Martin Lidegaard (RV), 2014-04-11:
Tak for ordet.
Beslutningsforslag nr. 41 indeholder to elementer.
Det første vedrører det helt centrale spørgsmål om, hvilke områder vi kan samarbejde om i EU.
Det andet element vedrører det ikke mindre centrale spørgsmål om, hvorvidt vi i konkrete tilfælde skal finde løsninger i EU, eller om løsningerne bedre findes på nationalt plan.
Der er altså tale om de grundlæggende rammer for EU-samarbejdet, og jeg er enig med forslagsstillerne i, at det er vigtigt, at der er klarhed og også løbende diskussion om disse rammer.
Spørgsmålet om, hvilke kompetencer EU skal have, var således et centralt spørgsmål, der blev indgående drøftet i forbindelse med Lissabontraktatens tilblivelse.
Lissabontraktaten fastlagde på baggrund af et grundigt forarbejde i forfatningskonventet kompetencefordelingen mellem EU og medlemsstaterne.
Helt grundlæggende har EU altid hvilet på det såkaldte kompetencetildelingsprincip.
Det betyder, at EU kun har de beføjelser, som medlemslandene har tildelt EU.
Det gælder selvfølgelig også efter Lissabontraktaten, der har gjort udgangspunktet tydeligere.
Det er således fastsat i Lissabontraktaten, at de beføjelser, der ikke er tildelt EU, selvfølgelig bliver hos medlemslandene.
Endvidere er der i første afsnit af Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde en gennemgang af de områder, hvor EU har kompetence til at regulere.
Dette afsnit indeholder en oplistning af EU's samlede kompetencekategorier og kompetenceområder.
Lissabontraktaten fastlagde altså kompetencefordelingen mellem EU og medlemsstaterne, men dette vedrører selvfølgelig alene grænserne for EU-samarbejdet.
Der er naturligvis eksempler på, at vi kan have behov for at kigge på EU-lovgivningen igen for at sikre overensstemmelse med samfundsudviklingen.
Det har vi senest set i relation til adgangen til velfærdsydelserne.
Det skal vi også kunne tage fat på, men det skal naturligvis ske inden for den eksisterende traktats rammer.
Lad mig herefter vende mig mod nærheds- og proportionalitetsprincipperne.
Subsidaritetsprincippet eller på dansk nærhedsprincippet er en traditionel dansk mærkesag på tværs af partierne.
Nærhedsprincippet og proportionalitetsprincipperne fremgår af artikel 5 i Traktaten om Den Europæiske Union, og anvendelsesområdet er desuden nærmere beskrevet i en særlig protokol til traktaterne.
Nærheds- og proportionalitetsprincipperne indgår derfor som en meget vigtig del af vores hjemlige EU-procedure for samarbejdet mellem regeringen og Folketinget.
Regeringen udarbejder således allerede såkaldte grund- og nærhedsnotater om de enkelte EU-lovforslag.
Notaterne indeholder en særskilt vurdering af nærhedsprincipperne og redegør for regeringens stilling med henblik på Folketingets efterfølgende stillingtagen.
Med henblik på at give de nationale parlamenter mulighed for løbende at følge princippernes anvendelse i praksis skal Kommissionen hvert år udarbejde en rapport herom.
Kommissionen afgav sin seneste rapport om anvendelsen af nærheds- og proportionalitetsprincipperne den 30. juli 2013.
Under behandlingen i dag må vi have øje for, at Liberal Alliance ikke blot ønsker en ny kortlægning af kompetencebalancen og nærheds- og proportionalitetsprincipperne.
Forslaget bygger på et langt mere vidtgående ønske hos forslagstillerne.
Det drejer sig ikke om, hvordan vi skal udfylde rammerne for EU-samarbejdet, men om at flytte hegnspæle og genforhandle vores forhold til EU eller, som det hedder i bemærkningerne til forslaget, og jeg citerer: »...på hvilke områder ønsker vi at bevare eller tilbageføre vores suverænitet?«
Som man forstår, vil Liberal Alliance bruge en kompetenceundersøgelse til at se på, om vi skal kræve kompetencer ført tilbage fra EU til Danmark. Jeg synes, det vil sende et helt forkert signal.
Fra regeringens side har vi ikke lagt skjul på, at vi ønsker, at Danmark skal være så tæt på kernen i EU som muligt.
Et stærkt EU er i Danmarks interesse.
For Danmark er EU i dag den mest centrale platform til at få indflydelse.
