runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-05-13:
Jeg vil gerne sige, at jeg indledte med at sige dette, og det vil jeg godt lige citere igen, selv om jeg omtalte det før, så det ikke skal gå i glemmebogen: Regeringen påtager sig selvfølgelig ansvaret for den førte økonomiske politik.
Men som jeg sagde, må finanskrisen jo ikke få os til at glemme, at vi siden 2001 har opnået betydelige, positive resultater.
Og en af grundene til, at vi fik en så hurtig nedgang i ledigheden, var jo, at vi i 2004 gennemførte den såkaldte forårspakke, som gav økonomien det skub fremad, den havde brug for på det tidspunkt.
I den forbindelse priser jeg mig lykkelig for, at vi ikke har lyttet til hr. Morten Bødskovs råd igennem de sidste 7 år om, at bruge 2 kr., hver gang vi tjente 1 kr., men at vi har opført os økonomisk ansvarligt, sådan så vi i dag står bedre rustet end mange andre lande til at håndtere krisen.
Morten Bødskov (S), 2009-05-13:
Jeg tror, at jeg og de mange tusinde arbejdsløse, som desværre er kommet til her de senere måneder, nu kan genkende finansministerens sande ansigt.
Jeg spørger, fordi finansministeren jo i sin rolle som finansminister har givet et interview i Jyllands-Posten søndag den 12. april, hvor man siger, at dagpengene vil den nye finansminister som udgangspunkt ikke røre.
Derfor er det da meget rimeligt, når man ser tilbage på en krise, der har buldret, og en arbejdsløshed, der har hamret hul i loftet, at de, der er blevet ledige, kan få et klart svar af regeringen.
Mener man i den nuværende situation, at det er rigtigt, at dagpengeperioden skal halveres, ja eller nej?
Det må man da kunne svare på frem for at løbe frem med al mulig partipolemik.
Jeg vil sige til ministeren: Giv de her arbejdsløse et rigtigt svar, et ærligt svar.
Skal dagpengeperioden halveres, eller skal den ikke?
Det mente man at den skulle i efteråret, mener man det nu?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-05-13:
Det er noget vrøvl, hr. Morten Bødskov står og siger.
Vi har jo aldrig foreslået en halvering af dagpengeperioden.
Jeg ved slet ikke, hvor den idé kommer fra, og jeg vil da gerne bede hr. Morten Bødskov om at fortælle, hvor regeringen er kommet med sådan et forslag, og læse det op.
Altså, det er fuldstændig grebet ud af den blå luft.
Morten Bødskov (S), 2009-05-13:
Jamen jeg spørger til, om det virkelig er rigtigt, når finansministeren påstår, at regeringen ikke har haft planer i efteråret om, at dagpengeperioden skulle forringes, altså at man ville forkorte dagpengeperioden.
Og nu er der så altså kommet titusindevis og atter titusindevis af ledige, som læser Berlingske Tidende, hvor finansministeren siger, at man er klar til at påtage sig et ansvar for, at man har vurderet den økonomiske udvikling forkert.
Et af de konkrete forslag, som rammer de her folk meget hårdt, er, hvis man fastholder sine synspunkter om at forringe dagpengeperioden - hvis altså regeringen fastholder sit synspunkt om at forringe dagpengeperioden.
Derfor er det meget rimeligt at spørge på vegne af de mange arbejdsløse
: Mener regeringen stadig det, eller er den, fordi den er klar til at påtage sig et ansvar for at have fejlvurderet situationen, også klar til at ændre holdning og politik, i forbindelse med om dagpengene skal forringes?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-05-13:
Tænk, jeg synes ærlig talt, at det er en lidt mærkelig diskussion.
Det er rigtigt, at dengang vi mødtes i august/september sidste år, buldrede højkonjunkturen på arbejdsmarkedet af sted, da var der mangel på arbejdskraft, og da havde vi mange håndværkere fra Østlandene osv., som kom herop for at arbejde.
Og det er rigtigt, at Arbejdsmarkedskommissionen blev bedt om at komme med sit forslag.
Men hr. Morten Bødskov får mig ikke i dag til at gribe krisen an på den måde, at så skal jeg den ene dag udelukkende sige det ene og den anden dag det andet.
Men det er jo klart, at i et arbejdsmarked med stigende ledighed er de virkemidler, vi skal bruge, selvfølgelig andre end i en situation, hvor der er ekstrem mangel på arbejdskraft.
