runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bent Bøgsted (DF), 2009-03-24:
Som det er i dag, har personer, der har valgt ikke at stå til rådighed for arbejdsmarkedet, ikke de store muligheder for at få hjælp til at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Dansk Folkeparti synes, at vi skal se på, hvordan vi kan hjælpe den gruppe.
Den første betingelse er selvfølgelig, at personerne i den gruppe melder sig til i jobcentrene.
Det kræver også, at vi får et overblik over, hvor mange det drejer sig om.
De skal selvfølgelig også selv gøre en indsats for at søge arbejde.
Når man ser på forslaget fra De Radikale, får man det indtryk, at det drejer sig om 14.000 indvandrerkvinder i København, der selv har meldt sig ud af arbejdsmarkedet.
Det er efter Dansk Folkepartis opfattelse tvivlsomt, i hvilket omfang disse 14.000 kvinder er klar til at tilpasse sig den danske arbejdsmarkedskultur.
Der har de i dag mulighed for at få danskundervisning, som er den første betingelse for, at de kan klare sig på arbejdsmarkedet.
Man må også se på årsagerne til, at de er uden for arbejdsmarkedet.
Mange er uden for af kulturelle årsager.
Det fremgår også af beslutningsforslaget, at det skal være på frivillig basis, og sådan er det altid med selvforsørgende: at dem kan man ikke tvinge til noget, for hvis ikke de modtager nogen ydelser fra det offentlige, jamen så kan man ikke pålægge dem noget.
Men når man ser bort fra dem, der af den ene eller den anden årsag ikke vil komme ud på arbejdsmarkedet, er vi klar over, at der er en stor gruppe, der godt vil ud på arbejdsmarkedet, men ikke umiddelbart kan komme det.
De skal i hvert fald have hjælp til at komme i gang.
Jeg kan så forstå på regeringen - det var også det, der fremgik af ministerens tale - at der allerede bliver arbejdet på at finde en fornuftig løsning for disse personer.
Dansk Folkeparti ser frem til at se, hvad regeringen kommer med i den forbindelse.
Beslutningsforslaget er efter vores mening ikke den optimale løsning på, hvad der skal til for at få flere hjemmegående ud på arbejdsmarkedet, men det er selvfølgelig også med beslutningsforslag sådan, at det så er op til regeringen at arbejde videre med det.
Men da regeringen og beskæftigelsesministeren i den forbindelse har sagt, at de arbejder på et forslag, kan vi ikke støtte beslutningsforslaget, men vi ser frem til det, ministeren kommer med her på et tidspunkt, og vil se på, om det lever op til intentionerne i beslutningsforslaget og det, som vi i Dansk Folkeparti mener er nødvendigt.
Beslutningsforslaget er som sådan et udmærket forslag, men da regeringen og beskæftigelsesministeren som sagt har sagt, at de kommer med et forslag, er det jo ikke nødvendigt at vedtage et beslutningsforslag om det.
Så vi kan ikke støtte beslutningsforslaget, men vi ser frem til arbejdet med at få lavet et ordentligt lovforslag, når ministeren kommer med det.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-03-24:
Reglen øger altså det økonomiske incitament for ægtepar på kontanthjælp.
Hr. Morten Østergaard skal jo huske, at baggrunden var, at den ene ægtefælle skulle op at tjene 28.000 kr. pr. måned, før der var et økonomisk incitament til at opgive kontanthjælpen, og det er job i en klasse, som de mennesker jo ingen reel mulighed har for at få.
Og så kan vi jo glæde os over, at undersøgelser viser, at reglen har virket efter hensigten.
Morten Østergaard (RV), 2009-03-24:
Nu skal vi jo ikke snakke os fra hinanden, når vi netop er blevet enige om, at der er behov for at styrke indsatsen for de mange, som står uden for arbejdsmarkedet og har behov for at komme ind og være til rådighed og forhåbentlig da få et job og en varig beskæftigelse.
