runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-03-14:
Det kan godt være, jeg har stillet embedsmændene det spørgsmål, som hr. Per Clausen rejser, nemlig om Natura 2000-områderne, og der kan jeg forstå, at det er sådan, at de ikke gælder forurenende virksomhed.
Lovgivningen gælder for hele landet, men det er kun ikkeforurenende virksomhed, åoprensning og andet, som gælder for Natura 2000-områderne.
Så altså, lovgivningen gælder for hele landet, for så vidt angår forurenende virksomhed, hvor der ligger miljøgodkendelser osv., mens det kun er ikkeforurenende virksomhed, som alene gælder for Natura 2000områder.
Johs. Poulsen (RV), 2007-03-14:
Som jeg i alt fald har forsøgt at udtrykke, så vil en del af de sigtelinjer være afsættet også for os i det videre arbejde, men vi er i tvivl i det spørgsmål, som handler om, hvilke områder man i givet fald kunne definere som udviklingsskader og dermed områder, som også er undtaget fra det objektive ansvar, som følge af at man handler inden for det, der er udtrykkeligt godkendt.
Og det er jo det misforhold, jeg sådan set forsøger at påpege ved at spørge, om der er en indre logik i, at man nogle steder kan argumentere på den måde og dermed unddrage sig det objektive ansvar, og andre steder vælger man altså at sige, at her undtager vi ikke, selv om man i princippet holder sig inden for det samme sæt af tilgange.
Det synes vi altså vi har brug for at få belyst yderligere for at kunne sikre, at det om ikke andet så i alt fald er en så objektiv bedømmelse som overhovedet muligt, der ligger til grund for, hvilke områder der i givet fald skal undtages, når vi tredjebehandler.
Som det ligger nu, udgør det et billede, der sådan lidt forsimplet siger, at det i hovedtræk er landbrugsområdet og det offentlige område, og jeg vil da i hvert fald godt først vide, om der er en særlig begrundelse for det.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-03-14:
Nu er det sådan, at alene definitionen af udviklingsskader jo gør denne her diskussion vanskelig.
Udviklingsskader er skader, hvor der ikke på udledningstidspunktet er hverken videnskabelige eller tekniske grunde til at tro, at det er en skade, men hvor det viser sig på et senere tidspunkt, måske 30 år efter, at det er en skade.
Og dermed kan man sige, at det er et af de grænseområder, hvor skadevolderen jo ikke selv er bekendt med, at han laver en skade, men hvor det først senere viser sig, at det rent faktisk er en skade.
Og det er jo et af de områder, hvor man kan sige sådan ud fra almindelig logik: Lad tvivlen komme den anklagede til gode, hvorved man fritages eller dispenseres for det ubetingede ansvar.
Johs. Poulsen (RV), 2007-03-14:
Nu har jeg jo været inde på, at den her lovgivning virkeligheden bygger på en anden slags juridisk tankegang end den, vi er vant til, og derfor er det jo de to ting, der støder sammen et eller andet sted.
Og det, vi skal sikre os, er, at det sammenstød er på en sådan måde, at vi også kan acceptere det billede, der bagefter må dannes, også selv om det formodentlig i en række tilfælde først endeligt vil kunne afgøres ved domstole.
Jeg prøvede at eksemplificere det ved at tage bl.a. det høringssvar fra Dansk Planteværn, hvori de jo netop gør opmærksom på, at de synes, det er mærkeligt, at nogle af deres produkter skal omfattes af det objektive ansvar, når man siger i en beskrivelse, at det at nogle af produktets særlige egenskaber kan give anledning til sådanne skader så gør, at det er omfattet af det objektive ansvar.
Det synes de er lidt mærkeligt.
På andre områder vælger vi jo der at definere det som udviklingsskader og dermed undtage det, f.eks. med hensyn til spildevandsslammet.
Det er jeg ikke sikker på der er en indre logik i, og det synes jeg simpelt hen vi har brug for at få yderligere belyst.
Der er også mange andre ting, men det har vi så ikke mulighed for at komme ind på nu.
