runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (KF), 2008-12-16:
Som i dagens anledning er stand-in.
For da mit partis ordfører, hr. Helge Adam Møller, ikke kan være til stede på grund af et NATO-møde i Washington, skal jeg på hans vegne sige følgende: Den konservative folketingsgruppe er helt enig i de betragtninger, som udenrigsministeren i dag har fremsat vedrørende dette beslutningsforslag. De holdninger er dækkende for vores holdning.
Jeg skal derfor kun kort komme med yderligere et par kommentarer.
Jeg og den konservative folketingsgruppe finder fortsat, at det var rigtigt, at Danmark sammen med mange andre lande sikrede, at Saddam Hussein blev afsat fra magten i Irak.
Saddam Hussein startede to krige med et samlet tab af menneskeliv på over 1 million.
Med nervegas, som har været forbudt ifølge Genèvekonventionen siden 1980, myrdede han tusinder og atter tusinder af sin egen befolkning.
Under den første Golfkrig lod han affyre Scudmissiler mod israelske storbyer i den hensigt at dræbe flest mulige civile, og det på trods af at Israel ikke var med i krigen.
Under Saddam Husseins styre var Irak et af de lande, der henrettede flest og mange helt uden rettergang.
Flygtninge berettede om, hvordan man torturerede børn i overværelse af deres forældre, simpelt hen for at få forældrene til at fortælle det, man ønskede.
Jo, der var gode grunde til at fjerne Saddam Hussein.
Når forslagsstillerne skriver, at beslutningen om at deltage i den internationale koalition til afvæbning af Irak var uden noget mandat i FN's Sikkerhedsråd, er det ikke korrekt.
Mandatet redegjorde regeringen meget grundigt for i foråret 2003, og den debat blev naturligvis gennemført i fuld åbenhed, dels i Folketinget dels ved den høring, der blev arrangeret i Landstingssalen.
Lad mig også minde Socialdemokraterne om, at der i 2003 forelå et klarere og mere opdateret juridisk grundlag for at iværksætte militære forholdsregler over for Irak, end tilfældet var, da den tidligere socialdemokratiske Nyrupregering med hr. Niels Helveg Petersen som udenrigsminister i februar 1998 fremsatte beslutningsforslag nr. B 114 om dansk deltagelse i en militær indsats over for Irak.
Dengang anførte Nyrupregeringen, at der var et tilstrækkeligt juridisk grundlag for en militær aktion.
Det var jeg og den konservative folketingsgruppe enig i, og det juridiske grundlag var som sagt klarere og mere tydeligt 5 år senere.
Når forslagsstillerne endvidere skriver - det står i bemærkningernes anden spaltes nederste tredjedel - at der i Danmark ikke placeret noget politisk ansvar, er det helt uforståeligt.
Det politiske ansvar er krystalklart.
Jeg og Det Konservative Folkeparti vedstår det ansvar.
Vi gjorde, hvad vi fandt rigtigt.
Vi fjernede Saddam Hussein, og vi har ikke fortrudt det.
Inger Støjberg (V), 2008-12-16:
B 11 er delvist en genfremsættelse af B 18 fra sidste år, og jeg vil ikke lade forslagsstillerne sidde i uvished om, hvad Venstre stemmer.
Vores holdning er nemlig uændret, og vi stemmer derfor imod dette beslutningsforslag, når vi engang kommer så langt.
Vi afviser forslaget, fordi regeringens beslutningsgrundlag for deltagelse i den internationale koalition var lagt fuldstændig åbent frem.
Det fremgår både af det beslutningsforslag, der ligger til grund for deltagelsen, og af adskillige debatter her i Folketingssalen.
Jeg tror derfor, at vi må erkende, at hovedårsagen til, at vi står her i dag, er den ganske simple, at der er politisk uenighed om Irakspørgsmålet, og det er jo helt reelt, for sådan er politik nu engang.
Jeg har dog også en formodning om, at når oppositionen vælger at - i det store og hele - genfremsætte et tidligere fremsat beslutningsforslag, så er det nok ikke kun for at få debatten igen.
Det er nok i højere grad også et udtryk for, at man ønsker at få en debat om de udtalelser, som Venstres tidligere politiske ordfører, hr. Jens Rohde, er citeret for i bogen »Vejen til Irak«.
Derfor vil jeg knytte et par kommentarer til det også.
