Villy Søvndal (SF), 2007-05-31:
Den viser, at der er to linjer, om man så må sige, i dansk politik.
Der er en linje, vi kender, nemlig Venstres, Dansk Folkepartis og De Konservatives.
Vi kender politikområderne, vi kender personerne, vi kender den måde, politikken bliver udøvet på.
Så er der et alternativ, hvor man i hvert fald i fællesskab er optaget af fem hovedpunkter.
Hvis man skulle opsummere debatten i dag, synes jeg, at det er det, den i høj grad har drejet sig om.
Det ene er en debat om ulighed.
Hvordan kan det være, at man i en situation, hvor Danmark er rigere end nogen sinde, vælger at etablere en ny fattigdom i Danmark?
Vi får meldinger fra alle humanitære organisationer om en ny, dybere og mere ondsindet fattigdom, end vi har set før.
Det mest absolutte mål for den nye fattigdom er mennesker, der bliver sat ud af deres lejlighed.
Det tal steg med 41 pct. fra 2005 til 2006.
Det kan godt være, at de mennesker, det rammer, ikke længere henvender sig til Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, fordi de anser det for at være nytteløst, fordi de kun får et standardsvar på fattigdommen, og det er, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Men vi får rigtig mange henvendelser hos os fra mennesker, der ser deres økonomi slået i stykker, fra mennesker, der ser mulighederne for deres børn indskrænket dramatisk, og som spørger: Hvordan kan det være, at et samfund, der er blevet så rigt, som Danmark er blevet de seneste år, fordeler fattigdommen så skævt, at mens de mest velhavende oplever et forbrugerboom, vi næsten aldrig har set magen til, så er der mennesker, der lever i en fattigdom, hvor de ikke har råd til de mest elementære fornødenheder?
Det er det ene sted, hvor et alternativ til den nuværende regering ville føre en anden politik.
Vi ville afvikle de lave satser, vi ville satse på, at mennesker skulle have en chance i stedet for at havne i fattigdom.
Det andet sted, der skiller for alvor, er diskussionen om den offentlige sektor.
Det er rigtigt, at SF er tilhænger af en stærk offentlig sektor – jeg tror, det var fru Pia Christmas-Møller, der gjorde opmærksom på det.
Det er helt rigtigt set, og det har vi heller aldrig lagt skjul på
Derfor har vi fremlagt et investeringsprogram, så vi ikke står tilbage med en nedslidt offentlig sektor.
Hvis man er rundt i landet for at se på institutionerne, vil man se, at det er påfaldende, hvor meget efterslæb der er i forbindelse med vedligeholdelse og i forbindelse med investering i nyt inventar – for skolernes vedkommende i investeringer i moderne læresystemer osv.
Så har vi brug for en afbureaukratisering af den offentlige sektor.
Jeg hørte statsministeren nævne i sin tale, at man vil lave en afbureaukratiseringsreform.
Det lyder spændende.
Selv mennesker, der har været udsat for meget i det offentlige system, har formentlig aldrig nogen sinde været udsat for noget så omfattende som den bureaukratisering, den nuværende regering har gennemført.
Så synes jeg, der er en tendens til hos de borgerlige partier kun at se den offentlige sektor som en udgift.
Man taler meget om skattelettelser og dynamiske effekter.
Jeg synes, man overser, at det også har en voldsom dynamisk effekt at sikre et offentligt system, der fungerer.
Tænk sig, hvis vi i dag havde et offentligt trafiksystem, der gjorde, at folk ikke skulle holde i kø og vente i det omfang, det sker, men i stedet kunne komme frem.
Tænk sig, hvor mange uddannede murere, tømrere, malere og mekanikere osv. vi så kunne have.
Derfor tror jeg simpelt hen, at den borgerlige måde at tænke den offentlige sektor på er gammeldags og hører fortiden til, fordi man kun ser udgifter og ikke ser de dynamiske effekter af den.
Det er det andet sted, hvor jeg tror et alternativ ville kunne mødes om en ny politik.
Det tredje hovedpunkt drejer sig om en ny dansk udenrigspolitik.
Det er jo tankevækkende, at den danske statsminister og den danske regering er sluppet af sted med som det eneste land i verden og stort set uden en dybdegående kritik at være med til at starte en ulovlig krig sammen med Kofi Annan, den tidligere FN-generalsekretær; en krig, hvis resultat er, at 4 millioner mennesker er drevet på flugt ud af en befolkning på 24 millioner.
