runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kirsten Brosbøl (S), 2008-04-09:
Det vil jeg se frem til, for det er jo noget, man har stillet sektoren i udsigt, i hvert fald at det skulle være noget af det, man skulle tage op.
Noget af det, som også bliver pointeret flere steder fra, er det øgede bureaukrati, altså at man simpelt hen fra sektorens og fra mange forskeres side har oplevet, at der som følge af universitetsloven og eventuelt som følge af andre tiltag er kommet meget mere bureaukrati.
Danske Universiteter skriver direkte i det her notat, at omfanget af bureaukratiske statslige kontrolmekanismer er øget kraftigt, siden universitetsloven blev vedtaget.
For vi hører jo også tit regeringen udtale sig om, at vi nu skal have mindre bureaukrati, og at vi skal have en mere en effektiv offentlig sektor osv.
Hvordan opfatter ministeren så de her tilkendegivelser, vi får fra universitetsverdenen om, at det faktisk er blevet langt værre i løbet af de seneste år, og hvordan har ministeren tænkt sig at gå ind i det her med at reducere bureaukratiet, som jo altså også var noget af det, der lå i universitetsloven?
Frank Aaen (EL), 2008-04-09:
Ministeren startede med at henvise til det foregående spørgsmål.
Jeg vil så også lige henvise til det foregående svar, for når ministeren ikke her vil give noget tilsagn om ikke at gribe ind i overenskomstforhandlingerne, er det jo det samme som at sige, at den mulighed er åben.
Det vil sige, at kommer der en konflikt, er der åbnet for, at regeringen kan gribe ind og sikre sig et flertal i Folketinget for at diktere overenskomsterne på det offentlige område.
Altså, på den ene side vil man ikke give flere penge, for man vil ikke blande sig, og på den anden side er det helt tydeligt, at man forbereder sig på et indgreb, hvis man synes, at det bliver nødvendigt.
Kan ministeren forstå, hvis de kommunale parter og regionerne ikke gør sig særlige anstrengelser for at imødekomme de retfærdige krav fra de lavtlønnede inden for velfærd og andre offentlige ydelser, ikke vil give nogen indrømmelser, når de ved, at de i baghånden har en minister, der truer med indgreb?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-09:
Jeg synes, at forligsmanden og parterne skal have mulighed for i fred og ro at finde frem til en fælles løsning, og jeg håber fortsat, at de respektive overenskomstparter med forligsmandens mellemkomst selv vil finde frem til en løsning.
Eigil Andersen (SF), 2008-04-09:
Det sidste kan der ikke være nogen uenighed om, men jeg mener så, at muligheden for at få et job er størst, hvis man søger relevante job og for alvor gør noget ud af det.
Jeg må jo så sige, at én god jobansøgning meget vel kan vise sig at være bedre end fire halvdårlige.
Jeg vil i den her forbindelse gerne stille et andet spørgsmål.
Jeg føler det bekræftet, at friheden til a-kasserne er en illusion, fordi der er et tilsynssystem, der gør, at der vil blive slået ned, hvis man fraviger det med de fire ansøgninger om ugen.
Men jeg vil gerne her til sidst spørge: I den vejledning, som er udarbejdet vedrørende rådighedsbekendtgørelsen, står der, at der ikke kan stilles krav til et bestemt antal ansøgninger pr. uge.
Men i den meddelelse, som nu er udsendt af ministeriet, står der altså det her med de fire ansøgninger om ugen.
Hvordan forklarer ministeren det modstridende mellem vejledningen og den meddelelse, som er underordnet vejledningen?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-04-09:
Vejledningen er et råd, og man kan sige, at hvis man som ledig søger fire realistiske job om ugen, så er man i hvert fald på den sikre side med hensyn til a-kassernes rådighedsvurdering.
Hvis man søger mindre, kan a-kassen efter en konkret vurdering udmærket afgøre, at det for den pågældende var tilstrækkeligt.
Det er måske en periode, hvor man søger lidt mindre, mens man i andre perioder med et større udbud af job søger noget mere.
Men det er altid en konkret vurdering i de her situationer.
Vi har jo altså et system, hvor det er a-kasserne, der foretager en rådighedsvurdering.
