Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-03-16:
Ja, jeg har så ikke fået den caribiske syge, men bare en almindelig forkølelse.
Socialdemokratiet hilser lovforslaget, der er til behandling her i dag, velkommen.
og mulighed for at modtage en undskyldning eller for at klage over dårlig behandling i sundhedsvæsenet, både klager møntet på konkrete sundhedspersoner og klager møntet på hele forløb, har længe stået på Socialdemokratiets ønskeliste.
Med lovforslaget skabes der et patientombud, der, citat, samtidig skal fungere som en entydig klageindgang på sundhedsområdet, hvortil alle klager og erstatningskrav m.v. på sundhedsområdet kan indgives, citat slut.
Det var nogenlunde de samme ord, som fremkom ved behandlingen af lovforslagene L 223, L 224 og L 225 i 2003.
Da blev der også lovet entydige og enstrengede indgange til klage- og erstatningssystemet, og alligevel vil der også efter vedtagelsen af den her lov fortsat være eksempler på, at tingene måske er knap så entydige og klare for patienterne.
Socialdemokraternes håb er, at ingen patienter fremover skal være i tvivl om, hvor de skal henvende sig, hvis de føler sig uretmæssigt behandlet.
Både Lægeforeningen og Dansk Selskab for Patientsikkerhed har længe arbejdet for lægers og andre sundhedspersoners mulighed for og evne til at sige undskyld, når en patient udsættes for fejl.
Denne mulighed bliver nu en del af det nye patientklagesystem, når borgerne via eget frit valg kan vælge i første omgang at få deres klagesag behandlet ved et personligt møde mellem den pågældende sundhedsperson, der klages over, og den, der klager.
Lytte, agere, lære, det var det udspil, som Danske Regioner og Lægeforeningen kom med i fællesskab.
Det handlede om, at man i højere grad skal i dialog med patienterne og lytte til deres erfaringer.
Ifølge L 130 får vi jo også mulighed for at klage over og at få anerkendt systemfejl, hvor patienter kan få ret i, at der er sket en fejl, selv om man ikke kan pege på, at den enkelte læge eller en anden sundhedsperson har overtrådt reglerne for sin autorisation.
Dengang fik vi at vide, at det i hvert fald ikke kunne lade sig gøre, og vi er da utrolig glade over, at det nu endelig bliver en realitet her 7 år senere.
Bedre sent end aldrig.
Selve måden, disse systemfejl vil blive behandlet på i patientombuddet, er vi til gengæld ikke de store tilhængere af, idet disse alene lægges i hænderne på Patientombudets embedsmænd uden ankemulighed for borgeren, og uden at et nævn med deltagelse af lægmænd har haft mulighed for at vurdere sagen.
Det vil vi gerne stille ændringsforslag til eller have belyst nærmere.
Borgerne får nu mulighed for at klage over, hvis en lang række patientrettigheder ikke efterleves.
Det drejer sig f.eks. om retten til inden 8 dage at få besked om behandlingsmuligheder, tid og sted, og retten til udvidet frit valg efter 1 måned ved visse livstruende sygdomme, krav om at få en kontaktperson osv. osv., men det er egentlig mærkværdigt, at der f.eks. ikke er etableret mulighed for at klage over mangelfuld eller manglende genoptræning i kommunerne ved lægelig indikation, efter at man er blevet udskrevet.
Det bør også være en del af det, man skal kunne klage over.
Sagsbehandlingstiderne i det nuværende patientklagenævn har været under massiv kritik de seneste år af bl.a. Folketingets Ombudsmand.
I og med at forslaget ikke ændrer på sagsbehandlingen i det nye disciplinærnævn, og at der heller ikke tilføres yderligere ressourcer, er det svært at se, at loven vil gøre det hurtigere for patienterne, der er blevet fejlbehandlet, at få en hurtig afgørelse.
Det gælder også for det indklagede sundhedspersonale, og det er bare ikke rigtig godt nok.
Det ville i hvert fald også være optimalt, om man kunne gøre det bedre.
Det er erfaringen, at patienter ønsker, at den fejl, der er overgået dem, ikke overgår en anden, og at tab og lidelse erkendes.
Det her lovforslag lægger op til, at Patientombudet skal overtage Sundhedsstyrelsens opgave med at indsamle rapporteringer over utilsigtede hændelser, der dagligt forekommer i sundhedsvæsenet.
Faren er dog, at de vandtætte skodder, der skal være imellem Disciplinærnævnet på den ene side og systemet omkring indberetning af utilsigtede hændelser på den anden, ikke bliver så vandtætte endda, måske i en sådan grad, at nogle sundhedspersoner vil afholde sig fra at indberette hændelser.
Samtidig er der et problem i, at det, når viden og læring skal videreformidles til de danske hospitaler, så vil være Patientombudet, der taler, og ikke den mere slagkraftig Sundhedsstyrelse.
Det kan frygtes at svække afsenderens budskab.
Vi havde meget gerne set – jeg skal nok til at slutte nu –
at ministeren og regeringen som sådan havde vist det mod, man gjorde i 2003, ved at indkalde en bred kreds af partier til en drøftelse af det her lovforslag, inden det blev lagt frem.
Det gjorde man som sagt i 2003, og dengang kom der et bredt forlig ud af det, som Socialdemokratiet støttede op om.
Denne gang har vi ikke været inviteret en eneste gang til et eneste møde.
Vi har været inviteret til et kaffemøde, hvor vi blev orienteret lidt om løst og fast, men vi har ikke været inviteret til at få indflydelse på selve lovforslaget, og det synes jeg simpelt hen ikke er godt nok, når regeringen bliver ved med at sige, at den ønsker brede samarbejder.
Det håber jeg kan blive bedre under den nye minister, og jeg håber også, at det vil gøre, at man så under den her lovbehandling i det mindste vil vise den åbenhed at se positivt på de forslag, vi nu kommer med, og være med til at imødekomme dem, hvis der også kommer ændringsforslag.
Tak for ordet.