runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2010-05-28:
Det kommer selvfølgelig ikke bag på mig, at ministeren afviser, for det gør ministeren jo på forhånd for en sikkerheds skyld.
Man kan så i stedet for at sige refusionsmodel sige en anden finansieringsmodel, men det, vi lægger op til her, er at få nogle kloge folk til at se på, hvad det rent faktisk er, der kan gøre, at kommunerne ikke tvinges til at tage økonomiske hensyn forud for hensynet til barnet.
Det er jo de historier, vi har hørt fra Lolland og fra Sønderborg, og nu sidder Brønderslev med aben.
Det her er et forsøg på at give kommunerne et økonomisk råderum, der gør, at de af sig selv kan se, at selv om det drejer sig om en meget, meget stor familie, vil det være enormt hensigtsmæssigt at gå ind og hjælpe den her familie, eventuelt ved at fjerne børnene.
Men Lolland Kommune kunne jo godt se, at det var økonomisk fuldstændig hul i hovedet at gøre det for dem, idet de kunne håbe, at familien – hvad den så endte med at gøre – flyttede til Skanderborg.
Så det er et forsøg på at få etableret et økonomisk system på en sådan måde, at den enkelte kommune træffer den rigtige afgørelse, uden at man kan se, at det koster på skattebilletten.
Benedikte Kiær (KF), 2010-05-28:
Hvis man ser på, hvad det egentlig er, der ligger i det her beslutningsforslag, kan man se, at den ene del er om en refusionsmodel, og om den har en eller anden form for bias i forhold til den indsats, man sætter i værk.
Med de udmeldinger, der har været om refusionsmodellen – at man enten gik den ene vej eller den anden vej, hvad jeg også nævnte i min tale, da jeg argumenterede for, hvorfor vi afviste det her forslag – mener jeg stadig væk, at den refusionsmodel, vi har i dag, er den rigtige, fordi den fremmer, at der sker en forebyggende indsats i kommunerne.
Så kan jeg også glæde spørgeren ved at sige, at hvis man kigger på de tal, som kommer fra kommunernes regnskaber, kan man sige, at der er kommet mere fokus på den forebyggende indsats, og vi oplever også et større fokus på de forældreprogrammer, som vi også har gjort det muligt for kommunerne at gøre brug af.
Lise von Seelen (S), 2010-05-28:
Jeg håber, at ministeren har lagt mærke til, at det, vi foreslår, ikke er en bestemt ændret refusionsmodel, det er et analysearbejde, som lige præcis skal gøre os klogere på, hvordan vi kan løfte det her område – ikke nødvendigvis ved at bruge flere penge på det, men ved at bruge dem klogere, så effekten bliver større.
Der forbavser det mig, at ministeren sådan ligesom i sin tale kommer ind på, at det er ligesom om, det er en bestemt model, vi har lagt os fast på.
Jeg havde egentlig håbet, at ministeren ville forholde sig mere åbent til det spørgsmål, for det ville jo være en mulighed for, at vi ville kunne hjælpe flere noget tidligere.
Vil ministeren ikke give mig ret i, at der altså er tydelige tegn på, at når så høj en procentdel, 69 pct., af de unge først får det tilbud, de har haft brug for, når de er over 13 år, er det, fordi vi kommer for sent i gang?
Benedikte Kiær (KF), 2010-05-28:
Faktisk har jeg i flere sammenhænge fremhævet, at kvaliteten og effekten af den indsats, man sætter i værk, er meget, meget central.
Det er jo også derfor, jeg er rigtig glad for, at satspuljepartierne blevet enige om at sætte ind med Barnets Reform, som har fokus på den tidlige og forebyggende indsats, og hvor vi også har interesse i at måle effekten: Hvad sker der egentlig, når vi sætter så massivt ind i forhold til at sikre en tidlig og forebyggende indsats?
Så jeg mener allerede at vi er kommet ind på den sti, og jeg vil da helt klart håbe på, at der er enighed om, at vi skal fortsætte videre ad den sti.
Men i forhold til de bemærkninger, der har været om en refusionsordning og en refusionsmodel, mener jeg ikke man kan sige at der er en decideret sammenhæng.
Lise von Seelen (S), 2010-05-28:
Vi har jo ad flere omgange drøftet det, og vi er rigtig mange, som gerne ser, at den forebyggende indsats og den tidlige indsats over for udsatte børn og unge bliver stigende, så vi undgår de meget store, voldsomme indgreb over for børn og unge, når de først er blevet teenagere.
