Per Clausen (EL), 2014-06-02:
Nu kunne man jo vælge at glæde sig over, at der stadig i Folketinget er et stort flertal for, at vi skal være gået over til vedvarende energi i 2050; der skal det være slut med de fossile brændsler.
Men nu er det, som jeg også har antydet i nogle af de snakke, der har været forud for den her forespørgselsdebat, jo mindst lige så interessant, hvad man har tænkt sig at gøre de næste 10-20 år, som hvad man har tænkt sig at ens efterkommere skal gøre i 2050.
Det er sådan set af afgørende betydning, hvis vi vil gøre noget i forhold til klimaudfordringen, at vi handler, og at vi handler nu.
Og det synes jeg måske er værd at tage med, for det er næsten, som om vi i Danmark har den her diskussion i sådan en osteklokke og ikke rigtig bryder os om at lytte til de ting, der kommer til os udefra.
Vi står altså over for nogle klimaforandringer, som er langt mere dramatiske, langt mere vidtgående end dem, hvis konsekvenser vi har diskuteret indtil nu, medmindre der handles og der handles på en helt anden måde end den, vi har set indtil nu.
Vi er sådan set derude, hvor man med fuldstændig ro i sindet kan sige, at den megen snak om alle de regninger, man ikke måtte efterlade i børneværelset, når det handlede om at efterlade en smule økonomisk gæld,
er vores generation nu i færd med at overlade til børneværelset på et langt, langt mere alvorligt spørgsmål, nemlig spørgsmålet om, hvordan miljø- og klimaudfordringen kommer til at se ud.
Det er sådan set udtryk for, at vi tager pant i vores børn og børnebørns fremtid og deres muligheder for at sikre et ordentligt liv og et ordentligt livsgrundlag.
Det er jo sådan set en ganske alvorlig sag, vil jeg sige.
Derfor er det selvfølgelig godt, at vi i Danmark har et flertal, som regeringen, fordi regeringen holder så meget af brede flertal, kalder et meget bredt flertal, som støtter en klimalov.
Nogle vil nok hævde, at så bredt er det heller ikke, men det er da i hvert fald bredere end regeringspartierne, og jeg vil ikke sige de sædvanlige støtter, men dem, der støtter dem, når regeringen vil noget godt.
Og det er selvfølgelig rigtig godt, at vi har en bredere aftale om energi, selv om der er det særlige ved brede aftaler, at gennemførelsen af dem undertiden kan blive ganske vanskelig.
Men det er jo godt, at vi har det, og det skal jeg nok vende tilbage til.
Men det er jo også rigtigt, som det er sagt i debatten her i dag, at hvis der ikke også sker noget andre steder end i Danmark, ja, så hjælper det jo ikke meget.
Der er måske mest blevet talt om den afsætning, vi kan opnå, af alle vores kloge tanker og alle vores geniale produkter, hvis man også begynder at lave klimaomstilling og miljøomstilling i andre dele af verden, men det afgørende er jo, at vi så kommer tættere på at indfri den fælles målsætning, vi må have, om også at sikre vores børn og børnebørn nogle gode udfoldelsesmuligheder i fremtiden.
Derfor synes jeg, det er godt, at regeringen har taget initiativ til at etablere samarbejde med rigtig mange lande rundtomkring i både Europa og resten af Verden for at køre nogle projekter.
Det er rigtig godt.
Jeg tror bare, man er nødt til at se i øjnene, at som et supplement til den strategi, man har med at stille krav om, at EU skal være ambitiøs og FN skal være ambitiøs og der skal skrives globale aftaler, er det rigtig vigtigt, at vi forsøger at forpligte os selv og hinanden i forhold til konkrete lande rundtomkring i verden, der også vil noget mere og noget andet, sådan at det ikke ender med, at Danmark er det eneste lysende fyrtårn, men at vi er et lysende fyrtårn sammen med rigtig mange andre lande.
Det tror jeg bliver en vigtig dimension i fremtiden.
Så vil jeg bare sige et par enkelte ord om det, som kun Dansk Folkepartis ordfører var inde på, nemlig at vi jo kombinerer det med, at vi vil fjerne efterspørgslen efter fossile brændstoffer, med selv at udvinde så meget, som vi overhovedet kan komme til.
Nogle vil sige, at det er en smule modsætningsfyldt, i hvert fald kan man sige, at hvis det lykkes for alvor at få sat en stopper for efterspørgslen, er det da lidt dumt, hvis man har gjort så meget økonomisk afhængig af, at der stadig væk er en stor efterspørgsel.
Nogle vil måske også sige, at det er lidt modsætningsfyldt, at man vil omstille, og at man så gør, hvad man kan, for at sikre, at der er en rigelig tilførsel af billige fossile brændstoffer fremadrettet.
I den anledning påkalder skifergas sig jo en særlig opmærksomhed.
Det kan være, at man kan klare det med grundvandet, det kan være, man kan klare en række andre miljøudfordringer, men det, der står tilbage, er, at udvindingen af skifergas er så energikrævende, at det samlede CO2-udslip meget nemt bliver præcis det samme, som hvis man brugte kul.
Og så er man i hvert fald i forhold til klimaudfordringen kommet langt hinsides det fornuftige og det ansvarlige.