Det er da næsten – ja, undskyld jeg siger det – logik, at regeringen må opføre sig ansvarligt.
Der har jeg jo så bare prøvet at sige, at jeg tror, at krisens omfang kom bag på de fleste.
Så ved jeg godt, at hr. Morten Bødskov og hr. Villy Søvndal allerede i november 2001, hvor regeringen trådte til, forudså, at det her måtte ende galt.
Men det er jo sådan set ikke almindeligt anerkendte økonomiske vurderinger, så jeg vil sige til hr. Morten Bødskov, at jeg tager hatten af for, at spørgeren har kendt krisens store omfang og må jo så erkende, at det har vi andre ikke.
Jeg kan tage parykken af!
Morten Bødskov (S), 2009-05-13:
Da regeringen ikke er i stand til at overskue udviklingen i den økonomiske politik og ikke fremlægger en egen økonomisk majprognose, men derimod forskellige scenarier, på hvilke forudsætninger bygger regeringens økonomiske politik så?
Spørgsmålet går jo i al sin enkelhed ud på dette: Da vi må konstatere, at regeringen ikke er i stand til at overskue udviklingen i den økonomiske politik og ikke fremlægger egen økonomisk majprognose, men derimod forskellige scenarier, på hvilket grundlag bygger regeringens økonomiske politik så?
Det er jo altså i den grad interessant og historisk, at vi har en regering, som er sat i spidsen for at lede landet i en historisk nedgangsperiode i verdensøkonomien, i dansk økonomi og i vores velfærdssamfund som sådan.
Vi har en regering, som ikke er i stand til at fortælle os og den øvrige befolkning, hvad regeringens vurdering er af den økonomiske politik.
Hvordan vil det udvikle sig?
Man fremlægger for første gang, for jeg har ikke hørt om det før, en økonomisk prognose, uden at regeringen tager stilling til, hvordan den økonomiske politik skal udvikle sig.
Man fremlægger, ligesom når man rækker fingeren i vejret, sådan tre scenarier - det kunne lige så godt have været fire eller fem eller ti scenarier - uden at tage stilling til, hvordan man mener den økonomiske udvikling vil blive i Danmark.
Der er det helt centrale spørgsmål bare dette: Agter regeringen, når man så fremlægger tre scenarier, at vælge et af de tre scenarier, eller vil man lade det være op til sådan en fri og åben debat, hvordan vi og den øvrige del af befolkningen synes at økonomien skal udvikle sig?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-05-13:
Nu vil jeg så igen tillade mig at citere, hvad jeg sagde før, og nu citerer jeg ordret, jeg læser manuskriptet op igen, for at der ikke kan være nogen misforståelser om det.
De budgetteringsforudsætninger, som vi lægger frem, vil selvsagt være baseret på ét forløb, som er velbegrundet og realistisk.
Det vil sige, at regeringen kommer med ét forløb, men al fornuft tilsiger os, da vi ikke kender omfanget af krisen, og da vi ikke kender krisens varighed, at det nok er fornuftigt at spørge, hvilke udfordringer det giver os i forbindelse med finanspolitikken, hvis tingene nu udvikler sig anderledes, end vi havde forudsat her.
Det er da klart, at der er nogle ting vi ved om udviklingen i den kommende tid.
Vi ved, at ledigheden vil stige, det er en af de ting, vi kan være sikre på.
Og vi kan være sikre på, at de offentlige finanser i Danmark svækkes markant på grund af den internationale økonomiske krise.
Så nogle ting ved vi, men hvis tingene nu udvikler sig anderledes, end både hr. Villy Søvndal og hr. Morten Bødskov forudså allerede i 2001, synes jeg også, at det er fair over for vælgerne at spørge: Hvad så?
Spørgsmålets præmis er svær at forstå, for naturligvis kan regeringen overskue sin egen økonomiske politik.
Men sagen er, at der er stor usikkerhed om det videre forløb.
Vi ved ikke i dag, hvor dyb og langvarig den internationale krise bliver.
Det er en usikkerhed, som der naturligvis bør tages hensyn til i den finanspolitiske planlægning.
Og netop for at illustrere usikkerheden og de krav, det kan stille til den økonomiske politik, vil der være mere end ét forløb i den kommende redegørelse.
Meta Fuglsang (SF), 2009-05-13:
Tak for det.
Jeg har jo også med interesse læst det, der har været i pressen weekenden over om ministerens udtalelser.
