Alex Ahrendtsen (DF), 2011-11-24:
Dansk Folkeparti har sagt ja til den foregående aftale om skolepraktikpladser for 2012.
De foregående ordførere har på glimrende vis gjort rede for indholdet af den nuværende lovgivning, som vi skal tage stilling til i dag.
Jeg vil derfor opholde mig ved følgende seks ting: For det første er aftalen en af de få, der har et bredt flertal bag sig.
Det er ikke uvæsentligt.
Regeringen har som hovedregel ført blokpolitik, siden den kom til magten, selv om man sagde det modsatte under valgkampen.
Børne- og undervisningsministeren undlod at vælge den vej, og det var klogt, for Socialdemokraterne er med i vigtige aftaler om f.eks. gymnasierne og folkeskolerne.
Hun har brug for Dansk Folkeparti, og vi deltager gerne i at udforme børne- og undervisningsområdet til gavn for Danmark.
For det andet er aftalen om skolepraktikpladser ikke så ringe.
Med den imødekommer vi unge menneskers behov for praktik, selv om det foregår i skolen og ikke på en virksomhed.
Der bliver oprettet 1.500 flere pladser, og der bliver lavet forsøg med praktikpladscentre, så de unge kan komme i praktik på flere virksomheder.
Der har været kritik af skolepraktikpladser, og jeg forstår kritikken.
Skolepraktik er den næstbedste løsning.
Den kan selvfølgelig aldrig erstatte en rigtig praktikplads, men den er et glimrende supplement til uddannelsen.
For det tredje var det nødvendigt at gøre noget i den nuværende situation.
Siden krisen slog ind over Danmark, er antallet af erhvervspraktikpladser faldet, mens der er blevet flere praktikpladssøgende.
Allerede den tidligere regering og Dansk Folkeparti erkendte dette og oprettede 1.500 pladser.
Med det nuværende forslag skabes der hermed i alt 3.000 flere.
For det fjerde er det en dyr ordning, og her kommer vi så ind på selve lovforslaget.
Det er erhvervslivet, der betaler gildet.
Bidraget til Arbejdsgivernes Elevrefusion bliver hævet, så arbejdsgiverne betaler næsten 90 pct. af de samlede udgifter.
Ministeriet har fundet resten selv.
Ministeriet pralede i sin pressemeddelelse af de mange penge, som regeringen satte af til de unge, men glemte at fortælle, hvem der egentlig tilvejebragte midlerne til festen.
Det fører mig frem til næste punkt.
Heldigvis blev det taget af bordet efter pres fra Dansk Folkeparti og de øvrige borgerlige partier.
Aftalen siger dog stadig, at der skal nedsættes en arbejdsgruppe, som skal kigge på de sociale klausuler.
Et af de små borgerlige partier, Liberal Alliance, valgte på grund af dette at stå uden for aftalen.
Det undrede os og gør det stadig.
Måske misforstod man teksten.
Lad mig dvæle lidt ved de sociale klausuler, sådan som Socialdemokraternes ordfører gjorde.
I vore øjne er en social klausul en uting.
En social klausul er et indgreb i den danske aftalemodel, hvor arbejdsgiver- og lønmodtagerforeninger forhandler sig til rette.
Vi skal som politikere ikke blande os i dette.
Sociale klausuler er et rigidt system, der gør vort arbejdsmarked mindre smidigt.
Mens sydeuropæiske lande med misundelse kigger på vores smidige arbejdsmarked, ser det ud, som om den danske venstrefløj vil gå dem i bedene.
Det er, som om venstrefløjen har glemt, hvad det vil sige at have et arbejdsmarked, fordi man i så mange år kun har været optaget af f.eks. at hæve overførselsindkomsterne.
Erhvervslivet har brug for at kunne være smidigt.
Vi skal ikke belaste det unødigt i en tid, hvor danske virksomheder er ude i en voldsom kappestrid.
Jeg ved, hvor svært det kan være for venstrefløjen at forstå, hvad der egentlig kræves for at kunne leve af sin virksomhed, men så kunne man jo lytte til dem, der har forstand på det.
Det er vel ikke for meget forlangt.
Arbejdsgivere, både offentlige og private, bliver belønnet for at tage en elev, og det er en god ordning.