Frank Aaen (EL), 2014-03-14:
Vores ordfører, fru Johanne Schmidt-Nielsen, kan ikke være til stede i dag på grund af nogle ret omfattende forhandlinger, som vi deltager i i øjeblikket.
Derfor skal jeg på hendes og Enhedslistens vegne sige følgende: Det er dejligt, at der omsider kommer et udspil fra regeringen om at ændre kriterierne for udvælgelse af kvoteflygtninge.
Allerede da Socialdemokraterne, Radikale Venstre og SF i oktober 2011 fremlagde deres fælles regeringsgrundlag, slog de fast, at kvoteflygtninge uanset integrationsparathed skulle have lige muligheder for at komme til Danmark.
Det er altså næsten 2½ år siden.
Det er lidt svært at forstå, at det skulle tage så lang tid at formulere et forholdsvis enkelt lovforslag som det, vi behandler i dag.
På samme måde synes vi, det var mærkeligt, at de daværende regeringspartier ikke var positive, da Folketinget i 2013 behandlede Enhedslistens lovforslag om at ophæve udlændingelovens § 8, stk. 4, så kravet om integrationsparathed simpelt hen bare faldt bort.
Er den nye formulering af § 8, stk. 4, ikke bare en anden måde at sige næsten det samme på, som der står i den nugældende lov?
Vi er bange for, at lovforslagets formulering om, at flygtninge skal vælges efter, i hvilket omfang genbosætning må forventes at indebære en varig forbedring af den pågældendes livssituation, kan bruges til at sige nej til flygtninge.
Vi tænker her på flygtninge, som i gåseøjne er så besværlige eller dyre at integrere, at man kan argumentere for, at genbosætning i Danmark ikke må kunne forventes at ville indebære en varig forbedring af den pågældendes livssituation.
Ministeren ryster på hovedet, og det er jeg glad for.
Og vi må så få sikkerhed for i udvalgsarbejdet, at det er sådan.
I Enhedslisten har vi stadig ikke forstået, hvorfor man ikke bare kan stryge § 8, stk. 4.
Fra 1978, da Danmark modtog de første kvoteflygtninge, og frem til 2005 klarede udlændingemyndighederne og Dansk Flygtningehjælp jo det hele i et tæt samarbejde, når de skulle udvælge tusindvis af flygtninge uden andre kriterier end flygtningenes beskyttelsesbehov.
Justitsministeriet argumenterer i bemærkningerne til lovforslaget for, at såkaldte subsidiære kriterier er nødvendige ved udvælgelsen af flygtninge, fordi de mennesker, som FN's Højkommissariat for Flygtninge præsenterer for de danske myndigheder, er anerkendt som flygtninge og således allerede lever op til den danske udlændingelovs § 7.
Justitsministeriet og regeringen mener derfor, at det ikke er retvisende at tale om, at ingen opfylder betingelserne mere end andre.
Når Udlændingestyrelsen efter aftale med FN besøger det land, hvor flygtningene opholder sig, typisk i nærområderne til flygtningenes hjemlande, vil de mennesker, som den danske delegation interviewer, være meget forskelligt stillede.
Nogle har måske så småt fundet sig til rette og slået de første spinkle rødder i det land, hvor de nu opholder sig; andre har et akut og påtrængende behov for at komme videre, f.eks. til Danmark.
Det er det, vi mener, når vi taler om, at flygtninge kan have forskellige beskyttelsesbehov, og at beskyttelsesbehov er et fuldt tilstrækkeligt kriterium, ligesom det var det i de ca. 30 år, nemlig fra 1978 til 2005.
Men der er ingen tvivl om, at Enhedslisten støtter det fremsatte lovforslag.
Det er under alle omstændigheder et skridt i den rigtige retning, og Enhedslisten stemmer jo som bekendt for den mindste forbedring og imod den mindste forringelse. Det følger vi altså også i den her sag.