Det, jeg gerne vil spørge lidt til, er de udtalelser, som ministeren er kommet med om valgfrihed.
Der står, at vi ikke skal køre et ideologisk skoleridt, så det bliver træls, og der bliver også givet udtryk for, at når det gælder frit valg, vil De Konservative heller ikke sætte sig bag i vognen og lade Venstre køre med det.
Så jeg vil gerne spørge: Hvad er det, ministeren frygter ved den offentlige sektor, og som er bestemt eller styret af Venstre?
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg vil sige, at jeg faktisk er lidt glad for det spørgsmål, som fru Meta Fuglsang her stiller, for det, jeg synes har været meget kendetegnende for den debat, vi har haft her i dag, er, at man i mange partier ikke kan forstå, at man kan flytte sig på nogle punkter, at politik faktisk nogle gange handler om at følge lidt med tiden og også være villig til at sige, at man kan justere sine synspunkter.
Jeg har fået meget kritik for, at jeg nu siger, at hvad angår de ting, vi har gennemført de sidste 7 ½ år, som jeg synes er gode ting, er der nu behov for at justere på nogle områder.
Jeg kan ikke forstå, at der ikke er mere politisk anerkendelse af, at det faktisk nogle gange er ganske fornuftigt at ændre nogle synspunkter.
Men det er da klart, at Socialistisk Folkeparti, som i den grad har flyttet sig på næsten alle punkter, måske har større forståelse for det synspunkt.
Jeg vil sige, at på nogle områder er valgfrihed godt.
Når det gælder høreapparater, er der ingen tvivl om, at det har været godt for borgerne, at de ikke har skullet sidde og vente længe, hvis de har haft problemer med hørelsen, men at de har haft en valgfrihed.
Men mit synspunkt er altså også, at det aldrig kan være noget mål i sig selv.
Jeg er ikke drevet af ideologi, jeg er faktisk meget drevet af pragmatisme og nogle værdier, og jeg tror, at det klogeste, vi kan gøre, er at se på, hvordan vi indretter vores samfund og den offentlige sektor til gavn for både borgerne og de ansatte.
Der må det altså ikke være ideologien, der er den drivende kraft, der må det være pragmatismen og de gode løsninger.
Meta Fuglsang (SF), 2009-05-13:
Der er vi fuldstændig enige, og jeg anerkender fuldt ud, at man kan flytte sig.
Det, jeg er optaget af nu, er, hvor vi så skal flytte os hen.
Altså, hvor er det, ministeren synes vi skal hen?
Det, jeg kunne forstå, var, at ministeren i hvert fald ikke mener, at man skal flytte sig ideologisk, ligesom Venstre gør det, og det synes jeg er en meget interessant melding, i og med at ministerens parti og Venstre jo udgør en fælles regering, som indtil nu i hvert fald har sagt, at de bevæger sig i den samme retning.
Hvad er det for en udvikling, som Venstre kunne stå for, og som ministeren frygter, og hvor er det så, ministeren ser vi skal bevæge os hen med hensyn til valgfrihed?
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg overlader det helt trygt til Venstre at formulere Venstres politik, og jeg er også helt overbevist om, at jeg selv om mange år vil have det synspunkt, som jeg har i dag, nemlig at Venstre er Danmarks næstbedste parti, som vi samarbejder utrolig godt med.
Det, der er mit budskab, er sådan set, at det, jeg tror man skal, når man diskuterer politikudvikling på forskellige områder, er at sørge for at se på, hvordan vi kan gøre det endnu bedre for borgerne.
Der lytter jeg selvfølgelig til de synspunkter, der kommer fra Venstre, og vi er i den her regering rigtig gode til at finde hinanden og nå til fælles enighed.
Det vil vi også gøre fremover.
Men jeg har bare tilkendegivet, at det, der er afgørende for Det Konservative Folkeparti, er, at det ikke er ideologien, der driver os, men at det er de pragmatiske og fornuftige løsninger, der gør, at vi vælger rigtigt.
Jeg synes, at vi har valgt rigtigt indtil videre, så jeg er også helt overbevist om, at det skal vi nok finde ud af i fællesskab fremover.
Meta Fuglsang (SF), 2009-05-13:
Og så er jeg spændt på at høre, hvilken udvikling der så kommer, og hvilke senere meldinger ministeren kommer med.
Når vi taler om valgfrihed, er det jo spørgsmålet om frihed og den her valgfrihed.
