runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Ellemann (V), 2010-01-20:
Lad mig bare stilfærdigt konstatere, at jeg ikke tror, jeg er den eneste, der har vanskeligt ved at genkende det skræmmebillede, som hr. Rasmus Prehn bruger en masse ord på at beskrive ved at tale om løftebrud i en uendelighed.
Jamen jeg kan ikke finde de løftebrud.
Jeg står ved de løfter, vi har givet.
Det er dem, vi hele tiden arbejder målrettet på at indfri.
Der er også helt generelt det her billede af, at det er kommunernes økonomi, der skulle være årsag til, at det hele skulle gå helt forfærdeligt.
Jamen altså, med aftalen om kommunernes økonomi for 2010 er der altså aftalt et generelt løft på 500 mio. kr., og hvis vi alene tager fat i det, har jeg meget vanskeligt ved at genkende hele det skræmmebillede, som der af oppositionen bliver brugt uendelig mange ord på at beskrive.
Så jeg må sige, at vi kan tage en lang drøftelse af alle de generelle løfter og i det hele taget af alle de løfter, der er indfriet, og vi kan så konstatere, at det vil oppositionen ikke se.
Line Barfod (EL), 2010-01-20:
Mener ministeren, at det, at der bliver flere og flere handicappede, skal føre til, at der bruges flere penge på handicappede i kommunerne, så man opretholder den nuværende service set fra den enkelte handicappede, eller at der skal skæres i niveauet set fra den enkelte handicappede, så der samlet set bruges samme beløb på handicapområdet?
Karen Ellemann (V), 2010-01-20:
Selv med udgangspunkt i at det skulle være korrekt, at der bliver flere og flere handicappede, er jeg helt grundlæggende uenig i det her enten-eller, som bliver ridset op i spørgsmålet.
For når en handicappet har behov for en bestemt type støtte, skal kommunalbestyrelsen ud fra rammerne i forbindelse med den konkrete borgers behov vælge den hjælp og støtte, der er det bedste valg både fagligt og økonomisk.
Derfor synes jeg ikke, det giver mening at sige, at servicen pr. handicappet automatisk skal være eksempelvis status quo, eller at der samlet skal bruges samme beløb på handicapområdet uanset antal modtagere eller deres behov.
Serviceloven er jo samtidig en rammelov, som giver fleksibilitet for den enkelte kommunalbestyrelse i forhold til sammensætning af løsninger for den enkelte borger.
Dernæst vil jeg gerne slå fast, at der ikke er noget, der tyder på, at området ikke prioriteres højt i kommunerne.
Der bliver brugt stadig flere penge på de handicappede og på de udsatte voksne, og udgifterne er steget årligt siden år 2000, så der i år 2008 blev brugt knap 27 mia. kr. på området.
Og der er ikke lagt op til et fald i udgifterne i de kommunale budgetter for 2009 og 2010.
Kommunerne har da også fået flere penge til at løse deres opgaver for.
I aftalen for 2010 løftes kommunernes udgiftsniveau med 800 mio. kr. fra 2009 og frem med henvisning til udviklingen på området.
Line Barfod (EL), 2010-01-20:
Der bliver flere mennesker, der har brug for hjælp.
Hvis man så ikke øger størrelsen af den pose penge, der samlet er til fordeling, bliver der enten nogle, der slet ikke får hjælp, eller også får alle mindre hjælp.
Det er det, jeg gerne vil have ministeren til at forholde sig til.
Det nytter altså ikke, at ministeren siger, at det ikke er et enten-eller.
Når regeringen siger, at der skal være nulvækst, og at kommunerne ikke får flere penge, bliver man jo nødt til at forholde sig til, hvor pengene så skal komme fra.
Og når der bliver flere handicappede, bliver der flere udgifter.
Jeg har indtryk af, at der kommer flere og flere henvendelser fra handicappede - og det er mit indtryk, at mange at dem også kommer til ministeren - som har problemer med at få den hjælp, som de hidtil har kunnet få.
Man hører f.eks. om Benny, som har behov for at få hjælp 24 timer i døgnet, og hvis gasfyr gik i stykker lige inden jul, men som får afslag fra kommunen på at få hjælp til at få repareret sit gasfyr.
Eller man hører fra Michelle, som har nogle svære fysiske og psykiske handicap, og som har brug for hjælp til f.eks. transport til den ungdomsuddannelse, hun gerne vil tage, så hun kan få mulighed for at være i et fleksjob eller skånejob, men kommunen giver afslag.
