runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2007-04-11:
Det er bare ikke super konkret, hvis jeg nu må sige det, at regeringen siger, at man ikke vil lade dem i stikken.
Hvad betyder det konkret?
Det er jo super uklart.
Jeg synes, at det ville klæde regeringen, hvis man sagde: Folk, som befinder sig i en krigssituation som den, vi ser i Irak, folk, som er udsat for stor fare, hvor der er krig, skal selvfølgelig kunne komme til Danmark og få asyl, og det gælder også de irakiske tolke.
Så når statsministeren ikke ønsker at være mere konkret, i forhold til hvad der skal gøres, er det så i virkeligheden ikke, fordi statsministeren ikke har lyst til eller vilje til at gøre en indsats for de mennesker, som bliver udsat for fare på grund af den ulykkelige krig, vi har i Irak?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Nej, den påstand kan jeg afvise.
Løftet om ikke at lade dem i stikken står vi selvfølgelig ved.
Jeg har noteret mig forslag om, at der bliver udarbejdet en plan for, hvordan de irakiske tolke kan bistås, hvis der er behov for det.
Det finder jeg meget konstruktivt.
Der er under alle omstændigheder behov for omhyggeligt at planlægge i forbindelse med de mange forskellige spørgsmål, som er knyttet til hjemtagningen af bataljonen.
Spørgsmålet om tolkene vil så indgå som et eller flere elementer i dette, og jeg er overbevist om, at vi kan finde en fornuftig løsning.
Rune Lund (EL), 2007-04-11:
Jeg synes stadig væk ikke, at det, som statsministeren kommer med, er særlig konkret.
Men der findes jo andre tæt på statsministeren, som har en holdning, der liggere tættere op ad det, jeg fremfører her i dag.
Det er bl.a. Uffe EllemannJensen, som jo i Berlingske Tidende den 3. april skriver, at det ville være et spørgsmål om almindelig anstændighed, at man gav de her irakiske tolke mulighed for ophold i Danmark.
Kunne statsministeren ikke komme med en lignende tilkendegivelse i dag?
Det synes jeg kunne klæde regeringen.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Jeg vil minde hr. Rune Lund om, at der faktisk er knap 4 måneder til hjemtagningen af den danske bataljon.
Derfor ved alle, også tolkene, at udfasningen af den danske militære tilstedeværelse vil ske velordnet efter en klar plan og i tæt samarbejde med briterne og de irakiske myndigheder.
I den periode vil vi selvfølgelig belyse sagen grundigt sammen med andre spørgsmål, som er knyttet til hjemtagningen af bataljonen, og så må vi se på, hvordan eventuelle problemer i forhold til tolkene kan håndteres.
Rune Lund (EL), 2007-04-11:
Man kunne have håbet, at statsministeren ville have været en smule mere konkret i de svar, statsministeren har prøvet at give mig i dag.
Det har ikke været tilfældet.
Det har været nogle særdeles svævende og ukonkrete svar.
Jeg synes, det ville klæde statsministeren og den danske regering, hvis man var en smule mere konkret og f.eks. lod sig inspirere af det, man har gjort i Sverige.
I Sverige ændrede man den 31. marts sidste år faktisk udlændingelovgivningen på den måde, at man giver opholdstilladelse til personer, som ikke kan hjemsendes eller har behov for beskyttelse på grund af store konflikter i hjemlandet – en lov, som helt klart også ville omfatte de tolke, som der her er tale om.
Man kunne også overveje en særlov for at beskytte mennesker, som er udsat for meget stor fare.
Men når nu statsministeren ikke vil komme med noget konkret her i dag, er det ikke, fordi statsministeren ikke kan gøre noget.
Statsministeren er jo ikke hvilken som helst person, statsministeren er statsminister.
Så når statsministeren ikke har villet komme med noget konkret i dag, er det så i virkeligheden ikke, fordi statsministeren ikke vil gøre noget?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Nej, den påstand vil jeg fuldstændig afvise.
Jeg har sagt meget klart på regeringens vegne, at regeringen selvfølgelig ikke vil lade de tolke, der er knyttet til bataljonen, i stikken.
Men når vi i dag her, 4 måneder før bataljonen bliver taget hjem, ikke kan give et generelt svar, er det jo, fordi det er sager, som i givet fald må vurderes sag for sag og ud fra en konkret vurdering.
