Line Barfod (EL), 2010-02-02:
Jeg vil gerne takke for debatten og selvfølgelig især takke Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre, der har fremsat forslaget sammen med Enhedslisten, og delvis takke Liberal Alliance, som støtter den del af forslaget, der handler om, at der skal oprettes et nævn, og som dermed også støtter, at der faktisk er et reelt problem, som vi er nødt til at gøre noget ved.
Ytringsfriheden er jo blevet diskuteret rigtig meget i Danmark i de senere år.
Indimellem kan man få indtryk af, at det nærmest er blevet til en religion i sig selv at udtale, at man er for ytringsfriheden, men det er jo ikke nok bare at sige i ord, at man er for ytringsfriheden; man er nødt til rent faktisk at gå ind og se på, hvor det så er, der er problemer i forhold til ytringsfriheden, og hvad det er, vi skal gøre for at sikre, at ytringsfriheden faktisk kan blive brugt.
Der har vi rigtig meget brug for, at offentligt ansatte bruger deres ytringsfrihed.
Det er de offentligt ansatte, der ved, hvad det er, der foregår i hele den offentlige sektor.
Det er en meget, meget stor og vigtig del af vores samfund, det er der, vi bruger en meget stor del af samfundets midler, men det er også der, hvor man tager sig af nogle af dem, der har det allersværest i samfundet.
Derfor har vi brug for, at de, der har viden om, hvad der foregår, faktisk deler deres viden.
Nogle er gået så langt som til at sige, at vi burde indføre en ytringspligt for de offentligt ansatte.
Det mener jeg så lige er at gå skridtet for langt, men jeg mener faktisk, at vi burde gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at få offentligt ansatte til at deltage i den offentlige debat, for vi har brug for den viden.
Derfor undrer det mig altså i den grad at høre fra ministeren og regeringspartierne, at man ikke synes, det er noget særlig stort og alvorligt problem, når vi gang på gang ser undersøgelser blandt offentligt ansatte, der viser, at det er mere end hver fjerde, der ikke tør bruge deres ytringsfrihed.
Her taler vi ikke om, at vi skal have forskere ud at se, om de kan finde en, to, tre eller fire på gaden.
Vi taler om undersøgelser, der viser, at det er mere end hver fjerde, der er bange – bange for at bruge noget så basalt som sin ytringsfrihed og bange for, at det er nogle ganske alvorlige sanktioner, man kan blive udsat for, som at blive fyret.
Derfor er der altså brug for, at vi ikke bare læner os tilbage og siger: Jamen der er kommet en vejledning, og så må man ellers tage sig af det ude lokalt.
For vi kan gang på gang se, at det gør man ikke, og at vejledningen ikke virker.
Vi har også eksempler på statens eget område.
Vi har eksempler på en i politiet, der gik ud og gjorde opmærksom på, at han mente, der var problemer i opklaringen af en drabssag, fordi man havde ændret på hele sammensætningen af rejseholdet, og som fik en mundkurv på af sin foresatte.
Den måtte så senere ophæves.
Men der er masser af eksempler på, at offentligt ansatte får sanktioner også på det statslige område, når de bruger deres ytringsfrihed, og der er også mange eksempler på, at folk er blevet fyret – og det hjælper altså ikke meget, at man så langt senere får medhold i en sag.
Og i masser af sager er det simpelt hen for svært at løfte bevisbyrden for, at det var på grund af, at man brugte sin ytringsfrihed, at man blev fyret.
Derfor vil jeg gerne sige i forhold til hele spørgsmålet om omvendt bevisbyrde, at omvendt bevisbyrde jo ikke betyder, at der slet ikke er nogen bevisbyrde, der skal løftes.
Men det betyder, at i stedet for at det er den ansatte, der som almindelig borger skal løfte bevisbyrden op imod hele det offentlige apparat med alle de ressourcer, som det offentlige har til rådighed, så er det altså det offentlige, der skal løfte bevisbyrden og kunne dokumentere, at der var andre grunde til at fyre den pågældende end den, at hun eller han havde brugt sin ytringsfrihed.
Hr. Tom Behnke siger så, at man jo har begrundelsespligt.
Jo, Danmark er altså et af de lande i verden, hvor det er allernemmest at fyre folk, hvor der er allermindst beskyttelse i ansættelsen, fordi vi har valgt i stedet at have det berømte flexicuritysystem
Der skal ikke meget til at fyre folk i Danmark; det er nok at sige samarbejdsvanskeligheder eller sige, at der er nedskæringer og så ikke rigtig begrunde, hvorfor det er den ene eller den anden, der skal fyres.
