runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Frederiksen (S), 2015-01-23:
Jeg vil først og fremmest kvittere for, at Dansk Folkeparti stemmer for forslaget.
Det er jeg glad for, og jeg havde sådan set også regnet med det, og jeg håber selvfølgelig, at mange flere partier er med.
I forhold til det økonomiske spørgsmål er det jo sådan, at vi er gået i gang med meget af det, der ligger her.
Vi vil gerne sikre et stærkere lovgivningsmæssigt grundlag for at kunne gøre det, men eksempelvis er brugen af automatiske nummerpladescannere noget, forligskredsen allerede har taget fat på.
Vi har draget de første danske erfaringer, politiet siger, at det er et godt instrument, og nu vil vi så gerne have det hjemlet på en ordentlig måde.
Jeg tror, at jeg vil formulere det sådan, at det eneste, man ikke må gøre med et demokrati, jo er at tage det for givet.
er der, hvor vi lever det, altså udlever demokratiet, hvor det er reelt forankret, hvor vi bruger det ikke kun hver især, men også i fællesskab.
Derfor skal vi selvfølgelig hele tiden evne at diskutere med hinanden, og derfor er det sådan set også kærkomment at få en diskussion af, hvordan vi videreudvikler vores demokrati og rækkevidden deraf.
Jeg tror, at der, hvor enigheden hører op, er på spørgsmålet om, hvem der har ansvaret for den legitimitet, og det mener jeg påhviler os politikere – selvfølgelig altid i et samspil både med medier og vælgerbefolkning, men ansvaret er vores eget, og det tror jeg ikke et beslutningsforslag kan ændre på.
Uffe Elbæk (UFG), 2015-01-23:
Det sidste er jeg fuldstændig enig i.
Ansvaret er vores herinde.
Der er overhovedet ikke nogen modsætning der.
Det her er ikke et enten-eller, men et både-og set fra min stol.
Det, der er interessant, er, at den her model har man jo fra EU-systemet, Europa-Parlamentet, og at bl.a. justitsministerens eget parti jo har bakket den ordning op, man har på EU-niveau.
Så hvordan kan det være, at man bakker det op på EU-niveau, men ikke gør det her i Danmark?
Mette Frederiksen (S), 2015-01-23:
Jeg vil være varsom med at fremhæve vores EU-institutioner som det bedste eksempel på befolkningsmæssig forankring, gennemsigtighed og demokratisk deltagelse, fordi det er vel nogle af de udfordringer, vi stadig slås med.
Jeg er inkarneret tilhænger af det europæiske samarbejde, men det er jeg jo først og fremmest politisk, fordi jeg tror, at det ikke alene gavner Danmark, men er fuldstændig nødvendigt for den sameksistens, der skal være på vores kontinenter for vores fortsatte udvikling både politisk, menneskeligt, økonomisk og socialt.
Jeg har det nok grundlæggende sådan, hvad angår demokratisk deltagelse, forankring og transparens, at man skal passe på med ikke at opfinde ting for at opfinde ting.
Jeg tror, at demokratiet står stærkest der, hvor vi løser de konkrete problemer, der er, med konkrete, rigtige politiske svar.
Jeg har ikke så meget fidus til, at vi forsøger at opfinde hverken forankring eller deltagelse, fordi forankring og deltagelse udspringer af mennesker mere end af institutioner eller organisationer.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2015-01-23:
Beklager, det var ledningen fra computeren, der havde ramt skærmen.
Det er bare i forhold til det her med, at ministeren stiller sig op som en stor forsvarer af det repræsentative demokrati.
Jeg tror sådan set ikke, at der er nogen, der har et konkret forslag om at afskaffe det.
Det har jeg i hvert fald ikke hørt, i hvert fald ikke fra nogen af dem, der sidder i Folketinget.
Men spørgsmålet er, om man kan inddrage mere eller mindre, og der er vel ikke en modsætning imellem, at man kan inddrage befolkningen mere og så have et repræsentativt demokrati.
Den logiske konsekvens skulle jo så være, at Socialdemokratiet går til valg på at afskaffe nogle af grundlovens bestemmelser om folkeafstemninger, i forhold til hvordan det er i dag, fordi det åbenbart involverer befolkningen for meget.
Og er man så ikke tilhænger af det repræsentative demokrati, hvis man er tilhænger af de paragraffer i grundloven?
