runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Mortensen (S), 2011-03-23:
Danmarks rigdom, Danmarks vækst hænger sammen med Europas.
Dermed ser Socialdemokratiet beslutningen blandt eurolandene om at vedtage en konkurrenceevnepagt som et led i den lange række af beslutninger, der under de seneste års økonomiske krise har udgjort en reform af det økonomiske samarbejde i EU – beslutninger, der alle hviler på stabilitets- og vækstpagten i EU, som Danmark har tiltrådt, og som vi i Danmark efterlever.
Det gælder, som det har været nævnt, f.eks. det europæiske semester; det gælder opfølgningen på Van Rompuy-rapporten om at styrke den økonomiske koordination; det gælder styrkelse af stabilitets- og vækstpagten; og det gælder den europæiske stabilitetsmekanisme, altså mekanismen til at sikre en økonomisk zone til at redde lande, som kommer i økonomisk uføre.
Samtidig er det afgørende for Socialdemokratiet, at Danmark har sin frihed til selv at føre en økonomisk politik med fokus på investeringer, vækst, bæredygtighed og beskæftigelse.
Men det er også en væsentlig forudsætning for Socialdemokratiet, at Danmark fortsat bevarer den fastkurspolitik, som skiftende regeringer siden 1983 har fulgt, og som det vel i bund og grund kun er regeringens støtteparti, Dansk Folkeparti, der aktivt modarbejder.
Der har været mange myter og mange udgaver af denne konkurrenceevnepagt.
Mange af dem stammer fra Tyskland og Frankrigs oprindelige udspil, og mange er opfundet til lejligheden af de partier, der generelt ikke støtter Danmarks samarbejde i EU.
Det kan konstateres, at den endelige pagt er langt mindre vidtrækkende end det oprindelige forslag fra Tyskland og Frankrig, og det er nu slået klart fast med syvtommersøm, at det i den endelige udgave af pagten står helt klart, at det er op til landene selv at beslutte, hvilken politik de vil føre for at opnå de fælles mål.
Konkurrenceevnepagten får ikke indvirkning på, hvem og hvordan der aftales løn i Danmark, og den undergraver ikke den danske aftalemodel.
Dette er også sikret i den aftale, som partierne bag beretningen i Europaudvalget har lavet med regeringen.
Der er ikke tale om, at en dansk tilslutning til pagten på nogen måde undergraver eller omgår euroforbeholdet.
Dette fremgår ligeledes af den samme beretning.
Det danske flexicuritysystem på arbejdsmarkedet er et forbillede for mange lande, og Danmark har generelt gennem de seneste årtier gennemført fremtidsrettede reformer af arbejdsmarkedet, af uddannelsessystemet og af tilbagetrækningsalderen.
Sluttelig skal det understreges, at denne aftale er en politisk og ikke en juridisk bindende aftale, akkurat som vi i Danmark har godkendt og tilsluttet os EU's 2020-strategi, hvori der ligesom i denne aftale lægges op til mere fremadrettede initiativer som fokus på livslang læring, investeringer i uddannelse, forskning, udvikling og infrastruktur.
Det er en strategi for Europas konkurrenceevne, som Socialdemokratiet kan støtte, og derfor har vi også givet mandat i Folketingets Europaudvalg til, at Danmark kan tilslutte sig denne konkurrenceevnepagt.
Vi kan ligeledes støtte det forslag til vedtagelse, som blev fremsat af Venstres ordfører.
Jacob Jensen (V), 2011-03-23:
Ja, uagtet konkurrenceevnepagten – det er rigtigt, for der står netop eksplicit, at det er de lokale, nationale parlamenter, herunder Folketinget, som tilrettelægger den politik.
Men det forhindrer jo ikke og ændrer ikke ved, at der stadig væk – uagtet hvorvidt vi tiltræder en konkurrenceevnepagt eller ej – er krav til maksimal gældsætning, maksimalt underskud.
Og vi lægger også gerne op til en tilbagetrækningsreform, som vi har spillet ud med.
Det er jo den linje, der bliver lagt op til, og der kan man jo ikke bare fra SF's side sige: Nu kan vi gøre, som vi vil, uanset hvad der står i konkurrenceevnepagten.
Det er rigtigt, at konkurrenceevnepagten giver den mulighed, men der er stadig væk de underliggende krav fra stabilitets- og vækstpagten, som man ikke kan løbe fra, heller ikke SF.