De har ikke råd til at give så mange penge til handicappede.
Spørgsmålet er: Mener ministeren, at det er de handicappede, der skal bære det, at der bliver flere handicappede, eller er ministeren parat til at sikre, at der kommer flere penge i den kommende kommuneaftale?
Karen Ellemann (V), 2010-01-20:
Nu blev der stillet rigtig mange spørgsmål i den her omgang, og hele diskussionen om stigningen i antallet af handicappede synes jeg sådan set er vigtig at tage udgangspunkt i.
For der findes jo ikke noget præcist tal på antallet af handicappede i Danmark, fordi vi i Danmark ikke har noget register over handicappede.
Noget tyder dog på, at der sker en stigning i antallet af borgere, som får stillet en diagnose, men det er dog uklart, om der så generelt bliver flere handicappede, eller om der blot er flere, der får stillet en diagnose.
For en diagnose betyder jo altså ikke nødvendigvis, at man modtager ydelser efter serviceloven.
Så en stigning i antallet af personer med en diagnose medfører jo altså ikke nødvendigvis en tilsvarende stigning i udgifterne.
Vi skal diskutere stigning i antallet af diagnoser og se på, hvad det så medfører.
Men stadig væk må jeg sige, at det jo er tydeligt, at området prioriteres højt i kommunerne, og at udgifterne til handicappede og udsatte voksne er steget årligt, sådan at der i f.eks. 2008 blev brugt knap 27 mia. kr. på området.
Line Barfod (EL), 2010-01-20:
Ministeren svarer stadig ikke på det grundlæggende spørgsmål.
Hvad mener ministeren der skal ske, når der bliver flere, der skal have hjælp, fordi de er handicappede?
Skal den enkelte så have mindre hjælp, eller skal der bruges flere penge på området?
Hvis der skal bruges flere penge på området, vil ministeren så sikre, at der kommer flere penge, eller mener ministeren, at de penge skal tages fra børneområdet, ældreområdet eller fra folkeskoleområdet?
Det koster penge, hvis man skal give folk en ordentlig hjælp, så de kan være en ordentlig del af samfundet.
Det jo utrolig glædeligt, at der er flere børn, der klarer sig, selv om de bliver født for tidligt eller får nogle fødselsskader, det er utrolig glædeligt, at mange mennesker med et handicap lever meget længere i dag, end de gjorde tidligere, det er utrolig glædeligt, at mange ikke dør af sygdomme, som man døde af tidligere, men kan leve længere, men det koster også nogle penge.
Hvem mener ministeren skal bære den byrde?
Karen Ellemann (V), 2010-01-20:
Jeg synes igen, at det er vigtigt at få slået det fast, som jeg også startede med at sige i min besvarelse, nemlig at jeg simpelt hen er uenig i det her enten-eller, der igen bliver ridset op i et spørgsmål, fordi når en handicappet har behov for en bestemt type støtte, skal man ud fra rammerne i forbindelse med den konkrete borgers behov jo give den hjælp og støtte, der er det bedste valg både fagligt og økonomisk.
Er økonomien så til stede til at gøre det?
Ja, det mener jeg i høj grad den er.
Kommunerne har nemlig fået flere penge til at løse deres opgaver.
I aftalen bare for 2010 – for nu ikke at se tilbage – løftes kommunernes udgiftsniveau med 800 mio. kr. fra 2009 og frem, netop med henvisning, som jeg fik nævnt tidligere, til udviklingen på området.
Så synes jeg også stadig væk i den her diskussion at det er vigtigt at få den generelle økonomiske situation, som vi står i i Danmark nu, frem på banen, som finansministeren har gjort det, og som statsministeren også har gjort det.
For der er da ikke nogen tvivl om, at den skaber udfordringer for samfundet, også for den sociale sektor.
Derfor er der ikke bare råd til, at væksten i kommunernes serviceudgifter kan fortsætte i samme takt.
Det stiller uundgåeligt krav til kommunernes styring af det her område.
Line Barfod (EL), 2010-01-20:
Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at det, at der bliver flere og flere handicappede, skal føre til, at der bruges flere penge på handicappede i kommunerne, så man opretholder den nuværende service set fra den enkelte handicappedes side, eller at der skal skæres i niveauet set fra den enkelte handicappedes side, så der samlet set bruges samme beløb på handicapområdet?