Det er a-kasserne, der administrerer et meget stort milliardbeløb af offentlige skatteyderkroner, og derfor tror jeg, at både Rigsrevisionen og statsrevisorer og alle andre vil sætte umådelig pris på, at vi følger med i det her, og at man lever op til reglerne, så vi kan sige, at vi bruger skatteydernes penge mest hensigtsmæssigt.
Eigil Andersen (SF), 2008-04-09:
Nej tak.
Jeg har ikke mere.
Frank Aaen (EL), 2008-04-09:
Vil regeringen - for at give mulighed for at finde en forhandlingsløsning og forebygge den kommende strejke blandt offentligt ansatte - tilføre kommunerne og regionerne ekstra midler, der gør det muligt for kommuner og regioner at imødekomme de retfærdige lønkrav fra lavtlønnede offentligt ansatte?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-09:
Tak for det.
Spørgsmålet drejer sig om de igangværende overenskomstforhandlinger, og netop om dem kan jeg jo oplyse, at de er igangværende.
Jeg synes derfor, at det er vigtigt og nødvendigt, at vi respekterer de overenskomstparter, der er i gang, og at vi ikke begynder at foregribe begivenhedernes gang.
Af samme årsag vil jeg ikke her kommentere de endnu ikke afsluttede forhandlinger i Forligsinstitutionen.
Jeg tror nu, at forhandlingerne bedst føres af parterne, som jo i det her tilfælde altså er KL og Regionernes Lønnings- og Takstnævn på den ene side og på den anden side Sundhedskartellet, FOA og BUPL.
Jeg kan så i øvrigt oplyse, selv om jeg tror, at det er spørgeren bekendt, at der for hovedparten af de offentligt ansatte er opnået enighed om en samlet økonomisk ramme på 12,8 pct.
Det drejer sig om CFU på det statslige område og KTO med undtagelse af FOA og BUPL på det kommunale og regionale område.
Forligene er nu sendt til urafstemning hos organisationernes medlemmer.
Afstemningsresultaterne forventes at foreligge den 14. april for kommunernes og regionernes vedkommende, mens afstemningsresultatet på statens område foreligger et par dage efter den 16. april.
Det har altså endnu ikke været muligt - og det følger af det, jeg her har sagt - at opnå enighed mellem KL og Regionernes Lønnings- og Takstnævn på den ene side og Sundhedskartellet, FOA og BUPL på den anden side.
Frank Aaen (EL), 2008-04-09:
Det, vi taler om, er jo et meget stort antal lavtlønnede offentligt ansatte - typisk kvinder - som ikke har udsigt til og indtil videre heller ikke har fået tilbudt en lønstigning, som bare nogenlunde retter op på det lønefterslæb, de har, og som gør, at de, der tager sig af vores gamle og syge, og de, der passer vores børn, kan få en mere rimelig løn for det arbejde, de går og laver.
Der må ministeren jo erkende, at ministeren har et ansvar for, at der ikke er kommet flere penge på bordet i de her forhandlinger.
Ministeren har jo selv skrevet under på en aftale sammen med regionerne og kommunerne, men det er ministeren, der har styret med hård hånd og sagt, hvor mange penge der er at gøre godt med.
Når kommunerne og regionerne så skal forhandle inden for de rammer, har de simpelt hen ikke penge til at sikre rimelige lønforhøjelser til de lavtlønnede inden for den offentlige sektor.
Det er derfor, at vi har stillet spørgsmålet.
For at undgå, at landet kommer i konflikt, og at der laves en retfærdig forhandlingsløsning, er der kun én løsning.
Jeg vil gerne bede ministeren om at bekræfte, at der kun er én løsning, og den er, at der kommer flere penge på bordet.
Og hvem andre end finansministeren kan give flere penge på bordet?
Der er ikke andre.
Kan vi regne med, at finansministeren hellere vil have konflikt i stedet for at sørge for, at der kommer lidt flere penge at forhandle om?
Nu er det jo altså sådan, at det er staten, der har dikteret de rammer, der er at forhandle inden for, og medmindre kommunerne vil til at fyre ansatte, hvad jeg ikke går ud fra at ministeren vil anbefale, er der simpelt hen ikke flere midler at bruge ude i kommunerne.
Derfor er de fastlåst i en situation, hvor de ikke er i stand til at imødekomme de rimelige lønkrav, der er rejst.
