Christine Antorini (S), 2012-04-17:
Jeg vil også godt sige tak for den forespørgselsdebat, der er blevet rejst her, for det er jo vigtigt, at vi kigger på den meget store reform, som blev gennemført tilbage i 2003 og så først gik i gang i 2005, og som har gennemgået nogle justeringer, senest med den brede forligskreds, som jo er bag gymnasiereformen i 2009.
Men netop fordi det både er en stor reform og en reform, der er blevet fulgt op på løbende, synes jeg, det er en god idé, at vi bruger den her anledning til at kigge på, om der er nogle steder, hvor vi kan gøre lidt ekstra, og det er også den ånd, som jeg hører forespørgerne ønsker at diskutere eventuelle justeringer i.
Allerførst vil jeg godt slå fast, at det jo heldigvis har vist sig, at gymnasiereformen er en grundlæggende både god og meget perspektivrig reform, som også opfylder målene i den aftale, som gymnasiereformforligskredsen indgik tilbage i 2003.
Som jeg nævnte før, trådte reformen i kraft, og den gælder både gymnasie- og hf- området, i 2005, og de fire gymnasiale ungdomsuddannelser fik en fælles formålsparagraf, som lyder på denne måde:
»Uddannelsen er målrettet mod unge ... med interesse for viden, fordybelse, perspektivering og abstraktion, og som primært sigter mod videregående uddannelse.«
Derefter følger andre fælles formålsformuleringer, hvor det pointeres, at de unge gennem uddannelserne skal tilegne sig almendannelse, viden og kompetencer.
Faglig indsigt og studiekompetence vægtes højt i formålet, ligesom personlig myndighed, evne til refleksion, evne til at tage ansvar, kreative og innovative evner og kritisk sans fremhæves.
Formålsparagraffen afspejler også, at ungdomsuddannelserne måtte nytænkes, så de blev tidssvarende.
Et højt udviklet, videnbaseret samfund har behov for flere og delvis andre kompetencer hos de unge end det 20. århundredes industrisamfund, og reformerne satte netop fokus på, at viden bliver til kompetencer, når de unge trænes i at kunne handle på baggrund af deres viden.
Den almendannelse, som de unge skal opnå, blev udvidet til også at omfatte naturvidenskab, og det blev understreget, at almendannelsen også indebærer evnen til at placere viden i en sammenhæng.
Også evnen til at anvende og kombinere forskellige fag og metoder, når et fagligt problem skal løses, blev opprioriteret med reformerne.
Derfor blev fagligt samspil mellem to-tre fag i studieretningerne den centrale grundpille i de 3-årige gymnasiale uddannelser, og derfor blev studieområdet på de erhvervsgymnasiale uddannelser og almen studieforberedelse på stx prioriteret som centrale emner, der skal træne de unges evne til at arbejde med flere fag til løsning af et problem.
Endelig indebar reformerne også, at de gymnasiale ungdomsuddannelser i højere grad blev målstyret.
Der er nu en række mål både i fagene og for uddannelserne som helhed, og den enkelte skole kan så på en række punkter selv vælge den tilrettelæggelse, der passer bedst til eleverne på netop den skole.
Reformerne ændrede derfor på mange forhold i de gymnasiale ungdomsuddannelser, og det krævede omstilling og udvikling på skolerne, og derfor kan reformerne ikke fuldt ud vurderes endnu.
De er stadig under udfoldelse.
Gymnasiereformen flytter på enkelte, men vigtige punkter, noget af det pædagogiske ansvar for det enkelte fag over til uddannelsen som helhed, og det indebærer, at fagene skal arbejde bedre sammen.
Behovet for at styrke fagsamarbejdet skyldes, både at fagene selv udvikler sig – det kan vi se på universiteterne, hvor nye forskningsfelter ofte involverer flere fag – og at eleverne skal lære at navigere i en stadig mere kompleks omverden.
Når fagene skal bruges og være tæt på praksis, er der ofte brug for, at flere fag arbejder sammen, og det kræver et styrket og kvalificeret fagligt samspil.
Alle skoler var nok ikke helt parate til at tage udfordringerne op, da man startede i 2005.
