Lene Espersen (KF), 2008-05-16:
Efter beslutningsforslaget pålægges regeringen at tage initiativ til at sikre, at politiet i sager om grovere og uforsvarlig behandling af dyr og dyremishandling gives beføjelser til midlertidigt at frakende den tiltalte retten til at beskæftige sig med dyr, inden der er faldet dom i sagen.
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at regeringen naturligvis fuldt ud kan støtte intentionerne bag forslaget.
Netop derfor var noget af det første, regeringen tog initiativ til på dyrevelfærdsområdet efter sin tiltræden i 2001, også at bede Rigsadvokaten om at undersøge sanktionsniveauet i dyreværnssager.
Det var en undersøgelse, der resulterede i en ændring af dyreværnsloven i 2003, hvor bl.a. sanktionsniveauet i dyreværnssager generelt blev skærpet.
I beslutningsforslaget foreslås det, at politiet i sager om grovere og uforsvarlig behandling af dyr og i sager om dyremishandling midlertidigt skal kunne frakende en tiltalt retten til at beskæftige sig med dyr, indtil der er afsagt dom i sagen.
Efter regeringens opfattelse knytter der sig en række væsentlige retssikkerhedsmæssige betænkeligheder til forslaget om, at politiet midlertidigt skal kunne forbyde en person at beskæftige sig med dyr, indtil der er afsagt dom i sagen.
Det gælder især i de tilfælde, hvor den tiltalte erhvervsmæssigt beskæftiger sig med dyr, og hvor et midlertidigt forbud vil medføre, at den pågældende f.eks. må afhænde en dyrebesætning på en gård, selv om det endnu ikke er fastslået, at der er begået et strafbart forhold.
Hertil kommer, at hvis et dyr behandles uforsvarligt, kan politiet efter dyreværnslovens § 21 give den ansvarlige for dyret et pålæg om dyrets behandling.
Et sådant behandlingspålæg kan f.eks. gå ud på, at dyret skal fodres, plejes eller behandles for sygdom.
Den ansvarlige for dyret kan f.eks. være ejeren af dyret eller en person, der er ansat i en virksomhed, som beskæftiger sig med dyr.
I de tilfælde, hvor dyret er sygt eller er kommet uhelbredeligt til skade, og hvor det vil medføre unødig lidelse at lade dyret leve, kan politiet endvidere med hjemmel i samme bestemmelse i dyreværnsloven give den ansvarlige for dyret et pålæg om aflivning af dyret.
Hvad sker der så, hvis den ansvarlige for dyret ikke efterkommer politiets behandlings- eller aflivningspålæg?
Ja, så kan den ansvarlige for dyret straffes med bøde eller fængsel i indtil 1 år efter dyreværnslovens § 28, stk. 3.
Politiet kan i den forbindelse anbringe dyret et andet sted.
Har politiet udstedt et aflivningspålæg, der ikke efterkommes, skal politiet sørge for, at dyret aflives.
Hensigten med dyreværnslovens paragraf 22, stk. 1, er at sikre, at der hurtigst muligt gribes ind i tilfælde, hvor der foreligger en uforsvarlig behandling af dyr.
Der skal dog være givet et pålæg, inden politiet kan begynde at bruge de forskellige muligheder, der er nævnt i dyreværnslovens § 22, stk. 1, og den ansvarlige for dyret skal have haft mulighed for at efterkomme pålægget inden for en rimelig frist.
Og hvad er så en rimelig frist?
Det afhænger naturligvis af omstændighederne i den enkelte sag.
Hvis forholdene taler derfor, kan politiet efter dyreværnslovens § 22, stk. 2, endvidere straks eller senere bestemme, at dyret skal sælges eller aflives.
Det fremgår af bestemmelsen, at sådanne særlige forhold kan være dyrets tilstand, udsigten til at ejeren kan passe dyret igen og udgiften ved dyrets placering et andet sted.
Politiets pålæg efter dyreværnsloven kan påklages til rigspolitiet, ligesom pålægget kan begæres indbragt for domstolene inden 14 dage efter, at et pålæg er meddelt.
Hverken påklage eller indbringelse for domstolene har imidlertid opsættende virkning.
Politiet vil f.eks. kunne sælge et dyr eller lade det aflive, uanset om den ansvarlige for dyret har klaget til rigspolitiet over pålægget eller indbragt pålægget for domstolene.
Dyreværnslovens bestemmelser om pålæg vil altså kunne anvendes, hvis den sigtede eller tiltalte under behandlingen af en straffesag fortsat holder dyr eller på ny anskaffer sig dyr, som behandles uforsvarligt eller mishandles.
I denne sag havde politiet i medfør af dyreværnslovens § 21, stk. 1, givet en gårdejer pålæg om ikke at deltage i den fysiske pasning af gårdens besætning.
