Jakob Engel-Schmidt (V), 2014-11-11:
Tak for det.
Det kan jo glæde ethvert medlem af Folketinget, at der er så mange kollegaer til stede ved behandlingen af et lovforslag.
Den grønne investeringsfond skal fremme den grønne omstilling i samfundet, skriver man i lovforslaget.
Formålet er konkret at støtte investeringer foretaget af offentlige og private virksomheder, fonde, foreninger og almennyttige boligselskaber med lån til investeringer i foranstaltninger, som fører til energibesparelser og bedre udnyttelse af vores ressourcer.
Fonden etableres med en egenkapital på op til 200 mio. kr. og en statsgaranteret låneramme på 5 mia. kr., så det er altså ikke småpenge, vi taler om på skatteborgernes vegne.
Den her egenkapital opbygges over en årrække, i takt med at man investerer.
Det foreslås i lovforslaget, at man kan yde lån på op til 60 pct. af projektomkostningerne; resten af finansieringen skal så stilles af virksomheden, den private organisation eller låntageren generelt.
Det skal bemærkes, at Danmarks Grønne Investeringsfond åbner op for, at der også kan gives støtte til såkaldte ESCO-projekter.
Det skulle være en model, hvorefter organisationen, den private, den offentlige eller andet, som ønsker at foretage en energieffektivisering, som giver en økonomisk besparelse over en årrække, kan tilbagebetale udgiften til sit projekt.
Danmarks Grønne Investeringsfond placeres som en selvstændig enhed under Erhvervs- og Vækstministeriet, og formanden for bestyrelsen refererer til ministeren.
Det er også ministeren, der udpeger formanden for bestyrelsen og selve bestyrelsen, som ifølge lovforslaget tæller 6 medlemmer.
Mit parti, Venstre, er tilhængere af investeringer i grøn omstilling og initiativer, som fører til en mere hensigtsmæssig anvendelse af vores ressourcer og har potentiale til at skabe arbejdspladser, men her stopper enigheden med lovforslaget også.
Læser man høringssvarene igennem, kan man se, at Dansk Industri anslår, at omkostningen pr. reduceret ton CO2 i Danmarks Grønne Investeringsfond kan blive op til 30.000 kr., og det er jo ikke småpenge.
Godt købmandskab siger jo, at det, når man skal bruge skatteborgernes penge på at reducere 1 t CO2 til en pris af 30.000 kr., så er en temmelig dårlig forretning, når kvoteprisen på 1 t CO2 i dag ligger på et meget lille beløb – faktisk er vi helt nede på 225 kr.
Og derfor må jeg som Venstres ordfører også spørge mig selv: Er det her et reelt forslag, der vil gøre en forskel for miljøet og den grønne omstilling, eller er det et paradeforslag baseret på Enhedslistens præmisser om, at vi bruger skatteborgernes surt opsparede penge til at finansiere projekter, der ikke kan betale sig i virkeligheden? Det, man skriver i lovforslaget, er sådan set, at når jeg går ned i banken og får et nej til mit projekt, så skal de danske skatteborgere i stedet være med til at finansiere det til en markedsmæssig overpris.
Det er spild af skatteborgernes penge, og det kan Venstre naturligvis ikke være med til at støtte.
Ville man fra regeringens side og med Enhedslisten og SF som støttepartier virkelig gøre en forskel med de danske skatteborgeres penge, kunne man jo købe miljøfiltre og sætte dem på skorstene i Østeuropa; det ville give en fornuftig miljømæssig forbedring kontra den måde, vi bruger vores grønne investeringsfond på i dag.
Venstres holdning er, at det her er et paradeforslag, det er spild af skatteborgernes penge, det er et blålys, der ikke kommer til at gøre en reel forskel, det er symbol- og signalpolitik, og det koster for meget.
Det bliver et klart nej tak herfra, og jeg glæder mig til debatten med mine kollegaer.