Astrid Krag (S), 2013-01-16:
Jeg vil sige ...
Så, nu kan man høre, hvad jeg siger.
Det er ikke sjovt at sige noget, hvis andre ikke kan høre det alligevel.
Jeg vil sige, at det, der skete, og som spørgeren vist også er bekendt med, var, at man kunne se, at der pludselig var utrolig mange, der fik fedmekirurgi.
Der førte til, at man lavede nogle retningslinjer for fedmekirurgi.
De blev udsendt i december 2010.
Der var en sundhedsminister, der blev afbrudt i spisning af sin risengrød, fordi han skulle på tv og snakke om det her.
Derfor tror jeg, at der er mange danskere, der kan huske, at det skete.
Siden da har debatten jo faktisk primært gået på, om vi nu har sat for restriktive rammer for fedmekirurgi.
Jeg vil bare sige, at oplevelsen af, at der skulle ske en forfordeling på sygehusene i forbindelse med fedmekirurgi, mener jeg simpelt hen ikke er rigtig.
Så er spørgsmålet, om taksterne kan betyde, at man ikke vælger at tilbyde ikkekirurgisk behandling, som ellers kunne være gavnlig for de mennesker, der ikke lever op til de her tærskelværdier for at kunne få fedmekirurgi.
For det første er det ikke den måde, man skal styre på i sundhedsvæsenet; det skal være de sundhedsfaglige vurderinger, der skal afgøre, hvad der er den rigtige behandling.
For det andet er taksterne jo netop et udtryk for, hvad behandlingerne koster.
Derfor burde der slet ikke være den der form for incitamenter forbundet med det.
Tak for spørgsmålet.
Skal jeg starte med at læse spørgsmålet op?
Vi antager, at folk ved, at det, vi nu snakker om, er, hvordan vi bedst baserer vores indsats mod fedme på sygehusbehandling og brugen af diætetisk behandling.
Det er det, vi snakker om.
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at hvordan vi vælger at behandle, skal selvfølgelig basere sig på et sundhedsfagligt grundlag og ikke på grundlag af, hvad der er mest økonomisk fordelagtigt for sygehusene.
Fedmekirurgi er et område, hvor vi jo så, at alt for høje takster til private sygehuse under VK-regeringen førte til en voldsom vækst i aktiviteten.
Det synes jeg er rigtig godt.
Og det betyder jo, at der nu er stramme kriterier for fedmekirurgi, og at kirurgisk behandling for fedme ikke kan ses isoleret fra de andre behandlingstilbud i sygehusvæsenet.
Ifølge de retningslinjer, der så er gældende nu, skal en patient altså kun henvises til kirurgisk behandling, når vedkommende ikke kan opnå et varigt vægttab ved konventionel ikkekirurgisk behandling, altså f.eks. medicinsk behandling eller livsstilsbehandling.
Derfor vil jeg også sige til spørgeren, at det er mit indtryk, at der i Danmark i dag ikke bliver behandlet for mange fedmepatienter kirurgisk.
Hvad angår taksterne, som jo er det, spørgsmålet fokuserer på, er det helt rigtigt, at der er en fastsat DRG-takst for fedmeoperationer på de offentlige sygehuse, der er aftalte takster for de private sygehuse under det udvidede frie sygehusvalg.
Der er også ambulante takster.
Det er dem, der hedder DAGS-takster, DAGS, for f.eks. diætvejledning i sygehusvæsenet.
De her taksters størrelse skulle meget gerne afspejle de faktiske udgifter, der er ved de forskellige behandlingsformer.
Jeg er ikke bekendt med, at der skulle være nogle særlige problemer i sammenhæng med det på det område.
Men det er klart, at vi løbende udvikler takstsystemet i det hele taget, det raffinerer vi og gør bedre hele tiden i dialog med de forskellige interessenter, altså regionerne, sygehusene og de centrale myndigheder.
Der kan vi tage det op, hvis der er skævheder, og vi kan sørge for at rette op på dem.
Men mig bekendt fungerer det godt med den måde, systemet fungerer på på fedmeområdet.