Anne Grete Holmsgaard (SF), 2010-05-19:
Jeg er faktisk lidt ærgerlig over at skulle sige det, jeg siger nu, for jeg har det sådan, at for mig er en god dag i Folketinget en dag, hvor man med et flertal kan sige: Nu rykker vi, nu gør vi noget, som tegner en bedre fremtid, jobmæssigt, klimamæssigt, miljømæssigt osv.
Men når jeg læser de to redegørelser – og jeg har faktisk læst dem et par gange – så må jeg sige, at det altså virker, lidt som om regeringen ikke rigtig mener, at vi har travlt, lidt ligesom om det endnu ikke er blevet helt tydeligt for Venstre og for Det Konservative Folkeparti, at der er andre lande, der rykker, at det, der var vores store succeser i går og til dels er det stadig væk i dag, ikke kan fastholdes som succeser i morgen, medmindre vi rent faktisk rykker og investerer: at vi tør noget, at vi ikke sidder fast i gårsdagen, i fortiden.
Det er lidt ligesom med den økonomiske krise, hvor Venstre og Det Konservative Folkeparti fortsat ser det som noget, vi især skal spare os ud af, og ikke som noget, vi skal investere i og arbejde os ud af.
Redegørelserne indeholder godt nok rigtig mange plusord, og de indeholder også noget, som jeg bare kort vil citere her – det er på side 6 i R 11: »Der kan være store gevinster ved at gå foran,…«.
Der kan være store gevinster ved at gå foran, men konsekvenserne tages ikke.
Da klima- og energiministeren nu er så glad for sportsbilleder, så vil jeg sige: Det minder altså mig om en kvindelig løber, som har taget sine sko på, har sat sig op til det og som er parat til at tage 100-meteren virkelig med energi; der bliver skudt til afgang, hun løber, og 1,5 m inde i løbet stopper hun.
Det er surt, det er ærgerligt.
Jeg ville meget hellere have, at Venstre og Konservative i dag havde sagt: Ja, selvfølgelig har vi travlt.
I stedet så står klima- og energiministeren heroppe og siger o.k., og at det, oppositionen har fremlagt, og som er afspejlet i det forslag til vedtagelse, vi har lagt frem, kan hun ikke rigtig vurdere om er realistisk, altså det med, at vi siger: Det er vores mål, at vi skal være helt uafhængige af fossile brændsler – kul, olie og gas – senest i 2050, og at vi skal frigøre os hurtigere fra det i vores el- og varmeforsyning, hvor det jo er noget lettere at gøre det, end det er på transportområdet.
Så er spørgsmålet bare: Var det så urealistisk, da ministerens forgænger og ministerens nuværende statsminister i EU var med til at beslutte, at EU-landene skal reducere deres udslip af drivhusgasser med et sted mellem 80 pct. og 95 pct. inden 2050?
Var det urealistisk?
Var det ikke baseret på sagkundskaben?
Og hvorfor trækker jeg så det frem?
Jo, det trækker jeg frem, fordi man vil se, hvis man kigger på de konkrete tal, at det betyder, at Danmark i realiteternes verden skal være enten helt uafhængig af kul, olie og gas i 2050 eller meget tæt på at være det, for ellers kan man ikke realisere den målsætning, man har sagt ja til i EU, og som man oven i købet med tidligere klima- og energiminister Connie Hedegaards ord har kæmpet for i EU.
Det lader sig ikke gøre, medmindre – medmindre – man lider af den opfattelse, at det er de andre lande, der især skal trække læsset, altså at Danmark, som har et udslip pr. indbygger, der er væsentlig højere end gennemsnittet i EU – væsentlig højere end gennemsnittet i EU – skal gøre mindre end de andre lande.
Så mit spørgsmål til klima- og energiministeren er selvfølgelig, om den målsætning ikke er baseret på noget, der er realistisk eller på noget sagkundskab, altså den målsætning, som man har været med til at beslutte i EU, som man aktivt har arbejdet for skulle være, som den er, og som er det, der afspejler, hvad det er nødvendigt at lave, hvis vi skal have en chance for at holde os under +2 graders opvarmning i det her århundrede.
Det var vist det, vores statsminister fremhævede som måske den største bedrift at få ind i Københavnsaftalen under COP15.
Det synes jeg at klima- og energiministeren bør kunne svare på, når hun siger, at vores – altså oppositionens – bud på, hvor vi skal hen, kan hun ikke vurdere om er realistisk, og underforstået, at det ikke er baseret på saglig information.
