runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Daniel Rugholm (KF), 2015-04-21:
Tak for det.
Lovforslaget omfatter 3.314 voksne og 1.867 børn, som får indfødsret sammen med deres forældre.
Vi indstiller lovforslaget til vedtagelse og vil allerede på nuværende tidspunkt ønske tillykke til ansøgerne, idet vi forudser, at lovforslaget også vil nå frem til en tredjebehandling og blive vedtaget her i Folketinget.
Der er ingen tvivl om, at det er en stor dag for alle de her personer, når de efter lovforslagets tredjebehandling har fået dansk statsborgerskab.
Når man får dansk statsborgerskab, får man de samme rettigheder som alle andre danskere, men man får også de samme pligter.
Til de nye statsborgere vil jeg direkte sige: Vi har en klar forventning om, at I engagerer jer i det danske demokrati og samfund.
Jeg håber, at rigtig mange har lyst til at lægge vejen forbi Christiansborg og hilse på.
Mødet mellem de nye statsborgere og Folketingets partier er rigtig godt, og det viser, at der er kort afstand til de folkevalgte.
Det er bare én af de gode ting, der er ved vort demokrati.
Ud over at være en festlig dag er det også en højtidelig dag, for det er meget stort at opgive sit hidtidige statsborgerskab for at kunne blive dansk statsborger.
Et stort tillykke ønskes herfra til de kommende nye danske statsborgere.
Leif Mikkelsen (LA), 2015-04-21:
Tak for det.
Det er jo en alvorlig sag, vi beskæftiger os med, og forud er gået, at man her på Christiansborg har slæbt rundt med kassevis af bilag med personfølsomme oplysninger, og derfor kan vi naturligvis heller ikke her i dag overhovedet diskutere, man kan sige det reelle indhold i det her lovforslag.
Vi kan konstatere, at et bestemt antal nu får indfødsrets meddelelse, 3.314 plus små 2.000 børn, og der er grund til at notere, at det forhåbentlig også bliver godt for Danmark – og godt for dem, der får det.
For det er jo helt rigtigt, som Dansk Folkepartis ordfører peger på her, at der er ændret politik på det her område.
Det blev der efter sidste valg, da vi fik et rødt flertal; der blev der ganske enkelt vedtaget en praksis, der betød, at kunne man levere den rigtige lægeerklæring, var det selvsagt, at man fik et ja, uanset at man ikke kunne det danske sprog, og uanset om man ikke kunne klare en indfødsretsprøve.
Det vil sige, at vi jo giver indfødsret til en række personer, som faktisk har ret dårlige odds for at klare sig godt i det her samfund.
Og det er en markant ændring fra tidligere, at det forholdsvis snævre flertal siger ja til næsten alt, hvad der kommer på tavlen.
Der er jo to hold i det her, nemlig dem, der opfylder reglerne, og som Justitsministeriet kører igennem, uden at det skal behandles i Folketinget, og så dem, der får dispensation.
Normalt er en dispensation vel tænkt til situationer, hvor der skal være en særlig begrundelse, en særlig anledning til at give dispensation.
Det er ret sjældent, at der er nogle, der får nej, og derfor er vi selvfølgelig nogle partier her, der har sagt nej til en række, som så alligevel får et ja i dag.
Vi noterer os, at det flertal er der; jeg vil bare gerne her i dag understrege, at det er det røde flertal, der blev etableret efter sidste valg, der ændrede fundamentalt på spillereglerne for indfødsrets meddelelse.
På trods af det siger vi naturligvis ja til det her lovforslag, fordi det har den sammensætning og det indhold, det har.
Og vi byder også velkommen til alle og ønsker tillykke med det, men peger på, at vi sådan set er klar til, lige så snart det er muligt, at medvirke til en anden politik på det her område, som efter vores opfattelse bliver betydelig mere ansvarlig for alle parter end det, der foregår i dag.
Så med de bemærkninger tilslutning til lovforslaget.
Dennis Flydtkjær (DF), 2015-04-21:
Jamen jeg vil gerne sige tak for, at De Radikale trods alt er indstillet på, at vi i udvalgsarbejdet eventuelt kan arbejde videre med at få SKAT til at tage det med i den undersøgelse, der skal komme, og som jeg går ud fra at Skatteudvalget så får oversendt – altså, at man får kigget på, hvor hurtigt der kan laves et genbesøg eller en genkontrol.