Altså, forstå mig ret, jeg tror, at vi alle er tilhængere af det repræsentative demokrati.
Det her er jo, som jeg opfatter det, et svar på, at tilliden også til de folkevalgte er kraftigt dalende i de her år i de undersøgelser, der er blevet lavet, faktisk mest siden 2011 og frem.
Og der kunne det her jo være et af svarene.
Jeg forstår ikke, hvorfor man bare sådan afviser det som en modsætning til det repræsentative demokrati i stedet for at gå mere ind i en argumentation om, hvad man så vil gøre, hvis man vil gøre noget.
Mette Frederiksen (S), 2015-01-23:
Jeg vil sige flere ting til det spørgsmål.
Vi har jo folkeafstemninger i Danmark i forbindelse med afgivelse af suverænitet.
Det er grundlovsbestemt, det er nødvendigt, at det er det rigtige at gøre.
Det står ikke i nogen som helst form for modsætning til at have et repræsentativt demokrati.
Men det her er jo noget helt andet.
Forslaget her går ud på, at hvis der er 50.000 danskere, som ønsker at understøtte et bestemt beslutningsforslag, skal det fremsættes her.
Altså, undskyld mig, vi har jo i forvejen rigeligt af enkeltsager i dansk politik, og nogle gange er vi vel tæt på en tendens til, at vi kommer til at lovgive for meget på baggrund af enkeltsager.
Det, der sker i politiske partier, det, der sker i forligskredse, det, der sker i regeringer, er jo, at man ikke kun forholder sig til et givent spørgsmål ud fra lige præcis det givne spørgsmål, men at man har de brede samfundsinteresser knyttet op derpå.
Det er jo derfor, at ethvert spørgsmål i dansk politik – altså om du er for eller imod dette eller hint – kan være farligt.
For der vil selvfølgelig være forskel på, om du ser på de enkelte områder helt isoleret, eller om du har forpligtelsen til at overveje, hvad konsekvenserne er for det øvrige samfund, og hvad den øvrige prioritering er.
For det er jo aldrig svært at sige ja til noget eller sige nej til noget.
Det, der er det svære, er at forholde sig til alle politiske spørgsmål ud fra et samlet hele, ud fra en samlet prioritering og ud fra en samlet vurdering af, hvor Danmark skal bevæge sig hen.
Det lever forslaget her ikke op til, og det er forskellen på enkeltsagsdemokratiet og et mere reflekteret demokrati, hvor man træffer beslutninger ikke kun på baggrund af enkeltsager, men ud fra samfundets hele.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2015-01-23:
Jeg er nu ikke så sikker på, at den gennemsnitlige kvalitet af beslutningsforslagene ville dale, fordi der også kunne blive behandlet forslag, som 50.000 borgere stod bag, og ikke kun noget, som et enkelt folketingsmedlem stod bag.
Det er jeg ikke så sikker på.
I forhold til grundloven er der altså andre former for folkeafstemninger end dem, ministeren henviser til.
Det er jo også muligt med hensyn til en lang række emner for en tredjedel af Folketingets medlemmer at kræve en folkeafstemning om et allerede vedtaget lovforslag.
Der giver man jo faktisk endnu mere direkte indflydelse til vælgerne, for så er det vælgerne, der siger ja eller nej ved en folkeafstemning, hvor det her bare er muligt for borgerne at få et forslag behandlet.
Så er det jo stadig op til de folkevalgte, om de vil stemme ja eller nej.
Uffe Elbæk (UFG), 2015-01-23:
Det er jo ikke en kritik af det repræsentative demokrati.
Det er faktisk det stik modsatte, altså et ønske om at sikre legitimiteten omkring det repræsentative demokrati for at skabe et større engagement i befolkningen omkring det, der foregår herinde, og i det hele taget det at diskutere og udvikle politik derude.
Jeg har lyst til at spørge justitsministeren, om regeringen anerkender, at vi har en udfordring i forhold til tilliden til os som valgte politikere.
Som politikere ligger vi allerlavest i tillidsmålingerne, og der har aldrig været færre, der har haft lyst til at være medlem af et politisk parti.
Så anerkender man fra regeringens side, at vi står over for en udfordring i forhold til at styrke demokratiet og dermed også sikre en legitimitet til det beslutningsforum, som vi alle sammen er medlemmer af herinde, nemlig Folketinget?
