Ole Birk Olesen (LA), 2011-12-21:
Jeg vil gerne indlede med lige at rette Dansk Folkepartis ordfører i det sidste, han sagde i sin ordførertale, nemlig at regeringen fægter med åben pande, at den spiller med åbne kort i sin politik.
Det synes jeg absolut ikke at regeringen gør.
Den her NOx-afgift er kommet som en tyv om natten.
Man har ikke turdet fortælle vælgerne, inden de gik til stemmeurnerne, at man ville gennemføre denne NOX-afgift.
I det hele taget bygger denne regerings økonomiske politik jo på vildledning af vælgerne, og det er baggrunden for, at vi nu diskuterer NOx-afgift.
Regeringspartierne SF og Socialdemokraterne fremlagde i valgkampen en plan kaldet »En Fair Løsning«, som regeringen efterfølgende har indrømmet mangler 22-39 mia. kr. til finansiering af alle de valgløfter, man stak ud.
Det er derfor, regeringen har det problem, at den ikke kan gennemføre en brøkdel af de valgløfter, som Socialdemokraterne og SF stangede ud i valgkampen.
Man forsøger så desperat dog at finde finansiering til en brøkdel af de valgløfter, og her kommer NOx-afgiften så ind i billedet.
Man har under forhandlingerne om den her finanslov siddet og tænkt: Hvad kan vi dog gøre for at få penge i kassen, så vi i det mindste kan finansiere en brøkdel af vores valgløfter?
Den øvelse, som foregår der, er – lad os tale lige ud – at man leder efter retfærdiggørelser.
Det er ikke nok bare at sige, at man har brug for flere penge; man leder efter retfærdiggørelser.
Derfor finder man på det argument, at vi for sundhedens og miljøets skyld skal have en femdobling af NOx-afgiften.
Det er humbug, det har intet med virkeligheden at gøre, men man har brug for pengene, og man har brug for at retfærdiggøre, at man skal have pengene.
Derfor taler man om sundhed.
Udvalgsbehandlingen har bl.a. via svar fra Skatteministeriet afsløret, at femdoblingen af NOx-afgiften, som risikerer at føre til meget store tab af danske arbejdspladser, vil reducere NOx i dansk luft med – og hør nu efter – et sted mellem 0,5 og 1,0 pct.
Det er så lille et tal, at det er helt til grin.
Og det er også derfor, at regeringen adspurgt om sundhedseffekten af det her må svare, at det vil føre til, at danskerne sammenlagt lever 100 år længere.
Summen af den forbedrede livskvalitet, der kommer ud af NOx-afgiften, vil altså være, at det tilsammen vil skabe 100 ekstra leveår i Danmark.
Det er regeringens svar.
Det er en fuldstændig teoretisk størrelse, som er, hvad man kalder statistisk insignifikant.
Det er ingenting; det er 10 personer, der lever 10 år længere – 10 personer ud af 5,5 millioner mennesker i Danmark; eller det er 1 person, der lever 100 år længere; eller 100 personer, der lever 1 år længere.
Det er nul og niks.
Dermed er det jo afsløret, at det, regeringen gør nu, bare handler om at få penge i kassen.
Og i den forbindelse skylder jeg en tak til hr. Per Clausen fra Enhedslisten.
Enhedslistens medlemmer – også hr. Per Clausen – skal have den ros, at de ofte er mere ærlige med hensyn til deres politik.
Der er ikke så meget talen udenom; man tør stå inde for det, man står inde for, og man siger det højt.
På det punkt, og det punkt alene, ligner Enhedslisten Liberal Alliance.
Hr. Per Clausen skal have tak, fordi han siger det, som det er, nemlig at det ikke er for sundhedens skyld, at man gør det her – det er for at få flere penge i kassen.
Han siger til Jyllands-Posten: »Jeg synes, at man skal være ærlig.
Efter min opfattelse kommer man ikke uden om, at man tjener nogen penge, og de penge har vi aftalt, hvordan vi skal bruge.«
Sådan.
Det er det, der er problemstillingen.
Hvordan kan man så komme uden om det her?
Hvordan kan man komme uden om at skulle lukke alle de tusinder af arbejdspladser, som risikerer at lukke?
Det er jo simpelt: Man skal lade være med at bruge så mange penge, for så behøver man ikke opkræve denne NOx-afgift.
Det er faktisk sådan i øjeblikket i det her samfund, at stort set alle mennesker sparer.
Borgere sparer.
De bruger ikke lige så meget, som de gjorde før 2008.
De sparer i stedet penge op, fordi de er nervøse for fremtiden.
Mens alle private virksomheder og borgere sætter tæring efter næring, insisterer regeringen på, at der skal bruges endnu flere penge, end der i forvejen blev brugt, da regeringen tiltrådte.
Regeringen overtog verdens højeste offentlige forbrug, men det var ikke højt nok for regeringen; det skulle være endnu højere.
Derfor har den så brug for at opkræve 700 mio. kr. med en NOx-afgift – ikke for sundhedens skyld, men fordi regeringen vil bruge flere penge.
Og det er derfor, vi står her i dag.
Men regeringspartierne har ikke været til at stikke i.
I modsætning til sagen om generationsskiftebeskatning – hvor skatteministeren sagde, at han havde lyttet til erhvervslivets indvendinger, han var gået i dialog med erhvervslivet, og derfor havde han besluttet sig for at gøre generationsskiftebeskatningen mindre striks, han havde halveret den – vil regeringen intet gøre her for at imødekomme kritikken.
Forklaringen er følgende: Hvor det kun koster 20 mio. kr. at lytte til erhvervslivets indvendinger i forbindelse med generationsskiftebeskatningen, ville det koste 350 mio. kr., hvis man på samme måde skulle halvere NOx-afgiften.
De 350 mio. kr. vil regeringen simpelt hen ikke undvære.
Det er en skamplet, vi i dag skal stemme om.
Det er et udtryk for politikeres umådeholdende overforbrug og fuldstændige ligegyldighed over for, hvad der rører sig ude i resten af samfundet.
Det er politikere, der benytter sig af, at de kan trykke på skatteknappen, hvis de har lyst, og så gør de det, og folk har bare at makke ret, for ellers ryger de i fængsel.