Martin Henriksen (DF), 2011-12-15:
Tak for det.
Når vi i Dansk Folkeparti har valgt at indkalde til denne forespørgselsdebat, er det på grund af det stigende pres, som dansk kultur og danske traditioner udsættes for i vores samfund.
Vores kultur er værd at værne om, og det er afgørende for sammenhængskraften, at der er noget, der binder os sammen som folk, noget, der binder os sammen som danskere.
Hvis ikke der er et fælles kulturelt ståsted for os, der bor i Danmark, så mister vi det nationale fællesskab og dermed vores identitet.
Der er fortsat, og heldigvis for det, mange ting, der binder os til hinanden.
Der er demokratiet, der er frihedsrettighederne og -værdierne, ytringsfriheden, det, at mænd og kvinder er lige meget værd, ligesom der er den personlige frihed og frihed under ansvar.
Dette ansvar skal vi i højere grad tage på os.
Der er tale om værdier og principper, som vi skal bevare, og netop derfor er det så vigtigt at forstå, at disse værdier ikke er opstået ved en tilfældighed, men er resultatet af vores historie og vores kultur.
Det er vigtigt at understrege, at hvis vi kun har demokratiet, men glemmer kulturen bag, så ender demokratiet som en tom skal, ligesom forudsætningen for velfærdssamfundet er et kulturelt fællesskab.
Vi skal have noget tilfælles, det gør demokratiet stærkt, og det fremtidssikrer velfærden for de mest udsatte og for dem, der gennem et liv har bidraget.
Dansk kultur er fundamentet, og når fundamentet, grundpillerne, er truet, skal vi turde diskutere det åbent, og det kan vi forhåbentlig gøre i dag.
Vi ser desværre i stigende grad, hvordan vores traditioner tilsidesættes og presses af de multikulturelle strømninger i vores samfund.
Ghettoer og parallelsamfund udfordrer vores måde at leve på.
I Dansk Folkeparti bliver vi bekymret, når offentlige institutioner fravælger den traditionelle julegudstjeneste, eller når folkeskoler indretter undervisningen og skolens daglige virke efter, at der går mange elever med en anden baggrund end dansk.
Vi bliver bekymret, når fagbevægelsen vil skrive danske helligdage ud af overenskomsterne, og når der i bestemte boligområder og miljøer eksisterer parallelle retssystemer i strid med dansk retskultur og -tradition.
Så mister vi noget af os selv.
Vi ser sågar, at der inden for de seneste år er kommet et pres på den over 150 år gamle tradition for, at medlemmerne går til gudstjeneste i forbindelse med Folketingets åbning.
En del af vores bekymring går på de konsekvenser, som indvandringen har haft og har for et lille land som Danmark.
Men vores bekymring vedrører også de danskere, der ikke tager sig selv og deres kultur alvorligt med det til følge, at dansk kultur bliver trængt og presset af andre kulturer.
Det er baggrunden, og formålet med denne forespørgselsdebat er at diskutere lige præcis det.
Jeg håber, at Folketinget over en bred kam vil støtte et forslag til vedtagelse, som understreger politikernes vilje til at kæmpe for dansk kultur og dermed kæmpe for det, der binder os sammen som danskere.
Vi skal råbe vagt i gevær, når danske traditioner nedprioriteres af misforstået hensyn eller frygt for, at vi som danskere fremstår intolerante.
Når det sker, skal vi stoppe op og tænke over de langsigtede konsekvenser.
I stedet for at give efter burde vi stå fast og invitere andre, indvandrerne og efterkommerne, ind i vores kulturelle fællesskab.
Det er ikke bare uretfærdigt og urimeligt over for kommende generationer af danskere, at vi som samfund frarøver dem deres kulturarv på grund af misforstået hensyn.
Det er sådan set også uretfærdigt over for lige præcis de udlændinge, som ender med at blive her og stifte familie.
Vi beder dem om at blive integreret, men alt for mange steder glemmer man at forklare dem og ikke mindst vise dem, hvad det er, de skal integreres ind i, hvad der forventes af dem.
Det kan vi alle gøre bedre, men det kræver, at både pædagogen, læreren, familiefaren og -moren og politikeren løfter sin del af ansvaret.
Det kræver noget af os alle sammen.
I Dansk Folkeparti ønsker vi ikke et multikulturelt samfund, hvor alle kulturer er ligestillede.
Vi anerkender naturligvis, at der findes mange forskellige kulturer i Danmark.
Vi anerkender også, at dansk kultur udvikler sig, men når store grupper nægter at tage det, der er dansk, til sig og generation efter generation insisterer på at fastholde forældrenes og bedsteforældrenes kultur og værdier til åbenlys skade for samfundet, skal der siges klart og tydeligt fra.
Når alverdens kulturer pludselig skal sidestilles med dansk kultur med det resultat, at vores kultur nedprioriteres og det nationale sammenhold nedbrydes, så skal der reageres både lokalt og nationalt.
Bliver der ikke reageret lokalt, mener jeg, at man nationalt har en forpligtelse til at gøre det.
Det kommer selvfølgelig ikke som en overraskelse, at Dansk Folkeparti først og fremmest anser den stigende islamisering af samfundet som den største udfordring.
Det er her, de største problemer er, og som en naturlig konsekvens heraf lægger vi også væsentlige dele af vores indsats her.
Men der skal heller ikke være tvivl om, at vi mener, at alle udlændinge, som ender med at slå sig permanent ned i Danmark, uanset om de kommer for at arbejde eller for at studere eller er flygtninge eller bliver familiesammenført, skal være indstillet på at tage dansk kultur til sig.
Alle udlændinge uanset baggrund har en særlig forpligtelse til at indordne sig under danske forhold.
Skik følge eller land fly.
Det gælder hele vejen rundt.
Så fremsætter jeg på vegne af Dansk Folkeparti et:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at de multikulturelle strømninger i samfundet i stigende grad medfører, at dansk kultur bliver trængt af andre kulturer.
Denne udvikling tager Folketinget afstand fra.
Folketinget ønsker at fastholde dansk kultur som den bærende kultur og dermed sikre sammenhængskraften.
På den baggrund opfordres regeringen til at indlede politiske drøftelser med henblik på at modvirke udviklingen.«