Per Stig Møller (KF), 2008-04-24:
Den hemmelige ratificering, sagde hr. Per Clausen, som jo er en meget humoristisk mand, og henviste også til nogle aviser.
Den hemmelige ratificering, den manglende folkelige debat
- altså, jeg var faktisk til møde i går i Landstingssalen; det var et offentligt møde med landbrugskommissæren, og der stillede vi os totalt til rådighed, naturligvis, for alle de spørgsmål, der måtte komme, og de debatindlæg, der måtte være, om Kommissionens politik, dvs. den europæiske politik i 2009.
Jeg tror, der var 3 folketingsmedlemmer.
Det er så i orden, de har jo haft andet at lave.
Men fra offentligheden var der måske 15.
Jeg mener ikke, at man kan bebrejde os, at der ikke kommer nogen til de møder, hvor man kan møde landbrugskommissæren og udenrigsministeren.
Det er klart, de kan være dødsens uinteressante at møde, men man kan ikke sige, at vi prøver at lave noget i hemmelighed, når vi laver offentlige møder, hvortil der hverken kommer folketingsmedlemmer eller offentlighed.
Så kan jeg se, at der skulle være en demonstration i dag - man demonstrerer imod, at den her traktat ikke kommer til folkeafstemning.
Jeg så ud ad vinduet her til formiddag og så demonstrationen.
Der var ti røde faner og ti mand, en mand bag hver fane, og så var der ti kinesiske turister, der fotograferede dem.
Men er det vores fejl, at der, når der kaldes til demonstration af Enhedslisten, så kommer ti røde faner og ti fanebærere og ti kinesiske turister?
Så jeg synes, man skal passe på med hele tiden at bebrejde nogen, at de ikke fører en debat.
Der har været rig mulighed for at føre en debat.
Alt er lagt frem.
Vi havde den store folkehøring i Odense, som var en succes med heldagsfjernsyn osv., hvor alle udtalte sig og alle diskuterede.
Det er da en del af processen op til det, der er sket i dag.
Det var ganske vist om forfatningstraktaten, men vi er jo enige om, at det meste er videreført.
Så det var den folkelige debat om, hvilket EU man ville have, som var.
Og det er det, hr. Clausen kan se, når han indkalder til demonstration og der så viser sig ti røde faner - ja, de er gået, hr. Clausen behøver ikke at gå hen og se efter; der er ikke længere ti røde faner, der heller ikke ti fanebærere, der heller ikke ti kinesiske turister.
Så det kan jo godt være, at befolkningen er kommet længere end hr. Messerschmidt og hr. Clausen og synes, at de har hørt det.
Så jeg synes, den her tese med, at der ikke er nogen folkelig debat og det er regeringens skyld, er mærkelig.
For der har ikke været nogen, der har villet forhindre en folkelig debat, tværtimod var der inviteret til den.
Og jeg skal takke hr. Messerschmidt og hr. Clausen for at have sikret bidraget til den offentlige debat med de 600 spørgsmål, de har stillet.
Til denne traktat er der stillet lige så mange spørgsmål som til alle de øvrige traktater tilsammen - tilsammen.
Det er meget, meget flittige medlemmer af Folketinget, vi har, og det skal vi kun være taknemlige for, for vi skal jo selvfølgelig i bund med det.
Men det betyder så sandelig også, at der er givet alt det materiale, der kan gives, til en offentlig debat og til en god folketingsdebat.
Og debatterne har jo været gode, vi har haft forespørgsler, og vi har haft samråd, og mange af emnerne har jo kørt igen i alle mulige konfigurationer.
Bl.a. domstolene har vi haft, nu er det ændringsforslag i dag, og vi har haft en forespørgselsdebat, vi har haft beslutningsforslag, så man kan jo ikke sige, at noget er hastet igennem.
Så er der også blevet diskuteret her om vetoretten, at vi har mistet vores selvstændighed - jeg tror, det var hr. Morten Messerschmidt, der havde sit glansnummer i den anledning over for fru Helle Sjelle.
Men igen: Det er jo ligegyldigt, argumenterne tæller ikke, det er bare balladen, det drejer sig om.
For hr. Messerschmidt har jo fået at vide, at det kun er i 37 tilfælde, at der for Danmarks vedkommende er overgang til kvalificeret flertal.
Det har jeg stået her fra talerstolen og forklaret hr. Messerschmidt.
Så kan man sige, at vi jo så taber indflydelse i 37 tilfælde.
Ja, det kan jo altså godt være, at vi sikrer indflydelse, ved at nogle, der ville forhindre det fremskridt, vi går ind for, ikke kan komme til at forhindre det, fordi de har mistet deres vetoret.
