runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Nej, det tror jeg ikke, for Folkeretskontoret lægger sin egen linje.
Selvfølgelig har vores chef for Folkeretskontoret også været i kontakt med eksperter.
Det har jeg ikke tjekket, og jeg har også præcis holdt mig fra at lægge politiske lodder i den skål, også i den periode, hvor de skrev på teksten til regeringen.
Jeg har heller ikke spurgt: Har I tjekket med den, og har I tjekket med den?
Men det afgørende her er, at Folkeretskontoret kommer med den samme vurdering i 2003 som i 1998, og det virker ret overbevisende.
Hr. Jeppe Kofod har jo også selv været temmelig overbevist.
Den 14. november 2002 sagde hr. Jeppe Kofod følgende – mine egne ord er mine egne værste fjender, som en engelsk statsminister engang sagde: »Resolutionen fra FN's Sikkerhedsråd sætter klare krav til Irak, som i samarbejde med FN skal destruere og afvikle alle masseødelæggelsesvåben og dermed bidrage til en mere sikker og fredelig verden.
Det sagde hr. Jeppe Kofod den 14. november 2002.
Jeg var helt enig i de synspunkter, regeringen var enig i de synspunkter, og det var flertallet i Folketinget, der var intet skjult.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-03:
Jeg synes ikke, jeg fik svar på mit spørgsmål.
Udenrigsministeren kom med en lang besvarelse og citerede noget, jeg kan stå hundrede procent ved, og som egentlig ikke var et ja til at gå i krig mod Irak – det var det sådan set ikke.
Det, jeg spurgte udenrigsministeren om, var, om alt det, som nu kommer frem i den britiske debat og den britiske undersøgelse af grundlaget for Irakkrigen, også de advarsler, der var, f.eks. det med, at der var notater fra udenrigsministeriet i Storbritannien, der advarede om, at krigsgrundlaget ikke var lovligt i henhold til folkeretten, var noget, man havde kendskab til. Var det noget, man vidste noget om i den danske regering, i det danske Udenrigsministerium og hos den danske minister?
Er alt i den her sag kommet åbent frem, eller gemmer der sig, ligesom vi ser det i Storbritannien, nuancer, forskellige ting i sagerne, altså om at krigsgrundlaget ikke var lovligt, som ikke er kommet til offentlighedens kendskab?
Det synes jeg vi skal have svar på, når ministeren nu afviser at blive set efter i sømmene.
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Jeg ses jo efter i sømmene hele tiden, det er jeg blevet siden 2003 ved talrige debatter her.
Jeg kan ikke se, hvad en jurist skulle få ud af at granske i det.
Vores grundlag var lagt åbent frem i Folketinget.
Det byggede på det samme, som hr. Jeppe Kofod påpegede i 2002, og som hr. Niels Helveg Petersen påpegede i 1998, nemlig at Saddam Hussein ikke havde efterlevet resolutionerne.
Det kunne være en meget mere interessant debat – undskyld, at jeg nu afsporer det, hr. formand – hvis det handlede om det, det drejede sig om i marts 2003, nemlig timing, for hr. Jeppe Kofod havde sin opfattelse, der svarede til regeringens, der svarede til amerikanernes, der svarede til franskmændenes, der svarede til tyskernes.
Spørgsmålet var alene i marts 2003, hvor længe han skulle have lov til det.
Altså, nogle ville give mere tid, og nogle sagde: På grund af situationen er det nu.
Det var det, der var diskussionen.
Det var ikke alt det juristeri, som hr. Jeppe Kofod og andre nu går rundt og leder efter.
Diskussionen var dengang alene: Er det nu, eller skal vi give det lidt mere tid.
Der stod, at det var sidste chance, i 1441, men var det alligevel sidste chance?
Vi mente, at det var sidste chance, som der stod i resolution 1441.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-03:
Den debat tager jeg gerne en anden dag, for det er ikke det, spørgsmålet går på.
Men man kan bare sige helt stilfærdigt, at det jo var sådan, at Sikkerhedsrådets arbejde fuldstændig blev afsporet med den beslutning, men det kan vi vende tilbage til.