Med hensyn til selve økonomien i en række af de her ting er der jo i virkeligheden også et meget, meget kompliceret setup for, hvordan og hvorledes tingene skal beregnes, og også det mener vi i øvrigt at vi har brug for at få klarlagt yderligere.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-03-14:
Det tager jeg som en forbrugeroplysning; dermed være ikke sagt, at jeg nødvendigvis tager det fuldstændig for gode varer på forhånd, selv om jeg ved, at hr. Wedell-Neergaard har været nede og spørge embedsfolkene, som naturligvis ved, hvad de taler om.
Men jeg vil i hvert tilfælde gerne kunne se, hvor det står i selve lovteksten.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-03-14:
Hvad er det så, Socialdemokratiet forestiller sig?
Skal der mange flere penge til det her område, er det det, vi er inde i?
Eyvind Vesselbo (V), 2007-03-14:
Jeg vil starte med at sige, at jeg er meget, meget enig i det, som miljøministeren sagde.
Jeg synes, det var en god fremlæggelse, og at der var en god argumentation i forbindelse med den her sag, og derfor kommer det, jeg siger her, til at ligge meget tæt op ad det, som ministeren sagde, for vi er faktisk meget enige.
Vi er nemlig enige i ønsket om at få en samlet plan på det her område, altså en national handlingsplan for håndtering af jordforureningssager – det er fint nok, det er positivt.
Det er nemlig helt korrekt, at der er behov for at få det her overblik over alle de store jordforureningssager.
Det er vigtigt, at vi kender dem alle sammen, så man kan prioritere og sætte hurtigt ind med afhjælpning af den skade, der er sket.
Men det virker ikke helt gennemtænkt, som ministeren også strejfede, at det nu pludselig skal være staten, som skal tage sig af den her opgave.
Nu ligger jordforureningsopgaven så i regionerne, og det forstod jeg var et af de krav, som oppositionen meget gerne ville have opfyldt i forbindelse med strukturreformen.
Og så vil Det Radikale Venstre pludselig have det tilbage til staten, som nu skal tage sig af det her område.
Det virker ikke helt forståeligt.
Samtidig ville det være helt forkert, fordi det ligger decentralt i regionerne, da det er her, den tekniske ekspertise og lokalkendskabet til jordforureningen findes.
Derfor vil jeg sige, at det jo ligger bedst der, hvor der er nogle folk, der ved, hvad det drejer sig om, og som kan tage sig af det.
Jeg er enig med forslagsstillerne i, at der skal ske den her samlede prioritering, men det er jo regionerne, der skal foretage den.
Regionerne får jo årligt tilført midler fra staten netop til jordforureningsområdet, og det er så på baggrund af de midler, som man får tilført, at man skal foretage prioriteringen.
Med den viden, vi har i dag, ved vi, at der ligger nogle meget store opgaver på det her område.
Det bliver en langvarig proces at få renset op alle steder.
Derfor må prioriteringen ske i relation til den miljømæssige og sundhedsmæssige farlighed, altså sådan at man starter der, hvor der er størst miljø- og sundhedsmæssige problemer.
Jeg går ud fra, at forslagsstillerne er bekendt med, at der allerede i dag jo er et fokus på det her område gennem et samarbejde mellem Miljøstyrelsen og regionerne.
Nu nævnte miljøministeren, at der er nedsat en teknisk arbejdsgruppe, der skal lave en udredning om de store jordforureningssager, herunder aktuelle tidsplaner for undersøgelser og oprydning af forureningerne.
Derfor er der ikke nogen grund til at skabe et nyt bureaukrati med en statslig myndighed, der skal ind og blande sig i regionernes arbejde.
Derfor kan Venstre ikke støtte forslaget.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2007-03-14:
Når Det Radikale Venstre stiller det her forslag, giver det mulighed for at fremføre, at vi i Socialdemokratiet er meget indstillet på, at der må laves en handlingsplan for håndteringen af de store jordforureningssager.
Det er altid bedre at forebygge end at helbrede.
Det er desværre for sent i disse mange sager, og derfor er det også essentielt at sætte alle sejl ind for at forbedre den alvorlige tilstand af forurening i jorden, specielt i de områder, der i mange år har kvalificeret sig til at være nogle, der skal tages fat på.
Vi er positive over for forslaget, fordi vi i Socialdemokratiet mener, at vi har en forpligtelse over for os selv, vores børn og kommende generationer til at sikre miljøet og naturen.