Ligesom når hr. Messerschmidt i offentligheden går i byen med, at vi har mistet kommissæren, er det jo altså også en manipulation.
For alle har mistet kommissæren en tredjedel af tiden, hvis vi siger 5-10-15 - alle, store som små lande.
Der var der sandelig forskel på små og store lande, men det er der ikke nu, og derfor bliver vi i forbindelse med Kommissionen alle behandlet ens for at effektivisere det.
Jo, hr. Morten Messerschmidt kan godt elske, han kan f.eks. elske det her med, at man skal gå i kødet på domstolene.
Derfor har vi også sørget for, at vi med kvalificeret flertal kan oprette bedømmelsesudvalg i forbindelse med udnævnelse af dommere, så vi er sikre på dommernes kvalitet.
Jeg ville da synes, at hr. Messerschmidt skulle være jublende glad for, at han nu kan være med til at sikre kvaliteten blandt dommerne, for det er jo den, han har været så betænkelig ved hele tiden siden jul.
Så det var én gave til hr. Messerschmidt inden for kvalificeret flertal.
Jeg har flere, jeg har mange flere.
Vi rejser meget, og vi kan faktisk godt komme til skade i udlandet, i Europa, og så er det meget rart, at vi har sikkerhed for, at udstyret er i orden.
Vi kan også vedtage tilskyndelsesforanstaltninger vedrørende grænseoverskridende sundhedstrusler.
Jamen er det ikke dejligt, at vi kan slippe for nogle epidemier, fordi vi nu kan sikre os, at beskyttelsesforanstaltningerne bliver vedtaget, og at ingen kan lave veto mod beskyttelsesforanstaltningerne?
Vil hr. Messerschmidt ikke juble over, at han kan have sikkerhed for, at beskyttelsesforanstaltningerne er i orden?
Jamen er det ikke dejligt?
Det er da sådan noget, Dansk Folkeparti slås for: at man beskytter personoplysninger.
Det gør man i alle andre sager.
Her har man altså uden overhovedet at bede om det opnået, hvad man ville.
Bedre kan det da ikke være her i verden.
Sådan kunne jeg blive ved.
Altså, man må jo sige, at det at føre et felttog imod, at vi har afgivet enstemmighed til fordel for flertalsafgørelser inden for områder, hvor vi vil være glade for det, er et dårligt felttog.
Med hensyn til folkeafstemningen vil jeg sige, at vi ikke havde nogen folkeafstemning om Nicetraktaten - vi har haft den diskussion - og derfor er der heller ikke nogen grund til at have det her, fordi den her traktat er en videreførelse af forandringen af Nicetraktaten.
Så har hr. Morten Messerschmidt også brugt meget tid i dag på at sige, om vi kunne nævne én lov, som ville få en anden behandling, hvis man havde en anden traktat.
Se, det er jo grundlæggende en misforståelse, vil jeg sige til hr. Messerschmidt, for hele pointen i det her har jo været, at vi ikke overfører mere kompetence til institutionerne.
Så derfor ville der ikke være nogen forandring, og derfor er det et falsk spørgsmål, som man kan slippe af sted med i byretten, men hverken i landsretten eller Højesteret.
Men det kommer hr. Messerschmidt jo til at opleve, når han nu bliver advokat.
Det er ligesom med charteret; det udvider ikke noget, det sammenfatter eksisterende rettigheder.
Så vil jeg godt sige til hr. Søren Krarup, at vi jo har haft den diskussion før, men jeg synes bestemt, den er spændende, for det var også en, der blev rettet mod Det Konservative Folkeparti, og det er jo mig, der som konservativ udenrigsminister fremsætter det her lovforslag og har ansvaret for det.
Jeg bliver spurgt, hvordan vi kan være med til det her, når vi i øvrigt går ind for nationen.
Der vil jeg godt gentage, at man ikke kan bevare nationen uden at forandre dens relationer.
Jeg nævnte før 1930'erne, hvor vi var en suveræn nation, men der skulle bare en opringning til fra Tyskland, så blev Soya aflyst på Det Kongelige Teater, Brecht blev taget af plakaten på Det Kongelige Teater, Kaj Munk blev taget af plakaten i Sønderborg; det er jo utænkeligt i det moderne Europa.
Så når der bliver sagt suveræn, vil jeg sige: Ja, vi var totalt suveræne i 1930'erne, men der skulle bare en opringning til, og så opgav vi vores kulturelle suverænitet.
Det er jo utænkeligt i det moderne Europa.
