Karsten Lauritzen (V), 2012-11-22:
Med dette beslutningsforslag vil Dansk Folkeparti, som justitsministeren også har redegjort for, forbedre retsstillingen for danske statsborgere, der er udsat for f.eks. en voldtægt i udlandet.
Derudover vil partiet sikre, at ofrene for disse forbrydelser får samme erstatning, som hvis forbrydelsen var sket i Danmark.
Det er jo umiddelbart svært at være uenig med Dansk Folkeparti i den her forbindelse.
Særlig når man tænker på nogle af de skrækhistorier, som har været fremme, bl.a. i medierne, står det klart, at der er nogle alvorlige problemer.
Det er ikke acceptabelt, at danske statsborgere ikke kan få klar besked om, hvordan deres sag i udlandet skrider frem, og i en situation, hvor man kunne have fået en forbryder dømt for en alvorlig forbrydelse, f.eks. voldtægt, er det ikke acceptabelt, at dialogen mellem offeret i Danmark og anklagemyndigheden i et andet EU-land går så langsomt, at der ikke nødvendigvis sker den domfældelse, som man kunne forestille sig.
I september stod et af ofrene i sådan en sag frem i TV-avisen på Danmarks Radio, og hun – hun hed Mie – fortalte sin skrækkelige historie.
Under en studietur i Spanien blev hun overfaldet og voldtaget.
Hun anmeldte det til det spanske politi, som ganske hurtigt anholdt gerningsmanden, og da hun kom hjem til Danmark, kontaktede hun sin advokat og de danske myndigheder med henblik på at få sagen oplyst via de europæiske samarbejdspartnere, f.eks. Eurojust.
Siden er sagen så strandet, bl.a. fordi det har taget meget lang tid at få de nødvendige oplysninger om ankefrister og andet.
Det er selvfølgelig ikke godt nok.
Spørgsmålet er, om det at lovgive, som Dansk Folkeparti foreslår, løser det problem, som den her sag illustrerer.
Jeg tror, der er oplysninger om, at der sidste år var over 50 lignende sager i andre EU-lande.
Spørgsmålet er, om mere lovgivning så løser de problemer, man løber ind i, og det mener vi i Venstre ikke.
Der er, som justitsministeren allerede har redegjort for, regler, der betyder, at man får beskikket en advokat.
Det er noget, der er gennemført i VK-regeringens levetid.
Vi må dog anerkende, at der er en stor forskel i den praksis, som de forskellige politikredse har, og derfor har vi også noteret os med glæde, at man i Justitsministeriet arbejder på at få sikret en ensartet praksis.
Man må nogle gange undre sig lidt over, at det kan tage så lang tid at få en ensartet praksis, når der er tale om meget alvorlige sager som f.eks. en voldtægt begået i et andet EU-land.
Der bliver man nødt til at tage hensyn til offeret og ikke nogen bureaukratiske systemer.
I Venstre er vi af den opfattelse, at der er behov for, at justitsministeren ikke blot, som ministeren har redegjort for, kigger på reglerne, men også giver en klar garanti til Folketinget om, at det samarbejde, der skal være mellem dansk politi, vores samarbejdspartnere i Europa, de danske repræsentationer og Udenrigsministeriet, forbedres.
Der er jo klare regler, hvis en dansk statsborger sidder indespærret i et land uden for Danmarks grænser, der er rettigheder om besøg fra ambassaden hvert halve år osv., og så kan det ikke passe, at der ikke kan laves nogle klare, enkle retningslinjer for, hvis man er udsat for en alvorlig forbrydelse i et andet EU-land.
De EU-lande, som sløser med den EU-lovgivning, som er på området, må man rejse en politisk debat på europæisk plan med, og der må justitsministeren banke i bordet i Bruxelles og pege på Spanien og nogle af de andre lande – det er desværre særlig i de sydeuropæiske lande, der er problemer – og gøre opmærksom på, at det selvfølgelig ikke er acceptabelt, at der ikke foregår et ordentligt samarbejde mellem advokaten for et offer i Danmark for en meget alvorlig forbrydelse og så de pågældende landes anklagemyndigheder.
Men vi tror ikke på, at lovgivning er vejen frem.
Det må være muligt at sikre det ved at lave nogle retningslinjer, der gør, at de offentlige myndigheder i Danmark samarbejder bedre, og at ambassaderne rundtom i verden bliver bedre til at hjælpe de ofre, der er, for alvorlige forbrydelser, og sikrer, at der er en ordentlig kontakt mellem anklagemyndigheden i det pågældende land og offeret og offerets beskikkede bistandsadvokat i Danmark.
Det kunne vi godt tænke os at justitsministeren giver et lidt mere klart svar på eller en lidt mere klar garanti for end den, ministeren har redegjort for her i dag, men det er jo noget, vi kan se på i den kommende udvalgsbehandling.
Jeg vil ikke på Venstres vegne afvise, at vi kan komme i en situation, hvor vi synes, man skal skrive en beretning i Folketingets Retsudvalg om den her sag.
Tak for ordet.