Jeg har ikke fået ministerens svar på, om alt er lagt åbent frem i Danmark, om der ikke er fejet noget ind under gulvtæppet.
Og jeg vil også gerne spørge, om det så er helt ved siden af, helt latterligt, når man har undersøgelseskommissioner i Storbritannien og Holland.
Er det spild af penge og ressourcer, at de foretager den proces, når de bare kunne gøre som Danmark, lægge alt åbent frem?
Eller er der noget, som offentligheden ikke har fået at vide, f.eks. advarsler om, at krigsgrundlaget ikke var i orden, da man gik ind allerede i marts og afsporede processen, Hans Blix’ og våbeninspektørernes arbejde, ved at gå i krig uden et folkeretligt mandat?
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Vi mente jo, at der præcis var et folkeretligt mandat, fordi resolution 1441 var betydelig stærkere end grundlaget i 1998, hvor man ikke havde nogen ny resolution siden 1992.
Vi havde en helt ny resolution fra november 2002, hvor man sagde, at det var sidste chance.
Krigsgrundlaget for os var dette manglende samarbejde med FN, og det kan der ikke sættes spørgsmålstegn ved, for der var ikke et tilstrækkeligt samarbejde med FN.
Derfor er der egentlig heller ikke så meget at sige, andre har haft andre krigsgrundlag, men det havde vi jo ikke.
Og derfor kan jeg ikke rigtig se den store interesse i at skulle diskutere, om vores krigsgrundlag var i orden, når krigsgrundlaget var det manglende samarbejde med FN.
Det har hr. Jeppe Kofod heller ikke sagt, det er der ingen der har påstået.
Så det er jo for at få det drejet over i en situation, som slet ikke er den danske situation.
Det kan da være meget morsomt, men det er bare ikke særlig relevant.
Leif Lahn Jensen (S), 2010-02-03:
Hvorfor vil ministeren vente med at komme med tiltag over for den stigende langtidsledighed, når vi ved, at det bliver sværere og sværere for en ledig at komme tilbage på arbejdsmarkedet for hver dag, der går?
Hvorfor vil ministeren vente med at komme med tiltag over for den stigende langtidsledighed, når vi ved, at det bliver sværere og sværere for en ledig at komme tilbage på arbejdsmarkedet for hver dag, der går?
Inger Støjberg (V), 2010-02-03:
Jeg er bange for, at hr. Leif Lahn Jensen er kommet lidt skævt ind i det her, for jeg er jo allerede i fuld gang.
Regeringen og Dansk Folkeparti blev forrige fredag efter et møde med DA og LO enige om at afsætte 20 mio. kr. til at gennemføre LO og DA’s forslag om ekstra uddannelse via varslingsindsatsen.
Initiativet kommer ansatte med korte opsigelsesvarsler til gode, da vi nu sikrer, at de får mulighed for f.eks. 8 ugers uddannelse fra dag et via varslingsindsatsen.
Vi har generelt rigtig gode rammer for beskæftigelsesindsatsen.
Hver dag hjælper jobcentrene de ledige i job eller i gang med en uddannelse.
Under krisen er det således fortsat fire ud af ti, der kommer i job eller uddannelse, inden der er gået 3 måneder.
Jeg har allerede holdt møder med LO, DA, KL, AC og FTF og er nu i gang med at samle inspiration ude i landet.
Jeg har således det første møde i Aalestrup i Nordjylland på mandag, for jeg har den grundlæggende tro, at det jo ikke nødvendigvis er alle gode ideer, der fødes på Christiansborg og omegn.
Jeg vil tale med folk rundtomkring i landet, der ved, hvor skoen trykker.
Stigningen i langtidsledigheden er et meget alvorligt problem, som vi skal finde nogle gennemtænkte løsninger på.
Det skylder vi simpelt hen ikke mindst de langtidsledige.
Leif Lahn Jensen (S), 2010-02-03:
Det kan godt være, at ministeren mener, jeg er kommet skævt ind på det.
Nu spørger jeg jo bare af interesse, og jeg ved, der er mange, der interesserer sig for det her – det håber jeg da at ministeren synes er i orden.