Som jeg nævnte i min indledning, er det her jo ikke en juridisk bindende aftale.
Det er en politisk aftale, og i øvrigt har det jo ikke noget med euroen eller dansk deltagelse i euroen eller ej at gøre.
Så med hensyn til hvorvidt det skulle være til folkeafstemning: Vi er jo enige om, at hvis det var euroen, der var på tale her, så skulle det selvfølgelig jævnfør grundloven til folkeafstemning.
Hvis vi ikke havde holdt styr på økonomien i Danmark, var det selvfølgelig gået endnu mere galt på grund af krisen, end det er gået.
Men man kan jo se til Grækenland og Portugal: Hvis vi havde haft en mulighed for politisk at forpligte dem endnu stærkere og følge op på dem endnu tiere, end vi har kunnet, så havde vi heller ikke siddet i den situation som Europa under et.
Når vi i Europa under et bliver vurderet, så bliver vi jo også i Danmark bedømt på, hvordan man gør det i Grækenland og Portugal og Irland og andre steder, og vi kommer også til, som vi har gjort det, bl.a. i Irland, at yde støtte til de lande, som er kommet i uføre.
Så derfor tror jeg sådan set, at vi har en meget stor interesse i, at det går relativt stærkt med at sende det signal til finansmarkederne, at det her er noget, som vi vil fra Europas side og ikke mindst også fra dansk side.
Det er fuldstændig rigtigt.
Derfor er det selvfølgelig også afgørende, at det med konkurrenceevnepagten – det er også afgørende for Venstre, vil jeg gerne understrege – stadig væk er det danske Folketing, flertallet i Folketinget, som beslutter finanspolitikken, skattepolitikken, arbejdsmarkedspolitikken osv. på de centrale områder.
Det er ikke noget, som Europa skal blande sig i.
Men jeg synes så omvendt, det er vigtigt, at vi netop, når vi er fremme i skoene, om jeg så må sige, på de her områder og har nogle gode løsninger og har vist, at vi har nogle gode løsninger, også kan dele ud af de løsninger og lægge et politisk pres på de lande, som ikke har set sig i stand til at kunne løfte den opgave i lige så tilstrækkeligt omfang, som vi har kunnet i Danmark.
Jeg nævnte før Grækenland, Irland og Portugal, og der er sikkert andre.
Derfor synes jeg, det er afgørende, at vi netop har suveræniteten i Danmark, men at vi på den politiske banehalvdel med regeringscheferne i spidsen kan lægge det pres og se grækerne og de andre i øjnene og sige: Kom nu venner, vi er altså i samme båd.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2011-03-23:
Finansministeren var inde på det i sin tale, og ordføreren var også inde på det.
Men jeg vil gerne have, at ordføreren bekræfter den beretning, som Folketingets Europaudvalg vedtog i går, og hvori der står, at hvis der overhovedet skal være ændringer i de her mål eller i, hvad EU kan blande sig i på den her scene,
skal det tilbage i Europaudvalget, og det vil sige, at det til enhver tid vil være Folketinget, der forholder sig til, om der skal være ændringer på det her område.
Jacob Jensen (V), 2011-03-23:
Ja, det handler i særdeleshed om politik, fordi det netop er en politisk aftale og ikke en juridisk aftale i første omgang.
Men jeg vil gerne kvittere for hr. Per Clausens observationer i forhold til indholdet, og det er det, som jeg interesserer mig for – ikke alle mulige formalia og processer, men det indholdsmæssige.
Og der er jeg fuldstændig enig med hr. Per Clausen i, at det – det var også det, jeg sagde i min indledning – flugter ganske godt med den linje, som regeringen og Dansk Folkeparti har ført på den økonomiske banehalvdel, nemlig at holde igen med de offentlige udgifter og sikre, at der er en tilbagetrækningsalder, som er fornuftig, i nogle arbejdsmarkedsreformer, som er fornuftige, og som giver flere hænder på arbejdsmarkedet frem for flere på passiv overførselsindkomst.
Det gælder også en lang, lang række af de ting, som vi netop har stået for igennem lang tid.
Men jeg skal jo ikke redegøre for, hvorfor S og SF sådan indholdsmæssigt synes, det også er en god idé.
Det må de selvfølgelig selv gøre.