Vi ved, at det så bliver meget sværere at løse problemerne, og det bliver også meget dyrere.
Ministeren har selv ved en anden lejlighed sagt, at udgifterne på området eksploderer.
Socialforskningsinstituttet siger, at vi bør gøre os klogere på, om vi får den rigtige effekt ud af pengene.
Og det er faktisk noget af det, vores forslag handler om.
Det kan jeg ikke forstå at ministeren ikke vil være med til at se på.
Vivi Kier (KF), 2010-05-28:
Jeg må så igen sige, at jeg jo hørte ministeren sige, at hun ville revitalisere det nuværende charter, og det er jo det, vi gør nu med en national strategi.
Så jeg ser ikke helt, at der er et misforhold, som jeg godt kan høre spørgeren rigtig gerne vil have der skal være.
Men det ser jeg ikke helt der er.
Jeppe Kofod (S), 2010-05-28:
Vi har en plan, et svar på den krise, som vi står i, og det er, at vi skal arbejde os ud af krisen.
Regeringen har et andet svar, der handler om, at vi skal spare os ud af krisen.
Det er regeringens valg, og det kommer til at gå ud over dagpengemodtagere, børnefamilier osv., og der må folk bedømme, om de synes, det er fornuftigt eller ej.
Jeg forholder mig bare til i dag, hvor vi har en debat om udviklingsbistanden, og her vil jeg bare gerne forholde mig til, hvad Konservative har sagt i offentligheden.
Det er jo ikke noget, der er sagt i hemmelighed, men det er i offentligheden, at Konservatives finansordfører siger, at det ikke er de fattigste i verden, der skal holde for, når der er krise i Danmark.
Alligevel laver regeringspartierne en aftale med Dansk Folkeparti, der skærer 2,3 mia. kr. af bistanden og sænker vores bistand til det laveste niveau i 25 år, hører vi.
Og det synes jeg er ærgerligt, for jeg troede, der var en anden konservativ politik på området, det er i hvert fald det, man har fået indtrykket af, når man har lyttet til konservative politikeres udtalelser i medierne.
Niels Helveg Petersen (RV), 2010-05-28:
Hovedformålet med dette lovforslag kan Det Radikale Venstre støtte.
Vi føler os selvfølgelig forpligtede til at følge op på den henstilling, der er kommet fra Kommissionen vedrørende de såkaldte blåstemplede obligationer.
Det er helt i orden, det skal vi gøre.
Men det provenu, der kommer ind ved at afskaffe denne ordning, der favoriserer nogle obligationer, der er i danske kroner, vil regeringen anvende helt skævt.
Her har vi endnu et eksempel på, at når regeringen har noget at gøre godt med af penge, er det absolut de allerbedst stillede, der skal have provenuet.
Det er de 10 pct. bedst lønnede, som her får en skattelettelse på i alt 212 mio. kr.
Det ligger altså helt ud over, hvad der følger af lettelser på topskatten og andet.
Her er der tale om et lille område.
Man får pludselig et provenu ved at afskaffe obligationer, og hvordan skal det så anvendes?
Det bliver anvendt så skævt, som man overhovedet kan finde det.
220 mio. kr. ekstra går til de højestlønnede.
Mennesker med 577.000 kr. i gennemsnitlig indkomst får 220 mio. kr. ekstra.
Det er ikke en rimelig måde at gøre det på.
Derfor støtter Det Radikale Venstre det ændringsforslag, der er stillet af S og SF, og vi agter at undlade at stemme for lovforslaget som helhed.
Klaus Hækkerup (S), 2010-05-28:
For et år siden blev der gennemført en ganske stor skattereform her i Folketinget kaldet forårspakke 2.0.
Det var og blev betegnet som en rødvinsreform, en rødvinsreform, der gjorde, at dem, der havde de højeste indtægter i dette land, var dem, der meget klart blev tilgodeset ved reformens gennemførelse.
Det var dem, der virkelig scorede skattelettelserne.
Nu står vi så med et nyt provenu, som vi har fået, fordi vi fra EU har fået besked på, at vi skal afskaffe de blåstemplede obligationer.
Det er et provenu på omkring 500 mio. kr., og de 500 mio. kr. bruges – bortset fra en beskeden forhøjelse af bagatelgrænsen – også til skattelettelser.
