runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2008-04-08:
Hvis vi i Folketinget tror, at retstilstanden er på en bestemt måde og har indskrevet det i lovgivningen, hvorefter Højesteret når frem til, at retstilstanden er på en anden måde, og vi så gerne vil fastholde den retstilstand, som vi politisk ønsker, går vi ind og ændrer i lovgivningen. Man har ved folkeafstemninger gentagne gange fortalt den danske befolkning, ligesom man har fortalt det til den svenske befolkning ved deres folkeafstemninger, at retstilstanden var på en bestemt måde, at traktaterne sikrede os konfliktretten.
Det var også det, der blev sagt, da de forskellige partier besluttede, at de kunne sige ja til Lissabontraktaten.
Der troede man, at traktaten sikrede konfliktretten.
Nu er det kommet frem, at traktaten ikke sikrer konfliktretten, at EF-Domstolen har underkendt, at vi har konfliktretten.
Derfor kan jeg simpelt hen ikke forstå, hvorfor SF så ikke vil sikre, at vi bruger den mulighed, der er nu, for at få fastlagt, at vi har konfliktretten.
Når først Lissabontraktaten er ratificeret, har vi ikke længere den samme åbning og den samme mulighed.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-04-08:
Så vidt jeg kan se, er der ikke noget, der gør, at det er en bedre løsning at få en protokol ind i Lissabontraktaten, hvilket Enhedslisten også godt ved er en umulighed, men som Enhedslisten synes er en god strategi, fordi man gerne vil undgå overhovedet at få Lissabontraktaten.
Men jeg kan ikke se, hvorfor den strategi sagligt set skulle være en bedre end en strategi, der indebærer, at vi vil se på, hvad der skal ændres, og hvad der skal lægges frem, eventuelt på et topmøde eller i form af en ændring af udstationeringsdirektivet, eller begge dele, og af danske regler.
Der er et sammenstød mellem to ting: En ret til at konflikte, som vi står fast på, og så den fri bevægelighed af tjenesteydelser.
Jeg kan simpelt hen ikke i noget af det - heller ikke det, vores svenske søsterparti har lagt frem - se, at der er noget, der sikrer det bedre, ud over at man gentager noget, der står i forvejen.
Søren Krarup (DF), 2008-04-08:
Det er jo ikke ukendt fra begyndelsen af 1970'erne, at en diskussion om EF, som det hed dengang, i vid udstrækning er en drøftelse af begreber.
I den sammenhæng kan jeg kun sige, at fru Lone Dybkjærs tale om, at det, at man får indflydelse, øger ens selvstændighed, jo er en intellektuel kortslutning.
Selvstændighed er selvbestemmelse.
At give andre indflydelse over sig selv med henvisning til, at man så også får indflydelse over dem, er jo en ophævelse af selve begrebet.
Det er også en ophævelse af begrebet folk, synes jeg, og det er i realiteten en ophævelse af begrebet folkestyre.
Jeg vil så sige i al korthed, at det, fru Lone Dybkjær taler om, når hun taler om demokrati, er det, jeg for mange år siden kaldte demokratisme
dvs. demokrati som ideologi, som system, men ikke noget, der er knyttet til det enkelte folk og dets mulighed for at bestemme selv over sin tilværelse.
Line Barfod (EL), 2008-04-08:
Vi har igen og igen hørt, at EU er en politisk kampplads, og det er jeg fuldstændig enig i; man skal tage de politiske debatter i EU, ligesom man skal tage politiske debatter i Folketinget.
Nu er der så en sag, hvor der i den grad er brug for at tage den politiske debat og få fastslået, hvad retstilstanden er, for der har hidtil været enighed om én retstilstand, og nu kommer EF-Domstolen og siger, at retstilstanden er en helt anden, at vi ikke selv kan bestemme konfliktretten, at vi ikke selv kan bestemme, hvilke vilkår folk skal arbejde under.
Hvorfor vil SF så ikke sikre, at vi får taget den politiske kamp i EU, at vi får sikret konfliktretten, som er afgørende?
Det er jo det, som SF's søsterparti i Sverige har krævet, og det er det, den europæiske fagbevægelse har krævet.
Lone Dybkjær (RV), 2008-04-08:
Men jeg har ganske enkelt en anden opfattelse af begrebet suverænitet, end hr. Søren Krarup har.
For mig er suverænitet, at vi er til stede, der hvor vores stemme afgøres.