Jeg redegør for, hvorfor Venstre synes, det er en god idé, og det synes vi, fordi det er afgørende, at Danmark er med til at kunne præge en udvikling, der er i det europæiske økonomiske samarbejde på den politiske front, som det her er et udtryk for.
Per Clausen (EL), 2011-03-23:
Ville det slet ikke påvirke Venstres holdning til en europagt, hvis det var sådan, at europagten klart gav udtryk for, at noget, man skulle se særlig opmærksomt på, var at løse arbejdsløshedsproblemet ved øgede, fremrykkede investeringer, og at det var det, man ensidigt pegede på – altså pegede ensidigt på de løsninger, som Socialdemokraterne og SF’erne har foreslået – i stedet for, som det er tilfældet i den her europagt, hvor der jo ensidigt peges på de løsningsmodeller, som Venstre og Konservative er kommet med?
Det synes jeg jo alligevel er lidt spændende, for jeg tror da, hr. Jacob Jensen må være enig med mig i, at det her også handler om politik.
Jacob Jensen (V), 2011-03-23:
Det spørgsmål synes jeg næsten hr. Per Clausen skal stille til de næste ordførere fra S og SF.
Det må de jo næsten være de bedste til at svare på.
Jeg er tilfreds med, at der er flere partier her i Folketinget, som selvfølgelig støtter op om, at vi kan deltage i det politiske arbejde, der ligger i at koordinere og diskutere og udveksle erfaringer og forpligte hinanden politisk på en fornuftig og ansvarlig økonomisk politik.
Så er jeg sådan set enig med hr. Per Clausen i – det lyttede jeg mig i hvert fald i spørgsmålet til at hr. Per Clausen også mener – at der er forskel på den og de virkemidler, som vi så fra det danske Folketings side ønsker at bruge, om man så er fra S og SF’s side eller man er fra Venstres og regeringens og Dansk Folkepartis side.
Det er selvfølgelig den vurdering, vi gør her i Folketinget, men det ændrer jo ikke på det faktum, at vi så er enige om, at det er vigtigt at have den udveksling af ideer og erfaringer.
Vi kan bidrage med noget til det europæiske samarbejde, og vi er som et lille land dybt afhængige af, hvordan andre lande rundt omkring os i Europa klarer sig økonomisk.
Per Clausen (EL), 2011-03-23:
Så prøver vi igen.
Jeg kan godt forstå, at hr. Jacob Jensen er glad for, at han kan få oppositionspartierne med undtagelse af Enhedslisten til at tilslutte sig en europagt, som ligger i forlængelse af den økonomiske politik, som flertallet har ført i Folketinget.
Jeg vil også spørge hr. Jacob Jensen, om begejstringen overhovedet er til at styre, når han er i stand til at få Socialdemokraterne og SF til at støtte en europagt, hvor der står, at der skal rettes særlig opmærksomhed eller meget stor opmærksomhed på politiske tiltag, der stort set alle sammen kan genfindes i regeringens økonomiske politik, og
når en lang række af disse tiltag er tiltag, som Socialdemokraterne og SF’erne har stemt imod i Folketinget.
Det må da give en særlig tilfredsstillelse, at man nu vil binde sig til det på europæisk plan.
Jacob Jensen (V), 2011-03-23:
Jamen så vil jeg beklage, at jeg ikke svarede mere præcist før.
Men det kan jeg bekræfte.
Det er noget, vi frivilligt gør, og det er selvfølgelig ud fra en politisk vurdering af, hvad der tjener Danmarks interesser bedst.
Det var derfor, jeg i mit første svar prøvede at gøre rede for, hvorfor jeg mener og hvorfor Venstre mener, at det er fornuftigt, at vi tiltræder, nemlig fordi det er noget, der tjener Danmarks interesser, at vi netop er med der, hvor man kan påvirke de andre lande til at føre en lige så sund og fornuftig økonomisk politik som den, vi jo fra regeringens og Dansk Folkepartis side har ført gennem mange år.
Det er sådan set derfor, jeg blot lægger op til, at jeg synes, det er fornuftigt, at vi kommer med så hurtigt, som det nu kan lade sig gøre.
Det skulle så være mit svar.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-03-23:
Ja, så fik jeg sådan et ordførerindlæg gange to.
For jeg fik igen en forklaring på, hvorfor Venstre mener, vi skal tilslutte os europagten.
Det har jeg forstået.
