runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (KF), 2012-01-17:
Det er utrolig vigtigt, at vi får en afklaring af det her spørgsmål, for der er rigtig mange, der nu er i tvivl, og der er rigtig mange, der ikke helt ved, hvordan de skal forholde sig til det.
Derfor er vi fra konservativ side generelt positive over for forslaget, men vi vil gerne tilføje noget. Inden vi nu bare kaster os ud i at vælge en eller anden model, som psykologer skal passe ind i, er det også vigtigt for os at understrege, at man samtidig ser på, hvad det er for en rolle, psykologen har spillet, og hvad det er for en rolle, klienten har spillet, forstået på den måde at soldater og for den sags skyld også politifolk er tvunget til at deltage i psykologiske debriefinger, når der været nogle hændelser.
At medarbejdere i den funktion er tvunget til at have samtaler med psykologer, synes jeg stiller sagen noget anderledes, end hvis de frivilligt, privat opsøger en psykolog.
Jeg mener, det er to forskellige situationer, og jeg håber også, at den problemstilling vil blive taget med i det arbejde, der skal ske i Retsplejerådet.
Jeg kan forstå på justitsministeren, at nu vil man se på det her, og det plejer gerne være et tegn på, at regeringen sådan set er enig i beslutningsforslaget, men at man gerne vil have en faglig begrundelse for at fremsætte et forslag, hvor man så også får den afgrænsning, der er helt relevant og nødvendig.
Om det lige nøjagtig er sådan, at psykologer skal være på samme niveau, hvad det her angår i forhold til præster, eller det skal være som med læger, synes jeg kan være ganske vanskeligt at afgøre.
Jeg vil sige, at hvis jeg på stående fod skulle træffe en beslutning om det, hælder jeg mest til det forslag, som Dansk Folkeparti er kommet med, fordi psykologens funktion vel mere er et spørgsmål om at være sjælesørger som præsten.
Man er nødvendigvis ikke syg, når man opsøger en psykolog, hvilket man jo er, når man opsøger sin læge.
Så der er noget dér, der taler for, at Dansk Folkepartis forslag er det rigtige.
Men vi vil gerne skyde det her lidt til hjørne.
Retsplejerådet kommer til at se på det.
Vi er tilfredse med, at ministeren har bebudet, at det kommer til at ske, og så er vi positivt medvirkende, når der kommer et udspil.
I hvert fald skal vi have en løsning på det her, for der er rigtig mange soldater, der i øjeblikket er i tvivl om, hvad de skal, og hvad de ikke skal, og der er mange, der måske holder sig tilbage, og det duer i hvert fald ikke.
Det er helt afgørende vigtigt, at man ved de her debriefinger sørger for at deltage, for ellers har det ikke nogen effekt.
Vi er positive over for forslaget her.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-01-17:
Jeg vil gerne rose Dansk Folkeparti for at fremsætte det her yderst sympatiske beslutningsforslag, som jo vil sørge for at beskytte psykologers tavshedspligt gennem absolut vidneudelukkelse.
Argumentationen om at sammenligne det med præster er faktisk den, vi følger i Liberal Alliance, for til det her med, at folk har brug for en sjælesørger, vil jeg sige, at det i dag ikke alene kan varetages af præster; der er mange mennesker, for hvem det vil være mere naturligt at få det varetaget af en psykolog.
Derfor synes vi faktisk, at det giver god mening, og vi synes, der er en god argumentation i beslutningsforslaget.
Vi havde så også – qua fru Marie Krarups spørgsmål til diverse ordførere – glædet os til at skulle ned at vedtage forslaget med et stort flertal i Folketinget i dag, men der kan vi så se, at vi endnu en gang må blive skuffede over, at det, som rød blok mente før valget, og det, de mener efter valget, åbenbart ikke er helt i overensstemmelse med hinanden.
Vi synes, det er et godt forslag, og vi synes egentlig, at det i et moderne samfund er en helt naturlig ting.
Vi hørte så godt det, justitsministeren sagde, og det kan jo så være, man kommer videre i en eller anden proces, at der en eller anden dag vil være et resultat, at regeringen måske selv kan fremsætte forslaget, og at det så kan være, at det kan blive vedtaget.
Men vi håber da, at regeringen kan presses eller lade sig lokke ud i en proces.