Det er det, der er svaret i dag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Rune Lund (EL), 2007-04-11:
»Mener statsministeren på baggrund af sikkerhedssituationen i Irak ikke, at Danmark har et ansvar for at modtage irakiske flygtninge?«
Det forrige spørgsmål handlede om tolke, som den danske hær bruger i Irak.
Næste spørgsmål er lidt bredere og drejer sig om flygtningestrømme i det hele taget. Den meget ulykkelige krig, som statsministeren bl.a. sammen med Bush og Blair har involveret Danmark i, har jo, ud over at skabe et totalt kaos i Irak, som er et land, der er på randen af sammenbrud og borgerkrig, også skabt en lang række flygtninge.
Det er anslået, at der er over 4 millioner irakere, der er flygtet ud af Irak, og at der er 2 millioner internt fordrevne i Irak – vi snakker om en befolkning på lidt over 30 millioner mennesker.
Og i den forbindelse synes jeg da, det ville være rimeligt, om statsministeren tilkendegav, at vi da gerne vil modtage nogle af alle de her mange flygtninge i Danmark.
Men der skal mere til.
Lad mig så lige præsentere nogle tal for statsministeren.
Sverige er det land i Europa, som modtager flest irakiske flygtninge.
Der kom faktisk i 2006 i alt 24.322 asylansøgere til Sverige.
Ud af dem var 8.950 irakere, og man anslår, at 80-90 pct. af de asylansøgere vil få opholdstilladelse, dvs. et tal på mellem 7.000 og 8.000 mennesker for 2006 i Sverige.
Til sammenligning gav Danmark i 2006 opholdstilladelse til 13 irakere.
7.000-8.000 irakere får opholdstilladelse i Sverige, 13 irakere får opholdstilladelse i Danmark i 2006.
Synes statsministeren, at det er en flot indsats og et udtryk for, at man tager det her meget alvorligt, specielt i betragtning af at Sverige jo ikke har været involveret i den ulovlige krig, der har været i Irak, og som har bragt Irak på randen af sammenbrud?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Altså, om indholdet i den mail, og hvad der har været tænkt i forbindelse med de enkelte formuleringer osv., må hr. Mogens Jensen fortsætte drøftelsen med kulturministeren.
Det har jeg ikke noget kendskab til.
Jeg har tillid til, at de enkelte ministre varetager forholdet til bestyrelsesformændene og kommunikationen med bestyrelsesformændene for institutionerne inden for deres område på en ordentlig og ansvarlig måde.
Jeg kan altså efterhånden ikke føje mere til de talrige svar, jeg allerede har givet i den her meget lille sag.
Jeg synes faktisk, at Danmark yder en meget betydelig og også meget flot indsats.
Jeg vil minde hr. Rune Lund om, at noget af det bedste, man faktisk kan gøre, er at hjælpe flygtninge i nærområdet, for man kan hjælpe mange, mange flere for de ressourcer, man afsætter til hjælpen, mange flere, ved at hjælpe i nærområdet.
Jeg vil også minde hr. Rune Lund om, at når det gælder støtten til FN's flygtningeorganisation, UNHCR, er Danmark faktisk, sammen med USA, den største bidragyder, når det gælder indsats over for flygtninge i nærområdet, hvad angår irakiske flygtninge.
Så det er en indsats, vi absolut kan være bekendt.
Når det gælder muligheden for at komme til Danmark og få asyl i Danmark, må der gælde de samme regler for alle flygtninge, så må udlændingeloven gælde ens.
Det er som bekendt således, at det i sidste instans er det uafhængige Flygtningenævn, som netop er en uafhængig og domstolslignende myndighed, der træffer beslutning om, hvorvidt en asylansøger kan få opfyldt sit ønske om asyl i Danmark, og der må der gælde lige behandling for loven for alle.
Men Danmark gør en helt særlig indsats i forhold til irakiske flygtninge ved netop nu at træffe beslutning om – oven i den i forvejen meget betydelige støtte, som vi giver til at hjælpe flygtninge i nærområdet – at give endnu mere.
Og i forvejen er vi altså blandt hovedbidragyderne til FN's flygtningeorganisation.
Så jeg må sige til hr. Rune Lund, at Danmark faktisk gør en særlig indsats i forhold til irakiske flygtninge der, hvor det i særlig grad nytter noget, nemlig når det gælder nærområdeindsatsen.
