Per Clausen (EL), 2010-01-26:
Der er jo ikke nogen tvivl om, at spørgsmålet om hadforbrydelser er et centralt spørgsmål, som der i dag er en meget bred politisk enighed om at der skal reageres på og reageres effektivt og håndfast på.
Jeg tror, at fru Lone Dybkjær har ret i, at hvis man ser de her ting som så mange andre ting i sådan en historisk sammenhæng, er det forholdsvis nyt, at der er den her meget udbredte enighed om, at det her er særlig alvorlige forbrydelser.
Jeg tror desværre ikke, at man skal længere tilbage end til min ungdom i hvert fald – hvad nogle også vil sige er mange, mange år siden, men alligevel – før lige præcis nogle af de her forbrydelser blev anset som sådan lidt legitime, fordi man mente, at folk vel selv var lidt ude om det.
Det er vi kommet ud over, men det er klart, at når man så forsøger at sætte yderligere fokus på, at noget er strafskærpende, fordi man kan sige, at holdningerne i samfundet forandrer sig – og det, at man gør det her strafskærpende, er jo også med til at ændre holdninger; det skal man ikke se bort fra – kan det være ganske nødvendigt i en periode at være meget opmærksom på, at tingene også sætter sig igennem hele vejen ned igennem systemet.
Det tror jeg faktisk er meget vigtigt.
I hvert fald er vores udgangspunkt sådan set, at vi er meget positive over for det beslutningsforslag, SF har fremsat, selv om jeg i løbet af debatten blev lidt usikker på, om det her er et inderlig overflødigt forslag, fordi det hele alligevel bliver gennemført af regeringen, eller det er sådan et led i en almindelig hetzkampagne mod politiet og indeholder en masse umuligt bureaukrati.
Jeg har lidt vanskeligt ved helt at forstå, at forslaget kan indeholde begge elementer på en gang, men det kan skyldes et kort øjebliks uopmærksomhed fra min side, når jeg er blevet lidt forvirret over det.
Vi synes, der er behov for at sikre en bedre registrering for at få en reel viden om omfanget.
Vi tror, at der netop er det i forhold til nogle forbrydelser, hvor det måske stadig væk af nogle kan opfattes som lidt ubehageligt at sige, at man tror, at man fik tæsk, fordi man havde en anden seksualitet end den, der var gængs i det område, man lige færdedes i.
Det er måske ikke lige det første, man begynder at sige, og måske heller ikke det første, politibetjenten tænker på, så derfor synes vi faktisk, at det at få en bedre registrering, vil være en god ting.
Vi synes også, at det er godt, at man både får en registrering af sager, der bliver ført til doms, og af sager, der ikke bliver det, sådan at vi kan højne vores viden om omfanget og karakteren, og i den sammenhæng er det også godt at styrke rådgivningsindsatsen, så man kan sikre en højere grad af indrapportering, hvilket også giver viden om omfanget.
Vi synes sådan set, at lige så vel som det nogle gange har været nødvendigt at sende andre signaler til politiet om, at det her var nogle forbrydelser, vi tog særlig alvorligt, kunne det være relevant også i den her sammenhæng endnu en gang at sende det signal at skærpe politiets pligt til at undersøge motivet, idet jeg går ud fra, at hvis politiet bliver gjort opmærksom på, at det har man en særlig forpligtelse til, har den enkelte politimand stadig væk en vis frihed i opgaveudøvelsen til at finde en fornuftig måde at håndtere det på.
Jeg forestiller mig ikke, at der skal udsendes et skema fra Folketinget med formuleringer på de spørgsmål, som politiet skal stille.
Samtidig synes vi, at det er vigtigt og godt, at der også er tænkt i konfliktmægling og oplysningsindsats som løsningsmodeller, da hadforbrydelser ofte udspringer af manglende viden og myter om offeret.
Så skyldes det som oftest fordomme og uvidenhed, og selv om det ikke er al uvidenhed og alle fordomme, der kan fjernes ved hjælp af oplysning, skylder man da at gøre et forsøg.
Altså, straf og lovgivning kan ikke stå alene, men skal kombineres med elementer som konfliktmægling og oplysningsindsats.