Sophie Hæstorp Andersen (S), 2009-05-06:
Det danske sundhedsvæsen er igennem generationer bygget op om princippet om fri og lige adgang til behandling og forventningen om, at kvaliteten af behandlingerne på de danske sygehuse kan måle sig med kvaliteten på de bedste sygehuse i verden.
Pensionist, arbejdsløs eller direktør - vi skal alle have samme ret til gratis behandling af høj kvalitet.
Det er Socialdemokraternes grundlæggende sundhedspolitik.
Patienter med livstruende sygdomme, ikke kun kræft, skal prioriteres højest.
Sundhedsvæsenet er i disse år under stort pres for at levere akut behandling til hjerte- og kræftpatienter, og alligevel halter det mange steder.
I medierne bringes der historier om 15.000-20.000 hjertepatienter, der står på venteliste; nogle venter næsten et år.
Vi hører også om patienter med brystkræft, som kun via adgang til private sygehuse og indædt kamp mod systemet får akut behandling.
Jeg kender selv til en af dem og ved også, at andre her kender nogle stykker.
Det er ikke så mærkeligt, at de svageste kræftpatienter ikke altid får kæmpet sig til den akutte behandling, som Socialdemokratiet mener at de har krav på.
Vi kæmpede hårdt for at få den akutte behandling i foråret og sommeren 2007, og vi stoppede ikke og helmede ikke, før Anders Fogh Rasmussen, tidligere statsminister, kom hjem og dikterede, at vi skulle have akut behandling i Danmark.
Det var et kvantespring, som Dansk Folkeparti også benævnte det.
Selv om ventetiderne på de diagnoser, der nu er omfattet af pakkeforløb, tyder på at være for nedadgående, er der jo fortsat ventetider for de mange patienter, der ikke kan komme ind i et pakkeforløb - det gælder f.eks. mange af dem, der har lungekræft - og ikke alle steder er pakkeforløbene fuldt igangsat.
En af årsagerne til det skal måske findes i det faktum, at regionerne her i 2009 skal spare 1,2 mia. kr. på sygehusbudgetterne, og hverken hjerte- eller kræftafdelingerne har kunnet regne med at gå fri.
Meget tyder således på, at de fremskridt, vi trods alt ser på primært kræftområdet, er blevet til på baggrund af en imponerende indsats fra hospitalernes personale.
På Socialdemokratiets forslag til finanslov for 2009 foreslog vi, at man lavede en særlig meraktivitetspulje for livstruende sygdomme, hvor der ikke er noget loft over, hvor meget aktiviteten kan stige.
Vi vil simpelt hen ikke acceptere, at patienter med så alvorlige sygdomme som f.eks. kræft sendes om bag i køen af hensyn til budgettet.
Men kræftbehandling er selvfølgelig mere end blot ventelister.
Kræftbehandling handler også om overlevelse, kvalitet i behandlingen, smertelindring, rehabilitering, forebyggelse og opsporing.
Socialdemokratiets mål for overlevelse er, at vi for alle kræftformers vedkommende skal være blandt de fem bedste i Europa.
Det er et meget ambitiøst mål.
I de seneste 10 år er danskernes levetid steget med 2,7 år, men danskerne lever stadig kortere, end man gør i alle andre vesteuropæiske lande.
Når sundheden og antallet af gode leveår uden sygdomme og skavanker alligevel halter, er det, fordi vi ikke altid er gode nok til at passe på os selv og til at passe på hinanden.
Mange danskere lever for usundt, og vi har ikke prioriteret vores fælles sundhedsvæsen højt nok.
Det betyder, at vi i dag bruger 60 pct. af alle vores udgifter i sundhedsvæsenet på at helbrede sygdomme, der kunne have været forebygget.
I Socialdemokratiet vil vi satse målrettet på at forbedre sundheden gennem øget forebyggelse - på områderne kost, rygning, alkohol og motion og også seksuel sundhed.
Der skal opstilles ambitiøse målsætninger for alle områderne, eksempelvis for andelen af danskere, der ryger eller drikker.
Vi vil søge at se fordomsfrit på alle virkemidler, der kan medvirke til at indfri målsætningerne.
Regeringen har tværtimod brugt de seneste uger på at skyde næsten alle væsentlige forslag ned fra den Forebyggelseskommission, den selv har nedsat
I Danmark er vi for langsomme til at indføre generelle screeningsprogrammer for kræft.
Eksempelvis bliver alle kvinder på mellem 50 og 69 år endnu ikke tilbudt en screening for brystkræft, og der gives ikke generelle tilbud om screening for tarmkræft.
Mange sygdomme opdages alt for sent, fordi udredningen hos den praktiserende læge tager for lang tid.
Her ville det være godt, hvis de praktiserende læger f.eks. kunne henvise direkte til de relevante scanninger eller alternativt, hvis symptomerne er for uklare, til et diagnosecenter på et større hospital, hvor patienten hurtigt kan komme til den rigtige specialist.
Det ville betyde, at eksempelvis kræftpatienter kunne diagnosticeres hurtigere.
Nye behandlingsmetoder, ny medicin, nyt apparatur kommer for langsomt de danske patienter til gode.
Årsagerne er både inerti i systemet og for få ressourcer.
Derfor skal jeg på den baggrund fremsætte et forslag til vedtagelse, som er støttet af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der på baggrund af anbefalingerne i Kræftplan I og II er taget vigtige sundhedsfaglige initiativer, således at kvaliteten i den danske kræftbehandling er blevet højnet.
Resultaterne er gjort mulige af en imponerende indsats af hospitalernes personale.
Folketinget beklager, at regeringen ikke har leveret en tilsvarende engageret indsats i forhold til at sikre tidlig, hurtig og bedst mulig diagnostik af patienter med alvorlige symptomer, som bl.a. kan være tegn på kræft.
Manglende økonomiske rammer for hospitalerne og mulighed for at sikre prioritering af de mest alvorligt syge patienter samt mangel på udstyr og personale betyder, at kvaliteten stadig ikke er i verdensklasse.
Folketinget er enig med regeringen i, at der er behov for en Kræfthandlingsplan III.«