Marianne Jelved (RV), 2011-02-22:
Om L 143 skal jeg indlede med at sige, at jeg synes, at der er sket gode forbedringer i forhold til den gældende lov, men jeg har alligevel nogle ønsker, som jeg synes at det er på sin plads at bruge min taletid her på at nævne, fordi der også ligger en slags spørgsmål i det.
Det, vi kan konstatere, er, at den såkaldte enstrengede ledelse, det vil sige, at al magten udgår fra rektor, er fastholdt.
Det forekommer at være noget ideologisk, lidt meget måske endda, og derfor har jeg et konkret spørgsmål.
Når nu der gives rigtig meget frihed til universiteterne, i form af at de selv kan lave deres vedtægter, som ministeren godt nok skal godkende, men alligevel, og det er op til det enkelte universitet at afgøre, om de skal have fakulteter eller institutter, eller hvad de nu skal have, kan man så også forestille sig, at der faktisk er universiteter, der uddelegerer egentlige kompetencer til nogle organer, som er sammensat af medarbejdere og studerende, så de ikke kun har udtaleret og den slags ting, således at begreber som medbestemmelse og medinddragelse faktisk også giver et incitament til en deltagelse, som er vigtig i det daglige arbejde?
Det er det ene centrale spørgsmål fra Det Radikale Venstre.
Udviklingskontrakterne fornys, og det er også en rigtig, rigtig god del af lovforslaget, men alligevel har ministeren fastholdt muligheden for at sætte konkrete mål inde i udviklingskontrakterne, men færre, end det har været praksis indtil nu.
Vi er i Det Radikale Venstre lidt interesseret i, hvordan ministeren har tænkt sig at bruge det instrument, fordi den frihed, der i øvrigt tales om og lovgives for i et vist omfang, synes jeg ikke harmonerer med, at ministeren går ind for – og nu siger noget med et lidt skævt smil, jævnfør et åbent samråd i formiddag – for meget detailregulering.
Til gengæld synes vi, at det er en rigtig god løsning, der er fundet ved at lave et indstillingsorgan og et udpegningsorgan i forbindelse med valg af bestyrelsesmedlemmer.
Vi synes også, at det er fint, at forskningsfrihed præciseres, og vi synes, at det er fint med de internationaliseringsregler, der er kommet, hvor det bliver lettere for universiteterne at deltage i samarbejdet omkring uddannelse internationalt på forskellig vis.
Vi synes dog, at det er ærgerligt, at der ikke er fundet en egentlig, god finansieringsløsning, og derfor er det tredje spørgsmål til ministeren: Hvad er der egentlig i vejen med at bruge Erasmus Mundus-modellen til studerende, der tager et semester eller to på et universitet i udlandet, men ikke inden for Erasmus Mundus-konceptet?
Det vil vi egentlig gerne vide, for det synes vi da ville være en meget logisk ting at gøre.
Hvorfor er den løsning egentlig ikke brugbar i andre sammenhænge?
Der er rigtig mange gode takter, og vi er lidt ærgerlige over, at selvejet ikke bruges mere offensivt i forhold til universiteterne, at de ikke får større muligheder for at bruge selvejet til større økonomisk ikke uafhængighed, men selvstændighed.
Man kunne også spørge ministeren, om ministeren kunne forestille sig, at regeringen sagde: Ja, ja, vi tager det op igen om 3 år og ser, om der er mulighed for at lave nogle ændringer der, som giver en større handlefrihed, en større mulighed for selv at træffe nogle beslutninger af økonomisk karakter.
Det kunne man jo så lave nogle rammer for i givet fald.
Til allersidst vil jeg sige i relation til den aktuelle debat om økonomien på universiteterne og overraskelsen over, at semesterlængden er skrumpet, jeg havde nær sagt år for år, at det også skal ses i sammenhæng med, at vi i Folketinget med et bredt flertal har øget visse taxametre, og det har vi gjort med en bemærkning om, at vi meget nøje vil følge, at denne forøgelse også bliver omsat til øget undervisning.
Det, der har overrasket mig i den her sammenhæng, er, at ledelsesniveauer ved universiteterne ikke har vidst, at det her er foregået, så vidt man skal tro på dagspressen.
Det tyder jo på, at delegationen allerede foregår, eller har ministeren en kommentar til det?