Og her er det helt ekstremt, for her er det de 10 pct. rigeste, de 10 pct., der har de højeste indkomster i vores samfund, der får skattelettelsen.
Hvis forårspakke 2.0 var en rødvinsreform, er det lovforslag, vi behandler her, cognacen til kaffen.
Det kommer udelukkende dem til gode i vores samfund, der virkelig tjener meget.
Det er så skævt, at det dårligt kan blive værre.
Dertil kommer, at vi befinder os i en økonomisk situation, som gør, at vi har brug for at genoprette tilliden til dansk økonomi.
Jeg er opmærksom på, at regeringen har fremlagt en pakke, som vi skal diskutere på mandag.
Derfor har Socialdemokratiet, SF og Det Radikale Venstre foreslået, at det provenu, der kommer ind ved den ændring, som dette lovforslag indebærer, deponeres, så der ikke disponeres over det her og nu, men at man senere, når vi ser den samlede økonomiske udvikling i Danmark, kan gennemføre en udmøntning af provenuet.
Alt i alt må man sige, at det både er et lovforslag, der er økonomisk skævt, og samtidig et lovforslag, hvor man anvender pengene i en situation, hvor vi har et kæmpe hul på finansloven.
Lad mig erindre om – og det har jo ikke været så meget fremme i den offentlige debat – at, hvor vi i december måned vedtog en finanslov med et underskud på 77 mia. kr. for indeværende år, er skønnet i maj, at underskuddet er vokset til 99 mia. kr., 99 mia. kr. Alligevel er regeringen fuldkommen ligeglad; der skal alligevel bare gennemføres skattelettelser til de rigeste i vores samfund, og det, vi virkelig havde brug for, var, at vi stod sammen og reserverede pengene til at løse den meget alvorlige opgave, dansk økonomi står over for.
Line Barfod (EL), 2010-05-28:
I denne tid bliver det jo trukket meget, meget klart op, hvad forskellen er på den politik, som regeringen og Dansk Folkeparti fører, og den politik, som oppositionen ønsker at føre, når vi får et nyt flertal.
Man må sige, at det også fremgår meget klart af det her forslag.
Vi kan konstatere, at man står med et problem efter skattereformen, nemlig at det vil koste – er det beregnet – 150 mio. kr. i forhold til arbejdsskadede.
Så kan man jo vælge, hvem der skal betale den.
For regeringen og Dansk Folkeparti er det åbenbart indlysende, at det er de mennesker, der er kommet til skade på deres arbejde, der skal betale for følgerne af regeringen og Dansk Folkepartis skattelettelser.
I forvejen kommer de til at betale, ved at der er langt dårligere velfærd.
Hvis de er afhængige af hjælp fra det offentlige, oplever de, at der bliver skåret ned på den ude i kommunerne.
Der er dårligere forhold på sygehusene, og fremover kan de altså også se frem til, at det er dem, der skal betale regningen, ved at de får en lavere erstatning, end de ellers skulle have haft.
Det bliver så tydeligt, som det kan blive, hvilken holdning man har til, hvem der skal bære byrderne i det her samfund.
Det er dem, der har det sværest og hårdest, som skal bære de tungeste byrder.
Vi er en del, der synes, at det bør være dem, der har de bredeste skuldre, der også skal bære de tungeste byrder.
Men det har regeringen og Dansk Folkeparti altså ikke ønsket.
Det andet problem med det her lovforslag er, som flere andre også har været inde på, at man har haft så ultrakort en høringsfrist.
Uden nogen som helst saglig begrundelse har der været en ultrakort høringsfrist.
Jeg synes, det er imponerende, at de organisationer, der har haft forslaget i høring, alligevel så hurtigt har formået at lave de tekniske konsekvensberegninger, som jo ikke fremgik af det, der blev sendt ud fra ministeriet, og som viste, hvor galt det ville gå for de arbejdsskadede.
Organisationerne var vedholdende og formåede dermed at hjælpe os til at stille alle de mange spørgsmål, der klart afslørede, hvilke konsekvenser det her kommer til at få for de mennesker, der kommer til skade på deres arbejde.
Så stor ros til dem, der har indsendt høringssvar og har lavet arbejdet.
Jeg synes, at man burde skamme sig i regeringen over det her forslag.
Morten Østergaard (RV), 2010-05-28:
Jeg skal ikke lægge meget mere til debatten, da jeg er enig med både S’s og SF’s ordførere.