Jeg har jo også fulgt med i, at ministeren vil ud på inspirationsture og alt muligt andet, og jeg kan sige, at alle vi andre jo allerede har været på inspirationsture, da vi så, at det her var et problem.
Det er jo lang tid siden, at vi kunne se, det var et problem.
Jeg har i hvert fald personligt hver eneste mandag, når der har været mødefri herinde og vi har haft mulighed for at tage rundt, været rundt og snakke med arbejdsmarkedets parter og været på inspirationsture.
Så kan jeg høre, at ministeren nu er på vej på inspirationstur, og så tænker jeg bare: Hvorfor kommer regeringen altså luntende bagefter – sådan virker det – når det nu tydeligt er et stigende problem?
Først nu skal man på inspirationstur, men det har været et stigende problem i de seneste 5 måneder og længere tid endnu.
Inger Støjberg (V), 2010-02-03:
Jeg vil nu stadig væk sige til hr. Leif Lahn Jensen, at jeg tror, man skal søge meget længe for at finde kritik af regeringen på det her område.
Jeg synes tværtimod, at de initiativer, der allerede er taget, men selvfølgelig også de initiativer, som vil blive taget, og nu også initiativet med netop at lytte til de gode ideer, der er rundtomkring, dog må være det, en opposition skulle efterspørge hos regeringen.
Altså, jeg kan ikke helt forstå den der selvtilstrækkelighed, som hr. Leif Lahn Jensen udviser i dag.
Det er, som om hr. Leif Lahn Jensen tror, at alle ideer er født her på Christiansborg.
Ifald hr. Leif Lahn Jensen skulle have nogle gode ideer og nogle forslag til, hvad vi gør ved langtidsledigheden, synes jeg egentlig, det ville være rigtig fint, hvis hr. Leif Lahn Jensen fremlagde dem, for det er jo ikke sådan, at jeg har hørt noget fra hr. Leif Lahn Jensen på det her punkt.
Leif Lahn Jensen (S), 2010-02-03:
Nej, og jeg vil næsten sige det modsatte: Mange kloge ord har jeg heller ikke hørt, hverken fra regeringen eller ministeren, på det her område, og det er jo derfor, at jeg spørger.
Jeg vil bare sige, at problemet er stort, og det virker, som om man nu – sådan hovsa – skal i gang med et eller andet.
Jeg vil sige så meget, at i de sidste 5 måneder er langtidsledigheden steget med 11.500 personer, den seneste måned med 4.300.
Problemet er jo ikke nyt, og jeg vil sige: Hvor meget er der sket?
Ja, det kan godt være, at der er sket noget, og indimellem ser man jo også, at hvis bare lige regeringen gør en anelse – det kan man jo se i de fleste ministerier – føler de, at de har gjort noget, og så kan de vise, hvor dygtige de er.
Jeg kan ikke lade være med at spørge: Regeringen og ministeren har kendt de her tal i 5 måneder.
Følte man ikke dengang, at tallene var alarmerende nok, siden det først er nu, at man skal på inspirationstur, eller havde man mere lyst til sådan lige at få julen overstået og så tage turen bagefter?
Per Husted (S), 2010-02-03:
Jeg ved ikke, om ministeren kan give mig ret i, hvis vi kigger på de årstal, jeg nævner her, at der har været en tendens til senere skolestart.
Vi skal lade være med at kigge tilbage til 2000 og prøve at holde os i nutiden.
Bertel Haarder (V), 2010-02-03:
År 2000 er interessant, fordi det var det år, hvor det toppede, altså det var det år, hvor der var flest sene skolestartere.
Nu er der altså langt færre sene skolestartere.
Jeg står ikke med tallene for de nærmest foregående år.
Det kan da godt være, at det er gået lidt op og ned.
Jeg står ikke med tallene, men jeg har et notat, som jeg kan overlade til spørgeren, så han selv kan studere det.
Den slags er jo altså bedst egnet til skriftlig udveksling, så jeg vil ikke læse tabellerne op.
Jeg vil bare sige, at hverken statsministeren eller jeg eller nogen som helst, der var på Marienborg i sidste uge, har talt om, at nu er det vigtigt at nedsætte alderen ved skolestart.
Det har ikke været et emne, men alt er til debat.