Men det, som jeg bare synes at beskæftigelsesministeren og regeringen er nødt til at anerkende, er, at dengang man tog skridtet med 300-timers-reglen, var man helt åben om, at det ville skubbe mennesker ud af arbejdsmarkedet, fordi de ikke længere skulle stå til rådighed.
Vi er meget tilfredse med, at det tilsyneladende i næste samling skal lykkes i det mindste at få smidt den redningskrans ud, så de, der er motiverede, men som vitterlig ikke kan få fodfæste, kan få hjælp.
Og der er det bare, at jeg anmoder beskæftigelsesministeren om at anerkende, at det da havde været smart, at man havde indført de to ting på samme tid.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-03-24:
Jeg må sige til hr. Morten Østergaard, at baggrunden for den regel jo i sin tid var, at vi ville bryde den onde cirkel, hvor det ikke kunne betale sig at arbejde, og jeg vil glæde mig over, at SFI-undersøgelser viser, at reglen virker efter hensigten.
De viser, at en tredjedel af de berørte ægtefæller har skaffet sig et arbejde - og det var meget lavere tidligere - og at en tredjedel ikke opfylder det objektive arbejdskrav om 300 timers arbejde, på trods af at kommunen rent faktisk vurderer, at de er i stand til at opfylde kravet.
Der må man sige, at der, hvor hr. Morten Østergaard går galt i byen, er, at danske familier, der vælger, at den ene ægtefælle er hjemmegående, vælger jo så også at leve af én indkomst.
Det er en beslutning, som den enkelte familie selv må træffe, men det er jo ikke noget, samfundet skal finansiere.
Erling Bonnesen (V), 2009-03-24:
Vi har behov for alle på arbejdsmarkedet uanset baggrund.
Man kan sige det sådan meget kort: Det gælder sådan set bare om at komme i gang.
Når man er en aktiv del af arbejdsmarkedet, er man også en aktiv del af samfundet.
Det giver selvværd og identitetsfølelse at være en aktiv del af samfundet.
Jeg glæder mig over, at regeringen - som vi netop lige har hørt det igen er på vej med endnu et tiltag for også i den her situation at hjælpe selvforsørgende med at få et tilbud om job.
Det er så også det, jeg hører fra forslagsstillerne at der faktisk er efterspørgsel efter, så det må vi forvente, at man er glad for.
Herudover vil jeg også pege på, at 300-timers-reglen - vi skal så snart sige 450-timers-reglen -
er vigtig.
Ingen lovgivning har faktisk været så effektiv for at få folk til at tage aktivt del i arbejdsmarkedet, som disse regler har.
Når der nu bliver spurgt efter det her, må vi også kunne forvente, at der er enighed om, at det er nogle gode værktøjer, der her er taget i anvendelse.
Vi kunne så måske også forvente støtte og opbakning til det.
450-timers-reglen, som den snart hedder, er netop en løftestang til lige præcis at hjælpe med at få øget motivation til at gå fra arbejdsløshed og over i beskæftigelse.
Vi kan også konstatere og glæde os over, at det rent faktisk har hjulpet.
Skærpelsen af reglen dér gælder begge ægtefæller og kan også hjælpe kvinder ud på arbejdsmarkedet, også kvinder med anden etnisk baggrund, som måske har svært ved at overtale manden på hjemmebanen til at skulle bryde med de gamle vante normer, og som så selv kan tage aktivt del i arbejdsmarkedet.
Der har man netop ad denne vej fået nogle argumenter for det.
En rapport fra Anvendt KommunalForskning har også vist, at nogle indvandrerkvinder netop har kunnet bruge reglerne om 300-timers-reglen nu snart 450-timers-reglen - præcis til at argumentere på hjemmebanen for, at det ville være godt at komme ud på arbejdsmarkedet og så at sige blive en del af samfundet.
Reglen har dermed virket.
Sluttelig om det konkrete: Kommunerne har allerede i dag en mulighed for at give aktiverende tilbud til personer, der ikke er under offentlig forsørgelse, men som er uden for arbejdsmarkedet.
Det er et tiltag, som netop kombineret med både 300-timers- og 450-timers-reglen vil kunne forbedre mulighederne for at få alle i arbejde, ikke mindst nydanske kvinder.
