Karin Nødgaard (DF), 2014-05-08:
De fleste af os nyder i ny og næ at få et glas vin sammen med familie og venner og drikker det også i overværelse af vores børn.
Det kan være, fordi man som familie samles over et måltid, og for at børnene skal få et naturligt forhold til alkohol.
Heldigvis er der også på det seneste blevet flere unge, der, når de er på egen hånd, har fået et mere afslappet forhold til alkoholindtagelse forstået således, at de ikke indtager så store mængder og i samme tempo som tidligere set, og det er jo rigtig positivt.
Der er på det her område som på de fleste andre områder i børns opvækst ikke tvivl om, at børn ofte kopierer de mønstre, som de har set i hjemmet og hos deres forældre, på godt og ondt.
Endvidere er det også således, at børn, såfremt forældrene agerer med et ændret adfærdsmønster f.eks. som følge af alkoholindtagelse, ofte er utrolig solidariske med deres forældre, beskytter dem og dækker over deres adfærd.
Det kan et barn klare i kortere perioder, men på længere sigt kan det få utrolig stor indflydelse på barnets eller den unges eget liv.
Det kan faktisk gå hen og blive helt invaliderende.
Som lovgiver mener jeg, det er Folketingets opgave at tage vare på disse børn og unge, som vokser op i misbrugshjem, hvad enten det drejer sig om alkohol- eller stofmisbrug hos forældrene.
Det er selvfølgelig årsagen til, at vi er to partier, De Konservative og Dansk Folkeparti, der har valgt at fremsætte det her beslutningsforslag.
Det synes uforståeligt, at vi har et system, der sikrer behandlingsgaranti for misbrugere selv, men ikke har et net, der kan sikre behandling inden for en overskuelig tidshorisont for de børn og unge, der lever eller har levet sammen med misbrugsforældre.
Før min tid som folketingsmedlem arbejdede jeg i mange år som folkeskolelærer, og i det job har jeg oplevet børn, der har levet i sådanne familier og har lidt i det stille, og hvor det ofte først var meget sent i forløbet, at der blev observeret mistrivsel på grund af forældrenes misbrug eller åbnet for børnenes oplevelser, desværre.
Og her kommer det igen til udtryk, at der har været en særlig evne hos barnet eller den unge til at skjule og dække over virkeligheden for at beskytte de mennesker, man holder allermest af – trods omsorgssvigt – nemlig ens forældre, og ydermere dække over det i forhold til omgivelserne, da det ofte er tabubelagt, ofte fordi man føler sig så umådelig flov og tror, man er den eneste i verden, der har sådan et problem.
Når et barn igennem en årrække ser en af sine forældre ændre sin væremåde og ofte også sit udseende, når man helt umotiveret bliver skældt ud, måske udsættes for vold, finder fyldte eller tomme flasker bagest i klædeskabet, som er forsøgt skjul, og når der i urtehaven ikke er gravet løg ned, men tomme flasker, skal der ikke meget fantasi hos barnet til at indse, at der altså er noget galt.
Hvem skal man gå til?
Hvem kan tro på ens beretninger, når det virker så forkert og uvirkeligt?
Sikkert ingen, tænker barnet, og derfor lader man være med at tale om det.
Man taler ikke om det, fordi man måske også ved, at ens mor over for omgivelserne dækker over det, hvis ens far drikker, og hun er jo også flov.
Hun har måske igennem en årrække gjort alt for at skjule over for børnene, at far drikker, netop for at beskytte børnene og holde sammen på familien.
Hun har som ægtefælle også lidt i det stille, og derfor finder jeg det vigtigt, at det netop, som vi foreslår i forslaget, ikke skal være en af de nærmeste, der skal agere rådgiver for barnet, men en fremmed, der ikke kender familien i detaljer, en person, der kender til misbrug og ved, hvordan man griber situationen an, så man kan sørge for, at børnene kommer på ret køl, får bearbejdet de tunge oplevelser og erfaringer og kommer i en tilstand, hvor de kan håndtere det og agere på en for dem selv hensigtsmæssig måde i forhold til misbrugsmønsteret og få et godt liv også med et afslappet forhold til alkohol og stoffer, hvor de ikke fastholdes i en negativ social arv og selv ender som misbrugere.
Som vi har noteret i bemærkningerne, er det en ret stor gruppe, der vokser op i misbrugsfamilier, og derfor tror jeg faktisk, at hvis vi kan blive enige om at vedtage det her forslag om en større åbenhed i form af gratis og anonym terapi og rådgivning, kan vi reducere det meget høje antal og sørge for, at de personer, i hvert fald op til det 25. år, der føler, at de har behov for at få behandling, også kan få det.
Så skal der selvfølgelig i samme forbindelse også udtrykkes et ønske om, at der er mange flere mennesker, os selv inklusive, omkring børn og unge, som er opmærksomme på, om et barn mistrives, på deres følelser og på deres livs- og opvækstbetingelser, så vi er sikre på, at de kender deres rettigheder og deres muligheder, fordi de også skal have et godt og trygt liv i dagens Danmark.
Nu har vi ikke hørt ordførerrækken helt igennem, men jeg er selvfølgelig spændt på de resterende.
Jeg vil sige, at jeg er meget glad for, at der allerede er kommet tilkendegivelse fra Venstre om, at de gerne vil bakke vores forslag op.