Per Clausen (EL), 2013-06-03:
Fra Enhedslistens side er vi i udgangspunktet positive over for en række af de tiltag, der foreslås her.
Det, der fylder mest, er diskussionen om det her topmøde, eller hvad man nu vil kalde det, hvor statsministeren kan møde partilederne.
I udgangspunktet synes vi, at det i hvert fald er en god idé at erstatte den spørgetime, som man endnu har med skiftende ministre, med noget andet, for det har mildt sagt ofte været en tynd kop te, også fordi det ikke er altid, synes man, at statsministeren har held til at udpege den eller de ministre, det for tiden er mest interessant at spørge om noget.
Det lykkes somme tider for statsministeren, og andre gange lykkes det ikke, og det kan også være svært, for det skal jo planlægges et stykke tid i forvejen, og hvem ved, hvilken minister der nu kommer til, måske uden for den planlagte skematik fra regeringens side, at bringe sig i offentlighedens søgelys.
Det kan være vanskeligt at vurdere, hvorimod man vel kan være nogenlunde sikker på, at uanset hvornår man kalder statsministeren ind, så vil det vække en vis interesse og opmærksomhed.
Så den del af det er vi fuldstændig enige i.
Vi har to kritiske bemærkninger til det.
Den ene er den, som hr. Simon Emil Ammitzbøll har rejst.
Et eller andet sted virker det måske lidt besynderligt, at det er Folketinget, som bestemmer, hvem partierne bør repræsenteres af i store debatter.
Vi har jo bemærket, vil jeg sige, at de to store partier bruger en hel del energi på at diskutere med hinanden, hvem der burde have været der, og vi kan også bemærke, at også på det område er det sådan, at de skifter position, lidt afhængigt af om de er i opposition eller de er i regering.
Derfor fylder det jo meget, det forstår vi godt.
Det kan jeg godt forstå.
Jeg vil sådan set også være indstillet på, at vi jo kunne lave en aftale om, at sådan er det, og så burde man vel kunne overholde aftalen.
Det er vel ikke så svært, vi er jo forholdsvis hæderlige mennesker, de fleste af os, der sidder i Folketinget, i hvert fald når det kommer til den slags formelle aftaler, så det burde vi vel kunne.
På den anden side må jeg sige med hensyn til lige præcis den paragraf, at jeg jo også har læst, hvad der står, og jeg kan da se, at Enhedslisten med de formuleringer, der er, ikke vil have svært ved først at foretage det spændende valg om, hvem der nu for tiden er partileder, og derefter fastholde det så længe, som nu er fornuftigt og rimeligt og rigtigt at gøre, og så i givet fald træffe en anden beslutning efterfølgende.
Pointen er jo den lidt banale, at hvis man er så heldig, at man i sine vedtægter ikke har indskrevet en partileder eller en partiformand, så er der jo en vis form for frihed, som jeg godt kan forstå at andre misunder os, men det skal man jo ikke lade sig slå ud af.
Jeg har nu alligevel også godt forstået både på Folketingets formand og på andre, at man ikke ville synes, det var passende, hvis Enhedslisten sådan sendte de 12 folketingsmedlemmer på skift.
Det tror jeg heller ikke vi vil gøre.
Jeg tror sådan set, at vi nok skal beslutte os til, hvem det skal være, og så prøve at overholde det.
Men det er klart, at et eller andet sted taler det jo også os lidt imod, at man sådan beslutter sig til, hvordan det skal være, og pådutter os, at vi skal have en partileder, når vi nu ikke har en partileder.
Og det er jo ikke ulovligt at have et parti, der sidder i Folketinget, som ikke har en partileder.
Det er ikke skrevet ind i grundloven eller valgloven endnu i hvert fald.
Men jeg har forstået, at det kan vi forhåbentlig finde en løsning på.
I virkeligheden synes jeg, at det andet problem er større, nemlig det, at de to største partier aftaler, at de kun vil lave det her, hvis de er sikre på, at de altid har dobbelt så lang taletid som de andre.
Nu kunne man selvfølgelig diskutere, om Socialdemokraterne har nogen permanent sikkerhed for at være landets næststørste parti eller det største, men det er vel alligevel det, der lidt er udgangspunktet.
Og det vil sige, at det jo er fuldstændig ude af trit med den måde, vi normalt tilrettelægger arbejdet på her i Folketinget, at man forlods giver et enkelt parti dobbelt taletid.
Jeg må indrømme, at når vi har de store debatter, så får de store partier jo i kraft af det mest taletid i spørgerunde osv. i praksis, men det er jo noget andet end at vedtage, at det skal være sådan, at det er den tilstand, der er den anerkendte, den eksisterende tilstand.
Så det synes jeg også nok vi kan få brug for at snakke lidt mere om i udvalget, men jeg vil da sige, at jeg synes, det ville være en dårlig ting, hvis vi ikke kunne ende med at få vedtaget den her omlægning af Folketingets arbejde, sådan at vi får de her debatter med statsministeren og repræsentanter for de partier, der ikke sidder i regering, som et alternativ til den nuværende struktur, så jeg håber på, at vi i løbet af de kommende ugers intensive udvalgsarbejde kan få løst de her ting på en tilfredsstillende måde.