Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-09-08:
Vi har i dag haft en god debat.
Men inden jeg begynder på finanslovdebatten, vil jeg gerne sige til fru Juliane Henningsen, at vi er opmærksomme på, at finanskrisen også har virkninger for Grønland, og derfor er det meget tilfredsstillende at høre om arbejdet med at modernisere og sikre holdbarheden i det grønlandske samfund og i den grønlandske økonomi.
Jeg takker også og kvitterer for de pæne ord om de initiativer, som er afspejlet i finansloven.
Hr. Høgni Hoydal talte om omvurderinger, og det var i det filosofiske hjørne.
Det er klart, at finanskrisen nødvendiggør, at vi ser kritisk på mange ting, og vi må selvfølgelig også drage lære af det, vi har oplevet her under finanskrisen.
Der er jo et arbejde i gang internationalt i G20-kredsen og i finansministerkredsen i EU om at skabe større indsigt i, større gennemsigtighed af og større kontrol med finanssektoren, og jeg håber, at vi finder nogle effektive løsninger i efteråret.
Til hr. Edmund Joensen vil jeg gerne sige, at jeg jo var sammen med Venstres folketingsgruppe på Færøerne, og det var som sædvanlig en stor oplevelse og meget lærerigt.
Debatten i dag har jo i øvrigt på mange måder været forudsigelig.
På den ene side er der regeringspartierne og Dansk Folkeparti, som ønsker at understøtte vækst og beskæftigelse under den økonomiske krise, men på en ansvarlig måde.
Vi vil fortsat sikre tryghed om familiernes økonomi gennem skattestoppet.
På den anden side står oppositionen, som vil igangsætte nye store vækstpakker uden at ville anerkende de massive lempelser af den økonomiske politik, som regeringen allerede har sat i gang.
Og det er jo så nu også soleklart, at oppositionen vil sætte skatterne op, selv om vi står midt i en alvorlig økonomisk krise.
Ja, det er måske nu endda ikke så entydigt alligevel, hvad det er, oppositionen vil.
Vi oplever jo ikke en opposition, som står samlet om den økonomiske politik.
Tværtimod er det en opposition, som på afgørende punkter vil i hver sin retning på nogle ret så afgørende områder.
Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti vil sætte skatterne op.
Det Radikale Venstre vil ikke, de vil hellere i den retning, regeringen og Dansk Folkeparti har udstukket med skattereformen.
Jeg kunne godt tænke mig lidt større klarhed over, hvilken økonomisk politik oppositionen egentlig vil føre.
Vi har i dag hørt Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti kritisere regeringen for ikke at gøre nok for væksten og beskæftigelsen i dansk økonomi.
De vil have, at regeringen gennemfører en ny stor vækstpakke for at sætte yderligere gang i økonomien.
Socialdemokraterne snakker fortsat om deres vækstplan med et investeringsløft på 36 mia. kr. over 2 år.
Det er, som om Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti helt har overset det faktum, at regeringen allerede har igangsat en historisk stor lempelse af den økonomiske politik.
Vi lemper finanspolitikken samlet set med 55 mia. kr. i 2009 og 2010, og oveni kommer endda frigivelsen af SP-midlerne.
Lempelsen er større end den, der er gennemført i stort set alle andre lande, også større end i USA.
Den økonomiske politik, inklusive virkningerne af den lavere rente, er dermed med til at fastholde over 70.000 arbejdspladser.
Vi øger de offentlige investeringer med mere end 10 mia. kr. i løbet af 2009 og 2010.
Det er den største vækst i de offentlige investeringer over en 2-årig periode siden midten af 1960'erne, og investeringsløftet sigter bredt.
Samtidig understøtter vi de private investeringer med puljen til renovering og bygningsarbejde på 1,5 mia. kr.
Men regeringens strategi går ikke bare på ét ben.
Ud over de massive investeringsløft styrker vi også familiernes økonomi ved at sænke skatten på arbejde i 2009 og især i 2010.
Skattereformen fra marts giver alene en lempelse på næsten 14 mia. kr. i 2010, fordi skattelettelserne gennemføres hurtigt, mens finansieringen indfases mere gradvis.
Desuden har vi givet mulighed for, at borgerne kan få udbetalt midlerne i SP-ordningen.
Vi regner med udbetalinger på ca. 25 mia. kr. efter afgift i 2009.
Det styrker familiernes købekraft markant, og det er med til at understøtte vækst og beskæftigelse.
Så hævder Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti, at vi hellere skulle have brugt pengene på at øge investeringerne endnu mere, end vi i forvejen gør.