Rune Lund (EL), 2007-04-11:
Der er 750.000 flygtninge i Jordan ud af en befolkning på lidt under 5 millioner.
Statsministeren må da kunne forstå, at det er fuldstændig uhyrlige mængder af flygtninge, som ikke er i stand til at kunne blive tacklet på en ordentlig måde i Jordan.
I den forbindelse går FN's Flygtningehøjkommissariat jo ud og siger: Der er andre lande, der må modtage flere flygtninge.
Så er det, jeg siger: Jeg synes, at når Danmark har været med til at skabe det kaos, der er i Irak i dag, et land i borgerkrig, et land på randen af kaos, så er det da også meget naturligt, at vi gør det, som UNHCR beder os om, nemlig at modtage nogle flere flygtninge.
Vi modtog 13 irakiske asylansøgere i 2006.
Det er da pinlig lavt.
I Sverige åbner man op for at kunne modtage 20.000, et land, som ikke engang har været med i Irakkrigen og ikke engang har været med til at skabe det her kaos.
Jeg synes, det er ærgerligt, at statsministeren ikke vil komme med en tilkendegivelse om, at man ønsker at få flere irakiske flygtninge til Danmark.
Det har jeg ikke kunnet få, og det beklager jeg selvfølgelig meget.
Men så må vi jo være nogle, som fremsætter forslag i Folketinget om, at det kan komme til at blive tilfældet, og så må vi prøve at presse det igennem på den måde.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Danmark gør en helt særlig indsats for irakiske flygtninge ved at have bevilget og ville bevilge ganske mange penge til den indsats i nærområderne, som jeg også forstår hr. Rune Lund trods alt anerkender og respekterer og synes er vigtig.
Tilbage er så spørgsmålet: Skal man slække den danske udlændingepolitik, skal vi ændre udlændingeloven, skal vi lave særlige regler for særlige grupper?
Der er det altså således, at hvis nogen søger om asyl i Danmark, er det i sidste instans et uafhængigt nævn, et flygtningenævn, som træffer afgørelse om, hvorvidt der er grundlag for så at få asyl i Danmark, og det system synes jeg ikke vi skal ændre ved.
Irakiske flygtninge kan søge på lige fod med andre, men der må gælde den samme fremgangsmåde for alle.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Per Clausen (EL), 2007-04-11:
»Hvilke andre eksempler end kulturministerens mail til DR's bestyrelsesformand har statsministeren på, at ministre har henvendt sig til bestyrelsesformænd for statslige institutioner, selvejende institutioner og statslige selskaber med påpegning af, at der er enkelte navngivne medarbejdere, som udgør et særligt problem?«
Spørgsmålet om kulturministerens e-mail til Danmarks Radios bestyrelsesformand har jo været behandlet gentagne gange her i Folketingssalen.
Man kan sige meget om statsministeren, men han har med stor præcision gentaget de samme to-tre svar.
Der er et af de svar, som har givet anledning til en lille smule undren, og det er det svar, der handler om, at det her er sådan en helt almindelig udveksling af synspunkter mellem ministeren og bestyrelsesformanden.
Når jeg synes, det måske alligevel er lidt underligt, at statsministeren siger, at det er helt almindeligt, er det, fordi der jo i mailen hentydes konkret til i hvert fald én medarbejder, der udgør et særligt problem.
Da det her så må være helt almindeligt ifølge det, som statsministeren siger, kunne jeg godt tænke mig at høre, om statsministeren kender andre eksempler på, at man på den måde har en kommunikation mellem en minister og en bestyrelsesformand inden for et område om, hvilke medarbejdere der udgør særlige problemer.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Allerførst må jeg sige, at jeg ingen eksempler har på den form for henvendelser, som hr. Per Clausen omtaler i sit spørgsmål.
Når det er sagt, så har jeg selvfølgelig ikke kendskab til hver og en telefonsamtale eller mail eller anden korrespondance, men jeg håber da så sandelig, at de enkelte ministre har en løbende dialog med bestyrelsesformændene i de institutioner, der hører under ministerens ansvarsområde.
