Per Clausen (EL), 2010-11-18:
Nu er det jo nogle år siden, jeg sidst har været i nærkontakt med en politihund, og jeg vil i øvrigt heller ikke lade mine oplevelser dengang influere synderligt på mine synspunkter i dag.
Jeg vil bare sige, at det, jeg foretog mig, ikke nærmede sig dyremishandling.
Men jeg vil godt sige, at i grunden synes vi i Enhedslisten, at der kunne være meget fornuft i at se på, om de hunde, der bruges i forsvarets og politiets tjeneste, har brug for en særlov under dyreværnsloven.
Det er jo sådan, at vi har dyreværnsloven til at beskytte dyr i almindelighed, og for en lang række af de dyr, som f.eks. bruges som produktionsdyr eller på anden måde udsættes for en særlig udnyttelse af mennesker, har vi nogle særlove.
Disse særlove handler dog ikke så meget om at forsvare dyrenes eftermæle, når de er døde, som om at sikre, at de har et ordentligt liv, mens de lever.
Jeg synes da, man godt kunne overveje, om der er brug for en lov, som beskytter hunde, der arbejder i politiets tjeneste eller fungerer som politihunde, mod, at myndighederne anvender dem og bruger dem og sætter dem ind i situationer, hvor de risikerer at blive stressede, blive bange, få tåregas i øjnene osv.
En sådan lovgivning tror jeg faktisk ville være rigtig fornuftig, og det ville jo være en måde til at beskytte disse hunde mod at lide unødig overlast.
Her omtaler jeg kun den overlast, som politiet direkte er ansvarlige for at hundene bliver udsat for, for det er klart, at jeg ikke kunne drømme om at antyde, at politiet skulle have noget som helst ansvar for, hvad andre mennesker, selv om de lige så vel som hunde kan blive bange, forskrækkede og stressede, kunne finde på at gøre i den situation.
Det synes jeg er rigtigt at man ikke skal, men vi har gode muligheder for at gøre noget ved det.
Den anden relevante problemstilling, som man kunne tage op her, er jo spørgsmålet om, hvorvidt vores samlede straffesystem er fornuftigt og hensigtsmæssigt indrettet.
Hærværk straffes måske endda i nogle tilfælde hårdere, end hvis det går ud over mennesker, og det kan man jo godt diskutere.
Men jeg tror, det ville være fornuftigt at gøre det i en sammenhæng, hvor man gennemgik hele straffeområdet med henblik på at se, hvordan sammenhængen er mellem straffe på forskellige områder.
Jeg kunne i hvert fald godt frygte, at hvis man gennemførte en generel forhøjelse af straffen for overtrædelse af dyrevelfærdslovgivningen, ville det efterfølgende blive brugt af nogle til at sige, at når man straffer så hårdt for at gøre det ved et dyr, kan det jo ikke passe, at man ikke straffes langt hårdere for at gøre det ved et menneske.
Så har vi ligesom gang i det, vi kender lidt for godt.
Det sidste, jeg vil sige til beslutningsforslaget her, er, at der jo ikke sker noget ved at kalde det symbolpolitik, for det anerkendes jo i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Den strafferamme, der er i dag, er sådan, at man kan komme op på at få 6 års fængsel, hvis det kan rubriceres som hærværk, at man slår et dyr, der ikke er noget værd, om jeg så må sige, ihjel.
Så kan det kun være efter dyrevelfærdsbestemmelserne, og mit indtryk er, at hvis man kun slår dyrene ihjel og ikke mishandler dem først, får man svært ved at komme op på 1 år.
Det er selvfølgelig en problemstilling, der kan være relevant, men så vidt jeg har forstået, er politihunde pr. definition meget værdifulde i kraft af det arbejde, de udfører.
Derfor betyder det også, at hvis det går ud over en politihund, vil man som oftest kunne anklages for alvorligt hærværk, og så er der altså en strafferamme på op til 6 år.
Det synes jeg sådan set er en rimelig hård straf at få, så jeg synes ikke, der i henhold til det, som handler om, hvor hård straf folk skal have for at begå den slags handlinger, er nogen grund til at stramme op.
Jeg deltager gerne i den moralske fordømmelse, når det handler om at udsætte dyr, som jo i hvert fald intet ansvar har for, at de er blevet anbragt i den situation, de er blevet anbragt i, for lidelse.
Den fordømmelse deler jeg fuldt og helt, men jeg tror, vi skal lade det blive ved det og så sige, at vi har muligheder for straf på dette område, som nok kan opfylde det ønske og det krav, folk har om, at retsfølelsen bliver tilfredsstillet.