Line Barfod (EL), 2007-10-04:
Vi har jo en ret voldsom værdidebat i dag, og det er vel udtryk for, at der også er voldsomt brug for at få diskuteret værdier.
Jeg vil gerne starte med at understrege - for at ingen skal være i tvivl - at Enhedslisten har den holdning, at der skal være ytringsfrihed i Danmark, og at der skal være demonstrationsfrihed.
Det er fuldstændig grundlæggende for at kunne have demokrati, at man ikke chikanerer andre.
Det mener vi ikke er i orden.
Vi mener, det er væsentligt, at vi får lært vores unge, at man, hvis man oplever, at nogle er mobbere og i høj grad mobber andre mennesker, så skal prøve at finde andre metoder til at lære dem at holde op med at mobbe end at begynde at mobbe dem.
Vi tror ikke på, at man får mobbere til at holde op ved at mobbe dem.
Derimod tror vi, at det at give kærlighed og omsorg og det at indrette samfundet efter nogle helt andre værdier end dem, der gælder i øjeblikket, kan være med til at stoppe mobning og kan være med til at stoppe, at man chikanerer andre.
Vi har også i høj grad diskuteret værdier i dag i forhold til asylbørn.
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvordan man kan have en værdi om, at et system og nogle stive regler er så vigtige at holde fast i, at det er vigtigere, end at nogle børn bliver syge af at sidde alt, alt for længe i nogle asylcentre og ikke få lov til at komme ud og få et lidt mere normalt liv sammen med andre børn.
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå.
For mig er det en værdi, som absolut ikke burde være det, som vores samfund var bygget på.
når man hører debatten om demokrati, så indgår demokrati i hverdagen overhovedet ikke hos de borgerlige partier.
Demokratiet på arbejdspladsen, demokratiet på skolerne og på uddannelsesstederne er ikke en del af det demokrati, man taler om.
Man taler kun om demokrati som noget, der skal undervises i.
Vi tror på, at vi, hvis vi skal udvikle Danmark, også skal udvikle demokratiet.
Så skal folk have medindflydelse på deres egen arbejdsplads.
Det tror vi også kan være med til at udvikle en helt anden kreativitet end den, vi ser i dag.
De forsøg, man har lavet indimellem, med at lade de ansatte selv tilrettelægge vagtplaner og have indflydelse på, hvordan arbejdet skal tilrettelægges, har betydet, at man har gjort det langt bedre, end når der sidder nogle ledere langt væk og skal tilrettelægge det.
Når man lader elever og studerende få medindflydelse, lader lærerne få medindflydelse, og lader de øvrige ansatte på skoler og uddannelsessteder få medindflydelse og være med til reelt at bestemme, hvad der skal ske der, hvor de har deres hverdag, så udvikles der noget.
Så kommer man med en masse ideer, og så kommer man med ændringer, fordi man kender den hverdag, som man så er med til at ændre.
Der sker noget helt andet, end hvis nogen sidder langt væk og centralt fastsætter regler og fortæller ned i detaljer, hvordan alting skal styres.
Derfor tror vi på, at det at have et demokrati som en afgørende værdi og et afgørende grundlag, det at udvikle demokratiet til at komme ud i hverdagen også kan være med til at betyde, at vi får et helt andet samfund.
Vi tror også på demokrati i forhold til folkeafstemninger.
Vi tror på, at når befolkningen får lov til at deltage i afgørelsen af store og afgørende spørgsmål som f.eks., hvorvidt vi skal have den nye traktat i EU, altså hvorvidt vi skal gå fra at have ret til at sige nej på nogle områder, til at vi kan blive tromlet ned af et flertal, og befolkningen altså kan være med til at træffe beslutning om det, så er det også med til at udvikle demokratiet, så folk tror på, at demokratiet findes, frem for at flere og flere risikerer at få den opfattelse, at demokratiet er under afvikling, og at de ikke får lov til at være med til at bestemme i så afgørende et spørgsmål som det om, hvorvidt Danmark skal opgive sin suverænitet på en række områder.
Vi mener, at ytringsfrihed skal være en afgørende værdi i vores samfund.
Det er der flere andre der også har talt om i dag.
Statsministeren havde det også med i sin åbningstale.
Og vi er selvfølgelig enige i, at det er helt afgørende for et demokrati, at forfattere, bladtegnere og andre kunstnere har ytringsfrihed.
