Frank Aaen (EL), 2009-11-05:
Igen har vi en debat, hvor de borgerlige og konservative benytter sig af sådan mere eller mindre selvopfundne argumenter for at gå imod et forslag.
Først fik vi argumentet om, at det her beslutningsforslag ville betyde, at kommunen skulle bestemme, hvor folk ville bo.
Det fik vi så afklaret at det nok ikke gik ud på.
Så har vi fået et argument om, at, uha, det begrænser den private ejendomsret.
Det er jo sådan set korrekt.
Al planlægning i samfundet går jo ud på at begrænse den private ejendomsret.
Hvis man ikke vil sige, at engang imellem bestemmer samfundet, hvad der skal være her, og hvad der skal være der, kan man lige så godt droppe enhver tanke om planlægning.
Så er det bare dem, der har flest penge, der bestemmer det hele.
Så derfor er det også et mærkeligt argument, som bare er fundet frem til lejligheden, og som ikke har noget med substansen at gøre.
Jeg har aldrig hørt noget lignende.
Alle og enhver ved jo, at dem, der frit kan vælge, hvor de vil bo, er dem, der har rigtig mange penge, og dem, der ikke har en chance, er dem, der ingen penge har.
Så der er altså simpelt hen ikke nogen af de argumenter, jeg hører – hvis man kan kalde dem argumenter – som har noget at gøre med det, der ligger her.
Det er en opdeling af samfundet, som vi hidtil i danmarkshistorien har synes var meget uhensigtsmæssig.
Den har sneget sig ind hos os alligevel.
Jeg mener, vi har jo en ghetto oppe nord for København, hvor man skal være meget rig for at få lov til at komme ind, og vi har nogle andre ghettoer, hvor vi har puttet alle dem, der er fattige, hen.
Men vi har dog ikke fuldstændig fået det opdelt, som vi har set i andre lande.
Derfor er det forslag, der er lagt frem her, jo en rigtig god idé, nemlig at vi skal prøve at se, om vi ikke med planlægningsmæssige midler kan sikre, at vi ikke får den opdeling i samfundet.
Det vil sige, at vi også giver dem, der ikke har så mange penge, mulighed for at bo i områder, der ellers er forbeholdt de allerrigeste.
Det er meget sundt for alle, at man kan mødes.
Jeg ved, at i alle valgkampe taler man om, hvor dejligt det er komme ned i Brugsen og møde alle borgere.
Jamen det holder op, hvis det ikke er sådan, at man sørger for, at samfundet er blandet – folk med forskellige indkomster, forskellige baggrunde, forskellige erhverv osv. – og folk mødes de samme steder.
Det gælder også for det at gå i samme skole.
Det er også noget af det, vi har været stolte af i Danmark.
Der går vi i den samme skole.
Der kan arbejderbarnet møde direktørbarnet.
Jo, det er rigtig godt.
Men det er jo ved at blive ødelagt, og det er ved at blive ødelagt dels på grund af vores boligpolitik, dels fordi samfundet bliver mere og mere ulige.
Det vil sige, at den skævhed, der i forvejen ligger indbygget i den måde, mange af vores boliger er blevet fordelt på, bliver forstærket ved, at der også er nogle, der bliver meget fattigere, og nogle, der bliver meget, meget rigere.
Hvis ikke man på sigt ønsker et splittet samfund, må man gøre noget.
Alle og enhver ved, at et splittet samfund skaber mistro til hinanden, øgede sociale spændinger og dermed flere af den slags uting, den slags meget dårlige ting, vi ser i øjeblikket i Københavns gader, altså at den slags ting vokser, hvis ikke man gør noget ved udviklingen.
Derfor vil jeg sige, at det er skammeligt, at de borgerlige og konservative – så ved jeg ikke, om Dansk Folkeparti også føler sig indbefattet af det, men det bør de gøre – ikke indser, at der her er et problem, at der skal gøres noget ved det, og at det er kommunerne, der skal have redskabet til at kunne gøre noget ved det.