Karen Ellemann (V), 2014-04-10:
Først og fremmest vil jeg sige tak til fru Karina Adsbøl fra Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgselsdebat.
Der er indlysende nok tale om et vigtigt emne, og jeg synes derfor, at det er rigtig godt, at vi tager debatten her i Folketingssalen.
Jeg kan med det samme sige, at vi fra Venstres side jo, som også nævnt, tilslutter os hele forslaget til vedtagelse, men også allerede nu vil jeg gerne takke ministeren for en god besvarelse, hvor det jo blev tydeligt, at det her er et vanskeligt område.
Det var, mens Venstre sad i regering – jeg var faktisk selv socialminister – at vi forhandlede hele Barnets Reform på plads.
Vi forhandlede længe og indgående og meget sagligt om en kæmpestor reform med en masse vigtige elementer i.
Vi var dengang meget, meget glade for, at der var et flertal i Folketinget, som bakkede os op.
Helt grundlæggende handlede det om, at vilkårene for børn og unge skulle forbedres.
Hele det grundlæggende formål med Barnets Reform har ministeren allerede været inde på, og det har Dansk Folkepartis ordfører selvfølgelig også, men det kan altså ikke siges for tit, at det handler om at sikre, at udsatte børn og unge får en tryggere opvækst, og at vi også i langt højere grad får styrket kvaliteten af indsatsen på hele det her område, og selvfølgelig hele den forebyggende indsats, den tidlige forebyggende indsats, hele diskussionen om bedre supervision og efteruddannelse af plejefamilierne og sikringen af, at børnene blev og bliver hørt og får givet bedre muligheder for efterværn, og også hele skærpelsen af underretningspligten, som måske er det element, man med rette kan sige fungerer bedst i Barnets Reform, i forhold til at man underretter og man reagerer, når man oplever, at der er børn, der mistrives.
Men alle de her gode intentioner og al den klare lovtekst – for det er jo mere end intentioner, det er jo altså en meget, meget klar lovgivning – har det svært i virkelighedens verden.
Den har det svært ude i kommunernes hverdag.
Et af målene, som vi har været inde på, var jo netop, at støtten og efteruddannelsen af plejeforældrene, af plejefamilierne, blev forbedret.
Det var et initiativ, vi tog, fordi vi jo netop er klar over, at det er en kæmpestor opgave at være plejefamilie til et tvangsfjernet barn.
Derfor blev der indført ret og pligt til supervision og efteruddannelse under anbringelsen.
Men der må vi konstatere, at det billede, vi har nu og her, simpelt hen ikke er godt nok, for det er altså ikke alle kommuner, der lever op til de krav.
Der er for mange eksempler på, at kommunerne ganske enkelt ikke giver supervision, selv om plejefamilierne beder om det og gør opmærksom på det.
Så sent som i mandags stod der i Jyllands-Posten, at over 49 pct. af plejefamilierne ikke har modtaget den lovpligtige efteruddannelse.
Det at sætte et barn i en plejefamilie har vi jo haft mange diskussioner om.
I udgangspunktet lyder det som en bedre idé.
Hvis familien simpelt hen ikke er i stand til at tage vare på barnets tarv derhjemme, kan der i det at være i en plejefamilie frem for måske at være i en institution være mange gode takter i forhold til at få en mere normal tryg hverdag, hvor man ikke har en reservemor, der har skiftende vagter og er på eller ikke er på.
Så alt andet lige vil jeg stadig væk sige, at vi skal rette fokus mod plejefamilierne.
Men det er klart, at hvis kommunerne så ikke lever op til at give plejefamilierne den tilstrækkelige støtte og hjælp til børnene, jamen så er der for stor risiko for, at anbringelserne ender i brud.
Det handler ikke om, at plejefamilierne selv skal være den socialfaglige støtte, for det er plejefamilierne i udgangspunktet ikke uddannet til, men altså at der i hvert fald også til plejefamilierne er den tilstrækkelige støtte, som er skrevet i lovgivningen.
Så det er vigtigt for børnene, at de ikke oplever brud på brud i deres opvækst.
At blive en del af en ny familie og også det at tage imod et barn i sin familie er en stor opgave.
Derfor er vi selvfølgelig meget interesseret i, hvad ministeren gør for at sikre intentionerne i Barnets Reform i forhold til både supervision og efteruddannelse af plejefamilier.
Så er det også vigtigt, at kommunerne bliver endnu bedre til at håndtere sagerne på korrekt vis.
Vi hører stadig væk for tit om børn, som enten ikke er blevet fjernet, eller børn, som er blevet fjernet på unødvendig vis.
Det her, at der er for mange sager, der formentlig ikke er behandlet korrekt – fordi det viser jo sådan set Ankestyrelsens tal – er bekymrende.
Jeg er klar over, at der jo ikke er nogen, der gør det med fuldt overlæg, men det ændrer ikke ved, at tallene er for bekymrende, fordi det er børns vilkår, der alt andet lige er tale om her.
Barnets Reform var og er også et forsøg på at forebygge, at børn bliver fjernet fra familierne.
Det skal selvfølgelig ske gennem forskellige typer af indsatser.
Bare for at tage et hurtigt eksempel: Der blev startet projekter i en række kommuner, hvor man gik ind og tilbød de unge mødre kursusforløb for at gøre dem forældreegnede.
Alle de her intentioner er gode.
Nu har formanden rejst sig, hvor er det forfærdeligt, at vi har så kort taletid til sådan et stort emne.
Men alt andet lige og afslutningsvis: Vi håber, at ministeren – og det har han også givet tilsagn om – får hanket op i kommunerne, sådan at børnenes tarv bliver varetaget på bedste vis, og vi støtter naturligvis forslaget til vedtagelse.