Karl H. Bornhøft (SF), 2009-01-30:
Jeg kan jo godt høre, at når vi skal til at diskutere midlerne til at nå de mål, som vi talte om under det tidligere punkt, så skiller vandene noget mere.
Derfor er det måske også så meget mere udmærket at få det diskuteret.
Det, der i hvert fald til gengæld ikke står til diskussion, er, at den aktuelle sundhedstilstand i Danmark signalerer et akut behov for, at vi øjeblikkelig kommer i gang med at fremme danskernes sundhed og forebygge sygdom.
Jeg synes til gengæld også, at det er rigtig vigtigt, at regeringens egen forebyggelseskommission er begyndt klart at udtale, at det ikke længere kun er nok med individuel vejledning og information.
Det er dog en glimrende erkendelse.
For de nyeste undersøgelser viser jo for det første, at information kun har en kortere og mere forbigående virkning, og for det andet, at information og vejledning, når det rigtigt virker, jo virker allerbedst på de mest ressourcestærke borgere og ikke tager hånd om de mange, der hverken har overskud eller penge til selv at følge de anbefalede råd.
Det ansvar må vi i Folketinget så påtage os.
Hvis - og det vil jeg understrege med det samme - man vælger at sige, at vi kun forholder os til, hvad vi kan gøre i forhold til, om det er fuldstændig frivilligt eller det er information, så skal vi bare vide, at så forstærker vi den voksende ulighed i sundhed.
Hvis det er det, man ønsker, kan man selvfølgelig godt fastholde, at vi kun kan snakke information og fuldstændig frivillighed.
SF's beslutningsforslag lægger jo op til, at vi er nødt til at tage andre og mere effektive midler i brug.
Vi understreger, at det er den enkeltes ansvar at sørge for en sund livsstil, men det er samfundets ansvar at sørge for strukturelle tiltag.
Afgiftsdifferentiering, tilgængelighed og forbud er det, samfundet kan regulere ved hjælp af.
En stor fattigdomsundersøgelse viser, at hele 42,2 pct. af de fattige familier i København fravælger helt basale madvarer som frisk frugt og grønt på grund af deres dårlige økonomi, og den virkelighed er vi nødt til at tage hensyn til.
Hvis man er vant til at have rigeligt med penge mellem hænderne - og det må jeg da indrømme at de fleste i denne sal jo er - så kan det være vanskeligt at forstå, hvordan en besparelse på nogle få kroner kan have særlig betydning for en familie, men for en enlig mor med to børn og med et rådighedsbeløb på 3.000 kr. om måneden betyder nogle ekstra kroner faktisk utrolig meget.
Folk med et så lavt rådighedsbeløb bliver altså ikke tynde, de bliver fejlernærede og overvægtige, da de kun har råd til et begrænset udvalg af ernæringsrigtig mad, og derfor ender det med, at de kommer til at købe mad, der mætter mere end frugt og grønt.
Det skal vi have ændret på.
Vi er også villige til at diskutere andre måder at sikre det på, men det lader vi diskussionen vise.
Det, der er vigtigt for os, er, at vi som Folketing og som samfund viser et ansvar, og at vi er med til at gøre det sværere og mindre attraktivt at udsætte sig selv og andre for sundhedsskadelige påvirkninger.
Det er det fundamentale.
Derfor ønsker vi bl.a. også en sukkerafgift, da analyser viser, at et sådant tiltag vil reducere det samlede sukkerindtag markant.
Vi ønsker også, at antallet af rygere skal reduceres.
Vi minder bare om, at en kvindelig storryger har 10½ års kortere levetid end kvinder, der aldrig har røget.
Det er godt at huske på.
Og selv om mennesker, der ryger, i dag har en stor viden om rygningens skadelige helbredsmæssige effekter, er det altså for mange rigtig svært at holde op med at ryge på grund af cigaretternes psykologiske og fysiologiske vanedannende effekt.
Derfor bliver det så meget mere vigtigt at undgå, at folk starter med at ryge, hvis vi virkelig skal forebygge med god effekt.
Det betyder jo, at de beslutninger, vi træffer på det her område, skal have som hovedsigte at sørge for, at de unge mennesker ikke kommer i gang med at ryge.