Meget kan man sige om hr. Per Clausen, men man kan i hvert fald ikke beskylde hr. Per Clausen for at mangle ihærdighed, når det nu er tredje onsdag, vi beskæftiger os med denne mail, plus at der har været et åbent samråd i Kulturudvalget.
Så hr. Per Clausen må have mig undskyldt: Når jeg bliver stillet de samme spørgsmål den ene gange efter den anden, så får hr. Per Clausen altså også de samme svar.
Per Clausen (EL), 2007-04-11:
Det spørgsmål fik jeg jo fra statsministerens side det svar på, at han ikke kendte til eksempler på, at man sådan henvendte sig fra en ministers side til en bestyrelsesformand for at påpege, at der var konkrete medarbejdere, som udgjorde et særligt problem.
Så vil jeg spørge statsministeren: Når han nu ikke kender eksempler på det på andre områder, hvordan kan han så blive ved med at fastholde, at den kontakt, der har været mellem kulturministeren og formanden for Danmarks Radios bestyrelse, har været helt almindelig, helt sædvanlig og et led i de normale relationer, der er mellem en minister og en bestyrelsesformand?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Det baserer jeg jo på, både hvad kulturministeren, der sendte mailen, og hvad bestyrelsesformanden, der modtog den, har udtalt.
Per Clausen (EL), 2007-04-11:
Skal jeg tolke det sådan, at statsministeren faktisk ikke synes, det er usædvanligt, at man retter henvendelse fra en ministers side, hvor man konkret gør opmærksom på, at der er en ledende medarbejder, der udgør et særligt problem?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Jeg blander mig ikke i, hvordan den enkelte minister har sin kommunikation med formændene for de institutioner, der hører under ministerens område.
Jeg har gjort to ting klart i forhold til den mail, som kulturministeren sendte til den daværende bestyrelsesformand.
Det første, jeg gjorde klart, var, at man selvfølgelig ikke må referere fra ministermøder, og det andet, jeg gjorde klart, var, at regeringen aldrig har haft nogen planer om at privatisere Danmarks Radio.
Det er sådan set, hvad der er at sige om den sag.
Mogens Jensen (S), 2007-04-11:
Jeg må spørge: Bør statsministeren ikke som den øverst ansvarlige for regeringen have en holdning til, at en minister forsøger at true eller udøve pression over for institutioner under den pågældendes ministerium?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Jo, og der er ikke tale om, og der har heller ikke været nogen hensigt om at lægge pression på Danmarks Radio
Det har kulturministeren også flere gange gjort klart, og den daværende generaldirektør Christian Nissen, som via bestyrelsesformanden modtog den pågældende mail, har den 17. marts også udtalt til Politiken
Og eftersom der er gået 4 år, fra mailen blev modtaget, til den overhovedet kommer frem igen, kan man jo heller ikke tro, at bestyrelsesformanden har anset den for at være særlig graverende.
Rune Lund (EL), 2007-04-11:
Jeg er helt enig med statsministeren i, at indsatsen i nærområderne er vigtig, men det er bare ikke nok.
Og jeg er da glad for, at statsministeren i den sammenhæng nævner FN's flygtningeorganisation, UNHCR, for UNHCR har lige præcis været ude at meddele, at landene omkring Irak har svært ved at modtage alle de flygtninge, som kommer fra Irak, og at der derfor er flere lande, som bør modtage flygtninge, end dem, der modtager flygtninge i dag.
Vi kan jo tage et eksempel som Jordan.
Jordan er et lille land på lidt under 5 millioner mennesker, lidt mindre end Danmark, men i Jordan er der ikke mindre end 750.000 flygtninge fra Irak.
I Danmark kan vi kun modtage 13 flygtninge i hele 2006.
Statsministeren må da kunne erkende, at det er et fuldstændig absurd tal, når man tænker på, at vi fra Danmarks side selv har været med til at skabe det kaos, der er i Irak, mens Jordan overhovedet ikke har været involveret i at skabe det kaos, der er i Irak i dag.
Men Jordan kommer så til at modtage 750.000 flygtninge, mens Danmark i 2006 vil modtage 13.
Per Stig Møller (KF), 2007-04-11:
Jeg synes faktisk, hr. Morten Messerschmidt fuldstændig misbruger en lokal sag.
Jeg synes, spørgsmålet er meget mere værdigt.
Det lyder: Hvad gør Danmark?