Vi må ikke lade stå til.
Det har vi i det store regnskab ikke råd til.
Regningen for miljøproblemerne vil i fremtiden blive mange gange større, hvis ikke vi forebygger problemerne allerede nu og finder bæredygtige løsninger.
Det er denne sag også et tydeligt eksempel på.
Da der her er tale om, at vi helbreder i stedet for at forebygge, er det endnu mere vigtigt, at vi får hænderne op af lommerne og gør noget nu – for det første for ikke at forværre situationen og for det andet for at sikre miljøet i fremtiden.
Det handler her reelt om fortidens synder, og det handler om, at hver generation rydder op efter sig.
Fra den 1. januar 2007 blev det på grund af kommunalreformen regionerne, der skal stå for den offentlige indsats på jordforureningsområdet.
Det er regionerne, der skal kortlægge forurenede arealer og rådgive om anvendelse af forurenede arealer og stå for eventuel oprydning eller andre tiltag, der har til formål at mindske risikoen ved forurenede arealer.
Men som forslaget også pointerer, er det ikke regionerne alene, der kan eller bør stå med det fulde ansvar, da det ofte ikke er regionalt betinget.
Derfor skal finansieringen ikke være regionernes ansvar alene, men til dels også statens ansvar, og staten må ligeledes komme med bud på en handlingsplan og en prioritering.
Selv om vi støtter forslagets principper, kan vi ikke støtte forslaget i dets helhed.
Vi er nødt til at se på finansieringen i den kommende finanslov, før vi lægger os fast på en beslutning.
Dermed er også sagt, at vi ser frem til at arbejde videre med forslaget for at sikre miljøet nu og for de kommende generationer.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-03-14:
Nu havde vi jo i forbindelse med kommunalreformen en vældig diskussion om regionernes rolle, og Socialdemokratiet brugte mange kræfter på at skaffe regionerne opgaver, således at de var meningsfulde.
Jeg tror også, at Socialdemokratiet på et tidspunkt gik så vidt, at man ønskede, at regionerne skulle være skatteudskrivende.
Her er der en opgave, som ligger i regionerne, og som regionerne har ansvaret for at prioritere, og den prioritering er godt i vej.
Hvordan kan Socialdemokratiet så foreslå, at opgaven nu flyttes til staten?
Bjørn Medom Nielsen (S), 2007-03-14:
Tak for spørgsmålet.
Det giver mig nemlig anledning til at sige, at som jeg læser det her forslag, er der ikke tale om et enten-eller; der er tale om et både-og, således at regionerne skal ind i samarbejdet om den her prioritering.
Det ligger der også i det, som jeg sagde i min ordførertale, nemlig at det er et delt ansvar, vi taler om her.
Og jeg har en fornemmelse af, at når regionerne står med deres forskellige poser penge inden for det her felt, så bliver det sværere at prioritere: Skal vi nu gøre først, skal I nu gøre siden?
Det tror jeg er vigtigt at få lagt et lidt overordnet låg hen over, et overordnet organ hen over, som kan være med til at sikre, at vi får den rigtige prioritering på de her områder.
Så reelt kommer det til at handle om at udnytte de regionale midler på bedst mulig måde til fordel for miljøet.
Nu har jeg jo i min ordførertale taget forbehold for den økonomiske side af sagen ud fra, hvad der var plads til i finansloven.
Men med eksemplet Kærgård synes jeg faktisk, vi har et eksempel på, at man er gået ind og har lavet et samarbejde, hvor vi statsligt og regionalt løser en opgave.
Det her handler jo om at se de store forureninger, som er så store, så vi er oppe i flere hundrede millioner kroner for at retablere den enkelte forureningsskade, der er sket, og det vil sige, at så rækker 300 mio. kr. altså ikke særlig langt.
Derfor skal der altså være en blandet andel både regionalt og statsligt til finansiering på det her felt.
Jørn Dohrmann (DF), 2007-03-14:
Det er jo kun De Radikale, der kan svare på det.
Men vi synes, det er underligt, at man efter så kort tid simpelt hen ønsker at fjerne opgaven fra regionerne.
