Høgni Hoydal (T), 2007-10-04:
Det bliver mest en bemærkning.
Det bliver jo helt uværdigt, hvis man skal begynde at lave de her mærkelige regnestykker for det her giver/modtagerforhold.
Selvfølgelig er forholdet, uanset på hvilken side man står, i hvert fald ligeværdigt og ligestillet med hensyn til, hvem der har fået noget ud af hvem.
Jeg kan f.eks. sige, at Færøerne har fået meget ud af Grønland alene bare med hensyn til fisk.
Så vil jeg bare som en sidste bemærkning sige, at det her minder mig lidt om Peter Bellis kendte sang, »Ingen regning«, hvor forældrene siger: Vi har ikke sendt dig en regning for, da vi skiftede dine bleer osv.
Jeg synes altså, at nok er nok, nu må det stoppe.
Jeg vil gerne starte med at rose statsministeren.
Jeg mener oprigtigt, at statsministerens redegørelse - den del, der omhandlede verdens tilstand og verdens udfordringer - var god.
Han opremsede nogle værdier, ikke bare snævre, nationalistiske danske værdier, som der måske har været en tendens til før, men så virkelig ud over hele verden og satte nogle universelle, globale værdier på dagsordenen.
Det var jeg glad for.
Hele det frihedsspektrum, som statsministeren brugte en stor del af sin tale på, frihed, økonomisk uafhængighed, ligestilling, at fokusere på de nye skillelinjer, som kommer mellem samfund og folk i verden i dag, og også på kampen mod den nye ulighed, syntes jeg var en god del af talen.
Jeg hørte også i denne del af statsministerens redegørelse ansatser til, at der måske heller ikke går så mange år, før man også kan erkende, at alt, hvad der er sket i Irakkrigen og som følge af Danmarks deltagelse i Irakkrigen, jo står i grel modsætning til disse universelle værdier og til det fremtidsbillede, som statsministeren ellers fremhævede.
Og jeg håber, at det vil føre til en virkelig erkendelse af, at den gammeldags magtpolitik med militær magt som mulighed for at sikre sig økonomiske fordele og virkelig undertrykkelse af folk og kulturer aldrig fører til frihed eller til demokrati.
Mens valgrygterne ellers har buldret i Danmark hen over sommeren, ved vi i hvert fald med sikkerhed, at der bliver valg til det færøske parlament senest den 19. januar, dvs. om ca. 3½ måned.
I den næste valgperiode, dvs. inden for de næste 4 år, vil det færøske folk efter min mening med sikkerhed ved en folkeafstemning vælge selvstændighed for Færøerne, som dermed vil blive et frit, demokratisk samfund i verden med egen grundlov, hvor vi selv tager ansvaret for vores rolle og samarbejde i verden og ikke mindst for vores økonomi og vores retlige, kulturelle og sociale udvikling.
Jeg ved så ikke, om statsministeren til den tid, i den næste danske valgperiode, kommer til at hedde hr. Anders Fogh Rasmussen eller fru Helle Thorning-Schmidt eller noget helt tredje, men jeg vil i hvert fald på forhånd ønske den kommende regering og det kommende Folketing tillykke med, at man tager det skridt, som jeg med sikkerhed kan sige kommer til at blive taget på Færøerne, for det er på tide, at hele det spektrum af værdier og frihedsrettigheder, som statsministeren jo opremsede i sin redegørelse, også kommer til at gælde for Færøerne og Grønland.
Statsministeren sagde jo: Vi, der lever i frie, demokratiske lande, har en pligt til at hjælpe de folk, som kæmper for frihed og folkestyre.
Og selv om man ikke kan sammenligne verdens brændpunkter med, hvad der sker i Færøerne og Grønland, så er det præcis de samme værdier, præcis de samme ønsker om frihed, demokrati, og økonomisk uafhængighed og ligestilling i verden, som er selve grundlaget for den færøske og grønlandske selvstændighedskamp.
Og derfor er det en stor anakronisme, at vi kan høre en tale fra statsministerens side, som på globalt plan er perspektivrig, men stadig væk rummer de sætninger om Færøerne og Grønland, som hører fordums tid til, en svunden tid, en tid, der må være endeligt forbi.
