Ole Hækkerup (S), 2015-04-28:
Tak, hr. formand.
Jeg skal i lighed med de andre, der har haft ordet undervejs i debatten, anføre det, som jo i virkeligheden også fremgår af forslaget, nemlig at der er to forhold, der ligger til grund for det her forslag: For det første er der et sundhedshensyn, og for det andet er der et integrationshensyn – hvis nu man skal samle en lang historie op kort.
I forhold til de sundhedsmæssige konsekvenser har ministeren allerede nævnt det her med, at der selvfølgelig er en forøget risiko, men den er relativt begrænset, når det er nært beslægtede forældre.
Samtidig kan der jo også, som ministeren også nævnte, ved andre former opstå forøget sundhedsrisiko.
Jeg tror, ministeren nævnte det her med kvinder, der var lidt oppe i årene.
Vi havde – og det tror jeg også ministeren nævnte – det med reagensglasbefrugtning.
Så vi havde nogle forskellige eksempler, der var fremme i debatten, på, hvor der kunne opstå en stærkere sundhedsrisiko.
Man må i den forbindelse jo sige, at hvis vi som samfund siger, at vi lægger afgørende vægt på de sundhedspolitiske argumenter i det her tilfælde, men vi kan se nogle andre tilfælde, der er fuldstændig identiske,
hvad er så argumentationen for, at man ikke også skulle begynde at interessere sig for de andre tilfælde?
For mig er det et argument, som i virkeligheden betyder, at det er lidt svært at tillægge de sundhedsfaglige argumenter nogen nævneværdig betydning.
Så kommer vi til de integrationsmæssige konsekvenser.
Jeg tror, det var Venstres ordfører, der nævnte det med, at der kunne være visse kontrolproblemer, og det er en bekymring, jeg gerne vil tilslutte mig.
Jeg opfatter i virkeligheden det i sin kerne som en grundlæggende vestlig værdi, og den ønsker vi jo at folk tager til sig, og at det bliver en del ikke alene af deres praksis og deres hverdag, men også af den identitet, de har.
Det er en stadig kamp, men jeg tror, den kamp først og fremmest ligger i hovederne på de folk, der har med det at gøre, i den måde, de opfatter samfundet på, i den måde, de behandler deres børn på.
Den kamp vil jeg gerne kæmpe, og det er i virkeligheden, havde jeg nær sagt, en kulturel kamp.
Vi kan se nogle forskellige strækninger, hvor den kamp går i den rigtige retning.
Hvis vi ser på antallet af børn, man får, hvis vi ser på, hvordan man i øvrigt begynder at tilpasse sig det danske samfunds værdier, går det i det store billede den rigtige vej på de fronter.
Det synes jeg er godt, og der tror jeg at noget af det, hvis vi tegner med den brede pensel, vi er blevet bedre til i Danmark over de seneste 10-20 år, måske har været at blive mere klare på, hvad det er, vi selv synes, hvad vi selv forventer, og hvad vi forestiller os, og melde mere klart ud om, hvad det er for nogle grundlæggende holdninger og værdier, vi har.
Det tror jeg i virkeligheden er det allerallervigtigste, vi kan gøre også i forhold til det her problem, som jeg anerkender hos nogle få kan være et reelt problem, nemlig at der er arrangerede ægteskaber, at der er tvangsægteskaber.
Det skal vi gøre noget ved, der skal vi som samfund melde klart ud, og det tror jeg i virkeligheden er den vigtigste støtte vi kan give dem, der kæmper for at have retten til at bestemme over eget liv og egen krop.