Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-05-03:
Situationen på Vestbredden og i Israel og Palæstina generelt er bekymrende.
Vi står sådan set ikke i en helt ny situation, men vi er lige nu vidne til effekterne af mange års besættelse, bosættelsespolitik, voldsspiraler og ja, en mangelfuld og uambitiøs diplomatisk forhandlingslinje.
Alternativet støtter tostatsløsningen, herunder naturligvis etableringen af en levedygtig og sammenhængende palæstinensisk stat og begge folks ret til at leve i fred, frihed og sikkerhed.
Det kræver i den grad, at vi tager bestik af situationen på den besatte Vestbred, og derefter at vi handler på den analyse, vi lægger for dagen.
Næste år går den israelske besættelse ind i sit 50. år.
Det er ganske enkelt uacceptabelt, at en hel befolkning gennem generationer skal leve under besættelse.
Vi må fra internationalt hold gøre endnu mere for at sætte gang i en politisk proces, der med udgangspunkt i principperne i den humanitære folkeret kan bringe begge parter fred, lige rettigheder og ikke mindst palæstinenserne en stat og national selvbestemmelse.
I dag bor der over en halv million bosættere på besat palæstinensisk territorium.
Vi er vidne til en demografisk krig.
Der er ingen tvivl om, at bosættelserne udgør et eklatant brud på Genèvekonventionerne og er en barriere for fred.
Den besatte Vestbred er desuden fyldt med militær infrastruktur, checkpoints, hegn og mure, der umuliggør en almindelig hverdag for palæstinenserne.
Israels besættelsespolitik går ud over civile, der år efter år må leve under undertrykkende forhold, for ikke at glemme den desperate situation i Gaza efter flere års krig og 10 års blokade.
Sideløbende går det palæstinensiske selvstyre hårdere og hårdere frem over for sin egen befolkning.
Det gælder både Hamasstyret i Gaza, men også det Fatahdominerede selvstyre i Ramallah.
Der er behov for demokratiske valg i Palæstina, og vi bør med en inkluderende tilgang støtte op om gennemførelsen af et samlet demokratisk valg i hele Palæstina.
Samtidig har vi sidste år set en eskalation af volden og antallet af terrorangreb på civile.
Både palæstinensere og israelere, ofte bosættere, har været gerningsmænd, og vi har set hårde straffeaktioner fra det israelske militær.
Eskaleringen er naturligvis i sig selv dybt bedrøvelig, og alle angreb på civile skal fordømmes, men udviklingen er desværre også symptomatisk for den håbløse situation, der præger hverdagen, særlig for dem, der lever under besættelse.
For skal man være ærlig, er der desværre ikke mange lyspunkter eller meget håb forude for de mennesker, der lever med konflikten i det daglige.
Israels premierminister, Netanyahu, sagde under valgkampen sidste år, at han ikke ønskede en palæstinensisk stat.
Blandt palæstinenserne er der fortsat intern splittelse både politisk og territorialt, hvilket gør en fælles palæstinensisk strategi vanskelig, så der er i den grad brug for pres og facilitering udefra.
Ikke mindst fordi regeringens udenrigsgransker, Taksøe-Jensen, netop har meldt ud, at han anbefaler, at Danmark skal trække sig fra sit bilaterale engagement i den mellemøstlige fredsproces, og sætter alvorlige spørgsmålstegn ved den danske bistand til Vestbredden og Gaza, er der behov for, at vi faktisk vælger at støtte op om den her proces.
Det er f.eks. ødelæggelsen af danskfinansierede og EU-finansierede bistandsprojekter.
I den seneste tid har vi hørt flere rapporter om en stigning i antallet af ødelæggelse af bistandsprojekter og nødhjælp finansieret af EU.
Tallene for 2016 er allerede væsentlig højere end for hele 2015.
Også udviklingen i Vestbreddens område C er en anden kilde til stor bekymring.
Lige nu går det rigtig hurtigt med udvidelserne af bosættelser og etableringen af israelske produktionszoner i område C.
Samtidig er det i område C, at palæstinenserne har nogle af de allersværeste vilkår.
Et voldsomt accelererende antal palæstinensiske huset rives ned af det israelske militær.
Ifølge FN gennemførte Israel i 2015 540 og indtil nu i 2016 515 hele eller delvise ødelæggelser eller konfiskeringer af strukturer, hjem, stalde eller solpaneler.
Dertil kommer det forhold, at bor man i område C, har man som palæstinenser ikke lov til at genopføre sin ejendom.
Nedrivningerne hænger uløseligt sammen med bosættelsespolitikken og udgør en systematisk overtrædelse af international lov og er en grov krænkelse af privat ejendomsret.
Den danske regering bør sammen med resten af EU lægge mere pres på Israel, for at man øjeblikkelig indstiller den politik, der føres i område C.