Astrid Krag (SF), 2010-04-19:
Det er en meget pudsig oplevelse at læse bemærkningerne til Dansk Folkepartis beslutningsforslag med titlen »Forslag til folketingsbeslutning om afholdelse af vejledende folkeafstemning om forbud mod minareter«.
For at dømme efter titlen indgår det her beslutningsforslag i en diskussion om, hvorvidt vi skal indføre et forbud mod minareter, altså de tårne på moskeer, hvorfra det i Danmark af hensyn til støjgener er forbudt at kalde til bøn, og som derfor udelukkende er af symbolsk karakter.
Dansk Folkepartis holdning til de her symbolske tilbygninger til moskeer kan vi nok alle tænke os til og har vi også allerede hørt lidt om i dag, men at man har valgt at udelade argumenterne imod minareter i beslutningsforslaget, er alligevel lidt tankevækkende.
Måske er man blevet træt af at gentage sig selv, men så alligevel ikke, som debatten indtil videre har vist med al ønskelig tydelighed.
For nu at starte med folkeafstemningsdelen – og jeg skal gøre det kort – mener Dansk Folkeparti med henvisning til Schweiz, at vi bør afholde folkeafstemning om forbud mod minareter.
Den henvisning holder bare ikke.
Som andre også har været inde på, har Schweiz en lang tradition for at holde folkeafstemninger om løst og fast, og det har vi ikke i Danmark.
Som forslagsstillerne selv skriver, har vi i over 100 år kun haft to vejledende folkeafstemninger i Danmark.
At et forslag om forbud mod minareter skulle blive det tredje, virker helt absurd.
De to vejledende folkeafstemninger har omhandlet store og meget afgørende politiske beslutninger, herunder afstemningen om deltagelse i det indre marked, og her er folkeafstemninger både relevante og nødvendige, ligesom de er, når der er tale om suverænitetsafgivelse og spørgsmål, der ændrer grundlæggende ved den måde, magten er organiseret på i Danmark.
Skulle den tredje folkeafstemning nogen sinde i dette land så være en folkeafstemning om kommunal byggepolitik og lokalplaner?
For det er jo her, spørgsmålet hører hjemme.
I Danmark har vi, som forslagsstillerne også noterer sig, repræsentativt demokrati, men Schweiz praktiserer en mere direkte demokratimodel.
Det betyder, at både interessen for folkeafstemninger og stemmeprocenten i Schweiz er lav, og det var da også kun 54 pct. af de stemmeberettigede, der stemte ved folkeafstemningen om forbud mod minareter.
Den afmagt og afstand til beslutningstagerne, som de danske borgere ifølge Dansk Folkeparti lider under, kan jeg ikke umiddelbart genkende.
Nej, faktisk ligger den danske valgdeltagelse jo ret højt internationalt set, og selv om vores velfungerende repræsentative demokrati altid kan forbedres, og selv om jeg synes, det er vigtigt, at vi er opmærksomme på, hvordan vi udvikler og ikke afvikler demokratiet, mener jeg ikke, en folkeafstemning om minareter er midlet, snarere tværtimod.
At sende problemstillinger, som det ellers er op til kommunalpolitikere at forholde sig til i lokalplaner og lokalpolitik, om et område, hvor vi i forvejen har et forbud mod, at der kaldes til bøn, til folkeafstemning vil jeg snarere kalde en latterliggørelse af et redskab, der ellers kan være vigtigt og centralt i vores demokrati.
I SF mener vi også, at det at sende spørgsmål om minoriteter til afstemning er lidt af en uskik. Så til, hvad man kan forstå på debatten i dag er sagens kerne, nemlig de udskældte minareter.
Dansk Folkeparti har andetsteds givet udtryk for, at det blotte syn af minareter kan føre til radikalisering blandt danske muslimer.
Det er imidlertid ikke SF's holdning, at sikkerhed hænger sammen med minareter og moskeer.
I dag ligger der mere end 100 moskeer og bedehuse rundtomkring i baggårde, kælderlokaler og forladte fabrikshaller, og hvis der var nogen sammenhæng, kunne man så ikke frygte en større tendens til radikalisering, dannelse af parallelsamfund, ekstremisme og islamisering i fordækte kælderlokaler og lukkede fabrikshaller end i rigtige moskeer?
Hvis vi stopper med al den her snak om moskeer og minaretbygning som roden til alt ondt og tillader, at man opfører deciderede moskeer med minareter, vil vi jo også fra dansk side vise muslimerne, at vi anerkender deres religion og deres kultur, at vi anser dem for ligeværdige medborgere, ligesom den dæmonisering af vesten, som udgår fra nogle ekstremistiske kredse – for det vil jeg da godt medgive forslagsstillerne fra Dansk Folkeparti – vil få en noget sværere gang på jorden, hvis enhver kan se, at vi her i Danmark praktiserer religionsfrihed.
Det er regeringen i øvrigt også selv inde på i sin handleplan mod radikalisering fra juni 2008.
Selvfølgelig skal vi da bekæmpe radikalisering og ekstremisme, hvor den opstår, og vi skal være vågne, og vi skal tage den i opløbet, men det opnår vi ikke ved forbud mod minareter.
Det opnår vi ved at styrke integrationen, så muslimer i Danmark ikke er marginaliserede og der ikke udvikles parallelsamfund.
SF ser ingen grund til, at de ca. 200.000 danske muslimer nægtes en rigtig moské med minareter og kupler og hele pibetøjet.
Lad os da vise muslimerne den samme respekt som andre trossamfund, og lad os ikke belemre befolkningen med en totalt overflødig folkeafstemning.
Jeg synes, at jeg sagde det nogenlunde klart i min ordførertale, men jeg vil gerne gentage det: Jeg har ikke nogen lyst til at bytte vores repræsentative demokrati med en relativt høj valgdeltagelse i Danmark med et folkeafstemningsdemokrati med en lav valgdeltagelse.
Jeg synes faktisk, at det har en værdi, at der er rigtig mange vælgere, der har været med til at give de politikere, der styrer det her land, det mandat, de arbejder med.
Men det falder jo tilbage på regeringen og tilbage på Dansk Folkeparti, som har tilrettelagt den her lovgivningsproces.
Jeg synes, det er vigtigt, at folkevalgte har respekt for deres vælgere og ydmyghed over for det mandat, de har fået.