Frank Aaen (EL), 2014-12-17:
Det her er jo en af årets vigtigste debatter, men hvis man kigger rundt, kan man se, at den på flere måder er lidt underlig.
Folketingssalen er jo sådan indrettet, at de vigtigste personer sidder oppe foran.
Men der er tomt.
Nu kan jeg se, at hr. Mike Legarth rækker hånden op, og det synes jeg også er okay.
Men ellers synes jeg faktisk, det er underligt, at så relativt få af de ledende folk i partierne engagerer sig her.
Debatten er også underlig på den måde, at når vi stiller nogle spørgsmål, f.eks. til Venstre, om, hvordan man vil skaffe 1,5 mia. kr. pr. den 1. januar ved at privatisere og udlicitere opgaver i kommunerne og regionerne, så kommer der ikke noget svar.
Man siger bare: Jamen det tror vi på.
Der kommer ikke noget svar på, hvor pengene skal komme fra, men Venstre bruger dem jo i deres finanslovsforslag.
Når vi spørger Dansk Folkeparti, hvordan det kan være, at man ønsker flere penge til velfærd og forandringer af dagpengesystemet til gavn for de arbejdsløse,
For alle og enhver ved jo, at Dansk Folkeparti vil pege på Venstres formand, hr. Lars Løkke Rasmussen, som statsminister, selv om hr. Lars Løkke Rasmussen absolut ikke vil øge hverken velfærden eller forbedre vilkårene for de arbejdsløse.
Man kan heller ikke få noget svar, hvis man nu spørger De Radikale om, hvordan reformer, dvs. nedskæringer, af dagpengesystemet og kontanthjælpen skulle skabe flere arbejdspladser, altså hvor man tager penge fra folk og gør dem fattigere, og arbejdsløse bliver ramt hårdt.
Det er bare noget, man tror på, men man kommer ikke med noget svar på, hvad virkningen er af, at der bliver flere fattige i samfundet, og om det skaber flere arbejdspladser.
Men nok om det.
Vi har for Enhedslistens vedkommende indgået en aftale om finansloven for 2015, fordi vi synes, det er en god aftale, der giver lidt mere lighed i samfundet, end der er i dag.
Lighed var den overskrift, vi gik til forhandlingerne med, og det lykkedes at få forbedret nogle af de reformer, som er gennemført til stor skade for dem i samfundet, der har mindst.
Vi har fået afskaffet den gensidige forsøgerpligt for samlevende på kontanthjælp; det sker over to omgange med lidt nu og resten næste år.
Vi har fået forbedret kontanthjælpen for arbejdsløse forsørgere, og vi har fået forbedret boligstøtten til unge på kontanthjælp.
Det er ting, der peger i den rigtige retning, og som vi er meget tilfredse med.
Til gengæld lykkedes det ikke at få en permanent forbedring for dem, der rammes af dagpengereformen, der koster titusinder af arbejdsløse deres ret til dagpenge.
Man må dog sige, at det trods alt igen lykkedes at få en lap på en lap, sådan at nogle af dem, der ellers ville stå helt uden forsørgelse, trods alt får lidt forsørgelse, men ikke nogen permanent forbedring.
Det er jo godt for dem, der bliver hjulpet, og som altså ellers ville stå skidt.
Men det er ikke nogen løsning.
Derfor vil jeg også gerne her fra starten understrege, at for Enhedslisten bliver spørgsmålet om retten til dagpenge og forbedringer for de arbejdsløse noget, som vi kommer til at inddrage i valgkampen og fremover.
Selvfølgelig skal man så tage det arbejde, man får tilbudt.
Det er forudsætningen for hele systemet, både kontanthjælp og arbejdsløshedsdagpenge, at man skal tage det arbejde på rimelige vilkår, som man bliver tilbudt.
Det er ganske afgørende vigtigt.
Men kan man ikke få tilbudt et arbejde, kan man ikke få et arbejde, bør man have erstatning.
Det er vores grundlæggende synspunkt.
Men det er altså også sådan, at vi både nu og i en kommende valgkamp og videre frem selvfølgelig vil arbejde for de forbedringer, vi måtte kunne få, sådan at folk får bedst mulig forsørgelse. Vores vinkel på finanslovsforhandlingerne om at bekæmpe den voksende ulighed er ikke blevet mindre vigtig, efter vi har set de seneste tal på området.