Flemming Damgaard Larsen (V), 2015-01-23:
Dette beslutningsforslag fra Uffe Elbæk har til formål, at borgere direkte kan fremsætte beslutningsforslag i Folketinget, såfremt det bakkes op af mindst 50.000 danske statsborgere.
Det er altid prisværdigt, når der fremkommer ideer og forslag til, hvordan borgernes engagement i folkestyret kan styrkes.
Det er netop vigtigt i et demokrati, at vi hele tiden er opmærksomme på, hvordan folkestyret kan holdes levende og den enkelte borgers engagement kan udvides.
Et demokrati må ikke sløves af, at vi bare altid gør, som vi plejer.
En stadig nytænkning er bestemt noget, som Venstre hylder.
Men for Venstre behøver der langtfra være 50.000 danskere, der ønsker et forslag fremmet, før Venstre – som det allerede er i dag – vil tage det positivt op.
Vi har, som ministeren også var inde på, et repræsentativt demokrati, og Venstre mener det alvorligt, at vi repræsenterer befolkningen og vælgerne.
Derfor har vi også i Venstre et meget levende medlemsdemokrati, hvor forslag kommer frem, debatteres og ofte bliver fremmet til praktisk og konkret politik her i Folketingssalen.
Tænk bare på de mange beslutningsforslag, som Venstre har været med til at fremsætte i denne valgperiode.
I Venstre gør vi også meget ud af løbende at have en levende vekselvirkning med borgere, virksomheder, foreninger, organisationer m.fl. Det være sig ved møder, arrangementer, aktiviteter, gennem medier, gennem nye elektroniske medier og meget mere.
Derigennem får vi mange ideer og forslag, som vi også politikudvikler på og former til praktisk politik.
Det er alt dette, der gør Venstre til en levende liberal folkebevægelse.
Derfor mener vi ikke i Venstre, at der er behov for at støtte nærværende forslag.
Uffe Elbæk (UFG), 2015-01-23:
I alle de partigrupper, vi er medlemmer af, foregår der selvfølgelig en levende demokratisk debat, og der kommer gode ideer ind til os som folketingsmedlemmer hver eneste dag fra borgere, der henvender sig.
Så det er jo fint.
Men kan det gøres bedre?
Kan vi forestille os nogle metoder, en struktur, der styrker den demokratiske debat og dermed også tilliden til os, der sidder i Folketinget?
Det er det, det her forslag handler om.
Der er jo mange forskellige modeller rundtomkring i verden på, hvordan man inddrager borgerne i politiske debatter og processer.
Vi ser det i Schweiz, de har en helt anden måde at gøre det på.
Det her forslag har også hentet inspiration fra Finland, vi ser det på EU-niveau, og mit spørgsmål til Venstres ordfører er: Anerkender man i Venstre, at vi står i en situation, hvor tilliden til os som valgte politikere aldrig har været lavere?
Anerkender man, at der er færre og færre, der har lyst til at være medlem af et politisk parti, så vi står med en udfordring i forhold til legitimiteten af det, vi alle sammen faktisk gerne vil, nemlig styrke det repræsentative demokrati?
Anerkender man det i Venstre?
Flemming Damgaard Larsen (V), 2015-01-23:
Lige meget hvor man befinder sig i et samfund, er der altid et behov for at gøre tingene bedre og få en større tillid.
Det gælder også Folketinget og Folketingets medlemmer.
Det må vi selvfølgelig arbejde seriøst og alvorligt på.
Men det her forslag er meget lille i forhold til den store proces, vi dér skal have fat i, for det er meget mere alvorligt end bare at sige, at 50.000 mennesker kan komme og stille et forslag.
50.000 mennesker er jo rigtig mange.
Det var også derfor, at jeg påpegede i min ordførertale, at et langt, langt mindre antal behøver at komme til Venstre, hvis de har nogle gode argumenter for forslaget.
Uffe Elbæk (UFG), 2015-01-23:
Det her forslag er jo på ingen måde løsningen i forhold til den udfordring, vi står over for, men det kan måske være et af de tiltag, der gør, at borgeren derude begynder at interessere sig mere for politik og måske forhåbentlig har lyst til at gå ind i et af de partier, der eksisterer i dag.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ordføreren: Hvis Venstre anerkender, at vi står med en tillidskløft mellem borgere og os som politikere,
hvad er så svaret på den udfordring?
