Karin Nødgaard (DF), 2015-04-14:
At livet i alle dets faser ikke kan være en dans på roser, tror jeg de fleste vil nikke bekræftende til, også børn og unge.
Der vil opstå bump på vejen, som kan være større eller mindre, af kortere eller længere varighed, men med en base og som regel forældrenes opbakning er det til at klare at komme videre ad livets sti.
På samme måde kan forældre trods udfordringer og bekymringer for deres børns ve og vel i samspil med børnene finde en fælles rytme og støtte.
Sådan er det bare ikke for alle.
Desværre er der ingen garanti for, at der lige her og nu ikke foregår overgreb.
Der vil desværre nok altid være forældre, som ikke har forstået, hvad det vil sige at være omsorgsfulde og kærlige, og som misbruger deres børn.
Trist er det, når dem, som skulle være de bedste til at tage sig af børnene, nemlig forældrene, ikke formår det.
Når det sker, er det vigtigt, at dem, der så har retten til og muligheden for at gribe ind, nemlig myndighederne, også gør det.
Dette ved vi i flere sager ikke har været tilfældet.
Det er derfor, Dansk Folkeparti har overvejet, hvordan den her indsats kunne forbedres, og derfor har vi så også fremsat det her forslag.
Vi havde selvfølgelig håbet, at vi havde fået lidt mere opbakning.
Det er selvfølgelig glædeligt her på falderebet, at Liberal Alliance går ind og støtter forslaget.
Jeg mener egentlig, at vi skylder de børn, som har været igennem sådan nogle mareridtslignende forhold i opvæksten, at de på en eller anden måde kan se, at der sker noget.
Men jeg vil afslutningsvis også godt sige, at det tror jeg egentlig også godt at de kan se.
For jeg synes faktisk, at den debat, der har været nu, viser, at der er en intention hos alle partier, der har været til stede, om at lave nogle forbedringer på det her område.
Som jeg også sagde, jeg tror, det var til Enhedslistens ordfører, så er det måske en gang imellem godt, at vi ikke kun ligesom handler og reagerer, når de store sager eksploderer – det gælder alle politiske områder – men at vi også løbende får fokuseret på, hvad det er, vi kan gøre bedre på nogle bestemte politiske områder.
Det tror jeg faktisk at jeg vil tage med videre i vores arbejde i Socialudvalget.
Men jeg kan også se, at der har været kommunalordførere her, og at det er en anden end socialministeren, der er til stede.
Det var jeg bekendt med, skal jeg så hilse og sige, der er ikke nogen tvivl der.
Men jeg havde startet med at rette forslaget til socialministeren, og så fik jeg en forespørgsel, og så sagde jeg, at det her var helt i orden osv.
Og det kan næsten kun gøre det bedre fremover, hvis man kan lave noget i fællesskab.
Så jeg vil egentlig bare takke for debatten og sige, at vi skal blive ved med at holde fast i det her emne for at sikre, at vi ikke i kampens hede og alt, hvad der ellers foregår rent politisk, glemmer de børn, som ikke har de bedste betingelser for et godt liv og ikke har den livskvalitet, som vi andre ønsker at give vores egne børn, men at vi påtager os et ansvar, især når de allernærmeste svigter.
Så det skal være mine afsluttende bemærkninger.
Men det er jeg egentlig ikke så interesseret i, for jeg tror, at ordføreren godt ved, hvad Dansk Folkepartis holdning er i forhold til den offentlige vækst osv.
Det skal vi jo nok tage efter et valg, hvis det er, at vi får mulighed for det i den position, vi nu må få, hvordan den så end bliver.
Men jeg vil også gerne lige understrege over for ordføreren, at det her overhovedet ikke fra vores side drejer sig om at gå efter nogen sagsbehandlere.
Det synes jeg også jeg prøvede at sige i mit første indlæg, for jeg kan godt se, at der er nogle problemstillinger i forhold til mængden.
Men ligesom der er stor forskel på antallet af sager, er der også stor forskel på tyngden af sagerne, man har.
Så derfor kan det også være problematisk at gå ind og sige, hvordan det skal være.
Jeg fik nogle gode bud på det.
Vil det så sige, at SF sådan set er interesseret i, at vi igen sætter os sammen i ordførerkredsen og får kigget noget mere på, hvad vi kan gøre fremover for at forbedre det her område?
Dansk Folkeparti er klar over, at der i dag findes en formulering, der går ud på, at der i kommuner, hvor lovgivningen ikke overholdes, kan være mulighed for at træffe afgørelser om tvangsbøder til kommunalbestyrelsesmedlemmer.
Problemet er bare, at det ikke er sket i de her mange forfærdelige sager, vi har kendskab til.
Endvidere har Dansk Folkeparti også med det her forslag ønsket at præcisere, at der også bør ligge en mulighed for at drage nogle ansættelsesmæssige konsekvenser over for de ansvarlige kommunale ledere.
For Dansk Folkeparti er det umådelig vigtigt, at vi ikke bare affinder os med, at der bliver rejst kritik af forholdene, og at der beklages fra kommuners side, når skaden er sket gennem årelangt misbrug af børn.