Hvis Danmark skulle ønske traktatændringer med det formål at ændre de grundlæggende strukturer i samarbejdet, ville vi stille os i en position, hvor vi ville få svært ved at få indflydelse.
Er det virkelig, hvad Liberal Alliance ønsker?
Partiet henviser i deres beslutningsforslag til den britiske regerings kompetenceundersøgelse og den nederlandske regerings subsidaritetsundersøgelse.
Men udgangspunkterne for de to initiativer er forskellige.
Som bekendt har den britiske premierminister nævnt, at han ønsker at sende et genforhandlet forhold til EU til folkeafstemning i 2017, hvis de britiske konservative vinder parlamentsvalget i 2015.
Den britiske premierminister har ikke i detaljer specificeret sine krav til en genforhandling, men han har antydet, at visse krav måske kun kan gennemføres ved en traktatændring.
Det interessante og måske ironiske ved den overordnede konklusion på de rapporter, som indtil videre er blevet offentliggjort som led i de britiske undersøgelser, er, at kompetencefordelingen vurderes at være omtrent passende.
Den nederlandske regering understreger, at man accepterer den eksisterende kompetencefordeling og ikke ønsker traktatændringer.
Undersøgelsen er derimod fokuseret på at identificere en række retsakter og forslag til retsakter, hvor man finder, at Kommissionen er gået for langt i sit ønske om at regulere på EU-plan.
Den nederlandske regering ønsker en bredere debat om EU's udvikling.
Målet er et mere beskedent og mere effektivt EU.
Populært sagt ønsker Nederlandene, at lovgivningsinitiativerne skal være europæiske, hvor det er nødvendigt, og nationale, hvor det er muligt.
Det er svært at være uenig i.
Jeg er i hvert fald helt enig.
Det nederlandske initiativ har lagt grunden til en europæisk debat om EU's udvikling.
Kompetencefordeling indgår ikke i den debat.
Derimod handler det om, hvordan det kan sikres, at lovgivningsinitiativer fra EU har en reel merværdi.
Temaer som bedre regulering, regelforenkling og involvering af de nationale parlamenter indgår i den debat.
Der er generelt enighed om, at det ikke handler om mindre EU eller mere EU.
Det handler om et bedre EU.
Kommissionsformand Barroso har ramt det, synes jeg, ganske præcist med sin udtalelse: »EU skal være stor med hensyn til de store ting og mindre med hensyn til de mindre ting.«
I stedet for at bruge tid og skatteborgernes penge på at se på kompetencefordeling eller duplikere det arbejde, der findes i Kommissionens rapport om anvendelsen af nærhedsprincippet, synes jeg, vi skal engagere os i debatten om EU's udvikling.
Jeg synes som nævnt, at det giver bedre mening med en drøftelse af, hvordan kompetencefordelingen fremadrettet anvendes i EU-samarbejdet.
Det handler med andre ord om, hvad det er for nogle emner, EU skal prioritere.
I stedet for at sætte spørgsmålstegn ved EU som sådan skal vi i stedet aktivt søge indflydelse og være med til at påvirke beslutningerne, så samarbejdet går i den retning, vi ønsker.
Vi står foran et europaparlamentsvalg og udpegelsen af en ny Kommission.
For mig at se er det en glimrende anledning til at præge den retning, vi ønsker at EU skal gå i.
Regeringen støtter op om kommissionsformand Barrosos udtalelser.
EU bør fokusere på at levere konkrete resultater på de områder, som optager EU's borgere.
Vækst og beskæftigelse skal efter regeringens opfattelse være den overordnede ledetråd for den nye Kommission, men der skal også være en videreudvikling af det indre marked, en ambitiøs klima- og energipolitik, som bl.a. gennem øget energieffektivitet kan mindske vores afhængighed i Europa af energiimport fra tredjelande, herunder Rusland, frihandelsaftaler med bl.a. USA og en styrkelse af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det er alt sammen områder, hvor vi bør presse på for at blande os. Regeringens klare udgangspunkt er, at vi gennem et konstruktivt og pragmatisk engagement i EU rent faktisk kan få indflydelse på de beslutninger, som påvirker vores hverdag.
Lad mig derfor til slut gentage mit hovedbudskab: Frem for at sætte spørgsmålstegn ved de overordnede rammer for EU-samarbejdet vil jeg foreslå, at vi i stedet for bruger kræfter på at påvirke EU til at bevæge sig i den retning, som vi ønsker.
På den baggrund kommer det næppe som en overraskelse, at jeg ikke mener, at beslutningsforslaget bør nyde fremme.