Det er sådan, at uligheden i Danmark er vokset over en længere årrække.
Vi afviser den der bizarre opfattelse, der ligger bag de borgerlige udsagn om, at dagpenge og kontanthjælp skal forringes ud fra det synspunkt, at jo flere, der bliver fattige, jo rigere bliver samfundet.
Det skal kunne betale sig at arbejde, siges det som argument, men det er altså sådan, at får man tilbudt et arbejde, skal man tage det.
Man kan ikke bare sådan vælge, som det ellers lyder i debatten – at man kan vælge mellem dagpenge og arbejde, efter hvad man har lyst til.
Det er en måde at diskutere på, som er ved siden af virkeligheden, når det påstås, at der er sådan en valgfrihed.
Den er der ikke.
Vi stødte også endnu en gang i de her forhandlinger med regeringen ind i det mærkelige regnestykke, den mærkelige regnemetode, der bygger på, at jo flere arbejdsløse, der er, og jo fattigere de arbejdsløse er, eller jo mere de bliver pisket, jo flere arbejdspladser bliver der.
Vi kan ikke helt forstå den der måde at se det på: at når der er flere arbejdsløse, der er fattigere, kommer der flere arbejdspladser.
En dag burde vi måske tage en diskussion her i Folketingssalen om det, jeg kalder alkymi, altså den tro, man havde en gang i middelalderen, på, at man med forskellige kemiske formler kunne sørge for, at jern blev til guld.
Det er jo lidt den form for økonomisk tænkning, der eksisterer her i Folketinget: Jo mere man pisker de arbejdsløse, jo flere arbejdspladser kommer der.
Altså, vi mener, det er ligesom alkymisternes tankegang; det har ikke noget med virkeligheden at gøre, det er en slags drømmeri.
Men det er ikke desto mindre jo sådan, at hver eneste gang vi har den her diskussion, kommer det frem, at bare man pisker de arbejdsløse, og bare man får et større arbejdsudbud, som det hedder, så kommer der også flere arbejdspladser.
Vi tror ikke på den form for tankegang.
Det afgørende er at sørge for, at der bliver nogle arbejdspladser.
Den aftale, vi har indgået, indebærer altså nogle forbedringer for dem i samfundet, der har mindst, som altså er med til at øge ligheden.
Der er nogle betydelige grønne resultater.
Der er forbedringer inden for velfærden, for børnene, bedre sundhedsydelser, bedre vilkår for dem, der skal have et barn, og for de ældre, herunder den nytænkning, at ældre kan få et klippekort med ekstra hjemmehjælp, der kan bruges efter eget ønske.
Det vil sige, at man giver den frihed med lidt flere hjemmehjælpstimer, og så kan folk selv bestemme, om de vil bruge dem til at gå i svømmehallen, til at gå en tur, til at komme i biografen, eller hvad de ellers har lyst til.
Jeg tror i virkeligheden, det er en af de forbedringer, der er lagt ind i finansloven her, som vil give en langt bedre udvikling for de ældre, for jeg tror, man vil bygge videre på den tankegang, at de ældre skal have større frihed til selv at vælge, hvad det er, de har brug for, og hvad de gerne vil bruge deres tid på.
Der er også et mere kontroversielt punkt i aftalen, nemlig besparelsen på udviklingsbistanden.
Det lykkedes os at få det lavet på en måde, som er nogenlunde okay, og samtidig at få indført et yderligere tiltag til at hjælpe udviklingslandene med at sikre deres skatteindtægter, så de har deres egen indkomst at forvalte.
Som det sidste vil jeg sige, at vi jo i det hele taget fik en aftale om bekæmpelse af brugen af skattely med i finansloven.
Vi har lavet en aftale med skatteministeren, som Venstre og Konservative ikke syntes var en god idé og derfor holdt sig ude af, og vi får fremover også en aftale med erhvervs- og vækstministeren om forbedringer på det område, der også skal bekæmpe brugen af skattely.
Så samlet set synes vi, vi har fået en rimelig god finanslovsaftale.