På den baggrund er der ingen grund til - og det kan Venstre derfor heller ikke - at støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2009-03-24:
Socialdemokraterne hilser det her beslutningsforslag meget velkomment.
Det kunne faktisk godt være os selv, der havde fremsat det.
Som det er de fleste bekendt, bygger store dele af den socialdemokratiske arbejdsmarkedspolitik netop på et ønske om, at alle skal i beskæftigelse.
Det er også helt afgørende for, at et menneske kan vokse og bevæge sig fremad.
Vi mener ikke, at et arbejde bare skal være et tilbud.
Det skal også være en ret.
Derfor skal alle de, der ønsker at bidrage til det danske samfund på arbejdsmarkedet, have de kompetencer, der er nødvendige for at bide sig fast på arbejdsmarkedet.
Vi ønsker et samfund, hvor alle har mulighed for at uddanne sig, et samfund, hvor alle har ret til at få foden indenfor på arbejdsmarkedet.
Det er både, når vi taler om job med løntilskud og uddannelsesaktivering osv.
Det gælder selvfølgelig alle, men det er typisk mange kvinder med indvandrerbaggrund, det her forslag henvender sig til.
Det er kvinder, som er familieforsørgede, en gruppe, som vi har svigtet meget igennem rigtig mange år.
Det er også for en anden gruppe, nemlig dem, der er på kontanthjælp, at vi kan gøre en lignende indsats.
Det betyder for os meget, at alle grupper i samfundet har en mulighed for at kunne få de tilbud, der skal til, for at de kan komme på arbejdsmarkedet.
De skal have den hjælp, der skal til.
Jeg synes, vi skal bruge vores kræfter på at hjælpe de her mennesker i beskæftigelse, og som der også står i forslaget, vil vi på den måde også løfte deres børns fremtid.
Vi har rigtig, rigtig mange job, som i de kommende år vil stå åbne for den her gruppe.
Det skal vi benytte os af og give dem retten til de tilbud, der kan føre til, at de f.eks. kan indgå i pleje- og omsorgsdelen.
Socialdemokraterne er meget positive over for det her forslag, som vi selvfølgelig støtter.
Jeg kan da sige, at jeg synes, at det er meget glædeligt, at ministeren her fra talerstolen har bebudet, at regeringen i efteråret vil komme med et forslag, som meget matcher det her beslutningsforslag.
I stedet for sandsynligvis at få det her nedstemt vil jeg da se frem til og virkelig grundigt kigge på regeringens forslag her i efteråret, som så kan være med til, at det hurtigere kommer igennem, end hvis vi bare her nedstemmer et beslutningsforslag.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-24:
Det er jo meget, meget sympatisk, hvad fru Lise von Seelen gør gældende, men det er jo ikke os her, der skal fokusere på den enkelte patient.
Det skal jo ske lokalt.
Det, som vi skal tage os af på Christiansborg, er at sørge for, at genoptræning og også i bredere forstand rehabilitering kommer op at køre, for det gør det ikke godt nok alle steder, at kommunerne løfter den her opgave, sådan at der er nogen, der løfter patienten, når patienten udskrives fra sygehuset.
Jeg tror stadig ikke, at fru Lise von Seelen og jeg på nogen måde er uenige om, at der skal tages fat om den pågældende.
Selv om jeg godt kan lide at fokusere, så skal vi jo ikke fokusere så snævert her fra Christiansborgs side, at det udarter til en egentlig behandlingsplan.
Den behandlingsplan skal laves for den pågældende, men den skal laves lokalt.
Liselott Blixt (DF), 2009-03-24:
Jeg vil sige, at jeg hverken har sagt for eller imod.
Jeg synes, det er noget, vi skal kigge på.
Lise von Seelen (S), 2009-03-24:
Jamen det glæder mig rigtig meget.
Det gør det især også, for jeg har jo smugkigget i næste uges program.
Der kan jeg se, at Dansk Folkeparti har et forslag på om apopleksipatienter.
Det synes jeg også ser mægtig, mægtig godt ud.