Det er nu snart et år siden, at Folketinget vedtog skattereformen, og det har taget enormt lang tid at finde ud af, hvordan man nu skulle strikke det her lovforslag sammen, så det har jo faktisk gjort, at man nu først et år efter er klar til at præsentere løsningen.
Og i forbindelse med debatten og udvalgsbehandlingen er det jo blevet belyst, at problemet måske ikke så meget ligger i, hvordan man skulle indrette det, men hvordan man skulle få pengene til at passe.
Det, der var udgangspunktet for øvelsen, var jo, at man egentlig ikke ønskede at ændre på vilkårene for folk, der får arbejdsskadeerstatning, og man har så underfinansieret skattereformen med 150 mio. kr., fordi man kommer til at mangle dem, hvis man bare fortsætter med de nuværende regler.
Men det, der gør det her lovforslag uheldigt, er, at man så tørrer det af på dem, der får arbejdsskader, og det synes vi ikke er rimeligt.
Og ministeren har så i sin forelæggelsestale regnet de tidligere skattereformer med og har på den måde ligesom kunnet lave et nyt regnestykke.
Men det billede, der står tilbage, er altså, at man tilsyneladende har underfinansieret skattereformen med 150 mio. kr. og nu har besluttet sig for, at dem vil man så hente ved at sammensætte arbejdsskadeerstatningerne på en sådan måde, at man kan få de penge hjem, og erstatningerne bliver sat lidt lavere, end de ellers ville være blevet.
Der må vi bare sige, at da vi ikke har lod og del i skattereformen, ønsker vi heller ikke at lægge stemmer til den side af sagen.
Til gengæld vil jeg meget gerne deltage i kritikken af, at efter man så har brugt et helt år på at finde ud af, hvordan man skulle rode sig ud af de her fiskale problemer, vælger man altså – for at føje spot til skade – en høringsfrist på 5 dage, hvor folk, der skal forholde sig det her ekstremt komplekse område om, hvordan man kommer frem til, præcis hvad en arbejdsskadeerstatning skal føre til i beløbsstørrelse, får usædvanlig kort tid til at forholde sig til det her meget tekniske lovforslag.
Det er en uskik.
Når man selv kan bruge et år på at lave et lovforslag, så bør man også kunne tilstå dem, der skal afgive høringssvar, mere end 5 dage til at gøre det i.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-05-28:
Skattelettelser til alle, godt nok mest til de rige
Men til forskel fra tidligere gælder nu en helt anden udlægning af den politik, for efter nytår træder nye skatteregler i kraft, og de skal naturligvis også have betydning for de erstatninger, der udbetales for arbejdsskader.
Men som man siger, så kommer en ulykke sjældent alene, og til nytår bliver det virkeligheden.
Hvis man som fyrværker skulle være så uheldig at få en skade efter nytår i stedet for før nytår, mister man efter beskæftigelsesministerens egne tal mere end 6.000 kr. om året i erstatning, vel at mærke efter skat.
Logik, siger ministeren, tyveri, siger jeg, for det reelle i den her sag er, at det bliver de arbejdsskadede, der kommer til at betale for, at regeringen har glemt dette lille hjørne i forbindelse med gennemførelsen af den seneste skattelettelse.
Det koster 150 mio. kr., og hvem bliver regningen sendt til?
De arbejdsskadede.
Men det stemmer jo meget godt med regeringens øvrige politik, at de svage må betale for skattelettelser til de rige.
Hvor var det så lige at Dansk Folkeparti, de såkaldte beskyttere af de svage, blev af?
Jeg bliver nødt til at spørge en gang til på vegne af de mange tusind, der hvert år får en arbejdsskade.
Hvor blev Dansk Folkeparti af?
De stemmer sammen med V og K og straffer endnu en gang de svage og viser med tydelighed, at de ikke regner dem for noget.
Man vil gerne have stemmerne, men lave realpolitik, der lever op til det, man lover, nej, det vil man ikke, det bruger man i hvert fald ikke.
Så ikke nok med, at den her lov er udtryk for lovsjusk og hastværk, den er også fuldstændig asocial og på ingen måde noget, vi kan støtte i Socialdemokratiet.
Line Barfod (EL), 2010-05-28:
Det beskæmmende er, at vi er i den situation, at der er rigtig mange situationer, hvor folk ikke får deres medicin, ikke får den udleveret på apoteket.