Her kan man så sige: Ja, vi har afgivet suverænitet til hinanden for at sikre suveræniteten.
Det er at forandre for at bevare, og som hr. Søren Krarup ved - for hr. Søren Krarup har udgivet Edmund Burke, og det er jeg glad for at han har - er det jo netop et af kerneordene hos os.
Vi har jo også sagt: Aldrig mere en 9. april.
Vi stod alene den 9. april.
Så gik vi ind i NATO.
Og så har vi også sørget for i EU, at vi har et meget, meget stærkere fællesskab, som betyder, at ingen truer Danmark.
Så kan man sige, at i 1930'erne havde vi ikke noget indre marked.
Nej, det havde vi sandelig ikke.
Der havde vi en række lukkede markeder, suverænt lukkede markeder, hvor vi selv kunne afgøre det hele inden for vores lukkede marked.
Men hvad førte det lukkede marked til?
Arbejdsløshed i gigantstørrelse i alle europæiske lande, fordi man ikke havde lært fordelen ved at arbejde sammen.
Nu har vi så haft et indre marked siden 1986/87.
Det har betydet en kolossal økonomisk vækst i Danmark, en kolossal mængde nye arbejdspladser, således at vi i dag jo altså har, ja, nærmest mere end fuld beskæftigelse.
Men det kunne man ikke have haft, hvis man havde haft den suverænitet, som man havde i 1930'erne, som bare betød, at man var lukket og derved skabte arbejdsløshed hos sig selv og hos naboen.
Jeg synes netop, det er konservatisme at tilpasse nationen til de nye omgivelser, så den står så stærkt og suverænt som muligt, hvorimod det er at svigte det nationale at lukke det inde, så det bare bliver en fattiggård.
Nå, nu har jeg beskæftiget mig nok med svarene.
Jeg vil sige her til sidst, at jeg takker Folketinget for den grundige behandling, der har været, så vi nu i dag kan gå til ratifikation, ligesom Bulgarien, Frankrig, Slovenien, Slovakiet, Malta, Rumænien og Ungarn allerede har gjort.
Jeg synes, det har været meget grundigt, beundringsværdig grundigt, og jeg vil sige til fru Lone Dybkjær, at oplysningsmidlerne er der i 2008, men jeg regner da så sandelig også med, at der er oplysningsmidler i 2009.
Men det er jo noget, vi skal forhandle i fremtiden.
Det er jo det, der har været diskussioner om i alle de traktatdiskussioner, der har været.
Det er vigtigt, at vi nu kommer ud af huset og er med til at fungere i verden.
For globaliseringen, konkurrencen, foregår jo ikke bare i Europa, men mellem kontinenterne, og der er det vigtigt, at EU får udviklet sin forskning, sin innovation, sit uddannelsesniveau, og det kan et lille land ikke gøre i tilstrækkelig grad selv, det gør vi meget stærkere ved at pulje vores forskningsmidler i en stærkere europæisk indsats; ellers kommer Europa til at sakke agterud og tabe konkurrenceevne og dermed også arbejdspladser og dermed velfærd.
Det er også godt, at den afsluttes nu; det er godt, at Europa nu kan begynde at lave langt mere med hensyn til den globale debat, at skabe resultater omkring klimaet f.eks., i verdenshandelsorganisationen, ved at stå med et Europa, som har afsluttet alle diskussioner om, hvordan møblerne skal stå i huset, og nu kan begynde at fungere i huset og fungere uden for huset.
Så jeg siger tak for en god, konstruktiv debat og behandling her i Folketinget og glæder mig til, at vi snart skal trykke på knapperne.
Nu havde jeg jo ikke bedt om ordet; jeg behøver jo ikke at svare.
Det med forbeholdene er der jo blevet svaret
på utrolig mange gange
Jeg har forklaret i udvalget, og jeg har forklaret her i Folketingssalen, at vi har orienteret det tyske formandskab - det, der var på det tidspunkt.
De spørger: Hvor er det, der er folkeafstemning?
Så siger vi, at det er der under § 20, og derefter så de på det, og så blev der arbejdet videre med det, og nu er der altså ikke § 20-problemer i den.
Det skal vi jo ikke være kede af, for en suverænitetsafgivelse ville hr. Per Clausen jo have været ked af, så han skal da kun være taknemlig for, at det tyske formandskab fjernede dem, og jeg går ud fra, at man her også får kys og klap og kage.
Jeg fattede ikke rigtig, hvor problemet skulle ligge, hvad angår det folkelige engagement.
Vi ønsker det folkelige engagement, og det har vi også fremmet.