runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2012-01-18:
Det afgørende for regeringen i sagen om Roj TV er at holde tingene adskilt, som man gør i en demokratisk stat.
Jeg er sikker på, at hr. Villumsen også deler den opfattelse, at det er et meget civiliseret træk hos lande, at man har en lovgivende, en udøvende og en dømmende magt.
Og man skal være meget, meget forsigtig med at blande de ting sammen.
Der er anlagt en sag, som det formentlig også er spørgeren bekendt, mod Roj TV.
Den har senest fundet sin afgørelse ved Københavns Byret.
Jeg forstår på pressen, at sagen vil blive anket, og i et sådant tilfælde tror jeg ikke, det er klogt, at vi – lige for at fastholde det princip om delingen – går ind og kommenterer en konkret retssag.
Det må retssystemet, om man så må sige, tage stilling til.
Det vil vi ikke blande os i.
Det er netop en vigtig forudsætning for et demokratisk land, at der er en tydelig og klar adskillelse.
Jeg deler til fulde bekymringen over de tibetanske munkes selvafbrændinger siden marts 2011.
Ifølge International Campaign har 16 munke foretaget selvafbrændinger, med 11 dødsfald til følge.
Selvafbrænding er jo bare et ekstremt og også et ekstremt fortvivlende skridt, som må vække til eftertanke hos os alle.
Dalai Lama har i forbindelse med et tidligere enkeltstående tilfælde af selvafbrænding taget afstand fra det, og han betegner det som en praksis, der er afvigende fra et buddhistisk livssyn.
Det tror jeg det også er vigtigt at få sagt.
Fra dansk side har vi over for de kinesiske myndigheder flere gange, både bilateralt og gennem EU, udtrykt bekymring over de kinesiske myndigheders fremfærd over for de tibetanske munke i Sichuanprovinsen, hvor Kirtiklosteret ligger, og hvor størstedelen af selvafbrændingerne har fundet sted.
På bl.a. dansk foranledning rettede EU i foråret 2011 en henvendelse til Kina på højt niveau, hvor man kritiserede den voldsomme kinesiske fremfærd og udtrykte bekymring for udviklingen.
I starten af december gennemførte EU igen en demarche over for de kinesiske myndigheder, som Norge i øvrigt tilsluttede sig.
I demarchen udtrykte EU bekymring over selvafbrændingerne, der netop ses som et udtryk for styrets manglende respekt for tibetanernes religiøse, sproglige og kulturelle rettigheder, og det har vi tænkt os at fortsætte med at gøre.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-18:
Jeg siger tak for svaret og tak for, at udenrigsministeren her besøger Folketinget.
Jeg har ventet en måneds tid på at få lejlighed til at stille de her spørgsmål, og det her er det næste, for det har ikke været belejligt, at udenrigsministeren har kunnet være her i Folketingets spørgetime, så det er godt, at det nu sker.
Grunden til, at vi er optaget af det her, er ganske rigtigt, som udenrigsministeren siger, at det er ganske forfærdeligt, at nogen finder på at brænde sig selv af for at gøre opmærksom på de grovheder, som tibetanerne er udsat for.
Og derfor er der netop, som udenrigsministeren siger det, grund til at tage det, der foregår her, meget alvorligt, og jeg synes også, det er godt, at den danske regering ved flere lejligheder har gjort opmærksom på det, og at EU har forsøgt sig sammen med Norge.
Derfor vil jeg spørge udenrigsministeren – for det er jo ikke uden betydning, hvad et land som Danmark gør, selv om det er et lille land – om man på lignende vis, altså særskilt som land, vil tage den her sag op med Kina.
For det er jo ikke et ukendt fænomen, at Kina undertrykker tibetanerne og på alle mulige måder prøver at gøre det svært for tibetanerne at bevare deres kultur.
Så det er et meget principielt spørgsmål, ikke mindst for et lille land som Danmark, der jo har brug for, at vi klart markerer vores holdninger i forskellige spørgsmål, og vi har også mulighed for det, fordi vi netop ikke er en supermagt, der har alle mulige interesser, som f.eks. USA har det.
Så mit spørgsmål til udenrigsministeren lyder altså: Vil den danske regering nu her på baggrund af de aktuelle begivenheder tage den her sag op med Kina?