Kunne man forestille sig, at Konservative ville støtte forslag, der gik ud på, at kommunerne kunne vælge, om de ville have de private leverandører som en valgmulighed, altså at kommunerne fik den valgfrihed at sige: Vi vil bruge vores krudt på en god offentlig service, så vi ønsker ikke at bruge en masse krudt på, at der skal være private leverandører inden for ældreområdet?
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Nu vil jeg sige til fru Meta Fuglsang, at jeg før blev spurgt om, hvor Venstre ville bevæge sig hen, og det synes jeg alligevel ligger uden for mit kompetenceområde at svare på.
Jeg har ikke noget problem med at fortælle, hvor jeg gerne selv ser at mit parti bevæger sig hen, og det er i retning af at sikre, at vi har et rigtig godt fællesskab, at vi har en stærk offentlig sektor med glade og motiverede medarbejdere.
Og der tror jeg, at svaret på de udfordringer, vi står over for, med en tredjedel af de offentligt ansatte, der er over 50 år og snart går på pension, er at sørge for at give mere kompetence og bedre uddannelse til lederne, sørge for at belønne dem, når de udøver god ledelse, og det er at sikre, at vi har nogle motiverede medarbejdere, der får større medbestemmelse og selvbestemmelse over, hvordan de varetager deres opgaver.
Det tror jeg er nogle af kodeordene, hvis vi skal have en bedre offentlig sektor.
Så vil jeg sige, at jeg synes, det er klart, at man på de områder, hvor man allerede har givet borgerne valgfrihed, skal være meget, meget forsigtig med at begynde at pille de rettigheder væk fra borgerne.
For det er jo noget, der gavner borgerne og borgernes tilfredshed med den offentlige service.
Rasmus Prehn (S), 2009-05-13:
Vi kunne jo se i Jyllands-Posten i søndags, at ministeren var ude med det i øvrigt positive budskab, at vi nu simpelt hen skal have større tillid og mere frihed til de kommunalt ansatte.
Men ikke desto mindre er den politik, som regeringen jo har stået for, at der simpelt hen har været en voldsom vækst i dokumentationskrav og bureaukrati.
Det kan jo sagtens blive en diskussion, hvor jeg står og påstår det ene, og ministeren står og påstår det andet.
Det har vi allerede tidligere set, så det er ikke så interessant, men jeg vil alligevel henlede opmærksomheden på en ekspert, nemlig professor i offentlig forvaltning Poul Erik Mouritzen fra Aarhus Universitet, der siger, at vi i de seneste 5 år har set den største vækst i kravene til dokumentation, registrering, evaluering og indberetning, der nogensinde er set i Danmark.
Han siger videre, at den nuværende regering har givet bureaukratiet fuldstændig friløb, og at det efter hans vurdering har taget fuldstændig overhånd.
Det er altså en uvildig ekspert, der simpelt hen siger, at man under den her regering, som egentlig skulle være liberal, og som skulle tænke på frihed, faktisk har fået et kæmpe dokumentationspres og et kæmpe bureaukrati.
Så vi har altså set et kæmpe eksempel på, at man siger et og gør noget andet.
Har ministeren været ude i virkeligheden, eller har ministeren måske været lidt for travlt optaget af den mislykkede politireform?
Det er jo virkelig fantastisk positive ord, der kommer fra ministeren her.
Men sagen er bare den, at der igen er forskel på ord og på virkeligheden.
Det er jo ikke andet end et halvt år siden, at Socialdemokratiet rent faktisk fremsatte et helt konkret forslag.
For vi er jo sådan set enig i det, ministeren sagde om, at der har været en tilbøjelighed til, at vi med al vores iver her på Christiansborg er kommet til at presse på en udvikling med mange dokumentationskrav.
Vi har altså set, at Det Konservative Folkeparti sammen med Venstre og Dansk Folkeparti har sagt: Nej, de 29 frihedsrettigheder til kommunerne vil vi ikke stemme for.
Så vi har prøvet at være konstruktive og lægge forslagene frem, men Det Konservative Folkeparti har bare stemt imod, så man har altså gjort det modsatte af, hvad man står og siger her.
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Nu er det jo sådan, og det tror jeg at de, der måtte følge debatten her i dag, også ved, at det jo ikke er sådan lige meget, og at man bare kan tage 29 forslag, så er det lige meget, hvad det er, bare de giver lidt frihed, og så kan man stemme for det.
