Marianne Jelved (RV), 2011-05-26:
Ministerens ændringsforslag om at diskriminere ansøgere fra visse kulturkredse og med visse nationaliteter, der søger om familiesammenføring – i modsætning til ansøgere uden for disse kulturkredse – bygger jo på en generalisering, og det er det, der er hovedproblemet.
Det bygger på en generalisering om, at der er mennesker fra bestemte kulturkredse, som er på en bestemt måde, mens der er mennesker fra andre kulturkredse, der er på en anden måde.
Det minder mig om det, der stod i de gamle geografibøger fra før første verdenskrig, og jeg citerer: Finnerne har let til kniven.
Vi har dog brugt en del kræfter på, ikke bare i Danmark, men i mange andre lande, at udrydde den type floskler eller generaliseringer om, at nogle, der kommer fra et bestemt land, er på en helt speciel måde og ens.
Det er den generalisering, der er hovedproblemet, og det er derfor, at der er så meget opstandelse omkring det ændringsforslag, ministeren er kommet med.
Ministeren bruger i sin egen tale og i den måde, ministeren argumenterer på, følgende vendinger om lande fra disse kulturkredse: at det er dem, der har borgere – og så citerer jeg ministeren – der vil og kan Danmark.
Citat slut.
Det er igen en konsekvens af den generalisering, der ligger i ministerens ændringsforslag, og det er derfor, at Det Radikale Venstre må tage afstand fra det.
Alle mennesker fra Filippinerne er ikke ens, alle mennesker fra USA er ikke ens.
Der er mennesker i USA, som vil have meget vanskeligt ved at skulle integrere sig i et land som Danmark, og der er mennesker fra Filippinerne, som vil have mig let ved det, og som er yderst velintegreret og taler glimrende dansk og arbejder her i landet fuldstændig på linje med alle andre, der arbejder.
Ministeren gør også gældende, at pointsystemet – det, der i virkeligheden ligger bag ved ministerens ændringsforslag, og som man kunne kalde en tilståelsessag – som man er ved at indføre med L 168 i forbindelse med familiesammenføring, er meget, meget skrappe krav.
Kravene er strammet op til et næsten hysterisk niveau.
Og nu ser ministeren allerede konsekvenserne af den type stramninger for sig.
Alle de afslag, ministeren nu skal sidde at se på, fordi der bliver klaget og anket og appelleret osv. handler om danske statsborgere, hvis ægtefælle ikke kan blive familiesammenført i Danmark, selv om vedkommende allerede er velintegreret og er dygtig til at kunne være i Danmark, men bare ikke kan opfylde de krav, der er i pointsystemet.
Derfor vil ministeren prøve at indføre en ny politik, og det er også begrundelsen for ændringsforslaget.
Det vil sige, at vi altså er ved begyndelsen på en gruppe eller en række lange ændringsforslag, må vi formode, der forskelsbehandler eller diskriminerer mennesker, der bor bestemte steder på jorden, i modsætning til mennesker, der bor andre steder på jorden.
Det groteske i det her system er, at det drejer sig om danske statsborgere, der skal kunne vælge at bo med deres ægtefælle og børn i deres fædreland, hvilket i virkeligheden er forhold, som staten ikke skal blande sig i.
I Danmark har ægtefæller forsørgelsespligt, og det vil sige, at det ikke er noget med, at man skal komme og få snabelen ned i kassen – det var et citat fra retorikken i den offentlige debat – for ægtefæller skal kunne forsørge hinanden.
Efter Det Radikale Venstres opfattelse skal de også lære dansk, når de er flyttet til Danmark, og de skal have en passende bolig, og så skal staten i øvrigt holde sig uden for.
Men det er dybt beskæmmende, at vi skal bruge mange timer her en formiddag i maj måned i Folketinget på at diskutere, om der er forskel på at være medlem af OECD eller være medlem af det nordiske samarbejde, EU-samarbejdet, Schengensamarbejdet, altså den type samarbejder, som bygger på traktater.
Det vil sige, at flygtningekonventionen, og konventionen mod racisme, konventionen mod tortur, den europæiske menneskerettighedskonvention og lignende konventioner jo er det, der binder os sammen, og som forpligter os og dermed forhindrer, at vi skal kunne diskriminere på den måde, som der lægges op til her.
Nu har vi så hørt som begrundelse, at det er noget, Holland og Tyskland også gør.
Og hvad så, om jeg må spørge.
Det er da ikke sikkert, at vi skal efterligne Holland og Tyskland.
Hvis Holland og Tyskland opfører sig på en måde, som er diskriminerende og imod internationale konventioner, så skal Danmark selvfølgelig ikke bruge dem i sin argumentation.
De er ikke sandhedsvidner i denne sag.
Jeg morer mig meget over, at Dansk Folkeparti henviser til dem i stedet for at henvise til, hvad Danmark selvstændigt skal gøre, for det troede jeg ellers var Dansk Folkepartis synspunkt, altså at vi selv skulle bestemme den her slags ting og ikke bare efterligne andre.
Så jeg synes, det er en trist dag.
Det er en trist situation, vi er kommet i, nemlig at ministeren er nødt til at afværge de stramninger, der er, og som generer ham, fordi han kan se, at de virker kontraproduktivt i en masse sammenhænge.
En masse velkvalificerede ægtefæller rejser ud af Danmark, fordi de ikke kan blive sammenført her i landet.
Det undrer mig sådan set heller ikke, at Dansk Folkeparti vedkender sig, at de ingen betænkeligheder har ved at diskriminere imellem borgere, der kommer fra forskellige lande.