Vi hørte derfor i medierne om eksempler på fagsamarbejdet, der tog mere hensyn til at få timetal og skemaer til at gå op end til de faglige behov for samarbejde, og det kunne ingen være tjent med.
Et styrket fagsamarbejde flytter nogle af opgaverne med at få undervisningen til at fungere optimalt fra centralt fastlagte mål i læreplaner, eksamener osv. til lokale beslutninger, og det kan både dreje sig om valg af emner og den konkrete udformning af undervisningsforløb og evalueringer.
Det er tydeligvis noget af en udfordring, men det er en god udfordring.
Man kan nemlig godt forvente, at gymnasiernes kompetente akademiske arbejdskraft selv bidrager til at definere og udvikle den opgave, man nu engang har fået.
Det forventes af alle medarbejdere i en moderne virksomhed, og vi er alle sammen nødt til at følge med og udvikle os, hvis vi fortsat skal have et af verdens bedste uddannelsessystemer.
Og det mærker jeg stor vilje til hos både elever, lærere og ledelser.
Netop den danske tradition, hvor både elever og lærere er medbestemmende med hensyn til undervisningens konkrete indhold og tilrettelæggelse, er en fantastisk styrke i forhold til de mere curriculumbaserede uddannelsessystemer, hvor enhver ændring skal besluttes centralt.
Vores måde at styre på indeholder et vigtigt potentiale for lokal dynamik, som jeg også arbejder med at udfolde inden for rammerne af det, vi har lanceret som »Ny Nordisk Skole«.
Ændringerne har gjort det mere kompliceret at være lærer og har også gjort det mere kompliceret at være ledelse.
Lærerrollen er under forandring.
Det skyldes både gymnasiereformens krav om samarbejde og det forhold, at it spiller så stor en rolle i elevernes hverdag.
Men meldingen fra både ledere og lærere er klar.
De vil gerne sætte mere kraft på udviklingen, også gennem et udviklingsprogram.
Og jeg har derfor svaret positivt på en henvendelse fra Gymnasieskolernes Lærerforening og lederforeningerne, som består af Rektorforeningen, Danske Erhvervsskoler og VUC-lederne, om en dialog om udviklingen af de fremtidige gymnasiale uddannelser.
Gymnasie- og hf-reformerne har, som jeg har nævnt, været meget omfattende, og derfor foreligger der ikke en samlet evaluering af reformerne, men en række evalueringer af forskellige dele af reformerne.
Tilsammen viser de, at reformerne langt hen ad vejen er lykkedes, samtidig med at de udpeger en række felter, hvor der er behov for justeringer.
Nogle af justeringerne er allerede gennemført, og andre kommer i tiden fremover.
Danmarks Evalueringsinstitut har i 2009 gennemført en international sammenligning af niveauet i fagene matematik og fysik på stx og htx.
Sammenligningen blev udarbejdet af to internationale ekspertpaneler.
I matematik var det helt overordnet ekspertpanelets vurdering, at faget havde udvikle sig i en rigtig retning set i et internationalt perspektiv, både angående læreplanernes krav og de afsluttende prøver.
I fysik så ekspertpanelet de nye læreplaner som en forlængelse og styrkelse af den udvikling af faget, der har stået på over en længere periode.
Så i disse to fag er konklusionen, at det afsluttende niveau, som det kommer til udtryk i eksempelvis eksamensopgaverne, absolut holder international standard.
EVA gennemførte i 2011 en evaluering af studenternes studiekompetence.
Undersøgelsen viste desuden, at studenterne især var blevet dygtigere til at overskue store mængder stof, til at planlægge deres tid og arbejdsindsats og til at arbejde vedholdende og koncentreret.
Disse områder sætter vi yderligere fokus på med det nye udviklingsprogram.
Undersøgelsen viser yderligere, at de videregående uddannelsers studieledere ser det som mindre afgørende, at nye studerende har en meget indgående faglig viden om de fagområder, der indgår i de konkrete videregående uddannelser.
I stedet peger de på, at evnen til at tilegne sig viden er afgørende.
