runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
[Lydudfald]
Han siger til Ritzau den 20. november kl. 13.12: »Jeg vil advare kraftigt mod enhver snak om dét, der hedder en exit-strategi.
Jo mere man snakker om det, jo mere bliver den afghanske befolkning bange for, at de internationale tropper vil forsvinde, så de bliver ladt alene tilbage med Taliban.
Det kan blive en selvforstærkende ond cirkel, fordi de vil vende sig væk fra de internationale tropper og over mod Taliban …«.
Så det er jo stort set det modsatte af det, hr. Klaus Hækkerup fremlagde.
Men lad det nu være.
Det afgørende er en væsentlig debat, og det er en væsentlig debat, og jeg er glad for, at vi får disse debatter, for det er et meget væsentligt engagement, og desværre mister vi soldater derude.
Vi taler ikke om exit; vi siger det samme, som præsident Obama har sagt i går, ifølge aviserne i dag, nemlig at jobbet skal gøres færdigt.
Man kan ikke tage derud og så løbe derfra for derved at skuffe alle de afghanere, der troede, at de nu fik moderne fremgang og udvikling.
Men vi har jo hele tiden forudset, at der ville komme forandringer under forløbet, og at formålet selvfølgelig er, at Afghanistan kan tage vare på sig selv.
Der er nogle, der hævder, at der ikke findes en strategi for indsatsen.
Den vil jeg godt vise hr. Klaus Hækkerup her.
Den hedder »Den danske indsats i Afghanistan 2008-2012« og er bl.a. lavet af Socialdemokratiet, som hr. Klaus Hækkerup er medlem af.
Jeg vil godt have lov at læse op fra den, for den er der alt for mange, der har overset: »Det overordnede formål med den danske indsats i Afghanistan er at bidrage til national, regional og global sikkerhed ved at forhindre, at landet igen bliver et fristed for terrorister.
Samtidig skal den danske indsats bidrage til fremvæksten af et stabilt og mere udviklet Afghanistan, som kan tage vare på egen sikkerhed, fortsætte en demokratisk udvikling og fremme respekten for menneskerettigheder.«
»Målet er« – skriver vi – »at Danmark får en mere tilbagetrukket militær rolle i strategiperioden, hvor den danske indsats i stigende grad fokuseres på træning og uddannelse.
Samtidig øges indsatsen for træning af politiet.«
Og på side 33 præciserer vi, at i 2011 – for vi har jo lavet en strategi for, hvordan det skal ske – skal der være »skabt forudsætninger for, at de afghanske sikkerhedsstyrker kan gennemføre operationer på brigadeniveau sammen med ISAF og håndhæve den afghanske regerings autoritet i den centrale del af provinsen …«.
Derfor er jeg i forhandlinger med England og med Afghanistan om at få en afghansk bataljon ned til Helmand, således at vi kan sikre, at afghanerne i år 2011 kan tage vare på mere sikkerhed.
Så skriver vi om 2012, at der skal være skabt forudsætninger i slutningen af året for »at de afghanske sikkerhedsstyrker selvstændigt kan gennemføre operationer på brigadeniveau og håndhæve den afghanske regerings autoritet i de vigtigste dele af provinsen …«.
Her sagde han, at han håbede på, at de om 3 år kunne tage nogle områder og om 5 år det hele.
Det håber jeg også.
Klaus Hækkerup (S), 2009-11-25:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Hvilke overvejelser gør regeringen sig om tilbagetrækning af de danske styrker fra Afghanistan?
Baggrunden for spørgsmålet er, at vi ser en række lande, der begynder at planlægge en tilbagetrækning.
I Canada har den canadiske premierminister har bebudet en tilbagetrækning i 2011.
Det hollandske parlament har i 2007 besluttet at trække sig ud til næste år.
Den tyske forsvarsminister har bebudet tysk tilbagetrækning begyndende allerede i 2010 med henblik på at være helt ude i 2013.
Den afghanske præsident sagde i sin tiltrædelsestale, at de afghanske sikkerhedsstyrker i løbet af de næste 5 år selv skulle overtage hele ansvaret for sikkerheden i Afghanistan.
Og endelig har NATO’s generalsekretær givet udtryk for, at NATO allerede fra 2010 kan begynde en tilbagetrækning af NATO-styrker.
