Morten Østergaard (RV), 2009-05-05:
Jeg vil gerne starte der, hvor den konservative ordfører slap, og sige, at for Det Radikale Venstre er kampen mod terror noget, som vi prioriterer meget højt, men administrative udvisninger er altså ikke noget velegnet instrument i kampen mod terror, for det er jo et udtryk for, at man netop ikke løser problemet ved at retsforfølge terrorister, som et demokratisk retssamfund gøre, og i sidste ende, hvis det viser sig, at de kan dømmes ved en domstol, får dem buret inde, men er en løsning, hvor man skubber problemet videre, for vi ved, at den internationale terror bliver organiseret på kryds og tværs af grænserne.
I Danmark har Politiets Efterretningstjeneste været meget lukket om oplysningerne og også mere lukket, end man har været andre steder.
Vi har jo senest kunnet konstatere, at det, der ikke kunne tåle dagens lys i Danmark omkring nogle af de administrative udviste, kan man læse om i en årsrapport på en amerikansk hjemmeside for en efterretningstjeneste.
Det synes jeg viser, at den debat, der har været om, hvad man kan lægge frem, og hvad man ikke kan lægge frem, måske ikke er helt sort-hvid, som nogen har gjort det til, hvor man bare uprøvet lagt til grund, at hvis PET sagde, at det ikke kunne lægges frem, så kunne det nok ikke lægges frem.
Andre oplysninger har tilsyneladende været anvendt i tyske retssager, men har været for hemmelige til, at de kunne anvendes i danske retssager.
Jeg synes bare, at der er god grund til at sige, at i den sag, der senest har været fremme, var der netop tale om en person, som var mistænkt for at have organiseret rekrutteringen af selvmordsterrorister et sted i verden, som man så koordinerede -
var mistanken i Danmark til at tage et andet sted hen i verden for at udøve terrorisme.
Hvordan man mener, at man har gavnet noget som helst i kampen mod terror ved at få sådan en person væk fra dansk territorium til at opholde sig på et andet territorium, hvor vedkommende så fortsat kan koordinere de aktiviteter, forstår jeg ikke.
Det er derfor, at det er afgørende for os at få sagt, at administrative udvisninger er et usædvanlig dårligt instrument i kampen mod terror.
Når det så er sagt, har vi også en løbende kamp for at bevare retssikkerheden.
Her synes jeg, at man må sige, at det her lovforslag og det udvalgsarbejde, der er gjort, har bragt nogle positive ting frem, fordi vi får skabt grundlaget for det, som vi meget længe har ønsket, nemlig en domstolsprøvelse af de her administrative udvisninger.
Det gælder både farevurderingen og den udvisning, der er fulgt efter.
Vi så gerne, at den erkendelse, der også ligger i sådan et lovforslag, af, at man kan tage fejl og er gået for vidt, gav anledning til, at man nedsatte en egentlig terrorkommission til at kigge på de terrorpakker, vi har fået, og andre lovgivningsmæssige tiltag for at finde ud af, om der ikke var anledning til også på andre områder at sige, at vi enten er gået for vidt eller er trådt ved siden af og her må genindføre noget retssikkerhed.
Men det skal jo ikke ligge det her forslag til last, at man ikke vil gøre det på andre områder.
Jeg forstår ikke, som en var inde på - jeg tror, at det var hr. Martin Henriksen - hvorfor det skulle gøre det lettere at udvise en person.
Jeg tror tværtimod, at man vil sige, at det stiller større krav til Politiets Efterretningstjeneste om at producere egentligt bevismateriale.
Og det er jo netop kernen i en retsstat, at man har en uvildig tredjepart til at afgøre sådanne sager.
Sådan bliver det nu, og det er jo så også en erkendelse af, at ministeren var ude i en vildfarelse ved de tidligere administrative udvisninger, hvor integrationsministeren på et tidspunkt sagde, at hun ikke havde taget stilling til farevurderingen.
Sådan bliver det nu, og jeg synes, at vi under udvalgsbehandlingen må kigge på, at det lidt er en svækkelse af det system, hvor der i det mindste var to, der skulle være enige.
Nu er opgaven ligesom delt, og så er der altså kun en minister, der træffer beslutning på de to områder.
Så er der et spørgsmål, som jeg har forfulgt i nogle af mine spørgsmål til ordførerne, nemlig spørgsmålet om overgangsordningen.
Jeg synes selvfølgelig, at det er væsentligt at diskutere, hvem der er ringere stillet, og hvem der er bedre stillet.
Jeg har set, at ministeren helt fair har lagt sine overvejelser frem, bl.a. i Politiken, men jeg synes bare, at man må slå en ting fast: hvis det her skal være lovgivning med tilbagevirkende kraft, fordi vi mener, det er begunstigende for de mennesker, at de får adgang til en domstolsprøvelse, så må det gælde for alle tidligere administrativt udviste, for man kan ikke sige, at de, der har lagt sag an mod staten, skal følge de nye regler, mens de, der ikke har, skal følge de gamle.
Det går ikke.
Det er et enten-eller.
Endelig vil jeg sige om de diplomatiske forsikringer, at jeg synes, de er en torn i øjet i det her lovforslag.
Det er en uskik at bruge diplomatiske forsikringer.
Det fremgår meget tydeligt af høringssvarene, at der ikke er mange, der synes, at det er en god idé.
Det er selvfølgelig en fordel, at de også kan domstolsprøves, men vi må sige, at vi gerne så er det i udeladt.
Jeg håber, at vi gennem udvalgsbehandlingen alligevel kan bringes til en afklaring, som gør, at vi kan stemme for lovforslaget.