Østrig ved jo om nogen, hvad det vil sige, hvis ikke man er til stede, der hvor ens skæbne afgøres.
Så synes jeg også, at det europæiske samarbejde har udviklet sig mere og mere i retning af et samarbejde mellem folkevalgte repræsentanter i Europa, og det synes jeg er en rigtig god udvikling.
Svend Auken (S), 2008-04-08:
Forslagsstillerne har fat i en vigtig problemstilling.
Virkningen af tre domme - forslaget her nævner kun to - nemlig Vikingdommen, Vaxholmdommen og Rüffertdommen er værd at behandle, værd at arbejde med.
De domme sætter spørgsmålstegn ved en retstilstand, som vi alle troede var gældende, dels med hensyn til konfliktret, altså retten til for arbejdsgivere eller lønmodtagere at iværksætte kollektive kampskridt for at opnå overenskomst eller overenskomstmæssige forbedringer, og dels spørgsmålet om retten til at forsvare eller håndhæve overenskomster i eget land i forhold til udenlandske arbejdere eller udenlandske firmaer, der arbejder på territoriet, altså værtslandets overenskomster i forhold til f.eks. et tjenesteydende lands eget overenskomstniveau.
Og det er en alvorlig problemstilling.
Jeg tror, at hvis vi havde haft kendskab til de her sager, før vi var blevet færdige med traktatforhandlingerne, havde vi kædet det sammen.
Nu er det imidlertid, som jeg og fru Anne Grete Holmsgaard tidligere i dag har argumenteret for, ikke muligt at kæde det sammen med processen i forbindelse med Lissabontraktaten - det ville bare være et slag i luften.
Derimod er der al mulig grund til at tage en række andre skridt, bl.a. i udvalgsarbejdet at se, hvordan de domme virker i forhold til den danske retstilstand, om der skal ændres noget i de danske regler og initiativer i forhold til EU's institutioner.
Vi har haft lejlighed til i Folketingets Europaudvalg at mødes med kommissær Špidla, den tidligere tjekkiske statsminister, som er ansvarlig for det her område, og vi har rejst det med megen tyngde og vægt fra mange partiers side, nemlig at der her var noget, der virkelig skulle komme på plads.
Vi har også opfordret regeringen til at tage initiativer, og jeg har sagt, at jeg synes, det klogeste var at komme med dem så tidligt som muligt, og gerne mens vi i øvrigt havde Lissabontraktaten til forhandling, for så var der alt andet lige større lydhørhed hos Kommissionen.
Det har regeringen ikke gjort, og det beklager jeg egentlig meget man ikke har gjort.
Vi vil meget gerne diskutere med forslagsstillerne, hvordan vi i øvrigt kan befordre processen.
Men at vedtage forslag, hvor vi kæder den her eller de her sagers løsning sammen med ratifikationen af traktaten, er vi ikke tilhængere af.
Derfor vil vi gerne have en diskussion om det her forslag, gerne have en diskussion om sigtet med det, men selve forslaget er vi afgjort modstander af.
Per Stig Møller (KF), 2008-04-08:
Det er faktisk principielt ret vigtigt, hvad der foregår her.
Derfor tager jeg så ordet igen, og jeg er ked af det, men det er principielt vigtigt.
Den kan man ikke melde sig ud af, som man prøvede i 1930'erne, hvor man prøvede at gøre sig fri af verden.
Det kunne man ikke, for verden kom så ind og væltede hegnet, som jeg sagde før.
Det globale er en realitet.
Hr. Søren Krarup kan jo bare åbne for sit fjernsyn eller for sit internet osv. og konstatere, at indflydelse går på kryds og tværs af grænserne.
De kriser, der opstår rundtomkring i verden, kommer jo rundt og rammer alle hovedstæder.
Det ser vi for øjeblikket med debatten om Tibet; det rammer alle hovedstæderne.
Vi så det med tegningerne; det rammer hovedstæderne.
Forskellen er kun den, at vi vil ud og sikre, at der ikke sker ting, som ikke må ske, ved at vi går ud og påvirker, hvorimod der, hvis man gemmer sig bag havelågen, kan ske en masse, som ikke må ske; for så kommer de andre ind over havelågen.
Vi føler, at der her har været en væsentlig debat, og derfor er jeg ked af, at jeg har måttet trætte Folketinget med at svare, men jeg syntes, det var væsentlige spørgsmål, hr. Søren Krarup rejste, om forskellen mellem konservatisme og Dansk Folkeparti.
