Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-01-25:
Jeg er overordentlig glad for, at vi i dag kan behandle forslaget om at oprette Ligebehandlingsnævnet.
For det første fordi lovforslaget har været undervejs i snart en rum tid, og for det andet og som det vigtigste fordi det er vigtigt for mig, at vi sender det signal, at forskelsbehandling er uacceptabel, og at personer, der udsættes for forskelsbehandling, skal have mulighed for at få behandlet deres klage ved et administrativt nævn frem for at være henvist til at gå til domstolene.
Det kan jo ikke gentages for ofte, at det, der tæller, er, hvad vi kan, og ikke hvordan vi ser ud, tror eller tænker.
Fordelene ved et samlet Ligebehandlingsnævn er indlysende.
Håndhævelsesmulighederne for en stor gruppe personer, herunder lønmodtagere, forbedres, og borgerne skal fremover kun klage ét sted, hvis de mener, de er blevet forskelsbehandlet.
Det gælder, uanset om de føler sig forskelsbehandlet på grund af køn, race, hudfarve, religion eller tro, alder, handicap, national, social eller etnisk oprindelse, politisk anskuelse eller seksuel orientering.
Nævnet vil kunne tage højde for sager om diskrimination af flere grunde, det er det, man kalder multipel diskrimination, og ekspertisen på området samles ét sted.
Altså summa summarum: Alle sikres en nem klageadgang, bedre retsbeskyttelse og ikke mindst en samlet indgang til klagebehandling.
Kritiske røster har i høringsfasen peget på, at Ligebehandlingsnævnet vil undergrave det fagretlige system og konfliktløsningen på arbejdsmarkedet.
Jeg deler ikke den opfattelse.
Mulighederne for fagretlig behandling er uændrede, hvilket også er præciseret i bemærkningerne til lovforslaget.
Fra lønmodtagerside har det været hævdet, at forslaget indebærer en forskelsbehandling af de organiserede og de uorganiserede lønmodtagere, dels med hensyn til hvem der har adgang til at gøre brug af nævnet, dels fordi nævnet ikke opkræver gebyr for behandling af sager, og det dermed er gratis for en uorganiseret lønmodtager at få behandlet en klage, mens det vil medføre omkostninger for de organisationer, som søger sager for deres medlemmer behandlet ved faglig voldgift.
Til det vil jeg sige, at det er skrevet ind i lovforslaget, at nævnet kun har kompetence til at behandle sager om brud på kollektive overenskomster, hvis parterne ikke vil behandle sagen i det fagretlige system, og arbejdsmarkedets parter har derfor præcis de samme muligheder som tidligere for at beholde sagerne i deres eget system.
Der er ikke noget til hinder for, at en fagforening vælger at bruge Ligebehandlingsnævnet og dermed repræsentere medlemmer ved behandlingen af en klage, men det kan give anledning til undren, hvis parterne vælger ikke at bruge deres eget system.
Jeg synes også, det er værd at hæfte sig ved, at Ligestillingsnævnets behandling af sager om kønsdiskrimination heller ikke har haft negativ indflydelse på det fagretlige system.
Der har været spørgsmål om Ligebehandlingsnævnets sammensætning og opbygning.
Ligestillingsnævnet har vist sig at være et effektivt og kompetent nævn til behandling af sager om kønsdiskrimination, og i lighed med, hvad tilfældet er for Ligestillingsnævnet, foreslås det, at Ligebehandlingsnævnet sammensættes af dommere og jurister.
Det sikrer, at nævnet kan træffe fagligt velfunderede afgørelser og derfor få den samme respekt, som Ligestillingsnævnet har i dag.
Fra flere sider har det været nævnt, at der er behov for et lægt element i nævnet.
Jeg er helt enig i, at det er vigtigt, at nævnet træffer afgørelser på et fuldt oplyst fagligt grundlag, og efter lovforslaget har nævnet derfor mulighed for at indhente erklæringer fra sagkyndige.