På fødevareområdet er det jo inden for 2 måneder.
Når det gælder de her sager, er det altså inden for 1 år.
Så det er i hvert fald åbenlyst, at der er plads til forbedringer.
Men det glæder mig bare, vil jeg sige, at Det Radikale Venstre er indstillet på, at man også eventuelt kan få SKAT til at kigge på den del.
Karsten Lauritzen (V), 2015-04-21:
Jeg synes egentlig, at ordføreren lidt rammer sin egen regering, og jeg ved ikke, om det er gennemtænkt.
For kort efter terrorattentatet lancerede regeringen den her plan, der hedder »Et stærkt værn mod terror - 12 nye tiltag mod terror«, og hvor der på bageste side kan læses, at man ønsker at tilføre midler til en ny terrorplan – få dage efter.
Altså, i det der våbenkapløb, der handler om, hvad vi skal gøre for at vise, at vi kan holde danskerne trygge, lægger man planer frem, der ikke er gennemarbejdede; det er jo en strategi, som regeringen har valgt.
Og det er jo det, vi har forsøgt at gøre sammen med regeringen, men så bliver vi smidt ud af nogle forhandlinger.
Og når vi så gør det, bliver vi – også af regeringen – kritiseret for det.
Det synes jeg er ærgerligt, men sådan er politik jo også en gang imellem.
Mette Frederiksen (S), 2015-04-21:
Jeg har ikke på den måde direkte forventninger til, hvad redegørelserne kommer til at indeholde, andet end den generelle forventning, at jeg forventer, at de afdækker det samlede forløb, herunder selvfølgelig også forholder sig til videokameraer.
Det viste sig jo, at overvågningskameraer spillede en væsentlig rolle i at afdække, hvem den pågældende gerningsmand var.
Men jeg kender ikke til anbefalingerne endnu.
Camilla Hersom (RV), 2015-04-21:
Nu har ordføreren flere gange fra talerstolen sagt, at Venstre ville være parat til i dag at forhandle et nyt aktstykke, som kunne lægges frem i morgen, og som så ville være en fuld plan for, hvad politiet skulle have af ekstra midler.
Mener Venstres retsordfører, at det er seriøst?
I en situation, hvor Danmark har været udsat for et terrorangreb, hvor de stadig væk er ved at undersøge baggrunden for det, og hvor alle partier er indstillet på, at det her selvfølgelig får konsekvenser for, hvad vi kommer til at tilføre vores politistyrke, er det så Venstres politik, at man for at gøre sig smuk på en talerstol vil fremlægge et nyt aktstykke i morgen?
Er det Venstres tilgang?
Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Undskyld, jeg synes, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil svarer på sit eget spørgsmål.
Det skulle også helst være klart for de mange forældre, som på den ene eller den anden måde har problemer, altså har et misbrug, et handicap, en psykisk lidelse, og som pludselig nu er bekymrede for, at deres børn bliver taget fra dem for evigt.
Det burde være klart for dem.
Spørgsmålet er jo, hvad det vil sige, at man har sandsynliggjort, at forældreevnen er varigt ikkeeksisterende.
Hvad vil det ord sandsynliggjort betyde?
Det har man ikke kunnet svare på, så det handler ikke for os om at sætte tal på.
Det handler om at sørge for, at der er gennemsigtighed i den her lovgivning, så vi sørger for, at der ikke er nogen forældre, der faktisk positivt kan bidrage til deres børn, der får frataget deres børn, og vigtigst af alt, at der ikke er nogen børn, som får frataget retten til deres forældre, uden at man er absolut sikker på, at det er det bedste for dem.
Det betyder, at der skal være klare kriterier i en lovgivning, og at retssikkerheden skal være i orden, for det er børn, det handler om.
Det er ikke noget, man skal træffe afgørelse om på fornemmelsen.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Jamen for mig er kriteriet ret klart.
Altså, hvis man ingen forældreevne har og der ikke er sandsynlighed for, at man får det, jamen så falder man ind i den kategori, hvor jeg vil mene at barnet har bedst af at blive tvangsbortadopteret.
Men Enhedslisten har jo flere gange sagt, med nogle andre ord måske, at man er bange for det her med, at der bliver åbnet en ladeport.
Altså, hvad er konsekvensen af lovgivningen?
Hvornår vil Enhedslisten mene det var en ladeport?
Altså, hvornår rammer vi et eller andet?
