runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Hækkerup (S), 2009-01-28:
Jeg kan sige, at så glæder jeg mig til at tage debatten i Folketingssalen, når forslaget bliver fremsat, for jeg er igen meget uenig med justitsministeren i, at der er gjort særlig meget.
Det er sådan set heller ikke det, jeg vil med det her spørgsmål.
Det er ikke at starte et skænderi om, hvem der gjorde mest, og hvad den tidligere regering gjorde.
Jeg konstaterer bare, at er man offer i dag i Danmark, bliver man meget, meget dårligt hjulpet.
Kvinder, som er blevet voldtaget, møder ofte en lukket dør på Center for Voldtægtsofre, uanset om det er i Århus eller på Rigshospitalet i København.
Der er simpelt hen ikke mulighed for alle for at få hjælp.
Derudover må jeg altså sige om de erstatninger, som man bliver tilkendt, at når justitsministeren lige siger, at vi giver høje erstatninger, så vil jeg sige, at det er jeg meget uenig i.
Vi tænker stadig væk gammeldags, sådan at folk, der har lidt et økonomisk tab, får en større erstatning end folk, der har været udsat for en voldsforbrydelse.
Vil ministeren være med til også at lave det om?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-28:
Det synes jeg også.
Jeg kender ikke de præcise psykologtimepriser, om det er 800 kr., eller hvad det er, man kræver.
Det er nu nok meget forskelligt, hvor i landet det er, og hvem det er, der kommer.
Men det er klart, at der skal være en tidssvarende erstatning til ofrene.
Det er jo derfor, man har erstatningen.
Jeg er fuldstændig enig i, at man skal gøre, hvad man kan, for at hjælpe de ofre, som har været udsat for brutale forbrydelser af kriminelle, som vi skal have sat i fængsel, og som skal sidde inde længst muligt, hvis de har begået nogle brutale forbrydelser, og ofrene skal have en ordentlig behandling.
Karen Hækkerup (S), 2009-01-28:
Det kan jeg selvfølgelig godt forstå, men jeg må sige, at jeg er meget uenig i justitsministerens vurdering af, at man har gjort meget under den her regering.
Jeg vil bare minde om, at hvis en kvinde eksempelvis bliver voldtaget, kan man få mulighed for at få tilskud til at gå til psykolog.
En psykologtime koster vel i omegnen af 800 kr. i dag.
Det vil sige, at selv om man er blevet voldtaget, er der en egenbetaling på rundt regnet 500 kr. for hver eneste psykologtime, man har brug for.
Derudover giver staten kun tilskud til i alt 10 timer, hvad der for mange kvinder slet, slet ikke er nok.
Så jeg vil sige, at jeg ikke synes, at vi kan prale med det system, vi har.
I realiteten er det sådan i dag, at kvinder, som har været udsat for voldtægt, skal have penge med for at kunne komme over denne hændelse, når de skal gå til psykologbehandling, og det synes jeg er uværdigt.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-28:
Tak for et, synes jeg, relevant spørgsmål.
Sagen er jo den, at vi i Danmark sætter massivt ind, når det gælder opklaringen - politiet er til stede og opklarer forbrydelser.
I det seneste år er der under denne regering generelt set strammet op på straffene i det danske samfund, og derfor sætter vi også massivt ind på det område.
Så er det også vigtigt, at personer, der bliver ofre for kriminelle handlinger, selvfølgelig også skal behandles ordentligt.
Og hvad er der sket under denne regering?
Jo, der er sket det, at vi har sikret bedre erstatning til ofre, og at vi i det hele taget har sørget for, at ofrene er blevet behandlet bedre - massivt bedre - end de gjorde under den tidligere regering.
Jeg har ikke kendskab nok til det konkrete forslag fra Socialdemokratiet, så jeg kan ikke sige, om jeg synes, det er en god eller dårlig idé, men jeg er enig med den socialdemokratiske ordfører i det, som jeg synes er prisværdigt, nemlig at vi skal gøre alt, hvad vi kan gøre, for ofrene.
Når nogle forbrydere bestialsk har overfaldet andre mennesker eller udsat dem for problemer, skal samfundet selvfølgelig også være til rådighed.
