Ulla Tørnæs (V), 2010-06-16:
På trods af den grundige debat har vi fortsat ikke fået svar fra Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti på en række spørgsmål: Vil man, som Enhedslisten forlanger det, genindføre den 4-årige dagpengeperiode, eller vil man fortsætte med en 2-årig periode?
Er man enig med LO's formand, Harald Børsting, i, at det nu ikke længere er 15 mia. kr., man skal finde på arbejdsmarkedsområdet, men 11 mia. kr.?
Ja, listen over ubesvarede spørgsmål til S og SF bliver længere og længere dag for dag; hver dag bringer ny tvivl om oppositionens såkaldte plan, »En Fair Løsning«.
Samtidig står det mere og mere klart, at »En Fair Løsning« netop ikke er nogen løsning, men blot en række løse ideer og hensigtserklæringer.
For vi forsøgte jo under såvel første- som andenbehandlingen at få klarhed over, hvad Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti egentlig vil, men nej, og jeg kan konstatere, at forvirringen om oppositionens løse tanker om, hvordan de mener at de kan genoprette dansk økonomi, er total.
Også internt hos oppositionen er forvirringen total, for slet ikke at tale om forvirringen – eller måske nærmere uenigheden – med fagbevægelsen om, hvordan og hvad fagbevægelsen skal bidrage med; ja, den er jo komplet.
Den sande leder af oppositionen, Harald Børsting, siger et den ene dag, fru Helle Thorning-Schmidt siger noget andet, og hr. Henrik Sass Larsen siger noget helt tredje.
Hvad skal vi tro på?
Først var der de 12 minutter, som fagbevægelsen vistnok først havde sagt ja til, men så sagde de nej, så det ikke kunne misforstås.
Det er da mageløst, ja, det er da mageløst, men man skal vide, at det er hamrende uansvarligt.
Midt i denne uklare og grumsede forvirring står det imidlertid fuldstændig tindrende, lysende klart, at S og SF ikke har noget svar på, hvordan de kan genoprette dansk økonomi, så vi fastholder tilliden til Danmark og vi undgår rentestigninger til ugunst for boligejerne og virksomhederne.
Det står – ikke mindst siden i går – tindrende klart, at Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti altså ikke har noget bud på, hvordan de vil indfri de krav, der er stillet til os fra EU.
Det er intet mindre end skandaløst, at S og SF ikke vil – eller måske nærmere ikke kan – give os svar på, hvad de vil.
Vi har derfor fortsat en kæmpe byge af spørgsmål, som jeg går ud fra at vi får svar på her i dag.
Men først vil jeg nu gerne benytte tredjebehandlingen her i dag til at slå fast, at vi med genopretningspakken betaler regningen en gang for alle, og at vi viser omverdenen, at Danmark har styr på økonomien.
Og hvis ikke vi gør det, ja, så risikerer vi højere renter og spekulation mod kronen og finansiel uro.
Med meldingerne fra EU i går står det tindrende klart, at man ikke bare kan se bort fra de krav, EU stiller, sådan som fru Helle Thorning-Schmidt – i mine øjne – fuldstændig naivt og uansvarligt har forsøgt at gøre det ved at nedgøre de krav, vi blev stillet over for, og så oven i købet forsøge at bilde danskerne ind, at der gælder et helt særligt regelsæt for Danmark, som ikke gælder for samtlige øvrige 26 EU-medlemslande, igen et tegn på, at Socialdemokraternes plan ikke hænger sammen, men blot er udtryk for et sæt løse tanker og hensigtserklæringer.
Med dagpengereformen, hvor vi nedsætter dagpengeperioden fra 4 år til 2 år, bidrager vi ikke kun til genopretningen af dansk økonomi på kort sigt, men vi bidrager samtidig også med en ganske betydelig udvidelse af arbejdsstyrken, idet beskæftigelsen vil blive forøget med 13.000 fuldtidspersoner, et væsentligt bidrag, der skal medvirke til at sikre, at vi har både de hjerner og de hænder, vi har brug for på arbejdsmarkedet, når de store efterkrigsårsgange går på pension og erstattes af de små årgange fra 1980'erne.