Det er et 360-graders-eftersyn, og skulle det dukke op, har regeringen et åbent sind – det gælder både statsministeren og mig.
Morten Østergaard (RV), 2010-02-03:
Pointen er jo nok netop den, at ét er personalegoder, som man stiller til rådighed, altså motionsrum og den slags ting, men noget andet er, når det er arbejdsredskaber, der er tale om, og det er jo det, der er situationen her.
Det gælder for skolelærerne, som tager computeren med hjem.
Nu kan de så printe de opgaver, som eleverne måske har afleveret elektronisk, ud og have dem med hjem i hånden.
Og det er jo bare der, hvor man må spørge sig selv, hvilket formål det tjener.
I hvert fald kan lærerne så ikke kommunikere med forældrene.
Hvis vi vender tilbage til det med telefonerne, vil jeg tro, at det i det her tilfælde handler om, at politiassistenten afleverer sin telefon, fordi man ikke ønsker at føre den kontrol, der er, hvis han skal tage telefonen med hjem, og derfor bliver konsekvensen altså her, at der er en voldsramt kvinde, som ikke får den service, hun hidtil har fået, fordi skatteministeren er forhippet på at beskatte fleksibilitet i vidensamfundet.
Jeg kan sige, at det er nøjagtig det samme tilfælde for den person, som havde en kontaktperson på kommunen, som altid kunne kontaktes, men ikke længere kan kontaktes, fordi man også der har valgt det.
Der har man jo fra statens side valgt præcis at sige, at når det er statslige arbejdspladser, må man ikke engang gå ind, som man gør på nogle private arbejdspladser, og kompensere og sige: Nu giver vi så et tillæg til lønnen, så vi dækker din multimediebeskatning.
Der har man fra statens side specifikt valgt at sige: Nej, det vil vi ikke.
Ikke engang den smule fleksibilitet vil man give de statslige arbejdspladser.
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
En af de pudsige ting i den her debat er, at målet flytter sig.
Så der er mulighed for at komme i kontakt med både den socialarbejder og den politiassistent og andre, der er på deres arbejdstelefon, uden at det udløser multimediebeskatning.
Men når hr. Morten Østergaard står og fortæller det, som om det giver en multimediebeskatning, kan man jo godt forstå, at folk bliver forvirrede.
Jeg synes, at det, der er vigtigt, er, at man lige prøver at perspektivere det og siger: Vi taler her om et meget, meget lille hjørne af en meget stor skattereform, der rent faktisk sørger for, at alle danske lønmodtagere har mere til rådighed, end de havde med de gamle skatteregler, som sikrer, at danskerne får en større gevinst ved at yde et stykke arbejde, som gør, at vi motiverer danskerne til at blive lidt længere på arbejdsmarkedet, og som dermed er med til at løse nogle af de problemstillinger, der er i forhold til både statens økonomi og den mangel på arbejdskraft, som vi kan se kommer om 5-10 år.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-03:
Mange tak.
Jeg vil fortsætte, hvor hr. Anders Samuelsen tidligere slap med hensyn til den her nye urimelige særskat for pensionister, og stille et par spørgsmål om det.
Det er jo sådan, at jeg forstod, at skatteministeren sagde til hr. Anders Samuelsen, at der var ingen, der kom til at betale mere, heller ikke når man gjorde det her særlige trick mod pensionisterne.
Men det er vel ikke helt rigtigt?
De kommer vel stadig til at betale grønne afgifter og sundhedsafgifter, og hvad ved jeg, så når de nu får den her særlige ekstrabeskatning, må de jo alt andet lige komme til at betale mere og dermed få mindre ud af det.
Dertil kommer også, så vidt jeg har forstået, at det er sådan i pensionsbeskatningsloven, at pensionsydelser skal beskattes som almindelig indkomst.
Det vil vel ikke være tilfældet, når man laver den her særlige ekstraskat.
Hvordan kan man begrunde det?
Hvordan kan det være rimeligt, at de mennesker, som har haft en berettiget forventning om, at de skal behandles på samme måde, skal have den her særlige ekstraskat?
