Karen Ellemann (V), 2010-02-03:
Lad mig lige genopfriske hukommelsen i forhold til den oprindelige madordningsdebat, for det, som oppositionen ville, var at lave en såkaldt gratis madordning, altså en skattefinansieret ordning, hvor alle borgere i det her land skulle betale til børnenes mad i daginstitutionerne.
Det var der, hvor vi var politisk uenige, hvor vi mente, at det stadig væk var forældrene, der gennem deres forældrebetaling skulle betale for maden i landets daginstitutioner.
Jeg mindes ikke, at oppositionen på noget tidspunkt var optaget af fleksibilitet.
Jeg mindes, at jeg for mit eget vedkommende var det dengang, jeg var ordfører på forslaget.
Men vær nu ikke så bekymret over kommunernes investeringer i køkkener og kommunernes afventning af, om forældrene nu er interesseret i ordningen, for den her omgang har heldigvis også vist, at der nu lige pludselig blev plads i avisspalterne til at skrive om alle de gode frokostordninger, som er etableret rundtomkring i landets daginstitutioner.
Der, hvor det er rigtig godt, er der, hvor det er lykkedes kommunerne i implementeringen at være i dialog med forældrene og forældrebestyrelserne, for der har de fået etableret nogle ordninger, som forældrene er rigtig tilfredse med, så der ikke bare er tale om en eller anden stor standardløsning fra et centralkøkken, men hvor der virkelig bliver foretaget individuelle løsninger rundtomkring.
Den fleksibilitet er i høj grad kommet nu, og jeg er overbevist om, at vi i løbet af et par år vil se, at det er en helt naturlig del af kerneydelsen, om end der stadig væk skal være mulighed for at sige nej tak.
Se, jeg har en fornemmelse af, at man en gang imellem kun hører en del af en udmelding fra en kommune.
Det er, som om rigtig mange af politikerne, i hvert fald i oppositionen, kun hører kommunerne tale om, at nu skal de spare på det specialiserede socialområde.
Og det er sådan set ikke det, jeg hører, når jeg mødes med folk ude fra landets kommuner.
Vi har oplevet, at taksterne, tilkøbsydelserne osv. osv. er steget, og det er vanskeligt for os – og når jeg siger »os«, mener jeg altså det kommunale niveau – at styre det; vi har brug for hjælp til at kunne styre det, til både at kunne håndtere fagligheden og til at kunne håndtere økonomien.
Og som jeg også sagde til hr. Orla Hav under det tidligere spørgsmål, er det her altså ikke et enten-eller, det er et både-og.
Man kunne måske godt synes, at det var en lidt bagvendt ordning.
Nu vil jeg minde om, at der, hvor der var meget ballade, eksempelvis var i Århus Kommune, en socialdemokratisk kommune, hvor man i enkelte institutioner var meget utilfreds og selv ønskede at stå for det eller blive fritaget fra det.
Det var et element i vores justering af loven, at vi skulle så tæt på forældrene som overhovedet muligt, og det var derfor, vi valgte at gå ud i den enkelte daginstitution.
Men jeg er altså ikke bekymret for de steder, hvor kommunerne netop har startet og implementeret madordningen i dialog med institutionerne, for det er netop der, hvor vi – og det er jeg glad for at hr. Orla Hav erkender – ser de rigtig gode eksempler til efterlevelse for alle øvrige kommuner.
Jeg synes også, det er vigtigt, at vi i den nye aftale jo har sikret, at finansieringen bliver langt mere gennemsigtig, at forældrene rent faktisk betaler, hvad det koster for madordningen, at det ikke er en procentdel af en plads i en daginstitution, som har meget store udsving kommunerne imellem, men at det rent faktisk nu bliver en finansieringsmodel, hvor man betaler, hvad maden koster.