runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2008-05-21:
Jeg vil også sige tak for debatten og den brede tilslutning, der er til, at der skal mere hjælp og mere pres på.
Jeg synes også, at man kunne høre, at der er villighed til at komme med flere penge, hvis det er nødvendigt, og det må man regne med at det bliver.
Jeg er også enig i den debat, der har været om, at man skal passe på med, at når det er hvide, der udsættes for en katastrofe, er vi meget large, men når det ikke er hvide, går det lidt langsommere.
Sådan ser det desværre alt for ofte ud, og det tror jeg man skal være opmærksom på.
Så er jeg kommet i den ejendommelige situation, at i den debat, vi har haft om sanktioner, er den i Folketingssalen, jeg er mest enig med, udenrigsministeren.
Altså, jeg er fuldstændig enig i at afvise den tanke om at gå i krig mod Burma for at få nødhjælp frem, som franskmændene kom med, og som statsministeren desværre også flirtede lidt med.
Det havde jo bare udløst en megakatastrofe.
Jeg hørte, at det, ministeren sagde, var, at i stedet for krig skal vi sige, at der kommer flere sanktioner.
Det, jeg har arbejdet for i dag, har jo sådan set været, at vi i fællesskab skulle få vedtaget, at hvis ikke de ændrer kurs, kommer der flere sanktioner.
Derfor er jeg ærgerlig over, at vi ikke kunne få den vedtagelse i enighed, men jeg er da glad for, at jeg kan høre, at alle taler om flere sanktioner, og jeg kan høre, at udenrigsministeren allerede har været fremme med det og faktisk på den måde tilslutter sig den kurs om, at det skal højere op på dagsordenen.
Så kom vi også lidt længere på det område.
Jeg kan ikke befri mig for den tanke, at når franskmændene kom med den skøre idé, slog ud med armene og sagde, at nu skulle vi have the marines ind med hjælpen, var det for at lade, som om man virkelig var stor og ville gøre noget, selv om man vidste, at det var urealistisk, hvorimod det, man kunne have gjort, var at sige til Total: I meddeler lige diktatorerne i Burma, at hvis ikke de straks åbner for nødhjælpen - og det kunne man have gjort dag et - bliver der lukket for oliehanen og gassen.
I stedet for lod man, som om man gjorde noget, og det gjorde man slet ikke.
Jeg synes, det er meget flovt, at Frankrig på den måde kan få lov til også at binde os andre, fordi vi har det samarbejde i EU, som vi har, hvor de blokerer for mere skrappe sanktioner.
Jeg håber, at det, der kommer ud af det her, er, at der bliver sat mere pres på det, der både hedder sanktioner og selvfølgelig også den støtte til demokratibevægelsen i Burma, som vi skal give.
Det er jo vejen frem.
Derfor vil jeg sige, at jeg sådan set synes, at det har været en udmærket debat, og vi kom vel også lidt længere i diskussionen om placeringen af sanktioner i forhold til at få en løsning både på kort sigt og på lang sigt med hensyn til det burmesiske diktatur.
Per Stig Møller (KF), 2008-05-21:
Præcis det drøftede jeg i onsdags, var det vel, i New York med dem i FN, der er ansvarlige for ansvarligheden for at beskytte, og det er da helt givet, at vi belært af det her også skal se på det.
Man kunne jo godt forestille sig, at vi udviklede et internationalt beredskab, som hr. Jørgen Poulsen var inde på, svarende til det, som vi efter tsunamien har lavet i EU-sammenhæng og i nordisk sammenhæng, så vi med det samme ved, hvad der skal trækkes på.
Vi melder ind med beredskab: Vi kan levere det, vi kan levere det, vi kan levere det, og så kan FN sige: Det her er af et sådant omfang, at der skal gribes ind med det samme.
Så kommer vi ikke i en situation, hvor alle tilmelder det samme, men man ved præcist, hvad man kan trække hvorfra.
Hvis man skulle udvide begrebet - og det ville jeg bestemt synes kunne være rimeligt, men vi skal bare være klar over, at mange vil være bange for det - skal vi arbejde med det, og der vil jeg godt bare lige sige, som Ed Lock siger, og jeg kan citere ham fra Le Monde, at det, vi prøver på med det begreb, er nu at få landene til at få tillid til begrebet, altså ikke at blive bange for, om man kommer ind og vælter regimet i ly af nødhjælp.
Det, vi prøver, er at skabe tillid til begrebet.
Vi prøver ikke at få overskrifter, siger han.
