Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2015-11-19:
Det er i hvert fald en diskussion, vi har haft lidt, ikke?
Jeg synes, det er uklart for mig.
Men ordføreren har jo været med i det her længere tid end mig, så det er egentlig bare et opklarende spørgsmål.
For Offerfonden skal jo ikke gå til alle mulige ting, der slet ikke har noget med ofre at gøre.
Jeg mener bare, at hvis der er nogle penge, som i dag ikke bliver givet til ofre, så kunne man se på at bruge dem her, fordi stalkingofre jo også er ofre.
Men jeg vil høre ordføreren om noget.
Jeg har selvfølgelig også selv tænkt over, at det her med gps-trackere er meget vidtgående.
Det ved jeg godt.
Altså, man overvåger folk.
Men det skulle jo være i særlige tilfælde, hvor en, der har fået et tilhold, igen og igen bryder det.
Vi ved jo desværre, at politiet har meget travlt, og nogle gange er det svært at bevise, men når tilholdet igen og igen bliver brudt, uden at der er nogen sanktioner, føler ofret det enormt krænkende, at det ikke bliver repsketeret.
Vi lever jo i år 2015, og det kan man tit godt mærke.
Vi lever vores liv, nogenlunde som vi gerne vil.
Men en gang imellem tænker man, hvad for et årti eller århundrede, man er i, når man i debatten kan høre nogle sige: Du er selv ude om det, hvis du har det og det tøj på, hvis du går alene ned ad en mørk gyde midt om natten, hvis du har flirtet med vedkommende.
Og der blev et ramaskrig, da en 16-årig debattør skrev et idiotisk læserbrev.
Men det, jeg næsten er mere bekymret over, er, at hver syvende dansker mener, at det kan være offerets egen skyld.
Så det her er en diskussion om en kulturændring.
Vi kan meget herindefra, men vi kan ikke det hele, og det er jo lige så meget for at holde gang i den debat, der handler om, at i Danmark i år 2015 er der kun en, der har skyld i en voldtægtssag, og det er den, der begår voldtægten.
Jeg tror, det kommer til at tage noget tid endnu, men hver gang vi har de her diskussioner, tror jeg, vi kommer et skridt nærmere i retning af at leve og at ville leve i et land, hvor der er ligestilling, og hvor man ikke skal komme med moralske vurderinger af, hvordan folk opfører sig.
Jeg vil gerne takke alle partierne for en, synes jeg, meget ordentlig behandling af det her.
Jeg vidste jo godt, at specielt det ene punkt om uagtsom voldtægt ville blive omdrejningspunktet.
Det var det også, da beslutningsforslaget blev fremsat i foråret.
Jeg vil også godt takke ministeren for at behandle det meget seriøst.
Grunden til, at jeg har genfremsat det, er, at der har været en diskussion foranlediget af forskellige mediehistorier, hvor jeg og mange andre indgik i den offentlige debat.
Og så begyndte jeg at få tilsendt historier fra kvinder – der er jo også mænd, der bliver voldtaget, men hovedsagelig fra kvinder – og de fortalte fuldstændig rystende historier.
Mange af dem havde ikke anmeldt det, fordi de var flove og skammede sig.
Nogle havde anmeldt det, men man kunne ikke løfte bevisbyrden, så sagerne blev henlagt.
En af dem, som har skrevet til mig, og som jeg har lovet anonymitet, var blevet voldtaget af en af hendes daværende kærestes venner og var så flov, at hun ikke anmeldte det.
Senere gik hun ned med stress, fik ptsd, tabte alt håret og blev hjemløs.
Det er altså helt forfærdeligt at høre nogle af de historier om, hvordan et overgreb kan være et overgreb for resten af livet for nogle af de her mennesker.
Når vi igen har det punkt med om uagtsom voldtægt, som der har været mest diskussion om i dag, så handler det jo ikke om, at jeg på nogen måde vil svække nogens retssikkerhed.
Det har aldrig været intentionen med det her lovforslag.
Selvfølgelig skal bevisbyrden løftes, og vi ved godt, at det i mange af de her sager er svært at løfte bevisbyrden, og derfor vil der jo aldrig være en et hundrede procent domfældelse, det tror jeg vi må sige til os selv.
Ifølge Amnesty bliver over halvdelen af de sager, hvor politiet har sigtet en gerningsmand, henlagt, herunder også sager, hvor offeret har fysiske skader på kroppen.
Jeg håber meget, at alle de partier, der i dag er kommet med positive tilkendegivelser på alle områderne undtagen et, også vil bakke op, hvis jeg får lov til at tage det ene punkt ud af beslutningsforslaget.
Jeg vil gerne udtrykke fuld anerkendelse til justitsministeren for, at han tager det arbejde et skridt videre, men det her er jo nogle overskrifter, og så kan man efterfølgende fylde det i, man har et datagrundlag for.
Jeg hører i hvert fald fra partierne, at der ikke er nogen, der er uenige i, at der skal være bedre rådgivning, at der skal være krav om bedre uddannelse af de politifolk, som ikke har fået undervisning i, hvordan man skal håndtere det her, at der skal være bedre statistik på området, og at de afhøringsmetoder, der er, skal forbedres.
Så det vil jeg håbe meget på og også tale med udvalget om.
Jeg håber, det er noget, vi kan blive ved med at diskutere, og jeg synes, at alle partierne har håndteret den her diskussion meget alvorligt.
Jeg anerkender også, at ministeren vil øge strafferammen, det er ministeren i sin gode ret til.
For det er ikke værdigt og ikke retssikkerhedsmæssigt i orden for ofrene, at så mange føler, at de ikke engang tør eller kan anmelde, eller at nogle af dem visse steder desværre også bliver spurgt: Hvad havde du på? Hvorfor var du ude? Mange tak for den seriøse diskussion af det her område, og jeg ser også frem til den videre diskussion og håber, at vi i fællesskab og bredt – jeg tror, alle er indstillet på at gøre noget ved det her – kan finde nogle løsninger.