Hvert sjette menneske er i dag flygtning enten i deres eget land eller i nabolandene Syrien og Jordan.
Irak er et land, hvor hver fyrretyvende er blevet slået ihjel, mens den her krig har stået på, og hvor der er 650.000 personer i overdødelighed på grund af krigen efter de bedste udregninger, vi har.
Så har vi en regering og et støtteparti, der med hr. Søren Espersens udmelding i DR 2 Debatten for nylig sagde: Vi tog fejl, det var en fejltagelse.
Og vi har en forsvarsminister, der i den her uge sagde til Information: Det var en fejl.
Det er egentlig tankevækkende, at man tog så gruelig fejl, og at man ikke var villig til at tage en langt mere dybdegående debat dengang om en fuldstændig forfejlet dansk udenrigspolitik.
Der er behov for en ny dansk udenrigspolitik, der hviler på nogle søjler, der hedder udvikling, fred, konfliktløsning, og at man forpligter sig på internationale aftaler både i FN og andre steder i en helt anderledes grad.
Det var meget lærerigt for mig som formand for SF at være med rundt sidste sommer og besøge en række af de fremmeste teknologivirksomheder, vi har i Danmark: Danfoss, Grundfos, Novozymes, Vestas osv.
De leverede en dybtgående kritik af den nuværende regerings og støttepartiets miljøpolitik.
De sagde: Alle de muligheder, vi burde have for at have udstillingsvinduer, for lovgivning, der fremmer ny teknologi, for investering i forskning osv., ser vi ikke hos den her regering.
Vi ser dem hos alternativet til regeringen.
Det femte punkt, hvor jeg tror, vi kan mødes, er det omkring demokratiet.
Jeg læste med meget stor interesse i dag i Berlingske Tidende, at regeringen vil lave en demokratikanon.
Det er jo vigtigt at være konstruktiv i politiske debatter, og derfor vil jeg godt bidrage med syv punkter til, hvad jeg tror kunne være nyttigt at få skrevet ind i en dansk demokratikanon.
Det ene er, at det er udemokratisk at lægge pres på frie medier i et demokratisk samfund, som vi så det ske med kulturministerens mail til Danmarks Radio.
Det vil jeg tro kunne samle bredt at den slags er uhørt.
Det hører til i stater, der ikke har nogen demokratisk tradition.
Jeg vil tro, at man også vil være nødt til at have et punkt i sådan en kanon om nødvendigheden af at deltage i debatter; at statsministeren ikke kan nægte at deltage i en debat om Irakkrigen, som han gjorde.
Det er et udemokratisk træk ikke at ville deltage i demokratiske debatter.
Jeg vil også tro, at det skal stå i sådan en kanon, at regeringen skal svare på spørgsmål.
Det gør den jo ikke, og Dansk Folkeparti støtter den i, at den ikke behøver at svare.
Så vi er i en situation, hvor vi ikke længere får svar på spørgsmål i Folketinget.
Jeg vil også tro, at en demokratikanon må indeholde nødvendigheden af at undersøge regeringsførelsen.
Så tror jeg, at det er et vigtigt bidrag for det femte at begrænse spindoktorer.
Der er jo flere og flere, som er med til at forvanske virkeligheden over for omgivelserne.
Det er vigtigt, at man undgår det der led, som betyder, at virkeligheden bliver omdannet til noget, magthaverne gerne ser den være.
Så vil jeg tro, at en demokratikanon skal have et punkt seks om smagsdommere og sådan noget, altså, undgå alle de råd og nævn.
Regeringen vælger at afskaffe råd og nævn, den ikke bryder sig om, til fordel for at oprette nye råd og nævn.
Endelig skal den have noget om blokpolitikken, altså nødvendigheden af det samarbejdende folkestyre og sådan noget.
Så hermed er der syv konkrete bidrag til en fremtidig demokratikanon.
Og så bare helt til slut: Vi står formentlig ved den sidste store folketingsdebat inden et folketingsvalg.
Vi står med en presset statsminister, der tog fejl på samtlige dominerende dagsordener: den udenrigspolitiske, den miljømæssige og den om, hvordan man styrer en offentlig sektor.
Jeg synes, at debatten i dag har været god, fordi den meget tydeligt har vist to alternativer i dansk politik.