Lars Christian Lilleholt (V), 2015-01-13:
Tak for det, og tak til Enhedslisten for at have taget initiativ til, at vi i dag skal have en forespørgsel om den fremadrettede energipolitik, herunder om, hvilke scenarier regeringen vil vælge efter 2020.
Vi er jo blevet præsenteret for en række scenariemuligheder; ja, der er rent faktisk fire scenarier.
Der er det, der hedder vindscenariet, som er ren vind; der er biomasse, hvor biomasse skal spille den helt afgørende rolle; så er der bio+; og så er der brintscenariet.
Det er ganske godt, at vi får rapporter om det her og analyser af det.
Det er vigtigt, så vi kan håndtere den fremadrettede klima- og energipolitik.
Men jeg synes måske også nok, at det er lidt tidligt at lægge sig helt fast på, hvad det er for et scenarie, der skal være efter 2020.
Der er teknologiudvikling, forskning, udvikling, som kommer til at påvirke vores beslutninger.
Derfor er det alt, alt for tidligt at vurdere det her og træffe beslutning, men det er godt at have en diskussion om, hvad det er for scenarier, der er mulighed for at vælge.
Det synes vi i Venstre er fornuftigt, og vi deler også ministerens holdning om, at det er helt afgørende, at vi som politikere er klædt så godt på som overhovedet muligt, når vi skal træffe beslutninger om den fremadrettede energipolitik.
Men jeg er også af den opfattelse, at nogle af de ringeste til at vurdere, hvad det rigtige at satse på er, er politikerne.
Vi har jo ikke forstand på det her.
Vi har nogle politiske holdninger til, hvad vi gerne vil, men når det handler om, hvad der skal ske på energiområdet fremadrettet, frem mod 2030, tror jeg nok, at vi 179 herinde kan bidrage til det, men der er nok mennesker, virksomheder og andre udenfor, som er langt bedre til at vurdere og til at træffe beslutninger om, hvad der er det rigtige at gøre.
Derfor er det også vores opfattelse, at vi langt mere end i dag skal bruge markedet til at afgøre, hvad det er for beslutninger, vi skal træffe.
Vi skal udbyde vedvarende energi og dermed sikre, at vi får de lavest mulige omkostninger, når vi gennemfører den grønne omstilling.
For en af de store udfordringer ved den grønne omstilling er jo økonomien.
Det er den pris, der er forbundet med at gennemføre den grønne omstilling.
Det er ikke mindst de konkurrenceudsatte virksomheder, der er udsat for det.
Regningen for PSO runder 7 mia. kr. i år.
Bare siden vi indgik energiaftalen i 2012, er den steget voldsomt.
Der sker noget på energiområdet hele tiden.
Vi ser aktuelt, hvordan olieprisen er tæt på at være halveret, i forhold til hvad vi forestillede os, da vi indgik energiaftalen.
Fremkomsten af skiftergas i USA betyder også, at der er pres på energipriserne.
CO2-kvotemarkedet i EU, der er brudt fuldstændig sammen, er jo et tredje element, som også påvirker udviklingen.
Det er vi simpelt hen nødt til at tage bestik af.
EU sætter jo dagsordenen for, hvad vi skal i klima- og energipolitikken.
Vi har jo i Danmark ganske flot levet op til de aftaler, som EU har gennemført.
Både stats- og regeringscheferne og klima- og energiministrene er jo enedes om meget, meget flotte målsætninger.
Under den tidligere regering med den danske statsminister og klima- og energiminister i spidsen lykkedes det at enes om 3x20-målene: 20 pct. vedvarende energi i 2020, 20 pct. CO2-reduktion i forhold til 1990 og 20 pct. mere energieffektivitet.
Det var jo ganske flotte målsætninger, og vi har med energiaftalen leveret varen.
Men senest har vi så set, at EU's medlemslande er enedes om at komme op på 27 pct. vedvarende energi i 2030, og Danmark når allerede det mål i 2020, ja, vi når faktisk 38 pct. vedvarende energi i 2020.
Det betyder, at vi er langt, langt foran EU-målene i 2020.
Det kommer også til at spille ind på, hvad det er for en klima- og energipolitik, vi skal føre i perioden 2020-2030.