Baggrunden for pålægget var en sigtelse mod gårdejeren for overtrædelse af dyreværnsloven ved forsætligt at have brækket halerne på et meget stort antal af de køer, som han havde i perioden fra januar 1997 til august 2003 og havde haft i sin besætning.
Hertil kom, at det måtte lægges til grund, at gårdejeren også efter august 2003 havde fortsat med at brække halerne på køerne.
Konklusionen er klar: Politiet har allerede i dag med hjemmel i dyreværnslovens regler om pålæg mulighed for at hindre en person, der har udsat dyr for grovere og uforsvarlig behandling eller dyremishandling, i at fortsætte hermed.
Har politiet så de fornødne kompetencer til at vurdere, hvornår der er grundlag for at anvende reglerne i dyreværnsloven om meddelelse af pålæg?
Overtrædelse af dyreværnsloven kan i mange tilfælde være vanskelig at vurdere og kræver derfor også en særlig ekspertise hos det politipersonale, der modtager anmeldelserne og efterforsker sagerne.
Regeringen mener derfor også, at vi skal give politiet bedre redskaber i den retning, og vi har, som jeg også tidligere har haft lejlighed til at redegøre for her i Folketingssalen i forbindelse med, at vi i sidste måned drøftede Dansk Folkepartis forslag om et dyreværnspoliti, allerede taget en række initiativer på dette punkt.
Regeringen indgik som bekendt i 2006 en flerårsaftale for politi og anklagemyndighed med en række af Folketingets partier.
Aftalen indebærer bl.a., at dyreværnslovgivningen skal være et af otte prioriterede indsatsområder for politiet, og at dyreværnslovgivningen skal håndhæves ensartet og effektivt over hele landet.
I løbet af efteråret 2007 deltog i alt 80 personer fra politikredsene i disse kurser, hvor der bl.a. blev undervist i behandlingen af dyreværnssager, herunder vurdering af dyrets behov for foder, for pasning m.v., og i reglerne om tvangsfjernelse af dyr.
Jeg vil i denne sammenhæng endvidere gerne nævne, at for at sikre en ensartet og effektiv behandling i forbindelse med politiets og anklagemyndighedens behandling af dyreværnssager, har Rigsadvokaten også udsendt en meddelelse til samtlige statsadvokater og politidirektører om behandlingen af sager om overtrædelse af dyreværnslovgivningen.
Meddelelsen, der indeholder et afsnit om pålæg efter dyreværnsloven, og som blev udsendt første gang i 2000, er senest blevet revideret i januar måned i år.
Herudover er der, også med henblik på at styrke politiets og anklagemyndighedens arbejde i dyreværnssager, udarbejdet en manual til politikredsene om dette emne.
Manualen, der revideres hvert år af rigspolitiet efter høring af bl.a. Justitsministeriet, Rigsadvokaten og Fødevarestyrelsen, er lagt ind i politiets interne elektroniske sagsbehandlingssystem, så der er let adgang til informationer.
For så vidt angår forslaget om at skærpe straffene til fængselsstraf i sager om grovere og uforsvarlig behandling af dyr og især om dyremishandling,
vil jeg gerne starte med at slå fast, at strafferammen for dyremishandling ifølge dyreværnslovens paragraf 28, stk. 1, er fængsel i indtil 1 år og i gentagelsestilfælde 2 år.
Der er således det helt klare udgangspunkt, at sager vedrørende mishandling af dyr afgøres med frihedsstraf.
Undersøger man retspraksis på dette område, er der således også en lang række eksempler på sager om dyremishandling, hvor den ansvarlige for mishandlingen er blevet idømt en frihedsstraf.
Det er derfor ikke dækkende, når forslagsstillerne i bemærkningerne til beslutningsforslaget anfører, at sager om dyremishandling kun sjældent ender med frihedsstraf.
Med hensyn til straffen for grov og uforsvarlig behandling af dyr følger det af dyreværnslovens § 28, stk. 1, at straffen for uforsvarlig behandling af dyr er bøde eller fængsel i indtil 1 år.
Herudover vil jeg minde om, hvad jeg nævnte helt indledningsvis, nemlig at bødeniveauet for overtrædelse af dyreværnsloven er blevet skærpet inden for de sidste 5 år, navnlig i 2003. Når der henses til, at der allerede i dag i praksis anvendes frihedsstraf i sager om grovere og uforsvarlig behandling af dyr og især om dyremishandling, finder regeringen ikke, at der er behov for generelt at skærpe straffen yderligere i sager om overtrædelse af dyreværnslovgivningen.
Som jeg startede med at understrege, er regeringen imidlertid helt enig med forslagsstillerne i, at et brud på dyreværnslovgivningen er en alvorlig forseelse, og at vi skal sikre, at politiet har de nødvendige redskaber til at gribe ind over for personer, der ikke kan finde ud af at behandle deres dyr ordentligt.
Af de grunde, jeg har nævnt, kan regeringen imidlertid ikke støtte beslutningsforslaget.