Der er nogle gode takter i det.
Så det glæder mig meget, hvis vi kan sætte os sammen og finde ud af at få lavet noget, som bliver til klar forbedring for de mennesker, der er ramt af hjerneskader.
Liselott Blixt (DF), 2009-03-24:
Jeg vil så sige, at det først er i næste måned, men det er helt i orden.
Jeg glæder mig til samarbejdet.
Lise von Seelen (S), 2009-03-24:
Jeg vil bare gerne være helt sikker på, at jeg forstår ordføreren rigtigt, for der bliver jo sagt så mange ting, som fuldstændig matcher det, som vi har skrevet i forslaget.
Så hører jeg alligevel, at ordføreren siger, at man ikke kan støtte det.
O.k., jeg vil bare høre, om det er rigtig hørt, når jeg udtrykker mig sådan.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Selv om det er sent, er det måske lidt fristende at drille fru Vivi Kier et kort øjeblik - selv om jeg ikke vil gå ind i en lang diskussion.
Men det lød som om, at jo mere kompliceret det er, jo længere tid tager det.
Man kan også sige, at jo mere kompliceret det er, jo hurtigere skal det hele faktisk gå i gang; netop fordi det ikke handler om et korsbånd, kræver det utrolig meget mere.
Men jeg tror sådan set, at fru Vivi Kier også mener det sådan, så jeg skal ikke påstå det modsatte; det var bare en tanke, jeg fik.
Så synes jeg, jeg vil benytte lejligheden til - for det er ikke så tit, det sker; jeg tror, det hører til sjældenhederne, at det sker fra Folketingets talerstol - at rose DF's ordfører.
For jeg sad faktisk lidt fascineret og hørte på, hvad ordføreren sagde, og glædede mig over det og regner med, at vi på den baggrund også kan få en lidt bred dialog i udvalget om, hvad vi kan gøre, hvad enten det bare er på hjerneskadeområdet - undskyld udtrykket bare - eller det måske også er på andre områder.
For som jeg var inde på i forbindelse med et af spørgsmålene, er det komplicerede jo samspillet mellem sygehuset og kommunen; nogle steder fungerer det, og nogle steder fungerer det ikke.
Der synes jeg også, at vi skal være lidt realistiske med hensyn til de kommuner.
Der er altså en del kommuner, der svigter, og det kan så være af forskellige grunde.
Det kan være, fordi de har for få penge; det kan være, fordi de har prioriteret forkert.
Men det første er jo altså også en mulighed.
Og det er vi så nødt til at se på, for jeg tror, der er kommuner, der på forskellige af de her områder faktisk ikke er så gode, som de gerne vil være; uanset at vi har et organisatorisk setup, handler det altså også om vilje til at putte nogle ressourcer og nogle penge ind i det her, for uden det går det ikke.
Og nu tænker jeg ikke på sådan kontante penge, men i form af, at der faktisk er nogle mennesker til at hjælpe.
Men jeg synes, det er vigtigt, at vi kommer
tidligt i gang
Om det så skal være dag et, dag fem, dag syv, dag ni eller hvad, skal jeg ikke gå ind i, men i virkeligheden kan vi sige, at man faktisk allerede, som en sagde - jeg tror, det måske var fru Vivi Kier, der sagde det - skal have en plan, så snart folk bliver indlagt.
Det er lidt overdrevet, men det er tæt på, nemlig at det hele skal gå i gang så hurtigt som overhovedet muligt.
Det siger jeg også, fordi vi jo ved, at det, hvis vi lægger et rask menneske i sengen i en uge, tager over et halvt år at genoptræne.
Hvad så, hvis man oven i købet er lidt småsyg og ikke i fin form i forvejen?
Så tager det jo endnu længere tid.
Så det er meget vigtigt, at vi kommer
hurtigt i gang
Og i betragtning af tidspunktet vil jeg ikke forlænge debatten mere.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Vi har jo fået sådan en odyssé om, at det går godt.
Det, der undrer mig meget, er, at ministeren ligesom kan argumentere med, at vi ikke skal sikre en rettighed, for det er jo meget forskelligt.