Der er jeg enig med Lock, og jeg er også enig i, at vi nu må se på, om vi i FN kan lave det her modulsystem, som vi har prøvet at opbygge i EU, og om vi kan få nogle definitioner, som gør det lidt mere trygt også ved naturkatastroferne.
Steen Gade (SF), 2008-05-21:
Jeg er helt enig i det, som udenrigsministeren har sagt, også om, hvor sanktionerne hører hjemme i det her billede, og hvad der er nødvendigt lige nu.
Det, jeg ville spørge om, var vedrørende det positive svar, ministeren gav om at gå i gang med at se på det der FN-begreb om ansvar for at beskytte befolkningerne, og ministerens påpegning af, hvorfor det er vanskeligt at komme videre med det.
Det er en ret til at komme ind med nødhjælp, som gælder i så præcist definerede situationer som muligt, så man i FN's Sikkerhedsråd har svært ved, kan man sige, at gemme sig som Kina og andre, der måske kunne have lyst til det i den slags situationer.
Ulla Tørnæs (V), 2008-05-21:
Jeg vil bare sige, at jeg synes, at det er vanskeligt sådan lige uden videre at sammenligne indsatsen efter tsunamien med den indsats, som der åbenlyst vil være, når vi har afsluttet selve nødhjælpsfasen.
Der er bl.a. en meget konkret ting, som jeg gerne vil benytte lejligheden til lige at understrege her, og det er, at vi jo ikke kan gå ind med en massiv genopbygningsindsats, hvis ikke der er nogen, vi kan samarbejde med.
Så alle de ting skal vi selvfølgelig have afklaret, før vi overhovedet kan tage stilling til, hvordan og hvorledes vi har mulighed for at bidrage til en kommende genopbygning i Burma.
Steen Gade (SF), 2008-05-21:
Jeg synes, at det, ministeren sagde nu, var lidt bedre.
Men det er en misforståelse, at jeg taler om kroner og øre i den forstand.
Jeg taler sådan set bare om et tilsagn om det, vi alle sammen godt ved, og som ministeren jo også ved, nemlig at det her, hvis det lykkes med at få åbnet, og hvis vi får nødhjælpen frem, er der et kæmpestort, mellemlangt projekt, som kommer til at koste mange penge, og hvor vi må risikere, at verdenssamfundet ikke er lige så villige til at give som ved tsunamien.
Der synes jeg bare, at ministen dog må sige i dag, at når ministeren tager derud, er det for at presse de andre, men også fordi vi er villige til at give mere.
Jørgen Poulsen (NY), 2008-05-21:
Jeg vil gerne sige tak for redegørelsen både til udenrigsministeren og til bistandsministeren.
Jeg synes faktisk, der er grund til at rose regeringen både for den parathed, som man har vist til at ville handle, når det gælder selve hjælpeindsatsen, og også når det gælder det politiske pres i den her situation.
Jeg synes faktisk, at den danske holdning i den her sag har været ganske afbalanceret.
Man måtte så for min skyld da gerne være lidt mere rundhåndet, men det kan man jo nå endnu.
Personligt har jeg været glad for, at regeringen ikke sådan helt vildt har deltaget i det kor, som stort set ville erklære Burma krig for at kunne få nødhjælpen frem.
Vi kan jo godt være enige om, at vi her har et styre, som måske er noget af det værste, der findes, og at det sikkert også i den her situation har taget befolkningen og ofrene som gidsler.
Det er jo desværre i den slags situationer, at man må være rede til at samarbejde selv med de værste slamberter for at kunne få hjælpen frem til ofrene.
Så synes jeg - ligesom også hr. Steen Gade var inde på - at det da ville være godt, hvis den debat her i Folketingssalen i dag også kunne være afsæt for en, skal vi sige mere fremadrettet debat om, hvilken rolle Danmark kunne spille for at få det internationale samfund til at fremkomme med bindende regler for, hvordan vi i naturkatastrofer, i den slags katastrofer, med en lex Burma kan have holdet parat og have fri adgang til at hjælpe mennesker i nød, uanset hvor de befinder sig og under hvilke omstændigheder og regeringer de måtte befinde sig.
Jeg synes, det ville være godt, hvis vi kunne tage hul på den debat, og det kræver jo - det ved vi jo godt er tilfældet, når det er det internationale samfund - et utrolig langt tilløb.
Men det, jeg forestiller mig, er jo, at man også får en koordineret indsats.
