Ole Sohn (SF), 2009-12-16:
Indledningsvis kan jeg næsten ikke undlade at komme med en forbrugeroplysning om Rigsrevisionens opgaver.
Det er ikke, som nogle forestiller sig, alene at forholde sig til, om nogle begår ulovligheder, det er sådan set også at holde øje med, om den til enhver tid siddende regering udviser rettidig omhu med skatteborgernes penge, og når Rigsrevisionen fremkommer med et resultat, som siger, at man har brugt ca. 1 mia. kr. for meget af skatteborgernes penge, er det deres, og nu må man ikke bande herfra, men så er det deres ubetingede pligt at gøre Folketinget og regeringen opmærksom på, at her har man handlet med manglende rettidig omhu med skatteborgernes penge, og så ville en ansvarlig regering straks sige: Det var en fejl, vi retter ind, så skatteborgerne får mest mulig valuta for deres penge.
Men det er en helt anden sag, og sådan er der jo så meget, som afhænger af, om man kan tælle til 90.
Til gengæld vil jeg gerne starte med at komme med en ros til finansministeren.
Det er jo ikke, fordi han har sagt så meget i dag, men finansministeren har faktisk i modsætning til kollegaerne fra Dansk Folkeparti og Venstre undervejs her siden sommerferien og under forhandlingerne om finansloven erkendt, at krisens omfang er kommet bag på finansministeren, og at problemerne er større, end finansministeren kunne forudse.
Det er jo ikke just det billede, man får, når man lytter til Venstre og Dansk Folkeparti, for så er alt jo godt: Intet er gået galt, man har ramt lige i plet hver gang.
Men ministeren har erkendt, at tingene er lidt anderledes, og det kan jeg sådan set godt forstå at ministeren siger, for det er da en lidt speciel situation at være i, når der siden sommeren 2008, altså for ganske kort tid siden, er sket meget.
For ganske kort tid siden havde man et overskud på 60 mia. kr., og nu er man kommet frem til et underskud på 95 mia. kr.
Det er sådan set over 150 mia. kr., som bare er fosset ud af kassen på ganske kort tid, og så synes jeg da, det er rimeligt, at finansministeren erkender, at det havde han ikke lige forudset.
Til gengæld kan man godt stille sig selv spørgsmålet: Når det nu er sådan, at alle prognoserne for økonomien går den forkerte vej, og ledigheden stiger med foruroligende hast, kunne man vel godt forestille sig, at regeringen lige standsede op og sagde: Jamen er der så noget, vi kan gøre anderledes, og er der noget, vi burde have gjort anderledes?
Men den tanke er ikke faldet regeringen ind.
De fleste uafhængige økonomer og de økonomiske vismænd, har påpeget, at en af de måder, som vil være ansvarlig en tid, hvor ledigheden stiger så meget, vil være at komme med en indsats, som tager toppen af ledigheden.
De har sagt, at ud over de initiativer, som regeringen har sat i gang, og som jeg kan forstå giver ca. 2.000 ekstra job i det nye år, burde vi derudover investere 10 mia. kr. i 2010.
Der blev spurgt til min socialdemokratiske kollega en hel time, hvor stort underskuddet skal være på statens finanser: Skal man bare sætte tingene i gang?
Nej, det skal man ikke.
Man skal udvise rettidig omhu, man skal prioritere i en krisesituation, og her har regeringen prioriteret skattelettelser, som først er ufinansierede, og siger så, at det private forbrug skal sættes i vejret.
Nu har vi godt nok erfaringerne, vi har tallene, som viser, at det private forbrug ikke er steget, men simpelt hen er raslet ned.
Ergo er det ikke lige den rigtige måde at gøre det på.
Til gengæld ved vi, at det bedste, man kan gøre en krisetid, er at se på, om der er nogle opgaver i samfundet, som er uløste, og som skal løses før eller siden.
Det kunne f.eks. være en ordentlig energirenovering af vore offentlige bygninger, folkeskoler og ældreboliger, og det kunne også være ordentlig energirenovering af private boliger og private virksomheder.
Det kunne man sætte i gang i en krisetid, hvor arbejdskraften er til rådighed, hvor entreprenørerne har kørt maskinerne i garage, hvor vi ved, at energipriserne vil stige i tiden, der kommer, og hvor Danmark i løbet af ganske kort tid ikke længere er energiproducent, men energiimportør.