Den ligger i, at vi bevarer det, men vi bevarer det ved at gå ind og påvirke omverdenen.
Med hensyn til EU over for et NATO, der består af selvstændige stater, vil jeg sige til hr. Søren Krarup, at det er rigtigt, men det gør EU altså også.
Den traktat, som hr. Søren Krarup er imod, viser jo netop, at det er muligt igen at melde sig ud af EU; det står jo præcis i den nye traktat.
Søren Krarup (DF), 2008-04-08:
Udenrigsministeren brugte udtrykket, at vi er borgere i Europa.
Nej, vi er borgere i Danmark.
Det er netop den misforståelse, at vi er borgere i Europa, der gør Europa til noget andet, end Europa skal være.
Vi er borgere i Danmark, og derfor synes jeg, at man i stedet for at tale så meget om denne Lissabontraktat osv. kunne se på: Hvad var NATO, og hvad er NATO?
Det er en forsvarsalliance af selvstændige stater.
EU's katastrofale udvikling består i, at man har gjort det til en sammenslutning, dvs. har gjort os til borgere i Europa, i stedet for at vi er danske borgere, der i et samarbejde ønsker at forsvare os selv.
Det er det, der er det virkelig katastrofale.
Han begyndte meget elegant med at sige, at det nationale er det basale i det globale.
Men der har han jo så gjort det globale til endemålet, kort sagt til, at det nationale bare er et punkt på vejen.
Det vil sige, at man ophæver det nationale.
Nej, et folk er knyttet til sit land.
Et demokrati består i et folkestyre, og derfor er og bliver Lissabontraktaten et både demokratisk og i allerhøjeste grad nationalt tilbageskridt, som en konservativ udenrigsminister skulle være klar og erklæret modstander af.
Det kan jeg jo håbe på, hvis vi nu ser tilbage i fortiden, at udenrigsministeren vil blive.
Per Stig Møller (KF), 2008-04-08:
Det var jo fikst af hr. Søren Krarup.
Jeg havde egentlig ikke tænkt mig at gå op og sige noget nu, for jeg syntes, at alting var diskuteret imellem ordførerne, men det her kan de andre ordførere jo ikke tage debatten om; så det var meget elegant af hr. Søren Krarup.
Jeg mener, at det, der kendetegner konservatismen, selvfølgelig er, at det nationale er det basale i det globale.
Det vil sige, at det nationale er udgangspunktet for ens optræden i verden.
Men hvis man render rundt og forestiller sig, at det nationale er det samme som at sætte hegn op omkring sig selv, så oplever man kun én ting: at man udelukker sig fra verden.
Det er også at lære af erfaringen.
Hr. Søren Krarup og jeg er jo begge to imod den ideologiske utopisme, hvor man forestiller sig noget spektakulært i et spekulativt fremtidsrige, og så banker man tilværelsen op derefter.
Det er vi begge enige om, og det har hr. Søren Krarup skrevet glimrende bøger imod, og det håber jeg også at jeg selv har bidraget til.
Det vil sige, at vi arbejder for erfaringen, vil jeg sige til hr. Søren Krarup.
Hvad er det så, erfaringen har lært os nationale, bl.a. brødrene Møller, som hr. Søren Krarup var så venlig at nævne, som jo var aktive under besættelsen mod besættelsen?
Der lærte vi altså, at hvis ikke de nationale demokratier forstår at stå sammen, får man ikke sikret demokratiet og det nationale.
Det nationale var jo udslettet, præcis fordi man ikke forstod at stå sammen med dem, der kunne beskytte ens interesser.
Så jeg vil sige til hr. Søren Krarup, at den konservative præcis har dette, at han fastholder det nationale, men gør det på en måde, som sikrer, at det nationale ikke bliver udslettet.
Hvis man bruger dette, at man sætter hegn op omkring sig selv, opnår man faktisk kun det at isolere sig fra verden, og det får man ikke nogen indflydelse på verden af, men man risikerer, at nogen kommer og vælter hegnet, sådan som det skete i 1940.
Vi har sørget for alliancer, så ingen kommer og vælter hegnet.
Til det med flere flertalsafgørelser vil jeg sige: Ja, det er, fordi det er en kæmpe fordel, at vi som borgere kan få større frihedsgrader og muligheder i Europa.