Jeg synes ikke rigtig, jeg kommer nogen vegne med udenrigsministeren, og det undrer mig egentlig lidt, netop fordi SF har haft en høj profil på det her område tidligere, men åbenbart ikke længere har det.
Hvis nu Dalai Lama på et tidspunkt, hvad vi i Dansk Folkeparti ville synes ville være rigtig godt, vælger at komme på besøg i Danmark, ligesom han har været tidligere ved flere lejligheder, vil udenrigsministeren så mødes med Dalai Lama?
Vi ved jo f.eks., at præsident Obama i USA har mødtes med Dalai Lama.
Mange andre statsoverhoveder, statsministre og premierministre rundtomkring i verden har netop mødtes med Dalai Lama på det plan, som de nu har syntes har været det rigtige.
Vil udenrigsministeren så sørge for at sikre, at sådan et møde kommer i stand, når der kommer en henvendelse fra tibetvenner i Danmark, med henblik på at udenrigsministeren mødes med Dalai Lama?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-18:
Alt min politiske erfaring tilsiger mig, at når den type spørgsmål, der starter med hvis og hvis og hvis og hvad så, bliver stillet, skal man være fantastisk forsigtig.
Jeg vil sige det sådan, at vores hovedbestræbelse vil gå ud på at fortsætte og sikre et arbejde i den alvorlige del af det her spørgsmål, altså et arbejde for at sikre tibetanerne gode forhold; sikre dem hjælp og sikre dem bistand, hvor vi kan, og fortsat slås for de ting, de selv ønsker, nemlig kulturel, sproglig og religiøs autonomi.
Det vil vi fortsat støtte – og støtte aktivt og varmt.
Og så vil vi tage stilling til, hvordan vi i hvert enkelt tilfælde bedst mødes, ligesom vi gjorde i november, og ligesom vi vil gøre i det tilfælde, Dalai Lama skulle bede om at komme.
I så fald vil vi i øvrigt drøfte spørgsmålet, inden vi beslutter os, med Det Udenrigspolitiske Nævn for at være sikre på, at vi får en beslutning, og at hele det danske Folketing har givet udtryk for dets holdninger.
Fatma Øktem (V), 2012-01-18:
Vil ministeren definere ordet øremærke, som det fremgår af regeringsgrundlagets side 65, hvor der står, at »Regeringen vil øremærke op til tre måneder af den betalte barselsperiode til manden«, og vil ministeren herunder redegøre for, om »øremærke« skal forstås sådan, at de op til 3 måneders barsel bortfalder, såfremt faderen ikke afholder barslen?
Mange tak.
Spørgsmålet lyder således: Vil ministeren definere ordet øremærke, som det fremgår af regeringsgrundlagets s. 65, hvor der står, at »regeringen vil øremærke op til tre måneder af den betalte barselsperiode til manden«, og vil ministeren herunder redegøre for, om »øremærke« skal forstås sådan, at de op til 3 måneders barsel bortfalder, såfremt faderen ikke afholder barslen?
Mette Frederiksen (S), 2012-01-18:
Tak for spørgsmålet.
Det lyder jo næsten præcis som det spørgsmål, spørgeren har stillet i et samråd i Beskæftigelsesudvalget for nylig, og jeg kan sige til spørgeren, at der ikke er sket nyt i sagen på de få dage, der er passeret, siden vi behandlede spørgsmålet i det samråd.
Jeg er i gang med at se på, hvordan vi kan udmønte den del af regeringsgrundlaget, der handler om øremærket barsel til fædre.
Der ligger ikke på nuværende tidspunkt et lovforslag klar; vi er i gang med at se på de i øvrigt gode nordiske erfaringer, der er med at sikre mere barsel til fædre.
Fatma Øktem (V), 2012-01-18:
Tak til ministeren for svaret.
Hvis ikke der ligger noget klar, kan jeg jo kun stille spørgsmål til ministeren og håbe på, at ministeren vil løfte sløret for og fortælle lidt om, i hvilken retning det så vil gå.
Men jeg kan måske også herfra bidrage med at give ministeren nogle input.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren: Selv om der ikke ligger noget konkret klar endnu, kan ministeren så forestille sig, at det i nogle familier vil være mest praktisk, at den ene af forældrene tager hele barslen?