Det, jeg spurgte til, var, om der er noget som helst i det, Danmark er blevet stillet over for, der forpligter os til at træffe en beslutning om det her med det hastværk, som flertallet har lagt for dagen – altså at vi skal give besked her torsdag eller fredag på topmødet om, hvorvidt vi vil deltage.
Er det ikke korrekt, at Danmark sagtens, hvis man ville respektere muligheden for en ordentlig folkelig debat om dansk tilslutning til europagten, kunne vælge at sige, at vi tager beslutning på et senere tidspunkt?
Det er det, svenskerne ser ud til at vælge at gøre – at overvåge, hvordan det kommer til at udvikle sig, og så tage beslutning på et senere tidspunkt.
Og det eneste, mit ærinde er med mit spørgsmål her, er at få hr. Jacob Jensen til at bekræfte, at sådan forholder det sig, altså at der ikke er noget, der forpligter Danmark til at skulle træffe beslutningen nu med det hastværk, det medfører.
Søren Espersen (DF), 2011-03-23:
Vi har set talrige eksempler på, at netop mandater fra Nordatlanten har været fuldstændig afgørende for danske regeringer.
Så det er ikke sådan, at der ingen indflydelse er.
Når nu man så utrolig gerne vil være med – det forstår jeg også og har stor respekt for – i udenrigs- og sikkerhedspolitikken, hvad så med, om Færøerne blev en del af værnepligten?
Hvad er meningen med, at Færøerne som et gammelt koloniland ikke er det?
Nu er det et næsten selvstyrende område.
Hvad så med at tage del i ansvaret og forpligtelsen, også i forhold til det, der foregår oppe i Nordatlanten, ved at indføre værnepligt i Færøerne?
Var det ikke på tide, at Færøerne også på en eller anden måde tog deres del af ansvaret, hvis de selv vil have en hel masse at skulle have sagt?
Høgni Hoydal (T), 2011-03-23:
En færøsk digter har skrevet et digt, der hedder »Dybt nede i ukendte vulkaner«, og det, der nu åbenbares, om, hvad der har ulmet dybt nede i ukendte vulkaner i Mellemøsten og Nordafrika, er der vel ingen, der har været rigtigt forberedt på.
Udviklingen i Mellemøsten og dele af Nordafrika er om noget et verdenshistorisk knudepunkt , altså en situation, hvor et stigende pres nedefra pludselig ændrer og opløser den magtstruktur og de alliancer, som, kan man sige, har holdt regionen i ave.
Det gælder både de økonomiske, politiske og militære magtalliancer, der jo har styret udviklingen internt i de enkelte lande, og selvfølgelig også verdenssamfundet med den støtte, som Vesten jo har givet til de enkelte diktaturer.
Situationen i Mellemøsten og Nordafrika har efter min mening allerede ændret den verdenspolitiske infrastruktur og skabt opbrud i magtalliancerne i de enkelte lande, og man kan sige, at det også gælder i forbindelse med FN’s mandat til at gribe ind for at forhindre folkemord, og den støtte, som nu også Danmark har givet til den militære aktion.
Det afgørende for, at dette historiske knudepunkt virkelig bliver et gennembrud for demokrati og lighed i verden, er den økonomiske infrastruktur.
Det drejer sig både om det, som udenrigsministeren har nævnt om støtte til udvikling i de enkelte lande, og ikke mindst om den verdensøkonomiske infrastruktur, således at Vesten åbner sine markeder, uddannelsesinstitutioner osv.
Det tror jeg bliver det helt afgørende for, at dette bliver et virkelig historisk knudepunkt, ikke blot i Mellemøsten og Nordafrika, men i hele verden.
Nu havde jeg desværre ikke mulighed for at være til stede, da Folketinget traf beslutningen om at støtte en militær aktion i Libyen.
Det skyldes ikke, at jeg ikke som enkeltperson ville have støttet et indgreb med FN-mandat for at forhindre et folkemord – det skyldes den demokratiske og folkeretlige infrastruktur mellem Danmark og Færøerne.
Danmark har jo taget sig retten til at sige, at man også røgter udenrigs- og sikkerhedspolitik på vegne af Færøerne og Grønland.
Det mener jeg er et brud på andre folkeretlige principper.
Jeg mener, at det her skulle have været behandlet i det færøske parlament og i det grønlandske parlament, hvis Danmark skulle kunne gå i krig på vegne af disse to lande også, hvilket Danmark jo gør.
