Lars Barfoed (KF), 2011-11-17:
Forslaget om, at et mindretal på to femtedele af Folketingets medlemmer skal kunne kræve, at regeringen skal nedsætte en undersøgelseskommission, lyder jo umiddelbart interessant.
Hvem kan sige nej til det?
Skal mindretal ikke kunne forlange næsten hvad som helst?
Er det ikke demokratisk, at et mindretal kan forlange næsten hvad som helst?
Og hvis det er to femtedele, hvorfor i alverden skulle man så ikke beskytte én femtedel, der så også skulle kunne forlange det?
Ja, et enkelt medlem, som mener, at noget er gået galt, skulle vel kunne forlange en undersøgelse?
Hvor går grænsen?
Udgangspunktet for Det Konservative Folkeparti er altså, at vi har et ganske velfungerende demokrati i Danmark, vi har et velfungerende parlament, og vi har gode instrumenter, gode muligheder for et mindretal til at kontrollere regeringen i Danmark.
Og der skal man tænke sig godt om, inden man bare laver om på det, for det kan altså også have skadevirkninger, at man, bare fordi det lyder rigtigt og godt, giver et mindretal mulighed for at gøre noget så omfattende, som det i virkeligheden er at forlange, at en regering skal nedsætte en undersøgelseskommission.
Det er jo netop et meget omfattende instrument, man dermed sætter i værk.
Der skal være tre dommere; de skal have et sekretariat; de skal have lokaler ude i byen, hvor de kan bo; det tager lang tid overhovedet at få det sat i gang; der går altid flere år – også flere år end man forventede i starten – og det koster rigtig mange penge at få gennemført sådan en undersøgelse.
Og hvem ved, hvad der så kommer ud af det i sidste ende?
Flytter det så overhovedet noget?
Derfor bør det med at nedsætte kommissionsdomstole ikke være noget, man sådan bare kan bruge i det almindelige politiske spil og drilleri.
Det er en ganske alvorlig ting at gøre.
Samtidig er det jo sådan, at vi har mindretalsregeringer i Danmark, og jeg er helt sikker på, at hvis der virkelig er grund til at få undersøgt noget og bede en kommissionsdomstol om at undersøge det, så vil der også være et flertal i Folketinget for det.
Og hvis det endelig er sådan, at der skulle være et flertal i Folketinget, der vil beskytte nogen eller noget, som ikke burde beskyttes, har de jo alle muligheder for at appellere til vælgerne, således at vælgerne ved et valg kan reagere og sige: Så må vi sætte nogen ind i Folketinget, der vil få undersøgt de her ting.
Vi har også en årvågen presse, og vi har jo altså masser af muligheder for, at selv et enkelt folketingsmedlem kan få undersøgt alt muligt.
Man kan stille skriftlige spørgsmål, man kan stille spørgsmål i onsdagsspørgetiden, man kan kalde ministre i samråd, man kan lave forespørgselsdebatter, og der taler ministrene jo under ministeransvar.
Nu kunne man jo tro, at når jeg står og siger alt det her, er det, fordi det ikke er gået op for mig, at Det Konservative Folkeparti ikke er i regering længere.
Men i Det Konservative Folkeparti har vi altså de samme holdninger i regering som i opposition, og jeg mener fortsat, selv om vi er i opposition, at det er forkert, at to femtedele skal kunne gøre noget så omfattende som at nedsætte en kommissionsdomstol.
Jeg er åben over for en drøftelse af det, men jeg mener ikke på nuværende tidspunkt at have konstateret eller hørt nogen afdække alvorlige mangler ved mindretals muligheder i Danmark. Så har regeringen jo tilkendegivet i dag, at man gerne vil have en bred dialog.
Jeg har undersøgt, hvad det er, der står i regeringsgrundlaget, for justitsministeren sagde, at det var meget konkret, og at der var en masse ting, man ville.
Der er nogle konkrete initiativer, står der i regeringsprogrammet på side 76, men det er jo – i tråd med resten af regeringsprogrammet – sådan, at der er en masse ord, men der er ikke noget, der er særlig konkret.
Selv når man skriver, at der er nogle konkrete initiativer, er der det egentlig ikke, for det eneste, der står om det her, er:
»Regeringen vil indlede en dialog med alle Folketingets partier om, hvordan samspillet mellem Folketinget og regeringen kan fremme lovkvalitet, åbenhed og parlamentarisk kontrol med regeringen.« Jeg synes, at det, der har kendetegnet den her debat, er, at regeringen ikke har nogen meninger selv.
Regeringen mener ikke noget.
Regeringen vil have en dialog, regeringen vil indlede en drøftelse, endda en bred drøftelse, men regeringen møder ikke op med noget standpunkt til den drøftelse.
Det er oppositionen, der har et standpunkt.
Vi har i dag endnu ikke kunnet afæske regeringen et eneste synspunkt om, hvad det er, man vil med den her dialog.
Hvad er det for nogle forslag, man stiller?
Hvad er det for nogle problemer, man vil have løst?
Hvad er det for nogle udfordringer, der skal løses?
Hvad er det konkret, der skal gøres?
Det har vi overhovedet ikke hørt noget om.
Vi har kun hørt tågesnak fra regeringen.
Det Konservative Folkeparti stiller gerne op til sådan en bred drøftelse.
Vi har endda også nogle synspunkter med til drøftelsen.
Jeg har givet udtryk for nogle af dem her i dag, så dem kommer vi gerne med, det gør vi altid.
Jeg ser frem til den drøftelse, men Det Konservative Folkeparti vil altså afvise de to forslag, fordi vi simpelt hen ikke er enig i det, der står i dem, og fordi vi frygter, at skadevirkningerne ved at gennemføre de her forslag er større end fordelene set ud fra en demokratisk synsvinkel.
For det vil være problematisk for vores demokrati, hvis man i tide og utide nedsætter kommissionsdomstole.
Det vil sådan set ødelægge respekten for kommissionsdomstole, der skal være noget helt særligt.