Mette Frederiksen (S), 2012-01-18:
Som lovgivningen er indrettet i dag – og det er den lovgivning, der er formuleret af den tidligere VK-regering – kan det ikke lade sig gøre for den ene af de to forældre at tage hele barselorloven.
Jeg ved ikke, om spørgeren lægger op til et opgør med den lovgivning, som VK-regeringen har lagt frem, men det er ikke muligt inden for indeværende lovgivning, som altså er VK's barsellovgivning, at den ene af de to forældre tager hele barselorloven.
Fatma Øktem (V), 2012-01-18:
Nej, det er ikke et opgør med den nuværende fleksible barselordning, jeg tænker på.
Jeg tænker på, om ministeren kan løfte sløret for, om ministeren kan forestille sig, at det måske kan være mest praktisk for en familie, at det kun er den ene, der tager barselen, og om det er sådan, at den øremærkede del vender tilbage til kvinden, hvis manden ikke ønsker den.
Mette Frederiksen (S), 2012-01-18:
Det kan man ikke, og det kan man heller ikke med den eksisterende lovgivning.
Som barsellovgivningen er indrettet i dag, kan man ikke vælge, at den ene forælder skal tage hele barselorloven, for der er allerede i dag uger, der er reserveret til henholdsvis moderen og faderen.
Så det kan faktisk ikke i dag inden for den nuværende lovgivning lade sig gøre, at den ene af forældrene tager hele barselorloven.
Fatma Øktem (V), 2012-01-18:
Jamen så må jeg bruge mit sidste spørgsmål på det samme spørgsmål igen.
Jeg spurgte jo egentlig, om ministeren kunne forestille sig det.
Hvis nu vi ikke taler om noget konkret, for der ligger jo ikke noget konkret, siger ministeren, kan ministeren så forestille sig, at der er behov for det?
Jeg spørger ikke, om ministeren vil gøre op med det nuværende, jeg spørger, om ministeren kan forestille sig, at det i nogle familier er mest praktisk, at det kun er den ene, der tager barselen, så det ikke er øremærket.
14 uger er øremærket nu til kvinden, ja, det ved jeg, men kan ministeren ud over det forestille sig, hvis nu vi lægger de barselordninger væk, at der er nogle familier, for hvem det er mest praktisk, at det kun er den ene, der tager den?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-18:
Det er klart, at vores overvejelser har været dem, jeg redegjorde for før, altså hvad vi synes er rimeligt i forhold til at møde tibetanernes politiske leder.
Det har været vores vurdering, ligesom det har været de øvrige europæiske landes vurderinger, at det her ville være et rimeligt niveau.
Det er i sagens natur vores egen beslutning, ligesom alle de øvrige lande har truffet deres selvstændige beslutninger.
Det er rigtigt, også som hr. Peter Skaarup peger på, at vores krav jo ikke er at gå videre end det, tibetanerne vil.
De har bedt om autonomi.
De har bedt om sproglig, kulturel og religiøs autonomi.
Det er rigtigt, at der har de – og har altid haft – en meget varmt støtte i SF.
Mette Frederiksen (S), 2012-01-18:
Jeg forholder mig ikke til hypotetiske spørgsmål, jeg forholder mig til den lovgivning, der gør sig gældende i dag, og den tidligere VK-regering har altså etableret en barsellovgivning, der hviler på et princip om, at der er uger, der er reserveret moderen, og at der er uger, der er reserveret faderen.
Det er den måde, VK-regeringen har valgt at fundere barsellovgivningen på.
Så har vi i forbindelse med det regeringsgrundlag, der ligger til grund for den nye regering, tilkendegivet, at vi ønsker at fremme mænds ret til barsel, fordi vi tror på, at børns opvækstbetingelser styrkes af, at der er to voksne omkring barnet.
Det hænger ikke kun sammen med barsel, det hænger sammen med en række forskellige ting, og vi er altså af den grundlæggende overbevisning, at vi skal gøre, hvad vi kan for at understøtte en god balance mellem arbejds- og familieliv for både mænd og kvinder i Danmark.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-18:
Jeg er helt sikker på, at de kinesiske myndigheder ikke er et sekund i tvivl om, hvad hverken Danmark eller EU mener.
Jeg er helt sikker på, at de ved, at vi ser med meget stor bekymring på selvafbrændingerne og ikke mindst på tibetanernes situation generelt, og det er jo netop, fordi vi har taget det op de gange, vi har mødtes med dem og generelt har kritiseret de vilkår, tibetanerne har, og deres manglende mulighed for at udfolde sig religiøst, kulturelt og sprogligt.
