Mai Mercado (KF), 2014-02-07:
Tak for det.
Jeg vil sige, at jeg havde glædet mig rigtig meget til debatten i dag, men jeg må også sige, at det er blevet en lidt underlig debat, for i stedet for at være en debat, som handlede om socialpolitikken, og hvordan vi kunne rykke socialpolitikken, er det blevet en debat om ydelser, kontanthjælp, sygedagpenge, uddannelseshjælp og kontanthjælpsreform.
Det kan man så tænke lidt over.
For mig at se
sætter matematiske fattigdomsgrænser prædikatet fattig på en gruppe mennesker, men det prædikat hjælper ikke nødvendigvis dem i vores samfund, som har det dårligst.
Til gengæld kan det være med til at marginalisere, det kan være med til at stigmatisere, og et sådant prædikat kan også være med til egentlig at fjerne nogle længere væk fra samfundet.
I Odense lavede man i 2007 en fattigdomsundersøgelse, som klart viste, at andelen af fattige bestod af studerende, men der var også en stor grad af nyopstartede selvstændige og folk på deltid.
Den helt grundlæggende problemstilling med de her fattigdomsgrænser – også i Odense tilbage i 2007 – var, at de her grupper ikke var fattige.
De studerende var ikke fattige, de nyopstartede selvstændige var ikke fattige, og det var folk på deltid heller ikke, og dermed skulle de altså heller ikke have hjælp.
De skulle egentlig bare have lov til at leve deres liv uden indblanding fra det offentlige.
Mit eksempel illustrerer min pointe: En fattigdomsgrænse er teoretisk og dermed ikke særlig anvendelig, og det tror jeg også en stor del af denne debat i dag har vist.
Fordi vi afviser en fattigdomsgrænse, betyder det ikke, at der ikke er fattige i Danmark.
Vi anerkender, at der findes udsatte, og at der findes fattige, som ikke har meget at leve for, og som rent faktisk har brug for hjælp.
Det skal de have, og det ligger dybt forankret i os Konservative.
Men vi er bange for, at en fattigdomsgrænse bliver en sovepude for regeringen.
Så laver man en årlig redegørelse, og man har en grænse, og så går alt jo fint.
Nej, det gør det bare ikke.
Så har man stadig ikke håndteret problemerne for de socialt udsatte, for de udstødte, for de marginaliserede borgere i vores samfund, som vi altså har en forpligtelse til at hjælpe.
Men for at vi kan hjælpe de udsatte, som har brug for hjælp, er det altså vigtigt, at vi ikke hjælper en masse danskere, som kan klare sig selv.
Som jeg sagde, er de her fattigdomsgrænser i høj grad meget matematiske og har ikke ret meget med virkeligheden at gøre.
Vi kan jo se det paradoksale i dag, at ingen ved, hvad de skal bruges til, og selv om det ovenikøbet kommer på tale, at hvis det vitterlig er sådan, at sygedagpengesatsen er lavere, vil man fra regeringens side ikke engang tage konsekvensen og sige: O.k., jamen så hæver vi dem da.
Så debatten illustrerer egentlig meget fint, at grænserne ikke bliver brugt til noget, og skulle det vise sig, at der rent faktisk er nogle, som ligger under grænserne, jamen så vil man søreme heller ikke gøre noget for at hæve dem.
Dermed bliver de fuldstændig nytteløse.
Vi ønsker reelle socialpolitiske diskussioner, der kan flytte hverdagen for de socialt udsatte.
I stedet for at lade matematiske formler afgøre, hvem der er fattige, hvem der er socialt udsatte, og hvem der har brug for hjælp, vil jeg opfordre til, at vi bygger på et samfund, hvor vi prioriterer dem, der har hjælp behov.