Når så ministeren siger, at nu skal vi ikke snakke mere om det her i Folketinget, fordi vi ikke skal blande os i overenskomsterne her i Folketinget, er det så et tilsagn fra ministeren om, at der ikke vil komme et indgreb? Kan ministeren sige, at det, der i dag blev sagt om, at regeringen og Folketingets flertal ikke skal blande sig, også er en sikkerhed for, at der ikke vil komme et indgreb i en eventuel konflikt?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-09:
Det er, hvad jeg her præcis har givet udtryk for, udtryk for respekt for en proces, som er i gang, og som jeg ikke er en del af.
Det, jeg er en del af, er den overenskomst, der er indgået på statens område, hvor der er lavet et forlig med CFU inden for en ramme på 12,8 pct. Jeg noterer mig så med tilfredshed, at det også har dannet skole for de aftaler, der er indgået på det kommunale og regionale område, men i øvrigt afventer vi jo, jeg vil ikke sige modpartens, men medpartens endelige stillingtagen.
Frank Aaen (EL), 2008-04-09:
Jamen det er jo forkert at sige, at ministeren ikke er en del af det, der foregår på arbejdsmarkedet i øjeblikket blandt de offentligt ansatte inden for velfærdsområdet.
For det er præcis ministeren, der har dikteret de økonomiske rammer, kommunerne har at forhandle inden for, og det er ministeren, som har lagt de rammer, der er så snævre, at det åbenlyst er umuligt inden for de rammer at sørge for, at lavtlønnede kvinder og alle andre lavtlønnede inden for det offentlige inden for velfærdsområdet kan få de lønstigninger, de har krav på.
Men må jeg bede ministeren om at lade være med at tale udenom.
Jeg spurgte helt klart til udsagnet om ikke at ville blande sig i overenskomstforhandlingerne i respekt for den danske model
- parterne skal selv finde en løsning.
Er det et udsagn, der kun gælder den 9. april 2008, eller er det et tilsagn, der gælder principielt, og har man dermed også sagt, at regeringen og flertallet ikke vil gå ind i en eventuel konflikt, der måtte komme?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-09:
Det udsagn, jeg her har givet, dækker inden for den rækkevidde, jeg her har præsenteret, nemlig at vi har et overenskomstforhandlingsinstrument i Danmark, som også er spørgeren velbekendt.
Det betyder, at der forhandles frit på arbejdsmarkedet, at man søger at finde en løsning, og at der dér er oprettet en Forligsinstitution, hvis man ikke kan opnå enighed.
Det er jo, hvad der gælder, og jeg skal ikke stå og foregribe begivenhedernes gang yderligere, for jeg har selvfølgelig et ønske om, at parterne finder hinanden - og det forstår jeg at jeg grundlæggende egentlig også deler med spørgeren.
Frank Aaen (EL), 2008-04-09:
Mener ministeren, at det er rimeligt, at de lavtlønnede offentligt ansatte skal undgælde for regeringens økonomiske politik, hvor lønkrav afvises med henvisning til faren for økonomisk overophedning, samtidig med at der gennemføres skattelettelser?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-04-09:
Rent logisk skal der jo to parter til at indgå en aftale, og derfor kan man vel ikke uden videre bare slutte, at der kun findes én løsning.
Vi har en lang og god tradition for, at overenskomstparterne forhandler uden indblanding udefra, og den tradition synes jeg vi skal værne om.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi giver forligsmanden og overenskomstparterne den nødvendige ro til at prøve at finde en løsning.
Arbejdsro er, tror jeg, den bedste håndsrækning, Folketinget for nærværende kan give parterne.
Jeg vil samtidig minde om, at blækket knap nok er tørt på de forlig, der er indgået.
Vi afventer resultatet af urafstemningen blandt organisationernes medlemmer, og også af den grund synes jeg, at der bør være fred om processen.
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Spørgsmålet drejer sig om en artikel, der er skrevet af Venstres boligpolitiske ordfører i Lolland-Falster Folketidende, og som spørgeren tolker som en modstand mod alment boligbyggeri.
Sådan læser jeg bestemt ikke indlægget.
Jeg læser det som et indlæg i en lokal debat om den boligpolitiske situation på Lolland-Falster.