For åbenbart er to i orden, på trods af at Enhedslisten i 2009 stemte imod lovgivningen; så dengang var det ikke i orden.
Nu er det så alligevel i orden.
Eller er det ikke i orden, så to også er for mange?
Altså, jeg forstår simpelt hen ikke, hvor det er, Enhedslisten gerne vil lande det henne, for man stemte imod det i 2009, og så synes man, at det niveau, der er i dag, er bedre end et eller andet fremtidigt niveau.
Er det, fordi der aldrig er en situation, hvor Enhedslisten ville synes det var i orden, at man gik ind og gennemførte en adoption uden samtykke?
Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Altså, det er ikke mig, der har påstået, undskyld, eller Enhedslisten i øvrigt, der har påstået, at to er for lidt, eller at to er for mange.
Det er i øvrigt fru Pernille Rosenkrantz-Theil selv, der bliver ved med at påpege, at det er to om året, og at det skal blive ved med at være lidt.
Altså, hvor meget er lidt, og hvis ikke det er to om året, er det så tre, fire, fem?
Hvor meget er det?
Selvfølgelig har vi ikke et tal.
Men det er regeringen, der siger, at der er for få børn, der bliver tvangsbortadopteret i dag.
Men der er flere.
Vi kan ikke få at vide, hvad det er for nogle børn, vi kan ikke få at vide, hvad det er for nogle forældre, og vi kan ikke få at vide, hvor mange man så påtænker det vil være.
Det er fint nok, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil gerne vil prøve at vende bøtten om, al ære og respekt for forsøget; det er bare ikke Enhedslisten, der har fremsat lovforslaget.
Det er regeringens lovforslag, vi behandler i dag, og det er regeringens lovforslag, som for mig at se er uigennemskueligt, altså, det er ikke til at se, hvad konsekvenserne af det bliver.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Det er også derfor, det er i så få tilfælde, det skal foregå; det er meget ultimativt i forhold til indgrebet over for familien, men det, den kan, er, at der aldrig kan sættes spørgsmålstegn ved den.
Det vil sige, at barnet kan være sikker på altid at være i den ramme, barnet er i.
Jeg ville også ønske, at vi kunne skabe bedre rammer for plejefamilierne, men det her er faktisk det, der er den kvalitative forskel, og derfor gør det en forskel.
Egentlig hører jeg jo ordføreren sige, og nu citerer jeg: »Jeg kan ikke afvise, at der er nogle tilfælde«.
Der er i øjeblikket 13.000 tvangsanbragte i Danmark, og i 2 ud af de 13.000 tilfælde går man ind og siger, at her kunne der være mulighed for, at den der meget stabile situation var bedre.
Det er jo ekstremt få tilfælde, og det skal blive ved med at være ekstremt få tilfælde.
Ordføreren har spurgt ind til det nogle gange, og nu kan jeg ikke lade være med at vende det om og spørge, om ordføreren kan sige, hvornår det er for mange.
Hvornår er det nok, hvornår er det for mange, hvornår er det, at det åbenbart rammer Enhedslistens loft for, hvad der er okay?
Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Jeg vil ikke afvise, at vi kan konstruere et eksempel.
Jeg vil heller ikke afvise, at man kan finde et eksempel, som er så vanvittigt, at en tvangsbortadoption vil være tilfældet.
Problemet er, at det ikke er Enhedslisten, der har fremsat et forslag.
Når vi spørger, hvad det er for nogle børn, hvad de objektive kriterier er for de børn, som det handler om, kan vi ikke få noget svar.
Når vi spørger, hvad det er for nogle forældre, det handler om, får vi nogle meget, meget brede svar, der lyder, som om det her kan anvendes på næsten gud og hvermand, og så bliver vi bekymrede for det lovforslag, der ligger.
Tina Nedergaard (V), 2015-04-21:
Jeg er helt enig med ordføreren i, at det er meget, meget sjældent, at det forholder sig således, at et barn ikke vil have nogen gavn, overhovedet ingen gavn, af sine biologiske forældre, men det er jo netop præcis i de sjældne, sjældne tilfælde, at vi mener, at denne lov skal kunne bruges.
Derfor havde det egentlig været fint, hvis vi kunne være nået til enighed, men det har vi så ikke kunnet.
Der er jo bl.a. den konsekvens, oplever vi i disse tilfælde, at de får en mere stabil og tryg tilværelse, men der er da også et tab, selvfølgelig er der da et tab, og derfor er det jo under alle omstændigheder en ulykkelig situation.
