Per Clausen (EL), 2011-04-26:
Jeg synes, at debatten i dag trods alt har bragt os lidt videre, for debatten i dag viste noget, der måske mest tydeligt blev udtrykt af hr. Mikkel Dencker fra Det Konservative Folkeparti, nej, af hr. Mike Legarth – det gik helt galt her, jeg fik flyttet nogle folk fra det ene parti til det andet og sådan noget, det var ikke tilstræbt og ikke ment som nogen udsøgt fornærmelse mod nogen, men kun udtryk for begyndende senilitet, hvilket jeg beklager – i det synspunkt, at landene selvfølgelig må føre den politik, de gerne vil, under forudsætning af at det er en fornuftig økonomisk politik.
Jeg håber da, at Socialdemokraterne og SF’erne lyttede til det,
jeg er sikker på, at hr. Mike Legarth mener, at en kommende socialdemokratisk ledet regering, når vi forhåbentlig får en sådan, vil føre en politik, som efter hr. Mike Legarths opfattelse er ufornuftig.
Betingelsen er nemlig, at den er fornuftig.
Det kan man selvfølgelig tage fuldstændig afslappet, hvis man er sikker på, at ordet fornuftig ikke kan give anledning til politisk debat, men det tror jeg nu alligevel er erfaringen her i Folketinget at det kan, selv om vi alle undrer os over det, medgiver jeg, fordi vi jo alle føler os på fornuftens sikre grund.
Man opridser, hvad der er indholdet i det, der er sket det sidste år, og har så det afsluttende afsnit, som jo i al sin selvmodsigelse måske er meget sigende for den EU-debat, der er i Danmark.
For man starter her med at sige, at initiativerne ikke ændrer på de enkelte landes mulighed for at føre en selvstændig økonomisk politik, og slutter det så af med at sige, at alle lande tilrettelægger deres økonomiske politik inden for stærkere fælles spilleregler.
Det kan godt være, at man kunne have løst problemet, som fru Lone Dybkjær antyder, ved at beskrive lidt mere udførligt, hvad man mener med evnen til at føre en selvstændig økonomisk politik.
I hvert fald kunne man måske have undgået umiddelbart indlysende at fremstå som selvmodsigende.
Men pointen er jo, hvad det angår og på det givne grundlag selv at beslutte sig til, hvad man vil, så sker der indskrænkninger.
Så er det rigtigt, at det ikke ville give mening at argumentere for, at Danmark bare har fuldstændig frie hænder til at føre en hvilken som helst økonomisk politik, vi har lyst til, når vi er omgivet af andre nationer og andre lande, har forskellige økonomiske interesser osv.
Men det ændrer jo ikke noget ved, at man ikke – efter at have beskrevet en lang række politikområder, som har det klare formål at begrænse landene i at føre det, som hr. Mike Legarth kaldte at føre ufornuftig økonomisk politik – meningsfyldt kan sige, at det ikke ændrer på de enkelte landes mulighed for at føre en selvstændig økonomisk politik.
Det gør det.
Den anden pointe i forhold til det er jo, at det selvfølgelig også er meget interessant og afgørende, hvad det er, der beskrives som en fornuftig økonomisk politik i de EU-papirer, der jo gør ganske meget ud af at beskrive, hvilke redskaber man skal tage i anvendelse, og hvilke mål man skal opnå.
Jeg forstår sådan set godt, at en borgerlig regering kan være glad og tilfreds med det og har respekt for, at Dansk Folkeparti, selv om det jo er en beskrivelse af den politik, de har ført sammen med VK de sidste mange år, alligevel fastholder, at der skal være national suverænitet; det synes jeg da sådan set er al ære værd.
Det allersidste, som jeg også synes ville være spændende at få frem her i debatten, er, at vi nu fik gjort det helt klart, hvad der var det næstsidste led i at forsvare euroundtagelsen.
Vi ved, at man skal beholde kronen og den slags – det er jeg med på, det siger alle er en del af euroundtagelsen, og det er vel også svært at snakke sig ud af – men indtil nu troede jeg også, at en af forskellene var, at man ikke kunne idømmes en bøde, fordi det var en vigtig del af euroundtagelsen, at hvis man ikke overholdt de regler, der er vedtaget i EU, kunne der ikke sanktioneres mod en.
Nu får jeg så at vide, at det jo er rigtigt, hvis det er en sanktion,
men hvis man får præcis den samme modregning i sine indtægter for præcis den samme overtrædelse af reglerne, som ville have ført til den bøde, som man så ikke får, så er det stadig væk inden for euroundtagelsen.
Og jeg må indrømme, hvis jeg skal være helt ærlig, at det er meget svært for mig at se, hvordan man kan lave yderligere taktiske tilbagetog i sit forsvar for euroundtagelsen.
For så er der intet tilbage.
Men jeg satser selvfølgelig på, at en kommende socialdemokratisk ledet regering vil vise, at jeg har uret, og at man faktisk kan føre en selvstændig økonomisk politik, som er helt anderledes end den, der bliver ført i dag, og at man vil gøre det.
Men jeg tror nok, at de beslutninger, man har truffet i EU-politikken de seneste år, ikke har gjort det nemmere.