Hanne Agersnap (SF), 2010-02-25:
Grundlæggende er SF positive over for lovforslagets idé om at styrke de danske universiteters internationale samarbejde.
Det er helt afgørende for de danske universiteter, at de kan indgå i internationalt samarbejde med andre universiteter i andre lande, og EU's studieprogram Erasmus Mundus giver i dag de danske unge en unik mulighed for at tage en del af uddannelsen i udlandet.
Vi har haft internationalt samarbejde med mange lande i sådan nogle parallelle forløb med gensidig, gratis udveksling.
Det har så desværre udviklet sig sådan inden for Erasmus Mundus, at det ikke er muligt.
Det svære i det her lovforslag er jo så, at man lemper på princippet om ikke at have brugerbetaling for uddannelse, fordi det har været svært for de danske universiteter at indgå i Erasmus Mundus-samarbejdet med det der gensidige gratisprincip.
Vi har hørt om dette uskønne forløb, hvor Socialdemokraterne, som er forligspartner i forbindelse med universitetsloven, har været med til at løse problemet med betaling og fået lavet den her politiske aftale.
Den politiske aftale forsøger at inddæmme brugerbetalingen.
Der er givet reference til aftalen i bemærkningerne til lovforslaget, og man har gjort det sådan, at udlandsstipendier skal finansiere eventuelle studieudgifter i udlandet.
Det vil så kræve en ændring i en anden lov, som vi endnu har til gode at se, så derfor kan det være lidt svært på nuværende tidspunkt at få det fulde overblik over, hvordan vi får inddæmmet brugerbetalingen.
I SF har vi læst aftalen, og vi deler fuldstændig opfattelsen af intentionerne, nemlig at vi både skal have mulighed for at deltage i Erasmus Mundus-samarbejdet, og at vi skal værne om det princip, at danske uddannelser er gratis for de studerende.
Det har foreløbig været rart at høre her i debatten, at det samlede Folketing – eller i hvert fald alle dem, vi har hørt indtil videre – selvfølgelig vil passe på gratisprincippet for de danske uddannelser.
Men når jeg læser lovforslaget, bliver jeg alligevel bekymret for, om den politiske aftale er tilstrækkelig indarbejdet i lovforslaget.
Der er nogle ting, vi gerne vil have præciseret, f.eks. at der ikke kan blive krav om betaling fra enkelte studerende.
Det kan, som fru Johanne Schmidt-Nielsen nævner, være studerende, der ikke længere kan få SU, og som derfor måske ikke kan få udlandsstipendierne, som i hvert fald hidtil har været hæftet op på SU-retten.
Det kan være for uddannelser, hvor brugerbetalingen overstiger udlandsstipendierne, for der står ikke noget i lovforslaget om et loft over brugerbetalingen.
Så under udvalgsarbejdet vil vi gerne sikre os at få præciseret, at der ikke kan blive tale om betaling for danske studerende.
Dernæst har jeg et mere teknisk spørgsmål, der måske vil komme op i udvalgsbehandlingen, nemlig om virkemåderne for udlandsstipendierne: Bliver det sådan, at de går ind over den studerendes indkomst for derefter at blive brugt til betaling for uddannelse?
Det mener jeg vil være stærkt problematisk i forhold til skat og andre ting, men det kan muligvis løses på andre måder – ved hjælp af vouchers eller sådan noget, så man ligesom får en billet, eller at man betaler direkte til det udenlandske universitet.
Så med de her bemærkninger er vi altså i høj grad tilhængere af inddæmningen af gratisprincippet i aftalen, men vi er bekymrede over, om det her lovforslag afspejler aftalen tilstrækkeligt.
Det vil vi forsøge at få afklaret i udvalgsbehandlingen.
Dertil er der en lille del af lovforslaget – det, som fru Malou Aamund jo beskrev rummer flere dele – som jeg vil kommentere, nemlig det om klagebehandling.
Det kan jo være en bureaukratisk lettelse for universiteterne, så selv om det er kedeligt for de studerende, der kan risikere at få deres eksamenskarakterer sat ned, vil vi gå ind for det, fordi vi synes, der skal være det samme princip på hele undervisningsområdet.