Det er jo præcis det samme, som vi andre måske har sagt, når vi har diskuteret behandlingsgarantier, og hvad ved jeg.
Det er også meget forskelligt, om man har den ene, den anden eller den femte kræftsygdom eller den ene eller den anden akutsygdom.
Jeg kan slet ikke forstå argumentationen.
Jeg kunne forstå det, hvis ministeren sagde, at det kan man ikke overkomme, at det må man sætte i gang, at man ikke vil DUT’e og alt det der, at man ikke har råd til det, at man ikke kan presse de der kommuner.
Men jeg kan ikke forstå, at ministeren kan sige, at vi ikke skal fokusere så snævert.
Vi har jo ikke bestilt andet i årevis på ministerens område, sygehusområdet.
Vi har ikke bestilt andet end at fokusere og sige, at der ikke må gå mere end 1 måned, før man er sikret en rettighed.
Hvorfor i alverden skal man så ikke, når det drejer sig om genoptræning, kunne få den samme rettighed?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-24:
Det her har intet med DUT at gøre.
Jeg er da godt klar over, at det her er der mange offentlige udgifter i, og det synes jeg også at området fortjener, for det er vigtigt, at vi får bragt folk tilbage til et ordentligt liv og eventuelt også tilbage på arbejdsmarkedet.
Det, som er min største hurdle ved at acceptere det her forslag, er, at jeg finder, at genoptræning og rehabilitering i bred forstand er en ret, som borgerne har, men det er ikke vores opgave at sige, at det nu kun drejer sig om de hjerneskaderamte.
Der er også folk, der har haft kræft, og som skal tilbage til livet.
Der er også KOL-patienter, som skal tilbage til livet.
Der er også hjertepatienter, der skal tilbage til livet.
Og de har alle sammen ret til en individuelt tilpasset rehabilitering, der tager højde for både deres psykiske og deres fysiske tilstand.
Derfor synes jeg, at det er en uting at gå ind og lovgive kun om én diagnosegruppe, for så udarter det til at blive behandlingsforeskrivende, hvad vi gør på Christiansborg, i stedet for rettighedsskabende, og det er det sidste, jeg ønsker.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Jeg tror godt, at ministeren selv ved, at den ikke holder i retten, for vi har jo lavet nøjagtig det der rettighedsskabende, når det drejer sig om visse sygdomsgrupper.
Men lad det være, og lad os kigge på rehabilitering.
Det, vi jo godt ved, er, at det er ganske svært at få et samspil mellem sygehusene og kommunerne til at fungere.
Vi kan ønske, så meget vi vil, men det er ikke så enkelt som bare at sige ordene, og derfor kunne det måske være meget godt, hvis der var nogle retningslinjer.
Jeg har ikke spor imod, at man tager KOL-patienter og hofteopererede patienter, og hvad ved jeg, med - alle sammen for den sags skyld - men jeg synes også, at man måske kan kigge lidt på, hvem der haster mest.
Det kan godt være, at ministeren siger, at det enten skal være ingen eller alle, men så må vi jo tage alle, for ellers taber vi jo nogle meget vigtige grupper.
Jeg tror, at det er ganske afgørende, i hvert fald hvis man har været udsat for et traumatisk sygdomsforløb, som en hjerneskade næsten altid er, at man kommer hurtigt i gang.
Jeg tror, at det er vigtigere end for visse andre - som f.eks. KOL-patienter, men det kan vi jo diskutere fordi det er traumatisk på en anden måde.
Der synes jeg bare, at vi skal sige, at her er tiden afgørende.
Det er ikke ensbetydende med, at man kan det hele - det skal være løbende - men at man kommer
Og så kan det måske være meget godt at give borgeren en slags rettighed.
Det er ikke nemt, det der med sygehus og kommune, og derfor kunne det måske være meget godt, at det blev slået fast, at der altså er en grænse for, hvor lang tid der må gå.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-24:
Jeg tror såmænd, at fru Lone Dybkjær har ret i - men det kan jeg jo ligesom fru Lone Dybkjær heller ikke vide - at det skal gå hurtigere med en hjerneskaderamt end med en KOL-patient.