Derfor vil jeg spørge udenrigsministeren om, hvilke kontakter eller dialog der overhovedet har været med de grønlandske og færøske myndigheder, og om Danmark fastholder retten til, at man uden nogen demokratisk beslutning i Grønland og Færøerne også kan gå i krig på vegne af Grønland og Færøerne.
Jeg ville helst heller ikke stå i en situation, hvor jeg skulle diktere Danmarks udenrigspolitik eller sikkerhedspolitik.
Mit bud er selvfølgelig, at Færøerne og Grønland som folk med selvbestemmelse skulle træffe deres egne beslutninger om, hvordan de ville støtte internationale aktioner, og så kunne Danmark føre sin egen politik.
Men jeg vil gerne spørge udenrigsministeren, hvordan regeringen ser på det her, og som sagt vil jeg gerne vide, om der overhovedet har været nogen dialog med grønlandske eller færøske myndigheder.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-23:
Er det hr. Frank Aaens indtryk, at Gaddafi er holdt op med at angribe det libyske folk?
Er det det?
Så synes jeg, at hr. Frank Aaen skulle tage ordet i anden runde og forklare, at det er Enhedslistens synspunkt, at Gaddafi er holdt op med at angribe det libyske folk.
Det er umiddelbart ikke det indtryk, man får fra andre end hr. Frank Aaen og libysk stats-tv.
Men vi er ikke interesseret i at forhandle med hr. Frank Aaens gamle ven, hr. Gaddafi, som jo også har været en del af den socialistiske verdensbevægelse på et tidligere tidspunkt i historien.
Fred være med det, hvis det er det, man ønsker sig.
Men jeg vil bare sige fra Liberal Alliances side, at vi støttede op om B 89 i fredags, der støtter op om resolution 1973 fra FN, fordi vi vil undgå et folkemord på det libyske folk.
Vi bekæmper et diktatur – om det er fascistisk, socialistisk eller islamistisk, så gør det ingen forskel for os.
Men vi mener, at man skal passe meget på med at tro for meget på det libyske diktatur i stedet for at lade koalitionen klare den opgave, som vi selv har givet mandatet til.
Frank Aaen (EL), 2011-03-23:
Det, vi har sagt efter weekenden og også har sagt i dag, har ikke noget at gøre med at please nogen hovedbestyrelse.
Den har vedtaget linjen i vores holdning til det her, og der er ingen forandring.
Men det, som hr. Simon Emil Ammitzbøll glemmer, er altså, at der står klokkeklart i FN-resolutionen, at målsætningen er at få etableret forhandlinger og våbenhvile.
Og når de militære ledere siger, at nu er de militære mål opnået eller næsten opnået, er det da på tide at starte en diskussion om, hvordan vi kommer videre.
Men som sagt: Hvis ikke man har en udenrigspolitik, kan vi selvfølgelig ikke kræve det umulige.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-23:
Jeg synes, det var sympatisk af regeringen og Folketingets øvrige partier, at de gjorde sig anstrengelser for at få hr. Frank Aaen og Enhedslisten med i det mandat, der blev givet i fredags.
Man kan jo godt overveje, om det har været venligheden værd, når man ser på Enhedslistens optræden senere.
Men vi var mange, der var glade for, at hr. Frank Aaen i denne demokratiseringsbølge var på demokratiets side i modsætning til i de gode gamle dage.
Frank Aaen (EL), 2011-03-23:
Så kender vi Liberal Alliance igen, for vi læste jo forleden dag, at Liberal Alliance ikke har nogen udenrigspolitik.
Og så er det jo logisk nok, at det, når andre partier diskuterer, hvordan vi opnår de mål, vi satte os i fredags, er kritisabelt for Liberal Alliance; for det kræver jo en udenrigspolitik. Vi har altså en udenrigspolitik, og den baserer sig i det her tilfælde på FN-resolutionen, som siger, at først skal Gaddafi stoppes, og så skal der gang i forhandlinger.
Og præcis for at nå dertil er man nødt til at have en diskussion og en strategi.
Men hvis ikke man har en udenrigspolitik, kan det jo selvfølgelig være svært.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-23:
De seneste måneder har verden været vidne til, at der er gået demokratiske og frihedselskende oprør igennem Nordafrika og Mellemøsten.
Nogle gange kan man gribe ind, og andre gange kan man ikke.