Og det giver da heller ingen mening, hvis man skulle være modstander af det almene boligbyggeri - hvad jeg bestemt ikke er - at der er nedsat et udvalg om vilkårene for det almene boligbyggeri, hvor boligselskaberne jo også deltager, og som forhåbentlig inden alt for længe kommer med en række anbefalinger, der skal skabe et mere solidt grundlag under det almene boligbyggeri.
Per Stig Møller (KF), 2008-04-09:
Det var jo præcis en af grundene til, at den olympiske komité lagde det i Kina, nemlig at de fik løfte om, at menneskerettighedssituationen ville blive forbedret mellem 2001 og 2008.
Det giver os jo så også værktøjet til at sige: Blev det så det?
Og det er de fængslinger jo faktisk nogle triste mellemregninger, som ikke burde have fundet sted.
Derfor er det da også fuldstændig legitimt over for Kinas regering at sige: Det var det, I lovede, nu kommer vi derud i anledning af sporten, og det vil vi så godt drøfte med jer.
Det er ikke i modstrid med det, statsministeren sagde, da han sagde, at man ikke skal blande OL og politik.
Det var jo de olympiske lege, man ikke af politiske grunde skulle sabotere eller søge at ødelægge for sportsfolkene.
Jeg er godt klar over, at vi er inde i den finere madlavning, men vi, som skal stå for ansvaret for den, må være i stand til at skelne mellem peber og salt.
Og jeg er da glad for, at hr. Per Clausen også er klar over, man skal det.
Det er det, jeg så også gør som udenrigsminister, når vi skal sondre mellem åbning og det øvrige, og så i øvrigt fastholde menneskerettighedsaspektet, fastholde kritikken af Kina, fastholde dem på deres løfter og så samtidig mane til, at man nu ikke får ødelagt det hele med vold - og det gælder alle sider.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-04-09:
Der har været meget omtale i de seneste dage af alfa-1-patienters behandling.
Vi ved, at alfa-1-patienter dør af deres sygdom, og det spørgsmål, jeg synes presser sig mere og mere på, er, hvor mange flere alfa-1-patienter der skal dø for tidligt, før medicin tilbydes.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-09:
Tak for spørgsmålet, for det giver mig anledning til at præcisere nogle ting.
Lad mig starte med at sige, at jeg er fuldstændig enig med hr. Jens Peter Vernersen i, at det er en modbydelig sygdom, og det er en sygdom, som mange dør af.
Vi har i Danmark et system, hvor lægemidler godkendes af Lægemiddelstyrelsen; de kan alternativt også godkendes af Europa-Kommissionen, men det er Lægemiddelstyrelsen, der godkender et lægemiddel ud fra en vurdering af dets bivirkninger og dets effekt.
Den godkendelse betyder, at så må et præparat markedsføres, eller sagt med andre ord, så er præparatet ikke forbudt.
Så har vi - også i mit regi, i min ressort - Sundhedsstyrelsen, som fungerer som en konkret rådgiver, når regioner og hospitaler ringer ind eller skriver ind og spørger: Hvad gør vi ved den her sygdom, hvad kan I anbefale?
Og modsat det, der er kommet frem i dagspressen, er der altså stor faglig uenighed om virkningen af det her produkt.
Til mig har Sundhedsstyrelsen sagt på baggrund af en canadisk undersøgelse og også nogle danske undersøgelser, at der ikke er evidens for at bruge det.
Nu ved jeg godt, at jeg står i en situation, hvor det er mig, der skal svare, og hr. Jens Peter Vernersen, der kan spørge, men jeg kan måske svare på den måde, at jeg kan lade et spørgsmål hænge i luften, som hr. Jens Peter Vernersen kan overveje om han vil kommentere.
Mener han virkelig, at vi fra politisk hold skal anbefale medicinpræparater, som man fra fagligt hold ikke anbefaler?
Mener hr. Jens Peter Vernersen det?
Jens Peter Vernersen (S), 2008-04-09:
Jeg vil godt spørge sundhedsministeren, om han ikke er bekendt med, at den her medicin har været anvendt i landene omkring os i rigtig, rigtig mange år.
Vil ministeren anerkende, at situationen er sådan?
Lægemiddelstyrelsen frigav for 2 år siden, i 2006, den her medicin, fordi man ud fra en række mindre, kliniske forsøg var sikker på, at den havde en virkning.
