Villum Christensen (LA), 2012-05-24:
Tak for en velskrevet redegørelse.
Vi anerkender den stærke fokusering på energieffektivitet og det strategiske arbejde med energirenovering af den eksisterende bygningsmasse.
I Liberal Alliance har vi stor forståelse for nødvendigheden af at spare på alle former for energi, og det har vi jo selvfølgelig af mange af indlysende grunde.
Vi deler også regeringens opfattelse af, at man som samfund er nødt til at vise rettidig omhu, når det handler om konsekvenserne af de ændringer i klimaet eller vejrliget, som utvivlsomt vil ramme os, og som i øvrigt allerede gør det, og det, uanset hvad årsagen er.
Men som antydet er vi ikke helt enige i analysen om, at det udelukkende er CO2, der skal isoleres som den centrale årsagsvariabel, og at dette skal legitimere en så dyr og grundlæggende omlægning af det økonomiske system.
Flere gange i redegørelsen tales der jo om kampen mod klimaet, som vel ret beset kan forstås som krigen mod CO2.
Vi synes, det er et meget ensidigt fokus.
Og selv hvis man antog det synspunkt, at vi i Danmark med vores energipolitik ville være i stand til at påvirke den samlede CO2-belastning, som teoretisk kunne have betydning for klimaet, så synes vi ikke, at midlerne er helt rigtige.
For os at se giver det simpelt hen ikke mening, at man i en lille, åben økonomi med verdens højeste afgifter lader afgifts- og tilskudssystemet være driveren.
Som vi ser det, får man kun ulemperne ved at producere en langt dyrere strøm end den, man kan købe billigere ude på markedet.
Så vil ministeren og mange herinde selvfølgelig nok sige: Jamen I har jo bare slet ikke set lyset ved den grønne vision.
Nej, det kan godt være, at vi er tunge i det på det område og lidt træge, men ikke desto mindre ser vi, at vismændene – jeg har taget rapporten med her – CONCITO og mange andre tænketanke heller ikke har set lyset.
De har gang på gang peget på, at der absolut ingen miljøeffekter er ved en ensidig, ambitiøs satsning i Danmark, og at subsidieret grøn beskæftigelse virker negativt på den samlede beskæftigelse.
Jeg har faktisk i den her rapport talt, at vismændene 12 gange nævner, at der ikke er nogen gevinster ved en ensidig og ambitiøs – og der er vel ikke noget ord, der er nævnt flere gange af de foregående taler, end ordet ambitiøs – aftale.
Så det er sådan set en ret central pointe efter min opfattelse.
Vi er heller ikke så optimistiske, når det handler om omstilling fra kul til biomasse, som jeg har været inde på i mit spørgsmål.
Det er selvfølgelig god retorik at tale om, at man skal ud med det sorte og ind med det grønne, men vi synes ikke, at det er omkostningerne værd, så længe der hersker så stor usikkerhed om, hvorvidt biobrændsler overhovedet kan betragtes som bæredygtige, hvilket Enhedslisten jo også var inde på – både i forhold til CO2 og i forhold til problematikken omkring de etiske overvejelser ved konsekvenserne for den milliard mennesker, som sulter, og som på bundlinjen blot vil opleve denne omstilling ved dramatiske stigninger i fødevarepriserne, når jordejerne animeres til at dyrke palmeolie i stedet for fødevarer.
Det ser vi faktisk som et ret afgørende problem.
Endelig vil jeg også gerne påpege den betydelige usikkerhed, der er om forligets økonomi.
Når man kigger meget langt frem, er det meget, meget vanskeligt præcis at sige, hvad tallet måtte være, og her tænker jeg jo på de der 1.300 kr., som pressen har kastet sig over.
Når man går bagom tallet og ser, hvordan det er kommet til verden, møder man en række elementer som f.eks. ændrede afskrivningsgrundlag, effektiviseringsantagelser om 100 mio. kr. osv., og det kalder i hvert fald hos os på sådan en sund skepsis: Lad os nu se, hvordan det går.
Dybest set
er der jo ingen, der rigtigt aner, hvordan verden vil se ud i fremtiden.
Der er ikke ret mange, der kan sige noget om, hvordan energipriserne vil udvikle sig.
Det er jo stort set som med aktiekurser, nemlig at hvis man vidste det, ville man jo være en velhavende mand.
På biomasseområdet kan vi jo måske også forestille os – jeg ved godt, det er en trossag – som hr. Per Clausen var inde på, at man godt kan have den frygt, at hvis alle omstiller fra kul til det grønne, må det grønne jo blive dyrere end det sorte.
Jeg ved ikke, hvor de antagelser ligger henne.
Derfor synes jeg, at man har lov til at nære en forholdsvis sund skepsis over for sådanne regnestykker, når vi stort set ikke kan kigge andet end et halvt år frem.
Som jeg nævnte i mit spørgsmål om PSO-afgiften, som jo er hævet med 2½ mia. kr. på meget, meget kort tid, er det vanskeligt at være meget bastant i sin argumentation om, hvad det koster.
Det er noget af det centrale for os.
Vi synes, det her er for dyr en plan; den er ambitiøs, og det er også blevet sagt mange gange.
Jeg tror, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil sagde, at det var den mest ambitiøse i verden eller sådan noget lignende.
Det er der ingen tvivl om – så tillykke med det, Danmark, kan man sige.
Men uden at være alt for meget sortseer kunne man også godt være bekymret for, at det udstillingsvindue, vi får med det her ambitiøse projekt, også kan blive et udstillingsvindue for, hvor dyrt man kan gøre det.
Vi kan jo købe strømmen langt, langt billigere på markedet, i forhold til den pris, som vi betaler for at producere strømmen.
det har vi set de har gjort før.
Så kan det jo være, i hvert fald for os at se, et eventyr, som man ikke har særlig meget lyst til at vise frem.
Jeg ved godt, at Danmark har et meget stærkt brand.
Jeg har selv oplevet det, når vi har været i Durban og andre steder til klimakonferencer.
Vi har et stærkt brand, men alting har altså en omkostning, og det er det, der er min pointe med det her.
Man kan købe tingene for dyrt, især hvis der er tale om en lille åben økonomi, hvor vi ikke kan finde løsninger, som vi – hverken via vismænd eller andre tænketanke – på nogen måde kan sige vi ved giver en effekt.
Det er mit største problem ved at gå med i den her aftale, nemlig at vi laver noget som et udstillingsvindue, og så må vi håbe, at folk ude i den store verden synes, at det er rigtig godt.
Men vi kan ikke pege på, at det har en miljøeffekt på CO2-udledningen generelt, og vi kan ikke sige, at de arbejdspladser, der skabes inden for det grønne område, ikke ville være skabt på andre områder, hvis man havde subsidieret andre områder på samme måde.
Og det viser sig også i Finansministeriets redegørelse om beskæftigelsen, at lige netop når tilskuddene bortfalder i 2020, er der en negativ beskæftigelseseffekt.
Det fremgår af de notater, som jeg har set fra Finansministeriet.
Så alt i alt vil jeg sige, at der er nogle gode takter om effektiviseringer, og der er også en god retning, men vi synes simpelt hen, at planen er for ambitiøs.