Når vi har gjort, hvad vi kan fra politiets side, og har sat folk i fængsel, så må man også hjælpe ofrene.
Men jeg vil meget gerne se det konkrete forslag, før jeg tager stilling til det.
Politiet er i gang med en kraftindsats på området.
Man har fokuseret mere på indbrud, også hjemmerøverier.
Jeg bliver forarget over den måde, man begår et hjemmerøveri på, altså hvor man bryder ind i folks hjem, udsætter folk for trusler og ofte overfald.
Det er også i et par tilfælde endt med dødelig udgang og er ekstremt ubehageligt, og det skal vi gøre alt hvad vi kan for at undgå.
Derfor intensiverer politiet indsatsen, og derfor ser vi på, hvad anklagemyndigheden kan gøre.
Rigsadvokaten er ved at samle oplysninger ind fra alle statsadvokaterne for at se på, hvad praksis er, så vi får strammet op på strafniveauet.
Med hensyn til det præventive vil jeg sige, at det jo handler om, at man sender de signaler til familien Danmark om, at man helst ikke skal skilte med, at man har kontanter eller andre værdier hjemme.
Hvis man opdager, at man ikke kan få kontanter, og at der ikke er værdier i de private hjem, så tror jeg, at vi vil undgå nogle af de her hjemmerøverier.
René Christensen (DF), 2009-01-28:
Men det, der i forbindelse med den unge mand kan støde i den her sag, er jo, at hvis man har fået en straf, og man skal på en lukket institution, så viser det sig desværre, at det tilbud, man kommer ud i, ikke virker motiverende til at få en normal holdning til, hvordan man skal opføre sig her i samfundet.
Er det måske på tide, at man nu også kigger på, hvad det er for nogle tilbud, vi har?
Er der nogle, som måske ikke er så modtagelige over for det pædagogiske tilbud, og som måske hellere skulle have et lidt gammeldags tilbud, hvis vi kan kalde det det, hvor man lidt mere håndfast lærer, hvad der er rigtigt, og hvad der er forkert? Kunne man forestille sig, at man skulle den vej igen?
Jens Peter Vernersen (S), 2009-01-28:
Der er åbenbart ingen grænser for ministerens uvidenhed.
Havde ministeren været med til mødet - nu var det forgængeren, der sad der for 2 år siden - ville ministeren vide, at der var fuldstændig enighed om, at specialerne skulle samles på disse fire hovedsygehuse: Aalborg, Århus, Odense og København, og to steder i København med hensyn til kræft.
Det, vi ankede imod, var akutmodtagelser ude i andre områder af landet, men ikke det her.
Det blev oplyst meget præcist, at 15 pct. af opgaverne i sundhedsvæsenet skulle lægges på disse fire meget specialiserede hospitaler.
Ministeren kunne jo have prøvet at gå lidt tilbage.
Måske skulle vi bede om at få referatet fra mødet, så ministeren også kan se, hvad der blev aftalt.
Der var ingen tvivl om, at disse meget alvorlige sygdomme krævede speciel behandling, og at det skulle ske fire steder.
80-85 pct. af opgaverne på de danske hospitaler skulle ske regionalt.
Det blev bekræftet, at det var sådan, og det har jeg også sendt brev om.
Så derfor skal ministeren altså i den her sag undlade at komme med disse insinuationer, som han kommer med.
Det klæder ikke ministeren, vil jeg godt sige.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-01-28:
Jeg må beundre hr. Jens Peter Vernersen for at være en politiker, der altid kan komme med forskellige synspunkter, der står i skærende kontrast til hinanden, og altid have en fod i forskellige lejre, selv om det er modsatrettede synspunkter.
Den konkrete sag fra Roskilde viser jo i al sin ulykkelighed med kirurgisk præcision, hvorfor vi skal have bygget nogle store sygehuse og få samlet specialerne, og hvorfor vi gør Udkantsdanmark en meget stor bjørnetjeneste, hvis vi opretholder illusionen om, at vi kan fastholde nogle nærsygehuse, som alligevel ikke kan give den livgivende behandling, når det drejer sig om de virkelig ulykkelige sygdomme.
Hvem er min største modstander i dette netop gode projekt, der virkelig skal højne sundheden?
Hr. Jens Peter Vernersen!
