Sophie Løhde (V), 2015-12-18:
Det er jo formanden, der styrer slagets gang.
Tak for ordet.
Jeg bliver i forespørgslen spurgt om, hvordan regeringen stiller sig til FN's Generalforsamlings særlige samling om narkotika i 2016.
UNGASS, som den særlige samling kaldes, finder sted fra den 19. til den 21. april i New York.
Forberedelserne er allerede i fuld gang, og dem vil jeg meget gerne vende tilbage til.
Det er ikke den første UNGASS om narkotika.
Vi skal dog helt tilbage til 1998 for at finde den seneste.
Meget har ændret sig siden da, men det har ikke ændret sig, at narkotikaproblemet er internationalt.
Ganske vist opleves narkotikaproblemet først og fremmest på lokalt plan, og problemet kan have mange forskellige ansigter.
Inden for det enkelte lands grænser kan problemet se meget forskelligt ud.
I Danmark har problemet ét ansigt på gaden på Vesterbro og et helt andet på natklubben i indre by.
Udenfor København kan det se ud på helt andre måder.
I Danmark slås vi eksempelvis med alt for mange narkotikadødsfald.
I f.eks. Afghanistan og Colombia, hvor der produceres narkotika, har man andet at slås med.
Det gælder også for de såkaldte transitlande som f.eks. Mexico.
Selv om narkotikaproblemet altså opleves lokalt og har forskellige ansigter, er der grundlæggende tale om et grænseoverskridende problem.
F.eks. har producent- og transitlandenes indsats for at begrænse udbuddet af narkotika betydning for os i de traditionelle aftagerlande, og vores indsats for gennem forebyggelse, behandling og skadesreduktion at begrænse efterspørgslen har betydning for producent- og transitlande.
I øvrigt er det ikke længere helt så enkelt at dele landene op på den måde.
I de traditionelle transit- og producentlande er der også misbrug, og narkotikaproduktion ses også i de traditionelle aftagerlande.
Kernen er, at narkotikaproblemet er internationalt.
Derfor har landene en fælles interesse i og også et fælles ansvar for indsatsen mod problemet.
Det er i det lys, man skal se UNGASS.
Når vi taler om UNGASS, er det vigtigt at holde sig for øje, at ikke alene narkotikaproblemet ser meget forskelligt ud fra sted til sted, det gør indsatsen mod problemet så sandelig også.
Selv om vi i vores del af verden ikke har fundet de vises sten og fortsat har vores udfordringer, f.eks. de alt for mange narkotikadødsfald, så har vi formået at udvikle indsatsen.
Udviklingen hænger sammen med vores tilgang til narkotikaproblemet.
Det er en tilgang, som afspejler sig i den danske linje under forberedelserne af UNGASS.
Hvad er det så for en linje, jeg taler om?
Hvad er det, vi fra dansk side gerne ser fremhævet i slutdokumentet fra UNGASS?
Vi vil gerne have fremhævet, at narkotikapolitikker skal være balancerede og evidensbaserede.
Man skal ikke ensidigt fokusere på at begrænse narkotikaudbuddet gennem forbud og kontrol.
Man skal også begrænse narkotikaefterspørgslen gennem forebyggelse, behandling og skadesreduktion.
I nogle dele af verden står forbud og kontrol mere eller mindre alene.
Balancen mangler, når man ikke også gør en indsats for at forebygge og behandle stofmisbrug og for at begrænse de skader, som misbruget medfører.
Indsatsen skal i videst muligt omfang basere sig på evidens.
Selvfølgelig skal vi ikke bare overlade narkotikapolitikken til eksperterne.
Det er til syvende og sidst politikernes ansvar, men vi skal også som politikere lytte til eksperterne.
En indsats har trods alt mere i sig, hvis vi ikke blot tror, at den virker, men rent faktisk har eksperternes ord for dens evidens.
I UNGASS-slutdokumentet vil vi også gerne have fremhævet, at narkotikapolitikker skal bygge på menneskerettigheder.
Det passer også godt sammen med hovedformålet med FN's narkotikakonventioner.
Det er nemlig at beskytte sundheden og velfærden.
Det er en opfattelse, som desværre ikke alle har lige stor forståelse for.
Det betyder bl.a., at narkotikaforbrydelser nogle steder straffes med døden.
Som en naturlig følge af at narkotikapolitikker skal bygge på menneskerettigheder, mener regeringen også, at dødsstraf for narkotikaforbrydelser bør afskaffes.
I slutdokumentet vil vi også gerne have fremhævet, at civilsamfundet har stor betydning.
Nationalt kan vi have gavn af at trække på bruger- og pårørendeorganisationer.
F.eks. bidrog organisationerne med erfaringer til den kortlægning af indsatsen, som blev færdig i efteråret.
Internationalt har civilsamfundet også noget at byde på.