Det kommer selvfølgelig an på, hvad det er.
Der er jo en substans, man selvfølgelig også skal tage hensyn til.
Jeg vil sige, at jeg tror, at netop det, at Socialdemokratiet under valgkampen kom med vel også 29 forslag til spændetrøjer på kommunerne, bestemt ikke var noget, som borgmestrene var glade for.
De kan sagtens lægge mere ansvar ud til skolelederen eller til lederen af daginstitutionen, det er der ikke nogen som helst problemer i.
Vi har taget fat med kvalitetsreformen på det, og vi har faktisk valgt at sige, at der er en udfordringsret, og det er der ret mange, der benytter sig af, og det er glædeligt, men vi ønsker altså at gå skridtet videre.
Rasmus Prehn (S), 2009-05-13:
Det er altså konkrete forslag, som vi har været i dialog om også med konservative borgmestre, bl.a. borgmesteren i Høje Taastrup, Michael Ziegler, som er kommet med konkrete forslag til, at her kunne vi gøre noget, bl.a. en 10-procents-sænkelse af de her dokumentationskrav.
Det er altså sådan, at ifølge Finansministeriets egne tal er der altså 60.000 årsværk for medarbejdere i ikkeadministrative stillinger, som bliver brugt til administrative opgaver.
En af de ting, vi fandt frem som et konkret eksempel på et dokumentationskrav, er, at det er sådan, at i en børnehave er der altså en norm for, hvor groft faldsandet i legepladssandet må være.
Så må pædagogerne altså lige ned på hug med en skydelære og måle sandet.
Det er den slags ting, man bruger tid på i den offentlige sektor i dagens Danmark.
Jeg synes da, at det er positivt at høre her fra vicestatsministeren, at man gerne vil tage skeen i den anden hånd, men man har selv i høj grad været med til at introducere det her.
Jeg synes, at man skulle kigge på vores beslutningsforslag en gang til med 29 konkrete forslag til noget, man kunne gøre bedre.
Vi har faktisk rakt hånden ud.
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg vil sige til hr. Rasmus Prehn, at jeg synes, at det har været en rigtig god debat, vi har haft her i dag, og jeg ser gerne på forslag.
Jeg er ikke diskriminerende med hensyn til nogen som helst partifarve.
Bare der kommer gode forslag, vil vi selvfølgelig gerne tage stilling til dem, og jeg ser også gerne på forslag fra Socialdemokratiet igen.
Jeg tror bare stadigvæk, vi skal huske hinanden på, at forudsætningen for, at det her kan lykkes, jo så altså også er, at man er villig til at lade de offentligt ansatte få lov til selv at bestemme lidt mere over deres hverdag.
En ting er, at man kan tale om dokumentationskrav, men det handler sådan set også om konkret i dagligdagen at lade de offentligt ansatte selv få lov til sammen med de borgere, som de rent faktisk hjælper og viser omsorg for, at have en større medbestemmelse i, hvordan man tilrettelægger dagen.
Og det er i hvert fald et projekt, som jeg selv tror på kan gøre, at der er mange, mange flere, der siger, at den offentlige sektor er der, jeg ønsker at være.
Kirsten Brosbøl (S), 2009-05-13:
Regeringen besluttede i 2005 at afskaffe gruppeeksamen på danske uddannelsesinstitutioner.
Det gjorde man med et meget snævert flertal i Folketinget.
Så læste jeg med interesse et interview, ministeren for nylig gav til dagbladet Information, hvor ministeren så på et spørgsmål om at ophæve det her forbud mod gruppeeksamener svarede følgende: Det kan jeg ikke - altså ændre på det, der er vedtaget - for der er en klar folketingsvedtagelse, som forhindrer det.
Det kan jeg ikke egenhændigt ændre på.
Jeg kom jo så til at studse over det her, for man kunne jo godt blive lidt i tvivl om, hvad videnskabsministeren egentlig selv mener ville være det bedste med hensyn til gruppeeksamen.
Hvis det var op til videnskabsministeren, som jo trods alt er minister for universiteterne, der jo er meget berørte af det her spørgsmål, ville videnskabsministeren så være indstillet på at ændre det?
Så kunne man jo faktisk prøve at skabe et flertal i Folketinget, for vi er jo ret tæt på, at der er flertal, nemlig med oppositionspartierne.