Men vi mener også, det er fuldstændig fundamentalt, at offentligt ansatte har ytringsfrihed, ikke kun på papiret, men at de reelt har en ytringsfrihed, og opfordres kraftigt til at bruge den og ikke som i dag trues med fyring eller bliver degraderet eller forflyttet, hvis de bruger deres ytringsfrihed.
Hvis vi skal undgå den udvikling, vi har set med flere og flere optagelser med skjulte kameraer, som er det, der afslører fejl rundtomkring, men i stedet skal sikre, at de ansatte selv er med til at sikre ordentlige forhold, så kræver det, at vi opfordrer de offentligt ansatte til at bruge deres ytringsfrihed og gør ytringsfriheden så reel, at det nærmest bliver en ytringspligt, altså at vi siger, det er vigtigt, at man bruger den viden, man har, til at oplyse borgerne om, hvad der foregår i forbindelse med vores alle sammens velfærd.
Vi tror også, at det er afgørende at diskutere, hvad det er for værdier, der ligger til grund for, hvor vi skal skaffe arbejdskraft fra i fremtiden, om vi skal lægge den værdi til grund, at alle mennesker i Danmark skal have muligheden for at deltage på arbejdsmarkedet, og om vi skal indrette arbejdspladserne, så alle får mulighed for at deltage, også selv om de ikke kan yde 120 pct. Vi tror, det er afgørende, at man har en værdi, der siger, at man ikke skal gå ud og importere arbejdskraft fra andre lande.
Selvfølgelig synes vi, folk skal have ret til at komme hertil, hvis de selv vælger at ville arbejde i Danmark, men det at gå ud og lave en målrettet rekrutteringskampagne fra lande, der selv mangler arbejdskraft, synes vi er dybt forkasteligt.
Og det undrer os lidt, at statsministeren kommer med det forslag, når hans egne meningsfæller i Nordisk Råd i Midtengruppen lige for nylig har fremsat et forslag om, at vi skal arbejde for en international aftale om ikke at rekruttere udenlandsk arbejdskraft i sundhedssektoren bl.a. med henvisning til, at der er flere sundhedsarbejdere fra Malawi i Manchesterområdet, end der er i Malawi, og at der i Frankrig er 355 læger pr. 100.000 indbyggere, mens Ghana kun har 5.
Det burde gøre, at vi i de rige lande sørger for selv at opfylde vores behov for sundhedsarbejdere, frem for at vi importerer fra de lande, der virkelig har brug for dem.
Det har statsministerens partifæller i de øvrige nordiske lande forståelse for, og det undrer mig faktisk, at statsministeren ikke selv mener, det er afgørende, at man ikke går ud og rekrutterer målrettet fra lande, der selv har brug for sundhedsarbejderne for at forhindre, at deres befolkning dør af sygdomme.
Vi mener også, at det er fuldstændig afgørende at have som værdi, at vi har et ordentligt miljø, at vi efterlader en klode til vores børn og børnebørn, som de også kan leve på, at vi sikrer, at der er vedvarende energi og økologi, så vi ikke udpiner jorden fuldstændig og ødelægger klimaet så voldsomt, at mange mennesker ikke længere har noget sted at bo.
Vi mener, det er afgørende, at vi får debatten om, hvorvidt vi ønsker et vi-samfund eller et mig-samfund, om vi ønsker et samfund, hvor vi har ansvaret for hinanden, hvor det er et fælles ansvar, om fru Olsen får en ordentlig hjemmehjælp - hvis hun ikke får det, er det et fælles ansvar, at vi sørger for, at hun får det, og at alle har lige adgang, uanset hvad de har af penge – eller om vi ønsker et mig-samfund, hvor det er op til ens pengepung at vælge den rigtige leverandør, og hvor man kan sige til fru Olsen: Hvis du har en dårlig hjemmehjælp, er det, fordi du har valgt den forkerte leverandør, og det har vi andre ikke noget ansvar for.
Så man kan sige det meget kort, at vi satser på, at vi her i Folketinget kan få et flertal, som vil have en vækst i kærlighed og omsorg frem for en vækst i fladskærme og firehjulstrækkere, både af hensyn til mennesker og miljø.
Vi ønsker en helt anden verden og et helt andet samfund, en verden og et samfund, hvor kærlighed, omsorg, respekt og solidaritet bliver de bærende værdier i samfundet frem for mistro og kontrol.