Karen Hækkerup (S), 2014-02-18:
Tak for det.
Nu går vi over til at behandle Dansk Folkepartis beslutningsforslag B 33.
Det er et beslutningsforslag, som pålægger regeringen at fremsætte et forslag om ændring af udvisningsreglerne i udlændingeloven.
Forslagsstillerne foreslår for det første at genindføre formuleringen med sikkerhed i afvejningsreglen i udlændingelovens § 26, stk. 2, således at der fremover altid vil skulle ske udvisning, medmindre det med sikkerhed er i strid med Danmarks internationale forpligtelser.
Forslagsstillerne foreslår for det andet, at reglerne om betinget udvisning udvides til også at gælde EU-borgere.
For nogle lyder forslaget måske bekendt, og det er jo også med god grund.
Beslutningsforslaget svarer nemlig langt hen ad vejen til den ændring af udvisningsreglerne, som med støtte fra DF blev gennemført i 2011 under den tidligere regering, VK-regeringen, og som den nuværende regering har lavet om i 2012.
Det, som foreslås, er med andre ord, at udvisningsreglerne på de her to punkter føres tilbage til den form, som reglerne havde, inden denne regering ændrede reglerne i 2012, og derfor kommer det nok ikke som nogen stor overraskelse for de fleste, at regeringen ikke støtter forslaget.
Men debatten i dag giver mig jo en god anledning til at forklare, hvorfor regeringen har fundet det magtpåliggende at tilbageføre udvisningsreglerne på netop de to punkter til den form, de havde før 2011.
Inden jeg gør det, vil jeg dog gerne slå fast med syvtommersøm, hvad regeringens linje i udvisningsreglerne er; den er nemlig meget klar.
Udlændinge, som begår kriminalitet, er ikke velkomne i Danmark, og vi vil ikke acceptere deres kriminalitet.
Udvisningsreglerne skal derfor være meget stramme, og det er de også, eftersom udvisning efter de gældende regler kun kan undlades, hvis udvisning vil være i strid med Danmarks internationale forpligtelser.
Da regeringen i 2012 ændrede udvisningsreglerne på de her to punkter, var der ikke tale om, at man lempede udvisningsreglerne.
De udlændinge, som kunne udvises før ændringen i 2012, kan også udvises i dag.
Når regeringen alligevel fandt det nødvendigt at ændre udlændingeloven, var det, fordi den lov, der blev gennemført under den tidligere regering i 2011, var uklar og i stærk modstrid med sig selv.
Der var, hvis vi skal sige det ligeud, tale om symbollovgivning.
På den ene side stod der i lovteksten, at en udlænding skulle udvises, medmindre dette med sikkerhed ville være i strid med Danmarks internationale forpligtelser, og på den anden side stod der i lovens bemærkninger, at de internationale forpligtelser altid skulle overholdes.
Også i de tilfælde, hvor der kunne være usikkerhed om rækkevidden af de internationale forpligtelser, ville det være op til domstolene at foretage en konkret vurdering af, om udvisning ville være mulig inden for rammerne af Danmarks internationale forpligtelser.
Med andre ord skulle domstolene som hidtil følge internationale konventioner, og praksis var derfor uændret.
Stor ståhej om nye stramninger var, hvad det var.
Stramninger i lovteksten blev givet med den ene hånd, mens man med den anden hånd med lovbemærkningerne glattede ud og sørgede for, at alt var som før.
Der var kort sagt ikke sammenhæng mellem lovteksten og bemærkningerne.
Så lad mig skære det ud i pap: Den afvejning, som domstolene skal foretage i udvisningssager, var den samme, er den samme og har hele tiden været den samme.
Det gælder perioden, forud for at den tidligere regering i 2011 ændrede udvisningsreglerne, det gælder perioden fra 2011 til 2012, hvor den tidligere regerings såkaldte stramninger var i kraft, det gælder perioden efter 2012, hvor den nuværende regering ændrede reglerne, og det ville også gælde, hvis dette beslutningsforslag blev vedtaget.
Denne regering vil ikke være med til at gennemføre lovændringer, som ingen betydning har, men som kun bidrager til uklarhed, og derfor støtter vi selvfølgelig ikke forslaget.
Lad mig herefter vende mig mod den del af beslutningsforslaget, som vedrører betinget udvisning af EU-borgere.
Lad mig i den forbindelse starte med at minde om, at en beslutning om betinget udvisning ikke betyder, at man bliver udvist.
Personer, der idømmes betinget udvisning, vil stadig være til stede i landet, men de får en advarsel om, at hvis de begår ny kriminalitet, risikerer de en udvisningsdom.
En betinget udvisning er altså det samme som en løftet pegefinger.
Under den tidligere regering blev reglerne om betinget udvisning skærpet.
Lovændringen betød, at der altid skulle udvises betinget, hvis der som følge af de internationale forpligtelser ikke kunne udvises.
Den nuværende regering fjernede i 2012 muligheden for betinget udvisning af EU-borgere, og baggrunden var, at regeringen havde modtaget en henvendelse fra Europa-Kommissionen, der udtrykte bekymring om, hvorvidt reglerne om betinget udvisning af EU-borgere var i overensstemmelse med EU-retten.
Lovændringen i 2012 ændrede dog ikke på, hvornår der kan ske en egentlig udvisning af EU-borgere, for de regler er de samme, som de var før.
Men med ændringen i 2012 blev der skabt en klarere retsstilling, og det blev samtidig sikret, at der ikke kan rejses tvivl om Danmarks efterlevelse af EU-reglerne på det her område.
Jeg har ikke selv været en del af det, men det, jeg kan sige, er, at der i mit talepapir står, at der har været en tæt dialog, og at der dermed ikke på nogen måde er tale om, at vi bare retter ind.
Det står sådan set lidt i modstrid med det, jeg selv sagde i mit første indlæg, hvor jeg sagde, at vi har fået en henvendelse og retter ind.
Det er, fordi jeg rent politisk synes, at det skal man gøre, når man har et direktiv.
Så skal man forpligte sig til at sørge for, at det bliver fulgt efter bogstaven.
Men der har været tæt dialog, og jeg skal meget, meget gerne sørge for at få skrevet et stykke papir, hvor den dialog er beskrevet.
Jeg kan sørge for, at den bliver videregivet til Folketinget, så man kan se, hvordan dialogen har været.