Jeg tror, det er helt afgørende at fortsætte med at tage de sager op over for kineserne, når man mødes, og være med til at præge, være med til at påvirke og være med til at lægge tryk på.
Heldigvis er vi jo i en situation, hvor vi ikke står alene med det, men hvor EU også deltager, og der er det klart, at der er langt større vægt bag et standpunkt, når det ikke alene er et land som Danmark, der gentager de her synspunkter, men det også er EU.
Så det vil vi fortsat arbejde med.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-18:
Jeg er glad for tilsagnet om, at man fortsat vil gøre opmærksom på de her ting, men det er jo ikke et ukendt fænomen, at udenrigsministeren også har en kasket, hvorpå der står formand for Socialistisk Folkeparti.
Der synes jeg da nok at SF har gjort sig positivt bemærket – også negativt måske en enkelt gang i forbindelse med en debat i Folketinget, hvor man støttede noget, som ikke hjalp tibetanerne – i en meget offensiv kurs mod Kina.
Derfor er det, synes jeg, vigtigt, at udenrigsministeren, når udenrigsministeren nu har fået den ærefulde post som udenrigsminister, benytter den post til så også at markere den samme afstandtagen og føre den samme politik, som man gjorde, da man var i opposition, altså da man kun var formand for Socialistisk Folkeparti.
For selvfølgelig ved Kina godt, at vi er kritiske over for tingene, men det har jo ikke forhindret kineserne i at fortsætte undertrykkelsen af tibetanerne og ødelæggelsen af deres kultur – så man er nødt til at blive ved.
Hvordan vil man blive ved?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-18:
Tak for de pæne ord om både mit formandskab for SF og min post som udenrigsminister – det er jo dejligt at møde støtte på den måde.
Så til spørgsmålet: Jeg tror, at man hjælper tibetanerne allerbedst ved ikke at være imod Kina, som spørgeren fik sig formuleret, men ved at fastholde, at Kina har et særligt ansvar for at sikre, at mindretal får en ordentlig behandling, og at man udvikler sig retning i af en retsstat.
Det er den linje, som vi fra dansk side vil forfølge, nemlig at vi har muligheden for via en fri og åben dialog med Kina at påvirke de kinesiske myndigheder.
Det vil vi fortsætte med, og jeg er helt overbevist om, at det på et eller andet tidspunkt vil lykkes at skubbe Kina i retning af større villighed til også at nærme sig vores synspunkter på grundlæggende standpunkter som menneskerettigheder og frihed.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-18:
Vi er jo enige om, at vi skal forsøge at påvirke Kina i den rigtige retning.
Men jeg undrer mig så bare over, at den britiske udenrigsminister, William Hague, i det britiske underhus klart har sagt, at man eksplicit bilateralt tager den her sag op med Kina, mens vores egen danske udenrigsminister ikke i dag her i Folketinget på samme måde kan forsikre, at han klart og entydigt nu her aktuelt på baggrund af de seneste ting, der er sket i Tibet, vil tage den her sag op med Kina.
Hvorfor kan vi ikke gøre det samme som briterne og understøtte den linje, som briterne har valgt, ved meget klart nu her aktuelt at tage afstand fra det, der foregår over for tibetanerne?
Hvad er grunden til det?
Det mangler jeg et svar på på baggrund af det, som udenrigsministeren siger.
Altså, hvis vi er så optaget af det her fra dansk side, og hvis udenrigsministeren er rigtig godt inde i sagen – det ved jeg at udenrigsministeren er – hvorfor så ikke gøre det samme, som William Hague gør?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-18:
Det afgørende for Danmark er at kunne fastholde Kina på ansvaret over for mindretallet, menneskerettighederne, politisk frihed osv.
Jeg tror, at det afgørende både for Danmark og for EU er at fastholde den brede kritik af de der forhold, der ikke virker.
Det er klart, at de altid bliver eksemplificeret ved enkeltsager.
Men vi skal fastholde den brede kritik og opfordre Kina til at have mere mod til at gå videre i retning af de grundlæggende menneskerettigheder, som er helt afgørende.
Det vil vi fortsætte med.