Så kunne vi ikke få at høre, hvad videnskabsministerens egen personlige holdning til spørgsmålet om frihed til eksamensformer er?
Helge Sander (V), 2009-05-13:
Jeg mener, at forslaget om at afskaffe gruppeeksamen er en af de virkelig gode ting, som denne regering har gennemført, så derfor kan jeg roligt fastslå, at den retstilstand, der er i dag, står jeg et hundrede procent bag.
Lene Espersen (KF), 2009-05-13:
Jeg vil sige til hr. Rasmus Prehn, at vi har været meget optaget af at give ikke mindst borgerne mere frihed, og det har borgerne fået under denne regering.
Men jeg vil sige til hr. Rasmus Prehn, at det jo altid er nemt at give den anden skylden for alting, men jeg må bare sige, at hvis man ser på, hvilke spørgsmål der bliver stillet i Folketinget, er der ingen tvivl om, at noget af det, der er drivende for alle de dokumentationskrav, der er, er alle de spørgsmål, der bliver stillet til alt mellem himmel og jord, og at det skal dokumenteres ned til den enkelte kommune og nærmest ned til den enkelte sagsbehandling.
Der tror jeg da bestemt, at vi fra regeringens side ville være villige til at drøfte det med Socialdemokratiet, hvis de valgte at sige, at de slet ikke behøvede at få nogen som helst detaljer om det, og at de aldrig ville stille spørgsmål ned i detaljer om det mere, og om der var noget af det, man kunne rulle tilbage.
Det er vi absolut interesseret i at gøre.
Så vil jeg sige, at det jo i sidste ende er en balancegang.
Jeg tror ikke, der er nogen, der ønsker at indføre bureaukrati bare for bureaukratiets skyld.
Men det er jo et spørgsmål om, hvor man finder den rigtige balance mellem at sørge for, at pengene bliver brugt rigtigt, og samtidig også sørge for, at der er noget glæde og tilfredshed tilbage i forhold til at have noget selvbestemmelse.
Og det er sådan set den debat, jeg har taget fat på i weekenden, og jeg er meget beæret over, at der er så mange, der sådan set giver mig ret i, at det er en god debat at tage.
Så må vi se, når vi komme til det enkelte forslag, om man også der kan blive enige om, hvor snittet skal lægges.
For selvfølgelig skal der stadig væk være dokumentation på nogle områder, det siger sig selv.
Jeg må sige, at jeg ser på fremtiden med optimistiske øjne, for
Præmissen er selvfølgelig bare, at den afregningspris, der er, er at sammenligne med det mest effektive offentlige sundhedsvæsen, og det er jo lige præcis det, jeg har været ude at sige.
Så jeg er da glad, hvis Socialdemokratiet skifter sundhedspolitik og støtter op bag det her synspunkt.
Det, jeg bare må sige til hr. Jens Peter Vernersen, er, at det altså fortsat også er et konservativt synspunkt, at de, der er alvorligt syge, altså er dem, der skal behandles først, og der nytter det ikke noget, at vi begynder at gå ad en vej, hvor vi siger, at uanset om man fejler noget alvorligt eller noget, der overhovedet ikke er alvorligt, skal man sådan set bare skal stille sig op i køen efter hinanden.
Jens Peter Vernersen (S), 2009-05-13:
... ministeren har misforstået.
Vi har noget imod, at de får en overbetaling, og det, der har været konsekvensen af regeringens politik siden 2001, har været, at ventetiderne er vokset.
De faldt ganske rigtig fra 2002 og så de første 2 år, men i årene 2004, 2005, 2006 og 2007 steg ventetiderne.
Så var der en yderligere stigning på grund af konflikten, men efter konflikten er de fortsat med at vokse, og i dag er ventetiden for at få behandlet knæ og hofter osv. over et halvt år på de offentlige hospitaler.
Det er konsekvensen af den politik, der er ført, og ministeren er åbenbart meget, meget glad for at have stået bag en sådan udvikling.
Ministeren er også glad for, at cirka 2-3 pct. af dem, der har brug for behandling, kommer på et privathospital, hvor de allerletteste opgaver bliver løst.
Privathospitalerne får i gennemsnit 25 pct. overbetaling.
Jeg forstår, at det er noget, der har været diskuteret i den konservative folketingsgruppe, så sundhedsministeren er altså enig i, at de får 25 pct. overbetaling.
Jeg synes virkelig ikke, at der er meget sammenhæng i de oplysninger, vi får her fra ministeren.