Karina Lorentzen (SF), 2008-04-09:
Jeg tror, at vi alle sammen er ved at være godt møre i dag, så derfor har jeg også undladt at forfølge nogle af de indlæg, der har været, lidt mere.
Jeg synes, at det er meget rigtigt og meget vigtigt, at vi nu får mulighed for at bearbejde det her i udvalget, og det kan da godt være, at der er nogle juridiske krøller og spidsfindigheder, som SF har overset i den her sag, og det vil vi selvfølgelig gerne have afklaret.
Jeg har noteret mig argumenterne for og imod, og jeg glæder mig meget til at høre mere om, hvad det er for et udvalgsarbejde, ministeren er i gang med.
Der er blevet talt lidt om gældssanering i dag, og det er altså ikke en mulighed for alle, der befinder sig i den her situation, fordi man, for at få gældssanering, altså skal have en gæld af en vis størrelse, og for 400 sagers vedkommende drejer det sig om en gæld på mellem 50.000 kr. og 100.000 kr., hvoraf nogle i hvert fald ikke vil kunne opfylde betingelserne for at blive gældssaneret.
Man kunne fristes til at sige, at når man nu er blevet kendt skyldig, så er det rimeligt, at man selv dækker omkostningerne, men resocialisering kan blive hindret, hvis man efter endt afsoning skal udsluses til det almindelige liv og måske netop står med en gæld af en uoverstigelig beløbsstørrelse.
Tit er der også anden gæld fra f.eks. indskud, man ikke fik betalt tilbage, diverse ubetalte regninger og børnebidrag, som man skal slås med.
Det betyder altså, at der er nogle, der helt fra starten opgiver at være på arbejdsmarkedet og i stedet ender på offentlig bistand, og man kan måske påstå, at det også er en forøget udgift for samfundet, og at det er ikke særlig hensigtsmæssigt.
SF vil rigtig gerne have, at Folketinget pålægger regeringen at skabe mulighed for ved hver eneste løsladelse at vurdere, i henhold til den løsladtes reelle betalingsevne og økonomiske forhold i øvrigt, om der skal ske en hel eller delvis eftergivelse af sagsomkostningerne, og om det er rimeligt at anvende de almindelige regler for afdragsordninger, lønindeholdelse og henstand.
Som det er i dag, kan inddrivelsesmyndigheden træffe afgørelser om eftergivelse af bøder og konfiskationsbeløb, men desværre ikke om eftergivelse af sagsomkostninger i straffesager.
Advokatrådet har anbefalet, at der skal gennemføres en modernisering af adgangen til at pålægge domfældte sagsomkostninger, bl.a. netop af resocialiseringshensyn.
De siger, at det vil føje spot til skade at lade den domfældte betale sagsomkostningerne på et tidspunkt, hvor den domfældte på grund af afsoning af straffen risikerer at miste kontakten med arbejdsmarkedet og har vanskeligt ved at betale.
Lønindeholdelse kan man næppe bruge i særlig stort omfang.
Antagelig er det nemlig modtagere af overførselsindkomster, og herunder først og fremmest kontanthjælpsmodtagere, som undlader at betale sagsomkostninger.
Lønindeholdelse vil derfor kun i meget begrænset omfang kunne styrke inddrivelsen af disse offentlige tilgodehavender.
Advokatrådet peger endvidere på, at der yderligere kan være det forhold, at den tiltalte måske helt vil afstå fra at få en forsvarer ved udsigten til selv at skulle betale sagsomkostningerne, og det er i hvert fald ikke retssikkerhedsmæssigt i orden.
Der findes desværre ingen undersøgelser om den faktiske anvendelse og konsekvenserne af de nuværende regler, men det kunne være, at ministeren ville være med til at iværksætte en sådan.