Helge Sander (V), 2010-01-20:
Jeg har ikke sagt, at IT-Universitetets bestyrelse ønsker at høre ind under den her nye lov; det har jeg aldrig sagt.
Jeg har refereret til et brev fra 2006, og jeg har refereret til, at jeg har et møde med dem, og så har jeg tidligere under det foregående spørgsmål sagt, at det er en af de modeller, der er stillet op, og som IT-Universitetet kunne passe ind i.
Jeg har heller ikke sagt, at der nu skulle være et brud, at der nu skulle betales.
Nej, det, jeg har sagt, er fuldstændig som det, Socialdemokraterne har støttet på folkeskoleområdet og på gymnasieområdet, nemlig at der skal være en ekstra mulighed for, at man kan have et friuniversitet, der giver nogle muligheder for at tilføre noget merværdi på udvalgte områder, hvor vi har nogle specielle kompetencer i Danmark, og hvor jeg er sikker på at det vil føre endnu flere midler til universitetssektoren fra det private område og vil sikre, at der kommer endnu flere forskere og undervisere af højeste karat til Danmark.
Det er faktisk det, det handler om.
Det er jo ikke det, jeg siger, det er ikke det, der står.
Så lad os nu holde os til, hvad vi har i universitetsloven, det står uantastet, og det er vi fælles om.
Det her er en ny og ekstra mulighed, som vi er overbevist om kan tilføre den danske universitetsverden øgede muligheder.
Kirsten Brosbøl (S), 2010-01-20:
Det er jo utroligt, at vi skal stå her i salen og høre på, at ministeren siger, at regeringen ingen planer har om at ændre på gratisprincippet.
Altså, enhver kan gå ind på Videnskabsministeriets hjemmeside og finde det idéoplæg, ministeren har lavet, og læse, at det altså fremover skal være muligt for de her nye private universiteter eller privatiserede offentlige universiteter at opkræve brugerbetaling uden loft, dvs. en brugerbetaling, som de fuldstændig selv fastsætter.
Hvis ministeren ellers står ved de ting, han tidligere har sagt, om, hvor vigtigt det er at have et gratisprincip på uddannelsesområdet, synes jeg, der er noget, der overhovedet ikke hænger sammen her.
For nu indfører ministeren nye private eliteuniversiteter – ministeren har også sagt, at der skal være meget højere adgangskrav – som altså er brugerbetalte.
Det vil da skabe et skel imellem dem, der har mulighed for at betale den brugerbetaling, og dem, der ikke har.
Der vil være nogle studerende, som måske har velhavende forældre, eller som har været ude at arbejde, som vil kunne lægge en brugerbetaling, og så vil der være andre, som måske har evnerne, men som ikke har de økonomiske midler, der skal til for at komme ind på de her nye private universiteter.
Det er et markant brud, og det vil skævvride uddannelsessystemet, som vi kender det i dag.
Det må ministeren da vedkende sig.
Nu siger ministeren, at det er meget vigtigt, at vi skaber noget nyt hele tiden.
Det er jeg sådan set enig med ministeren i, men der er meget stor forskel på det her og så det, som vi f.eks. fra Socialdemokraternes side har foreslået, nemlig at man laver nogle nye offentlig-private forskningssamarbejder.
Det ville ministeren ikke være med til, da vi havde globaliseringsforhandlingerne.
Vi vil meget gerne være med til at se på, hvordan vi kan engagere det private erhvervsliv og andre mere i vores universitetssektor, men vi vil ikke være med til fundamentalt at ændre på et uddannelsessystem, hvor gratisprincippet er et bærende princip.
Morten Østergaard (RV), 2010-01-20:
Jeg synes jo altså stadig væk, at det er noget flagrende.
Tidligere i dag har vi hørt statsministeren redegøre for, at der ville blive vækst i regionernes udgifter, og at det er helt nødvendigt for at have et ordentligt sundhedsvæsen.
Det er jeg sådan set tilbøjelig til at være enig med statsministeren i, også i lyset af de seneste begivenheder.
Og er det en forudsætning for regeringens økonomiske politik, at man kan overholde det?
Når jeg stiller de spørgsmål, er det jo, fordi væksten i det offentlige forbrug under den her regering, uanset om det er gået op eller ned, i gennemsnit har været på over 1,6 pct.
