Claus Hjort Frederiksen (V), 2016-05-26:
Vi står i disse år over for en stor udfordring med at modtage og integrere ekstraordinært mange flygtninge.
Det er en situation, som statsministeren har kaldt den måske største og mest komplicerede krise, vi endnu har set i dette århundrede, og det siger jo ikke så lidt.
Det er således også en situation, som har store konsekvenser for Danmark.
I 2015 nåede antallet af asylansøgere i Danmark et historisk højt niveau på over 21.000 asylansøgere.
Det er klart, at når vi ser en så stor tilstrømning af flygtninge, som vi ser i dag, så presser det vores økonomi, vores værdier og vores sammenhængskraft.
Regeringen har, siden den tiltrådte sidste sommer, derfor gennemført en lang række initiativer og stramninger på udlændingeområdet.
Formålet har været tredelt.
For det første at mindske tilstrømningen så meget som muligt.
Det er nødvendigt, for at vi kan følge med.
For det andet at billiggøre modtagelsen af dem, der alligevel er kommet, og for det tredje at sikre, at dem, der er kommet, kommer i beskæftigelse, så de kan forsørge og betale for sig selv.
Lad mig derfor nævne bare et udvalg af de initiativer, som regeringen har gennemført, siden vi trådte til.
Vi har nedsat de økonomiske ydelser, som asylansøgere modtager.
Vi har indført integrationsydelsen, så det bedre kan betale sig for flygtninge at arbejde og blive selvforsørgende.
Det mindsker regningen for de danske skatteydere.
Vi har begrænset varigheden af midlertidige opholdstilladelser, og vi har skærpet kravene for at få permanent opholdstilladelse.
Og vi har indgået aftaler med både kommunerne og arbejdsmarkedets parter, aftaler, som jeg kommer ind på senere.
De tiltag er nødvendige, for at vi også økonomisk kan følge med i en situation, som allerede har haft store konsekvenser for vores offentlige økonomi.
Således udgjorde de samlede offentlige direkte udgifter til asyl og integration i 2013 knap 4 mia. kr., mens vi alene i år forventer at bruge næsten 11 mia. kr.
Nogle af de forøgede udgifter kan finansieres over udviklingsbistanden.
Den mulighed er regeringen og partierne bag finansloven for 2016 enige om at benytte sig af fuldt ud.
Men udviklingsbistanden kan ikke finansiere det hele.
De stigende udgifter til asyl og integration betyder færre penge til andre prioriteringer.
Det presser både de statslige og de kommunale budgetter, og det presser den samlede offentlige økonomi.
Ser vi mere konkret på virkningen af den kommunale økonomi, som jeg er blevet bedt om at redegøre for i dag, så er det først og fremmest vigtigt at understrege, at de flygtninge, som overgår til kommunerne nu, ikke er dem, der kom over grænsen i går.
Når en asylansøger så får ophold, overgår vedkommende til kommunen, hvor kommunerne har bolig- og integrationsforpligtelsen.
Kommunerne har i den forbindelse en række direkte udgifter til integrationsydelse, danskundervisning og beskæftigelsesrettede tilbud m.v.
Disse udgifter er for kommunerne dækket under ét via statslig refusion gennem bloktilskud m.v.
Konkret sker det ved, at der i økonomiforhandlingerne skønnes over det niveau, kommunerne under ét har til disse overførselsudgifter.
Såfremt skønnene viser sig at variere væsentligt fra de faktiske udgifter, vil der kunne foretages en midtvejsregulering af det kommunale bloktilskud.
Dermed holder staten altså hånden under kommunernes direkte udgifter til flygtninge.
Kommunerne har så herudover udgifter til f.eks. midlertidig boligplacering, modtageklasser, helbredsvurderinger, dagtilbud, som skal afholdes inden for den serviceramme, som regeringen og Kommunernes Landsforening aftaler, og som er fuldt ud finansieret via skatteopkrævning, bloktilskud osv.
I den forbindelse er det væsentligt at bemærke, at servicerammen ikke er baseret på konkrete forudsætninger og skøn for udgifterne til hvert udgiftsområde under rammen.