Vi må jo ikke glemme, at vi også her stod i en situation, hvor der måske var 500 hjælpeorganisationer, der ville ind med hvad som helst, og der skal jo en koordineret indsats til.
Det er det, jeg godt ville at man på længere sigt kunne tage lidt hul på.
Så vil jeg egentlig ikke andet end bare ønske bistandsministeren en god reje til Rangoon.
Jeg vil da gerne give ministeren det råd at tage pungen med og måske også det råd at lægge mærke til, hvor mange der har pungen med.
Der er mange, som gerne skriver sig op, men jeg vil da anbefale ministeren at se efter, at der ikke kun er tom luft i de andres løfter.
Morten Helveg Petersen (RV), 2008-05-21:
Det Radikale Venstre er forfærdet over den humanitære katastrofe, som vi ser i Burma, og forfærdet over juntaens systematiske undertrykkelse af egen befolkning.
Vi er glade for, at vi i Folketinget i dag kan vedtage, at vi finder det helt uacceptabelt, at der lægges hindringer i vejen for nødhjælp til ofrene for cyklonen i Burma.
Det er vigtigt, at vi slår det fast med syvtommersøm i Folketinget i dag i forbindelse med den hasteforespørgsel, vi har her.
Det er blevet sagt tidligere.
2,4 millioner mennesker har brug for helt akut nødhjælp.
Op imod 100.000 mennesker frygtes omkommet, og der er akut risiko for epidemier, for udbrud af epidemier.
I det hele taget er det en fuldblods humanitær katastrofe, som vi ser udspille sig i øjeblikket.
Af samme grund er vi også fra Det Radikale Venstres side indstillet på at kigge på, om der er behov for yderligere midler.
Vi synes i øvrigt, at vi ved lejlighed i Folketinget bør diskutere behovet for en egentlig FN-katastrofefond.
Der har været draget paralleller til tsunamien i forhold til behovet for økonomiske midler.
Det er igen et eksempel på en humanitær katastrofe, som der kunne være brug for at FN som institution, som system, havde en egentlig fond til at kunne bevilge midler til.
Men det må vi tage ved en anden lejlighed, vi finder blot, at der er grund til at henlede opmærksomheden også på denne type forhold.
Det, vi ser i al sin kynisme og perversion, er vel et regime, en junta, som er totalt bedøvende ligeglad med egen befolkning.
Det nye er, at der så nu er international opmærksomhed om det, i forbindelse med at der er en katastrofe, som vi ser udspille sig for øjnene af os.
Men hverdagen i Burma har vel været sådan i mange år - i alt for mange år, desværre - at juntaen helt systematisk har undertrykt sin egen befolkning.
Vi skal fra dansk side bidrage til at lægge et maksimalt pres på juntaen, for at den humanitære nødhjælp kan komme ind, og ad den vej forhåbentlig også bidrage til, at der på lidt længere sigt kan foretages egentlige reformer i Burma.
Der skal lægges pres gennem FN.
ASEAN skal ind og have en om muligt endnu større rolle.
Kina og Indien skulle gerne som de stormagter, de er, herunder med deres ambitioner om at blive politiske stormagter, også vedkende sig et endnu større ansvar for håndteringen og løsningen af den her forfærdelige situation.
Endelig skal jeg sige, at vi fra Det Radikale Venstres side også er indstillede på og interesserede i, om man kan udvikle instrumenter, der kan hjælpe den politiske opposition, der måtte være i Burma, i kampen for et mere rimeligt og retfærdigt styre.
Vi er medforslagsstillere af det forslag til vedtagelse, der ligger på bordet, og finder det på sin plads og i sin gode orden, at Folketinget i dag udtrykker, at det er helt uacceptabelt, at der lægges hindringer i vejen for nødhjælp til ofrene for cyklonen i Burma.
Lars Barfoed (KF), 2008-05-21:
Det tror jeg slet ikke at vi behøver at opfordre udviklingsministeren til.
Udviklingsministeren og regeringen har jo netop vist vilje til at gøre alt, hvad der skal gøres.
Vi er det land, der har ydet mest indtil nu.
Nu tager ministeren så til donorkonference, og den konference skal jo bl.a. bidrage til at kortlægge behovet for hjælp - hvor meget hjælp der er behov for, og hvilken form for hjælp der er behov for.
Vi er i Det Konservative Folkeparti naturligvis meget villige til, at vi fra dansk side yder mere, i det omfang der viser sig behov for det.
Så kan det vist ikke siges tydeligere.