Når den nu selv fortæller, at der kun har været to tilfælde i de seneste 35 år, kan man stå og spekulere over, hvad der så skete de første 11 år, for det er meget sjovt, at der er en lov, der har været gældende i 46 år, og så fortæller man, hvad der er sket i 35 år, men det er så en anden side af sagen.
Det er jo i hvert fald ikke i mange tilfælde, at det umiddelbart ser ud til at have været et problem.
Hvis man synes, det er et problem for psykologer, så ved jeg næsten ikke, om jeg tør sige, hvad jeg synes konsekvensen må være, hvis man ikke vil støtte det her forslag, men det kan man jo selv tænke lidt over.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2012-01-17:
Tak for det.
Jeg synes, at dette forslag har været et af de sværere forslag at tage stilling til, og jeg synes, at Dansk Folkeparti med beslutningsforslaget har rejst et godt dilemma.
Det er altid spændende, og det skal forslagsstillerne da her til en start have tak for.
Det hele drejer sig jo om psykologers tavshedspligt.
Psykologer har i dag, jævnfør psykologloven, tavshedspligt
Dog kan retten pålægge en psykolog at aflægge vidneforklaring, hvis retten vurderer, at forklaringen er af afgørende betydning, at sagen er af alvorlig karakter, eller at sagen har betydelig samfundsfaglig interesse.
Sådan er reglerne for alle på nær for forsvarere og for præster.
At forsvarere har absolut tavshedspligt, synes jeg giver sig selv langt hen ad vejen.
Forslagsstillerne vil med dette forslag sidestille psykologer med præster med den argumentation, at psykologer på mange måder er en moderne form for sjælesørgere.
Jeg kan langt hen ad vejen godt følge argumentationen, men der rejser sig et dilemma for mig, nemlig hvordan vi på den ene side sikrer, at vi får belyst forbrydelser, mens vi på den anden side sikrer, at traumatiserede tør betro sig til deres psykolog.
Vi har drøftet det indgående i vores gruppe, men vi hælder dog til at fastholde den nuværende model.
Vi mener, at alle krigsforbrydelser må frem i lyset, og vi mener også, at det ville være kritisk, hvis en psykolog på grund af sin absolutte tavshedspligt ikke kunne pålægges at afgive informationer om f.eks. forestående terrorangreb mod Danmark eller lignende.
Jeg er bekendt med to tilfælde inden for de sidste 35 år, hvor psykologer er blevet pålagt at aflægge vidneforklaring mod deres vilje.
Og det synes jeg også peger på, at praksis på området er ret velfungerende, selv om der har været en enkelt sag her for nylig.
Jeg vil dog opfordre til, at vi får større afklaring af området.
Vi kan tage spørgsmål med videre i Retsudvalget, og derudover synes jeg også, at det er et af de relevante spørgsmål at få Retsplejerådet til at kigge på.
Jeg siger tak til Dansk Folkeparti for et interessant beslutningsforslag.
På nuværende tidspunkt kan vi dog desværre ikke støtte forslaget.
Pernille Skipper (EL), 2012-01-17:
Nu kan jeg jo ikke se det præcise citat, men det er korrekt, at vi er positive over for at styrke tilliden til psykologer og at ændre i § 170.
Det er derfor, jeg mener, at psykologer skal på niveau med læger og psykiatere, men det er altså ikke det samme som den absolutte vidneudelukkelse, der er tale om i forhold til præster.
Det mener jeg er at gå for langt, fordi vi – og det tror jeg også, at ordføreren for Dansk Folkeparti er enig med mig i – har en samfundsinteresse, når det gælder meget, meget grove sager.
Marie Krarup (DF), 2012-01-17:
Jeg glemte at sige til den tidligere ordfører, at SF's retspolitiske ordfører, fru Karina Lorentzen Dehnhardt, tidligere har udtalt sig positivt om sagen.
Hun siger den 1. oktober 2011 til Politiken: »Men jeg mener, at vi skal gøre, hvad vi kan for at gøre det trygt for soldaterne også fremover at gå til psykolog ...«.
Længere nede i artiklen udtaler Enhedslistens ordfører, hr. Per Clausen, sig også positivt om ændringen i § 170, stk. 1, i retsplejeloven.