Og jeg takker igen for, at vi også har støtte til det synspunkt fra Dansk Folkeparti.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-18:
Kan udenrigsministeren forklare, hvorfor udenrigsministeren har nægtet at mødes med Tibets premierminister, da denne besøgte Danmark den 25. november 2011, set i lyset af at udenrigsministeren som formand for Socialistisk Folkeparti så sent som den 17. december 2009 mødtes med repræsentanten fra den tibetanske eksilregering i London, Thubten Samdup?
Skriftlig begrundelse
Den 17. december 2009 besøgte udenrigsministeren som formand for Socialistisk Folkeparti den tibetanske eksilregerings repræsentant i London Thubten Samdup.
Udenrigsministerens parti har tidligere tilsluttet sig en erklæring, der indebærer, at Danmark accepterer, at Tibet er en del af Kina.
Desuden har udenrigsministeren den 18. december 2009 udtalt til Politiken, at den tibetanske eksilregering aldrig har ønsket selvstændighed.
Spørgeren finder det derfor besynderligt, at udenrigsministeren har afvist at mødes med Lobsang Sangay, når den tibetanske regering end ikke drager et-Kina-politikken i tvivl.
Spørgeren ønsker også oplyst, hvad der præcis har ændret sig i udenrigsministerens opfattelse af den tibetanske sag, siden udenrigsministerens parti i 2008 havde besøg af den daværende udenrigsminister Kesang Y. Takla ved sit landsmøde.
Spørgsmålet lyder sådan her: Kan udenrigsministeren forklare, hvorfor udenrigsministeren har nægtet at mødes med Tibets premierminister, da denne besøgte Danmark den 25. november 2011, set i lyset af at udenrigsministeren som formand for Socialistisk Folkeparti så sent som den 17. december 2009 mødtes med repræsentanten for den tibetanske eksilregering i London, Thubten Samdup?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-18:
Jeg kan bekræfte, at den politiske leder af den tibetanske eksilregering, Lobsang Sangay, var i Danmark den 25. november.
Han var på en europæisk rundtur.
Han havde bedt om tre møder i den sammenhæng.
Det var dels et møde med mig, dels et møde med den danske EU-ambassadør, dels et møde med en repræsentant for Udenrigsministeriet, der arbejder med Danidas projekt for eksiltibetanere i Indien.
Regeringen valgte at imødekomme Sangays anmodning om et møde på embedsmandsniveau med Udenrigsministeriet.
Det er efter vores opfattelse et passende niveau for modtagelse af Sangay.
Det bekræftes i øvrigt af, at Sangay ikke noget sted på sin europæiske rundrejse blev modtaget på politisk niveau af regeringer.
Vi var i fuld overensstemmelse med alle andre europæiske lande, inklusive lande, som var baggrunden for hr. Peter Skaarups forrige spørgsmål.
Jeg har i min tidligere kapacitet som SF-formand haft lejlighed til at mødes med Dalai Lama og med forskellige af hans repræsentanter.
På disse møder er jeg blevet orienteret om forhold i og uden for Tibet, og jeg er blevet indført i de vanskelige vilkår, mange tibetanere i dag lever under.
Også derfor var det naturligt for mig at udtrykke mig ganske skarpt om tibetanernes manglende muligheder for at udøve deres religion, deres sprog, deres kultur, da den kinesiske udenrigsminister Yang besøgte Danmark i oktober 2011.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-18:
Det er jo sådan en lidt mærkelig ting, synes jeg, altså at der sker et eller andet, fra man er i opposition, hvor man er meget optaget af Tibet og tibetanske spørgsmål, og så til, at man kommer i regering og nu har en lidt anden tilgang til det og ikke ville mødes med fremtrædende repræsentanter for Tibet, der havde bedt om et møde.
SF har jo, hvilket jeg synes er godt, ved flere lejligheder, også når Dalai Lama og andre repræsentanter for Tibet har været på besøg i Danmark, mødtes med de pågældende og lyttet til, hvad de har sagt.
Man har bl.a. lyttet til, at noget af det, de godt kunne tænke sig, var, at danske politikere mødtes med repræsentanter for Tibet, også gerne i Tibet.
Men jeg synes, at der er sket et skifte med hensyn til udenrigsministeren, efter at udenrigsministeren er blevet udenrigsminister.
Er det rigtigt forstået, at der er sket et skifte?