Jeg synes, hr. Preben Rudiengaard skal komme med nogle konkrete eksempler på, at der faktisk er mennesker, der har fået udleveret medicin på apoteket uden at kunne betale, for det, som folk kommer og fortæller os, det, der kommer frem i de fattigdomsundersøgelser, der er blevet lavet både i København og i andre kommuner, er, at en meget, meget stor del af de mennesker, der lever i fattigdom, har været i situationer, hvor de ikke har kunnet få den medicin, lægen havde sagt de skulle tage.
Så hr. Preben Rudiengaard skylder Folketinget at komme med nogle eksempler på det modsatte, at komme med nogle eksempler på, at folk faktisk har fået deres medicin på apoteket, også selv om de ikke havde råd til at betale.
Preben Rudiengaard (V), 2010-05-28:
Nu må jeg nok sige til fru Line Barfod, at jeg har mødt mennesker ude om natten, folk af alle sociale klasser, og også oplevet dem, der måske havde det trangt økonomisk.
De har altid kunnet få deres medicin.
Enten udleverer man til dem her og nu, eller også siger man, de skal tage ned på apoteket, og apoteket er pligtigt til at udlevere det.
Der er ikke noget med, at de kan stå og sige, at de kræver de penge ind.
Sådan er reglerne, og det burde fru Line Barfod have læst op på, inden hun kommer med et sådant postulat.
Vi er i Danmark sikre på, at de patienter, som har brug for den rigtige medicin i den rigtige mund på det rigtige tidspunkt, også får det.
Jeg synes, det er beskæmmende at komme med et sådant argument.
Anita Knakkergaard (DF), 2010-05-28:
Vi kunne ikke stemme for forslaget, selv om vi gerne ville have de universitetsnære ungdomsboliger, og baggrunden er, at vi allerede under første behandling gjorde opmærksom på, at vi ikke kunne støtte det forslag, som det lå, bl.a. på grund af, at der var støtte fra Landsbyggefonden til boliger til så mange udenlandske studerende og til danske studerende, hvor det sociale sigte ikke forelå.
Man fik nu mulighed for at opkøbe de ejendomme og lave dem om til universitetsnære ungdomsboliger.
På det område har ministeren med de ændringsforslag, der foreligger, gjort det sådan, at det ikke er muligt at få støtte fra Landsbyggefonden, og samtidig har ministeren også gjort det sådan, fordi hun har lyttet til, hvad vi sagde under førstebehandlingen, at det heller ikke vil være muligt at opkøbe beboelsesejendomme til beboelse.
Kirsten Brosbøl (S), 2010-05-28:
Hos Socialdemokraterne glæder vi os også over, at ministeren gik med til at stille de her ændringsforslag.
Det lykkedes os jo sådan set at samle et flertal uden om regeringen for at få fjernet Landsbyggefondens andel i finansieringen af de her boliger, og det glæder vi os meget over i Socialdemokratiet.
Jeg synes jo, at det er lidt underligt, at vi sådan set havde et forløb op til, at lovforslaget blev fremsat, hvor ministeren undlod at gøre os opmærksom på den her del af forslaget.
Derfor kom det jo op midt i udvalgsbehandlingen, og derfor tog vi det selvfølgelig op med ministeren med det samme og fik på et forhandlingsmøde ministeren til at stille de her ændringsforslag.
Det er vi meget tilfredse med, og derfor støtter vi selvfølgelig også det samlede lovforslag.
Vi bakker meget op om formålet med det her, og om, at vi får bygget de her universitetsnære ungdomsboliger.
Man kan sige, at modsat af, hvad Dansk Folkepartis ordfører sagde, hvor man kunne forstå, at de var imod, at Landsbyggefonden skulle finansiere de her boliger, fordi der var udenlandske studerende, der skulle bo i dem, så har vi jo en principiel holdning i Socialdemokratiet om, at vi ikke mener, at Landsbyggefonden skal bidrage til nybyggeri, og derfor ønsker vi også i den her sammenhæng, at det blev taget ud af lovforslaget.
Så jeg skal også sige, at vi er tilfredse med, sådan som det er landet, at vi nu kan få sat gang i det her byggeri af universitetsnære ungdomsboliger, men med den konstruktion, at det er fondene, der finansierer det, og at det er med fuldt statsfinansieret ydelsesstøtte og uden Landsbyggefondens bidrag.
