Liselott Blixt (DF), 2010-05-04:
Som Socialdemokraterne rigtignok beskriver, står vi over for en række udfordringer på sundhedsområdet, da vi har mangel på sundhedspersonale, både læger og sygeplejersker, samtidig med at vi ser en stigning i antallet af kroniske patienter, som har brug for forebyggelse og sundhedstiltag samt hjælp i det daglige.
Når vi taler om opgaveglidning, er det vigtigt, at vi ser på hele sundhedssektoren og ikke på en enkelt faggruppe.
Det var også derfor, der blev nedsat en taskforce, altså for at kigge på, hvordan man kunne få flere personalegrupper til at arbejde sammen om det fælles mål, nemlig at få et sundhedssystem, hvor vi alle trækker på samme hammel.
Jeg vil så dele de samme bekymringer, som den tidligere ordfører.
Hvis der skal nedsættes endnu en arbejdsgruppe, som det skal tage endnu et år eller halvandet for at nå til samme resultat som taskforcen, nemlig ingenting, så når vi ikke så langt med det.
Hvis sygeplejerskerne får den her opgaveglidning, bør vi samtidig se på, hvordan vi kan nå de andre grupper.
Jeg har i flere år talt for, at vi i stedet for skulle se på folks kompetencer, da der kan være stor forskel på, hvad man må, og hvad man ikke må, alt efter hvilket hospital eller afdeling man er på.
Jeg ved, at man som social- og sundhedsassistent kan være på afdelinger, hvor man kan fjerne drop eller lægge kateter på mænd, fordi man bliver oplært til det.
Men bagefter kan man komme på en anden afdeling, hvor man skal tilkalde en læge, hvis man skal have lagt et kateter på en mand.
Og hvis man skal have fjernet et drop, skal man have fat i en sygeplejerske.
Havde man i stedet for tjek på, hvad ens kompetencer er, kunne man undgå meget tidsspilde og få et bedre samarbejde ude på de forskellige afdelinger.
Det ville også give den enkelte medarbejder større ansvar for egen læring og stolthed over sit arbejde.
Derfor ser vi gerne, at vi arbejder for kompetencekort til hele sundhedssektoren, så vi på den måde kan løfte det hele på en gang.
Økonomien i det forslag her er samtidig et punkt, som vi mener der bør arbejdes på.
Forslaget vil sammenlagt koste 68 mio. kr.; for det kan man uddanne 80 sygeplejersker om året.
68 mio. kr. for at kunne udskrive og ordinere medicin lyder af ekstremt meget, medmindre man så regner med, at der sker en større glidning fra læge til sygeplejerske, og så er vi inde på, om det nu også er sikkert nok for patienten.
Delegering kan allerede lade sig gøre i dag, men uden at lægen kan fraskrive sig ansvaret for diagnosticering og ordination af behandling.
Autorisationsloven er i dag hele grundlaget for det entydigt lægefaglige ansvar for patientbehandlingen.
Retten til at ordinere medicin hænger sammen med kompetencen til at stille en diagnose.
Ansvaret skal være entydigt.
Det er det, som lægen uddannes til: 6 år på universitetet og en efterfølgende specialuddannelse af ikke under 5 års varighed.
Jeg tror, at vi alle har fået mail fra forskellige patientgrupper, som er utrygge ved, at de fremover skal se en sygeplejerske i stedet for en læge.
Der er f.eks. Diabetesforeningen, som fremfører, at nogle af deres patienter indtager 8-12 forskellige typer medicin, og her mener de at det vil være en øget risiko, hvis det er en sygeplejerske, der skal stå for ordinationen. Patienter med kroniske lidelser får om nogen mange slags medicin og trækker mange ressourcer, fordi de ofte har flere sygdomme.
Vi går ind for faglighed i behandlingen og ikke for faglig deling af behandlingen.
Læger kan ikke tage ansvar for en sygeplejerskes selvstændige ordination eller henvisning.
Udvandes ansvaret, lades patienten endnu mere i stikken, og sammenhængen i behandlingen svækkes.