Spørgsmålet er så, hvor den danske regering forestiller sig at de danske soldater i Afghanistan passer ind i det tilbagetrækningsmønster.
Hvilke overvejelser gør regeringen sig om tilbagetrækning af de danske styrker fra Afghanistan?
Inger Støjberg (V), 2009-11-25:
Det glæder mig naturligvis meget, at fru Pernille Frahm har bemærket mit og regeringens engagement i at bekæmpe vold i familierne.
Men hvis spørgeren og dermed Socialistisk Folkeparti havde haft den store interesse for området, havde partiet vel alle muligheder for at fremme netop dette område, da Socialistisk Folkeparti var med hele vejen igennem i forhandlingerne om satspuljeforliget 2009.
Så jeg må sige, at jeg næsten fristes til at spørge fru Pernille Frahm, om Socialistisk Folkepartis indgåelse af satspuljeforliget for 2009 skal ses som et udtryk for Socialistisk Folkepartis prioritering af bekæmpelse af vold i familierne.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Så enkelt kan det jo ikke stilles op.
Vi er jo fuldstændig enige i, at strategien er at få afghanerne til at tage ansvaret for deres situation alvorligt.
Det er derfor, vi understreger meget, meget kraftigt over for præsident Karzai, at der må gøres op med korruptionen, der må gøres op med narkoøkonomien, der må gøres op med krigsherrerne, som man ikke kan blive ved med at bygge på, der må mere udvikling i landdistrikterne, der må komme langt mere tilstedeværelse fra Kabulregeringens side ude i landet, så de oplever, at det her er en regering for dem alle sammen, altså også for dem.
Det er vi helt enige om.
Det er det, det går ud på.
Derfor har vi også civile rådgivere, og derfor har vi den store bredspektrede indsats derude.
Det betyder så også, at Taleban i kraft af den udvikling vil få færre og færre chancer for at rodfæste sig igen
Det er vi enige om, det er jo fint.
Jeg er også glad for nuanceringen med ordene om en gradvis tilbagetrækning.
Ja, formålet er jo ikke at blive der evigt, men at rykke det.
Nu skal jeg så komme med tallene.
De tal, man normalt har talt om, er sikkerhedsstyrker på 230.000-250.000 mand.
Nogle taler om 400.000 i den nye strategi.
Den ligger ikke færdig.
Vi har ikke Obamas nye strategi.
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Man kan sige, at det jo i høj grad er en fortsættelse af det første spørgsmål, hvor vi sådan set ...
ja, her kommer spørgsmålet: Hvilke krav vil ministeren præsentere for Israels udenrigsminister, før Danmark støtter en genoptagelse af forhandlingerne om en opgradering af Israels handelsaftale?
Hvilke krav vil ministeren præsentere for Israels udenrigsminister, før Danmark støtter en genoptagelse af forhandlingerne om en opgradering af Israels handelsaftale?
Skriftlig begrundelse
Israels udenrigsminister har lige været på besøg i Danmark, hvor dette var en del af dagsordenen.
Men samtidig har Israel netop gjort det klart, at Israel vil udbygge sine bosættelser i Østjerusalem i strid med internationale aftaler.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
I resumeet til sidst glemte hr. Qureshi noget meget vigtigt.
Man kan ikke sende den til ICC, altså Straffedomstolen.
Det er Sikkerhedsrådet, som skal gøre det, sådan som citatet også var.
Det har vi jo også snakket om, vil jeg sige til hr. Qureshi.
Tror hr. Qureshi, at Sikkerhedsrådet sender den til ICC?
Det vil sige – for at vende tilbage til noget vigtigere, som hr. Qureshi sagde – at tingene ikke går hurtigt i Mellemøsten, hvad angår fredsforhandlingerne.
Det er jeg fuldstændig enig, og hr. Qureshi ved jo også godt, at den danske regering gør alt, hvad den kan, for at sætte gang i dem.
Både med Syrien, med Palæstina og med Israel er vi jævnligt i kontakt.
Det er for at finde forskellige måder til at få det i gang igen.
Jeg har så sent som inden for de sidste 10 dage været i kontakt med både palæstinenserne og israelerne og tidligere – det ved hr. Qureshi jo også – haft tæt kontakt med Syrien.
Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi kommer i gang igen, men der kan jeg bare sige, at Israel desværre – desværre – jo ikke vil opfatte det her som fremmende.