Det ville være at udvise rettidig omhu, for det er nogle opgaver, som skal løses før eller siden.
Løser vi dem ikke nu, skal vores børn gøre det og vores børn betale for det, så det ville være rettidig omhu at sige: Jamen de opgaver rykker vi da frem, for vi har jo alle ressourcerne til at gøre det nu.
Det var det, SF foreslog i forbindelse med finanslovforhandlingerne, for det har faktisk en særdeles positiv effekt, hvis man handler effektivt ved at investere dér, hvor der er behov for det, og dér, hvor vi har mulighederne for det i en krisetid.
Det giver beskæftigelse, det tager toppen af ledigheden, og investeringerne medfører også, at vi kan få foretaget de nødvendige renoveringer, ikke mindst energirenoveringer, rundtomkring i den offentlige bygningsmasse og i de private boliger, og desuden har energirenoveringer en særdeles positiv effekt på klimaet.
Det burde måske også lige – om ikke for andet, så i anledning af det igangværende topmøde – have fundet vej til debat i Folketinget.
Derfor synes jeg faktisk, det er en lille smule tåbeligt, at regeringen ikke virkelig sætter ind her, hvor mulighederne findes.
Vi har foreslået, at man kickstartede energirenoveringerne næste år, sådan at vi virkelig tog fat på skoler, ældreboliger, butikker og private boliger, og vi også sikrede, at kommunerne kunne få et tilskud til at igangsætte energirenoveringsarbejder på de kommunale bygninger, fordi vi kan se, at det kun har positive effekter.
Når det gælder private boliger, burde vi også sætte meget mere gang i energirenoveringerne.
Jeg kunne forstå på min kollega fra Venstre, at der er alle muligheder, for man kan bare gå i banken og låne pengene til det, så kører det derudad – jamen sådan hænger virkeligheden jo ikke sammen.
Jeg tror da, at de fleste, om ikke andre de partier, der en del af bankforligskredsen, er opmærksomme på, at det faktisk er sådan, at lige nøjagtig private og mange små og mellemstore virksomheder har problemer med at få kreditter.
Her kunne staten så træde til og sige: Jamen vi vil gerne være med til at understøtte energirenoveringer i private boliger.
Det er selvfinansierende.
Det er et spørgsmål om at stille pengene til rådighed, det er ikke en statslig udgift, det er simpelt hen et spørgsmål om, at man med lidt af et columbusæg kan sætte arbejde i gang, sætte energirenovering i gang og gennemføre energibesparelser på en og samme tid.
Men ud over de investeringer, vi kan foretage her og nu for at tage toppen af ledigheden og udvise ansvarlig krisestyring, er det også vigtigt, at vi investerer i fremtiden.
I længden kan vi jo – jeg tror, det var hr. Bent Bøgsted, der ganske rigtigt sagde det – ikke leve af indenlandsk beskæftigelse.
Vi skal også have gang i noget eksport, og her er det jo sådan, at man skal bruge de muligheder, som vi har i en krisetid, til at udvikle grundlaget for fremtidens eksport.
Med hensyn til velfærdsteknologien bør vi gøre det på samme måde.
Vi har alle muligheder, og vi har om ikke andet haft et fortrin, som vi kan revitalisere, så vi også kan få den gevinst på eksportmarkedet, som vi jo har set bl.a. på vindmølleområdet at vi kan få, hvis vi virkelig får et ordentligt samspil mellem det offentlige og det private.
Det er noget af det, som vi har peget på.
Jeg vil summere op ved at sige, at det, der har vist sig at være virkeligheden, er, at et forsøg på at puste liv i et usikkert forbrug i en krisetid ikke står mål med virkeligheden.
Men det, vi med garanti ved kunne tage toppen af ledigheden og skabe fundamentet for fremtidens arbejdspladser og også for fremtidens eksportmuligheder, nemlig energirigtige investeringer, har regeringen undladt, og det er her, vi kan se forskellen mellem den nuværende regering og Dansk Folkeparti og oppositionen, som netop i dag har fremlagt et fælles udspil om, hvordan vi her og nu kunne sætte gang i 10.000 nye klimaarbejdspladser.