Derfor vil jeg bare gerne bede ordføreren om at tage stilling til, om ikke ordføreren kan genkende fra det virkelige liv, at der er situationer, hvor det er bedst for barnet, at vejene skilles mellem biologiske forældre og barnet.
Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Det at blive adopteret bort, tvangsmæssigt eller ej, indebærer og har konsekvenser for de børn, det sker for.
Man kan altså ikke viske tavlen ren, for at sige det, som det er.
Det er én ting, som jeg mener vi har behov for at slå fast i den her debat.
Derudover er jeg da sikker på, at man kan lave alle mulige tænkte eksempler på familier, som er helt, helt forfærdelige og aldrig nogen sinde vil bidrage positivt til deres børn.
Det er bare sjældent, det forholder sig sådan.
Ofte er der også et eller andet positivt, en eller anden form for kærlighed i familierne.
Det, vi skal forsøge at undgå, er, at der overhovedet er behov for at tvangsbortadoptere nogen som helst, men jeg kan ikke afvise, at der ikke er nogen tilfælde, hvor det at afbryde al kontakt ville være det bedste for børnene.
Vi skal bare være sikre på, at den lov, der så bliver gennemført, er gennemsigtig, og at vi kan gennemskue, hvad konsekvenserne vil være, og det kan vi ikke med det her.
Tina Nedergaard (V), 2015-04-21:
Jeg har fuld forståelse for, at vi kommer frem til forskellige konklusioner – også på dette lovforslag som på en del andre – Enhedslisten og Venstre.
Så det er ikke mit ærinde.
Nu kan det meget ofte vise sig kun at være den ene forælder, nemlig moderen.
Hvis nu en mor, biologisk mor, har født tre eller fire børn, der alle er blevet tvangsanbragt, og der ikke har været en god kontakt, til gengæld har der været bøvl og ballade undervejs, fordi hun har benyttet enhver lejlighed, hvor hun har måttet have lyst til det, til at så tvivl om, om det var de rette plejeforældre, om man ikke skulle finde nogle andre, og egentlig ikke har haft den empati og forståelse for barnets situation, som jeg er sikker på ordføreren og jeg deler, nemlig at et barn har brug for tryghed, mener ordføreren så ikke, at i en sådan situation kan vi som samfund være forpligtet til og bør som samfund sige: Nu er nok nok.
Barn nummer tre, barn nummer fire skal ikke have et tilsvarende forløb.
Trine Mach (SF), 2015-04-21:
Det er jo nok i virkeligheden en blandt mange årsager til, at ordføreren og jeg er i hvert sit parti.
Jeg må bare sige, at så længe kommunerne ikke er i stand til – det må være det faktum, der gør, at man vil have en lovændring her – at bruge lovgivningen, som den er for nuværende, og, som adskillige undersøgelser viser, ikke er i stand til at sikre en ordentlig sagsbehandling i nogle af de her meget svære sager, så kan vi ikke støtte forslaget om at lempe adgangen til brug af tvangsbortadoption.
Tina Nedergaard (V), 2015-04-21:
Det er jo fuldstændig legitimt.
Jeg kan blot sige, at ordet godtgjort har generet mig hele vejen igennem, fordi det faktisk siger, at man skal bevise noget, som vil ske i fremtiden.
Det er virkelig, virkelig vanskeligt at bevise noget, der sker i fremtiden.
Man kan gøre det med tilbagevirkende kraft, men ikke fremadrettet.
Derfor betyder den lempelse jo i virkeligheden, at børn og unge-udvalgene og i sidste ende domstolene lettere kan føle sig på sikker juridisk grund, når de træffer afgørelserne.
Jeg finder jo også, at det er en del af Folketingets forpligtelse over for de mennesker, der skal træffe beslutningen, at de rent faktisk kan leve op til lovgivningen.
Trine Mach (SF), 2015-04-21:
Lovændringen går jo ud på at ændre det, fra at man skal godtgøre en ikkeeksisterende forældreevne, til at man skal sandsynliggøre den.
Det er det, vi diskuterer, og ud fra de ting, som jeg citerede før, og som vi også har diskuteret undervejs i vores drøftelser i udvalget, handler det om, at vi simpelt hen ikke mener, at omstændighederne ved kommunernes brug af en sådan lovændring er til stede på en måde, som gør, at vi synes, det er forsvarligt over for de børn, som det her formentlig drejer sig, for det er stadig væk uklart for os, hvilke børn vi rent faktisk taler om.