Pernille Skipper (EL), 2012-01-17:
Det er afvejningen, som det også tidligere er blevet nævnt, mellem på den ene side at opretholde en tillid til psykologstanden, så mennesker har mod på at bruge psykologer og fortælle om de hårde ting, de er igennem, og på den anden side vores ønske om at få sandheden frem om forbrydelser.
Og i Enhedslisten mener vi bestemt, at der er et behov for at styrke psykologernes retssikkerhed eller styrke tilliden til psykologer ved at hæve deres niveau af vidneudelukkelse.
Der er jo, som der også er blevet redegjort for, forskellige niveauer af mulighed for at undgå en vidnepligt, hvor altså præster og forsvarere i straffesager har en helt særlig status, hvorimod læger, psykiatere, retsmæglere og andre advokater som udgangspunkt ikke har pligt til at vidne, men i de meget grove sager kan blive pålagt det, og det mener vi også burde være situationen for psykologer.
Det burde være sådan, at man som klient kan regne med, at man kan fortælle sin psykolog stort set alt, og så bliver det mellem de to personer.
Derfor mener vi heller ikke, at der er nogen grund til, at psykologer ikke skulle være undtaget fra at vidne i sager om mindre grove tilfælde, mindre grove forbrydelser, men i de meget grove sager, når det handler om tortur, som der er eksempler på, men også når det handler om pædofili eller mord, sådan nogle sager, som virkelig gør ondt på os alle sammen, har vi altså en samfundsinteresse i, at sandheden kommer frem.
Det er derfor, at psykologer også i dag har en indberetningspligt, når de får sådan nogle ting at vide.
Vi synes stadig væk, der er behov for, at de kan pålægges at vidne om de meget grove sager, men samtidig er der også et behov for at styrke tilliden.
Derfor er jeg og Enhedslisten som de foregående ordførere indstillet på, at vi i – i gåseøjne – hæver psykologernes vidneudelukkelse eller vidnepligt til at være på niveau med det, der er gældende for læger og psykiatere.
Det vil give dem en større beskyttelse, men samtidig sikre, at vi kan få sandheden frem i de meget grove sager.
Ida Damborg (SF), 2012-01-17:
Jeg må sige, at det er en meget interessant holdning, fru Marie Krarup der giver udtryk for, nemlig at det skulle være ad frivillighedens vej.
Jeg synes, vi netop i dag har behandlet indtil flere forslag, der handler om tvang, og derfor må jeg sige, at det kommer meget bag på mig, at fru Marie Krarup har den holdning.
Vi synes, at det ville være krænkende for retssikkerheden, hvis ikke en psykolog skulle udtale sig på lige vilkår med en psykiater, hvad angår lige netop dette vilkår.
Marie Krarup (DF), 2012-01-17:
Det er mere et svar, for jeg blev stillet et spørgsmål, nemlig om en psykolog heller ikke skulle have vidnepligt i retten, hvis der var tale om, at der var begået personfarlig kriminalitet, og klienten betroede sig til vedkommende om det.
Nej, bestemt ikke, det er jo lige præcis det, der er meningen, nemlig at man skal kunne komme og betro sig, selv om forbrydelser.
Det, man så kan håbe, er, at samvittigheden vågner og man så måske selv melder sig for at tage sin straf.
Men det er lige præcis ideen, at psykologen ikke skal kunne vidne om begåede forbrydelser.
Ida Damborg (SF), 2012-01-17:
På vegne af SF's ordfører på området, fru Anne Baastrup, skal jeg sige følgende: Der er altid flere forhold, der skal tages stilling til, når et beslutningsforslag skal vurderes. I det her tilfælde er det en hensyntagen til den fortrolighed, der altid bør være mellem en behandler og en klient eller patient.
Det mener SF ikke.
Vi mener, at det er rigtigt, som flere ordførere har sagt, og som ministeren også har sagt, at vi skal se på dette område; lad os se på, om der ikke burde laves regler, som faktisk også indeholder det, som landsretten gjorde for nylig, nemlig reelt sidestillede psykologer med andre faggrupper med en særlig tavshedspligt, men på linje med f.eks. læger og psykiatere.
Begge er faggrupper, som arbejder tæt sammen med psykologerne i deres dagligdag.