Det seneste positive bevis på, at det er ved at vende for dansk økonomi, er ledighedstallene for april, som viste endnu et fald, i øvrigt for femte måned i træk.
Og ledigheden er i dag 4,1 pct. af arbejdsstyrken.
Det skyldes jo bl.a. den lempelige finanspolitik, som har været ført siden 2008.
Den svagt stigende beskæftigelse, de nye jobåbninger, der viser sig, og ikke mindst aftalen om den kæmpe, gigantiske indsats på 500 mio. kr. til forebyggelse og bekæmpelse af langtidsledighed, som regeringen har indgået med Dansk Folkeparti, Det Radikale Venstre og Liberal Alliance, gør, at det er det helt rigtige tidspunkt at gennemføre en reform af vores dagpengesystem på.
Socialdemokraterne valgte som bekendt at stå uden for aftalen om bekæmpelse af langtidsledighed, ikke fordi de er imod de enkelte elementer i aftalen; næh, alene fordi Socialdemokraterne er så optagede af deres egen valgkamp, at de koldt og kynisk har valgt ikke at medvirke til at forbedre de langtidslediges muligheder for uddannelse og opkvalificering.
Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at den reform, vi nu gennemfører, helt sikkert vil bidrage til, at de ledige kommer hurtigere i job, nøjagtig som det skete, da den socialdemokratisk ledede regering i 1990'erne afkortede dagpengeperioden, først fra 7 til 5 år og siden fra 5 til 4 år.
Begge reformer førte til, at de ledige kom hurtigere i job; det blev ganske glimrende sagt af formanden for LO, Harald Børsting, da han sagde: Det var en utrolig upopulær beslutning, men jeg tror, den var rigtig, og det har vist sig, at de ledige siden er kommet hurtigere i arbejde.
Se, nu har jeg forstået på Socialdemokraternes ordfører, hr. Torben Hansen – det blev udtrykt ved første- og siden ved andenbehandlingen af lovforslaget her – at regeringens forslag til en dagpengereform er usympatisk.
Det står, som jeg var inde på tidligere, imidlertid fortsat fuldstændig hen i det uvisse, hvad Socialdemokraterne vil; man bliver ved med igen og igen at henvise til nogle løse hensigtserklæringer, som er formuleret i oplægget »En Fair Løsning«.
Oplægget er jo, siden det blev offentliggjort for lidt over en måneds tid siden, fuldstændig blevet gennemhullet.
Regnestykkerne hænger ikke sammen, og oplægget blev karakteriseret som økonomisk uansvarligt, og i forrige uge var det så de økonomiske vismænd, der i deres rapport fuldstændig afviste det socialdemokratiske oplæg som et svar på genopretning af dansk økonomi.
Og i går kom så meldingerne fra EU's økonomikommissær, hvor det klart og tydeligt fremgår, at Danmark skal bringe orden i økonomien.
Som jeg nævnte tidligere, mener S den ene dag et for derefter at mene det stik modsatte dagen efter.
Men én ting ligger dog – forstår jeg – fast, og det er, at man vil ringe til vennerne i LO, og det vil vi sikkert også høre her lige om lidt, for det hørte vi jo rigtig mange gange under både første- og andenbehandlingen.
Vennerne i fagbevægelsen skal hjælpe Socialdemokraterne til regeringsmagten, og man har lovet at hjælpe med at finde 15 mia. kr.
Eller er det måske nu 11 mia. kr.?
Det vides ikke.
Men hvordan skal det ske?
Hvordan skal man finde enten de 15 mia. eller de 11 mia. kr.?
Det må vi altså ikke få at vide.
Jeg er fuldstændig enig med fru Margrethe Vestager i, at der mangler svar fra Socialdemokraterne og fra Socialistisk Folkeparti på, hvordan de 15 mia. kr., som siden er blevet til 11 mia. kr., skal findes.