Steen Gade (SF), 2008-05-21:
Det forstår jeg faktisk ikke.
At det er vanskeligt at vurdere, hvor stort det er, og hvad vi bliver bedt om, forstår jeg godt, men det er jo ikke vanskeligt at forestille sig, hvor stort behovet er.
Det er jo heller ikke vanskeligt at se, at det bliver en kamp at få de penge, fordi det ikke er lige så let at få pengene i den rige del af verden, når der ikke er danske turister, svenske turister og hollandske turister, der er kommet til skade her.
Så hvis vi nu går ud fra, at vi får åbnet op, at vi får viden, at vi får mulighed for at få nødhjælpen frem, er jeg bare interesseret i, at De Konservative vil være med til at opfordre udviklingsministeren, når hun nu skal til donorkonference, til at vise den generøsitet, som kan sammenlignes med den generøsitet, Danmark viste under tsunamien.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-05-21:
Jeg ved ikke med fru Yildiz Akdogan, men jeg tager ikke vederlag, når jeg skal ud og debattere Lissabontraktaten.
Jeg ved, jeg her i den kommende måneds tid vistnok skal debattere med fru Yildiz Akdogan, og jeg vil ikke tage vederlag for det.
Det kan godt berolige både fru Yildiz Akdogan og arrangørerne med.
Så hvad er det egentlig, der skal bruges penge på?
Hvorfor ikke fokusere ressourcerne på at sige til befolkningen: Et stort flertal i Folketinget har nu besluttet, at beslutninger vedrørende menneskerettigheder, beskæftigelsespolitik, arbejdsmarkedspolitik, socialpolitik osv. fremover for en stor dels vedkommende med flertalsafgørelser skal træffes af nogle folk, som vi ikke har nogen som helst indflydelse på valgt eller ikke bliver valgt.
Det er i øvrigt det, som fru Yildiz Akdogan kalder demokrati: altså nogle politikere i EU, som danskerne hverken kan stemme på eller lade være.
Ville det ikke være fair helt neutralt at oplyse om det bare ved at sende traktaten ud?
Det er enkelt, nemt og billigt.
Lars Barfoed (KF), 2008-05-21:
Den danske regering, altså, Danmark har vel været det land, som har bidraget mest indtil nu for at få hjælp frem og med hjælp til de nødlidende mennesker i de ramte områder.
Det viser, at den danske vilje er stor.
Lad os nu se, hvor meget mere hjælp der er brug for.
Foreløbig har det jo egentlig ikke været sådan, at der har været behov for at få flere forsyninger og nødhjælpsarbejdere frem til Burma.
Problemet har været at få dem fra lufthavnen, havde jeg nær sagt, og fra havnene ud til de ramte områder.
Det har været den logistik, der har været problemet, fordi man har forhindret nødhjælpsarbejderne og hjælpen i at nå frem.
Hvis der er behov for at fremsende flere forsyninger, mere hjælp, skal vi naturligvis være positive over for det, men det er jo meget vanskeligt at vurdere lige i øjeblikket.
Steen Gade (SF), 2008-05-21:
Jeg vil sige tak for tilsagnet om at kigge på, hvordan vi i den nuværende situation kan støtte oppositionen, og et område, som vel er oplagt, er hele informationssiden, som jo også er noget af det, som vi i forvejen arbejder med.
Mit spørgsmål til ministeren går lidt på det der med pengene.
Jeg står jo ikke og beder om, at ministeren skal sige 100 mio. kr. eller 70 mio. kr. eller sådan noget på nuværende tidspunkt.
Jeg står her sådan set bare for at bede ministeren sige nogle lidt andre ord end det der med, at så kan vi tage det derfra.
Det var et citat fra ministerens svar, og det var nok, fordi ministeren var lidt irriteret.
Hun kom til at sige, at så kan vi tage det derfra.
Jeg håber, det betyder - vil jeg sige til ministeren - at vi er villige til at give noget mere hjælp.
Jeg håber, at det er det, det betyder.
Det er egentlig bare det, jeg gerne vil have ministeren til at sige, og at det ikke skal ende i en eller anden diskussion i ministeriet om, at den pulje, vi i år har sat af til det, er man bange for bliver tømt for tidligt og den slags ting.
For når nogle af os ikke synes om det forslag til vedtagelse, som hr. Frank Aaen kom med, er det jo, fordi det ikke er lige så afbalanceret som hr. Frank Aaens tale.