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Når man har så stor en opsparing, er det bl.a. på baggrund af, at der har været meget, meget store fradrag med en skatteværdi, der før skattereformen var op til 59 pct., historisk set har været endnu højere og i en periode har ligget helt oppe omkring 70 pct. fradragsværdi.
Hvis ikke der var en udligningsskat, ville forskellen mellem en fradragsværdi på omkring 70 pct. og en udbetalingsværdi på omkring 50 pct. betyde en utilsigtet stor skattelettelse for de mennesker, der har haft en opsparing med et skattefradrag.
Derfor har vi valgt at sige, at ingen skal betale mere i indkomstskat, ej heller af deres pensionsudbetalinger, end de ville gøre under 2009-reglerne.
Hele den lettelse, der bliver af indkomster op til knækgrænsen, kommer jo også de mennesker til gode, som også får gavn af, at bundskatten er nedsat med halvanden procentpoint, og dermed at der er penge til også de små stigninger på chokoladeafgiften og andre afgifter, der måtte være.
Så derfor kan jeg roligt sige, at den model, som regeringen vil præsentere, vil leve op til, at ingen vil blive beskattet hårdere fremadrettet, end de ville være blevet efter 2009-reglerne.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-03:
Men bare fordi det er en lille gruppe, behøver man jo ikke at indføre en eller anden misundelssskat.
Det er jo, som om det er en lille gruppe, og så er problemet ikke så stort.
Det er det jo for de mennesker, som det berører, og det synes vi stadig væk er ret fundamentalt for os i Liberal Alliance i hvert fald at man ikke sådan bare handler efter forgodtbefindende.
Så siger skatteministeren: Nå ja, så er der lige nogle småafgifter her, nogle sundhedsudgifter, nogle grønne afgifter, og hvad ved jeg.
Sandheden er jo stadig væk, at man laver en ekstra stat, særskat, for en lille gruppe pensionister, og det er det, vi mener er urimeligt.
Så er der jo også spørgsmålet om, at der kan være nogle urimelige forskelle, alt efter hvordan man så har sparet op.
Hvis vi nu tager selvstændige erhvervsdrivende f.eks., så kan man tage en selvstændig erhvervsdrivende, der har indbetalt penge på en privat pension, mens man kan tage en anden, som har ladet pengene ligge i sin virksomhedsordning.
Den ene vil få den her nye særstrafskat, mens den anden slipper.
Hvad er det rimelige i det?
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Må jeg bare understrege, at når jeg nævnte spørgsmålet om, at det var en lille gruppe, så er det ikke et spørgsmål om, at små grupper kan man gøre med, hvad man vil.
Naturligvis kan man ikke det.
Jeg synes, at især Liberal Alliance har en naturlig interesse i, at man ikke falder over små grupper.
Sagen er den, at der er mange, der har haft en usikkerhed om, hvad der rent faktisk kommer til at ske lige præcis med udligningsskatten.
Det andet er, at der ikke er tale om en ekstraskat.
Her er det et spørgsmål om, hvad det er for en indsats, vi gerne vil fremme med hele skattereformen.
Vi har åbent sagt, at vi gerne vil sænke skatten på arbejdsindkomst og til gengæld flytte den over på f.eks. forurening og energiforbrug.
Derfor er ideen med udligningsskatten at sikre, at vi har provenu nok til at lave så stor en lettelse på arbejdsindkomst som muligt, samtidig med at de, der har haft de meget store fradrag til en høj fradragsværdi, så får en lidt mindre lettelse, end de ellers ville have fået.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-03:
Usikkerheden er jo så i hvert fald ikke blevet mindre i løbet af de besvarelser, som vi har fået i dag.
Den er der jo stadig væk, eftersom ministeren har bekræftet, at der endnu ikke ligger en aftale, så den usikkerhed må jo stadig være til stede.
Derudover blev der overhovedet ikke svaret på, at der er en total vilkårlighed i forhold til de selvstændige erhvervsdrivende, som enten har lavet en ordning, som handler om, at de har en privat pension, eller de har ladet pengene blive i deres egen virksomhedsordning.
Det var der overhovedet ikke svar på fra skatteministerens side, og det er vilkårlighed over for de selvstændige erhvervsdrivende, hvor man laver forskelsbehandling, uden at der egentlig er nogen som helst rimelig begrundelse for det.