De steder, vi har fået flertalsafgørelser ind i den her traktat, er faktisk i langt, langt de fleste tilfælde steder, hvor Danmark har interesse i det, hvor de danske borgere har interesse i det, bl.a. at man får en ordentlig behandling, når man bliver syg rundtomkring i Europa.
Det kan jeg ikke se er en svækkelse af det nationale; det er da en udvidelse af borgernes muligheder i det internationale samfund.
Det kan vi da kun være glade for.
Hr. Søren Krarup får også billigere flybilletter, når han skal ud at flyve; det kan han da også kun være glad for - hvis han altså vil se verden uden for gærdet.
Det er jo det, vi gerne vil.
Så jeg ser altså ikke, at jeg har nogen samvittighedsproblemer.
Må jeg så til sidst sige tak til partierne for tilslutningen til ratifikationen.
Der er en bred tilslutning, og det er jeg glad for er lykkedes.
Jeg er også glad for den politiske aftale, som japartierne har lavet sammen, og som peger frem inde i det Europa, der vil være præget af Lissabontraktaten.
Per Clausen (EL), 2008-04-08:
Jeg forstår hr. Svend Aukens udtalelse på den måde, at han er uenig med udenrigsministeren, der jo har sagt, at vi klarer denne sag i Danmark.
Jeg vil gerne have en bekræftelse på, at hr. Svend Auken er enig med mig i, at det her kræver en politisk beslutning i EU for - om man så må sige - at rette op på den retstilstand, som EF-retten har etableret.
Det andet, jeg vil spørge hr. Svend Auken om, er, om han mener, at vi vil stå bedre, hvis vi tager den her sag op, efter at Lissabontraktaten er underskrevet, end vi vil gøre, hvis vi tager den op, inden traktaten er underskrevet.
Søren Krarup (DF), 2008-04-08:
Jeg er blevet så gammel, at jeg somme tider lever i fortiden, og det sker især, når jeg hører den højtærede udenrigsminister, hr. Per Stig Møllers, navn, at fortiden så melder sig hos mig.
For jeg husker så, at han i 1968 redigerede en bog om synspunkter i konservatismen, som jeg anmeldte.
Jeg husker, at vi mødtes på tv i 1970 og diskuterede Det Konservative Folkepartis nye partiprogram, og jeg husker såmænd også, at vi i 1973 udgav en bog sammen, som vi bagefter diskuterede i et fjerde kapitel, hvis synspunkter fra hr. Per Stig Møller jeg ikke skal trække frem ved denne lejlighed.
Men hr. Per Stig Møller - udenrigsministeren - var jo og er konservativ, og det var det, der allerede dengang slog mig, for konservatisme …
Konservatisme forholder sig jo til det nationale.
Det gør det i udpræget grad i Det Konservative Folkeparti i den sammenhæng, hr. Per Stig Møller vedkendte sig at være konservativ i, for det var jo som bekendt John Christmas-Møller, der satte den konservatisme, som hr. Per Stig Møller vedkendte sig.
For Christmas-Møller var det nationale - netop udtrykt i en national selvstændighed og derfor samlet i interessen i et stærkt dansk forsvar - noget afgørende.
Det var det som bekendt også for Christmas-Møllers disciple, brødrene Aksel og Poul Møller, som jo under besættelsen meget lagde vægt på netop den nationale selvstændighed som kernen i konservatisme.
Jeg vil så spørge udenrigsministeren: Når kernen i konservatisme er respekt for dansk selvstændighed, er der så ikke en vis vanskelighed ved som udenrigsminister at stemme ja til at være fortaler for en traktat, der meget bevidst ønsker at gøre den danske selvstændighed til noget totalt underordnet, for ikke at sige noget, der ophæves, idet man gør Danmark til en del af en europæisk union, der nu bekender sig til flertalsafgørelser, dvs. ophæver Danmarks mulighed for at sige nej til noget, der er skadeligt for Danmark?
Nu har jeg talt om, at min alder gør, at jeg lever i fortiden.
Jeg kan også sige, at mit tidligere erhverv lægger det nært, at jeg stiller samvittighedsspørgsmål.
Jeg vil derfor stille udenrigsministeren et samvittighedsspørgsmål: Er der ikke i dybet af hans sjæl alligevel en ubehagelig fornemmelse ved at være fortaler for en Lissabontraktat, der i realiteten betyder et slag imod dansk selvstændighed, dvs. imod den konservatisme, som jo skulle være kernen i udenrigsministerens holdning?
