Hans Christian Schmidt (V), 2016-03-01:
Indledningsvis vil jeg gerne starte med at rette en stor tak til de partier, der i dag har været positive over for lovforslaget.
Faktisk er det vel sådan, at det kun var Enhedslisten og SF, der var fuldstændig afvisende – ja, Socialdemokratiet var måske også, det må vi efterprøve.
Men ellers vil jeg gerne kvittere for, at andre havde den her konstruktive vilje til at prøve at finde hinanden, hvilket er så godt for et folkestyre, og som jeg synes langt hen ad vejen også er kendetegnende for transportområdet.
Det vil jeg gerne kvittere for.
Vi skal jo i hvert fald huske, at baggrunden for lovforslaget som bekendt er en dom afsagt af Højesteret i februar 2015 i en sag, der var anlagt mod Trafik- og Byggestyrelsen.
Højesteret fastslog, at enhver vilkårlig kollektiv overenskomst for chauffører lever op til kravene i de tre love på gods-, bus- og taxiområdet.
Med lovforslaget foreslås det, at indehaveren af en tilladelse til godskørsel, buskørsel, taxikørsel, limousinekørsel, sygetransport eller offentlig servicetrafik skal følge bestemmelser om løn- og arbejdsvilkår for chauffører, som findes i kollektive overenskomster indgået af arbejdsmarkedets parter i Danmark, og som gælder på hele det danske område.
Og for de bus-, gods-, taxi-, limousine-, sygetransport- eller offentlig servicetrafik-vognmænd, som ved lovens ikrafttræden måtte følge overenskomster, der ikke opfylder disse krav, vil der være en overgangsbestemmelse, og reglerne vil her først gælde, når den pågældende overenskomst udløber eller kan opsiges, eller når deres tilladelse udløber.
Baggrunden for det er at undgå ekspropriative indgreb.
Endvidere foreslås det at styrke tilsynet med overholdelsen af løn- og arbejdsvilkår for chauffører, der er omfattet af taxiloven, dvs. taxikørsel, limousinekørsel, sygetransport og offentlig servicetrafik, og det sker ved at udvide Overenskomstnævnets virksomhed til også at omfatte kørsel i medfør af taxiloven.
Som bekendt fremsatte den tidligere regering i foråret 2015 et lovforslag om ændring af de tre love, men forslaget bortfaldt som følge af udskrivningen af folketingsvalget.
I november 2015 genfremsatte oppositionen så lovforslaget, nu som L 72.
Oppositionens lovforslag har som forudsætning, at vognmændene kun kan følge én bestemt kollektiv overenskomst, hvis de skal leve op til de foreslåede krav, altså én bestemt kollektiv overenskomst.
Et sådant krav er efter min opfattelse ikke acceptabelt.
I Danmark har vi det udgangspunkt, at staten så vidt muligt ikke blander sig i reguleringen af løn- og arbejdsvilkår, men overlader det til arbejdsmarkedets parter at fastsætte det.
Man skal derfor være varsom med at blande sig i forhold, der bygger på hævdvundne traditioner som den danske model.
Jeg synes, der har været en god debat her i salen, men jeg vil da alligevel godt tilføje et par bemærkninger.
Jeg noterede mig, at Dansk Folkepartis ordfører, hr. Kim Christiansen, jo var inde på, at for Dansk Folkeparti var det helt afgørende, at man var sikker på, at vi i hvert fald gjorde, hvad vi kunne, i forhold til social dumping.
Det er jo i øvrigt mærkeligt, at ordet social dumping bliver brugt her.
Hvis man læser lovforslaget, vil man kunne se, at det gælder om, at der ikke skal være monopol; at der ikke kun skal være én overenskomst, men flere overenskomster.
Men jeg forstår godt det synspunkt, og det er måske også det, der altid er karakteristisk ved Dansk Folkepartis ordførers holdning, nemlig at vi skal prøve at finde hinanden.
Og jeg opfatter det jo som konstruktivt og bliver helt trist, når jeg hører nogle partier herinde slå sådan en hård tone an, som gør, at vi jo ikke kan finde hinanden.
Jeg vil gerne tilkendegive, på baggrund af at Dansk Folkeparti har rejst de her synspunkter, at jeg gerne vil diskutere i udvalget eller ovre hos mig, om vi kan prøve at finde nogle formuleringer, som betrygger de forskellige.
Jeg hørte faktisk også, at Alternativet og Radikale sagde, at der var nogle ting dér, som de gerne ville være sikre på – at man ikke åbnede op for alle slags køkkenbordsaftaler, som jeg vælger at kalde dem, men at det var det, man kaldte landsdækkende overenskomster.
Jeg vil gerne være med til, at vi prøver at se, om vi kan finde hinanden i en beskrivelse af det.
Det kan være, at vi skal prøve at kigge på, om vi f.eks. skal definere, hvor højt et antal tusind ansatte sådan en organisation skal repræsentere, eller hvad det nu måtte være.
Jeg lægger mig ikke fast og synes faktisk, at vi skal søge det mest fremkommelige.
Det blev også sagt af hr. Kim Christiansen.
Han sagde: Hvorfor skal vi nu i dag begynde at tale os væk fra hinanden?
Hvorfor skal vi begynde at lægge os fast på nogle definitioner, når det hele går ud på, at vi skal møde hinanden til en forhandling og prøve at finde ud af, hvordan det skal være, og hvad det skal hedde?
Jeg var selvfølgelig også godt tilfreds med, at min egen ordfører, hr. Kristian Pihl Lorentzen, med vanlig sikkerhed jo fik trukket os ud af den vildfarelse, som hr. Henning Hyllested lige var ved at få os ind i, nemlig at nu var hviletid også lige pludselig begyndt at blive reguleret i en overenskomst.
Det var godt, at vi fik det sat på plads.
Nu står det så lysende klart, som det kan, og så kan vi jo forholde os til det, som det går ud på.
Men altså, jeg ser frem til, at vi prøver at finde en god løsning sammen.
Jeg synes, det er et godt forslag, men kan godt se, at der kan være nogle ting heri, som vi kan prøve at præcisere, sådan at alle kan se sig selv i det.
Så vil jeg bare sige, at jeg jo synes, at vi skylder ikke bare at sige om højesteretsdommen, at det gælder om så hurtigt som muligt at komme forbi højesteretsdommen, men at det jo også er i orden at tage ved lære af en højesteretsdom og lige se, hvad essensen i den i grunden var, selv om man ikke er enig i, at den retstilstand skal være, som de beskriver.
Det er da i hvert fald, synes jeg, en indikation af, at man trods alt skal prøve at se på, om ikke man kunne fjerne monopolet, så der ikke kun er én overenskomst, men måske flere – måske også at Overenskomstnævnet var bredere sammensat.
Så jeg opfordrer til og håber på, at ordførerne sammen med mig vil prøve på at bane vejen for, at vi kan finde hinanden og lande noget i et kompromis, men hvor vi altså kan se os alle sammen i det.
Det vil jeg gerne yde mit til.