Hr. Jens Rohdes udtalelser har jo skabt en relativt stor opstandelse og furore - vel at mærke i oppositionen - men hr. Jens Rohdes udtalelser rykker altså ikke ved grundlaget for deltagelsen i aktionen i Irak.
For hr. Jens Rohde har jo fuldstændig ret i, at opfattelsen af, at Saddam Hussein havde masseødelæggelsesvåben, var en stor del af debatten, og det var en hel almindelig opfattelse også blandt oppositionens politikere.
Når vi gik rundt og troede, at der var masseødelæggelsesvåben i Irak - og det troede jeg såmænd også der var så skyldtes det jo primært, at Saddam Hussein ikke ville afregne.
Han kunne jo så let som ingenting have fremlagt dokumentation for, at han ikke havde masseødelæggelsesvåben, men det ville han ikke.
Af nævnte grunde afviser vi derfor beslutningsforslaget, og jeg kan så derudover oplyse, at der i regeringsgrundlaget er bebudet en analyse af erfaringerne med samtænkning af den militære og civile indsats i Irak og Afghanistan.
Så vidt jeg er orienteret, skulle den analyse foreligge engang nu her i det nye år.
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Jeg har sagt flere gange, at det ikke var rigtigt at gå i krig i Irak, men at beslutningen var rigtig.
Og det er en beslutning, som vi i Dansk Folkeparti uden tøven ville træffe igen under de samme omstændigheder.
Det er et noget kryptisk svar, og det vil jeg prøve at forklare.
Som politiker er man nødt til at agere på baggrund af de informationer, man har til rådighed, og det, man har til rådighed, er dels erfaringen om et bestemt emne, dvs. den historiske viden, og dels det, man kan kalde nuets oplysninger - hvad ved vi lige nu og her?
Det ville være skønt, hvis man som politiker - eller i andre af livets forhold i øvrigt - inden man traf beslutninger, havde kendskab til alt det, der efterfølgende kommer frem, og så at sige var i stand til at agere i bagklogskabens lys, som nu med invasionen i Irak.
For 4 år siden hørte vi alle USA's Colin Powell i FN dokumentere, at Saddam havde masseødelæggelsesvåben, og at han stadig var i ledtog med terrororganisationer.
Med Saddam havde vi 35 års smertelig erfaring.
Det var altså ikke noget, vi troede, det var noget, vi vidste.
Og vi agerede på den baggrund, ikke mindst fordi Saddam gennem 12 år havde leget kispus med våbeninspektørerne og nogle måneder forinden, i december 2002, havde fået det sidste ultimatum fra FN's Sikkerhedsråd.
Løbet var kørt for Saddam, og han måtte standses.
Mange måneder senere stod det så klart, at der ingen masseødelæggelsesvåben var, og at Saddam ikke stod i ledtog med terrororganisationer.
På det tidspunkt var Iraks infrastruktur ødelagt, og diktaturets system lå heldigvis i ruiner.
Friheden og mulighederne bankede nu på for det irakiske folk efter 35 års mørke.
Og terroristerne vejrede morgenluft.
Hvad skulle vi i en sådan situation have gjort?
Skulle vi være taget hjem igen?
Det forstod FN's Sikkerhedsråd og gav et urokkeligt mandat til de frie allierede - det mandat, som igen og igen fornys.
Det værdsætter de kræfter i Irak, som er lykkelige over at være sluppet for Saddam efter 35 år.
Vi løb ikke fra ansvaret, vi gjorde derimod det, som vi nødvendigvis måtte gøre.
Invasionen af Irak var en helt rigtig beslutning, som vi uden tøven ville gentage under de samme omstændigheder.
I Dansk Folkeparti fortryder vi ikke.
Vi bakkede op om beslutningen, og det gør vi stadig uden vaklen.
Regeringen gjorde det, den følte og vidste var det rigtige på det tidspunkt, den traf beslutningen.
Og Danmarks stolthed, vore dygtige soldater, har gjort et helt igennem fantastisk arbejde.
Beslutningsforslaget her er en opfordring til en bureaukratisk, dyr og unødvendig foranstaltning til noget, som uafhængige og dygtige samtidshistorikere allerede er i fuld gang med.
Derfor vil vi afvise forslaget.
Frank Aaen (EL), 2008-12-16:
Når vi nu hører, at Dansk Folkeparti er kommet til den konklusion, at det var forkert at gå i krig, men at beslutningen var den rigtige, kan jeg virkelig ikke forstå, hvorfor Dansk Folkeparti ikke er enig i, at der skal laves undersøgelser.
