Charlotte Dyremose (KF), 2011-01-18:
Derfor er vi sådan set også ganske begejstrede for at have været med til at sikre en uddannelsesgaranti, altså muligheden for, at man altid kan komme ind på en uddannelse og få lov at gennemføre en uddannelse.
Derfor har vi jo også i flere omgange, bl.a. gennem den såkaldte AER-ordning, forsøgt at lave forskellige tilskyndelser til, at det er attraktivt for virksomhederne at tage elever ind.
Vi synes sådan set også, det er ganske sympatisk og også aldeles nødvendigt, at mange virksomheder forsøger at tage et socialt ansvar, ikke bare af hensyn til at de jo selv får brug for de her unge mennesker, når de er færdiguddannede, men også fordi vi jo som samfund har brug for, at de får den her uddannelse.
Derfor synes vi også, det er udmærket, at man har muligheden for at indgå de her frivillige aftaler og forsøge at påvirke virksomhederne til at tage et socialt ansvar.
Men vi mener altså ganske afgjort, at det er yderst problematisk, hvis man begynder at sætte meget rigide kriterier op med bestemte antal og procenter – som det jo også før er blevet foreslået fra SF's side – med hensyn til hvor mange elever der så skal være, for at man kan byde på bestemte opgaver.
Der er, som flere har været inde på, tale om bureaukrati i et betydeligt omfang, og det er især – og det er noget af det, vi lægger allermest vægt på – et problem, i forhold til at nogle virksomheder har sværere ved at gøre det her end andre.
Det vil især betyde, at små virksomheder, naturligvis allermest de helt små virksomheder, vil have ikke bare svært ved, men i praksis være afskåret fra at byde på de her opgaver.
Det mener vi ikke er rimeligt; det sikrer ikke borgerne en garanti for den bedste pris og den bedste ydelse, og det giver ikke mulighed for, at der reelt er fri konkurrence for de private udbydere.
Derfor er det utrolig vigtigt, at man netop gør det her ad frivillighedens vej.
Det er også vigtigt, at de pladser, der så er, er reelle pladser.
Man skal også lige huske på, at man ikke i forhold til EU-retten har mulighed for at lave pålæg til virksomheder, der ligger ud over udbuddet.
Det ville jo i praksis sige, at man så måtte droppe det her med at have elevaftaler i 4 år, fordi man måske kun havde en opgave i et halvt år og man så var pålagt at have et bestemt antal elever i det halve år, men så behøvede man ikke at have det resten af tiden, og derfor ville man så kun lave kortere aftaler.
Det var egentlig ikke nødvendigvis, for at det skulle være nemt at forstå, hvad jeg sagde, det var bare for at illustrere de problemstillinger, som virksomhederne kan komme til at stå med, og årsagen til, at vi mener, det er langt bedre at gøre det her ved de frivillige aftaler, som hr. Jesper Langballe ganske rigtigt nævnte – altså at undlade at lave »kan« om til »skal«.
Det ændrer ikke på, at vi har en udfordring med at sikre, at der er det nødvendige antal pladser, og at både stat og kommuner for den sags skyld har en forpligtelse, og at vi naturligvis beder ministeren om ved enhver given anledning at drøfte spørgsmålet med de parter, der er inden for det offentlige, for at sikre, at også staten og kommunerne naturligvis løfter det ansvar, de også har, for at sikre det nødvendige antal pladser.
Men det er altså ganske enkelt for nemt bare at skyde opgaven videre til de private udbydere og så tro, at det løser problemerne.
Så fra konservativ side vil vi meget gerne løbende være i dialog – både med ministeren og med andre – om, hvordan vi bedst sikrer en struktur, der gør det attraktivt at sørge for at skabe de her elevpladser, både i det offentlige og i de private virksomheder.
Det gør vi på en lang række områder.
Vi mener ikke, at det her er den bedste måde at gøre det på, og slet ikke med faste procentsatser, som vil gøre det fuldstændig umuligt for små private udbydere at byde ind på opgaver.
Vi mener faktisk, det er ganske sundt, at der er den mulighed for, at også små udbydere, enkeltmandsfirmaer osv., har mulighed for at løse opgaver for det offentlige.