Nu skal det centraliseres i staten, som skal prioritere, hvad det er for nogle opgaver, og i hvilken rækkefølge de skal komme.
Vi synes jo simpelt hen, at vi skal vise tillid til de folkevalgte derude.
Det ved jeg også at hr. Johs. Poulsen gør, så sent som i går stod han her på talerstolen og sagde, at vi skulle have tillid til kommunerne og de andre, som er folkevalgte.
Vi ved jo, at regionerne har ca. 350 mio. kr. til rådighed på det her område, som omhandler oprydning og forurening.
Jeg mener så også, at det har vist sig, at vi i tidernes morgen – så sent som med Kærgård Plantage – har været inde og lavet et partnerskab med regionerne.
Derfor mener jeg også, det er lidt sundt for regionerne, at de skal prioritere – altså at det ikke bare er en stor pengetank, man ikke engang skal være lidt kritisk over for – og sige: Er det her, vi skal sætte ind?
Er det virkelig her, vi skal prioritere?
Så en national handlingsplan ville vi gerne have, men det betyder bare ikke, at vi skal tage hele opgaven over til staten og fratage regionen nogle opgaver på det her område.
Vi skal selvfølgelig påtage os det ansvar, som er på det her område, men vi mener også, at vi skal vise dem muligheden for, at de kan prioritere de indsatser, der skal ske på området her.
Netop de værste forureninger skal vi selvfølgelig have bugt med, og der mener jeg også helt klart at regeringen og Dansk Folkeparti er godt i gang.
Sammen med resten af oppositionen – sådan har vi i hvert fald forstået det – ville vi gerne alle sammen være med til at gøre en stor indsats for at få ryddet op i fortidens synder.
Men det mener vi ikke at vi gør med forslaget her.
Hvis man ønsker at gennemføre forslaget, så tolker jeg det også sådan, at De Radikale nu vil have nedlagt regionerne, fordi der ikke er nogen grund til, at man egentlig giver dem nogen opgaver overhovedet.
Så vi støtter ikke forslaget, som det ligger her, men vi støtter, at vi har en handlingsplan, som man prioriterer efter.
Vi ser jo gerne, at man ligesom får fremmet, at man får diskussionen med regionerne, så de er med til at tage beslutningen i sidste ende.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-03-14:
Jeg er glad for, at Det Radikale Venstre går så seriøst ind i det her, for det er som sagt kompliceret, og vi skal også prøve at komme til bunds i de spørgsmål.
Men det giver jo selvfølgelig anledning til lige at spørge: Hvordan ser Det Radi kale Venstre på, at de sigtelinjer, der er i implementeringen af direktivet på dansk, nemlig at det kun skal være de særlig store skader, at vi indfører det objektive ansvar, men at der dispenseres, for så vidt angår skader som følge af noget, man har en tilladelse til, at de sigtelinjer skal fastholdes?
Jørn Dohrmann (DF), 2007-03-14:
Som jeg forstår forslaget, er der lagt op til, at man faktisk ønsker at have en overordnet instans, der går ind og fratager, kan man næsten sige, regionerne den prioriteringsret, de har i dag.
Derfor mener jeg helt klart, at som jeg tolker forslaget her, så har det den virkning, at man fjerner hele det område fra regionerne, og der er jeg bare ikke enig.
Jeg mener: Man har givet dem en sum penge, som de kan prioritere ud fra, og er der så opgaver, de ikke kan løfte med de midler, de har fået stillet til rådighed, jamen så må vi tage den diskussion med miljøministeren.
Line Barfod (EL), 2007-03-14:
Det er jo derfor, det fungerer på trods af de forhold, som de bliver budt.
Men der er jo grænser for, hvor længe de kan holde til det.
Hvis man ser på de undersøgelser, der bliver lavet af, hvor mange der søger væk fra faget, hvor mange der regner med at gå på efterløn, og hvor mange der godt kunne tænke sig at blive ved, hvis de bare kunne holde til det, synes jeg da, det burde få ministeren til at tænke sig bare en lillebitte smule om.
Hvad er det, der skal til, for at vi i fremtiden kan fastholde pædagoger og pædagogmedhjælpere til at tage sig af vores børn, og som kan sikre, at vi kan rekruttere nye?