SF mener, at vi lovgivere bør holde overblikket og ikke lovgive på baggrund af enkeltsager, som jeg mener at dette beslutningsforslag er udtryk for.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2012-01-17:
For at starte med det sidste vil jeg sige, at jeg er glad for, at det forholder sig sådan, og jeg er glad for, at fru Marie Krarup kunne oplyse mig om det.
Men jeg synes stadig, at hensynet til, at krigsforbrydelser kan komme frem i lyset, som der har været tale om i den konkrete sag fra 2011, er et meget tungtvejende hensyn, og vi har valgt, at det er det, der skal være udslagsgivende for, hvordan og hvorledes vi sætter vores stemme i dag.
Hvad angår fru Marianne Jelveds tidligere udtalelser, så er jeg ikke bekendt med dem, jeg ved ikke, i hvilken sammenhæng de er givet.
Jeg kan fortælle, at der er opbakning i den radikale gruppe til den holdning, jeg har præsenteret fra talerstolen her til aften.
Marie Krarup (DF), 2012-01-17:
Tak for den forholdsvis positive indstilling.
Jeg vil så bare lige rive ordføreren et citat i næsen.
Fru Marianne Jelved udtalte den 1. oktober 2011 til Politiken, at »det vil være rimeligt, hvis psykologerne får samme beskyttelse som præsterne«.
Det var det ene.
Det andet er, at der altså er taget højde for, hvad en psykolog skal gøre, hvis der kommer en klient og betror sig vedrørende en kommende terrorhandling.
Vi har både underretningspligt ifølge serviceloven, og så har vi straffelovens § 152 e angående fremtidige forbrydelser.
Så vidneudelukkelse gør ikke nogen forskel i sådan nogle sager.
Der skal en psykolog alligevel ...
Der blev sagt, at man ikke ville kunne afværge terrorhandlinger, hvis der kommer en og betror sig til en psykolog om, at han vil begå en terrorhandling, men det kan man godt, for ifølge § 152 e i straffeloven skal man underrette om den slags forbrydelser, hvis man hører om dem, også selv om man har tavshedspligt.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-17:
Når nu Enhedslisten ikke mener, man skal lave tvangsbehandling og heller ikke har noget andet bud på, hvad man så vil gøre over for de pædofile, vil jeg spørge: Hvad mener Enhedslisten så om det eksempel, der er blevet bragt frem i medierne, hvor man har interviewet en pædofil, som fortæller åbent om, hvordan hans tilstand er, og som faktisk også fortæller, at han mener tvangsbehandling vil være en stor hjælp for ham.
Han siger nemlig, citat: Jeg vil gerne tvinges til at blive behandlet mod min lyst til piger, så jeg ikke gør noget galt.
Vi har altså – i hvert fald nogle – pædofile, der, hvis de mødes med et krav om tvang, kommer i behandling, men som, hvis de ikke mødes med krav om tvang, som det er i dag, ikke kommer i behandling.
Og så har vi altså også en gruppe, som slet ikke vil høre tale om behandling.
Jeg efterlyser egentlig et svar på, hvad Enhedslisten har tænkt sig.
Vil man bare lukke øjnene for det, eller vil man, i hvert fald over for nogle, som tydeligvis kan have gavn af det, stille krav om tvang?
Jeg bliver nødt til at læse op for justitsministeren, hvad det var, Socialdemokraternes ordfører sagde her den 21. oktober 2011, hvor man altså ude i offentligheden siger: »Socialdemokraterne går ind for, at man skal kunne tvangsbehandle folk, og jeg synes, at Venstre kommer med en idé til, hvordan man kan sikre, at de bliver tvangsbehandlet.«
Det siges der her.
Så jeg forstår ikke, at man siger noget, men gør noget andet og ikke vil støtte forslaget fra Dansk Folkeparti i dag, men jeg håber på en forklaring fra justitsministeren.
Jeg kunne også godt tænke mig at spørge justitsministeren, hvad man, når man nu støtter sig op ad nogle fagfolk, der åbenbart mener, at det er en dårlig idé at tvangsbehandle, siger til, at pædofile selv træder frem og siger, at de gerne vil mødes med et krav om tvangsbehandling.
For det er jo tilfældet, når vi læser, hvad pædofile, der har fået en dom, har sagt.
De siger, at det vil hjælpe dem til at komme over deres sygelige trang til misbrug af børn, hvis de bliver stillet over for det krav om tvangsbehandling.