Altså, jeg mener: Hvordan kunne man komme til at træffe en forkert beslutning - sådan som det efterfølgende har vist sig at være?
For det er jo klart, at hvis det var forkert at gå i krig, var beslutningen jo også forkert, selv om Dansk Folkeparti dengang var overbevist om, at den var rigtig.
Hvorfor vil Dansk Folkeparti så ikke være med til en undersøgelse?
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Så derfor kan man jo altid være sikker på, at det er det fuldstændig rigtige, man nok ville have gjort i bagklogskabens lys.
Det er det, jeg vil hævde er forskellen mellem Enhedslisten og andre ansvarlige partier i Folketinget.
Men jeg vil gentage, at ud fra de foreliggende omstændigheder handlede alle efter det, som de troede var sandheden.
Det gjorde regeringen også, og derfor er der ikke noget at bebrejde regeringen, for vi fulgte de sikre informationer, som vi kendte.
Når der i vores øjne ikke nogen grund til at lave det, som der kræves i beslutningsforslaget, er det, fordi hele den der gennemgang er i fuld gang af historikere og journalister over hele verden, som er i gang med at klarlægge det her, også i Danmark.
Så det er fuldstændig unødvendigt.
Frank Aaen (EL), 2008-12-16:
Til bemærkningen om Enhedslisten vil jeg sige, at jeg heller ikke kan lide Dansk Folkeparti, men skal vi ikke lade det være og så holde os til sagen?
For sagen er jo, at man godt kan lave en undersøgelse, men man kan ikke lave en ordentlig undersøgelse uden adgang til vidneudsagn og til alle dokumenter.
Og når hr. Søren Espersen siger, at man vidste, at der var masseødelæggelsesvåben, er det jo bemærkelsesværdigt, at beslutningsforslaget om at gå i krig omhyggeligt ikke nævnte ordet masseødelæggelsesvåben.
Der kunne man jo godt ane, at der var lidt ugler i mosen.
Og når man er med til at træffe en beslutning, som fører til noget forkert, kan jeg ikke forstå, at Dansk Folkeparti ikke bare siger: Selvfølgelig skal vi have det undersøgt.
Det må være, fordi man har noget, man ikke gerne vil have frem.
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Vi stod bag ved det beslutningsforslag, som dannede baggrund for det her, og jeg tror, at alle er klar over, at hele diskussionen op til invasionen var den, som jeg har skildret.
Det må man tale med regeringen om.
Vi bakkede op om beslutningsforslaget dengang, og det var også det, jeg sagde i min tale at vi ville gøre igen.
Høgni Hoydal (T), 2008-12-16:
Nu siger ordføreren fra Dansk Folkeparti, at man træffer beslutninger på det videngrundlag, man har, og så må man handle.
Ville ikke bare dét være nok til, at man ville gå med til en undersøgelse, så man i hvert fald kunne rydde den tvivl af vejen, altså, var der andre informationer, som kunne have været med til, at man traf en anden beslutning end den beslutning, som ordføreren selv siger var forkert?
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Men jeg synes, at man må holde sig til, at den her sag jo har været diskuteret i Folketinget masser af gange, og jeg mener, at regeringen meget fint har været utrolig åben med hensyn til hele processen, og der har været talrige af den her slags diskussioner, hver gang et mandat skulle fornys eller på baggrund af en forespørgsel og nu på baggrund af et beslutningsforslag.
Jeg synes ikke, at der fra regeringens side har været noget som helst forsøg på at lægge skjul på noget.
Det er jo ikke alene i det her tilfælde, det er også i en række andre tilfælde, hvor jeg mener at det grundlæggende egentlig bare er sådan almindelig surhed og dril.
Høgni Hoydal (T), 2008-12-16:
Det kan ordføreren jo mene, som han vil, men formålet med en undersøgelse er vel, at man i en lignende situation træffer bedre beslutninger i et demokratisk samfund, som vælger at gå i en angrebskrig, og hvis Dansk Folkeparti havde haft informationer om, at der ikke var masseødelæggelsesvåben, før de stemte for det her beslutningsforslag om at gå i krig, ville de så have stemt anderledes?
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Men det er jo også sådan noget hypotetisk
Der vil jo aldrig komme en lignende situation.