Tina Nedergaard (V), 2015-04-21:
Vi har jo været undervejs med det her nogle gange, og jeg vil gerne kvittere for, at ordføreren også har bidraget til, at vi fik en god høring i udvalget.
Jeg synes, det var meget grundigt på samrådet, ministeren gav fine svar på gode spørgsmål, så det har været grundigt.
Hvordan lovforslaget kommer til at virke i praksis, når det nu om kort tid ser ud til at blive vedtaget, er også noget, som er vigtigt for os alle sammen herinde.
Det, der undervejs har undret mig, er SF's ændrede position i forhold til 2009, om end man – ligesom vi i Venstre er glade for, at der er en lempelse – hos SF kan være tilsvarende uinteresseret i det.
Men når man ser på, at SF i 2009 stemte for, at man fik denne øgede adgang til adoption uden samtykke og man dengang fra SF's side også understregede, at det ikke var et besparelsesforslag, men i barnets interesse, vil jeg gerne høre: Er det ændringen af ordlyden fra »godtgjort« til »sandsynliggjort«, at forældrene vedvarende har mistet deres forældreevne, der er årsagen til, at SF ikke kan støtte dette lovforslag?
Karina Adsbøl (DF), 2015-04-21:
Tak for det.
Jeg vil bare lige høre, om ministeren forstår handicaporganisationernes bekymring.
Har ministeren forståelse for den?
Kan han følge handicaporganisationerne i deres bekymring for det her lovforslag?
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-04-21:
Ja, ja, selvfølgelig, vi er uenige, og der kan en teknisk gennemgang ikke hjælpe så meget, altså når man er politisk uenige.
Ministeren bliver ved med at sige, at det, når man laver de her sager, så ikke har noget at gøre med fejl, og så siger jeg, at jo, det har da i den grad.
For hvis man begynder at åbne op for, at det skal være lettere at tvangsbortadoptere, og man ikke synes, at to er nok, så må det jo være, fordi man har et mål om, at flere skal tvangsbortadopteres.
Hvorfor er det, vi ikke kan give de børn den trygge og sammenhængende barndom med det system, vi har?
Hvorfor er det, at der bliver begået alle de fejl, der gør, at man er nået til det punkt, der hedder, at nu må vi jo hellere tvangsadoptere, for systemet kan vi ikke rette op på?
Ministeren sagde, at forbedringerne ikke kommer af sig selv, og det er jeg fuldstændig enig i, for det kræver flere ressourcer i forhold til misbrugsbehandling, i forhold til sindslidelser og mange andre ting.
Hvad har den her regering tænkt sig at gøre i forhold til at rette op på f.eks. misbrugsbehandlingen, i forhold til lige præcis de her typer af familier?
Jeg synes, det er enormt forvirrende.
For ministeren bliver ved med at sige, at der ikke er begået fejl i lige præcis de her sager.
Hvorfor laver man det så om?
Hvad er det, som ministeren efterlyser, som ikke er godt nok i dag, siden man begynder at lempe det?
Er det, fordi to ikke er nok?
Er det, fordi vi skal tvangsbortadoptere langt, langt flere?
Systemet begår i dag et hav af fejl, i forhold til anbringelser, i forhold til hvor mange brud der er i forhold til børnefamilier, og de her samtaler, alle de her ting, og det er jo derfor, vi har lavet Barnets Reform, en tilsynsreform og en anbringelsesreform.
Altså, fordi systemet begår fejl, siger man, at det må være langt lettere at kunne tvangsbortadoptere, og så åbner man bare en ladeport.
For man kan ikke rette op på systemet, og derfor må det være langt lettere at bortadoptere.
Er det ikke en falliterklæring, hr. minister?
Trine Mach (SF), 2015-04-21:
Jeg undrer mig lidt over ministerens brug af ordet robust.
Taget i betragtning, at der i forvejen er rigtig mange fejl i anbringelsessager, og at kommunerne ikke i tilstrækkeligt omfang foretager de obligatoriske børnesamtaler, som det jo i sådanne tilfælde som det her, ifald barnet ikke er nyfødt, men det har nået en alder, hvor man kan føre en samtale, må siges at være rigtig, rigtig vigtigt at gennemføre, hvordan kan ministeren så tro, at der med den her lovændring pludselig vil blive rettet op på hele systemet, kommunerne vil bruge VISO, og man forstår, hvad det er, man vil politisk osv.?
