Anne Baastrup (SF), 2009-04-28:
I onsdags var jeg til Danske Handicaporganisationers 75-års-fødselsdag, og det var en fornøjelse at se den begejstring og glæde, disse mennesker med handicap udviste, da de hørte ministerens beskrivelse af, at vi nu står foran at ratificere handicapkonventionen.
Der var et par stykker, der sådan lidt nervøst kom hen til mig, mens vi i øvrigt hyggede os ved receptionen, og spurgte, om det nu kunne nås.
Det kan nås.
Arbejdet går nu i gang generelt, men det er ikke noget, der lige sker over en nat.
Vi har jo f.eks. her i Folketinget lidt besvær, hvis der kommer et medlem med en kørestol, vi ved, det kan være svært at høre, fordi teleslyngen ikke fungerer, vi ved, at der er mange forskellige problemer, og det er bare her i vores eget hus - hvordan er det så ikke udenfor?
At deltage i dansk politik er ikke nemt, hvis man er et menneske med handicap.
Her om et par timer skal socialministeren som boligminister have førstebehandlet et forslag om almene boliger.
Hvad med, at man allerede nu går i gang med at give arkitekterne besked om, at når der bygges almene boliger, skal alle boligerne være indrettet på en sådan måde, at mennesker kan bo der med en kørestol?
Jeg tror ikke, at det vil blive ret meget dyrere end sådan, som det er nu, det er bare hele tiden at tænke på: Hvordan kan vi indrette vores samfund således, at mennesker med funktionsevnenedsættelser og handicap af forskellig karakter rent faktisk kan deltage i det almindelige liv?
Det er jo det, der er ånden i denne handicapkonvention, det er jo det, vi skal nå frem til.
Det kan ikke være rigtigt, at vores teknikere, når de bygger fortove lige så fint, bygger dem præcis sådan, at man ikke kan køre der med en kørestol.
I italienske byer er der simpelt hen en sliske, der går gradvis ned, således at man uden problemer kan håndtere sin kørestol selv.
Det kan man ikke i Danmark.
Somme tider sidder man med livet i hænderne, når man kører med sin kørestol i de danske byer.
Så er der hele spørgsmålet om diskrimination.
Der har været diskussion i de forskellige høringssvar af, hvorvidt det, der sker her, er godt nok, hvorvidt vi skal lave en eller anden form for antidiskriminationslovgivning her.
Der tror jeg altså, at vi på sigt skal i gang med det.
Vores arbejdsmarkedslovgivning er antidiskriminatorisk nok, vil jeg tro, men vi har jo ikke, som når vi beskæftiger os med folk med anden etnisk baggrund, en antidiskriminationslovgivning med forbud mod at forhindre mennesker i at deltage i kulturlivet.
Der er mange steder, hvor det simpelt hen er fysisk umuligt at komme ind, og der er også, er jeg sikker på, mennesker med handicap, der bliver udsat for diskrimination, og der har vi ikke nogen lovgivning, der samler det op.
Det skal vi også være opmærksomme på.
Jeg tror, at vi ved at få den her handicapkonvention ratificeret, langsomt vil opdage de mange forskellige problemer, der opstår, og så må vi i fællesskab få dem løst hen ad vejen.
Jeg vil godt sige, at jeg synes, det er en glædens dag, når vi trykker på knappen her om, skal vi sige en uges tid, således at folk får ro på og ved, at den bliver ratificeret i denne samling.
Men så har vi det næste projekt, og det er at få gennemført tillægskonventionen, og der skal vi jo holde en høring i Socialudvalget, hvor vi skal få mennesker, der kender til tillægskonventionens konsekvenser, til at forklare det samlede Socialudvalg, hvad det er, det handler om.
Jeg vil så bare slutte af med lige at citere Danske Handicaporganisationers opfattelse: Danske Handicaporganisationer »mener imidlertid, at ved at ratificere den frivillige tillægsprotokol til handicapkonventionen, vil man opnå en bedre og mere kvalificeret behandling af sagerne, bl.a. fordi medlemmerne af overvågningskomitéen tilknyttet handicapkonventionen vil være eksperter på handicapområdet.
« Vi havde, da vi havde SF's beslutningsforslag om tillægsprotokollen til behandling, en diskussion om, hvilke konsekvenser der er for det enkelte menneske.
Der understreger Danske Handicaporganisationer jo i dette høringssvar, »at det ikke er således, at man direkte kan klage til den internationale komité, men at tillægsprotokollen udtrykkeligt fastslår, at de nationale administrative og/eller juridiske klageinstanser skal være udtømt, før der klages til den internationale komité.«
Så ro på, vi kan sagtens gennemføre tillægsprotokollen, og det kommer ikke til at betyde, at det helt store klagerapparat sættes i gang.