Inger Støjberg (V), 2010-04-23:
Hvis man kigger på ordlyden af den forespørgsel, som vi skulle diskutere i dag, så går den ud på – og det er et citat – hvad regeringen vil gøre mod ungdomsarbejdsløsheden, som fortsat er mere end dobbelt så høj som før krisen.
Til det vil jeg gerne sige, at regeringen jo ser med meget stor alvor på den økonomiske krise, den stigende ledighed og især ungdomsarbejdsløsheden.
Vi skylder de unge, at de kommer godt ind i voksen- og arbejdslivet.
En ung, der begynder sit arbejdsliv som ledig og uden uddannelse, har altså høj risiko for at få det meget svært videre i sit arbejdsliv.
Derfor skal de unge, der er i gang nu eller skal i gang nu, stadig væk have en meget høj prioritet på den politiske dagsorden, og de skal allerhelst have en uddannelse eller et job med et uddannelsesperspektiv.
Regeringen har derfor igennem det seneste år fremlagt mange initiativer på ungeområdet, der vil medvirke til, at de unge kan udskifte et liv på offentlig forsørgelse med et aktivt liv med uddannelse eller job.
Unge mennesker hører som sagt slet ikke hjemme i det offentlige forsørgelsessystem.
Vi må ikke overlade de unge til passiv forsørgelse, men tilbyde dem en tidlig og aktiv indsats.
De nye regler på ungeområdet og initiativerne fra aftalen om flere unge i uddannelse og job, som regeringen jo har indgået med Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre, vil give endnu bedre muligheder for en aktiv og målrettet indsats, der skal hjælpe unge i uddannelse eller job.
Med ungeaftalen tager vi hånd om de unge, der har svært ved at komme i gang med en uddannelse eller med at finde en praktikplads eller få et job.
Jeg er som nævnt glad for, at OECD i sin nye rapport »Jobs for Youth – Denmark 2010« roser den danske beskæftigelsespolitik over for unge.
Men en positiv OECD-rapport gør det jo ikke alene, og vi læner os altså ikke tilbage og tænker, at nu må de unge klare sig selv.
Regeringen tilpasser derimod hele tiden beskæftigelsespolitikken, så den passer til de udfordringer, som vi står over for, selvfølgelig også og i høj grad når det gælder de unge på arbejdsmarkedet.
Så vil jeg godt lige sige lidt om den debat, som vi har haft nu her i nogle timer, for jeg synes egentlig, at den på mange måder har vist, at vi er i en sådan lidt underlig parlamentarisk situation.
Det skyldes to af de partier, som forsøger at virke som ansvarlige partier – Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet – og som dermed forsøger at virke som nogle, man kan stole på, og derfor også som partier, der er forligsduelige, partier, der står ved de forlig, som de har indgået, og som derefter også kæmper i fællesskab for det, som man er blevet enig om.
Men når man lytter til debatten her i dag synes jeg, at situationen er lidt en anden.
Hr. Leif Lahn Jensen sagde det sådan meget tydeligt ved at forsøge at sige: Jamen det er jo bare en debat, vi har.
Jo tak, jeg synes også, at vi skal have debatter om det her i Folketinget; jeg synes faktisk ikke, at vi kan debattere det her emne nok, for det er et ekstremt vigtigt emne, og det er det for os alle sammen.
Men man må jo sige, at det ikke bare er en debat, vi har, når man hører oppositionen og samtidig ser det forslag til vedtagelse, som oppositionen har fremsat.
Så er det pludselig ikke bare en debat mere, for så er det pludselig en kritik af den aftale, som vi har lavet i fællesskab, og som man normalt efterfølgende går ud og kæmper for i fællesskab, og som man jo selvfølgelig står ved.
Det er lidt det, jeg har manglet her i dag, og man kan sige, at det er meget utraditionelt for den måde, som man arbejder på i Folketinget.
Det kan undre mig lidt, at to partier – Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet – som normalt går meget højt op i netop at være forligsduelige og at stå ved aftaler og efterfølgende bakke op om dem, på den her måde, som det er sket i dag, pludselig ændrer den tradition, som vi har haft i mange år.
Så man kan jo ikke sige, at vi har haft en konstruktiv debat i dag, men vi har i hvert fald haft en debat, der har vist, hvad man kan forvente af oppositionen i fremtiden.
Jeg håber, at det bliver ændret, og at det her ligesom er en enkelt undtagelse, for ellers bliver det jo ikke så nemt i fremtiden.
For gør man ikke det, kan man også få meget store problemer senere hen; det kan vi bare se i statistikkerne.
Jeg synes, at det ville være godt, hvis man efter det her lidt tumultagtige forløb, som oppositionen nu har lagt op til, kunne konstatere, at det var så det.
Vi havde et ekstremt konstruktivt samarbejde, da vi lavede ungeaftalen, og jeg håber meget, at man fra oppositionens side vil besinde sig og sige, at man tog fejl, og at man bakker op om ungeaftalerne, som man gjorde, da man indgik dem.
Jeg står her med presseklippene fra dengang, hvor det jo ingen ende ville tage, hvor godt tilfreds man var med de aftaler, som man havde indgået.
Så jeg synes faktisk, at det ville klæde oppositionen meget nu at rejse sig op og sige: Ja, det var måske lidt en fejl med den måde, vi har grebet debatten an på.
Derfor står vi ved de ting, vi aftalte dengang.
Nu har man chancen for det.
Jeg står på talerstolen, og man kan stille spørgsmål og også komme med den garanti, og det håber jeg så at vi får at høre nu.