Det, som ministerens styrelse så åbenbart forlanger, er noget helt andet, men ministeren må vel anerkende, at ministerens egen Lægemiddelstyrelse har godkendt den her medicin, og at den er godkendt i andre EU-lande.
Men den er ikke taget i brug i Danmark efter sin godkendelse.
Det må da give ministeren et kæmpe problem, og sammenholdt med det svar, ministeren har givet Sundhedsudvalget, bliver problemet vel ikke mindre, fordi ministeren jo slet ikke fortæller Sundhedsudvalget, at der ligger en indstilling fra Lægemiddelstyrelsen.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-09:
Det er også helt korrekt, at i nogle af de spørgsmål, jeg har modtaget fra Folketingets Sundhedsudvalg, hvori der spørges, hvornår jeg forventer at det her produkt bliver bragt i forslag til konkret anvendelse, tager man udgangspunkt i formuleringen »henset til, at produktet blev godkendt i 2006«.
Det spørger man om allerede i marts 2007 - der er formuleringen sådan.
Så Folketingets Sundhedsudvalg og dermed Folketinget har jo hele tiden vidst, at det var godkendt.
Jeg kan godt bekræfte, at jeg er bekendt med, at præparatet er blevet brugt i landene omkring os.
Der ligger jo også netop det i det, at når et produkt er godkendt - jeg kan godt forstå, hvis det kan være svært for alle at forstå systemet - så er det ikke længere forbudt, og så må det også godt bringes i anvendelse.
Men det er ikke det samme som at sige, at Sundhedsstyrelsen anbefaler det.
Vi har mange produkter i Danmark på eksempelvis kræftområdet, der er godkendt som medicin, men hvor de faglige kredse har en diskussion om, om de også skal anvendes, altså hvor man diskuterer anvendelsen af de forskellige produkter.
Derfor er der altså ikke noget usædvanligt i, at Sundhedsstyrelsen over for et godkendt og dermed lovligt produkt vender tommelfingeren nedad, fordi man siger, at der ikke er faglig evidens for at bruge det.
Og jeg vil gerne understrege det ved at spørge: Mener man virkelig, at det er en politisk beslutning, om medicinen skal anvendes på mennesker?
Eller er det ikke en faglig beslutning?
Jens Peter Vernersen (S), 2008-04-09:
Jeg går ud fra, at ministeren er enig i, at der ligger en faglig vurdering af produktet fra Lægemiddelstyrelsens side, og at det bliver anvendt i landene omkring os.
Vi er åbenbart så meget klogere i Danmark, at vi fravælger at anvende det produkt.
Ministeren kan selvfølgelig lægge sig bag ved Sundhedsstyrelsen, men ministeren kunne også vælge at sige, at når det her er anerkendt og bliver brugt, skal det tages i brug.
Jeg vil godt spørge ministeren: Hvornår bliver dette produkt taget i brug til alfa-1-patienter?
Hvis ikke der kommer et tilfredsstillende svar, må vi jo fremsætte forslag om, at det skal tages i brug.
Jeg går ud fra, at ministeren ved, at det kan jeg skaffe flertal for her i Folketinget, for det har man meldt ud i Sundhedsudvalget.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-09:
Det synes jeg i sig selv er dybt bekymrende.
Så bliver jeg spurgt, hvornår produktet skal bringes i anvendelse.
Jeg kan sige, at jeg er parat til at sige, at det her skal bringes i anvendelse, når jeg får en faglig rådgivning om, at det er forsvarligt.
Og vi ved jo alle, at den danske forsker Asger Dirksen muligvis har nogle resultater, der vil vise en anden evidens.
Disse resultater er endnu ikke offentligt tilgængelige.
På mit initiativ har Sundhedsstyrelsen kontaktet Asger Dirksen, men hans resultater er ikke endelige.
Jeg mener, det er vigtigt, at vi ikke som politikere begynder at blande os i de strengt faglige vurderinger.
Per Clausen (EL), 2008-04-09:
Jeg synes jo, at sundhedsministerens svar her åbner for en ny og interessant diskussion, så derfor vil jeg starte med at spørge sundhedsministeren, om jeg skal forstå hans udtalelser på den måde, at Lægemiddelstyrelsen godkender medicin til behandling uden at være sikker på, at det virker, for sundhedsministeren siger jo, at der blev sået tvivl om, hvorvidt det virkede, efter at Lægemiddelstyrelsen havde godkendt det.