Lige så ulykkelig som den her Roskildesag er, lige så glad er jeg for B.T.s undersøgelse, fordi de jo netop dokumenterer, hvorfor vi gør, som vi gør i den her regering; hvorfor der anvendes 40 mia. kr. på at bygge nye sygehuse.
Når det så er sagt, er der kommet oplysninger frem i den her sag, hvor jeg må sige, at min styrelse siger et, og B.T. mener og siger noget andet, og det har jeg bedt om at få en redegørelse for.
Jeg har udtalt, at under forudsætning af at flytningerne og samlingerne til de store enheder sker fagligt forsvarligt, kan det kun gå for langsomt.
Det skal vi gøre, det skal ske så hurtigt, som det overhovedet lægefagligt forsvarligt er muligt.
Men jeg må alligevel beundre hr. Jens Peter Vernersen for at kunne indtage flere standpunkter i nuet, der hver især er modsatrettede.
Jens Peter Vernersen (S), 2009-01-28:
Den 17. april for 2 år siden var sundhedsordførerne inviteret til et møde i ministeriet, hvor ministeren var til stede, og hvor Sundhedsstyrelsen var til stede.
Der blev der givet en orientering om, hvor langt man var kommet med specialesammenlægninger.
Det blev oplyst, at man nu var klar til at samle behandlingen af æggestokkræft på fire hospitaler - det vil sige, at det i København skulle være på to, men under én ledelse.
Det skulle ske nu, fordi vi havde en betydelig overdødelighed på æggestokkræft i Danmark i forhold til landene omkring os og i forhold til USA.
Jeg forstår nu, at det, som ministeren konkluderede skulle ske - det var ministeren, der konkluderede for 2 år siden, at det skulle ske - ikke er sket.
Der blev lovet meget præcist, at det her nu var på plads, og at man så gik i gang.
Jeg forstår, at man f.eks. på brystkræftområdet heller ikke har fået den specialesammenlægning.
Jeg bekræftede ved mødet og efterfølgende skriftligt, at Socialdemokraterne var helt indstillet på at samle disse specialer, og ministeren lovede, at det skete.
Det var klart i forhold til æggestokkræft, og det skulle ske efterfølgende på andre områder.
Jeg vil spørge ministeren: Hvad er det, der sker i ministeriet, siden det her ikke er bragt på plads?
Det er utilfredsstillende.
Vi har også en betydelig overdødelighed på brystkræft, det skal jeg vende tilbage til i næste spørgsmål.
Men det er da uacceptabelt, at man ikke er kommet længere i forhold til de to kvindekræftsygdomme, når der var mulighed for at gøre det bedre.
Ministeriet, ministeren og regeringen påtager sig jo et ansvar for det her, for det er fuldstændig afklaret, hvordan man kunne gøre det, sådan at det lykkes.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-28:
Det andet var såmænd ment som et godt råd til en engageret, god politiker, altså at man nok bare skal passe på med at kaste med alt for mange sten i glashuset i forhold til menneskesyn, når der er nogle andre, der har siddet med den lovgivning og det ansvar i en anden regering, som passer præcis med det parti, som spørgeren er fra.
Og derfor vil jeg bare fraråde, at man taler om menneskesyn, for det rammer så spørgerens egne partifæller.
Med hensyn til den konkrete indsats har vi styrket offerindsatsen, vi har styrket indsatsen mod voldtægtsforbrydelser, vi har skærpet straffene, og i det hele taget har vi gjort samfundet sikrere.
Så man kan sige, at vi har gjort alt det, vi skal gøre.
Hvis der så er hjørner, områder, hvor vi kan gøre det bedre - for specielt, hvis man har været udsat for voldtægt, er det en så intimiderende forbrydelse, at vi skal sørge for, at ofrene får en ordentlig behandling - skal vi have set på, om man skal gøre det bedre.
Julie Rademacher (S), 2009-01-28:
Jeg er altid så taknemlig, når der er nogle mænd her i Folketingssalen, som kan forklare mig, hvad det er, der er foregået under tidligere regeringer.
Jeg er her i dag for at gøre noget, og jeg er her
sådan set også for at have en rolle i forhold til regeringen, der hedder: Hvor der ikke bliver handlet, vil jeg kræve handling.
