Per Dalgaard (DF), 2011-05-17:
Europarådet har det ligesom mange andre store organisationer: De vokser lige så stille og påtager sig flere og flere opgaver, uden at nogen egentlig har bedt dem om det.
Vi må her huske, at i 1949, hvor denne organisation blev oprettet, var der ikke gået inflation i begrebet menneskerettigheder.
Dengang vidste befolkningen godt, hvad det betød, nemlig at man skulle opføre sig ordentligt over for sit folk og de eventuelle mindretal i landet, intet mindre.
I dag er begrebet menneskerettigheder et udtryk, som nærmest har fået en modsat betydning, nemlig at undertrykke det frie ords tale.
Og det har sågar fået ordet menneskesyn hæftet på sig for ligesom rigtig at slå fast, at folk, som har et menneskesyn, er nogle værre nogle.
Det er den politisk korrekte venstrefløj, som elsker at slynge om sig med disse omdefinerede begreber.
I dag har Europarådet 47 medlemmer samt et hav af kommissioner, som breder sig ud over alle hånde områder.
Fattigdom i landene skal rådet tage sig af; hvordan et underskud på budgettet i et givet land påvirker menneskerettighederne; at fremme kulturel mangfoldighed; at påtage sig et fælles socialt ansvar osv. osv.
Det er begreber og emner, som går langt ud over de områder, som egentlig er Europarådets oprindelige agenda. Den nye generalsekretær, Thorbjørn Jagland, har fra sin tiltræden haft ambitioner om at reformere organisationen.
Han kan godt se problemet og godt forstå det.
Han ønsker, at Europarådet skal have et bedre image og få større gennemslagskraft i landene, og det synes Dansk Folkeparti i hvert fald også at der er behov for; det er yderst relevant.
Dansk Folkeparti støtter fuldt ud op om Europarådet, men en revision af bureaukratiet er absolut nødvendig.
Arbejdet med at komme med ideer til reformer går i første omgang ud på at reducere de mere end 130 programaktiviteter – og det er klart alt for mange – der finder vej til underkomiteer, og som skal behandles dér og senere debatteres i forsamlingen i Europarådet.
Under dette arbejde er alle de politiske grupper blevet spurgt om, hvor og hvordan de ønsker ændringer gennemført.
Og i den politiske gruppe, jeg sidder i, og som hedder EDG, European Democrat Group, har jeg foreslået, at man ser på den måde, hvorpå man tildeler mandater i rådet, altså om det er en hensigtsmæssig måde, og om det ligger i tråd med de oprindelige intentioner, de tre hovedprincipper, med rådets oprindelige arbejde.
Jeg har fremført, at den måde, hvorpå man i dag udvælger antal medlemmer fra de enkelte lande, baserer sig på, hvor mange borgere der er i givet land, og man kan spørge, om det er et godt og fornuftigt kriterium.
Det mener jeg faktisk ikke det er, selv om man selvfølgelig kan sige – i en demokratisk ånd – at jo flere borgere, der er i et givet land, jo større magt skal de egentlig have.
Men når man nu tænker på, at Europarådet skal tage vare på demokrati og sikre, at de enkelte lande udviser en anstændig opførsel over for deres egen befolkning og er en retsstat, så går det faktisk ikke altid i spænd – som vi også har hørt fra tidligere ordførere – med nogle af de store medlemslande i Europarådet. Hvad skulle så være kriteriet? kan man spørge.
Nu er det ikke, fordi jeg synes, man totalt skal ændre det, men man kunne f.eks. godt forestille sig, at den model eller den score, som Transparency International opgør en gang om året, med hensyn til hvor korrupt eller ikkekorrupt nogle givne lande er, burde tælle med som en faktor i forbindelse med antal medlemmer i Europarådet.
Og det er jo ikke ukendt, at Danmark f.eks. ligger på førstepladsen som et land, der ingen korruption har.
Og det er selvfølgelig ikke, fordi jeg dermed mener, at så skal vi have flertallet af medlemmerne af Europarådet, slet ikke, men vi har i dag 5 medlemmer.
Og de store lande, som ikke er særlig demokratiske og ikke kerer sig så meget om deres mindretal, har masser af medlemmer og kan dermed påvirke Europarådets arbejde og det, der kommer ud af Europarådet som resolutioner eller som vedtagelser og henstillinger til de enkelte lande, og det er måske egentlig ikke særlig smart.
Det giver ikke nogen mening, og det giver heller ikke troværdighed, synes jeg, at det forholder sig sådan, at lande som f.eks. Tyrkiet, som undertrykker sit eget kristne mindretal, skal være med til at bestemme, hvordan vi heroppe ikke må udtale os om en eller anden sekretær, som måske er kommet for tæt på at genere nogen og dermed får en lille bandbulle af en minister.
Men jeg håber på, at man måske kan drøfte den problematik, der hedder, at man med hensyn til antal medlemmer i Europarådet skulle have en lille pind ind, der hedder, hvor demokratiske og hvor lidt korrupte de pågældende lande i Europarådet egentlig er.
Det ville være en god ting også at få ind.
Det kan være, at udenrigsministeren er interesseret i at tage de tanker med til næste møde i Ministerkomiteen.
Der er så en anden lille pudsighed.
Ved den her samme debat sidste år var der nogle, der havde fundet ud af, at Europarådet havde udskrevet en konkurrence om den flotteste minaret i hele Europa.
Altså, for det første finder jeg det fuldstændig tåbeligt, at man gør det, og for det andet koster det penge.
Vi har lige hørt, at Europarådet fattes penge.
Men det, jeg så også vil spørge om, og som jeg så nok måske bliver nødt til at stille som et skriftligt spørgsmål, er: Hvem vandt den konkurrence?