Margrethe Vestager (RV), 2007-03-30:
Det er med en radikal tilgang lidt ærgerligt, at diskussionen om SF’s beslutningsforslag i dag i meget vid udstrækning er blevet til en diskussion om, hvorvidt man nu har råd eller ikke har råd til at betale takststigningerne.
Vi håber meget, at debatten, men jo også udvalgsbehandlingen kan bruges til en mere principiel debat i tre forskellige dimensioner.
Den ene dimension er selve debatten om, hvorvidt Folketinget skal reparere på en dårlig politik ét sted, når den så giver sig negative udslag et andet sted, for meget tyder jo på, når man ser ud over landet, at nogle kommuner har oplevet sig presset til på baggrund af regeringens påbud om takstnedsættelser at sætte taksterne op andre steder, sandsynligvis på grund af en skævt fordelt kompensation.
Derfor er hele det principielle spørgsmål, om vi, fordi der sker noget, som er negativt, ét sted, skal gøre noget for at rette op på effekten et andet sted.
Det var det ene.
Skal vi virkelig gå ind og reparere på noget, som vi har været uenige i?
Det andet er også et principielt spørgsmål, for der har jo været politisk vilje til at lægge en ramme over fritidshjemsbetalingen.
I mellemtiden har vi så fået SFO’er, rigtig mange af dem endda; jeg tror, at fritidshjem efterhånden begynder at være undtagelsen.
Derfor er det principielle spørgsmål, som nu rejser sig, om det, der i virkeligheden sker i øjeblikket, er, at man fjerner loftet over betalingen for fritidstilbud, eller om der sker noget andet.
Mange steder virker det, som om grundene til, at man overgår til SFO, ikke er pædagogiske eller sammenhængsbetingede, men betingede af, at der ikke er et loft over betalingen for SFO.
Derfor håber vi, at vi kan få en udredning over, hvordan hele den bevægelse sker i øjeblikket, og ikke som regeringen siger, at det er noget, som vi følger på et eller andet diffust tidspunkt, men at vi kan gøre det i udvalgsbehandlingen.
Sidst, men ikke mindst er der jo diskussionen om samspillet mellem SFO og skolen.
I grundloven er det slået fast, at det at gå i folkeskolen er vederlagsfrit, at det er gratis.
Derfor synes jeg, at de partier, som går ind for, at der skal være et stadig større samspil mellem skole og skolefritidsordning, skylder at forklare, hvordan forældrene, i det øjeblik det bliver nødvendigt at gå i skolefritidsordning for at få det fulde udbytte af skoleundervisningen – f.eks. fordi det er dér, man kan få lektiehjælp, eller fordi man trækker på hinandens forskellige ressourcer under den fælles ledelse – kan blive ved med at skulle betale for skolefritidsordningen.
Det Radikale Venstre har haft den position hidindtil, at der ikke skulle være et loft over betalingen, men det var som sagt også i lyset af den daværende situation, hvor vi hverken havde regeringens hersen med priserne på dagpasningsområdet som sådan, hvor der stadig væk var mulighed for at lave fritidshjem på en helt anderledes fri måde, og hvor vi ikke så udviklingen i retning af et stadig tættere samspil mellem skole og SFO.
Vi håber, vi kan afklare det i udvalgsbehandlingen, og tager ministerens velvilje i forhold til at følge udviklingen som et tilsagn om, at det også vil kunne lade sig gøre på relativt kort sigt.