For det duer jo ikke, at tillidskløften bliver større og større, og at der er færre og færre, der har lyst til at være en del af de partier, som eksempelvis eksisterer i dag.
Hvad er svaret?
Flemming Damgaard Larsen (V), 2015-01-23:
Jamen det er jo det, vi alle sammen hele tiden må arbejde på, nemlig hvordan vi kan gøre nogle ting, der gør, at tilliden bliver større, for den skal selvfølgelig være større.
Men en ting, som det er meget vigtigt at måle det på, er jo deltagelsen ved folketingsvalg.
Ved folketingsvalg er der jo en enorm høj valgdeltagelse i Danmark.
Det betyder, at vi altså har opbakning i befolkningen her i Folketinget.
Der er mange partier at vælge mellem, så er man utilfreds med det ene parti, kan man vælge et andet.
Det ser ud til, at der ved næste valg er to partier mere på stemmesedlen, så der er muligheder nok til på den måde at sikre, at Folketinget er i overensstemmelse med befolkningens flertal.
Karen J. Klint (S), 2015-01-23:
Jeg vil ikke gentage de indlæg, som justitsministeren havde omkring repræsentativt demokrati, eller det, hr. Flemming Damgaard Larsen lige har sagt om beslutningsforslaget.
Jeg tror bare ikke, beslutningsforslaget her er svaret.
Jeg tror, at vi er nødt til at tage den tillidskrise op med os selv, tage den op med borgerne.
Så vil jeg sætte lidt flere tal på det, som hr. Flemming Damgaard Larsen var ved at sige, i forhold til at vi ved sidste folketingsvalg havde en rekordstor afstemningsprocent på 87 pct.
Og hvis vi skal øge tilliden, skal vi ud og have gjort nogle af de der 87 pct. lidt mere interesseret i at være medlem af de forskellige partier.
Ved medlemskabet får man jo en større indflydelse, ikke kun på den politik, vi snakker om, men også på, hvilke mennesker der vælges som kandidater.
Det er jo via de politiske partier, man har en mulighed for at opstille nogle kandidater, og så er det vælgerne, der senere hen grovsorterer iblandt os kandidater og vælger.
Men inde i en partibevægelse skulle der jo gerne være kampvalg mellem kandidaterne, så der sker også en sortering. Det tab, vi som politiske partier har haft på medlemssiden, er faktisk meget alvorligt.
For nogle år siden – det var i foråret 2013 – havde Politiken en opgørelse over medlemstallene i partierne.
Og af den opgørelse fremgår det, at i 1960 var der små 600.000 medlemmer i de danske politiske partier.
Når man så tæller, hvor mange medlemmer vi partier havde i 2011, er det altså under 151.000.
Så vi har haft et medlemstab i de politiske partier på 75 pct.
Det synes jeg er alvorligt, men vi løser det jo ikke ved at vedtage et beslutningsforslag om, at borgene skal have direkte adgang i forhold til den førte politik i den lovgivningsmæssige forsamling.
For hvem er det, der vil styre de 50.000?
Er det dem, der har råd til et lobbyistfirma, eller hvem er det, der vil?
Jeg synes, vi som politikere skal tage ansvaret på os i den tillidskrise, der er, gå ud og møde vælgerne på en anden måde, end vi gør, potentielle medlemmer, oplyse om vores demokrati og så ændre på, at vi bare for nogle få år siden repræsenterede hver tiende voksne, ved at de var medlemmer af partierne, til at vi nu er nede på under hver tredje voksne.
Så vi tror ikke på, at det her løser det, vi tror egentlig, at det kan være med til at forværre det.
Så det her er en kraftig opfordring til, at når befolkningen stiller op med 87 pct. til folketingsvalget, så burde det være lidt flere end hver tredje, der stiller op og bruger sin fritid på at forbedre politikken indefra ved at være medlem af et politisk parti.
Så vi støtter ikke forslaget.
Mette Frederiksen (S), 2015-01-23:
Jeg er bare helt oprigtigt bekymret over tendensen til, at enkeltsager dikterer, hvilke beslutninger der bliver truffet i det danske Folketing.
Enkeltsager kan være meget relevante at søge svar på, men sjældent kan en beslutning om enkeltsager jo træffes uafhængigt af, hvad der sker i resten af verden eller i resten af Danmark.
På en eller anden måde er det her for let.