De siger jo hele tiden, at hvis vi fremmer den rapport, fremmer det ikke fredsforhandlingerne.
Så man skal lige vælge, hvad side man vælger: Vil man have fredsforhandlinger, eller vil man have en rapport?
Vi synes, at man skal have begge dele.
Vi synes, at man skal have begge dele, fordi forbrydelser ikke skal kunne gå ustraffet hen.
Israel siger, at de faktisk er i gang med at undersøge en lang række sager – nogle af dem ligger inden for Goldstonerapporten, nogle uden for, men de kører altså selv sager.
Nu må vi jo så se, om de undersøgelser, der skal foretages – for der står jo ikke nødvendigvis i Goldstonerapporten, at det skal være internationale undersøgelser, der står i første omgang, at det skal være nationale undersøgelser – kommer i gang.
Vi kan kun appellere til det, for vi er enige om, at forbrydelser mod menneskeheden, men også overtrædelse af krigens love, jo ikke skal gå ubemærket hen.
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Så lad mig da i hvert fald prøve at komme med nogle konkrete og direkte spørgsmål til ministeren, så han ikke føler, at han bare bliver citeret – hvilket jo vel ikke er det værste, kan man sige.
Det sagde hun også før afstemningen, og det er vi også enige i.
Det, hun så siger, og som jeg gerne vil høre om ministeren er enig i, er, at gør de to parter ikke det – som hun så snakker om, netop iværksætter undersøgelser – bør FN's Sikkerhedsråd sende sagen til Den Internationale Straffedomstol.
Hvad er regeringens holdning til den fremgangsmåde, altså at hvis der ikke inden for de 6 måneder sker noget, vil man sende sagen til Straffedomstolen?
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Jeg synes, det er glimrende, at hr. Qureshi citerer mig fra sidst.
Så behøvede vi jo slet ikke at komme igen, hr. Qureshi kunne bare være kommet ned og have læst det op.
For jeg mener stadig væk, hvad jeg sagde sidst, og det vil sige, at vi er enige, så vi behøver for så vidt ikke at diskutere det længere.
Men det er et relevant spørgsmål, hvad der så er sket siden sidst; det er utrolig relevant.
Der var så FN-diskussionen, hvor man ensidigt gav Israel skylden for krigen, hvad jeg synes er forkert, fordi Israel jo ikke havde reageret over for Gaza, hvis ikke de havde fået raketter i hovedet.
Og senere i rapporten bliver disse raketangreb jo også omtalt som noget, der måske er en forbrydelse mod menneskeheden.
Derfor burde det jo også have været med inde som årsag til krigen, når det længere henne i rapporten får et så kraftigt mærkat – et kraftigere mærkat, end Israel har fået på sig; det er om krigens love, mens det andet er forbrydelse mod menneskeheden.
Det er jo forskellige mærkater.
Men jeg har opfordret til, at man forventer sig mere af Israel som et retssamfund.
Vi forventer os ikke så meget af palæstinenserne, slet ikke i Gaza, for de udgør slet ikke noget retssamfund.
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Man kan sige, at det her jo kan udvikle sig til et langvarigt venskab med vores hyppige møder her.
Det kan godt være, at det for ministeren virker som utålmodighed.
Det er jo ikke ligefrem, fordi tingene går fantastisk hurtigt i Mellemøsten i forhold til fredsforhandlingerne.
Så jeg håber, at ministeren vil undskylde en vis grad af utålmodighed efter at få bevæget tingene bare en smule hurtigere end med den hastighed, som tingene bevæger sig i, hvis de overhovedet bevæger sig fremad og ikke baglæns.
Jeg synes jo sådan set, at ministeren tager problemstillingen ret alvorligt, og jeg citerer ministeren fra sidst, hvor han jo siger, at »Israel har krav på sin sikkerhed, men at man altså ikke skal smadre en befolkning for sin egen sikkerheds skyld.
Det får man såmænd kun mere usikkerhed af på lang sigt.«
Det er jeg enig i.
Så det er sådan set
ikke noget spørgsmål om, at man nu har sagt det til udenrigsministeren.
Hvilke tiltag vil man gøre, hvis Israel ikke gør det, som man beder om?
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Nu er »siden sidst« jo ikke så lang tid siden, og vi mødes jo nok også snart igen.
Så det er jo ikke således, at man kan have breaking news, hver gang man møder hr. Qureshi.