Der er heller ikke nogen grund til at lægge skjul på vi er jo nogle stykker, der stadig væk kan huske tilbage til, da vi også var unge - at man som ung lever meget i nuet og derfor måske ikke bekymrer sig så meget om rygningens sundhedskonsekvenser og derfor måske ikke tænker så langt ud i fremtiden.
Men der er altså en samfundsmæssig forpligtelse til at huske den viden.
Undersøgelser viser jo, at markant øgede afgifter på cigaretter er et effektivt redskab.
Det er simpelt hen noget af det mest effektive, hvis vi overhovedet vil sikre, at færre unge mennesker starter med at ryge.
Det er også fuldstændig dokumenteret, at en prisforhøjelse på f.eks. 10 pct. vil udløse, at 11 pct. af drengene og 12 pct. af pigerne vil undlade at ryge.
Det er vi nødt til at have med i vores overvejelser.
Vi foreslår, at prisen på tobak hæves væsentligt, men er naturligvis villige til at indgå i en diskussion, der også tager andre hensyn.
Men det fundamentale er, at vi sikrer, at så få som muligt overhovedet kommer i gang med at ryge.
Jeg vil også med det samme sige, at alkoholområdet er et af de områder, hvor der er brug for, at vi tager hurtigt fat.
Det er et effektivt instrument både at begrænse tilgængeligheden af alkohol og gøre det dyrere.
Der er så mange steder i den her diskussion, hvor man hele tiden kan spørge: Jamen vil vi begrænse den enkeltes frihed?
Vil vi tage ansvarligheden fra folk?
Der er jeg altså på SF's vegne nødt til at sige, at vi mener, at samfundets levevilkår er med til at bestemme, hvordan borgernes livsstil bliver.
Og derfor er det altså også et samfundsansvar at løfte befolkningens sundhed.
Samtidig synes vi, at man skal huske på, at man ikke skal tage friheden væk fra folk.
Jeg mener f.eks. modsat, at det vil give borgerne mere frihed.
Nu er der jo nogle, der synes, at svenskerne er nogle forfærdelige nogle, men jeg vil godt minde om, at svenskerne ser frihed som den effekt, der kommer af at indføre nødvendige strukturelle tiltag, der forhindrer folk i at blive syge og dø alt for tidligt, og sådan ser jeg det også.
Frihed er for mig og for de fleste mennesker altså også frihed for sygdom; det er frihed til at have en livskvalitet, der gør, at man i højere grad kan handle frit.
Derfor synes jeg, at vi skal acceptere den her diskussion, fuldstændig ligesom vi accepterer den på f.eks. miljøområdet.
På miljøområdet er vi jo aldrig i tvivl.
Der kan vi sagtens gå ind og regulere.
Og i den sammenhæng vil jeg bare minde om, at der jo ikke er nogen, der føler deres frihed krænket, fordi vi har hævet afgifterne på firehjulstrækkere, så de kort sagt bliver dyrere.
Derfor er man nødt til at tage den del af diskussionen med.
Jeg vil så sige, at vi ikke har noget ønske om at medvirke til mindre frihed.
Vi har et ønske om at medvirke til mere frihed for danskerne og højere livskvalitet.
Og vi mener altså, at Kommissionens arbejde og forslag, som vi naturligvis også venter spændt på, ligesom de forslag, som vi kommer med her, skal indgå i debatten.
Jeg vil afslutte med at sige til ministeren, at jeg da er glad for, at der er stor sympati for forslagene om tobak og alkohol - det forventer vi så også at se udmøntet.
Jeg synes også, vi skal erkende - det gør jeg da i hvert fald - at velviljen over for det her forslag jo, hvis jeg skal sige det på nordjysk, nærmest er til at overskue.
Vi er nødt til at vælge nogle midler, der giver en bedre sundhedstilstand og en bedre livskvalitet for danskerne fremover.
Vi vil i den her sammenhæng også satse på, at man kan skrive en fælles beretning, det kunne være et glimrende tiltag, og ellers vil vi sørge for, at diskussionen vender tilbage på anden led.