Frank Aaen (EL), 2010-12-02:
For efterhånden nogle år siden var der i Irak en aktion, vi nu har fået blotlagt helt tydeligt.
Det var en dansk ledet operation, som gik ud på at tage en iraker til fange.
Det var oplagt, at der var et ansvar at gøre gældende, for hvordan kunne det ske?
Det er jo det, det her drejer sig om.
Kan man lave operationen, som det er beskrevet i nogle svar, vi har fået fra ministeren – hvor vi omringer en fange, og så lader vi afghanerne tage fangen, og så slipper vi ansvaret, selv om vi ved, at afghanerne har fængsler med udbredt tortur, mishandling, forsvinden, drab – og så bare sige: Det er ikke vores ansvar, vi lader det bare passere?
Det er jo det, diskussionen drejer sig om.
Det er mennesker, som vi har i vores varetægt eller har været med til at skaffe andre i deres varetægt, og som vi selvfølgelig har et stort ansvar for hvad der sker videre med.
Jeg vil sige, at i den debat blev vi hældt ned ad brættet – for at bruge det udtryk – for 4 år siden.
I det forløb, der har været frem til i dag, er vi stort set også hver gang blevet hældt ned ad brættet med argumentet om, at kun den nation, hvorfra en soldat helt konkret har taget fangen, har ansvaret.
Danmark har intet ansvar.
Der vil jeg sige, at vi alligevel er kommet et stykke vej.
Selv om ministeren i dag har brugt en lidt besynderlig argumentation om, at det her forslag skulle betyde, at Danmark skal føre lister over samtlige fanger, der bliver taget i Helmandprovinsen, vil jeg alligevel sige, at der er sket noget.
I dag får vi en erkendelse af, at der kan være et muligt medansvar for Danmark, i det omfang vi har været med i en operation, selv om det er et andet land, der konkret tager fangen.
Det er alligevel et stort fremskridt, vil jeg sige, at der kan blive tale om et medansvar.
Jeg vil sige, at landets statsminister plejer at være anderledes skarp i mælet, når det drejer sig om et forslag fra Enhedslisten og særlig på forsvarsområdet.
Men her fik vi en besynderlig reaktion, men dog en imødekommelse.
Og selv hr. Karsten Nonbo var før som Venstres ordfører inde på, at hvis der at tale om, at det er en dansk ledet operation, har vi et ansvar.
Men det er jo det, det her forslag bl.a. går ud på: at hvis det er en dansk ledet operation, har vi et ansvar.
Måske kan det bringe debatten lidt videre, hvis jeg citerer fra et bilag, vi har fået i Forsvarsudvalget, bilag 27, som er en analyse, der er lavet af Jonas Christoffersen og Peter Vedel Kessing fra Institut for Menneskerettigheder.
De beskriver forskellige situationer og skriver, at vi har ansvaret:
»Hvis der er tale om en fuldstændig dansk kontrolleret og styret operation, og danske myndigheder instruerer …« Så har vi ansvaret, uanset om det er en brite, der foretager tilfangetagelsen, som det skete i Irak.
Og de skriver videre: »Hvis der er tale om en fælles britisk-dansk operation, deler begge stater ansvaret ...«
Altså, det er jo i hvert fald interessant med sådan en analyse i forhold til den debat, der har været, og derfor synes jeg jo, at vi trods alt bevæger os fremad.
Jeg vil da også tillade mig at sige, uden at det skal være med løftet pegefinger, at havde vi nu haft den her debat og havde nået et resultat for 4 år siden, kunne det da godt være, at nogle af de ulykker, der siden skete i Irak, og som siden er sket i Afghanistan, havde været undgået, altså fordi der havde været mere fokus på området.
Men som bekendt var det efter min hukommelse i hvert fald sådan, at det var et stort flertal i Folketinget, der afviste os på det tidspunkt.
Der er nogle, der siger, at vi kritiserer soldater med den her måde at lægge tingene frem på.
Det gør vi ikke, altså tværtom.
Ansvaret for, hvilke regler der gælder, og ansvaret for, at reglerne er tydelige og klare, ligger her i Folketinget, og de ligger hos regeringen og hos Forsvarskommandoen.
Så det her er jo en hjælp til soldaterne: at de ved, hvad det er for nogle regler, de skal rette sig efter, hvad det er, der er Danmarks politik.
Men jeg vil sige tak til S, SF og Det Radikale Venstre, som har været positive over for at arbejde med problemstillingen.
Jeg giver selvfølgelig tilsagn om, at er der brug for ændringer – og det er der tydeligvis – er vi selvfølgelig indstillet på det, men vi vil meget gerne nå frem til en form for vedtagelse, det kan også være en beretning i Forsvarsudvalget, der ligesom understreger, at sådan skal det være.
Jeg synes ikke, at det bare skal krybe ind i en forligskreds.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi holder det åbent i Folketinget.
Så det vil vi.
Og det gælder også hr. Karsten Nonbo, altså, hvis Venstres forsvarsordfører vil være med til at lave en beslutning i den her retning, synes jeg bestemt, at vi skal tage hele kredsen med, så langt det er muligt.