Sagen er jo, at det først fornødne er at sørge for at hjælpe de mennesker i Burma nu.
Sanktioner ligger et andet sted, for hvis vi får åbnet nu, er det jo ikke sanktioner, der skal til.
Hr. Frank Aaen har fremsat et forslag til vedtagelse, som kun handler om sanktioner.
Det handler ikke om andet, og det er jo ikke det mest fornødne lige nu.
Men ifølge det, hr. Frank Aaen nu har sagt her til sidst, kunne jeg i hvert fald få indtryk af, at hr. Frank Aaen egentlig er tilfreds med det forslag til vedtagelse, der ligger.
Frank Aaen (EL), 2008-05-21:
Det, der ligger i vores forslag til vedtagelse, er præcis det, som jeg kan høre at udenrigsministeren har gjort, nemlig at tale om sanktioner og også bede nabolandene om at reagere skrappere - og det kan jeg forstå at de nok har gjort, selv om det har været i det skjulte - over for det burmesiske styre.
Det er sådan set det, der ligger i mit forslag til vedtagelse.
Det, jeg har ønsket og i dagene op til i dag har forsøgt at få andre med på, har været, at ordet sanktioner også indgik i den strategi, der skal følges fremover.
Det har været brugt hidtil, og det skal også bruges fremover, og jeg er sikker på, at det kan indgå i de fælles bestræbelser på at få nødhjælpen frem.
Det er jeg ikke spor i tvivl om, og det er derfor, at vi har ønsket, at ordet sanktioner blev nævnt.
Alt det, der står i det andet forslag til vedtagelse, er vi selvfølgelig enige i, men det havde bare den ene mangel.
Skulle vores forslag til vedtagelse ikke udtrykke ønsket om at få nødhjælpen frem?
Hvad er det nu, den her debat går ud på?
Det er jo det, den går ud på.
Det er jo hele overskriften for diskussionen: Vi vil have nødhjælp frem - og så har vi peget på et instrument, vi mener er meget vigtigt og helt essentielt for at få gang i tingene, for at få det burmesiske styre til at flytte sig, og når vi nu er så enige om det med sanktioner, som hr. Jeppe Kofod siger lige nu, hvorfor har vi så ikke fået ordet med?
Hvorfor havde vi så ikke fået klarhed om at få sagt til det burmesiske militærdiktatur, at hvis ikke de sørger for at få åbnet for nødhjælp og åbnet for, at nødhjælpsarbejderne kan komme ind og hjælpe de nødstedte, så er der sanktioner i udsigt.
Det er da så enkelt, og det kan godt indtolkes i det forslag til vedtagelse, som vi ikke har sagt vi vil stemme imod, det kan sagtens indtolkes i det.
Jeg siger bare, det skulle være nævnt, så havde det været klarere og mere tydeligt for de burmesiske generaler, når de skal læse det, hvad de forhåbentlig kommer til.
Jeppe Kofod (S), 2008-05-21:
Det er bare for at præcisere, at vi i mange andre sammenhænge - det ved hr. Frank Aaen også - hvor vi har debatteret Burma, har været enige om, at Danmark skulle arbejde for styrkede sanktioner bl.a. gennem EU.
Det har vi været fuldstændig enige om.
Hvis vi skrev det i forslaget, ville det ikke være noget nyt, det ville være en politik, som Folketinget har vedtaget gentagne gange.
Derfor er alt fokus i dag jo på de 2,4 millioner nødlidende mennesker, og det er derfor, jeg ikke forstår, at hr. Frank Aaen ikke kan stemme for vores forslag til vedtagelse, fordi det er så klart, det handler nemlig om målet, at hjælpe de mennesker nu og her, og så siger det, at af midler må man bruge alt det, man kan finde, også truslen om skærpede sanktioner, hvis det kan hjælpe os til at nå målet.
Det er det, der er sagen med vores forslag, hvor hr. Frank Aaens forslag jo ikke på samme måde er helt optaget af at få nødhjælpen frem til de mennesker, der har behov, og det er derfor, jeg synes, man blander to debatter lidt sammen.
Jeg synes, det er vigtigt at fokusere på, at vi har en humanitær katastrofe af ganske alvorligt omfang, hvor vi har en forpligtelse til at hjælpe.
Frank Aaen (EL), 2008-05-21:
Det, der står i vores forslag til vedtagelse, er, at regeringen skal arbejde for, og det er selvfølgelig for allerede nu at få annonceret over for det burmesiske styre, at hvis ikke de ændrer kurs, så kommer der skrappere sanktioner, herunder på olieområdet, finansområdet, gasområdet - arbejde for, at det skal ske.