Det er bare for at sige, at hvis det, man har valgt at benytte sig af for at skabe holdbarhed i de offentlige finanser, virkelig er en hestekur, en sparerunde, der virkelig batter noget, og som slet ikke står mål med den politik, man har ført til dato, så er det jo spændende og vigtigt at diskutere, fordi vi andre synes, det er bedre at lave reformer, så vi fortsat kan udvikle velfærdssamfundet.
Lene Espersen (KF), 2010-01-20:
Jeg vil sige til hr. Morten Østergaard, at der som sagt kommer et konvergensprogram i starten af februar, og der kan hr. Morten Østergaard så få sin nysgerrighed vedrørende de kortsigtede udfordringer, vi står over for, styret.
Men der kommer altså så også en plan for 2020 vedrørende holdbarheden på lang sigt.
Det ved hr. Morten Østergaard jo godt, for jeg tror, at han i modsætning til de øvrige spørgere, der har været i dag, udmærket godt forstår, at tingene hænger sammen.
Den udmelding, som både statsministeren, finansministeren og jeg er kommet med, er jo, at udgangspunktet må være, at der ikke er plads til realvækst i kommuneaftalerne, men at der derudover altså også er andre meget, meget store udfordringer i forbindelse med hele den offentlige sektor.
Og der har jeg altså den opfattelse, at hvis vi ved at gøre noget rigtigt og ordentligt og økonomisk ansvarligt nu kan forhindre, at vi skal gøre noget meget mere drastisk om 5 år, så er det måske godt at prøve virkelig at tage de briller på, hvor vi ser på at sørge for at få skabt balance i tingene.
Jeg tror faktisk, at der er en masse at hente i effektivisering, digitalisering, ny teknologi og afbureaukratisering, og at vi via det kan nå langt.
Morten Bødskov (S), 2010-01-20:
Det har været yderst interessant at følge regeringens parterapi oppe på Havreholm Slot og se de forskellige udmeldinger, der er kommet, med hensyn til at den offentlige sektor skal på skrump.
Jeg vil bare gerne helt stille og roligt kommentere et par ting.
Sidste onsdag på forsiden af Børsen udtaler økonomi- og erhvervsministeren sig jo ikke bare om ingen realvækst, men om en nominel nulvækst i den offentlige sektor.
Nu forstår jeg så, at man fandt ud af, at det alligevel var en for kradsbørstig udmelding, jeg tror ikke engang, at CEPOS havde været ude med noget så vanvittigt, som det her var udtryk for.
Men hvad vil det sige i kroner og øre for den offentlige sektor, for de offentlige ansatte, hvis der skal være nul realvækst næste år?
Hvor meget skal der fjernes af de offentlige budgetter?
Det er jo interessant, ikke mindst set i lyset af at økonomi- og erhvervsministeren jo tidligere har været ude med en storstilet ny konservativ strategi, som man kan læse om her på forsiden af Jyllands-Posten, hvor der står, at Lene E. vil kapre de offentligt ansatte.
Kan vi ikke få at vide: Hvor meget skal der fjernes af de offentlige budgetter næste år som følge af en real nulvækst?
Lene Espersen (KF), 2010-01-20:
Som jeg allerede har sagt til hr. Morten Østergaard, fremlægger regeringen vores bud på, hvad der er af udfordringer for dansk økonomi for 2011 og årene frem, både i forbindelse med lanceringen af konvergensprogrammet i starten af februar og en 2020-plan om de langsigtede holdbarhedsmål senere på året.
Jeg vil sige til hr. Morten Bødskov, at jeg er af den opfattelse, at vi godt kan forberede os på, at der ikke bliver plads til realvækst i den offentlige økonomi.
En ting er sikkert, nemlig at kommunerne i hvert fald kan forberede sig på det, og jeg har i hvert fald i de interview, jeg har deltaget i, sagt, at mit udgangspunkt er, at vi skal prøve at holde realvæksten i ro.
Så kan man se på, om der skal bruges flere penge et sted – det kan jeg sådan set også have en opfattelse af at der kan være behov for – og så må man jo spare pengene et andet sted.
Jeg tror faktisk, at de offentligt ansatte sagtens kan forstå, at der skal være orden på samfundsøkonomien.