Jeg synes ærlig talt, at det er et meget, meget vagt svar, der kommer her fra justitsministeren.
Det vidner om, at man har en meget svag sag.
Så jeg vil endnu en gang bede justitsministeren svare på, om han virkelig mener, at erstatningen er høj nok, og om man i forhold til antallet af psykologtimer ikke også skulle sætte erstatningen op for de her voldtægtsofre.
Karen Hækkerup (S), 2009-01-28:
Jeg har et spørgsmål til justitsministeren vedrørende et forslag, som Socialdemokraterne er på vej med, og jeg vil gerne spørge om regeringens holdning, sådan at vi kan indtænke den, når vi arbejder videre med forslaget.
Socialdemokraterne vil utrolig gerne have, at vi i Danmark bliver bedre til at tage hånd om ofre for forbrydelser, for ofre for forbrydelser bliver i dag hjulpet relativt dårligt i Danmark.
Jeg vil gerne spørge justitsministeren, om den danske regering vil være med til at ændre på den måde, man i Danmark behandler ofre på.
Socialdemokraterne er meget inspireret af den måde, man gør tingene på i Sverige.
Retsudvalget har været i Sverige, og vi har set, hvor anderledes og meget mere professionelt og helhedsorienteret de tænker der.
Hver eneste gang en person har været offer for en forbrydelse, er det sådan - og det ligger i hele tankegangen - at man hele tiden tager hensyn til offeret.
Det gør man, uanset om det gælder den måde, sagen bliver behandlet på i retten, om det gælder den erstatning, der skal gives, om det gælder den kontakt, som skal gives til et offer efterfølgende, om det gælder hjælp til et offer, som ikke kan passe arbejdet, eller noget andet.
I Danmark, må man altså sige, er vi for dårlige til det.
Så jeg forestiller mig at fremsætte et forslag fra Socialdemokraternes side, som jeg vil høre ministerens holdning til, og som altså går ud på, at alle, som modtager en dom, skal idømmes at betale 500 kr., som skal gå til en fond for ofre.
Den model har man i Sverige.
Der gør man så det, at det beløb, som bliver indbetalt, fordobles af staten, så der alligevel er en meget pæn sum penge at gøre godt med.
De penge skal så bruges både til at hjælpe dem, der frivilligt hjælper ofrene, til det forebyggende arbejde og til også at betale erstatning i de tilfælde, hvor domfældte ikke selv kan betale.
Er det noget, regeringen vil være med til?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-28:
Jeg tror, at man generelt skal passe på, specielt som socialdemokrat, med at bruge ordet menneskesyn i forhold til sådan at definere andre mennesker.
For hvis vi taler om f.eks. offererstatninger, så gælder den karakteristik, der kom her, de socialdemokratiske justitsministre, som sad frem til 2001.
Vi har sådan set fået bedre behandling og bedre offerrådgivning i Danmark efter 2001.
Så den karakteristik, der her er blevet givet, synes jeg man skulle gå til socialdemokratiske justitsministre og socialdemokratiske regeringsmedlemmer frem til november 2001 med.
Julie Rademacher (S), 2009-01-28:
Der var en sag, hvor en mand fra Sønderjylland fik 125.000 kr. i erstatning, fordi han var blevet uretmæssigt fyret, fordi han havde set porno i arbejdstiden.
Til sammenligning er det sådan, at et voldtægtsoffer i dag får 75.000 kr.
Det mener jeg bare ikke er nok.
Jeg synes, det er så sigende; hele det her område vidner om et kvindesyn og et menneskesyn hos den her regering, som ikke reelt går ind og handler i de her sager.
Det er mennesker, vi har med at gøre.
Så er det fint, at man kommer med en hensigtserklæring om, hvad man gerne vil.
Men det er bare sådan, at det, vi gør i dag, ikke er godt nok.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre ministerens kommentar til det, og om ministeren vil være med til at sætte erstatningen op for voldtægtsofre.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-28:
Først vil jeg sige, at det, vi i hvert fald ikke har tænkt os at gøre, er at træde tilbage.
Vi har en stærk regering, som gennemfører det ene gode tiltag efter det andet, giver mere retssikkerhed i det danske samfund, bedre forhold for ofre og i det hele taget fører en fornuftig retspolitik, som sikrer, at politiet får fat i forbryderne, bl.a. voldtægtsforbryderne.