Så vi ser frem til, at vi på den her måde kan få øget antallet af ungdomsboliger.
Det er der bestemt brug for, og der er også brug for, at vi får øget andelen af boliger til udenlandske studerende og gæsteforskere.
Noget af det, vi har været meget optagede af i processen alle sammen, er jo, at vi får sikret, at der er tilstrækkeligt med ungdomsboliger.
Så vi støtter forslaget.
Jeppe Kofod (S), 2010-05-28:
Jo, men altså, nu går jeg ud fra, at hr. Karsten Lauritzen kender regeringens eget regeringsgrundlag, altså det politikpapir, der ligesom er grundlaget for regeringens arbejde, det, som udviklingsministeren har sat sig i spidsen for at gennemføre
Der står der jo sort på hvidt – og jeg tror også, de kan læse i mange udviklingslande – at regeringen ikke vil lade udviklingsbistanden falde til under 0,8 pct. af BNI.
Det står der i regeringsgrundlaget.
Det er da et løfte, man har givet ulandene, eller tager jeg fejl?
Og hvad er det så, der står i aftalen med Dansk Folkeparti?
Der står der altså, at bistanden i 2013 falder til 0,76 pct. af BNI.
Jeg spørger bare: Hvis man virkelig mener det her med partnerskab alvorligt, som jeg synes er rigtigt, er det så særlig troværdigt, at man ikke holder, hvad man lover?
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-28:
Det er jo rigtigt, som hr. Jeppe Kofod siger, at Venstre, Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti har indgået en aftale om genopretning af dansk økonomi.
Det har vi gjort, fordi man bruger massivt flere penge i staten end dem, der kommer ind, og så må man skabe balance mellem indtægter og udgifter, og dér må alle holde for.
Og der er det rigtigt, at man har fastfrosset udviklingsbistanden nominelt på 15,3 mia. kr. i de kommende år.
Det er jo ikke sådan, at der er nogen projekter, der vil blive lukket ned som følge af den her aftale.
Det er rigtigt, at de penge, som ville komme i fremtiden som følge af, at dansk økonomi vokser, og at vi har en procentsats, som vi sætter for dansk udviklingsbistand, altså de der ekstra penge, ikke kommer; det er rigtigt.
Den er i år på 15,3 mia. kr., og det vil den også være i de kommende år.
Jeppe Kofod (S), 2010-05-28:
Jeg vil gerne sige, at jeg har glædet mig til i dag at drøfte den nye strategi og fornyelsen af »Partnerskab 2000«, som hr. Karsten Lauritzen var inde på.
Men er hr. Karsten Lauritzen enig i, at der med »Partnerskab 2000« og hele den tankegang, der ligger bag, og som er videreført i den nye strategi, er tale om et partnerskab mellem ulande og ilande, mellem donorlande og modtagerlande, og at det i sådan et partnerskab er uhyre vigtigt, at man kan stole på, hvad man lover hinanden, og det gælder ikke kun ulandene i forhold til bekæmpelse af korruption og fremme af demokrati og frihed, men det gælder også ilandene, f.eks. Danmark, når vi lover at give bistand?
Derfor vil jeg spørge hr. Karsten Lauritzen, hvordan hr. Karsten Lauritzen selv synes det partnerskab harmonerer med, at regeringen for tredje gang inden for et år har brudt et løfte til ulandene, nemlig ved den aftale, man har lavet med Dansk Folkeparti, hvor man skærer 2,3 mia. kr. i bistanden og dermed kommer langt bag efter sammenlignelige lande.
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-28:
Det er sådan, at den strategiske overligger for dansk udviklingsbistand, dvs. de i øjeblikket 15,3 mia. kr., der hvert år bruges på udviklingsbistand, i øjeblikket er noget, der hedder »Partnerskab 2000«.
Det er, som navnet måske antyder,
en strategi, en overligger, for dansk udviklingsbistand, der blev vedtaget af Folketinget ved en forespørgselsdebat i år 2000, altså for 10 år siden.
Derfor har der været enighed i Folketinget om, at man skulle opdatere den gamle strategi til en ny strategi, og det er så den, som denne forespørgselsdebat handler om.
Derfor er forespørgselsteksten også ganske kort: »Hvad kan ministeren oplyse om status for revision af strategien for dansk udviklingsbistand?«
Når verden udvikler sig, er det vel fair og reelt, at dansk udviklingspolitik og udviklingsbistand udvikler sig i takt dermed.