Det er altid nye situationer, der opstår.
Det passede jo heller ikke.
Der reagerede man på baggrund af nogle ting, som man var overbevist om.
Så der vil aldrig komme en lignende situation.
Jeg er sikker på, at de vestlige efterretningstjenester - eller det håber jeg i hvert fald - har lært af det her.
Det har regeringen og vi andre selvfølgelig også, man lærer jo forhåbentlig altid af det, man har været igennem, men til det, at hr. Høgni Hoydal sådan forestiller sig, at præcis den samme situation vil dukke op igen, vil jeg sige, at det gør den ikke.
Mogens Lykketoft (S), 2008-12-16:
Jeg vil gerne understrege, ligesom også senest hr. Høgni Hoydal var inde på, at dette fra forslagsstillernes side først og fremmest er et forslag, som skal gennemføres - og som vil blive gennemført - som en del af immuniseringen imod, at kongeriget Danmark nogen sinde igen involverer sig i en konflikt på et tilsvarende fejlagtigt, falsk og skadeligt grundlag.
Der har været talt meget om, hvad vi ved og hvad vi ikke ved.
Jeg tror, at en undersøgelse vil vise os, at når der ikke står noget om de masseødelæggelsesvåben i selve punkterne i beslutningsforslaget, selv om disse masseødelæggelsesvåben både før, under og efter vedtagelsen af beslutningsforslaget var det drivende argument over for offentligheden, så var det, fordi regeringen og regeringsapparatet havde en mere præcis viden om fraværet af masseødelæggelsesvåben i Irak, end vi andre havde.
Det gælder jo lige præcis vi andre - og i denne forbindelse også hr. Søren Espersen - at vi ikke sad med FN-våbeninspektørernes rapport fra 8. marts, vi sad alle sammen med uvisheden om, hvorvidt der var masseødelæggelsesvåben.
Den uvished blev væsentligt formindsket ved læsningen af 8. marts-papiret, men vi havde ikke adgang til det.
Og det kan være en forklaring - det er noget af det, jeg gerne vil have belyst - på, at beslutningsforslaget er skrevet, som beslutningsforslaget er.
Og så er jeg nødt til til ære for hr. Tom Behnke at gentage, at forskellen på 1998 og 2003 præcis var våbeninspektørernes situation.
Derfor var det retlige grundlag, det faktiske grundlag, det politiske grundlag for at starte en krig i 2003 uendelig meget svagere, end det var i diskussionen i 1998.
Så er der hele diskussionen om Saddam Hussein og hans krigsforbrydelser, og der er jo meget, der kan siges om den herre, og meget lidt positivt.
Men det, som undrer mig i historieskrivningen, er, at de, som tillægger det en særlig stor vægt i diskussionen, aldrig fik fremhævet det, da det for alvor foregik og Saddam Hussein var vores og amerikanernes allierede.
der fik lov at starte og gennemføre den blodige angrebskrig mod Iran.
Jeg skal kun sige til allersidst, at det, i forbindelse med hvem der vidste noget og hvem der ikke vidste noget, jo næsten er surrealistisk bagefter at opleve Colin Powells vrede over at være blevet sat til at fortælle løgnehistorier til FN's Sikkerhedsråd og til verdenssamfundet.
Og jeg er da ikke så overbevist om andet, end at når han nåede frem til, hvem han ville anbefale som ny amerikansk præsident, så havde det sikkert mange motiver - han nævnte jo en række af dem - men jeg tror også, at det havde en del af sin baggrund i, at han dermed bidrog til at vælge en amerikansk præsident, der ikke ville involvere en ny udenrigsminister i USA i at fortælle tilsvarende løgnehistorier eller bringe USA og verden til at føre en tilsvarende fuldstændig uansvarlig krigspolitik.
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Nu handler det her om Irak, men alligevel har vi jo talt om efterretninger, som vi stolede på/ikke stolede på, og i den sammenhæng vil jeg spørge om en ting, der skete på et tidspunkt, hvor hr. Mogens Lykketoft var i regering og var udenrigsminister.
Vi gik til angreb mod en europæisk hovedstad, nemlig Beograd, på baggrund af oplysninger, vi havde fået fra efterretningstjenesterne.
Det agerede vi på.
Der blev sagt, at der var massegrave i Kosovo, og at man var i gang med et folkemord.
Ingen af delene viste sig at holde stik.