Jeg tror, at lige så snart sagen kom frem, fremsatte vores politiske ordfører, fru Pia Christmas-Møller, en klar fordømmelse af holocaustbenægtelse, så man kan overhovedet ikke sige, at Det Konservative Folkeparti ikke gør noget.
Det er misbrug af situationen, for både partiformanden og den politiske ordfører har været fremme.
I øvrigt sagsbehandler man altså ikke eventuelle medlemmer af et parti her i salen.
Det gør man på de lokale generalforsamlinger, og lokalt har vi altså taget klar afstand fra enhver holocaustbenægtelse.
Det gør regeringen også, det gør Det Konservative Folkeparti i praksis, og det gør regeringen også i praksis.
Lad mig så sige – også for at få løftet debatten lidt op over det niveau, hvor hr. Morten Messerschmidt gerne vil befinde sig i dag – at vi jo også er medlem af det, der hedder Task Force for International Cooperation on Holocaust.
Denne task force har til opgave at sikre, at landene lever op til Stockholmdeklarationens forpligtelser om undervisning og forskning og erindring i og erindring om holocaust.
Taskforcen har 24 medlemsstater, Danmark er altså også medlem, og derfor støtter den danske regering og Udenrigsministeriet også aktivt holocaustarbejdet inden for DIIS.
Her findes studiecentret for holocaust og andre folkedrab, det støtter vi med 40 mio. kr. årligt, og i 2007 bliver det 46,3 mio. kr., hvortil kommer betaling for deltagelse i task forcens arbejdsgrupper.
Når der nu har været anledning til det på grund af spørgsmålet, har jeg gerne villet fortælle Folketinget om disse forskellige indsatser, fordi spørgsmålet er vigtigt og emnet er vigtigt.
Derfor tager vi det også alvorligt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-04-11:
Jeg kan sige til hr. Rune Lund, at regeringen tager situationen med flygtninge og fordrevne fra Irak til nærområderne, herunder særligt Jordan og Syrien, meget alvorligt.
Støtten til internt og eksternt fordrevne som følge af konflikt er et meget højt prioriteret element i den danske bistand.
Gennem flere år har Danmark støttet indsatser i og omkring Irak med henblik på at afhjælpe en række af de humanitære problemer, som internt fordrevne irakere i Irak og irakiske flygtninge i nabolandene står over for.
Og lad mig minde om, at regeringen jo har foreslået at øge støtten til hjælp af flygtninge i nærområderne omkring Irak betydeligt, således at vi vil give 100 mio. kr. i 2007 og 2008.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-04-11:
I denne sammenhæng skal jeg love ikke at spørge til udenrigsministerens lokalforeningsforhold.
Det her handler om noget langt mere overordnet og noget, som desværre er meget, meget langt væk fra borgerne, det handler nemlig om EU.
Det er jo sådan, at den Berlinerklæring, som regeringen jubler over at Angela Merkel som formand for Rådet har fået vedtaget og har underskrevet, indeholder en bestemmelse om, at inden europaparlamentsvalget i 2009 skal EU have en ny traktat, altså en ændring af den eksisterende traktat – formodentlig med den forfatning, der faldt for et par år siden i Frankrig og Holland, som forbillede.
Jeg vil gerne have et tilsagn fra udenrigsministeren om, at man – på linje med hvad man besluttede i slutningen af september 2005 – også lover den danske befolkning en folkeafstemning om den nye traktat, så vælgerne har mulighed for at sige det nej, som med meget, meget lille sandsynlighed vil være at finde her i Folketingssalen.
Det er jo velkendt, at et stort flertal herinde formodentlig vil støtte enhver ændring, der kommer fra Bruxelles, og derfor synes vi, at det er væsentligt, at vælgerne får mulighed for at sige nej.
Brian Mikkelsen (KF), 2007-04-11:
Jeg synes lige, jeg vil repetere, hvad armslængdeprincippet handler om.
Historisk set stammer armslængdeprincippet fra Storbritannien.
Her var det lige efter anden verdenskrig et udtryk for, at man lavede en kulturpolitik, hvor kunststøtten fordeltes i en arms afstand fra det politiske system.
Det har vi valgt at følge i Danmark – endda så meget, at man kan kalde det dobbelt armslængde, fordi man også selv fra de forskellige kunstneriske systemer er med til at udpege medlemmer til de forskellige udvalg.