Det er for let bare at skulle sige ja eller nej til et givent svar på en given udfordring, uden at nogen er tvunget til at forholde sig til den grundlæggende prioritering, for i stort set alle valg, vi træffer herinde, vil der også være en prioritering.
Når man siger ja til noget, er der andet, man må sige nej til, og det tror jeg ikke vil afspejle sig i den her måde at arbejde på.
Derfor vil jeg anbefale, at vi, der er her, tager ansvaret.
Er der manglende tillid til os, er det vores ansvar at tilvejebringe den nødvendige tillid.
Det gør man ikke med beslutningsforslag.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2015-01-23:
Jeg har bare et par ting.
Jeg tror mere, at vi er uenige om, om afgrænsningen skal foretages af Folketinget eller justitsministeren, altså at det er der, uenigheden er.
For jeg har svært ved at forstå, især når det af sådan mere forandrende karakter – jeg forstod, ministeren gav mig ret i, at der var noget nyt i forslaget – hvorfor man så ikke siger, at det er Folketinget, der laver afgrænsningen.
Men det er vi så uenige om.
Så siger ministeren: Jeg vender tilbage til Folketinget med flere af de her ting.
Hvad betyder det i praksis?
Betyder det, at man vender tilbage til forligskredsen, eller at man vender tilbage til Retsudvalget, eller hvad er det, man vender tilbage til?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2015-01-23:
Det er jo høfligt og venligt og alt muligt pænt, man kan sige om det, men det illustrerer for mig at se jo meget godt pointen, nemlig at ministeren efter sin vurdering vender tilbage til Folketinget, og så kan ministeren i øvrigt blæse Folketinget et stykke, for det betyder ikke så meget hvordan og hvorledes.
Og så kommer der et folketingsvalg, og så går der et efterår, og hvad ved jeg, før man nogen sinde kommer til at forholde sig til det igen.
Det vil sige, at reglerne bliver, som ministeren synes, lige meget hvad Folketinget måtte mene om den sag.
Og det er det, jeg synes er det ærgerlige, nemlig at man ligesom vender processen på hovedet.
Jeg har egentlig lidt svært ved at forstå, at ministeren ikke synes, at det var det rigtigste, at det var Folketinget, der lavede de her regler, afgrænsede de her ting, så vi var sikre på, at der var en folkelig opbakning til retssikkerheden og ikke bare en ministeriel.
Trine Bramsen (S), 2015-01-23:
På det årlige møde i Dommerforeningen i år fremkom der et forslag om at udvide beføjelserne til at træffe beslutning om afsoning i fodlænke, altså at det ikke længere blot skulle være et anliggende for Kriminalforsorgen, men at man også kunne bruge redskabet i retssalen.
Det var et forslag, som vi Socialdemokrater fandt og finder positivt, og derfor ønsker vi også at få forslaget undersøgt nærmere i forhold til en konkret udmøntning.
Det er også et forslag, som vi bl.a. har drøftet med både ministeren, SF, Konservative og selvfølgelig vores egen regeringspartner.
Venstre har efterfølgende fremsat et beslutningsforslag, som pålægger regeringen inden udgangen af denne folketingssamling at ændre beslutningskompetencen vedrørende afsoning med elektronisk fodlænke, således at det fremover vil være retten, der som led i dommen beslutter, om afsoning kan ske ved brug af elektronisk fodlænke.
Vi er som nævnt positive over for dette, men vi mener, at der er behov for en nærmere undersøgelse af mulighederne og konsekvenserne ved at gennemføre en ændring af beslutningskompetencen.
Ikke mindst er det vores ønske, at beføjelserne ikke skal lægges helt over til domstolene, men stadig også skal være en mulighed for Kriminalforsorgen.
Med de ord skal jeg meddele, at vi Socialdemokrater er yderst positivt stemt over for at give domstolene mulighed for at idømme fodlænke, men der er behov for en yderligere nuancering af forslaget, og herunder en bredere afgrænsning, og på den baggrund kan vi ikke støtte forslaget her i dag.
Christian Langballe (DF), 2015-01-23:
Der findes jo et udtryk på engelsk, som hedder common sense, og som på almindeligt jysk hedder sund fornuft, og det her er simpelt hen indlysende sund fornuft.
Så jeg har egentlig ikke så meget mere at tilføje.
Vi støtter forslaget.