Så hvorfor egentlig ikke støtte det, hvis de pædofile selv ønsker det?
Morten Bødskov (S), 2012-01-17:
Som sagt ser regeringen på det her område med endog meget stor alvor.
Det er derfor, at vi har bedt Straffelovrådet kigge på kapitel 24 om sædelighedskriminalitet, og vi afventer selvfølgelig Straffelovrådets arbejde.
Men jeg synes også, det bør høre med, at når vi taler om det her, bør vi lytte til dem, som rent faktisk beskæftiger sig med det i dagligdagen, og dem, som med lægefaglig, sundhedsfaglig indsigt i området siger, at det ikke er en farbar vej.
Men regeringen har lagt op til, at Straffelovrådet også kigger på det her område som en del af deres samlede arbejde med kapitel 24 i straffeloven.
Vi afventer som sagt det arbejde
, således at vi kan få tilvejebragt et godt og grundigt grundlag for de videre drøftelser, som jo nødvendigvis må finde sted efter bl.a. den megen debat, der også har været om det.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-17:
Tak for gennemgangen af reglerne på området, som de ser ud nu.
Det er jo ikke første gang, at vi har haft en debat om netop det her forhold, og det er ikke første gang, at Dansk Folkeparti har fremført ønsket om, at vi lader pædofile – hvis de får en dom for det – være tvunget til at få behandling.
Og det er jo, fordi vi håber på, at de kommer ud på den anden side af fængselsstraffen og er fri af den sygelige trang, eller hvad justitsministeren nu vil kalde det, de har til at misbruge børn.
Det er sågar sådan, at justitsministerens parti har støttet det ønske, Dansk Folkeparti har.
Ganske for nylig har partiets retsordfører, hr. Ole Hækkerup, støttet det her forslag, hvilket i øvrigt Børnerådet og Red Barnet også gør.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge justitsministeren: Hvad er det egentlig, der foregår blandt regeringspartierne, når man udtaler, at man vil det her, men i dag siger nej til at gennemføre det?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-01-17:
Børns rettigheder er jo heldigvis noget, som er blevet styrket, primært gennem de seneste lidt over 100 år.
Det er jo sådan set vigtigt, at vi er kommet til et punkt, hvor børn i større grad bliver betragtet som selvstændige individer med selvstændige rettigheder.
Det er sådan, at vi i Liberal Alliance, og det tror jeg også at jeg har fået nævnt i en anden debat tidligere i dag, generelt har det sådan, at når det kommer til små og mindre forbrydelser, synes vi, at man skal gøre en del for at resocialisere og få folk på ret kurs igen og bruge alternativ straf.
Det gør vi allerede for mord – det er ikke, fordi jeg siger, at der skal være tilsvarende straffe for de fire andre forbrydelser, men det er i hvert fald fire områder, hvor vi mener at man burde se på straffen generelt.
For forældelsesfristerne kan jo sådan set medvirke til, at der er nogle, som begår overgreb mod børn, som vil slippe for straf.
Det synes vi sådan set er en dårlig ting.
Dertil kommer, som der jo egentlig også er gjort meget godt rede for i bemærkningerne til det forslag, som her er fremsat, at der er en del af de her sager, hvor det først ligesom kommer op til overfladen, efter at de forældelsesfrister, som er gældende på nuværende tidspunkt, er udløbet.
Derfor synes jeg sådan set også, at det er meget rart at høre, at det virker, som om der er en bred forståelse for, at man skal gøre noget ved det her.
Jeg synes, at det er værd at undersøge, om man kan lave sådan en henvendelse, som hr. Peter Skaarup tidligere spurgte hr. Karsten Lauritzen om.
Det kan godt være, at jeg ikke er den største ekspert på det her område, men om man kan sige, at det her lille område vil vi godt lige tage ud og bede om at få en hurtig behandling af, for det, der i virkeligheden er det afgørende, er, at vi bør sige til hinanden, at i den folketingssamling, der kommer efter denne, altså den, der hedder 2012-13, bør vi vedtage nye forældelsesfrister i Folketinget.
Hvis justitsministeren f.eks. sagde, at det bliver sådan, vil man jo også lægge et vist pres på Straffelovrådet, for at de får taget sig sammen til at overholde de frister, der nu er lagt op til.