Marlene Harpsøe (DF), 2008-04-09:
Nu, hvor ordføreren, hr. Simon Emil Ammitzbøll fra Det Radikale Venstre, går så meget op i ligestilling, mener ordføreren så ikke også, at det bør være muligt for homoseksuelle at blive gift inden for andre religioner, f.eks. inden for den muslimske religion?
For hvis der ud fra ordførerens synspunkt skal være tale om ægte ligestilling, så må det vel også gælde alle religioner.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Der er tale om fuld ligestilling i den forstand, at det, vi foreslår her, er at give en mulighed for at foretage vielser, ægteskaber mellem homoseksuelle.
Inden for folkekirken vil det få den konsekvens, at en præst kan vælge, om han eller hun vil vie homoseksuelle.
Præsten har mulighed for at sige nej.
Det Radikale Venstre har intet som helst ønske om at bestemme, hvordan man skal gøre ting, hverken i folkekirken eller i andre trossamfund.
Det, vi siger, er, at Folketinget ikke skal bestemme, at man ikke må.
Det vil vi sådan set lade være op til trossamfundene og lade være op til præsterne.
Marlene Harpsøe (DF), 2008-04-09:
Så det, ordføreren egentlig siger, er, at det er op til det enkelte trossamfund, om det vil vie homoseksuelle eller ej, og det vil ordføreren sådan set ikke tage konkret stilling til.
Ordføreren vil slet ikke gå ind på at lovgive om, at de skal vie homoseksuelle, mens folkekirken så åbenbart er helt fritaget.
Hvordan hænger det hele sammen i forhold til ligestilling, for det er vel det, som Det Radikale Venstre ellers går så meget op i?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Nu kan man jo ikke både blæse og have mel i munden.
Når man accepterer og gerne vil have, at folkekirken har en særstatus, så kan man ikke samtidig sige, at der skal være fuldstændig lige regler for folkekirken og de øvrige trossamfund.
Vi synes også, at trossamfundene gerne må forestå begravelser eller konfirmationslignende handlinger eller hvad ved jeg.
Vi ville aldrig pålægge dem at skulle udføre bestemte ritualer eller bestemte handlinger.
Det er jo en mærkelig snak.
Det, der må være tale om, er, at vi giver muligheden for det.
Så kan det være, at nogle trossamfund vælger, at de vil have homoseksuelle ægteskaber, at det er noget, de vil tage del i, og at andre ikke vil, men det er jo op til trossamfundene, ligesom det er med hensyn til kvindelige forkyndere.
Der er det også op til det enkelte trossamfund, i hvert fald i øjeblikket, om de kan have kvindelige forkyndere eller ej, mens der i hvert fald i øjeblikket er forskel i folkekirken.
Jesper Langballe (DF), 2008-04-09:
Der skal være fuldstændig frihed.
Jamen det skal staten da, det skal Folketinget da.
Det er jo klart, vi har vedtaget her til lands, at der er en vis orden, og der er faktisk et enormt folkeflertal, der går ind for, at staten har den rolle, at Folketinget understøtter folkekirken ved at lovgive.
Det kan man jo se på, hvor mange medlemmer der er i folkekirken, et stort flertal.
Men det skal de ikke have lov til, folkekirkemedlemmerne skal ikke have lov til at være i flertal, for hr. Simon Emil Ammitzbøll vil have frihed, fuldstændig frihed.
Vel vil han ej, han vil have tvang.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Altså, man kan jo argumentere på alle mulige måder, men vi er jo nødt til at forholde os til det faktuelle.
Det faktuelle er, at hverken hr. Jesper Langballe eller jeg eller nogen som helst anden kan udtale sig om, hvad de 80 pct. af den danske befolkning, der er medlemmer af folkekirken, måtte mene om dette eller hint.
Det er der ikke nogen, der er repræsentant for, heller ikke hr. Jesper Langballe.
Min pointe er, at for min skyld må alle præsterne i folkekirken jo ende op med at sige, at de ikke vil vie homoseksuelle.
Det vil jeg ikke bestemme.
Men som det er i dag, er der altså præster, som foretager ritualer for homoseksuelle, der skal have registreret partnerskab, men som ikke kan give det juridisk gyldighed, alene med den begrundelse at det har vi besluttet herinde i Folketinget.
Det er altså ikke noget, man har besluttet i kirken, det er noget, man har besluttet i Folketinget.