Noget af det, de siger, er, at de gerne vil have tid til børnene, men det, ministeren lægger op til med lovforslaget, er, at de skal bruge meget mere tid inde på kontoret på at sidde og skrive og på at dokumentere, hvad de har gjort med børnene, i stedet for at være sammen med børnene.
Derfor vil jeg gerne høre, om ministeren overhovedet ikke har nogen planer for, hvad vi gør for at kunne rekruttere i fremtiden.
Så sent som i mandags var jeg ude at besøge tre forskellige børnehaver, hvor vi drøftede de pædagogiske læreplaner, og hvor man alle steder var glad for de pædagogiske læreplaner.
Det er rigtigt, at det har betydet mere dokumentation, men som de siger: Aldrig har der været større fokus på fagligheden.
Det har givet et fagligt løft i forhold til børnene og i forhold til den stolthed, de har ved at udføre deres arbejde som pædagoger hver eneste dag.
Man kan ikke være bekendt at underkende, at der er rigtig mange, der har været glade for de pædagogiske læreplaner.
Det synes jeg vi skal holde fast i.
Det ændrer ikke ved, at vi skal se med stor alvor på, at der er mangel på rekruttering til den offentlige sektor generelt, og at det også kan ramme vores område.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-03-14:
Jeg synes, at det, hr. Per Clausen nævner, er et af de aspekter, som vi efterfølgende kan tage en diskussion om i udvalget.
Jeg synes, det er et interessant spørgsmål, og det er klart, at hovedprincippet i, hvem der skal afgøre, om det er en skade, der er omfattet af denne her lovgivning, og hvad det er for en skadetype, præcis er det allervæsentligste spørgsmål, og det synes jeg vi skal prøve at få boret ud, som det hedder på moderne dansk.
Inger Beinov Støjberg (V), 2007-03-14:
Det undrer mig måske ikke så meget, at fru Line Barfod og Enhedslisten ønsker sig tilbage til en svunden tid, til industrisamfundet, hvor vi alle sammen havde faste arbejdstider mellem kl. 7 og kl. 15 eller kl. 8 og kl. 16, og så var det sådan.
Det er bare ikke den virkelighed, vi lever i.
Det kan godt være, at man kan stå her på Folke tingets talerstol og ønske sig tilbage til den tid.
Det var en dejlig, svunden tid, hvor alting var sat i faste rammer.
Men vi lever altså i en moderne verden, og derfor bliver vi også nødt til at indrette pasningstilbuddene, så de passer til en moderne verden.
Det her er jo ikke et spørgsmål om, at børnene skal gå mere i daginstitution eller skal passes mere af fremmede end førhen, tværtimod kan man faktisk ikke få et tilskud, der er større end til en fuldtidsplads, ligegyldigt hvordan man kombinerer det, om det er halv tid i en offentlig institution og halv tid derhjemme, eller hvordan man kombinerer det.
Det her er bare et spørgsmål om at indrette pasningstilbuddene efter den virkelighed, vi har.
Jeg vil da gerne sige, at jeg og Venstre er meget åben for de forslag, der nu kommer fra Familie- og Arbejdslivskommissionen om ikke ret lang tid, og som jo netop tager højde for arbejdsliv kontra familieliv.
Johs. Poulsen (RV), 2007-03-14:
Det synes jeg var en nuancering, det, hr. Jørn Dohrmann nu siger, nemlig at han tolker forslaget sådan, og når han så har tolket det, argumenterer han ud fra den måde, han har tolket det på.
Der kan jeg så med det samme sige, at det er en fejlfortolkning, så der er ingen grund til at bygge videre på den argumentation, som bygger på en fejlfortolkning.
Må jeg så gøre opmærksom på, at i øvrigt miljøministeren har udtrykt, da debatten om det her var oppe at vende i slutningen af januar, at regionerne fik 2-3 måneder til at finde ud af, om de kunne prioritere det her område, og hvis ikke det skete, så ville staten gribe ind.
Hvori består forskellen der set med hr. Jørn Dohrmanns øjne?
Line Barfod (EL), 2007-03-14:
Nu ved jeg ikke, hvad det er for et industrisamfund, fru Inger Støjberg kender til.
