Nick Hækkerup (S), 2014-05-20:
Jeg synes hellere, man skal konstatere, at der er en række kategorier, folk er diagnosticeret i i dag, hvor det ikke er udtryk for, at man her kan sige at der er tale om en sygdom og den stigmatisering, som ligger i det – f.eks. kan man være gravid eller andet.
Jeg synes, vi er godt tjent med at holde os til den kategorisering, som der grundlæggende ligger i WHO's kategoriseringssystem.
Jeg synes, der kan være et behov for se på, om der er nogle af kategoriseringerne, som er stigmatiserende og kunne opfattes sådan.
Og jeg synes, at en af dem, som ligger i det område, præcis er kategorien transkønnede, fordi den har en kode i et kapitel om psykiske sygdomme og personlighedsforstyrrelser og det med personlighedsforstyrrelser og psykiske sygdomme jo kan virke stødende.
Tak for det.
Der har i de seneste generelt år været fokus på de transkønnedes vilkår, og det er også nævnt i bemærkningerne til forslaget, at det er et område, som regeringen har fokus på.
Det er særlig i forhold til juridisk kønsskifte, som vi som bekendt har fremsat lovforslag om – vi har også haft gode muligheder for at diskutere det, må man sige – så der bliver mulighed for at opnå kønsskifte uden kirurgi eller anden behandling for personer, der oplever et misforhold mellem deres biologiske køn og det køn, som de pågældende oplever at tilhøre og identificerer sig med.
Det er et område under udvikling, og Sundhedsstyrelsen er p.t. ved at udarbejde en ny vejledning om udredning og behandling af kønsidentitetsproblemer.
Sundhedsstyrelsens kommende vejledning vedrører de situationer, hvor der er uoverensstemmelse imellem den oplevede kønsidentitet og det biologiske køn, og hvor der er et ønske om kønsmodificerende behandling.
For en god ordens skyld vil jeg gerne understrege, at den sundhedsfaglige udredning af en person med kønsidentitetsproblemer alene er relevant, når personen ønsker kønsmodificerende behandling i form af hormonbehandling og kirurgi, herunder kastration.
Vejledningen, der er på trapperne, vil blive sendt i høring og vil præcisere den omhu og samvittighedsfuldhed, som lægen skal udvise ved udredning og behandling af kønsidentitetsproblemer, uanset om behandlingen finder sted i offentligt eller privat regi.
Den fastlægger også ansvarsfordelingen mellem de involverede sundhedspersoner.
Derfor er vejledningens udgangspunkt selvfølgelig både autorisationsloven og sundhedsloven.
Vejledningen vil beskrive, at udredning og behandling af voksne transseksuelle kræver særlig ekspertise forankret i et fast multidisciplinært team, som består af speciallæger i psykiatri, gynækologi og plastikkirurgi med særlig viden om transseksuelle.
Det er væsentligt, for at der kan være den fagligt kompetente og kontinuerlige indsats omkring patienten, så patienten bliver udredt grundigt.
Det er min forventning, at den kommende vejledning fra Sundhedsstyrelsen vil skabe klarhed over samarbejdsmulighederne mellem det højt specialiserede niveau, andre sygehuse og speciallæger, så eksempelvis vedligeholdelsesbehandling kan varetages af en speciallæge på eksempelvis en gynækologisk afdeling eller i speciallægeregi, når først patienten er udredt og er kommet i gang med behandlingen.
Når det så drejer sig om de nærmere forslag i B 85, eksempelvis om, at speciallæger skal spille en større rolle i udredningen og behandlingen, har Sundhedsstyrelsen tidligere vurderet, at det ikke vil være i overensstemmelse med autorisationslovens krav om at udvise omhu og samvittighedsfuldhed, hvis gynækologer iværksætter en hormonbehandling uden en forudgående grundig udredning, der forudsætter tværfaglige, specialiserede lægefaglige kompetencer.
Når det drejer sig om eksempelvis brystfjernelse, er det ikke et spørgsmål om kirurgisk kompetence, der i første omgang er det afgørende, men det er helt grundlæggende et spørgsmål om at sikre, at patienten er udredt ordentligt, før man går videre med uigenkaldelige indgreb.
I den forbindelse har Sundhedsstyrelsen og Patientombuddet tidligere vurderet, at det er udtryk for manglende omhu og samvittighedsfuldhed at foretage brystfjernelse på en person med ønske om kønsmodificerende behandling uden forudgående fyldestgørende udredning.
Jeg synes, at den del af det er vigtig.
Der er tale om faglige vurderinger, som har til formål at værne om patientens sikkerhed, og det vigtigste må være at fokusere på patientens sikkerhed, især når der er tale om behandlinger, som jo ikke kan laves om.