Det synes jeg der er nogle ting der tyder på, hvilket også er angivet i spørgsmålet.
Skyldes det frygt for stormagten Kina?
Skyldes det kynisk spekulation i ussel mammon?
Kunne det være det, der var situationen?
Jeg kunne f.eks. godt forestille mig, at Dalai Lama kom på besøg i Danmark på et tidspunkt, ligesom han var det for ikke så længe siden, og da var SF godt repræsenteret i forbindelse med møderne med ham.
Vil udenrigsministeren, hvis Dalai Lama kommer på besøg i Danmark, mødes med ham, lytte til, hvad han siger, høre på, hvad der kommer frem af forskellige ønsker og meninger omkring kinesiske forhold?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-18:
Jeg finder bare anledning til at gentage, at der jo var et møde med den tibetanske repræsentant med en rimelig højtstående medarbejder fra Udenrigsministeriet.
Så sagen er ikke, som hr. Peter Skaarup fik den beskrevet, altså at vi ikke ville mødes med ham.
Diskussionen er, om vi skulle mødes med ham på samme niveau, som alle andre europæiske lande har valgt, inklusive Storbritannien, som hr. Peter Skaarup omtalte meget rosende før i forhold til Tibet.
Der valgte man at mødes på samme niveau, som Danmark gjorde.
Og det var så vores valg.
Så spørger han, om det er et udtryk for sådan ussel, kynisk mammon.
Nej, det er det heller ikke.
Det er en meget velovervejet position, hvor vi overvejer, hvad vi synes er rimeligt, ligesom jeg er sikker på, at alle andre europæiske lande har overvejet på samme måde, nemlig hvad de synes er rimeligt, og de er i øvrigt nået frem til præcis samme resultat som Danmark.
Det bekræfter over for mig, at jeg tror, de har haft de samme overvejelser.
Jeg tror heller ikke, at mine øvrige europæiske kolleger er præget af hverken frygt eller ussel mammon.
Jeg tror, at de har lavet en samlet vurdering, og at de er endt det samme sted som Danmark.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-18:
Det kan godt være, at andre lande har valgt det samme som udenrigsministeren og Danmark, altså at man har valgt ikke at mødes med den pågældende på ministerplan.
Men det er vel udenrigsministeren bekendt, at lige præcis Danmark jo har haft en høj profil i forhold til de her spørgsmål, også i forhold til andre spørgsmål, hvor vi har villet hjælpe mindre områder og mindre lande til at opnå selvstændighed.
Det kunne det være.
Nu er det ikke nødvendigvis det, tibetanerne beder om, men de beder om at opnå hjælp af forskellig art fra det internationale samfund for at undgå den undertrykkelse, de er udsat for.
Derfor kunne Danmark og udenrigsministeren jo sagtens, når nu udenrigsministeren har haft mange gode møder med repræsentanter for Tibet tidligere – hvad ikke nødvendigvis andre ministre har haft i tidligere regeringer – vælge at følge den samme linje, som udenrigsministeren gjorde, da udenrigsministeren bare var partiformand for SF.
Men det vil man altså ikke som udenrigsminister.
Hvad er grunden?
Bjarne Corydon (S), 2012-01-18:
Jamen jeg vil gerne rose spørgeren for at benytte sig af åbne kilder, når vi diskuterer citater i Folketingssalen, for det er jo helt korrekt, at det står i en artikel i Politiken den 20. december 2011 kl. 12.09 på nettet, hvor Nina Smith fortsætter: »Det, man ifølge min opfattelse kan med 18 milliarder i Danmark, er, at man kan afbøde de værste fald, og det giver stadig mening at gøre...«
Hermed har man sagt, at den politik, jeg agter at gennemføre, har en positiv virkning i forhold til vækst og arbejdsløshed i en situation, der er meget alvorlig, og hvor vi har udsigt til en stærkt stigende arbejdsløshed, og jeg undrer mig stadig væk over, hvor det er, Venstre egentlig placerer sig i den debat.
Eller er man enig med Nina Smith ellermig i, at det afbøder noget af det værste, og at det da er en god ting?
Det er jo ikke mit ansvar, at vi står i en endnu dybere global konjunkturkrise, end man blot for få måneder siden havde forestillet sig og jo helt ved siden af, hvad Venstre meldte i valgkampen.