F.eks. er det sådan, at Kunstrådet skal aflevere en handlingsplan for den 4-årige periode til kulturministerens godkendelse.
Traditionen for at holde en armslængde mellem politik og kultur er altså skabt som en del af selve kunststøttesystemet.
Tilsvarende principper findes på andre kulturområder, men det gælder altså ikke på hele Kulturministeriets område, hvad man måske kunne tro.
Eksempelvis indgås der resultatkontrakter med forskellige statslige kulturinstitutioner, hvor man også som minister selvfølgelig går ind og blander sig, og der er den kontrakt en dialog mellem Kulturministeriet og institutionen.
Så summa summarum: Armslængdeprincippet forbyder altså ikke politikere og kulturfolk at tale med hinanden.
Det opfordrer nærmere til det, sådan at der er en forståelse af, hvad der foregår.
Der er bred enighed om, når man også selv snakker med kulturens folk, uanset om det er DR eller Filminstituttet eller Charlottenborg, at en dialog mellem politikere og kulturliv kan være til gavn for begge parter.
Og den tanke ligger eksempelvis bag bestemmelsen om, at de politiske partier udpeger medlemmer til Kunstrådet og Statens Kunstfonds repræsentantskaber.
Der vil altid være en dialog mellem ministeren og bestyrelsesformænd for de enkelte institutioner.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Charlotte Fischer (RV), 2007-04-11:
Venstres ordfører siger, at det er en lov, som giver plads til både rygere og ikkerygere.
Det lyder jo fint og harmonisk.
Jeg synes ikke, det giver det rigtige billede.
Tag eksemplet med enkeltmandskontorer.
Den her lov giver nu folk, der er så heldige at have deres eget kontor, lov til at ryge lige så meget, de vil derinde.
Bagefter kan rengøringsassistenten bare smække hælene sammen, gå ind og rydde op og gøre rent bagefter uden at kunne sige nej.
Rengøringsassistenten er tvunget til at gå derind.
Man kan da roligt sige, at der ikke bliver taget lige meget hensyn til de to.
Der bliver taget hensyn til den, der sidder i sit eget kontor.
Rengøringsassistenten bliver der ikke taget hensyn til.
Er det ikke rigtigt?
Jørgen Winther (V), 2007-04-11:
Jeg har hørt nogle, især fra Kræftens Bekæmpelse, omtale meget, at den røg, der efterlades, efter at man har røget i lokalet, er utrolig farlig, og at der skal gøres rent osv.
Der må jeg sige sådan overordnet, at jeg ikke er i tvivl om, at det er langt, langt farligere, at der nu er den passive røg til stede, altså at rummet er fyldt osv., og hvis man kommer ind og indånder det, er det langt farligere.
Vi kan ikke, som De Radikale måske ønsker, leve i en helt risikofri verden.
Også når jeg går ud på Christiansborg Slotsplads og hjem til min lejlighed, kommer jeg igennem luft, der ikke er fuldstændig ren.
Når jeg derimod går hjemme i Assentoft, hvor jeg bor i det skønne Jylland, har jeg meget mere ren luft.
Jeg må finde mig i det her.
Den ideelle verden kan vi ikke rigtig få.
Så vil jeg i øvrigt lige minde fru Charlotte Fischer om, at formanden for Det Radikale Venstre, fru Marianne Jelved, har diskuteret det her også i tv nogle gange, og det, hun altid har sagt, er, at der ikke skal være lovgivning på det område, at det skal vi nok selv finde ud af.
Nu er man så bare kammet lidt for meget over til den anden side.
Charlotte Fischer (RV), 2007-04-11:
Ja, der er jo nogle, der bliver klogere og andre, der ikke gør.
Det, jeg gerne ville bede ordføreren om at forholde sig til, er, at de partier, der støtter den her aftale, har truffet et valg til fordel for den, der sidder på sit kontor, og har tilsidesat hensynet til den, der bagefter må ind og gøre rent.
Når det ikke er ligegyldigt, at man faktisk træffer sådan et valg, så er det jo, fordi det lige præcis, når det gælder passiv rygning, faktisk i forvejen har en meget skæv social slagside.
Man ved, at der blandt de faglærte og ufaglærte er dobbelt så mange, der bliver udsat for passiv rygning, som blandt højere funktionærer.