Kunne hr. Mogens Lykketoft godt forestille sig, at der også blev lavet en større uvildig undersøgelse af, på hvilket grundlag han reagerede dengang - på baggrund af falske efterretninger?
Steen Gade (SF), 2008-12-16:
Jeg synes faktisk, det her er vældig interessant.
Det bekræfter jo faktisk, at det kunne være vældig interessant at få sådan en undersøgelse.
Det første, jeg synes, jeg har fundet ud af, er, at udenrigsministeren har brugt meget energi - det er jo klart nok - på at fortælle, at man bruger samme argumentation som i en tidligere situation.
O.k., men samme argumentation er jo ikke helt det samme, som at situationen er den samme.
Men for at komme lidt videre vil jeg sige, at jeg med hensyn til våbeninspektørerne her nu også hørte udenrigsministeren redegøre lidt for nogle af overvejelserne.
Hvorfor var det, at Hans Blix ikke blev taget alvorligt, i den forstand at man ikke gav det en chance mere?
Og hvad er det for overvejelser, der ligger bag her?
For ministeren har jo rent faktisk løftet en lille flig af sløret for, hvad han selv har tænkt i den situation, og det er da en væsentlig del af det, men det er jo ikke det hele.
Hvad var dokumentationen, og hvorfor - kan man sige - sagde man ikke ja til hans sidste opfordring, på trods af hvad der stod i 1421?
Det andet er, at motivet for at gå i krig, jo var Al-Qaeda.
Det har udenrigsministeren ikke kommenteret.
Og der var det, jeg sagde: Er det ikke sådan, at hvis man havde vidst noget om Saddam Hussein, om Baathpartiets forhistorie, ville man have vidst, at det ikke var særlig sandsynligt, at de havde forbindelser til Al-Qaeda?
Per Stig Møller (KF), 2008-12-16:
Tak for det.
Det mener jeg ikke jeg har, og det står heller ikke i beslutningsforslaget.
Det, der er tale om med terroristerne, er, at Saddam Hussein jo havde et samarbejde med terroristerne.
Han gav jo penge til enker efter selvmordsbombere eller til forældre til børn, der var selvmordsbombere, i Palæstina.
Det kan man jo sige er et samarbejde med terrorisme og om terrorisme.
Abu Nidal blev fundet - var det i Bagdad?
- død.
Men jeg har ikke sagt det med Al-Qaeda.
Så jeg kan ikke se andet, end at vi har lagt tingene åbent frem, og det er også det, jeg har gjort her.
Men det har jeg også gjort før krigen, det gjorde jeg under krigen, og det gør jeg efter krigen, og derfor ser jeg ikke rigtig nogen grund til sådan at mistænkeliggøre ved en undersøgelse.
Og det her geniale indfald, som man syntes var utrolig genialt og nærmest ugler i mosen, ja, det var altså et, som de også havde i 1998.
Det drejede sig om respekten for Sikkerhedsrådets resolutioner, præcis som man skrev i 1998, og det drejede sig om at få våbeninspektørerne ind, men i 2003 jo altså også om at sikre, at han ikke gjorde grin med os igen, som det blev gjort i 1998-1999, hvor man trak sig tilbage, hvad vi ikke gentog i 2003.
Steen Gade (SF), 2008-12-16:
Men på et eller andet tidspunkt må udenrigsministeren vel få den tanke, at det kunne være meget godt for eftertiden virkelig at få indblik i det hele, og ville det så faktisk ikke have været ganske godt, at det ikke bare havde været historikere, der skulle sidde og lede efter kilderne, men at der faktisk var et grundigt forarbejde?
Jeg tror, jeg kender udenrigsministerens svar, men vi kan jo mødes igen om 5-7 år.
Så kan det jo være, det er en anden hr. Per Stig Møller, man kommer til at tale med.
Per Stig Møller (KF), 2008-12-16:
Ja, det må vi jo så vente og se.
Frank Aaen (EL), 2008-12-16:
Uanset hvad fakta er, gik Danmark i krig sammen med USA uden på noget tidspunkt at have spurgt USA, hvad planerne var for Iraks udvikling, efter Saddam Hussein var væltet.
Og det er en katastrofe.
Så vedrørende spørgsmål nummer to: Nu kan man diskutere 1998 og 2003, og i virkeligheden er det en meget tynd argumentation under alle omstændigheder; uanset hvem der har ret eller ikke har ret, er det en dårlig argumentation.