Det er jo også, hvad Goldstonerapporten siger: De skal gøre det selv.
Det er også det, FN's Generalforsamling siger.
FN's Generalforsamling vedtog jo så den resolution, som vi undlod at stemme til, hvor man opfordrer generalsekretæren til inden for 3 måneder at fremkomme med en rapport om parternes opfølgning på opfordringen til at gennemføre de pågældende undersøgelser.
Så kan vi mødes igen om 3 måneder for at se, hvad FN's generalsekretær så er kommet frem til, på baggrund af om den palæstinensiske autoritet har undersøgt krigsforbrydelserne begået af den palæstinensiske side - det kaldtes jo endda forbrydelser mod menneskeheden i Goldstonerapporten - og om Israel har foretaget sine undersøgelser.
Men jeg har altså gentagne gange siden sidst sagt det til Israels udenrigsminister: I bør undersøge det her.
I er jo et retssamfund.
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Ja tak.
Jeg takker for forklaringen omkring selve resolutionsteksten og debatten omkring den.
Det, jeg er meget interesseret i at arbejde lidt videre med, er det, ministeren sagde, sidste gang vi havde denne diskussion.
Jeg citerer ministeren fra debatten sidst: »Vi anser det for at være af største vigtighed, at seriøse og troværdige undersøgelser af de fremsatte anklager på den baggrund gennemføres af begge parter.
Det er også en af hovedanbefalingerne i rapporten, som vi støtter.«
Så siger ministeren videre om denne undersøgelse, at det er meget alvorligt, og at man skal få lavet undersøgelsen.
Grunden til, at jeg citerer ministeren for det, er for at sige, at vi i debatten sidst sådan set var enige om nødvendigheden af og alvoren i for begge parter at få lavet de undersøgelser.
Så jeg vil gerne høre, hvad ministeren har gjort af tiltag siden sidst for at presse israelerne til at få lavet de undersøgelser, som israelerne jo har været meget modvillige til at få gjort.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Ja, vi havde debatten for 3 uger siden, så hr. Qureshi kender jo udmærket vores indstilling til Goldstonerapporten og ved også, at vi synes, at forbrydelser mod menneskeheden, som Hamas anklages for i Goldstonerapporten, skal undersøges, og at Israel skal undersøges for overtrædelse af krigens love, som Israelangrebet anklages for.
Det har jeg også i mine samtaler med Israels udenrigsminister Liebermann sagt ved flere lejligheder og også, siden vi sidst havde drøftelsen her.
Der kan jeg oplyse til hr. Qureshi, som garanteret ved det, at vi afstod fra at stemme i FN's Generalforsamling den 5. november om resolutionsteksten, som var fremsat af den palæstinensiske autoritet som opfølgning på Goldstonerapporten om Gazakonflikten.
Forinden havde vi rent faktisk arbejdet for, at EU kunne blive enige med palæstinenserne om en resolutionstekst, som alle EU-lande kunne stemme for, og vi havde faktisk også konstruktive og lovende forhandlinger med palæstinenserne, men i sidste ende besluttede palæstinenserne at sætte deres oprindelige resolutionsforslag, altså uden de ændringer, vi havde bedt om, til afstemning.
Derfor kunne vi ikke støtte den, fordi teksten var uafbalanceret i beskrivelsen af Gazakrigens oprindelse, idet man helt glemte, at Hamas jo havde sendt raketangreb i hovedet på Israel, hvilket fik Israel til at reagere.
På den baggrund besluttede vi, at vi afstod fra at stemme.
Det gjorde flertallet af EU-landene også.
Blandt de lande, som afstod fra at stemme, skal jeg her nævne formandslandet Sverige, United Kingdom og Frankrig.
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Ja tak.
For ikke så længe siden havde jeg ministeren i salen for at spørge lidt i forhold til diskussionen om krigen i Gaza og Goldstonerapporten, hvor ministeren kom med nogle meget stærke meninger om, hvad der skulle gøres.
Det virker, som om det er blevet ved ordene herinde, så jeg vil meget gerne have lejlighed til at spørge ministeren, hvilke handlinger ministeren har lavet, siden vi havde debatten herinde sidst.
Vil Danmark insistere på at gennemføre de i Goldstonerapporten anbefalede undersøgelser af krigsforbrydelser begået af begge parter i Gazakonflikten - og hvilke konsekvenser skal det få for Danmarks og EU's forhold til Israel, hvis ikke de lever op til rapportens anbefalinger?
