Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2016-01-26:
Så står vi har igen, for tredje gang, og diskuterer L 87, som jo har været meget omdiskuteret, og måske med god grund.
Vi står i den situation, at der er flygtningekrise i verden.
Vi står i den situation, at der er migrationskrise i Europa.
I Liberal Alliance er vi meget optaget af, hvordan man kan gøre noget i forhold til Syrien, men det er selvfølgelig svært at træffe en beslutning i dette parlament med 179 højt begavede mennesker, der kunne sørge for, at borgerkrigen i Syrien slutter.
Sandheden er jo, at vi venter.
Vi venter på USA, vi venter på Storbritannien, vi venter på Frankrig, ja, måske venter vi sågar på Rusland, selv om vi ikke bryder os om tanken.
Vi venter på, at større lande tager ansvar for at gøre noget for at stoppe borgerkrigen i Syrien.
Indtil da er det vores ønske, at man hjælper massivt mere i nærområderne, for der er folk i belejrede byer i Syrien, der sulter; der er folk i nabolandene i flygtningelejre, der ikke får store nok madrationer; der er syriske børn, der går igennem en barndom uden at få skolegang, mens de vokser op i nabolandene.
Det kan vi gøre selv.
Det er lidt godt, men kun lidt bedre.
Det er ikke det, der får den syriske borgerkrig til at slutte.
Så er jeg også nødt til med tilladelse fra formanden på halvt engelsk at sige, at det her er breaking news – men jeg tror, at breaking news efterhånden er blevet fordansket.
Så vil jeg i hvert fald breake den nyhed til dele af Folketinget, at selv hvis borgerkrigen i Syrien stoppede i eftermiddag, så ville der stadig være en europæisk migrationskrise.
Det kan man jo ikke fortænke de mennesker i.
Nogle kommer af helt legitime flygtningemæssige grunde.
Andre, mange, kommer, fordi de ønsker at bo i et land, hvor de kan få en bedre levestandard, hvor de kan få bedre fremtidsmuligheder for deres børn.
Men vi kan bare ikke honorere så mange menneskers ønske om at komme til Danmark uden på forhånd at have sikret sig et arbejde eller en uddannelsesplads.
Antallet betyder noget.
Det hører vi igen og igen.
Men hvordan får vi overhovedet set på det med antallet, hvis vi ikke er parate til at tænke anderledes, til at tænke nyt?
I Liberal Alliance har vi arbejdet med tanken om, at man i et par år ikke skulle kunne søge asyl i selve Danmark, men i stedet for skulle Danmark på forhånd kunne bestemme, hvor mange kvoteflygtninge vi tager om året.
Vi har foreslået 4.000, så det danske samfund kan følge med, hvad angår integration, uddannelse, arbejde, deltagelse.
Dengang fik vi at vide af den daværende statsminister, Helle Thorning-Schmidt, at det ikke kunne lade sig gøre.
I dag udtales præcis det samme af Socialdemokraternes gruppeformand, hr. Henrik Sass Larsen.
Dengang fik vi at vide af den konservative partiformand, hr. Søren Pape Poulsen, at det ville de søreme ikke være med til.
Nu har jeg set selv samme hr. Søren Pape Poulsen sige, at det er en rigtig god idé.
Da Dansk Folkeparti i lighed med Liberal Alliance havde synspunktet allerede dengang, er der faktisk nu et flertal i Folketinget, der synes, det er en god idé.
Sådan noget med folketingsflertal påvirker øjensynlig også eksperter og deres tolkning af konventioner og regler.
For vi har jo set nu i flere medier, at Thomas Gammeltoft-Hansen har været ude at sige, at man måske godt kan mere allerede inden for konventionerne.
Vi har endda set Eva Smith sige, at man kan en del inden for konventionerne.
Jeg havde aldrig troet, jeg skulle opleve denne dag.
Men det kom jeg til.
Det vil sige, at debatten rykker, også selv om forslagene bliver hældt ned ad brættet i første runde.
Vi synes, det er vigtigt, at man påtager sig sit humanitære ansvar.
Og vi synes, det er vigtigt, at man påtager sig ansvaret for det samfundsfællesskab, der har valgt en ind i Folketinget, og for, at der ikke bliver så uoverskuelige integrationsopgaver, at de ikke kan løses.
Som fru Mette Bock sagde lige før i et spørgsmål til fru Johanne Schmidt-Nielsen: Hvad gør vi egentlig, hvis der kommer 20.000-25.000 asylansøgere om året i år, året efter, året efter, året efter og året efter, indtil der er kommet de internationale løsninger, som vi jo alle sammen mener er det langsigtede svar?
Vi mener da også, at en international løsning er det langsigtede svar.
Vi mener også, at en europæisk løsning er det langsigtede svar.
Vi er endda lige kommet med et oplæg, hvor vi ønsker, at der skal være stærkere ydre grænser i Europa.
Vi har sågar skrevet, at vi er parate til både at se på økonomien i det og måske som en overraskelse for nogen også se på, om det kræver, at der skal gives kompetence og suverænitet til Den Europæiske Union, hvis det er nødvendigt for at løse denne opgave.
Så ja, vi tror også på internationale og europæiske løsninger.
Det, der bare bekymrer os, er, om de løsninger kommer hurtigt nok.
Og hvad gør man så, indtil de europæiske løsninger kommer?
Det konkrete lovforslag er jo i virkeligheden et eksempel på, at vi lidt desperat prøver at se på, om vi alligevel kan regulere antallet.
Det anerkender jeg er desperat at gøre.
Jeg anerkender, at det slet ikke får så stor en effekt, som man kunne håbe, og jeg anerkender, at både dette og den tidligere udlændingepakke, hvor vi også var med til at tage ansvar, indeholder elementer, der har tåbelighedens karakter.
Det var ikke et ønske fra Liberal Alliance, at man skulle kunne tage smykker fra folk.
Det sagde vi før forhandlingerne, det sagde vi under forhandlingerne, og det har vi også sagt under behandlingen her i Folketingssalen.
Men skulle vi ind og påvirke den samlede pakke, så måtte man give og tage.
Vi anbefalede stærkt regeringen og de øvrige partier at tage det element ud, allerede inden vi var til første behandling.
Så fik vi modereret det lidt.
Det er vi glade for, men det var ikke smart at tage det med.
Men på en eller anden måde presser situationen jo os til at tage initiativer, vi ikke ville tage under normale omstændigheder.
Nogle gange kan det være svært at se sig selv i øjnene, når det handler om yderkanten af forslagene, fordi de har så grotesk en karakter.
Men det er det eneste, vi kan gøre for at regulere på antallet, hvis ikke vi er parate til at diskutere, om vi selv bestemmer, hvem vi tager.
Derfor stemmer Liberal Alliance for dette forslag, og vi er også parate til at gå i dialog med regeringen og andre, hvis der er ønske om at tage yderligere initiativer.
For det tror jeg desværre bliver konsekvensen, hvis Folketingets flertal fortsat afviser at hjælpe mere i nærområderne og tage færre i Danmark.