Med hensyn til offerrådgivning og offervejledning har vi gjort meget i den her regering, også meget mere end den tidligere regering, og hvis der kan gøres mere, lytter jeg gerne til gode forslag.
Alt, hvad vi kan gøre for ofre, skal vi selvfølgelig have set på og gjort noget ved, for de har været udsat for bestialske og brutale forbrydelser af nogle kriminelle, som vi for øvrigt burer inde i øjeblikket, fordi vi har strammet op på straffene for voldtægtsforbrydelser, og fordi politiet ihærdigt er på jagt efter voldtægtsforbryderne.
Men hvis der er ting, som man kan gøre bedre på offerets side i forhold til de mange ting, vi har gjort i forvejen, vil vi selvfølgelig se på det.
Julie Rademacher (S), 2009-01-28:
Jeg vil følge op på noget af det, som fru Karen Hækkerup nævnte tidligere, nemlig voldtægtsofrene.
Hos Socialdemokraterne fokuserer vi meget på, at en ting er, at folk bliver voldtaget - og det er frygteligt - men en anden ting er, hvordan vi hjælper de her ofre.
Det nytter ikke noget kun at give højere straffe, vi er nødt til helt konkret at gå ind og hjælpe de her mennesker, der har været udsat for noget, der er så forfærdeligt, og som har enormt store konsekvenser for deres fremtidige liv.
Ministeren nævnte, at han gerne ville se på Socialdemokraternes forslag, men jeg mener jo, at det er regeringens opgave ikke bare at se på forslag, men også selv fremsætte forslag.
Hvis regeringen ikke selv tager nogen initiativer på det her område, vil jeg opfordre til, at regeringen træder tilbage, så vi kan få en ny regering.
Så kommer der nemlig handling bag ordene.
Så jeg vil godt høre, hvad man fra regeringens side har tænkt sig at gøre for de her voldtægtsofre.
Jeg mener, at det er utrolig vigtigt, at der bliver sat massivt ind for de her ofre, og jeg mener også, at det er rigtig, rigtig vigtigt, at vi tager dem seriøst, når de første gang henvender sig til politiet.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-28:
Der er sammen med Dansk Folkeparti afsat penge i finansloven, ekstra penge for øvrigt, til videoovervågning.
Det er jo i dag en politiopgave at sørge for det.
Det skal vi kigge på i forhold til grundloven, personsikkerheden og retssikkerheden.
Formålet med overvågning er jo generelt set, at det kan forhindre forbrydelser, og jeg tror også, at det kan være et godt redskab for politiet til at opklare forbrydelser.
Man kan sætte ansigter på nogle af de folk, som har begået forbrydelser, eksempelvis i boligforeninger eller på villaveje.
René Christensen (DF), 2009-01-28:
Der vil jeg gerne spørge ministeren, om vi på sådan relativt kort tid - for man kan jo se, at det virkelig er noget, der udvikler sig med meget, meget stor hast - kan se noget, som vi kan bruge konstruktivt, så vi kan begynde eventuelt at videoovervåge indfaldsveje til lukkede boligområder.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-28:
Min opfattelse af straf er, at straf er straf, og det vil sige, at det ikke skal føles behageligt at få en straf.
Det har jeg jo set nogle udtalelser fra nogle unge mennesker om.
En straf er en straf, og det skal være så hård og barsk en omgang, at man ikke har lyst til at vende tilbage.
Det er den ene del af det.
Den anden del af det er jo, at vi skal have recidivet ned.
Det skal forstås på den måde, at vi gerne skulle sørge for, at de unge mennesker ikke kommer til at begå ny kriminalitet.
Derfor er det også vigtigt, at der er nogle foranstaltninger og nogle omgivelser, som gør, at de ikke kommer til at begå eksempelvis nye hjemmerøverier, overfalder andre mennesker eller begår andre former for kriminalitet.