Det er derfor oplagt at placere sekretariatet for Ligebehandlingsnævnet i Ankestyrelsen.
Ligebehandlingsnævnet skal som de øvrige nævn være uafhængigt af Ankestyrelsen, udpegning af nævnets formand og næstformand sker ifølge retsplejelovens regler, og formandskabet udpeges således af en retspræsident.
Også nævnets menige medlemmer skal være uafhængige af den indstillende og udpegende myndighed, og nævnet er således helt uafhængigt af de ministerier, der udpeger disse.
Andre har ønsket, at nævnet fik en mere vidtgående kompetence, herunder mulighed for at tage sager op af egen drift.
Tanken med Ligebehandlingsnævnet er, at det skal være et nemt og gratis alternativ til en mere tung og langvarig domstolsprøvelse.
Nævnet skal derimod ikke have en mere aktivistisk rolle, for dette vil efter min opfattelse kunne rejse tvivl om nævnets upartiskhed og saglighed.
Det er vigtigt, at alle, både de, der klager, og de, der bliver klaget over, har tillid til nævnets afgørelser, og jeg vil gerne gøre opmærksom på, at vi jo ikke nedlægger nogen af de andre organer, som hidtil har arbejdet med disse spørgsmål.
Endelig har nogle ønsket en udvidelse af selve beskyttelsen mod forskelsbehandling.
Til det har jeg blot at sige, at dette lovforslag alene vedrører håndhævelsen af eksisterende rettigheder, men altså ikke selve den materielle beskyttelse mod forskelsbehandling.
Jeg vil godt lige prøve at opsummere nævnets kompetence i forhold til Ligestillingsnævnet og Klagekomiteen for Etnisk Ligebehandling.
Hvis det drejer sig om køn, er klagemulighederne for sager om kønsdiskrimination uændrede, og Ligebehandlingsnævnet har samme kompetence som det nuværende Ligestillingsnævn.
Hvis vi ser på race eller etnisk oprindelse, er det sådan, at med oprettelsen af Ligebehandlingsnævnet forbedres klagemulighederne i sager om forskelsbehandling på grund af race og etnicitet, idet Ligebehandlingsnævnet i modsætning til klagekomiteen kan træffe afgørelser og udmåle en godtgørelse, men altså ikke får mulighed for at tage sager op af egen drift
Hvis vi taler om andre kriterier - alder, handicap, seksuel orientering osv. - er der en stor gruppe mennesker, som i dag er henvist til at gå til domstolene, hvis de mener, at de er blevet udsat for forskelsbehandling.
For denne gruppe oprettes nu en administrativ klageinstans.
Man kan opsummere ved at sige, at Ligebehandlingsnævnet for det første kan behandle klager over forskelsbehandling, for det andet træffe afgørelse om, hvorvidt der er sket overtrædelse af lovgivningen, for det tredje udmåle og tilkende godtgørelse til ofre for ulovlig forskelsbehandling og for det fjerde føre sagen for de almindelige domstole, hvis nævnets afgørelser og forlig, som er indgået for nævnet, ikke efterleves.
Så har spørgsmålet om klagenævnets økonomi været rejst.
Til det vil jeg bare sige, at nævnet selvfølgelig skal have de nødvendige ressourcer til at sikre en rimelig hurtig og effektiv sagsbehandling, for ellers giver det jo ikke mening at oprette et alternativ til en mere langsommelig domstolsbehandling.
De ressourcer, der er afsat, baserer sig på sagsantallet i det nuværende Ligestillingsnævn og klagekomiteen og på et skøn over antallet af sager, der vil blive rejst som følge af den udvidede adgang til at klage over forskelsbehandling.
Til slut vil jeg takke for indlæggene om lovforslaget, og jeg ser frem til arbejdet under den videre behandling i Arbejdsmarkedsudvalget og over en kop kaffe.