Så tror jeg for øvrigt – ligesom hr. Morten Bødskov henviste til fra Jyllands-Postens forside – at det at få fjernet nogle af de bureaukratiske regler for de offentligt ansatte er en af vejene at gå, hvis vi skal have en bedre offentlig sektor.
Morten Bødskov (S), 2010-01-20:
Jeg spørger bare stille og roligt, for jeg tror faktisk, der er mange af dem, der synes, at det er udmærket, at man skal have bedre arbejdsvilkår osv.
Men forudsætningerne skal jo være til stede, og derfor spørger jeg bare helt direkte: Hvad betyder det i kroner og øre for næste års offentlige budgetter, hvis regeringen på det tidspunkt har magt, som økonomi- og erhvervsministeren her har agt, og ønsker, at der skal være nul realvækst?
Man kan jo regne det ud.
Vi spørger, fordi vi er forvirret.
Økonomi- og erhvervsministeren taler her om nominel nulvækst.
Jeg tror, at man næste år skulle fjerne 13 mia. kr. af de offentlige serviceudgifter, hvis det her skulle indfries, og næste år igen en 17-18 mia. kr.
Det er dog alligevel rigeligt, tror jeg.
Men hvor meget skal fjernes bare for at indfri nul realvækst?
Passer det, når nogen siger, at man så går glip af en vækst på lidt over 5 mia. kr.?
Ja eller nej.
Lene Espersen (KF), 2010-01-20:
Jeg vil sige til hr. Morten Bødskov, at jeg ikke har talt om nominel nulvækst.
Det ville hr. Morten Bødskov have kunnet se, hvis han havde læst Børsen dagen efter.
Der var simpelt hen tale om en misforståelse.
Jeg talte kun i procenter, da jeg var på De Radikales nytårsstævne.
Ikke desto mindre tror jeg faktisk godt, at det er muligt for den offentlige sektor stadig væk at levere en meget, meget høj kvalitet, hvis man bruger de rigtige instrumenter til det.
Vejen, man skal gå, hvis man stadig væk vil være økonomisk ansvarlig, er altså at prøve at have bedre styr på de offentlige udgifter.
Det gør man jo bl.a. via kvalitetsreformen, via yderligere afbureaukratisering, ved at fjerne en masse regler, der ikke er nødvendige, og så naturligvis ved at bruge den ny teknologi, bruge velfærdsteknologien langt mere målrettet samt ved at have mere konkurrence, mere udbud.
Det har jo vist sig at være en af måderne, hvorpå man kan få flere penge til rådighed ude i kommunerne og samtidig skabe nogle mere tilfredse borgere.
Morten Østergaard (RV), 2010-01-20:
Jeg vil godt grundlæggende rose økonomi- og erhvervsministeren for at stille op til den økonomiske debat.
Jeg tror faktisk, i hvert fald når økonomi- og erhvervsministeren optræder som konservativ formand, at der er stor enighed mellem os om, hvad der ville være det rigtige at gøre, nemlig at reformere sig ud af problemerne.
I Det Radikale Venstre har vi jo fremlagt en genopbygningsplan, som giver mulighed for, at man faktisk kan have en rimelig vækst i de offentlige udgifter, både fordi vi synes, at det er fornuftigt at udvikle velfærdssamfundet, og også fordi vi kan se, at der jo ikke er nogen regeringer, der vil kunne realisere det, man taler om med en egentlig nulvækst.
Vi har også set, at regeringens støtteparti og faste finanslovpartner, Dansk Folkeparti, med det samme har sagt, at det har man meget svært ved at se for sig.
Det er måske også derfor, at statsministeren i tirsdags valgte at bløde op på synspunktet.
Derfor er det, jeg synes, at det må være afgørende i dag at få at vide fra økonomi- og erhvervsministeren: Er det grundlæggende sådan, at regeringen har lagt sig fast på, at der ikke bliver reformer?
Derfor er man nødt til at spare sig ud af problemerne, og derfor skal der være nulvækst.
Eller er det, som statsministeren i går sagde på sit pressemøde: Regeringen aner ikke endnu, hvad den økonomiske politik skal være?
Lene Espersen (KF), 2010-01-20:
Som jeg har sagt til hr. Morten Østergaard, er der nogle udfordringer både på kort og lang sigt.
De kortsigtede udfordringer kan man ikke løse med reformer her og nu.
De kortsigtede udfordringer bliver man også nødt til at løse ved at få styr på det store husholdningsbudget og få bedre styr på, hvordan man bruger pengene i den offentlige sektor.