Så det er den kombination, det er den balance, man skal have inden for kriminalforsorgens institutioner og inden for Velfærdsministeriets sikrede institutioner.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-01-28:
Nu har jeg haft lejlighed til at sidde her og lytte til, hvad der er blevet sagt, og jeg har sådan et billede i mit hoved af den ledige murersvend, der bliver sendt ud i hjemmeplejen - det kan jeg nemt forestille mig, og der er også nogle gode kræfter til at tage fat med.
Nu er det vel sådan, at en omskoling tager en vis tid, så jeg tror ikke, det er helt rigtigt, men jeg synes i hvert fald, at det er et meget sjovt billede at have på sin nethinde.
Jeg tolker det, som ministeren har sagt her, både til det forrige spørgsmål og til det her spørgsmål - med de henvisninger, der har været til både statsministerens udtalelser, til finansministerens udtalelser og til erhvervsministerens udtalelser - på den måde, at der ikke er nogen plan.
Regeringen har ikke nogen plan.
Og hvis der er en plan, er det i hvert fald ikke en plan, som velfærdsministeren er en del af, når det nu ikke er muligt at komme med noget som helst svar på, hvornår, hvordan, eller i hvilken situation regeringen vil gå ind og gøre noget ved den stigende ledighed og den faldende beskæftigelse inden for byggeriet.
Per Clausen (EL), 2009-01-28:
Synes ministeren alligevel ikke, det er underligt, at alle de forhandlinger, han skal have med regionerne, alle de forhandlinger, Sundhedsministeriet har med regionerne, starter med, at regeringen og ministeren meget klart forklarer regionerne, hvad de skal nå frem til, og derefter indleder han så forhandlinger med regionerne, og så går vi ud fra, at de frivilligt når frem til det samme som det, ministeren har sagt, for ellers vil ministeren pålægge dem at gøre det?
Tror ministeren ikke, at det kunne være noget måske helt nyt for den her regering, i forhold til hvordan man håndterer spørgsmål omkring sundhedspolitik og forholdet til regionerne, men alligevel et interessant eksperiment at sige: Måske kunne regionerne godt selv finde ud af det?
Måske har regionerne det udgangspunkt, at de gerne vil sørge for, at borgerne i regionerne får den bedst mulige behandling, og at alt det med, at man skal pålægges alle mulige ting, i virkeligheden forhindrer dem i at gøre det?
Karen Jespersen (V), 2009-01-28:
Jamen man kan ikke se antallet af ledige isoleret fra efterspørgslen på arbejdskraft og de lønstigninger, der er.
Det er jo ikke kun noget, regeringen siger, det er også noget, de økonomiske vismænd siger.
De har været ude med en meget bastant advarsel mod at gå ind nu og stimulere byggeriet.
Så når hr. Thomas Adelskov har så svært ved at forstå det, så er det jo ikke bare regeringen, det er faktisk også de økonomiske vismænd og andre, der advarer mod bare at gå ind og stimulere byggeriet her og nu.
Thomas Adelskov (S), 2009-01-28:
Beskæftigelsesministeren siger, at vi nu skal bruge og forstærke indsatsen for at få optimismen og indtjeningsmulighederne for virksomhederne tilbage.
Det er jeg sådan set enig i.
Det har vi prøvet at stå her det meste af eftermiddagen og tale med regeringen om, og regeringen har afvist at sætte gang i offentlige investeringer og sikre, at der rent faktisk bliver skabt nye jobåbninger derude.
Nu er vi nået hen til den tid på eftermiddagen, hvor vi prøver at tale med beskæftigelsesministeren om, hvad vi, når ikke man vil skabe de job, så kan gøre med de mennesker, der ender i den ulykkelige situation, at de mister deres arbejde; hvordan kan vi hjælpe dem videre?
Når beskæftigelsesministeren siger, at vi bruger utrolig mange penge på uddannelse, så glemmer ministeren jo også lige at gøre opmærksom på, at meget af det, som ministeren i sin opregning kalder uddannelse, f.eks. er jobsøgningskurser.
Og jeg bliver bare nødt til at sige, at hvis der ikke er nogen job, er jobsøgningskurser altså fuldstændig ligegyldige.
Så er det meget mere relevant at give noget opkvalificering og efteruddannelse, sådan at man, når man så kan komme tilbage på arbejdsmarkedet, når jobbene er der, rent faktisk kan komme med de kvalifikationer, som arbejdsgiverne står og efterspørger.