Det er jeg uenig i.
Vi skal investere, javist.
Det gør vi også, men regeringen ønsker også at skabe tryghed om familiernes økonomi for dermed at styrke optimismen og troen på fremtiden.
Det er netop det, vi ser nu, hvor forbrugertilliden er stigende og faldet i detailomsætningen er vendt, og det er en helt afgørende forudsætning for at få dansk økonomi godt igennem krisen.
Det bringer mig så til det seneste udspil om skat, som Socialdemokraterne og SF netop har lagt frem.
Her er fronterne trukket
Det er nu klart for enhver, at Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti vil sætte skatten op, mens regeringen vil fastholde skattestoppet.
Man kunne sige, at det går fra skattestop til skattehop.
Ifølge Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti skal skatten sættes op med 18 mia. kr., og hertil kommer så indfasningen af finansieringen i den allerede vedtagne skattereform.
Det er på ingen måde med til at skabe tryghed om familiernes økonomi.
Skatteudspillet er også et markant brud på de seneste 15-20 års bestræbelser på at sikre et konkurrencedygtigt skattesystem.
Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti vil tilsyneladende øge selskabsskatten til over gennemsnittet i de gamle EU-lande, og det på et tidspunkt hvor andre lande går den modsatte vej og sætter selskabsskatten ned.
Ifølge OECD er det faktisk noget af det mest skadelige, man kan gøre, at sætte selskabsskatterne op.
Så vil Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti genindføre aktieomsætningsafgiften, selv om den blev afskaffet af Nyrup, fordi den ikke var tidssvarende.
Det vil ikke tage lang tid for danske virksomheder at blive noteret på børser i udlandet, så aktieomsætningen flytter til andre lande, og provenuet fra afgiften minimeres.
Men ikke nok med det.
Marginalskatten for højtlønnede skal sættes op, så den tilskyndelse til at gøre en ekstra indsats, som regeringen har sikret med skattereformen, forsvinder.
Og der skal gennemføres store afgiftsstigninger, der kan øge grænsehandelen markant.
Under tidligere regeringer er der gennemført en række tilpasninger af skattesystemet for at gøre det mere robust over for globaliseringen.
Det, Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti nu vil, er alt sammen stik imod den fornuftige retning, som skattesystemet har bevæget sig i de sidste 20 år, inklusive den retning det bevægede sig i under Nyrup.
Det gælder også forslagene om højere afgifter på grænsehandelsfølsomme varer, øget selskabsskat og øgede marginalskatter.
Den slags initiativer rammer økonomiske aktiviteter, som er mobile, uanset om der er tale om omsætning, virksomheder eller personer, og derfor risikerer vi at tabe skattegrundlag til udlandet.
Socialdemokraternes og Socialistisk Folkepartis skatteudspil er udtryk for en forældet og bagudrettet tankegang, som kan have meget skadelige virkninger for vores fælles velfærd.
Samtidig vil skatteforhøjelserne svække udbuddet af arbejdskraft med flere tusinde personer, og det er altså ikke den vej, vi skal gå, hvis vi skal sikre velfærden i fremtiden.
Det er en helt afgørende forudsætning for fremtidens velfærdssamfund, at vi formår at styrke arbejdsudbuddet.
Fremover skal færre erhvervsaktive finansiere den offentlige velfærd for flere ældre, og det i en situation, hvor indtægterne fra Nordsøen gradvis falder bort.
Det er en meget uansvarlig økonomisk linje, som Socialdemokraterne og SF lægger for dagen med deres skatteudspil, og det er en linje, som på ingen måde er svar på fremtidens udfordringer for velfærdssamfundet.
Tværtimod svækker udspillet den langsigtede holdbarhed for de offentlige finanser, og Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti har så tilsyneladende til hensigt at sende regningen videre til fremtidige generationer.
Regeringen har siden 2001 bevist, at vi kan og vil føre en ansvarlig økonomisk politik.
Vi har gennem nænsomme reformer været med til at forbedre den offentlige økonomi, og vi har afdraget på den offentlige gæld, så der er plads til at gennemføre de massive lempelser af den økonomiske politik, som er afspejlet i vores forslag til finansloven.
Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti har nu vist, at de vil en anden og en uansvarlig økonomisk politik, og det er en ren tilståelsessag, vi står med.
Regeringen vil ikke spille hasard med den offentlige økonomi ved at føre en uansvarlig økonomisk politik.