Det er der ikke nogen vej udenom.
Sådan bliver det nødvendigvis nødt til at være, hvis vi i 2011 ligesom skal levere nogle synlige resultater i forhold til EU's konvergensprogram.
Det er også det, jeg vil sige, at enhver økonomisk ansvarlig regering vil gøre og udføre.
På den lange bane, vil jeg godt sige til hr. Morten Østergaard, bliver der også behov for at handle.
Jeg har den opfattelse – og den har jeg gentaget mange gange i dag – at jeg tror, det er en farlig kurs at sige, at det er en debat, vi ikke vil have nu, fordi man er bange for vælgerne.
Når problemerne så tårner sig op om ørerne på os, skal man til at gøre desperate, meget voldsomme ting for at indhente noget, man kunne have klaret ved rettidig omhu.
Derfor fremlægger regeringen også en 2020-plan, der adresserer de langsigtede problemer, og så håber vi på en fordomsfri debat.
Frank Aaen (EL), 2010-01-20:
Hvilke planer har regeringen for at ændre erhvervslivets rammevilkår set i lyset af krisen?
Spørgsmålet lyder: Hvilke planer har regeringen for at ændre erhvervslivets rammevilkår set i lyset af krisen?
Lene Espersen (KF), 2010-01-20:
Det er regeringen så sandelig også, og jeg vil sige, at der ikke var meget terapi i vores regeringsseminar – vi brugte faktisk kræfterne på at gennemgå dansk økonomi og de udfordringer, vi står over for.
Jeg erkender, at det er svært kommunikerbart på den ene side at sige, at vi altså har haft en international, global økonomisk krise og stigende ledighed, som selvfølgelig betyder, at det er afgørende for os, at vi sørger for at få danskerne lempeligst igennem krisen, bl.a. ved at skabe masser af vækstinitiativer i 2010, så vi får taget toppen af arbejdsløsheden, men på den anden side så også ved, at der, når vi kommer frem til 2011, kommer en regning, der skal betales, og at EU qua vores EU-medlemskab vil kræve af os i et konvergensprogram, at vi får styr på underskuddet på de offentlige finanser.
Fra 2008 til 2010 er de offentlige finanser altså blevet forværret med mere end 150 mia. kr.
Det afspejler selvfølgelig en lempelig økonomisk politik, og derfor mener jeg også, at det eneste rigtige, vi kan gøre, er at sikre os, at der bliver sat fokus på, hvordan både kommunerne og regionerne bruger deres tid og deres penge, og der er som sagt ikke plads til, at der bliver den store vækst ude i kommunerne og regionerne, hvis tingene skal hænge sammen.
Men regeringen kommer med et forslag til det senere på året.
Morten Østergaard (RV), 2010-01-20:
Nu siger økonomi- og erhvervsministeren så, at kommunerne i bedste fald har udsigt til nulvækst.
Jeg synes jo, det er vigtigt med den her debat om den økonomiske politik, men det kræver ligesom, at regeringen fremlægger sin økonomiske politik og også prøver måske at have en økonomisk politik, der kan holde i mere end bare et par dage ad gangen.
Altså, i onsdags stod jeg her i salen med finansministeren, som sagde, at der var et solidt grundlag for en sund udvikling i de offentlige finanser.
Nu har økonomiministeren så lige sagt, at vi ikke skal undervurdere udfordringernes omfang.
I fredags, da man havde noget gruppeterapi i regeringen oppe på Havreholm Slot, var det således, at statsministeren sagde: Kommunerne må affinde sig med nulvækst i 2011.
Statsministeren er så kommet hjem, har haft noget weekend og er blevet i bedre humør, for så kom vi til pressemødet i går, tirsdag, hvor statsministeren sagde, og jeg citerer: »Vi har ikke et grundlag, hvor vi i dag med stor præcision kan sige ingen realvækst eller nulvækst eller den slags ting.«
Det fører frem til det andet spørgsmål, som vi så ikke når, men som jeg så kan flette ind her, og det er: Er det en forudsætning for regeringens økonomiske politik, at der er nulvækst i kommunernes udgifter, og er det overhovedet regeringens økonomiske politik?
For signalerne peger i alle retninger, og vi vil utrolig gerne have en debat om regeringens økonomiske politik, men det kræver, at regeringen bliver enig med sig selv om, hvad politikken er.