Mette Frederiksen (S), 2015-01-23:
Altså, man kan sige, at vi jo sådan set har tilkendegivet, at hvad angår indholdet af kontrollen – altså hvor ofte de må foregå, hvad den geografiske rækkevidde er, intensiteten, hyppigheden – forestiller vi os at lægge os meget tæt op ad de hollandske erfaringer.
Så det er jo ikke sådan, at Folketinget lovgiver fuldstændig i blinde, og sådan bør det selvfølgelig heller ikke være.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2015-01-23:
Tak, hr. formand; jeg vil holde en ordførertale, ikke en åbningstale.
Det kom lige bag på mig, at det var så kort en tale, som hr. Christian Langballe ville holde.
Men jeg vil sådan set også bare gerne rose Venstres ordfører for dette interessante beslutningsforslag.
Vi Radikale er villige til at drøfte det her spørgsmål nøje, og vi har sådan set ingen principielle overvejelser mod, at en fodlænke ikke også kan benyttes som sanktionsform og ikke kun som i dag som afsoningsform; det synes vi sådan set er meget spændende og interessant at dykke ned i.
Der er dog nogle udfordringer, som går på lidt forskellige ting; jeg synes, at justitsministeren fint kom ind på dem.
Der var en pointe omkring § 808-undersøgelser osv. – eller personundersøgelser, som de også kaldes – altså at det måske skal udvides en smule osv.
Det og andre uafklarede spørgsmål synes jeg det vil være rigtig fint at få undersøgt nærmere, så det vil jeg gerne takke justitsministeren for at ville kigge nærmere på.
Vi vil afvente resultatet af det, hvorfor vi ikke kan støtte beslutningsforslaget sådan her og nu, men vi deler intentionerne.
Dog synes vi, man skal overveje, om man skal flytte hele beslutningskompetencen til domstolene.
Det kan godt være, at man skulle kigge på at lave en model, hvor noget af kompetencen ligger hos domstolene og noget af den ligger hos Direktoratet for Kriminalforsorgen.
Men tak for ordet, og ros til Venstre for dette gode forslag.
Mike Legarth (KF), 2015-01-23:
Tak, hr. formand.
Vi kan støtte forslaget om at give domstolene mulighed for som led i dommen at fastsætte, at afsoningen kan ske ved brug af elektronisk fodlænke.
Det synes vi er et udmærket forslag fra Venstre.
Havde Venstres spurgt, havde vi gerne været medforslagsstillere; på samme måde ville vi have støttet det ændringsforslag, som vi forstår fru Karina Lorentzen Dehnhardt havde på tapetet, hvis det var dukket op.
I dag er det nemlig overladt til Kriminalforsorgen at beslutte, om afsoning kan ske i fodlænke.
Den ordning har for så vidt egentlig fungeret ganske udmærket, men det vil være rigtigt at give domstolene mulighed for at dømme til afsoning i fodlænke, sådan at forstå, at domstolene har forskellige sanktionsmuligheder at anvende, når straffen skal udmåles.
Domstolene kan jo i dag idømme alle mulige former for sanktioner, dog ikke afsoning i fodlænke.
Det ændres med det her beslutningsforslag, og derfor støtter vi det.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2015-01-23:
Det er et ganske fornuftigt forslag, som Venstre her har fremsat, nemlig at det vil blive muligt at blive dømt til at skulle benytte elektronisk fodlænke i en periode og dermed få det som straf.
Vi går meget ind for, at der kan blive brugt alternative straffe i stedet for bare de traditionelle.
Hvis det er sådan, at Venstre gerne vil have forslaget til afstemning, stemmer vi gerne for.
Hvis man hellere vil lave en beretning, medvirker vi også gerne til det.
Hvis pointen er, at bureaukratiet også skal kunne følge med – og det er det, jeg forstår er hovedargumentet for, at det ikke skal vedtages nu – må vi så desværre leve i den virkelighed, vi lever i, hvor bureaukratiet slår alle argumenter, og så tager det den tid, det tager, og så kan jeg høre, at vi nok får det gennemført en eller anden gang i næste folketingssamling, lige meget hvem der måtte vinde et folketingsvalg.
Pernille Skipper (EL), 2015-01-23:
Jeg vil se, om jeg kan stikke Dansk Folkeparti og gøre det endnu hurtigere ved blot at konstatere, at jeg sådan set føler mig dækket ind af det, som flere ordførere har sagt, herunder især SF's ordfører.