Det er ikke nok for de børn og unge, som har fået ødelagt deres liv mere eller mindre, fordi der ikke er sat ind i tide.
Jeg håber meget, at man her i Folketinget og i regeringen vil tage den her debat med det for øje, at der skal ske noget, og det hører jeg måske også lidt man vil, sådan at det er mærkbart, at der sker nogle forbedringer på området, så vi kan se, at der er både retfærdighed og retssikkerhed til stede.
Så vil jeg gerne sige, at det at sætte børn i verden nok er noget af det mest livsbekræftende, jeg kan komme i tanke om.
Det at give liv og følge dette liv fra den spæde barndom og op igennem årene til ung og teenager og oplevelsen, når børn flytter fra reden og skaber deres egen tilværelse med familie, er en del af livets cyklus.
Det er smukt, og det er en gave for livet.
De fleste unge mennesker kan se tilbage på en barndom med omsorg og kærlighed, ikke kun fra forældre, men også fra det netværk, der er omkring dem, f.eks. bedsteforældre.
Det kan også være nogle, man måske ikke har biologiske bånd til.
I den smukke salme »Dejlig er jorden« står, at slægt skal følge slægters gang, og deri tror jeg egentlig ligger, at man tager noget med fra tidligere slægter og fører det videre til kommende slægter i en erkendelse af, at det er det rette.
Sådan er det heldigvis i de fleste familier i dagens Danmark.
Trods mange forskellige familiemønstre og brudte ægteskaber er kærligheden til børnene intakt, og ønsket om, at det skal gå dem godt i livet og i de livsvalg, de træffer, ligger dybt i de fleste af os.
Desværre er der også familier, hvor børn ikke lever denne tilværelse, hvor kærlighed, tryghed, omsorg og varme er en del af hverdagen, men en tilværelse med ydmygelser og misbrug, omsorgssvigt og manglende kærlighed fra dem, der skulle være de nærmeste til at give det, nemlig forældrene.
Somme tider kan man ikke fatte de beretninger, der gennem de seneste år er dukket op om omsorgssvigtede børn.
Det kan være fuldstændig uforståeligt, at mennesker, der har sat børn i verden, børn af eget kød og blod, kan være så, ja, jeg vil sige afstumpede, at de udsætter børnene for de værst tænkelige ting i deres barndom og på den måde ødelægger deres muligheder for et godt liv.
Jeg skal ikke i dag gå i detaljer om de forfærdelige sager, der har været, men blot det at nævne nogle bynavne som Brønderslev, Tønder, Rebild giver associationer om, at der har været noget rivende galt i vores velfærdssamfund med de tilsyns- og indberetningsforpligtelser, vi hver især må have som såvel offentlig myndighed, som politiker og som netværk.
Det kan være svært at rette fuldstændig op på de fatale fejl, der er sket, men alt, hvad der kan gøres, må gøres.
Derfor er det også bekymrende at høre fra de få, men egentlig meget modige ofre, som har valgt at stå frem, at de ikke mener, at de har fået eller får den ønskede støtte til at komme videre i livet.
Dansk Folkeparti i dag vælger at tage debatten om øget ansvarliggørelse i kommuner ved grove svigt i sager om overgreb og omsorgssvigt af børn, er det for at sikre, at der fremover vil være øget fokus på at gribe ind i tide.
Jeg vil gerne understrege, som det også er skrevet i bemærkningerne til forslaget, at vi ikke ønsker, at der skal ske en hetz mod kommuner, mod kommunalbestyrelsesmedlemmer, kommunale ledere og medarbejdere – snarere tværtimod.
For Dansk Folkeparti er det yderst vigtigt, at alle børn får de bedst tænkelige muligheder for et godt liv, og at myndighederne hurtigt griber ind, hvis der indberettes om misrøgt af børn.
Dansk Folkeparti er af den overbevisning, at en øget ansvarliggørelse kan have en positiv effekt på kommunernes opmærksomhed og prioritering i sager om svigt af børn.
Det er vigtigt for alles retsbevidsthed, at der, når de nærmeste svigter, er myndigheder, der tager over og reagerer.
Når man er ansat i stillinger på kommunalt ledelsesniveau, er det klart, at der følger et øget ansvar med på samme vis, som hvis man vælger at stille op som kandidat til at sidde i en kommunalbestyrelse og bliver valgt.
Der er et ansvar og en forpligtelse til at tage sig af og holde øje med sager, der vedrører borgerne, og med, hvorledes der i embedsværket arbejdes med området, f.eks. på socialområdet og på området for børn og unge.
Desværre har vi oplevet, at det ikke har været tilfældet, og at der, når sager er dukket op, ikke er handlet, som det må forventes af kommunale ledere og kommunalbestyrelsesmedlemmer, til og med i sager, hvor man har været bekendt med det, men gentagne gange bevidst har undladt at handle.
Det er så ulykkeligt, som noget kan være, når vi hører om børn, hvor der faktisk var et netværk, der indberettede omsorgssvigt og misbrug, men at der er gået år derefter, før det så er blevet stoppet – år, som ville have haft uvurderlig og afgørende betydning for, at disse børn kunne have fået en bedre tilværelse og ikke have været påført yderligere smerter, traumer og lidelser, både fysisk og psykisk.