I det, jeg kender til, og som jeg har hørt folk fortælle om, var der masser, der arbejdede på skiftehold på skæve tider, og det er der stadig væk masser der gør.
Det er ikke kun journalister og sygeplejersker, der arbejder på skæve tidspunkter, det er der også mange andre mennesker der gør, også nogle af dem, der arbejder i industrien, fordi masser af industriarbejdspladser altså kører døgnet rundt for at udnytte maskinerne mest muligt.
Så det er ikke et spørgsmål om, om det er det ene eller det andet slags samfund, det er et spørgsmål om: Opfatter man vuggestuer og børnehaver som opbevaring af børnene, for at forældrene kan passe deres arbejde, eller tager man udgangspunkt i børnene og mener, at børn skal have mulighed for at lege med andre børn, og at børn skal have de bedst mulige rammer for både om dagen at kunne lege med andre børn og for også at kunne have tid sammen med deres forældre, også tid, hvor forældrene er friske og har lyst til og tid til at være sammen med dem?
Det kræver nemlig, hvis det er det udgangspunkt, man har, at vi ændrer forholdene på arbejdsmarkedet frem for at sige, at vi skal have en masse opbevaringsplads til børn.
Så det kommer an på, hvad det er for et syn, man lægger til grund, og der er jeg fuldstændig enig med fru Inger Støjberg i, at der er en verden til forskel på, om man opfatter børn som tomater, der kan handles, som Venstre gør, eller om man mener, at man skal tage udgangspunkt i børnenes behov.
Inger Beinov Støjberg (V), 2007-03-14:
Jeg ved ikke, hvor den der med tomaterne kommer fra, den kommer i hvert fald ikke fra mig, så det kan jeg helt afvise.
Jeg vil gerne sige, at vi opfatter daginstitutioner som et sted, hvor børn skal have det rigtig godt.
Derfor har vi lavet en børnemiljølov, der beskriver de rammer, som vi ønsker at give.
Vi ønsker rigtig gode rammer, og derfor har vi også afsat 2 mia. kr. ekstra til legepladsforbedringer, til bedre uddannelse af pædagogerne, til efteruddannelse og sådan nogle ting.
Det er de daginstitutioner, vi ønsker, men det kan man altså godt kombinere med fleksibilitet.
Det er, som om fleksibilitet slet ikke er noget, man må tale om, når man kommer fra Enhedslisten.
Så skal det passe ned i de gode gamle kasser, som da vi levede i et industrisamfund, hvor vi alle sammen havde helt faste rammer.
Jeg vil gerne betakke mig for at leve på det tidspunkt.
Line Barfod (EL), 2007-03-14:
Men jeg vil gerne høre: Regeringen har jo i forbindelse med lanceringen af kvalitetsreformen erkendt, at der er 200.000 offentligt ansatte, der holder op i løbet af de næste 10-15 år, fordi de går på efterløn og pension.
En stor del af dem er jo de voksne, der tager sig af vores børn i vuggestuer og børnehaver.
Hvad forestiller ministeren sig at gøre for at rekruttere, så vi fremover kan have nogle dygtige voksne, som vil tage sig af vores børn?
Nu har jeg brugt de sidste par måneder på at besøge rigtig mange børnehaver, og det er engagerede, dygtige og fagligt kompetente pædagoger, man møder derude, som trives i deres hverdag, og som ikke synes, at det er helt, helt forfærdeligt at være ansat og have med børn at gøre hver eneste dag.
Jeg synes ikke, man kan være bekendt på den måde at nedgøre den dagligdag, de har derude.
Og det synes jeg rent faktisk at man gør.
Ja, jeg tror også, at det i fremtiden vil være muligt at rekruttere til det her område.
Jeg tror, der er rigtig mange, der synes, at det er interessant og givtigt og spændende at arbejde med børn og børns trivsel og børns udvikling, så det er jeg helt overbevist om.
Men det ændrer jo ikke ved, at vi har mangel på arbejdskraft inden for den offentlige sektor, og det her er også et af de områder, der kan blive ramt, og derfor er det et af de områder, vi sætter meget stor fokus på i den kvalitetsreform, som regeringen er i fuld gang med at udarbejde.