Skriftlig begrundelse
Goldstonerapporten er blevet godkendt i FN, men her valgte Danmark at stemme blankt i forbindelse med dennes vedtagelse på FN's generalforsamling.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Det sidste er der ikke nogen der har nogen tal på overhovedet, for vi kender jo ikke den situation, altså hvor langt det civile samfund er kommet, i det øjeblik de har overtaget nok sikkerhed.
Om 5 år håber Karzai på, at det er sket.
Så kan de overtage al sikkerheden, og så kan vi være mere tilbagetrukket, ligesom vi var i Irak.
De sagde, at nu ville de overtage sikkerheden selv, det sagde deres udenrigsminister til mig og derefter Maliki.
Og så rettede vi ind og spurgte: Hvad kan vi så hjælpe jer med?
Og så øgede vi den civile rådgivning i Bagdad.
Og vi vil stadig væk have civile rådgivere derude.
Vi vil formentlig også stadig væk give bistand derude, således at man kan få udviklet landdistrikterne og ikke falder tilbage til narkoøkonomien.
Men at komme med et tal her ville jo være fuldstændig hypotetisk.
Jeg må sige vedrørende Sydvietnam, at det hele drejer sig om at undgå at komme i en Sydvietnamsituation, altså så Taleban ikke kan komme tilbage.
Derfor er det, det er så vigtigt, at vi har den her Compact, som det hedder, dvs. en samlet aftale med Afghanistan om, at vi kommer og bidrager til sikkerheden.
De bidrager til den politiske udvikling med et samfund, der er bygget på retfærdighed, rule of law, og som har en udvikling, der betyder, at befolkningen simpelt hen ikke vil acceptere nogen form for Talebantilbagevenden.
Klaus Hækkerup (S), 2009-11-25:
Da amerikanerne trak sig ud af Vietnam, opretholdt de støtte til den sydvietnamesiske regering i en periode på 2 år.
Og da de trak den støtte væk, brød systemet i Sydvietnam sammen under presset fra Nordvietnam.
Mit spørgsmål er: Hvor store midler forestiller den danske regering sig at det vil være nødvendigt at tilføre regeringen i Kabul, i årene efter man har trukket sig ud?
Hvor meget forventer vi, at vi skal give for at kunne sikre, at der er en hær og et politivæsen, der er stort nok og stærkt nok til at sikre opretholdelse af ro og orden og sikre, at Taleban ikke bliver en ny brik i det internationale magtspil?
Hvad er det, vi langsigtet må se i øjnene vi kommer til at betale, når vi er færdige med den militære indsats?
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-11-25:
Det er jo så et helt andet svar end det, som Svendborg Kommunes Erhvervsudvalg har fået.
Det kunne da have været sjovt, hvis de havde fået det svar på spørgsmålet, dengang de stillede det.
Men det, jeg så kunne tænke mig at spørge om, er, om det er et udtryk for en taktik fra ministerens side ikke at svare på det, der bliver spurgt om.
Det ligger meget i tråd med, hvad ministerens forgænger gjorde.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Ja, her har vi jo også været før.
Vi har ved flere lejligheder i Folketinget redegjort netop for forholdet mellem EU og Israel og herunder også nærmere for status for forhandlingerne om en opgradering af dette forhold.
Det er også sket før.
Det besøg, vi i Danmark havde for nylig af udenrigsminister Lieberman, har ikke ændret på noget i denne forbindelse, og vi drøftede rent faktisk slet ikke spørgsmålet.
Situationen er den, at EU og Israel har forlænget den nuværende handlingsplan under associeringsaftalen.
Det er aftalt, at forlængelsen vil gælde indtil udgangen af 2009, og forløbet har været følgende:
Som bekendt besluttedes det på Associeringsrådet med Israel i juni 2008 gradvist at styrke samarbejdet både i forhold til den politiske dialog og i forhold til sektorpolitikkerne, sidstnævnte i form af en revideret handlingsplan for samarbejdet.
I erkendelse af at omstændighederne imidlertid siden den seneste Gazakonflikt – det er noget, vi talte om – ikke har tilladt en fortsættelse af arbejdet med opgraderingen, foreslog EU at forlænge handlingsplanen, indtil der var opnået enighed om en ny plan.