Sundhedsstyrelsens kommende vejledning tager udgangspunkt i de rammer, der er for sundhedsvæsenet i almindelighed, og det er min opfattelse, at transkønnede skal behandles på lige fod med andre i sundhedsvæsenet.
Det betyder også, at det må være de samme rammevilkår, der skal gøre sig gældende, hvad enten man søger behandling for et brækket ben, en depression eller ønsker hormonbehandling for at fremtræde som et andet køn.
Jeg er derfor ikke enig med forslagsstillerne i, at transkønnede skal sikres ret til selv at vælge behandling og behandlingssted, for som patient har man ikke generelt ret til at kræve en bestemt behandling.
Det beror på en sundhedsfaglig vurdering.
I den forbindelse skal lægen selvfølgelig også have en indikation for at starte en udredning eller behandling, uanset hvilket regi man behandles i, og det skal ske i overensstemmelse med autorisationslovens krav om omhu og samvittighedsfuldhed.
Når man udreder en patient for transseksualitet, er det vigtigt at afklare, om patienten samtidig har ubehandlede legemlige eller psykiske lidelser, der kan tale imod behandlingen.
Her kan det også være relevant at se på misbrug eller sociale problemer, så man ved, om det er rigtigt at iværksætte en eventuel behandling.
Som en del af et udredningsforløb for transseksualitet må det altså også undersøges, hvorvidt patienten samtidig har psykiske lidelser.
I beslutningsforslagets bemærkninger er der referencer til, at dette tilsyneladende opfattes som kritisabelt, og at det opleves krænkende.
Det synspunkt synes jeg der er grund til at anholde og stille sig uforstående over for, og jeg tager afstand fra den stigmatisering, det indebærer af psykisk sygdom.
Set fra mit synspunkt er det relevant at sikre sig, at der ikke er sygdomme, der taler imod behandlingen, hvad enten de er somatiske – det var det, som jeg indtil for ganske få måneder siden kaldte fysiske – eller psykiske.
Derfor synes jeg heller ikke, at der er grund til at slække på de kvalitetskrav, man stiller på området for udredning og behandling af transseksualitet, ved at fravige reglerne om specialeplanlægning på det her område.
Netop for at sikre høj faglig kvalitet i behandlingen, helhed i patientforløbet og den bedste udnyttelse af ressourcerne har vi jo regler om specialeplanlægning i sygehusvæsenet.
Specialeplanlægningen handler om at samle planlægningen af det offentlige sygehusvæsen og opgavefordelingen mellem forskellige specialeniveauer.
Det er Sundhedsstyrelsen, der fastsætter kravene til specialeplanlægningen.
Det er Sundhedsstyrelsen, der godkender specialfunktionerne.
Det gør styrelsen ud fra faglige betragtninger, som fokuserer på kvaliteten i behandlingen og sammenhæng i patientforløbene.
Når Sundhedsstyrelsen overvejer, at et område skal være højt specialiseret, lægger styrelsen vægt på, hvorvidt der er tilstrækkelig kapacitet, aktivitet, erfaring og ekspertise, kompetencer og muligheder for assistance, samarbejde og faciliteter.
På området for udredning af transseksualitet er det Sundhedsstyrelsens opfattelse, at det er af en sådan karakter, at det er højt specialiseret, fordi udredning af transseksuelle kræver særlig ekspertise, forankret i et fast multidiciplinært team, så patienten udredes kompetent og grundigt.
Udredningen foregår i dag på Sexologisk Klinik i Region Hovedstaden.
Patienter, der søger udredning og behandling i sundhedsvæsenet for kønsidentitetsproblemer, skal mødes med åbenhed, med værdighed og respekt, præcis som alle andre patienter, og præcis som alle andre patienter skal de have mulighed for at modtage behandling af høj kvalitet. På den baggrund kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget, men regeringen har naturligvis fortsat fokus på området for transkønnedes vilkår, også i forhold til sundhedsvæsenet.
Det har det præcis.
Og spørgerens eget spørgsmål og formuleringen af det illustrerer jo også, hvor tynd isen er under den liberalisme, han gør sig til talsmand for, for netop det der med at skulle give et pas, ville jo være at give frihed på bekostning af nogle andre, nemlig på bekostning af flysikkerheden og på bekostning af folks mulighed for at færdes sikkert.
Derfor er vi her nået dertil, at kæden knækker.
Hvis man giver den frihed, tager man friheden fra nogle andre, nemlig os alle sammen i et fællesskab.
Men her står vi med et forslag, som ikke tager friheden fra nogen.
Her står vi med et forslag, som kun giver frihed.
Og alligevel oplever jeg Venstre, De Konservative, Dansk Folkeparti og ikke mindst Liberal Alliance sige: Vi er ikke til frihed for de her mennesker.
Og der har jeg lyst til sige: Skam jer!