Naser Khader (NY), 2008-02-29:
Tak til udenrigsministeren for den meget informative redegørelse om OSCE's aktiviteter i 2007.
Det vil jeg, fordi Ny Alliance mener, at Danmark skal være så aktiv som mulig i kampen for at fremme menneskerettighederne.
Vi er derfor glade for, at det klart tilkendegives i redegørelsen, at vi fra dansk side skal lægge vægt på, at OSCE til stadighed arbejder for at omsætte grundlæggende værdier som demokrati, menneskerettigheder og retsstatsprincipper til handlinger i OSCE's aktiviteter.
Det er netop på disse kerneområder, at Rusland og andre ligesindede lande i de seneste år har arbejdet for at begrænse OSCE's aktiviteter.
Det er en trist udvikling, for i en årrække, i Jeltsintiden, var Rusland en konstruktiv international medspiller også i OSCE, men med den voksende russiske selvbevidsthed og den stærkt øgede kontrol med det interne politiske liv er der igen opstået problemer på menneskerettigheds- og demokratiområdet i OSCE-samarbejdet.
Samtidig gør Rusland ikke noget aktivt og konstruktivt for at bidrage til løsningen af de efterhånden fastfrosne konflikter, som fulgte i kølvandet på Sovjetunionens opløsning.
Her praktiserer man snarere en del og hersk-politik, som på nogle områder er udtryk for ren dobbeltmoral.
F.eks. støtter Rusland mere eller mindre åbenlyst de to udbryderområder i Georgien og underminerer dermed Georgien.
Og det gør man samtidig med, at man forsvarer Serbiens selv samme integritet i forhold til Kosovo.
Disse konflikter berører alle stater, der er medlemmer af OSCE, og organisationen har i årevis forsøgt at bilægge den, men uden held.
Det var også her russisk modvilje, der stod i vejen.
Man vil ikke mindes om de forpligtelser, som Rusland havde påtaget sig på Istanbultopmødet i 1999, om tilbagetrækning af tropper og materiel fra Georgien.
Hvordan kan man overhovedet gøre sig håb om at kunne påvirke den russiske ledelse til at indtage en mere positiv og konstruktiv holdning til OSCE's menneskelige dimension?
Rusland er jo en meget vigtig spiller i europa- og verdenspolitikken, bl.a. fordi de er storeksportører af olie og gas og mange EU-lande er afhængige af leverancer fra Rusland.
Samtidig er det russiske marked meget attraktivt for vores erhvervsliv, især i disse år hvor de høje oliepriser medfører høj økonomisk vækst og stigende forbrug.
Jeltsintidens kaotiske forhold er blevet afløst af indenrigspolitisk stabilitet, som et stort flertal af russerne tydeligvis sætter pris på.
Præsident Putin er uden tvivl meget populær og respekteret, men populariteten og stabiliteten hviler på et delvis stærkt problematisk grundlag.
Afviklingen af de seneste parlamentsvalg den 2. december 2007 er et symptom herpå.
Som bekendt valgte OSCE's kontor for demokratiske institutioner og menneskerettigheder denne gang at afstå fra at sende valgobservatører til Rusland.
Man kunne ikke acceptere de russiske betingelser og den manglende samarbejdsvilje.
De konkluderede i en fælles udtalelse, at valgene ikke havde været fair og ikke havde levet op til mange af OSCE's og Europarådets standarder og forpligtelser.
Medierne favoriserede også i meget høj grad dette ene parti, og der var rapporter om udbredt chikane af oppositionspartier og kandidater.
Alt i alt en noget deprimerende omgang, også set i lyset af, at præsident Putins enorme popularitet efter alt at dømme kunne have sikret hans parti en sejr uden brug af disse udemokratiske metoder.
Også på et andet område giver russisk politik anledning til bekymring.
Jeg tænker her på de omfattende menneskerettighedskrænkelser, som har fundet sted og finder sted i Tjetjenien.
Rusland har på uhyre brutal og blodig vis undertrykt den tjetjenske befolkning og installeret et brutalt banditregime, som fortsætter undertrykkelsen.
Men hvordan kan vi - det vil i praksis sige via OSCE og i Europarådet - forsøge at få Rusland til at slå ind på en langt mere demokratisk kurs?
Vil Rusland overhovedet lytte til os?
Det er vi nødt til at tro på, bl.a. fordi landet efterhånden er blevet integreret i verdensøkonomien og er blevet afhængig af samhandel med Europa.
Der er også tegn på, at præsident Putin og den øvrige russiske ledelse trods alt gerne vil betragtes som et medlem af det internationale selskab.
Samtidig er det også meget tydeligt, at Rusland er præget af en fornyet selvbevidsthed og nationalisme efter svaghedsperioden under præsident Jeltsin.
Man har påbegyndt en oprustning og en modernisering af det russiske militær.
Rusland finder sig helt åbenlyst ikke i at blive irettesat og vejledt af os i Vesten, og specielt ikke af USA, når det gælder menneskerettighedsspørgsmål, men det skal ikke afholde os fra at bringe disse spørgsmål op igen og igen.
Jeg minder i den forbindelse om ordlyden i vedtagelsen i forbindelse med forespørgslen om demokratiets tilstand i Rusland.
I den opfordrede Folketinget regeringen til fortsat at prioritere indsatsen for en demokratisk udvikling i Rusland i relevante fora, herunder i EU, i Europarådet og i OSCE samt arbejde for, at et samlet EU fastholder Rusland på dets forpligtelser i henhold til internationale konventioner og regler.
Den vedtagelse gælder i høj grad også for vores indsats i OSCE i 2008.