Jeg synes sådan set, det rejser en helt ny og interessant diskussion om kvaliteten af Lægemiddelstyrelsens arbejde, hvis det er sådan, at Lægemiddelstyrelsen godkender medicin, som man ikke er sikker på virker.
Og så bare et supplerende spørgsmål til det: Kunne en af forklaringerne på, at Sundhedsstyrelsen når frem til et andet resultat end Lægemiddelstyrelsen, være, at Sundhedsstyrelsen åbenbart også inddrager økonomiaspektet?
Det fremgik jo af en udtalelse her i løbet af weekenden fra en ledende medarbejder i Sundhedsstyrelsen, at det ikke var økonomien, der var afgørende, men det var klart, at man inddrog den, og hvis det kostede meget, så var man da mere omhyggelig med at sikre, at man var sikker på, at det virkede meget effektivt.
Så jeg synes sådan set, at kernen i det, sundhedsministeren nu siger, er, at Lægemiddelstyrelsens godkendelser kan man ikke regne med, for de godkender åbenbart medicin, der ikke virker, hvorimod Sundhedsstyrelsen anlægger nogle mere saglige betragtninger, som måske betyder, at de også inddrager økonomi.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-09:
Begge mine styrelser anlægger dybt saglige betragtninger, og jeg har stor tillid til dem begge to.
Jeg kan også godt forstå, som jeg svarede hr. Jens Peter Vernersen, at det kan være vanskeligt at forstå, at Lægemiddelstyrelsen godkender et produkt ud fra en vurdering af dets bivirkninger i forhold til dets effekt.
Det er helt generelt.
Når disse har godkendt det, er produktet lovligt, og det må markedsføres som medicin.
Det betyder så, at det, når vi har med konkrete sager at gøre, så er Sundhedsstyrelsen, til hvilken fagpersoner ude i vores sundhedsvæsen kan rette henvendelse og bede om konkret rådgivning: Kan I anbefale, at det her tages i anvendelse?
Kan I anbefale, at det tages i anvendelse?
Og der foretager Sundhedsstyrelsen så nogle vurderinger ud fra forsøg og alle mulige forskellige kriterier, og meddeler så, at man i den her konkrete sag ikke mener, at der er evidens for, at det er virkningsfuldt i forhold til, hvis man lod være.
Men det er en medicinsk, faglig vurdering.
Jeg kan godt forstå, hvis det er sådan, at Folketinget kan have svært ved at forstå sondringen mellem Lægemiddelstyrelsens arbejde og Sundhedsstyrelsens arbejde.
Jeg vil gerne invitere hele Folketingets Sundhedsudvalg over - det har jeg i øvrigt allerede gjort - så man kan møde direktøren for Lægemiddelstyrelsen og høre om det arbejde, og man kan møde direktøren for Sundhedsstyrelsen for også at få et indblik i, hvordan det her ministerium er opbygget.
Per Clausen (EL), 2008-04-09:
Jeg har forstået de forskellige arbejdsopgaver her, og det, jeg anholder, er for så vidt jo ikke, at Sundhedsstyrelsen når frem til, at man ikke skal bruge et lægemiddel, fordi man af forskellige grunde ikke mener, at det er pengene værd.
Det, jeg bare gerne vil have ministeren til at svare på, er, om det kan være en rigtig afvisning af Lægemiddelstyrelsen, at man siger, at det pågældende produkt ikke virker, for det, ministeren og Sundhedsstyrelsen bygger hele argumentationen op på,
Så vil jeg bare have ministeren til at svare på: Godkender Lægemiddelstyrelsen medicinprodukter, hvor man ikke er sikker på, om de virker?
Det synes jeg er interessant.
Ministeren siger selv, at Lægemiddelstyrelsen godkender på baggrund af en afvejning af forholdet mellem effekt og bivirkninger, og bagefter siger ministeren så - og skriver også i sine svar - at når man ikke tager det i anvendelse, er det, fordi Sundhedsstyrelsen sår tvivl om, hvorvidt det overhovedet virker, og det synes jeg altså ikke hænger sammen i forhold til den måde, ministeren beskriver de forskellige styrelsers arbejdsopgaver på.