Der mener jeg, det er forkert, at vi vil bestemme, hvad man ikke må gøre i folkekirken.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2008-04-09:
Jeg har meget svært ved at følge hr. Langballes udlægning af det her forslag.
Jeg kan simpelt hen slet ikke se, hvordan forslaget kan blive fortolket som et indgreb af tvangsmæssig karakter over for folkekirken.
Har jeg ikke forstået forslaget korrekt, når jeg læser det sådan, at der alene er tale om at give folkekirkens præster lov til at give de af folkekirkens medlemmer, der har lyst til at blive viet som et homoseksuelt par, den juridiske legitimitet til at blive anerkendt som et ægteskab i det danske samfund?
Er det ikke alene det, forslaget handler om på det her punkt?
Jeg har meget sympati for det forslag, vil jeg gerne sige.
Jeg ser frem til udvalgsbehandlingen og det videre forløb og noterer mig, at forslagsstillerne også er villige til at dele forslaget op, dersom det kan fremme processen.
Jesper Langballe (DF), 2008-04-09:
Hr. Simon Emil Ammitzbøll forstod enten overhovedet ikke, hvad det var, jeg sagde, eller hørte ikke efter; jeg ved ikke, hvad forklaringen er.
Det, jeg sagde, var jo, at der er et massivt folkeligt ønske om - det kan man se på folkekirkens medlemstal - at staten bliver ved med at tjene kirken ved at sætte nogle grænser, ved at holde en vis orden.
Det må alle de folkekirkemedlemmer, som udgør ca. 90 pct. af befolkningen, ikke have lov til.
Ifølge hr. Simon Emil Ammitzbøll må der ikke være den frihed for folkekirkens medlemmer til at give sig ind under en begrænsning, hvor man har nogle regler for, hvem der holder orden.
Hvad er da det for et tyranni i frihedens navn?
Jeg kan ikke forstå, at hr. Simon Emil Ammitzbøll ikke selv kan se eller - i hvert fald når jeg siger det - høre, hvad det er, jeg prøver på at sige.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Nu er der jo sket ting og sager, siden hr. Jesper Langballe var præst i folkekirken, bl.a. er der kun 80 pct. af den danske befolkning, og ikke 90 pct., der er medlem af folkekirken.
Det, der er pointen, er, at der jo ikke er nogen som helst modstrid mellem det her lovforslag og så ønsket om, at staten skal bakke op om folkekirken.
Med loven om registreret partnerskab fra 1989 gik Folketinget ind og lavede en undtagelse, der sagde: Her må folkekirken ikke agere, folkekirken må ikke foretage vielser mellem to mennesker af samme køn.
Det er og bliver et forbud, som Folketinget har vedtaget mod det, som folkekirken kan lave.
Hvordan tvang kan blive frihed i hr. Jesper Langballes mund og hoved, forstår jeg ikke, men det er der vel heller ingen, der forventer, jeg skal kunne redegøre for fra Folketingets talerstol.
Jeg kan give fru Pia Christmas-Møller fuldstændig ret.
Det, som vi lægger op til på det her punkt i forslaget, er, at de præster og de medlemmer af folkekirken, der enten måtte ønske at foretage en vielse af homoseksuelle eller få foretaget en vielse, kan gøre det med juridisk virkning.
De kan sådan set allerede i dag gennemføre et ritual, det gør de allerede med et ritual, folkekirken selv har udarbejdet.
Det har bare ingen juridisk gyldighed.
Det, vi gerne vil have med det her, er, at vi siger, at i stedet for at folk først skal gå i kirken og derefter på rådhuset eller omvendt, kan de få foretaget begge dele ved samme dør, ved kirkens dør, hvis ellers præsten har lyst til at gøre det.
Hvis præsten ikke har lyst til at gøre det, så bliver det ikke til noget, for der er stadig mulighed for at sige nej for hver enkelt præst, der har lyst til det.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2008-04-09:
Så kan forslaget på dette punkt kun opfattes som en frihedsudvidelse for såvel nogle præster i folkekirken som for medlemmerne.
Er vi enige om den tolkning af forslaget på det her punkt?
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2008-04-09:
Nej, jeg er ikke klar over antallet, men vi kan da prøve at undersøge det under udvalgsarbejdet.
Men når det er sagt, vil jeg sige, at det afgørende er sådan set ikke, om der er flertal eller ej.