Servicerammen bliver derfor ikke automatisk justeret, selv om der skulle ske udsving i udviklingen på enkelte udgiftsområder.
Det er kernen af rammestyring, som har været det bærende styringselement mellem staten og kommunerne i mange år.
Det har regeringen ingen intentioner om at ændre, og det tror jeg heller ikke at kommunerne har.
Når det er sagt, anerkender jeg naturligvis, at det ekstraordinære antal flygtninge kan presse den kommunale økonomi, og at det stiller store krav til effektiviseringer og prioriteringer i kommunerne.
Derfor vil udgiften som følge af flere flygtninge naturligvis også indgå i en samlet vurdering af udgiftsbehovet i forbindelse med forhandlingerne om kommunernes økonomiske rammer for 2017, som regeringen og KL tidligere i maj har indledt. Men derudover stiller flygtningetilstrømningen naturligvis også store krav til, at vi fra statens side understøtter kommunernes opgave bedst muligt, og at vi sikrer, at kommunerne har den fornødne fleksibilitet i rammerne for deres integrationsindsats.
Det var bl.a. på den baggrund, at regeringen og KL tidligere i år indledte drøftelser om integrationsområdet, drøftelser, som udmøntede sig i en aftale før påske, der indeholdt mere end 50 initiativer, som samlet set vil sikre en bedre og billigere integrationsindsats.
Aftalen medfører bl.a. en større fleksibilitet i den kommunale opgavevaretagelse, og det sker bl.a. ved, at klasseloftet for modtageklasser hæves fra 12 til 15 og op til 18, hvis eleverne overvejende har samme sproglige baggrund; at helbredsvurderingerne målrettes, så kommunerne ikke skal anvende unødige ressourcer på at helbredsvurdere eksempelvis raske unge mænd; at integrationsplanen afskaffes, hvilket indebærer mindre administration på kommunerne.
Det er tiltag, som er med til at sikre en bedre ressourceudnyttelse i kommunerne.
Herudover indebærer aftalen en økonomisk håndsrækning til etablering af nye boliger i lyset af de kommunale udfordringer med at finde tilstrækkeligt egnede boliger.
Der er således afsat 150 mio. kr. til medfinansiering af etableringen af midlertidige boliger til flygtninge samt et tilskud på 640 mio. kr. i 2016 til statslig medfinansiering af kommunalt grundkapitalindskud til nye almene boliger.
Herudover har både aftalerne med henholdsvis KL og arbejdsmarkedets parter haft stort fokus på integrations- og beskæftigelsesfremmende tiltag, for vi må være ærlige og sige, at den hidtidige integrationsindsats ikke har været god nok, når vi bl.a. kan konstatere, at mindre end hver tredje flygtning er i arbejde efter 3 år.
Det er dyrt både menneskeligt og økonomisk, og det skal vi have ændret på.
Med aftalerne følger derfor en lang liste af gode og ambitiøse initiativer og tiltag, som tilsammen vil forbedre den kommunale beskæftigelsesindsats og arbejdsmarkedsintegrationen mere generelt.
Vi forventer dermed også, at begge aftaler vil have væsentlige positive effekter på kort sigt for såvel de statslige som de kommunale udgifter.
Samlet set er der ingen tvivl om, at flygtningetilstrømningen medfører store udfordringer såvel praktiske som økonomiske for hele vores samfund, og det gælder naturligvis også for kommunerne, som der i dag spørges til.
Det er dog i den forbindelse vigtigt at understrege, at staten fuldt ud afholder og finansierer udgifter i asylfasen, og at kommunernes direkte udgifter til flygtninge er fuldt ud kompenseret under et.
Og ja, så vil der være nogle afledte udgifter til kommunal service, som kommunerne skal afholde inden for den aftalte kommunale serviceramme.
Disse udgifter vil alt andet lige blive mindsket som følge af topartsaftalen, og derudover vil udgifter som følge af flere flygtninge indgå i en samlet betragtning af kommunernes økonomi i forbindelse med de igangværende økonomiforhandlinger mellem regeringen og KL.