I EU har man etableret Civil Society Forum on Drugs, som mødes med EU-institutionerne og medlemsstaterne.
Til FN's narkotikakommission, der er baseret i Wien, er knyttet Vienna NGO Committee on Drugs, som er meget aktiv i forbindelse med narkotikakommissionens samlinger.
Denne komité har sammen med New York NGO Committee on Drugs etableret Civil Society Task Force.
Formålet med den taskforce er at bidrage til forberedelserne af UNGASS.
Desværre ses civilsamfundet nogle steder mere som en modspiller end som en medspiller.
Der er forskellige syn på, hvilken rolle civilsamfundet skal spille lokalt, nationalt og internationalt.
Det synes jeg er meget ærgerligt, for i Danmark har vi nogle rigtig gode erfaringer med at samarbejde og inddrage civilsamfundet.
Det er den samme linje, som Socialdemokraterne, Radikale Venstre og SF fulgte i det internationale narkotikasamarbejde, og SR-regeringen fortsatte linjen i forbindelse med forberedelserne af UNGASS.
I august tilkendegav jeg over for Sundheds- og Ældreudvalget, at vi i regeringen agter at fastholde den linje, og det gælder stadig væk.
Over for udvalget tilkendegav jeg også, at vi fortsat vil lægge vægt på, at den danske linje afspejles i en fælles EU-holdning.
Danmark opnår nemlig først og fremmest størst mulig indflydelse under forberedelserne af UNGASS, hvis vores linje fremføres af EU-formandskabet på vegne af alle medlemsstaterne.
Derfor lægger vi også under forberedelserne først og fremmest vægt på at deltage i og bidrage til de drøftelser, hvor den fælles EU-holdning fastlægges.
Indtil videre er den danske linje da også afspejlet i den fælles EU-holdning, en holdning, som senest blev fremført i sidste uge, da FN's narkotikakommission holdt møde i Wien.
I EU-sammenhæng er vi altså enige om, at nakotikapolitikker skal være balancerede og evidensbaserede, at de skal bygge på menneskerettigheder, og at civilsamfundet har stor betydning.
Det vil vi alt sammen gerne have fremhævet i slutdokumentet fra UNGASS.
I EU er vi også enige om at bakke op om FN's nakotikakonventioner.
Den opbakning er vigtig, for konventionerne udgør en forpligtende ramme, som er fælles for praktisk talt alle lande.
Netop fordi narkotikaproblemet er grænseoverskridende, er det til alles fordel at have en fælles ramme for indsatsen.
Det er i øvrigt en fleksibel ramme.
Selv om konventionerne er gamle, forhindrer de ikke, at man udvikler indsatsen.
F.eks. har vi i Danmark indført en ordning med lægeordineret heroin og en ordning med stofindtagelsesrum.
Sidstnævnte har vi i øvrigt lige prioriteret i fællesskab, i hvert fald en stor del af os, i satspuljeaftalen, og nogle af os også her i forbindelse med finanslovsaftalen.
Det forhindrer konventionerne efter vores opfattelse ikke.
Hvis nogen, f.eks. FN's kontrolorgan, sætter spørgsmålstegn ved det, tager vi dialogen og forklarer, hvordan vi ser på det.
I nogle lande har man indført lignende ordninger.
I andre lande har man indrettet sig helt anderledes, så forholdene er heller ikke ens, og der kan være gode grunde til forskellighederne.
Alene inden for EU har landene indrettet sig ganske forskelligt.
Ja, vi skal jo bare over på den anden side af Øresund for at kunne konstatere det.
Forskellighederne skal der være plads til.
Det er der på grund af konventionernes fleksibilitet også mulighed for, og derfor bakkes konventionerne op af alle EU's medlemsstater.
Ud over at FN's narkotikakonventioner giver vide rammer for udviklingen af indsatsen på nationalt plan, legitimerer de også brugen af narkotika til medicinske og videnskabelige formål.
Det er en vigtig pointe, fordi narkotika jo indgår i mange lægemidler, som er helt uundværlige i vores sundhedsvæsen.
Det er en misforståelse, hvis landene implementerer konventionerne på en måde, som unødigt begrænser den legitime brug af narkotika.
Indsatsen mod narkotikamisbrug må helt klart ikke betyde, at f.eks. kræftpatienter ikke kan få smertestillende medicin, eller at operationer må gennemføres uden bedøvelse.
Det har aldrig været meningen med konventionerne.
Adgangen til at bruge narkotika til helt legitime formål er derfor også en af de pointer, der er med i den fælles EU-holdning.
Jeg har nu redegjort for, hvordan vi i regeringen stiller os til UNGASS.
Som sagt fastholder vi den hidtidige danske linje.
Det er en linje, som jeg også håber at der er opbakning til her i Folketinget.
Forhandling