Grunden til, at jeg er rimelig optimistisk, med hensyn til at vi nu, når vi tager skridtet i Færøerne i næste valgperiode, også vil få et godt samarbejde med Danmark, er, at statsministeren jo sagde, at Danmark skulle være verdensmester i demokrati - verdensmester i demokrati.
Jeg kan kun sige, at jeg synes, det vil være en udmærket idé.
Skal det her høje mål opnås, må man jo også yde en aktiv indsats og ikke bare sidde og se til og sige, at man måske kan acceptere det, men yde en aktiv indsats og også støtte de friheds- og selvstændighedsbestræbelser, som foregår i ens egen baggård.
Der er jo masser at tage fat på.
Vi ved, at det ikke har noget med demokrati at gøre, at det færøske folk for mere end 60 år siden stemte for selvstændighed og imod hjemmestyre, men fik hjemmestyre.
Det var jo direkte udemokratisk.
Det ved vel alle i denne sal.
Det har heller ikke noget med demokrati at gøre, at det grønlandske og også det færøske folk til stadighed får at vide, at den danske grundlov, som jo var det danske folks og det danske folkestyres frihedsbrev, bliver brugt til at nægte det færøske og det grønlandske folk de samme frihedsrettigheder, de samme demokratiske rettigheder og det samme folkestyre.
Færøernes og Grønlands selvstændighed handler jo kun om fuldt folkestyre, om fuldt demokrati, fuldt ansvar, som statsministeren også lægger vægt på.
Det har heller ikke noget med demokrati at gøre, og man kan heller ikke komme med i de afgørende heat om verdensmesterskabet i demokrati, når vi i dag hører, at Danmark ikke fuldt ud anerkender, at det grønlandske folk selvfølgelig efter folkeretten har ret til alle indtægter af sine egne ressourcer.
Hvis vi skal nå det mål, som jeg gerne vil støtte statsministeren i, nemlig at Danmark skal blive verdensmester i demokrati - og jeg har stor respekt for det danske folkestyre - så må Danmark også aktivt støtte demokratibestræbelserne i sin egen baghave.
Og der er så meget at vinde ved det.
Om få år vil jeg ikke stå her i Folketinget - og ej heller hr. Lars-Emil Johansen eller hr. Kuupik Kleist - som en anakronisme, som en udkantsrepræsentant, et kuriosum.
Så vil vi komme på besøg i Folketinget og hos den danske regering som venner og som ligeværdige partnere og forhandle om de mange ting, som vi kan samarbejde om, f.eks. Nordatlantens udfordringer.
Vi ligger midt i orkanens øje.
Det er her, man kan sige at klimaændringerne har deres vugge, vi har en nordvestpassage, der åbner sig, og Nordatlanten bliver en slags brændpunkt i verden.
Der er masser at samarbejde om, hvis man tør tage skridtet mod fuldt demokrati, fuld ligestilling og økonomisk uafhængighed.
Det skal være mit håb, og som nævnt ved jeg ikke, hvem statsministeren er til den tid - det er altså inden for 4 år at det her kommer til at ske - men jo hurtigere man erkender, at denne udvikling ikke kan tilbageføres, jo hurtigere kan vi tale om et virkeligt samarbejde og ikke fremstå som dette anakronistiske billede, som vi repræsentanter fra de gamle nordatlantiske besiddelser er et udtryk for.
Jo, men der er vi jo ikke uenige; det har vi aldrig været.
Det er nok mere en tænkt situation.
Selvfølgelig er det i Færøerne og Grønland, at beslutningerne skal tages.
Derfor vil jeg følge op med at spørge, når nu statsministeren så klart har meldt ud, at han er en aktiv deltager i den færøske og grønlandske selvstændighedskamp: Vil han så også kæmpe for de rettigheder, som eksempelvis det grønlandske folk har til deres ressourcer i undergrunden qua den nyligt opståede konflikt i Selvstyrekommissionen?
Vil statsministeren gå aktivt ind og sige: Jeg kæmper selvfølgelig for, at det grønlandske folk har en fuld og ubeskåret ejendomsret til sine egne ressourcer?