Det fremhæves i redegørelsen, at Europa-Kommissionen har lagt en række mål frem, og hr. Lars Christian Lilleholt har jo ret, når han siger, at det, EU synes EU skal i 2030, er det, som vi i Danmark helst skulle nå i 2020.
Og det siger måske også en lille smule om, at så stort er ambitionsniveauet heller ikke i EU.
Også når det handler om bindende mål for vedvarende energi og på andre områder, er der jo helt klart brug for en opstramning og en styrkelse af de målsætninger og krav, der er, og også af, at der bliver tale om en reel forpligtelse.
Jeg bemærker også, at man sådan lidt konstaterer, at man bør styrke EU's kvotemarked ved strukturelle reformer, og så kan jeg jo bare i al stilfærdighed konstatere, at det, der er gennemført på området for at sikre, at man ikke også fremover vil have et stort overskud af CO2-kvoter, sådan at effekten af kvotesystemet i forhold til vedvarende energi bliver uhyre begrænset, jo er helt, helt utilstrækkeligt.
I virkeligheden må man vel bare sige, at det er rigtig trist, at der ikke er politisk enighed om, at det, vi bør gå efter, og det, man bør satse på, er, at forureneren betaler.
Hvad er forklaringen på, at de miljømæssige og klimamæssige konsekvenser af fortsat anvendelse af fossile brændstoffer slet ikke indgår i prisen og derfor ikke indgår i nogen som helst økonomiske overvejelser?
Der har været meget diskussion det seneste stykke tid om PSO'en.
Jeg bemærker mig, at regeringen lægger vægt på stabilitet og forudsigelige rammer og også mener, at man skal holde fast i at høste de langsigtede gevinster i form af positive klimaeffekter og øget forsyningssikkerhed samt de kortsigtede gevinster i form af øgede investeringer og beskæftigelse, når det handler om omstilling til vedvarende energi og energibesparelser.
I den sammenhæng kan det måske være lidt underligt, at regeringen har spillet ud med at ville lette PSO'en for erhvervslivet, sådan at det i stedet for at være dyrere at bruge energi skal være billigere at bruge energi.
I stedet for at opmuntre til at spare på energien, vil man opmuntre til at bruge energi.
Det synes jeg måske er en lille smule paradoksalt – i lighed med det, som hr. Steen Gade fra SF sagde.
Jeg har sådan set præcis helt den samme opfattelse, som hr. Steen Gade gav udtryk for, men det ændrer ikke noget ved, at der sagtens kan være konkrete brancher, konkrete virksomheder, det kan være interessant at give en lettelse, under forudsætning af at man så også kan lave nogle aftaler med dem om, at de reelt gør, hvad de kan for at spare på energien.
Det er vi selvfølgelig åbne over for og indstillet på at gå ind i forhandlinger om.
Jeg vil også sige, at vi da, jo netop fordi det her er en så alvorlig sag, som ikke sådan egner sig alt for meget, synes jeg, til politisk drilleri og spilfægteri, også er indstillet på at medvirke konstruktivt i de forhandlinger, der skal være for at sikre, at vi også fremadrettet kan have en energiaftale, som har bred politisk opbakning i Folketinget.
Jeg er bare i forhold til det nødt til at sige to ting, som for os er rigtig vigtige.
Den første er, at de klima- og energimæssige ambitioner ikke svækkes.
Det synes jeg er vigtigt at holde fast i: Sådan må det være.
Vi har ingenting imod at diskutere besparelsesforslag i forhold til den energiaftale, der er indgået.
Der er elementer i den energiaftale, hvor vi synes at man bruger pengene på en måde, hvor man får alt, alt for let for de penge, man bruger.
Man kan jo selv se på beregningerne af, hvad det er for nogle energiformer, som for alvor boner ud, når man snakker om PSO'en – biogas, bare for at nævne et enkelt eksempel.
Det diskuterer vi selvfølgelig gerne – det er klart – hvordan vi kan reducere, og vi diskuterer da også gerne, hvordan vi på anden måde kan sikre, at tingene bliver finansieret.
Men det er for det andet også afgørende for os, at der ikke rokkes ved den sociale balance – eller mangel på samme – der var, da man lavede energiaftalen, forstået på den måde, at vi altså heller ikke synes, at det skal være de almindelige forbrugere, de økonomisk dårligst stillede danskere, der skal betale for, at der gives lettelser til erhvervslivet på PSO'en.
Men ud fra de to forudsætninger, som jeg langt hen ad vejen tror regeringen deler, er vi selvfølgelig indstillet på at finde en løsning, der gør, at vi i de kommende år kan sikre den omstilling til vedvarende energi og de energibesparelser, som blev aftalt, da vi indgik energiaftalen, som man jo dag for dag bliver gladere for.
Altså, hver gang Dansk Folkeparti taler om energiaftalen, bliver man jublende glad for, at man var med til at lave den aftale, som jeg kan huske at hr. Kristian Thulesen Dahl dengang sagde jo bare var en aftale, Enhedslisten havde fået lov til at skrive under på, efter at DF havde klaret det hele.
Det står vist nogenlunde klart for de fleste i dag, at det forholdt sig lidt anderledes.