Det har jeg så fået bekræftet.
Jeg er glad, jeg synes, at udenrigsministeren har været meget fin til at beskrive, at der måske er mere i den her sag, der samler os, end det umiddelbart kunne se ud til, men altså lige præcis derfor var jeg dybt frustreret i går aftes og de gange i løbet af i går, hvor vi skrev sammen, hvor jeg sagde, at det ord, vi gerne vil have med, er ordet sanktioner, og jeg bare fik tilbage, at det ikke kunne komme med, slut færdig.
Og det undrer mig altså stadig væk.
Måske skulle vi prøve at se, om vi kunne lave et fælles forslag til vedtagelse efter debatten i dag, hvori ordet sanktioner indgår, så tror jeg, at det kunne vedtages i enighed.
Jeppe Kofod (S), 2008-05-21:
Jeg synes, vi har en lidt mærkværdig debat i dag, og jeg vil gerne stille et spørgsmål til hr. Frank Aaen.
Det er ikke sådan, at vi ikke går ind for at styrke sanktionerne mod militærjuntaen, det tror jeg stod meget klart, i hvert fald efter min ordførertale, og det har vi været enige om i mange sammenhænge, bl.a. sidste efterår, hvor vi havde demonstrationerne fra munkenes side og overgrebet fra militærjuntaen.
Det pres kan omfatte et helt kontinuum af forskellige redskaber.
Et af dem er at sige til Frankrigs udenrigsminister: Prøv at høre, hvis du virkelig vil hjælpe den burmesiske befolkning, de 2,4 millioner mennesker, der ikke kan få nødhjælp, så tru med at trække dig totalt ud af Burma.
Det er jeg fuldstændig enig i, men vi skal da ikke indføre nogle sanktioner nu her, det ville da være fuldstændig vanvittigt.
Det er presset, der skal føre til, at vi får nødhjælpen ind, det er et middel, som vi kan bruge, at presse og true for at få handling, og det er derfor, vi har lavet det forslag til vedtagelse, som jeg håber at hr. Frank Aaen også stemmer for.
Frank Aaen (EL), 2008-05-21:
Maksimalt pres på det burmesiske styre kommer der for vores vedkommende ved at snakke om sanktioner på olieområdet, og dernæst kommer det ved, at Kina og Thailand, altså nabolandene, snakker om sanktioner.
Det er det, der giver maksimalt pres, det er jeg ikke spor i tvivl om.
Nu kunne det lyde, som om hr. Karsten Lauritzen var enig i, at sanktioner på olieområdet måske kunne have virket for 19 dage siden, og hvis vi er enige om det, så kan det selvfølgelig også virke i dag, for de er jo stadig væk hovedårsagen til, at der ikke kommer fuld gang i nødhjælpen.
Karsten Lauritzen (V), 2008-05-21:
Jeg da glad for, at hr. Frank Aaen ser det på den måde, men kan hr. Frank Aaen så ikke bekræfte mig i, at det her og nu ikke er det samme som for 19 dage siden, men at vi befinder os i en situation, hvor det er 19 dage siden, at katastrofen indtraf, og hvor sanktioner ikke vil have nogen effekt.
Og det er jo, fordi vi står her nu og ikke for 19 dage siden, at der i det forslag til vedtagelse, som der er bredt flertal for i Folketinget, står, at vi ikke vil til at starte med at sætte sanktioner øverst, fordi det ikke er det, der løser problemerne.
Vi skal i stedet for lægge maksimalt pres på det burmesiske styre, og herunder kan sanktioner jo også på længere sigt komme ind, og det er også derfor, at jeg glad for, at hr. Frank Aaen har givet udtryk for, at han overvejer at stemme for det forslag til vedtagelse.
Frank Aaen (EL), 2008-05-21:
Hvis Frankrig for 19 dage siden havde sagt til det burmesiske styre, at hvis de forsinkede nødhjælpen bare én dag og forhindrede nødhjælpsarbejdere i at komme ind, så ville der blive lukket for olien og gassen og dermed deres hovedfinansieringskilde.
De havde mistet deres hovedfinansieringskilde - det, som Aung San Suu Kyi siger er militærdiktaturets største støtte, havde de mistet.
Så var der kommet noget i gang allerede for 19 dage siden, det er jeg fuldstændig overbevist om, og det var en skam, at det ikke skete.