Kristen Touborg (SF), 2007-10-12:
Jeg vil godt begynde med at sige tak for redegørelsen, og inden jeg kaster mig kritisk over indholdet, vil jeg godt give ministeren ret i, at den nordiske redegørelse ikke kun er forkortet, den er også mere sammenhængende og klar at gå til end tidligere, og det synes vi er rigtig godt.
Jeg savner dog specielt to linjer.
Der kunne godt have været plads til to linjer mere i redegørelsen, nemlig disse: Regeringens holdning er nu som før, at Helsingforsaftalen bør ændres, såfremt den står i vejen for de selvstyrende områders muligheder for at samarbejde på lige fod.
Det undrer mig, at disse klokkeklare linjer fra samarbejdsministerens brev af 31. august til det danske riges delegation ikke er med i dag.
Regeringen har jo før slingret noget i denne sag, men er med disse linjer jo helt klar.
Jeg forventer da også, at den danske regering højt og klart videregiver det budskab på sessionen i Oslo.
De, der siger nej på forhånd til at modernisere aftalen, må fortælle hvorfor, og hvad der bremser.
Nu er det jo ikke Danmark mere.
De selvstyrende områder skal selv forvalte ministerrådet, der hvor de har kompetencen, og de skal være medlemmer af Nordisk Råd på lige fod med de fem lande.
Ålandsdokumentet giver de selvstyrende lande små forbedringer i en række små institutioner, men forbigår det grundlæggende: Nordisk Ministerråd og Nordisk Råd.
Globaliseringen har vi gjort til en fællesnordisk opgave at møde, og globaliseringsindsatsen falder godt i hak med energi- og klimapolitikken.
De nordiske lande kan samarbejde i stedet for at konkurrere om at udbrede vedvarende energiløsninger, om at bruge befolkningen, brugere og ansatte i energiløsninger også ude i verden, men jeg synes nok, at ministeren trykker på bremsen, samtidig med at hun er begejstret over gennemslaget af den nordiske globaliseringsstrategi.
Samarbejdsministeren argumenterer meget detaljeret og præcist for, at der fra 2009 skal skæres på andre sider af det nordiske budget, selv om man jo ikke kan sige, at det er et overvældende stort budget.
En gang imellem kan det være godt at sætte tingene lidt i relief og i en sammenhæng og ikke kun se på tal.
I stedet for kan de enkelte nordiske lande lægge deres projekter sammen og lave en arbejdsdeling, så det ikke handler om en pulje på 60 mio. kr., men om at omdirigere milliarder fra landene i en større samlet globaliseringsstrategi.
Der har været en del debat om forbrugerspørgsmål her i dag.
Jeg skal ikke bruge så meget tid på det her i min ordførertale, men blot spørge ministeren, om ministeren vil sikre, at vi får en reel opprioritering af området, som det blev lovet tidligere, da vi kiggede på ministerområderne og slankningen af områderne.
Det håber jeg meget vi kan komme et rigtig godt skridt med nu så.
Miljø- og energiområdet fylder meget i de nordiske målsætninger og i den nordiske globaliseringsstrategi, men der er en farlig energikilde, som forsøger at brede sig og fortrænge den vedvarende energi, og det er a-kraften.
Finland bygger jo et a-kraft-værk og planlægger flere, og de tre baltiske statsministre har aftalt at bygge et nyt a-kraft-værk i Ignalina i Litauen, der hvor EU har krævet det nuværende værk lukket.
Samme EU er i øvrigt ved at omdefinere a-kraft til bæredygtig energi, og det gør Kommissionen i modstrid med stats- og regeringslederne.
Hvis man bytter lidt om på ordene i Al Gores filmtitel, er det en bekvem usandhed, at a-kraft er svaret på klimaproblemerne, bekvem, fordi de, der vil bygge a-kraft-værker, undgår den besværlige energieffektivisering, og usand, fordi a-kraften er så farlig i den fremtid, man kan forudsige - nu endda med ekstra terrorismerisiko.
Derfor ser jeg frem til debatten i Norden om a-kraften, og den kommer også på sessionen.
Konsensusvaner gør, at mange parlamentarikere helst undgår at tage stilling til a-kraft, men vi må hjælpe Finland og svenske konservative til at tage hensyn til omverdenen og til kommende generationer.
Østersøen må stærkere ind i vores miljøsamarbejde, for den har det elendigt.
Jeg har fulgt miljøtilstanden i Østersøen gennem ganske mange år.
Der har været mange rapporter og mange møder, og der har været store forhåbninger til, at EU’s østudvidelse skulle styrke miljøet, men uden at remse op fra rapporter kan jeg sige, at der ikke sker nok for Østersøens miljøtilstand, og EU’s store nye medlemsland Polen er takket være EU’s landbrugsordninger ny storleverandør af havforurening.
Bevares, dansk landbrug har også et stort ansvar for udledningen af næringssalte.
Fiskeriet går i sort, og der er et relativt stort radioaktivt indhold i havet, og midt i det hele kommer der så en plimsoller uden lods sejlende med svensk kerneaffald, der skal til Sellafield.
Vi mener, der er brug for en Sternrapport om Østersøen, selv om man ellers må sige, at det ikke er rapporter, vi mangler, men vi trænger altså til en økonomisk vurdering af, hvad det vil koste, når vi ikke gør det nødvendige i Østersøen.
Jeg kan også godt have nogle forsigtige forhåbninger til parlamentarikersamarbejdet i regionen.
Nordisk Råd har været primus motor i et seriøst arbejde for at reducere udledningen af næringssalte.
Nu er der dannet en arbejdsgruppe om energi og klima, og Mart Jüssi, som er parlamentariker i Estlands grønne parti, skal stå i spidsen for den.
Han var gæst hos Miljøudvalget i Göteborg her i september og er en ung og ny parlamentariker, men en erfaren græsrod med hensyn til havmiljøet.
Jeg håber, at min pessimisme med hensyn til Østersøen kan blive dementeret af udviklingen.
Min aktuelle optimisme med hensyn til udviklingen af det nordiske samarbejde er til gengæld fuldstændig intakt.