Sophie Løhde (V), 2009-05-20:
Om end vi nu behandler beslutningsforslag nr. B 147 fremsat af Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten, er forslaget jo i store træk meget nært beslægtet med det næste beslutningsforslag på dagsordenen, der er fremsat af Dansk Folkeparti, og derfor kan det vel næppe helt undgås, at der i de argumenter og fokuspunkter, vi vil lægge vægt på her, vil være nogle gentagelser, sammenligninger og paralleller i forhold til dagsordenens næste punkt.
Som ministeren allerede var inde på i sin tale, fremgår det af regeringsgrundlaget fra november 2007, at regeringen agter at sikre hurtig og intensiv psykiatrisk hjælp til personer, der har forsøgt selvmord.
På den baggrund skal jeg da også udtrykke min store tilfredshed med, at forslagsstillerne bag de to beslutningsforslag, som vi i dag behandler, begge bakker op om regeringens målsætning på det her vigtige område.
For ca. 2 måneder siden modtog jeg ligesom de øvrige medlemmer af Sundhedsudvalget et eksemplar af bogen »Skrig og fred« af forfatteren Per Straarup Søndergaard.
»Skrig og fred« er en bog om unges selvmordsforsøg, og bogen indledes med et citat af en ung teenagepige om motiverne til hendes selvmordsforsøg, der skete, da hun var 13 år.
Hun siger: Det var meget impulsivt, og jeg ved ikke, hvad jeg ville opnå, men jeg ville i hvert fald ikke dø.
Selv om forskningen jo i dag viser, som ministeren også sagde, at selvmord og selvmordsforsøg udspringer af mange forskellige forhold og årsagsfaktorer, understreger citatet på rammende vis, at det ofte ikke er ønsket om at dø, men ønsket om at få hjælp, der er i centrum, når en ung forsøger at tage sit eget liv.
For der er, som ministeren også var inde på og redegjorde for, tale om komplekse problemstillinger, som skal håndteres i flere sektorer og på forskellige måder og niveauer.
En af udfordringerne fremadrettet består derfor i at finde ud af, hvordan vi kan sikre en hurtig, intensiv og relevant behandling for personer, der har forsøgt selvmord.
For selv om der i dag i alle landets fem regioner er centre for selvmordsforebyggelse, er et af hovedproblemerne på området, at der ikke er den tilstrækkelige hjælp alle steder, ligesom vi også må konstatere, at der er for stor forskel på den behandling og opfølgning, der tilbydes personer, der har forsøgt selvmord.
På den baggrund vil vi da også gerne i Venstre kvittere de øvrige satspuljepartier for, at vi i forbindelse med sidste års satspuljeforhandlinger netop blev enige om at afsætte 20 mio. kr. over 4 år til en styrkelse af behandlingsindsatsen over for personer, der har forsøgt selvmord, således at vi kan få udvidet og udbygget indsatsen på området.
Det samme håber jeg også at de øvrige partier i satspuljekredsen er åbne over for, for det siger jo også sig selv, at det ikke er nok bare at foreslå de gode initiativer, initiativerne skal også finansieres, og her må jeg i stilfærdighed bemærke, at forslaget, som vi aktuelt behandler, skønnes at koste 70 mio. kr. årligt, og det er vel at mærke 70 mio. kr. årligt, som forslagsstillerne ikke har anvist finansiering til.
Samtidig vil jeg også gerne påpege, at vi ikke er enige med forslagsstillerne i, at der skal oprettes et nyt, og man kan måske også sige dyrt råd på området.
Vi har, som ministeren også redegjorde for i dag, et velfungerende og respekteret center for selvmordsforskning, der sammen med en række andre interessenter på området bl.a. bidrager til WHO's forskning og arbejde med forskning i forebyggelse og behandling af selvmord.
Efter vores opfattelse i Venstre har og løser centeret allerede i dag de opgaver, som forslagsstillerne foreslår at et nyt center skal varetage, og derfor må jeg stille mig en lille smule undrende over for den del af forslaget, ligesom jeg også klart skal tilkendegive, at vi i Venstre ønsker at prioritere, at yderligere økonomi målrettes den direkte behandling og opfølgning i forhold til indsatsen i såvel kommuner som regioner.
Her synes jeg, det var nærliggende måske at se på det, som Livslinien bl.a. påpegede, da de sidst var i samråd i Socialudvalget her i Folketinget, hvor de jo redegjorde for, at der for nogle år siden eksempelvis var lavet en kommunepakke, som gav kommunerne nogle konkrete redskaber til at håndtere og løfte indsatsen lokalt.
Den kommunepakke kunne man jo med fordel overveje at løfte yderligere og relancere i forhold til de nye kommuner.
Så helt overordnet - nu kan jeg se, at den røde knap lyser - ønsker vi som sagt at målrette yderligere midler til den direkte behandling og opfølgning, og herunder også, at vi i satspuljekredsen drøfter, hvordan der eventuelt kan være behov for at iværksætte en yderligere indsats ud over de 20 mio. kr., som vi allerede har prioriteret til området.