Så derfor det lidt mere præcise spørgsmål: Er udenrigsministeren enig med Dansk Folkeparti i, at det var en fejl at gå i krig?
Per Stig Møller (KF), 2008-12-16:
Jeg fik ikke fat i det sidste, men jeg vil sige til hr. Frank Aaen, at vi jo samarbejdede.
For det første var det skibe, vi havde nede i området i situationen i marts 2003.
For det andet kom opfordringen meget hurtigt derefter fra FN til alle lande om at gå ind.
Der var så et bredt flertal, hvad jeg takker for og synes er flot, som gik ind med militær.
Det var sammen med briterne i Basra.
Og der var jo faktisk planer for bistand og genopbygning sammen med briterne i Basra, og det har vi jo også påvist.
Frank Aaen (EL), 2008-12-16:
Da Danmark vedtog at gå sammen med George Bush i krig i Irak, var der ingen planer for, hvad der skulle ske efter krigen.
Det er da også en af de fejl, vi skal have undersøgt i forbindelse med en kommissionsundersøgelse.
Så det spørgsmål, som jeg kunne forstå, udenrigsministeren ikke kunne høre: Er udenrigsministeren enig med Dansk Folkeparti i, at det var en fejl at gå i krig?
Mogens Lykketoft (S), 2008-12-16:
Jeg ville i hvert fald, hvis et flertal i Folketinget gerne ville have sådan en undersøgelse, være fuldstændig tryg ved at gennemføre den.
For baggrunden for den intervention var jo, at et folkemord var i fuld gang, i den forstand at Milosevic og hans styrker var i færd med at fordrive samtlige muslimske indbyggere i Kosovo fra deres hjemstavn.
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Der var ikke et folkemord, det er fejlagtigt at sige det.
Der var ingen massegrave i Kosovo.
Det er muligt, at hr. Lykketoft mener, at der var noget i gang, men det er jo så i hans egen fantasi, for der var ingen folkemord i gang i Kosovo, og alligevel var hr. Mogens Lykketoft som udenrigsminister med til at bombardere en europæisk hovedstad.
Mogens Lykketoft (S), 2008-12-16:
Det er en fuldstændig ligegyldig historisk detalje, men jeg var faktisk ikke udenrigsminister på daværende tidspunkt, men jeg var en del af en regering og vedstår mit kollektive ansvar for den beslutning og har ingen anfægtelser i den anledning.
Men så vil jeg i øvrigt godt sige en ting til hr. Søren Espersen, og det er: Lad nu være med at blive ved med at tviste diskussionen om Irak derhen, at det var efterretningstjenesterne, som fodrede politikerne med forkerte oplysninger.
Alt, hvad vi ved indtil nu, er, at efterretningstjenesterne var væsentlig mere forsigtige i deres vurderinger vedrørende eksistensen af masseødelæggelsesvåben end de politikere, der besluttede at starte denne krig.
Derfor mener jeg, at hr. Søren Espersen ikke bare i denne sammenhæng, men også i denne sammenhæng, har prøvet at afspore diskussionen ved at gøre det til et særligt problem om, hvad efterretningstjenesterne har leveret.
Mogens Lykketoft (S), 2008-12-16:
Jeg tror, udenrigsministeren godt ved, at jeg på mange måder respekterer ham, men jeg må indrømme, at jeg også har det forhold til udenrigsministeren, som Jørgen Flindt Petersen for nylig beskrev i en artikel i Information om denne humanist, der er forvandlet til kyniker af det, han har været igennem.
Apropos nogen, der er trætte af noget, vil jeg godt lige hilse udenrigsministeren og sige, at jeg er dødtræt af det der kasten sand i øjnene på offentligheden ved at prøve at lave sammenligninger mellem 1998 og 2003.
Forskellen på 1998 og 2003 er, at FN's våbeninspektører havde mulighed for at gennemføre deres arbejde i 2003, og alligevel var der nogle, der kortsluttede processen ved at starte en krig.
Så vil jeg bare sige i al stilfærdighed: Jeg husker det sådan, at vi indtil udgangen af februar 2003 havde en udenrigsminister i det her land, der ikke mente, at Danmark skulle deltage i en krig i Irak, medmindre FN's Sikkerhedsråd traf en positiv, ny beslutning - deraf en hel del af min skuffelse over det senere forløb.