Det er det ene i den her sammenhæng, som jeg synes det er vigtigt at få afdækket.
Det andet er, at Klimakommissionen skal komme med sine anbefalinger den 28. september i år.
I kommissoriet står der ikke noget om, at de skal komme med et årstal for, hvornår vi skal være ude af fossile brændsler.
Hvis nu Klimakommissionen alligevel kommer med en anbefaling, er det så en anbefaling, regeringen tager så seriøst, at den også vil sige ja til den?
Eller skal den så igennem et nyt sæt af sagkundskaber eller ikkesagkundskaber, inden der kommer en målsætning ud?
Det synes jeg også er vigtigt at få at vide. Så vil jeg godt trække et par enkelte ting frem fra redegørelsen.
Det, jeg vil starte med, er at sige, at det fremgår af redegørelsen, at der ved planlægning af den danske klimapolitik skal tages højde for, at EU kan påtage sig et mere ambitiøst mål end de 20 pct., som EU har forpligtet sig til, og som stort set er realiseret allerede på grund af det, der er gået forud, og på grund af krisen.
Det synes jeg er interessant.
Jeg stillede faktisk for 9 måneder siden et spørgsmål til klima- og energiministerens forgænger, Connie Hedegaard, om, hvorvidt man fra regeringens side ville fremlægge en politik for, hvordan man både når de 20 pct. og de 30 pct., som man kan blive forpligtet af i EU.
På det tidspunkt svarede Connie Hedegaard, at der i efteråret 2009 ville blive fremlagt en analyse, der ville danne baggrund for en samlet omkostningseffektiv klimastrategi frem mod 2020.
Hvor er den?
Hvor er den analyse og de bud på, hvad Danmark skal gøre?
Jeg har ikke set det endnu, og jeg vil gerne vide, hvornår det kommer.
Jeg vil navnlig gerne vide: Kommer der et bud på, hvordan Danmark skal bidrage til en 30 pct.s reduktion i EU?
Eller bliver det det, der står i den her redegørelse, klimaredegørelsen, hvor der står, at så vil man gå efter lidt mere fleksibilitet – sagt med andre ord, at man vil prøve at gøre det her så lidt udfordrende som muligt for Danmark, og igen, altså lade de andre tage den største del af slæbet?
Det med EU synes jeg jo er rigtig, rigtig vigtigt, fordi det, der signaleres og er blevet signaleret hidtil, og det, der også fremgår af det papir, der tilsyneladende er sendt til EU, der jo skal revidere sin energipolitik, er, at regeringen har sagt, at EU skal vise lederskab i kampen mod globale klimaforandringer.
Stiller det ikke nogle krav til Danmark?
Stiller det ikke nogle krav om, at Danmark bidrager til det her?
Jeg har gennemlæst det papir, som jeg håber ikke er sendt til EU-Kommissionen endnu.
Jeg må sige, at jeg er lidt forbløffet over det.
Hvorfor er der ikke det?
Det var faktisk for ikke så mange år siden dansk politik.
Er hensigten med det her ikke at hjælpe EU-Kommissionen med at fremlægge noget, som bringer os den rigtige vej?
Der er heller intet i den redegørelse om betydningen af, at EU-landene som sådan får brugt deres overskudsvarme langt mere effektivt.
Der er næsten intet om standarder bortset fra lidt om elbiler og lidt om noget, der er gennemført allerede.
Hvorfor er der ikke noget signal om kul?
Hvorfor siger man det ikke, som det er, at vi må arbejde os ud af kulafhængigheden?
Hvorfor bliver man ikke lidt flot i det her og siger noget, som kan hjælpe EU-Kommissionen imod de fodslæbende lande?
Hvis jeg sad i Kommissionen, var det jo det, jeg ville vente på fra Danmark, og i stedet for får jeg et dokument, hvor der stort set intet er i, ikke en knage, man kan hænge fat i.
Det er dårligere end det, det lykkedes os at få den daværende statsminister, Anders Fogh Rasmussen, til at fremsende til EU i 2005.
Det er derfor, jeg siger, at jeg ikke håber, at papiret er sendt frem, og jeg håber, at der er vilje til en helt anderledes flot cigarføring, så man rent faktisk siger, at vi vil stille os blandt de lande, der for alvor mener, at EU skal påtage sig lederskab, og at vi er helt med på, at det betyder, at vi også selv skal påtage os lederskab og ikke krybe under snoren i ly af mørket.