I og med at man indfører en omvendt bevisbyrde, betyder det altså, at når ledelsen skal tage stilling til, om de vil fyre eller ej, skal de tænke sig ekstra grundigt om, hvis det er en, der har været ude at være meget kritisk.
Jeg vil sige til hr. Tom Behnke, at det ikke er for at sige, at hvis man skriver et læserbrev, er man beskyttet mod fyring.
Selvfølgelig er det ikke sådan, men det betyder altså, at hvis nogen går ud og siger, at de nedskæringer, der kommer, vil have alvorlige konsekvenser, og ledelsen så vælger ikke at fyre dem, der har været ansat i kortest tid, ikke at fyre dem, der har den mindste uddannelse på området, eller hvad der nu ellers kunne være af saglige kriterier, som man normalt lægger til grund, og som man lægger til grund i forhold til de andre fyringer, men vælger at fyre en, som falder helt uden for de kriterier, man i øvrigt bruger, så skal den myndighed dokumentere, at det var sagligt begrundet, at de fyrede den pågældende.
De skal dokumentere, hvorfor det er hende, man har fyret, og ikke den anden.
Det er det, der også finder sted i sager om gravide eller folk på barsel, der bliver fyret, og der er man altså i stand til at håndtere i retssystemet, hvordan det skal foregå.
Men hele formålet med at gøre det sværere at fyre her er selvfølgelig at prøve at undgå, at det kommer dertil, at folk bliver fyret og man derfor skal igennem sagerne.
Det er at prøve at sikre en bedre beskyttelse og prøve at sige meget, meget klart, at vi ønsker, at offentligt ansatte bruger deres ytringsfrihed i langt større omfang end i dag.
For det er et kæmpe problem, at der er så mange, der ikke tør sige noget som helst.
Det gør, at de beslutninger, vi træffer, bliver væsentlig ringere, end hvis de offentligt ansatte bidrog.
Og når vi kan høre om, at man nogle steder ikke bare er nervøse for sig selv, men for alle sine ansatte, bliver det selvfølgelig ekstra vanskeligt.
Jeg har nævnt sagen med skolelederen fra Beredskabsstyrelsen.
Vi har også i bemærkningerne nævnt et andet eksempel på det meteorologiske område, og der har været flere andre eksempler.
Det kommer vi selvfølgelig ikke uden om med den omvendte bevisbyrde, og den hjælper jo ikke i forhold til et helt institut eller en hel skole eller en hel uddannelsesinstitution, men det er her, vi håber at nævnet kan gå med ind, så man ikke står alene, men har nogen i ryggen, og så der også kan komme en årsberetning, der hvert år kan sætte fokus på det her område, ligesom det har betydning, at vi har Det Kriminalpræventive Råd, Rådet for Større Færdselssikkerhed og andre gode folk, som hvert år kommer og fortæller om, hvordan det står til på det her område, som løbende følger det og kommer med forslag til, hvad vi kan gøre for yderligere at forbedre forholdene på det område.
Det vil et nævn kunne være med til.
Det kan gøre, at man løbende følger med i det, at man løbende siger: Her er der altså en række problemer.
Og hvis vi kan se, at der gentagne gange sker det, at man går efter ikke bare den leder, der har været ude at bruge sin ytringsfrihed, men hele vedkommendes institut eller institution eller skole, eller hvad det er, så kan det være, at de kan komme med nogle forslag til, hvad vi gør i den situation for at sikre, at de også kan bruge deres ytringsfrihed til at deltage i debatten uden at være bange for, at det så går ud over ikke bare dem selv, men alle deres medarbejdere.
Der er også nogle gange i debatten blevet henvist til, at der har siddet et sagkyndigt udvalg, og at udvalget afviste det her med omvendt bevisbyrde og afviste, at der var brug for andet end en vejledning.
Man må jo sige, at det mindretal har haft ret, for det er ikke lykkedes med vejledningen at sikre de offentligt ansattes ytringsfrihed.
Derfor håber jeg også meget, at vi kommer igennem med det her forslag, og at vi i det videre udvalgsarbejde i hvert fald kan få opbakning til den del, der handler om at få et nævn, og at vi så, lige så snart der kommer et valg og vi får et nyt flertal, får gennemført hele forslaget, så man får en langt bedre debat i Danmark og langt flere offentligt ansatte, der bruger deres ytringsfrihed.