Derfor vil jeg også med al respekt for Altingets undersøgelse af studiekompetence, som blev bragt i marts 2012, og som flere medlemmer af Folketinget har refereret til, sige, at det er en rundspørge til 200 undervisere på de videregående uddannelser, hvoraf kun godt halvdelen har svaret på fire spørgsmål.
Og derfor synes jeg måske mere, at vi skal støtte os op ad den systematiske og professionelle evaluering, der er gennemført, af en række elementer i gymnasiereformen.
De gymnasiale uddannelser står helt centralt i regeringens indsats for at nå målene om, at 95 pct. får en ungdomsuddannelse, at 60 pct. skal gennemføre mindst en ungdomsuddannelse og videregående uddannelse, og at 25 pct. gennemfører en lang videregående uddannelse.
Vi vil på den baggrund komme med forslag til justeringer og udviklingsfelter, der skal understøtte høj faglighed og fleksibilitet i de gymnasiale uddannelser.
Vi har undervejs i gymnasieforligskredsen aftalt en række justeringer af gymnasiereformen, når der har vist sig at være behov for det.
Jeg vil gerne tilkendegive, at jeg ønsker at fortsætte det gode samarbejde om opfølgning af reformen, og jeg har i den forbindelse indbudt forligskredsen til et møde den 9. maj med henblik på en lidt mere detaljeret drøftelse af udviklingen.
Jeg ser behov for justeringer på flere felter.
For det første skal vi gøre overgangen fra grundskole til de gymnasiale ungdomsuddannelser lettere for elever.
For det andet skal vi sikre, at fagligheden skal være for alle.
Vi skal sætte fokus på undervisnings-, evaluerings- og organiseringsformer, der øger elevernes udbytte, ikke mindst hos de gymnasiefremmede elever.
Det stiller krav til lærernes kompetencer, og lærerrollen skal udvikles yderligere.
For det tredje skal vi sætte fokus på, hvordan undervisnings- og arbejdsformer gør mere brug af it, sådan at den enkelte elevs faglighed også kan udvikles på den måde.
For det fjerde vil vi gerne kigge på klasserumskultur, inklusion og fraværsbekæmpelse, for det er tiltag, der ikke mindst hjælper elever med gymnasiefremmed baggrund, men som også sætter fokus på, at deltagelse er nødvendig for både den enkelte elev og det fællesskab, de er med i.
Jeg vil fremlægge en udviklingsplan, når vi har haft lejlighed til at drøfte de konkrete initiativer med de berørte parter.
Jeg lægger vægt på, at udviklingen skal ske i dialog mellem dem, der står bag reformen, og dem, som skal være med til at realisere planerne i praksis.
Jeg ser derfor ikke grund til at foreslå store realændringer her og nu.
Det, jeg vil, er at arbejde med nogle få, men vigtige, konkrete forsøg og udviklingsprojekter, som skolerne kan byde ind på.
Regeringens arbejde med 95-procents-målsætningen kan godt føre til flere initiativer, hvor justering af reglerne i højere grad kan komme på tale, men der må vi afvente resultaterne af disse drøftelser.
Det skal dog ikke afholde os fra at gå i gang allerede nu på nogle af de områder, som jeg ridsede op lige før.
Samlet set synes jeg derfor, at vi med gymnasiereformen har fået et rigtig godt fundament, som vi i fællesskab bygger videre på for at få nogle rigtig gode gymnasiale ungdomsuddannelser for fremtiden.
Jeg vil da også her til afslutning nævne nogle yderligere initiativer, som er med til at understøtte, at vi får et godt gymnasium, bl.a. regeringens loft på maks. 28 elever i klasserne, fordi det er med til at give mere lærertid til eleverne, ligesom jeg i øvrigt med glæde har noteret mig, at flere partier har bragt på bane, at det er en god idé at kigge på den måde, gymnasierne finansieres på, og at der er behov for et socialt taxameter, som netop er et af de punkter, som regeringen også har på dagsordenen, sådan at gymnasierne får nogle bedre muligheder for at kunne understøtte bl.a. elever fra uddannelsesfremmede hjem.
Jeg ser frem til debatten her.