Hvad er det, der gør ministeren så skråsikker på, at vi nu kun vil få en virkelig grundig og veldokumenteret og fyldestgørende sagsbehandling?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet er i forhold til det eksempel, ministeren brugte før.
Hvad er det, lovændringen kan gøre i forhold til den konkrete sag?
Vil ministeren prøve at kommentere det?
Vi har jo diskuteret det her nogle gange undervejs i forløbet.
Folk som Lisbeth Zornig har problematiseret, om beslutningskompetencen til at træffe den her meget alvorlige beslutning om at tvangsbortadoptere et barn ligger det rigtige sted med den måde, som det er skruet sammen på nu.
Hvad er egentlig grunden til, at man fra regeringens side ikke har valgt at tage den diskussion op nu, hvor man rent faktisk laver en lovændring på området, og overvejer, om man skal lægge beslutningskompetencen et andet sted end i en kommune, hvor, hvis vi er enige om, at det ikke skal føre til en åben ladeport af eksempler, det må forudsættes, at kommunerne har meget, meget lidt for ikke at sige ingen forudgående erfaring at bygge en sådan beslutning på, igen taget i betragtning, at vi ved, at der er fejl i både anbringelsessager og inddragelse af børn og gennemførelse af børnesamtaler?
Karina Adsbøl (DF), 2015-04-21:
Når nu børn skal tvangsbortadopteres og regeringen laver den her lempelse, synes jeg bare, at der mangler noget i forhold til netværket.
Måske kan ministeren uddybe det.
Selv om ens barn har et handicap, er udviklingshæmmet, og man har fået et barn, som det bliver bestemt skal bortadopteres, hvordan er det så i forhold til netværket?
Det kan godt være, at man har en søster eller bror, som kan påtage sig adoption af barnet.
Bliver det område afdækket ordentligt, inden man opgiver barnet til en fremmed familie?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Jeg mener, at det er meget centralt for, hvorfor jeg mener, at den her debat er vigtig at tage, vil jeg gerne sige; for man kan ikke lægge snitfladen så klart.
Jeg ville ønske, jeg kunne svare på spørgsmålet, for jeg synes, det er fuldstændig relevant, at vi får belyst det, og jeg mener også, at vi skylder dem, der sidder derude og bliver utrygge af det, at svare på det her.
Jeg mener, at kriteriet handler om de mennesker, der ikke har nogen forældreevne, og hvor det ikke er sandsynligt, at de får en forældreevne – det er jo dem i den kategori, jeg mener det handler om, det er den gruppe mennesker, vi taler om.
Så det, vi taler om, er gruppen af mennesker, hvor der ingen forældreevne er, og hvor det ikke er sandsynligt, den kommer tilbage.
Det kan jo så være af alle mulige årsager.
Det kan være, fordi man er blevet svært hjerneskadet, for at komme med ét eksempel.
Der er masser af hjerneskadede, for hvem det ikke gælder, men der er nogle enkelte hjerneskadede, for hvem forældreevnen helt er forsvundet.
Så hvis jeg siger hjerneskadet, tænker alle hjerneskadede med det samme, at det er dem, det drejer sig om; det er det ikke, det er kun de hjerneskadede, for hvem forældreevnen fuldstændig er forsvundet.
Tina Nedergaard (V), 2015-04-21:
Jeg vil simpelt hen ikke svare mere på, hvorvidt Venstre stemmer for det her forslag, med henblik på at kommunerne skal spare penge.
Jeg synes faktisk, det er under lavmålet, og jeg synes, det vil klæde SF, hvis man afstår fra videre argumentation i den retning.
For det er jo folkevalgte kommunalpolitikere, man i det hele taget sætter spørgsmålstegn ved, det er dem, der sidder i børn og unge-udvalgene, som har det samme hjerte, som vi andre vel har over for vores børn, som sidder og træffer afgørelsen, og endelig kan sagen indbringes for domstolene.
Skulle det så være billigere for domstolene at sige, at man vælger en adoption uden samtykke, end at man vælger, at nogen skal tvangsanbringes?
Så vil jeg gerne sige med hensyn til de kroniske sygdomme, at det jo er klart, at for så vidt en sygdom er mulig at behandle, så vil man vælge det.
For så redder man jo to liv, nemlig barnets og den forælders livskvalitet, som man behandler.