Karen J. Klint (S), 2009-03-17:
Jeg har lyst til at starte min ordførertale med noget andet end det, jeg har skrevet, for det er jo rigtigt, som Venstres ordfører sagde, at det jo var godt, hvis vi også udmøntede det, vi siger herinde, i praksis.
Nu er det jo sådan, at hvis man kommer med nogle løfter herinde som regeringsførende parti, gjorde det ikke noget, at pengeposen var stor nok til at kunne leve op til de løfter, man kom med.
Men tilbage til min oprindelige ordførertale.
Det problem kan vi nok ikke løse med den almindelige indsats, for nogle af dem kender vi jo ikke, før de netop begår den forfærdelige handling.
Men i forhold til et af de eksempler, hr. Per Clausen nævnte, vil jeg lige gøre opmærksom på, at der faktisk er nogle gode mennesker ude i samfundet, der er ved at oprette en patientforening for PTSD-ramte.
Jeg ved, at f.eks. soldaternes veteranklub nu er med i det samarbejde, og det er jo sådan nogle foreninger, der skal til for at kunne løse nogle meget store personlige problemer for mennesker, som almindeligvis ikke vil ind i det formelle system og have hjælp her.
Der er mange udfordringer tilbage på det psykiatriske område, uanset at vi alle sammen har haft gode intentioner gennem mange år.
Udfordringerne er der, uanset om man er patient, medarbejder, pårørende eller politiker.
Socialdemokraterne er med i satspuljeaftalen på psykiatriområdet, fordi der er så mange mangler.
De mangler kan ikke udbedres alene ved hjælp af penge fra satspuljen, og regeringen har grundlæggende ikke gjort tilstrækkeligt for at afhjælpe dem godt nok.
Manglerne bliver større, når andre patientgrupper er mere i fokus, og der flyder flere penge til dem end til området her; manglerne kan ikke fjernes med mere tvang og mere medicin; manglerne blev desværre heller ikke fjernet med kommunalreformen, og nogle af manglerne har vi faktisk stået over for, lige siden man decentraliserede fra statsforsorg til amtsforsorg.
Men hvorfor er vi så med, når vi kan se de mange mangler?
Jo, det er vi, fordi det er det eneste forum, hvor vi faktisk kan være med til samlet, på tværs af partierne, at sætte fokus på psykiatrien, og for også at have et sted, hvor vi kan fremsætte nogle af de forslag, vi selv har til forbedringer.
Vores mål på området er en god psykiatristandard for alle patienter, og den skal gælde, uanset om man er en ældre medicinsk patient, en der kommer hjem fra vinterferie med en knæskade, en der er blevet ramt af en kræftsygdom eller en, der er blevet ramt af en psykiatrisk lidelse.
Vi har gentagne gange foreslået at nedsætte en analysegruppe, der skal se på, hvordan vi kan få oprettet en national handlingsplan i lighed med kræftplaner og hjerteplaner, så vi kan få noget mere grundlæggende viden om, hvad der reelt er behov for.
Derfor ser jeg frem til den konference, Danske Regioner afholder herinde den 23. marts, for regionerne ønsker jo også en national plan.
Vi mangler mange ting, men jeg vil lige gøre opmærksom på her i det sidste minut, jeg har, at når man også taler om flere senge, er det jo rigtigt, som det blev nævnt for lidt siden, at vi har mange tomme senge.
Der er godt 3.000 senge og ifølge den optælling, vi fik lavet pr. 1. oktober sidste år, var 126 senge tomme, mange af dem fordi der ikke var penge til at belægge dem og afsætte personale til dem.
Der var sådan set også 118 senge, der var belagt med mennesker, som var færdigbehandlede i sygehusregi, og hvis vi lægger de to tal sammen, har vi faktisk 242 senge, som vi kunne udnytte klogere, hvis der vel at mærke var penge nok til det, og hvis der var boliger nok til, at de mennesker, som er færdigbehandlede, kunne flytte ud i en fornuftig bolig og få deres hjælp der.
Men der var desværre også 555 ikke besatte stillinger, og her har vi jo et problem, vi ikke har løst.
Det får vi ikke med tomme senge, der ikke er penge til, det får vi heller ikke, hvis sengene er forkert belagt, og det får vi heller ikke, hvis personalet flygter fra området.
Jeg ved godt, at psykiaterne er begyndt at synes, det igen er interessant, men vi skal altså have mange flere faggrupper ind, for hvis der er monopol, så det fortrinsvis er to-tre faggrupper, der arbejder i psykiatrien, nytter det jo ikke noget, når vi ikke kan få dem, at vi så ikke mere aktivt får ansat de andre faggrupper, som er lige så kvalificerede til at arbejde på området.
Vi vil gerne være med til at få kabalen til at gå op, og derfor vil vi også gerne være med til at arbejde med psykiatrien i satspuljen.
Men vi har ikke opgivet, at psykiatrien ligesom al anden sygehusbehandling skal have sin selvstændige plads på finansloven.