Charlotte Fischer (RV), 2007-04-13:
Det her lovforslag, der indfører et gebyr i forbindelse med navneændringer, er først og fremmest en ideologisk sejr for Dansk Folkeparti, som jo i sin tid stod uden for det her lovforslag, fordi man slet ikke kunne leve med ånden i lovforslaget.
Det handlede bl.a. om, at lovforslaget sidestillede folk, der bor sammen, med folk, der lever i ægteskab.
Det andet er, at jeg vil karakterisere det her lovforslag som en slags pinlig hovsaløsning for regeringen, for ikke alene er det her gebyr jo i modstrid med ånden i loven, som er sidestilling mellem dem, der bor sammen, og dem, der lever i ægteskab; det går også helt på tværs.
Vi har en revisionsklausul i loven, som siger, at det hele skal på bordet igen i 2008 og 2009.
Og hvad gør man nu?
Man indfører et gebyr, og nu skal det pine død gå hurtigt, så over hals og hoved skal vi altså vedtage den her lov.
Vi synes, at det på enhver måde er en forkastelig proces, og vi synes også, at det er mærkeligt, at en regering kan gå ind og indføre en lov, der så grundlæggende er i modstrid med ånden i den overordnede lov på det her område.
Det er ikke så lang tid siden, at vi gennemførte den her navnelov, og for os var det helt afgørende, at man på navneområdet gik ind og sidestillede gifte og samboende.
Sådan er Danmark i dag.
Folk bor sammen, folk gifter sig, og det gør de ud fra alle mulige bevæggrunde, men det er ikke os, der skal gå ind og kvalificere, hvorvidt det er bedre at være gift end at bo sammen.
Det er folks helt private afgørelse.
Nu indfører vi så det her gebyr, og man kan jo godt bagatellisere det og sige: Herregud, 430 kr. kan jo ikke gøre så meget, og det er også blevet sagt.
Vi synes, det handler om principper for os.
Vi synes, det skriger til himlen, når man på den ene side indfører en lov og står på den her talerstol og gør sig store anstrengelser for at sige, at det her handler om principper, at det her handler om at sige til befolkningen: Vi er et moderne samfund, hvor nogle vælger at bo sammen og nogle vælger at gifte sig, men det ene er ikke bedre end det andet, og derfor skal alle have samme muligheder for at tage nye navne, der er ikke noget, der er bedre end andet – og så på den anden side ikke særlig lang tid efter, ikke engang 2 år efter står her igen og siger, at det alligevel er lidt bedre at være gift end at bo sammen, i hvert fald skal de, der bliver gift og ændrer deres navn, ikke betale noget, men det skal de andre.
Vi synes, det er en lemfældig omgang med principper, og vi må ærligt indrømme, at hvis man sidder og ser på det her og læser den her lov, så må man komme dybt i tvivl om, hvorvidt regeringen egentlig mener det her princip særlig alvorligt.
Dansk Folkeparti må jo juble, det hørte vi også ordføreren gøre, så de har jo sådan set ikke noget forklaringsproblem i den her sag.
Vi synes så, at gebyr i det hele taget er meget fornuftigt.
Nu kommer det så her over hals over hoved.
Men gebyr er jo meget fornuftigt, fordi man går ind og siger, at de sagsomkostninger, der er – og der har været en eksplosion i antallet af ansøgninger – skal dækkes.
Men hvad sker der så?
Så er der noget værre mystifistisk noget med, at de penge, der kommer ind i kraft af gebyret, så åbenbart ikke lander der, hvor man har udgifterne til sagsbehandlingen.
Vi må jo spørge, om det nu endnu en gang er regeringens skattestop, der forårsager de her meget mærkelige transaktioner, som tvinger os ud i en konstruktion, hvor vi opkræver penge hos borgerne, fordi vi skal dække sagsomkostningerne, men hvor pengene bare ikke lander hos dem, der har sagsomkostningerne, men lander i statskassen, og de, der sidder og har sagsomkostningerne, må jo spørge sig selv, hvad meningen er, og hvor mange kroner de mon ser af de penge, der kommer ind.
Jeg synes, det er en meget mystisk konstruktion, og et eller andet sted er det vel bare endnu et bevis på, at det her skattestop er et værre cirkus, som ikke er til gavn for nogen i det her land.
Alt i alt siger Det Radikale Venstre nej til det her lovforslag.
Processen var elendig, og indholdet er ikke godt, for
Jeg respekterer fuldt ud, at man kan have den holdning.
Det, jeg siger, er ikke udtryk for en despekt for, at nogen synes, det er bedre med ægteskab.
Jeg må bare for mit eget vedkommende og for Det Radikale Venstre sige, at det altså er det rene vås.
Lad mig tage eksemplet: Hvordan skal man sidestille dem, der har boet 30 år sammen under samme tag, med dem, der på tredje år lever i tredje ægteskab?
Hvordan er det lige med forpligtelsen, hvordan kan man sammenligne det?
Det siger da ingenting.
Jeg har fuldstændig respekt for, at folk synes, at de gerne vil giftes, og at det skal ske i en kirke og med en præst og alt muligt, men man kan da ikke på den måde gå ind og kvalificere det og sige, at det er mere forpligtende.