Israel indvilgede i en forlængelse indtil udgangen af 2009 – det er altså snart.
Det er holdningen i EU-kredsen, at situationen fortsat ikke har ændret sig på en måde, som i øjeblikket vil gøre en ny handlingsplan acceptabel for EU.
Der er selvfølgelig en sammenhæng til fredsprocessen, og der foreligger derfor heller ingen aktuelle planer fra Kommissionen eller formandskabet om at gå videre i sagen.
Regeringen deler den opfattelse af situationen, men håber, at omstændighederne snart vil muliggøre en opgradering, f.eks. når man kommer i gang med fredsprocessen seriøst.
Hvis dette ikke bliver inden udgangen af 2009, er det min forventning, at man fra EU's side vil tage initiativ til en yderligere forlængelse af den eksisterende handlingsplan.
Inger Støjberg (V), 2009-11-25:
Der er ingen som helst taktik i det her, vil jeg sige til hr. Lennart Damsbo-Andersen, og det tror jeg heller ikke hr. Lennart Damsbo-Andersen havde forventet jeg havde svaret der var, men blot forventet at få et rimelig faktuelt svar og et svar på, hvorfor jeg ikke ønsker at indføre de regler, som Svendborg Kommune har efterspurgt og foreslået.
Nej, jeg har naturligvis kun overvejet initiativer på mit eget ministerområde, men fru Pernille Vigsø Bagge er selvfølgelig velkommen til at stille spørgsmål til rette vedkommende, hvilket må være – efter hukommelsen, vil jeg sige, – justitsministeren i den her sag.
Men jeg vil bare slå fast, at det selvfølgelig er afgørende, at voldsramte kvinder kan få hjælp på det forsørgelsesmæssige område, og det er så det område, jeg er minister for.
Det er selvfølgelig et spørgsmål, som vi skal holde nøje øje med.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2009-11-25:
Der er også en anden vinkel på den her sag, og det er, at i de tilfælde, hvor kommuner så alligevel af en eller anden grund påberåber sig, at der er en gensidig forsørgelsespligt, og kvinder ikke får de her penge udbetalt, så nævnes det flere steder, at det er et problem, at man ikke tilstrækkelig hurtigt kan blive skilt fra sin ægtefælle. Har ministeren tænkt over at tage initiativ til, at man måske kunne fremskynde processen, så kvinder, der flygter fra en ægtefælle, som de trods alt stadig væk er økonomisk afhængig af, hurtigere kan opnå den her skilsmisse?
Inger Støjberg (V), 2009-11-25:
Jeg kan sige, at reglerne er sådan, som jeg lige har redegjort for, og jeg kan forstå, at fru Pernille Vigsø Bagge ikke forlanger, at jeg skal stå her og sige noget om de konkrete sager.
Det er jeg selvfølgelig tilfreds med at det gør, og jeg er selvfølgelig også tilfreds med, at det også fra LOC's side bliver slået fast, at de voldsramte kvinder rent faktisk kan få hjælp, og at Informations artikel altså ikke holder vand.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2009-11-25:
Det er da i hvert fald meget, meget glædeligt, hvis det er tilfældet, at man ikke er afhængig af sin ægtefælle, i forbindelse med at man flygter fra et voldeligt ægteskab.
Derfor er det altså også så meget desto mere mærkeligt, at Information og Jyllands-Posten begge skriver om sager, hvor det er forekommet, at kvinder ikke kan få nogen form for hjælp fra kommunen, selv om de har forladt en voldelig ægtemand.
Bente Møller, der er socialrådgiver i Københavns Kommune, siger, at hun inden for det sidste år har oplevet fem sager med voldsramte kvinder, der ikke kunne få kontanthjælp, selv om de var flygtet fra ægtemanden, og den 14. september skrev Jyllands-Posten om en 48-årig kvinde fra Albertslund, som var på flugt fra sin voldelige kæreste, og hvor kommunen havde stoppet udbetalingen af kontanthjælp, fordi kvinden opholdt sig på et krisecenter.
Det er jo meget, meget betænkeligt, og jeg vil godt lige høre ministeren – selvfølgelig ikke om de konkrete tilfælde, men om det, at det stadig væk kan forekomme, at kommuner afviser at udbetale kontanthjælp til voldsramte kvinder, der har måttet flygte fra deres hjem.