Jeg skal ikke overgøre Liberal Alliances rolle i forhold til, om verdenssamfundet griber ind eller ej, men når der er en mulighed at hjælpe i kampen for frihed, så skal man slå til, og det har vi gjort.
Jeg er jo selv født på et tidspunkt, da Europa var præget af socialistiske diktaturer.
Hele ni af slagsen var der, da jeg var barn, og jeg husker stadig, hvor bevægende det var, da de socialistiske diktaturer faldt i Europa.
Det er jo den samme glæde og den samme fornemmelse, vi har, når vi ser bølgen af oprør, der rejser sig i Nordafrika og i Mellemøsten.
Det er den kamp for frihed, som vi skal støtte, ikke kun når oprøret er på sit højeste, men også løbende via indsats både i forhold til samarbejdet på mellemfolkelig basis, på økonomisk basis og i forhold til at fremme demokrati.
Vi har ingen garanti for, at det, der kommer i de nordafrikanske lande bliver bedre end det, der har været.
Vi kan håbe, at det bliver bedre, men det bliver under alle omstændigheder ikke bedre, hvis ikke de gamle diktaturer må gå bort og forsvinde.
Jeg er glad for den vedtagelse, som et flertal af Folketingets partier har kunnet fremsætte, og i modsætning til, hvad der står på papiret, også med Liberal Alliances støtte, især fordi der bliver lagt vægt på at støtte den demokratiske og økonomiske udvikling i de nordafrikanske og mellemøstlige lande. Det er som Georg Brandes sagde, at frihandel er et udtryk for frisind, og uden frihandel får vi ikke demokratiseret og styrket landene i Nordafrika, Egypten, Tunesien og forhåbentlig også Libyen på sigt.
Jeg synes så i forhold til Libyen, at vi måske nogle gange har været vidne til en lidt tumultarisk debat.
Jeg er glad over, at et bredt flertal i Folketinget har kunnet støtte op om, at vi gør noget i forhold til Libyen, at vi støtter FN's resolution 1973, men jeg synes også, at vi skal passe på med ikke at tro, at afgørelsen, om der kommer en våbenhvile med Gaddafi, bliver afgjort af de sidste mandater i det danske Folketing, der kan skifte holdning fra fredag til mandag, fra mandag til tirsdag og fra tirsdag til onsdag.
Vi har fuld tillid til, at udenrigsministeren på Danmarks vegne står i spidsen for at afgøre, hvor vi ligger i forhold til, om der er brug for at indgå forhandlinger eller ej, og om der er brug for bombetogter osv. i forhold til at oprette flyveforbudszonen eller ej.
Jeg synes, at vi skal lade være med at stille alt for mange spørgsmål fra dag til dag for at få partimæssige profileringer i forhold til det, som dybest set handler om at understøtte befolkningen i Libyen, som jo står på kanten af at blive udsat for et folkemord, som vi har været med til at forhindre med den beslutning, vi traf i fredags, ved at støtte op om FN-resolution 1973.
Karsten Lauritzen (V), 2011-03-23:
Jeg er da glad for den klarlægning, som hr. Villy Søvndal giver af SF's politik.
Det er nu ikke kun noget, der har stået i Berlingske Tidende, det var faktisk et indslag i TV-avisen i søndags, hvor jeg tror, at hr. Holger K. Nielsen stod ude i Københavns Lufthavn og var ved at tjekke ind på en rejse med Udenrigspolitisk Nævn.
Her blev det nævnt, og jeg fik en lidt anden opfattelse af det, hr. Holger K. Nielsen sagde, end det, som hr. Villy Søvndal siger.
Men det kan vi jo finde ud af.
Men det er jo i øvrigt også ligegyldigt, for når hr. Villy Søvndal siger, at det ikke er SF's politik, at man skal sætte landtropper ind, så er det noteret, og det vil jeg da kvittere for, for det var sådan set min opfattelse, at det var, hvad vi diskuterede i Folketingssalen.
Men jeg vil godt spørge hr. Villy Søvndal igen: Hvad er forskellen til indsatsen i Kosovo, som SF altså stemte imod, og hvor hr. Villy Søvndal sagde under debatten, da han var forsvarsordfører, at det ville være at spille hasard at sige ja til at bombe uden et klart mandat fra FN's Sikkerhedsråd?
Hvad er forskellen på det og så situationen i Libyen nu?