Christine Antorini (S), 2010-04-22:
Når vi i oppositionen samlet har fremsat det her forslag, og hvorfor vi i Socialdemokratiet synes, at det er et vigtigt forslag, er det, fordi det jo desværre går den helt forkerte vej med at løfte den uddannelsesopgave, som vi jo er fuldstændig enige om vi skal have løftet, nemlig at 95 pct. af de unge skal have gennemført en ungdomsuddannelse inden 2015 og 50 pct. en videregående uddannelse.
Det er altså gået så skidt med at få løftet den uddannelsesmålsætning, at det er under 80 pct. af de unge, der gennemfører en ungdomsuddannelse i dag, i 2010.
Vi er rigtig bekymrede for, at vi ikke får opgaven løftet.
Man kan have mange vinkler på, hvad katastrofen er, når vi mister så mange unge, der ikke får en ungdomsuddannelse.
Man kan alene opgøre det som økonomi, for noget af det, vi alle sammen er optagede af her under den økonomiske krise, er, at flest mulige får mest mulig uddannelse, fordi det er godt for den enkeltes livschancer og så sandelig også rigtig godt for samfundsøkonomien.
Hvis vi bare tager det samfundsøkonomiske perspektiv, er det sådan, at det med den desværre negative stigning, der er på at gennemføre en ungdomsuddannelse, og hvad det betyder for videre uddannelse, betyder, at vi hvert år fra nu af og til 2015, hvor målet ellers skulle have været indfriet, mister, går glip af, 5,8 mia. kr., fordi vi ikke har fået uddannet dem, vi ellers i fællesskab har forpligtet os til at uddanne.
Når vi foreslår det her råd, er det jo ikke for at pege fingre af nogen.
Det er, fordi vi faktisk er så optagede af, at alle kræfter skal sættes i spil for at se på uddannelsesområdet på tværs.
Der er brug for analyser både fra forskere, fra organisationer og fra enkeltpersoner, som har fingeren på pulsen, hvor vi kigger på det overordnet både i forhold til sammenhænge, overgange og de barrierer, der er for den enkeltes uddannelsesforløb.
Både i overgangen, når man afslutter folkeskolen og går ind på en ungdomsuddannelse, og i overgangen videre fra en ungdomsuddannelse til en kort, mellemlang eller videregående uddannelse, ved vi, at vi mister unge.
Derfor har vi brug for nogle, der kan se det på tværs og overordnet og i et sammenhængende perspektiv.
Vi har også brug for nogle, der kan kigge på kvalitet i uddannelserne på tværs, fordi vi har et kæmpestort problem med, at frafaldet er for stort.
Det er det desværre på alle ungdomsuddannelser og desværre også på en række af de videregående uddannelser.
Vi har brug for en seriøs diskussion og analyse af, hvordan det kan være, at den regionale og den sociale mobilitet er ved at gå i stå.
Det er en kæmpe udfordring for os at finde ud af, hvordan vi får lavet et Uddannelsesdanmark, som dækker hele Danmark, og hvor det ikke kun bliver koncentreret omkring de store byer.
Det er en fælles udfordring, vi har, og det er også en af de opgaver, som forslagsstillerne synes, at uddannelsesrådet skal kigge på.
Der er også en kønsdiskussion.
Vi kan se, at det er forskelligt, hvordan uddannelsesvejene er for mænd og kvinder, også i forhold til, hvor det er, de bor, og det er vigtigt, at vi får et uddannelsesløft, der bruger alle ressourcer uafhængigt af køn.
Vi har også tilsvarende en kæmpeudfordring, der går på tværs af uddannelsessystemet, i forhold til integration, unge med anden etnisk baggrund og de barrierer, de måtte have for at kunne gennemføre mest mulig uddannelse.
Så vi synes, der er rigtig mange vigtige punkter, som går på det overordnede og går på tværs af uddannelsessystemet, og som ikke nødvendigvis bliver løftet ved de konkrete råd, som sidder i dag.
Derfor understreger vi også med forslaget, at det ikke erstatter f.eks. Gymnasierådet, Rådet for Erhvervsuddannelser eller andre af de enkelte råd, der meget kvalificeret kigger på den enkelte uddannelse.
Men det, vi mangler, er dem, der kan analysere og komme med forslag på tværs, og det er det hul, som forslaget om et uddannelsesråd skal udfylde.
Vi håber, at partierne, der er til stede her til at drøfte det, alligevel vil give det en ekstra tanke og spørge sig selv, om det ikke er en god idé, alene af den grund, at vi jo kender den slags råd fra andre sammenhænge.
Man har tidligere nedsat det i Folketinget, fordi det jo er et råd, der både skal rådgive Folketinget og regeringen.
Man kender det også fra, da regeringen nedsatte Globaliseringsrådet.
Det var jo i virkeligheden ud fra samme tankegang om, hvordan man kunne kigge på tværs og så dykke ned i det i de eksisterende råd på baggrund af de anbefalinger, der var der.
Det er den gode tradition for rådgivning, som vi lægger ind i forslaget om et uddannelsespolitisk råd, og som vi håber på støtte til, da vi faktisk har en fælles forpligtelse til at løfte en målsætning, som vi er alt for langt fra til at kunne nå.
Det gælder både 95-procents-målet og 50-procents-målet.