Özlem Sara Cekic (SF), 2014-05-28:
Når der er et menneske, der prøver at begå selvmord, går det ud over fem andre.
Der er både børn og andre familiemedlemmer eller netværk, der bliver påvirket.
Derfor kan det altid betale sig at gøre noget for at forebygge selvmord, men også hjælpe dem, der efterfølgende bliver tilbage.
Jeg er selv pårørende til en, der har prøvet det, så jeg ved også godt, hvad der sker, når systemet ikke hjælper og heller ikke hjælper i tide, og hvad der sker i den efterfølgende tid, hvor man skal sidde på skift og holde vagt for at se, om det nu vil ske igen.
Derfor vil jeg gerne takke Enhedslisten for at fremsætte det her forslag, for det er også med til, at vi snakker om det her, bryder de tabuer og bryder den stigmatisering, der er, når mennesker prøver at begå selvmord.
I en lang periode har vi jo gjort, hvad vi kunne, for at få det tal ned,
vil nogle sige.
Jeg ved ikke, om vi nogen sinde kan få tallet ned på 0.
Det tvivler jeg selv stærkt på, men vi kan faktisk gøre, hvad vi politisk kan, for at få tallet længere ned.
Og når man ser, hvordan det ser ud lige nu, burde det være muligt, og den ambition burde vi alle sammen dele.
Men det kræver jo selvfølgelig, at der er en meget fast vision om, hvad det er, man gerne vil med indsatsen – ligesom vi har det med kræftbehandling; den evaluerer vi, den tager vi op, den justerer vi.
Selv om vi har sat et hav af initiativer i gang, er vi jo villige til som politikere at gå ind og tage et ansvar og sige, at det må vi få gjort noget ved, når vi bliver gjort opmærksomme på, at der er noget, der ikke fungerer.
Men desværre hører jeg lidt her fra Folketingssalen, at lige præcis på det her område er der ikke den samme iver eller det samme ambitionsniveau.
Det synes jeg faktisk er rigtig ærgerligt.
Det er jeg faktisk utrolig glad for, og jeg glæder mig også til at se, hvordan arbejdet bliver.
Jeg synes også, det er rigtig spændende, at man har lavet et partnerskab for at invitere de rigtige eksperter ind og høre deres bud, høre, hvad de synes er de bedste ting at gøre.
Men jeg kan stadig væk ikke se, hvorfor det ene udelukker det andet – hvorfor man ikke kan lave en national handlingsplan, som nogle af os partier i øvrigt også har foreslået i fællesskab tidligere, hvor man kan gå ind helt systematisk og arbejde for, at der er så få som muligt, der prøver at begå selvmord, men også hjælpe det netværk, der faktisk nogle gange bliver ladt tilbage.
Vi er meget positivt indstillet over for beslutningsforslaget, men der er én ting, jeg gerne vil påpege.
Det er i forhold til Livslinien, som utvivlsomt er en fantastisk aktør på det her område med et hav af ildsjæle, der hver evig eneste dag gør, hvad de kan, for at redde liv.
Når jeg så alligevel påpeger det, er det, fordi jeg ved, som mange andre ordførere har nævnt, at de har en finansiering, men helt principielt har jeg den holdning, at alle organisationer skal søge på lige fod og skal have det på lige fod.
Derfor plejer vi ikke fra SF's side at sige, at der er nogle, vi kan sikre finansiering ad den her vej, frem for andre.
Det er i hvert fald en ting, som jeg også gerne vil sige til ordføreren for Enhedslisten.
Ministeren bliver sådan helt træt, når han hører alle de ting, vi kommer til at tage med.
Men jeg tror nok, og jeg håber også, at vi i fællesskab gerne vil rykke på nogle af de her ting.
Så endnu en gang tak, fordi vi tager det her til debat.