Kristian Jensen (V), 2009-03-10:
Tak for de mange kommentarer og den store interesse, der er for lovforslaget.
Jeg synes, at kommentarerne og interessen falder i to dele: Den ene på det materielle indhold og den anden på det sådan, skal man sige, principielle indhold af de mere formelle rammer omkring lovforslaget.
Hvis man kigger på det materielle indhold først, kan man se, at regeringen fra Det Radikale Venstres side vel delvis bliver beskyldt for, at det her egentlig ikke hjælper nok, og at det ikke har nogen virkning, når vi nu siger, at kredittiden ophører om et halvt år, og fra hr. Frank Aaens side for, at det er alt for meget at lade så mange milliarder blive i erhvervslivet; vi burde hurtigst muligt sørge for at hente dem ind i statskassen, så vi kunne administrere ordningen.
Se, fra min side og fra regeringens side er det sådan, at vi reagerer på nuværende tidspunkt, fordi vi har oplevet et stadig stærkere pres fra erhvervslivet om, at deres kredittider er en faktor, som de er nødt til at holde fast i med henblik på deres overlevelse.
Deres kreditmuligheder er fortsat klemte.
De to pakker - bankpakken og kreditpakken - der er blevet vedtaget, er virkningsfulde, men først på et senere tidspunkt, fordi det tager tid, inden beslutningerne om deltagelse/ikkedeltagelse, indhentelse af lånetilsagn og udfoldelse af mulighederne for så at videregive lånene til de konkrete virksomheder kommer helt ud i yderste led og virksomhederne mærker det, og så er likviditeten et stort problem for de danske virksomheder.
Derfor er de 6 måneder afstemt efter den periode, som vi forventer det tager at sikre, at kreditpakken får gennemslagskraft over for virksomhedernes mulighed for at kunne låne yderligere likviditet i pengeinstitutterne.
Jeg er af den helt klare opfattelse, at det her er et spørgsmål om overlevelse eller ej for en lang række danske virksomheder og dermed for en lang række danske arbejdspladser, hvorvidt de har mulighed for i de her 6 måneder at kunne beholde de ca. 65 mia. kr., som vi nu lader blive i virksomhederne, indtil de på et senere tidspunkt skal betales ind.
Omvendt er det også min opfattelse, at vi med et halvt års udskydelse her har givet mulighed for, at kreditpakken så også kommer til at virke, og at det bliver pengeinstitutterne, der tager over som långivere, og at vi ikke får en så at sige statslig udlånsaktivitet.
Der er sådan set til det materielle indhold blot den kobling at sige, at vi vel alle sammen er af den overbevisning - regeringen er det i hvert fald - at vi økonomisk står i en ekstraordinær situation, og at det skift, der har været i konjunkturerne, er kommet med en hastighed og en kraft, som ikke er set tidligere, og at den ekstraordinære situation så også kræver en ekstraordinær handling.
Jeg skal være den første til at erkende, at det er ekstraordinært, at man ikke bare har virkningstidspunkt fra fremsættelsen, men også har håndhævelse af lovgivningen fra fremsættelsen.
Det, at der er virkningstidspunkt fra fremsættelsen af et lovforslag, er ikke noget nyt, når det drejer sig om skattelove; det er faktisk ret velkendt.
I forbindelse med en tidligere lov om ændring af nedvejet afgift for biler har vi faktisk haft en længere juridisk diskussion om netop det at have virkningstidspunkt fra fremsættelsen, altså om at det kunne have betydning i forhold til virkningen med tilbagevirkende kraft osv., og derfor ligger der meget veldokumenteret materiale på, at det ikke er ekstraordinært, men tværtimod på nogle områder ganske ordinært, at skattelove har virkning fra fremsættelsen.
Her er der bare tale om en situation, hvor virkningstidspunktet, hvis ikke der er samtidighed mellem virkningstidspunktet og håndhævelsen, så at sige er værdiløst.
Altså, hvis virkningstidspunktet var ved fremsættelsen den 25. februar, men vi først begyndte at håndhæve det efterfølgende, ville det ikke have nogen betydning for virksomhedernes likviditet; så ville det ikke have den forbedring.
Så ville det tværtimod betyde, at en række virksomheder ville være nødsaget til - i hvert fald i værste fald - at gå i betalingsstandsning, fordi de ikke ville have likviditeten til at afregne nu og her.
Så har hr. Niels Helveg Petersen sådan set ret i, at det ud fra det principielle synspunkt ikke har nogen betydning, hvorvidt der ligger en politisk aftale eller ej; så gælder synspunktet om, at love skal være vedtaget, jo fuldt ud.
Men i forhold til virksomhedernes forventning om, hvorvidt det her så var et lovforslag, der ville blive vedtaget eller ej, tror jeg, det har stor betydning, at vi sammen med præsentationen og sammen med fremsættelsen af lovforslaget kunne nævne, at der allerede var indgået en aftale, der sikrede en vedtagelse af lovforslaget.
Til spørgsmålet fra hr. Frank Aaen om, hvordan vi kan behandle et lovforslag her, uden at der er taget stilling til de spørgsmål, der er blevet rejst, vil jeg bare sige, at samtlige de spørgsmål, der er blevet rejst inden for den tidsramme, som Skatteudvalget fastlagde på sit møde den 26. februar, nemlig den tidsramme, der sagde, at fristen for spørgsmål var mandag den 2. marts kl. 10 - samtlige spørgsmål, der er stillet inden for tidsrammen - er besvaret til andenbehandlingen i dag.
Og de spørgsmål, som hr. Frank Aaen nu mener er meget, meget væsentlige at få besvaret, er altså først kommet, efter at tidsrammen var overskredet, og derfor har det ikke været muligt for os inden for tidsrammen at besvare dem her til andenbehandlingen.
Og jeg må naturligvis også stå ved, at det her er en lov, som jeg lægger navn til og dermed også har ansvar for, både hvad angår fremsættelsen og håndhævelsen, fordi jeg mener, at den i den situation, vi står i, er nødvendig, også selv om det er en ekstraordinær måde at agere på, men begrundelsen er netop, at vi økonomisk står i en ekstraordinær situation.