Det tror jeg at fru Lone Dybkjær har ret i, men det er sådan set ikke sagen vedkommende.
Det, der er vedkommende, er, at det er rigtigt nok, at det er en kompliceret sag at få det til at fungere fra udskrivningen i regionerne til modtagelsen i kommunerne.
Det siger mig lidt om, at kommunerne skal have et større incitament til at hjemtage deres patienter og begynde den rehabilitering og genoptræning, som de får ansvaret for, når patienterne er udskrevet.
Jeg mener, at setuppet er på plads til det, som er det allermest vigtige her, nemlig muligheden for at lave individuelle forløb.
Lise von Seelen (S), 2009-03-24:
I den bedste af alle verdener er det jo selvfølgelig sådan, at genoptræningen skal starte, som ordføreren siger, dagen efter, at man er blevet udskrevet fra sygehuset.
Og den ambition deler vi da helt bestemt.
Det her forslag er jo ikke skrevet på den måde, at der skal gå 14 dage, inden genoptræningen må starte.
Det er jo en bagstopper; det er en rettighed til borgeren, hvor man siger: Hvis ikke der er et kontinuerligt forløb ved udskrivningen, kan du som borger være sikker på, at når der er gået 14 dage, så er du i gang, så har du en plan og kan begynde din genoptræning.
Så det er en bagstopper.
Det synes jeg ikke er uambitiøst, bestemt ikke - slet ikke i forhold til det, vi kender i dag.
Så vil ordføreren ikke give mig ret i, at det kunne være rigtig nyttigt for borgeren, at der var sådan en bagstopper - på trods af at vi ønsker os den bedste af alle verdener, hvor genoptræningen starter dag et?
Birgitte Josefsen (V), 2009-03-24:
Det er jo sådan, at genoptræningsplanerne formuleres under sygehusindlæggelsen, og jeg har en klar forventning til, at der er et konstruktivt samarbejde imellem kommune og region på det her område.
Og der, hvor jeg synes det er vigtigt at det her præciseres, er i de sundhedsaftaler, der etableres mellem regionen og den enkelte kommune, og det er vigtigt, at man lever op til det, der så er beskrevet i de sundhedsaftaler.
Det tror jeg der vil være en meget stor interesse i at gøre, for det er faktisk en rigtig god idé for en kommune at sørge for, at der specielt på det her område sker en hurtig genoptræning, for en stor part af de her patienter vil kunne komme tilbage på arbejdsmarkedet, såfremt man gør en ihærdig indsats.
Så derfor er der faktisk også en økonomisk gevinst for kommunen ved at gå i hurtig aktion.
Og jeg har altså tillid til, at kommunerne rykker på det her område.
Lise von Seelen (S), 2009-03-24:
Med de antagelser, ordføreren kommer med, om, at der virkelig er en hurtig indsats, og at det er en god økonomisk investering for kommunerne, burde det jo være en smal sag at give den rettighed til de borgere, som lige præcis falder uden for de rammer, bare sådan som en sikkerhed for, at vi nu også får alle borgere med.
Det skulle jo være en smal sag.
Jeg tror bare ikke, det er så få mennesker, som man kunne få indtryk af, hvis man lytter til ordføreren.
Jeg tror, at alle os, der arbejder med sundhedspolitik, får rigtig mange henvendelser fra folk, der har været udsat for en hjerneskade, og som er ved at miste modet, fordi deres genoptræning ikke virker.
Men hvis det nu er, som ordføreren siger, er det jo en smal sag.
Hvad skulle så forhindre os i at vedtage den der bagstopper på de 14 dage bare for at få alle med?
Birgitte Josefsen (V), 2009-03-24:
Jeg mener faktisk, at vi har etableret en rigtig god lovgivning for hele genoptrænings- og rehabiliteringsområdet, og det var vi fælles om, da vi vedtog sundhedsloven.
Så vi vil gerne stå vagt om, at det, der står i sundhedsloven, efterleves.