Hans Vestager (RV), 2012-05-31:
Johannes V. Jensen skriver et sted: Som barn skar jeg skibe og skød med bue, jeg holdt mig til midten af skiven.
Der er jo ikke tid til, at jeg her læser hele digtet, men jeg citerer Johannes V. Jensen for at nævne hans optagethed af både det primitive og den nye teknologi.
Det er jo sådan, at skibe altid skulle udvikles, og skibe var i en lang periode noget af det mest kostbare, man havde.
Det var det, der havde Frederik II's og Christian IV's store bevågenhed.
Der var engang en admiral, som glemte at skyde den svenske flåde i sænk i Kielerbugten, og han blev efterfølgende halshugget, fordi han ikke havde passet sit arbejde.
Men jeg kan da sige så meget, som at vi, når det drejer sig om skibe, jo har museer, der skal tage sig af dem, og er noget først kommet ind under et museum, bliver det bevaret for eftertiden, for så hører det under museumsloven.
Derimod er det sådan med fredning, at det er noget lidt mere tilfældigt.
Man kan frede bygninger, men ejeren kan misligholde dem, uden at man principielt kan gribe ind.
Man kan altså have et pænt tegltag, og så kan man lægge blikplader på i stedet for, hvis man synes, det regner ind.
Men med de skibe, som er kommet i museumsvaretægt, er det anderledes, og derfor har de maritime museer egentlig gjort en bedre indsats, end man må sige der er sket inden for fredningsområdet.
Der søges også om mange penge til tilskud til fredning, men man får ca. 35 mio. kr. ud af det årlige behov på 160 mio. kr. Med hensyn til Skibsbevaringsfonden og de 3,5 mio. kr. er det udtryk for, at staten anerkender det, og det er samtidig sådan, at disse skibe jo, til forskel fra bygningerne, har en helt anden funktion end en enkelt fredet bygning ude på landet, som er fredet af en eller anden grund.
Så derfor er der meget større opmærksomhed omkring skibene, og derfor er en simpel løsning på problemet jo – som påpeget af forslagsstillerne – at der bare skal flere penge til.
For det er jo finanskrisen, som pludselig har gjort det her tydeligere, så hvis finanskrisen kan skaffes af vejen, vil vi kunne fortsætte på den måde, som det hidtil er foregået på, nemlig ved en overordnet statslig støtte og så et stort og fantastisk samarbejde med frivillige, med fonde og med lokale turistorganisationer osv.
Derfor mener Det Radikale Venstre, at vi skal undersøge dette område og finde ud af, hvad der er op og ned, og hvor meget det er rimeligt at man bevarer.
Har man bevaret nok?
Skal der bevares mere?
Kan man inddrage andre parter?
Det er sådan, at Handels- og Søfartsmuseet i Helsingør i øjeblikket er ved at foretage en stor udbygning.
Måske skal også flere af disse ting bevares digitalt, sådan som vi allerede har været nødt til at gøre det med hensyn til storebæltsfærgerne, som jo har været en væsentlig del af dansk kulturarv og dansk kultur i lange perioder.
Med hensyn til det med at bruge ordet kulturarv vil jeg sige, at for mig er det et farligt udtryk, for så kan alt jo pludselig blive betydningsfuldt.
Vi bliver jo nødt til at efterlade noget bag os, og der er noget, som skal gå til grunde og vil gå til grunde.
Goethe siger et sted, at alt, hvad der opstår, også en dag skal gå til grunde.
Det synes jeg ikke helt om, for der er noget, som man elsker, og som man holder af.
Og sådan opfatter jeg også det her forslag om sejlskibe, for jeg begyndte jo med at citere Johannes V. Jensen: Som barn skar jeg skibe og skød med bue.
Jeg kan sige, at det var en stor oplevelse forleden dag at være inviteret til en dampbarkassesejllads i Københavns Havn med dampbarkassen fra fregatten »Jylland«.
Og der lå også andre skibe.
Så det med skibe er noget, som optager mennesker, og derfor drejer det sig ikke kun om penge, men det drejer sig om hele det koncept, i hvilket skibene indgår.