Det vil blot føre til højere renter, som vil skade privatforbruget, investeringer og boligmarkedet og påvirke den finansielle stabilitet.
Danmark er et lille land med en fast kurs over for euroen, og det stiller store krav om ansvarlighed i den økonomiske politik.
Derfor har regeringen i finanslovforslaget sat fokus på tre ting, nemlig investeringer, velfærd og ansvarlighed.
For det første vil regeringen gennemføre et massivt løft af de offentlige investeringer for at understøtte vækst og beskæftigelse, så dansk økonomi kommer så skånsomt igennem krisen som overhovedet muligt.
For det andet vil regeringen fastholde og udbygge den borgernære service og velfærd.
Siden 2001 har vi øget serviceudgifterne med godt 60 mia. kr., og udgifterne til service vil i 2010 være på det højeste niveau nogen sinde målt i forhold til BNP.
For det tredje fastholder regeringen den ansvarlige linje i den økonomiske politik.
Vi har fokus på at afhjælpe virkningerne af den økonomiske krise.
Det bidrager til beskæftigelse, men også til betydelige offentlige underskud, og der bliver selvfølgelig en regning at betale.
Ét spørgsmål efter debatten i dag kræver dog et svar.
Jeg har forstået, at S og SF synes, at et underskud på de offentlige finanser på 86 mia. kr. er meget uansvarligt.
Det er jeg meget uenig i.
Underskuddet er stort, men det er dybt ansvarligt at lempe finanspolitikken i en situation, hvor vi rammes af en international finanskrise.
Jeg glæder mig så også i mit stille sind over, at vi ikke fulgte oppositionens råd i de gode tider og brugte to kroner, hver gang vi tjente en krone, men brugte overskuddene til at nedbringe den offentlige gæld, sådan at vi havde noget at stå imod med.
Men hr. Morten Bødskov og hr. Ole Sohn taler om, at det er dybt uansvarligt med underskuddet.
Anderledes kan det jo ikke forstås, når man synes, at det, at vi lemper finanspolitikken og har et underskud på 86 mia. kr., er dybt, dybt uansvarligt, og det var det, de to herrer sagde.
Jamen er det så virkelig svaret på krisen, at vi skal stramme og gennemføre kæmpe milliardbesparelser?
Det svar vil jeg meget gerne have i den her debat, for jeg synes, det er topmålet af hykleri på den ene side at sige, at det er uansvarligt at gennemføre det og have et underskud på 86 mia. kr., men så på den anden side bare ikke gøre andet end at lægge 36 mia. kr. oveni.
Der synes jeg ligesom at en anstændighedsgrænse er passeret.
Så jeg vil godt spørge: Mener hr. Morten Bødskov og hr. Ole Sohn, at underskuddet på de 86,5 mia. kr. er uansvarligt, og er det sådan, at de vil reducere det, som man kan forstå på deres indlæg?
Så mener jeg bare, at man skal fortælle, hvad det er, man vil gøre.
Ellers er det jo ikke meget værd.
Den anden ting, jeg så også gerne vil fremdrage, er hr. Morten Østergaards indlæg.
Man kan vel – for at sige det pænt – sige, at hr. Morten Østergaard i sjælden grad arbejder i det tomme rum.
Man kunne også bruge udtrykket, at han har begge ben solidt plantet i den blå luft.
Han skælder og smælder sammen med sin partiformand på regeringen.
Alt, hvad vi gør, er udueligt.
Det er forkert, ikke bare økonomisk, men også moralsk og etisk, og der er næsten ingen grænser for fejlene.
Vi får skældt huden fuld af Det Radikale Venstre.
Det, der bare gør det meget, meget underligt at høre på, er jo, at Det Radikale Venstre skal i regering med S og SF.
Det er jo sådan, alting er lagt til rette.
Derfor vil jeg sige til hr. Morten Østergaard, at kræfterne burde blive brugt på at diskutere med hr. Morten Bødskov og hr. Ole Sohn, hvad dette fremtidige regeringsprojekt skulle gå ud på.
Så start med at forklare de forhøjede selskabsskatter osv. til regeringsfællerne i S og SF.
Jeg synes på en eller anden måde, det er topmålet at skulle stå og høre på at blive skældt ud, når hr. Morten Østergaard som en given ting skal i regering sammen med hr. Ole Sohn og hr. Morten Bødskov, som vil det stik modsatte.
Men med dette optimistiske udgangspunkt ser jeg frem til forhandlingerne om finansloven i de kommende måneder, og jeg vil gerne indbyde alle partier til at deltage konstruktivt i forhandlingerne.