Niels Sindal (S), 2009-11-12:
Først tak til ministeren for svaret på det stillede spørgsmål og så en lille bemærkning om, at det er fint, at der har været samråd og orientering, men vi vil godt fra Nordisk Råds delegation løfte det op i salen, så de folkelige organisationer også kan følge med i, hvad der foregår inde i Folketinget.
Der er en glædelig enighed om projektet her.
Tiden vil vise, om den 9. februar 2009 bliver en historisk dag.
Det var den dag, Stoltenberg afleverede sin rapport.
Det vil tiden vise.
For 20 år siden var der vel ikke mange, der kunne forestille sig, at vi ville drøfte forsvars- og sikkerhedspolitik på nordisk plan i salen i dag.
Og årsagen skal nok findes i flere forhold.
Ganske vist er der en vis asymmetri i de nordiske landes medlemskaber af internationale organisationer, men størrelsen af EU betyder, at vi oplever en vis regionalisering i den europæiske politikudvikling.
Efter den kolde krig er det blevet lettere at tale om forsvar og sikkerhed i Norden, og udfordringen er således anderledes.
Men det nordiske samarbejde er en god ramme for de fem lande at udvikle fælles forsvars- og sikkerhedspolitik i.
Nu er det ikke en akademisk analyse eller redegørelse, vi har her på bordet.
Nogle af dem er ligetil – man har prioriteret seks – og nogle er mere procesorienterede og til at vurdere ud i fremtiden.
Jeg vil godt nævne nogle af de sager, der for os er mest vigtige.
Da USA forlod Keflavik på Island, efterlod de også et tomrum i luften.
Siden hen har Danmark og Norge via NATO påtaget sig en støttefunktion.
I rapporten foreslås det, at Norden tager ansvaret for luftovervågningen i Nordatlanten, og at luftrummet fra Vestgrønland til Norges kyster kommer under et nordisk havovervågningsregime.
Det er jo ganske store områder, vi taler om.
Danmark har faktisk forpligtelsen fra Nordpolen og ned til syd for Grønland, og lægger vi det sammen med de nordiske landes forpligtelser, når vi helt over til Barentshavet.
Det er et projekt, der kan udvikles til også at gælde andre dele af Norden, Østersøen og, som nu nævnt, Barentshavet.
I den sammenhæng er det jo værd at nævne de satellitsystemer, man allerede nu har.
Udveksling af oplysninger til fælles gavn er en nærliggende ting.
Rapporten diskuterer, om man skal udvikle flere satellitter eller flere systemer.
Vi er optaget af udenrigstjenesten.
Der kan man virkelig samarbejde.
Jeg tænker altid på de baltiske lande.
Vi er virkelig godt repræsenteret i de nordiske lande her.
Det må kunne gøres i et samarbejde.
Rapporten nævner også, om jeg så må sige, militært isenkram.
Det er dyrt.
Er det muligt at samarbejde om anskaffelse og vedligehold?
Det er i hvert fald en tanke værd.
Det samme gælder samarbejde om transport, sanitet, uddannelse og materiel i forbindelse med forskellige indsatser.
Noget, der ligger lige for, er som nævnt arbejdet i det arktiske, og vi har jo Arktisk Råd.
Men ud over det er der jo konkrete opgaver som søredning og miljøsikkerhed inden for det nordiske territorialområde.
Jeg tror, rapporten vil føre til et stærkere nordisk samarbejde.
Vi vil gennem processen opleve, at der opstår en mere udtalt nordisk bevidsthed omkring det sikkerhedspolitiske, men forslagene skal selvfølgelig gennemføres inden for rammerne af de enkelte landes medlemskaber af diverse organisationer.
Jeg ser frem til at se, hvad udenrigsministrene når frem til i Reykjavik næste år.
Jeg tror, der kan etableres fornuftige samarbejder på nordisk plan, og de bliver en fornøjelse at drøfte, når de konkret skal gennemføres.
Vi støtter for øvrigt forslaget til vedtagelse, som det er fremgået.
Da Stoltenbergrapporten blev præsenteret, blev man i delegationen i Nordisk Råd enige om at drøfte denne rapport mere indgående.
Vi har i Nordisk Råds præsidium og i salen ved sidste samling haft besøg af Stoltenberg.
Det var også delegationens ønske, at vi skulle have regeringens holdning præsenteret.
Derfor har vi rejst den her forespørgsel i dag, hvor regeringen får lejlighed til at fortælle om, hvordan man ser på Stoltenbergrapporten.