regering, såsom genåbningen af den midlertidige anstalt i Kangerlussuaq samt en ekstra indsats for at fjerne nogle af sagspuklerne.
Men det er ikke nok.
Den manglende politiske vilje til at prioritere det grønlandske retsvæsen stiller dele af rigsfællesskabets borgeres retssikkerhed dårligere end andres.
Det kan vi da gøre bedre.
Hvis Danmark vil agere som arktisk stormagt, kræver det, at man som udgangspunkt har et godt forhold til den arktiske del af rigsfællesskabet.
Det kræver en særlig indsats for at fremme de ansvarsområder, som er 100 pct. dansk ansvar.
Det bør regeringen tage højde for i det finanslovsforberedende arbejde, der løber hen over sommerferien.
Derudover må og skal rigsfællesskabets Arktiske Strategi udføres i tæt samarbejde med de grønlandske myndigheder, hvis ambitionen om at blive en arktisk stormagt skal tages alvorligt.
I Grønland har vi vores eget folkevalgte parlament og vores egen folkevalgte regering.
Den danske regering bør inddrage vores folkevalgte langt tættere i et dynamisk samarbejde om den førte politik i Arktis og udenrigspolitikken generelt.
Det er sigende for den nuværende måde at føre udenrigspolitik på, at Taksøerapporten ikke inddrog den grønlandske regering eller myndigheder i udarbejdelsen af rapporten, før rapporten lå klar, til trods for at det er Grønland, der udgør den arktiske del af rigsfællesskabet.
Næste skridt bør derfor være at finpudse den udenrigspolitiske strategi i samarbejde med Grønland og Færøerne, så det kan blive hele rigsfællesskabets strategi og ikke bare Danmarks strategi.
Vi er en del af verden på godt og ondt, og hverken store eller små lande kan selv.
Rigsfællesskabet er i dag det tredjestørste NATO-land målt i areal.
Hvis Grønland en dag forlader rigsfællesskabet, vil Grønland stadig være det tredjestørste NATO-land målt i areal.
Danmark som arktisk stormagt er stadig en drøm, og det vil derfor kræve et seriøst og aktivt engagement fra Danmarks side, hvis vi sammen i rigsfællesskabet skal blive til en arktisk stormagt.
Rigsfællesskabet er så meget mere end bare danskhed.
Det er forskellige historier, forskellige sprog, forskellige værdier og forskellige tilgange.
Det skal være vores styrke og udgangspunkt, for så vil rigsfællesskabet være noget, vi er fælles om, også efter at Grønland en dag bliver en selvstændig nation.