Jeppe Mikkelsen (RV), 2013-02-26:
Tak for ordet.
Offentlighed er og bliver et bærende princip i den danske forvaltning.
Sådan vil det fortsat være.
Det er jo ikke et tilfældigt stykke lovgivning, vi står med her i salen i dag.
Lovgivningen kommer på baggrund af Offentlighedskommissionens arbejde, og fra 2002 til 2009 var nogle af landets førende eksperter samlet om at lave dette udkast.
Under ledelse af Folketingets daværende ombudsmand arbejdede repræsentanter fra både embedsværket, kommunerne, medierne og de folkeoplysende organisationer og mange flere med det klare mål at øge offentligheden.
Så offentlighed er fortsat et bærende princip.
Men der skal naturligvis være en balance, en balance mellem på den ene side åbenhed og på den anden side fortrolighed til at tænke nyt.
Ministrene og embedsværket har brug for et fortroligt rum, og jeg mener, det er et helt legitimt krav.
Der skal være plads til at tvivle, komme med vilde ideer uden at skulle læse om dem på forsiden af en avis få dage efter.
Jeg er også stadig spændt på at høre, hvad kritikerne ønsker at alternativet skal være.
Skal der ikke være noget fortroligt rum for politikere i det hele taget?
Skal journalister sidde med ved forhandlingsbordet?
Jeg tror sågar, jeg kender tabloidmedier, der faktisk ville være meget tilfredse med få udleveret min telefon.
Komplet åbenhed tror jeg ganske enkelt vil skade det samarbejdende folkestyre, især når vi ser på den måde, hvorpå vi politikere af og til ter os, når et kamera dukker op.
Det er ikke altid kønt, og der må være en eller anden grænse et sted.
At der skal være en grænse er jo ikke noget nyt.
Det er jo ikke noget nyt, vi indfører.
Det kan man en gang imellem få en idé om, når man hører debatten.
Men det fortrolige rum er sådan set ånden fra den nuværende lov.
Dengang foregik det meste politikudvikling i selve ministeriets departement, og derfor omfatter det fortrolige rum i den nuværende lov kun departementet.
Men i dag er situationen en anden.
Ministerierne organiserer sig i højere grad i styrelser, og styrelserne er direkte involveret i udvikling af politik.
Derfor er der også stor forskel på, hvilke ministre der i øjeblikket har et fortroligt rum, og hvem der har et meget lille rum.
Derfor ændrer vi nu lovgivningen, så offentlighedsloven fremover bliver fuldkommen i tråd med, hvordan den er nu.
Der er tale om en øget indskrænkelse, men det skal i højere grad ses som en opdatering, der matcher samfundets udvikling.
Og lad mig så lige understrege, bare for at få det på det rene for dem, der sidder og hører debatten – nu er der ikke mange til stede her i salen i dag – at mulighederne for aktindsigt jo fortsat gælder, når en minister træffer afgørelser, indgår kontrakter, har tilsynsopgaver osv. osv.
Her gælder ikke noget fortroligt rum, og sådan skal det selvfølgelig fortsat være, for i de her tilfælde er ministeren jo i højere grad egenrådig og ikke afhængig af, hvad der i øvrigt sker i Folketinget. Vi har dog lavet en ændring i kommissionens udspil i forbindelse med den omdiskuterede § 24.
Paragraffen blev i sin tid massivt kritiseret, og det har vi lyttet til.
Derfor har vi præciseret paragraffen ved at fjerne begrebet ministerbetjening.
Mange, herunder Dansk Journalistforbund, frygtede, at det ville blive en blankocheck til at undgå aktindsigt, og derfor har vi præciseret paragraffen, så risikoen for forkerte afslag minimeres.
I alt udvider det her lovforslag mulighederne for aktindsigt på 26 punkter og indskrænker på 5.
Man kan naturligvis ikke sammenligne dem et til et osv.,
men jeg synes, det er en smule synd, at mediebilledet stort set kun har fokuseret på de 5 indskrænkelser og meget lidt på de 26 udvidelser.
Jeg synes, det er godt, at det bliver debatteret, hvor vi indskrænker.
Det skal der ikke herske nogen tvivl om.
Men jeg håber bare, at journalister og borgere tager de nye udvidelser til sig og bruger dem.
Der ligger virkelig nogle gode muligheder.
F.eks. indfører vi nu tematiseret søgning og afskaffer det såkaldte subjektive identifikationskrav.
Med den nuværende lov skal man altså have en idé om, at der måtte eksistere en givent dokument, for at man overhovedet kan søge om aktindsigt i det.
Nu skal man i højere grad bare angive et tema.
Det bliver også muligt at søge om aktindsigt hos KL, hos Danske Regioner, hos Sund & Bælt og mange flere virksomheder, institutioner osv., også dem, der træffer afgørelser på vegne af det offentlige.
Det skal dog også nævnes, at 26 åbninger og 5 lukninger ikke er det samme som status quo.
Der vil være dokumenter, man i dag kan få aktindsigt i, som man ikke længere vil kunne få aktindsigt i.
Omvendt er der i dag dokumenter, man ikke kan få aktindsigt i,
som man fremover vil kunne få aktindsigt i.
Det vil jeg gerne slå fast.
Her på falderebet vil jeg så tillade mig at komme med lidt tankevækkende information til journaliststanden.
Jeg har fuld respekt for, at journalisterne blander sig i debatten og ikke bare dækker den, kan man sige, journalisterne er jo en naturlig part i det her spørgsmål.
De har enten været positive over for selve loven eller lovændringen, eller også har de bare haft et ønske om at dække offentlighedsloven fra en mere positiv og anderledes vinkel, end det ellers har været tilfældet i mediebilledet.
Men de har ikke turdet give deres mening til kende eller skrive artiklerne, ganske enkelt af frygt for de repressalier, det måtte medføre fra deres kollegaer i journalistmiljøet.
Det synes jeg er tankevækkende
Lad mig til slut sige, at vi fra radikal side er glade for, at vi nærmer os enden på et forløb, som startede for snart 11 år siden.
Vi er glade for det brede kompromis omkring forslaget til ny offentlighedslov, vi er glade for den balance, som er fundet med lovforslaget, og derfor kan jeg meddele, at vi støtter alle tre lovforslag.