Det er sådan set vores håb, at det er der, vi kan lande i den her sag, for det er egentlig vores fornemmelse, at der bredt er en større forståelse for, at de her forældelsesfrister efterlader nogle ofre uden mulighed for at få retfærdigheden til at ske fyldest.
Det er jo sådan set en af vores opgaver i Retsudvalget også i forhold til straffeloven at sørge for, at retfærdigheden sker fyldest, og at der ikke er nogen, der ligesom kan gemme sig bag de her forældelsesfrister.
Så Liberal Alliance er sådan set positive over for det beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti har fremsat, og det kan under alle omstændigheder være, at der kan laves en form for beretning eller lignende, hvori det konkluderes, hvordan man kan komme videre med den her sag, for vigtigt tror jeg faktisk det er, at vi kommer videre.
Pernille Skipper (EL), 2012-01-17:
Det skærer os alle sammen i hjertet, når vi hører sådan nogle skrækkelige historie, og vi vil gøre rigtig meget for at hjælpe ofrene videre.
Det skal vi hele tiden udvikle og blive bedre til.
Men jeg vil samtidig melde mig i koret af ordførere, som siger, at Straffelovrådet lige nu ser på problemet.
Jeg er slet ikke afvisende over for, at vi skal om ikke afskaffe så måske forlænge forældelsesfristen for pædofilisager, for at man som offer kan få oprejsning og blive konfronteret med sin gerningsmand, også selv om man er blevet meget ældre, når man kommer i tanker om, husker, indser eller får mod på at konfrontere gerningsmanden.
Jeg vil dog, og jeg ved, at jeg har sagt det tidligere her i dag fra talerstolen, endnu en gang plædere for, at vi alle sammen husker vores børnehuse; at vi får en institution, hvor man hurtigt kan få afklaret, om der er tale om et overgreb på børn, og at det sker i omgivelser, som er gode for børnene, og at det sker i samarbejde med eller af børnepsykologer, som er uddannet til at tage sig af børn, som har været udsat for grove overgreb.
Det er netop her, at vi kan gøre noget for at beskytte de børn, som bliver udsat for overgreb over en længere periode, ved at sætte ind og prøve at få stoppet overgrebet meget tidligere.
Det er altså noget af det, vi kan gøre med de børnehuse, og det håber jeg altså sådan på snart sker.
Nu skal det ikke lyde, som om det kunne være sket, siden jeg sidste gang sagde det fra talerstolen her i dag, men det er altså rigtig, rigtig vigtigt, hvis vi skal gøre noget for de børn, som bliver udsat for nogle grove og krænkende overgreb.
Ida Damborg (SF), 2012-01-17:
Hr. Peter Skaarup får det svar, som jeg har forsøgt at give.
Jeg har udtrykt min store medfølelse med ofrene og også udtrykt, at jeg synes, det er en del af en helingsproces at se sin krænker blive retsforfulgt og dømt.
Det er den positive vinkel, jeg vil komme med på SF's vegne i dag.
Det synes jeg vi skal afvente, før vi kommer med mere.
Vi vil gerne lave lovgivningsarbejde, men vi vil gerne gøre det ordentligt.
Vi har den største sympati med ofrene for seksuelle overgreb.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-17:
Jeg synes altid, det er godt, når politikere siger, at de gerne vil se på et eller andet, men der ligger jo ikke ret meget i at ville se på noget, hvis det er sådan, at ofre fremover så kan forvente, at deres gerningsmænd går fri, fordi der stadig væk er en forældelsesregel, der gør, at man 10 år efter det fyldte 18. år ikke kan føre en sag.
Altså, når man er fyldt 28 år og frem, kan man ikke føre en sag ved domstolene, så kan der ikke føres en sag.
Det er derfor, jeg spørger SF's ordfører i dag: Kan vi regne med det holdningsskifte, som jeg syntes jeg kunne læse ud af det, som fru Karina Lorentzen Dehnhardt sagde i navisen.dk, eller er vi tilbage ved, at man egentlig stadig væk er tilhænger af de nuværende regler?
Der er det sådan meget et »måske« og et famlende svar, synes jeg, fra SF's ordfører.
Men kan ordføreren alligevel ikke sympatisere med de ofre, som virkelig fornemmer en rigtig dårlig tilstand, ved at de ikke kan få deres gerningsmænd dømt?