Men o.k., regeringen vil så åbenbart ikke svare, eller ministeren vil i hvert fald ikke svare på, hvordan det ligger i forhold til de selvstændige erhvervsdrivende.
Så vil jeg i stedet spørge ind til tjenestemænd: Om man i det mindste som et minimum i dag kan fjerne den usikkerhed, tjenestemænd kan have, med hensyn til om grænsen bliver sat så højt, at tjenestemænd, der aldrig har fået fradragene, i det mindste ikke bliver ramt?
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Allerførst: Jeg forstår ikke spørgsmålet om usikkerhed.
Usikkerhedsmomentet må være, om man bliver ringere stillet med skattereformen, end man ville være blevet uden skattereformen.
Der er svaret helt klart og har været det både til hr. Anders Samuelsen og til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at vi laver en ordning, der sikrer, at ingen bliver hårdere beskattet med skattereformen, end de ville være blevet med 2009-reglerne.
Det er ganske klart, og det kommer naturligvis også til at gælde for tjenestemænd.
Med hensyn til tjenestemænd skal man gøre sig den særlige betragtning, at en del af deres løn er, at de løbende har fået optjent en tjenestemandsrettighed på præcis samme måde, som hvis man havde haft en arbejdsgiverbetalt ratepension, hvor en del af lønnen ligger i pensionsordningen, hvor skattefradraget så at sige er ved det, der hedder en bortseelsesret.
Det samme er gældende for tjenestemænd.
Benny Engelbrecht (S), 2010-02-03:
Finder ministeren, at regeringen gør tilstrækkeligt for at fremme forbrugerforskningen i den nylig fremlagte forbrugerpolitiske handlingsplan, og mener ministeren, at en model for en styrket forbrugerforskning som foreslået af Dansk Erhverv og Forbrugerrådet kan styrke den danske indsats også på europæisk plan?
Lene Espersen (KF), 2010-02-03:
I forbindelse med handlingsplanen har regeringen prioriteret at løse de nære problemer og konkrete udfordringer, som forbrugerne oplever i det daglige.
Derfor har vi f.eks. sikret, at forbrugerne får bedre klagemuligheder, når de fremover skal klage over f.eks. paraboludstyr, almindelige familiebiler, autostole og andet tilbehør til biler.
Det har man ikke kunnet før, og det giver jo ingen mening, at man ikke kan klage over disse helt almindelige ting.
Som jeg har forstået debatten, har også både de centrale organisationer og de fleste partier i Folketinget været enige om at modernisere klageadgangen.
Derudover vil jeg da gerne slå fast, at regeringen prioriterer forskningen rigtig højt, og der forskes allerede i dag i forbrugerforhold rundtomkring på landets forsknings- og uddannelsesinstitutioner.
Forbrugerforskningen er bredt forankret, og den foregår mange steder, også steder, som man normalt ikke forbinder med den forskningsdisciplin, f.eks. på Danmarks Pædagogiske Universitetsskole og Danmarks Tekniske Universitet, men den foregår selvfølgelig særlig på universiteterne og handelshøjskolerne.
Vi arbejder allerede i dag målrettet med at fremme danske mærkesager i EU på et vidensbaseret grundlag.
Vi støtter aktivt Kommissionens arbejde i udviklingen af et fælleseuropæisk scoreboard, som skal bidrage til at identificere, hvor indsatsen på forbrugerområdet vil have den største effekt.
Benny Engelbrecht (S), 2010-02-03:
Jeg beklager selvfølgelig meget, at ministeren ikke kan se det oplagte i netop at basere de politikker, som vi fører på det europæiske plan, i endnu højere grad på viden.
Lad mig nævne et af de eksempler, som ligger lige for.
Vi har for tiden en meget aktiv diskussion om mærkningsordninger, især mærkningsordninger inden for fødevareområdet.
Vi må sige, at en af de ting, som netop er meget i vælten nu, er Nøglehulsmærket; det er der faktisk iværksat en kampagne om af ministerens kollega, fødevareministeren.
Og lige præcis det her er et godt eksempel på noget, hvor vi faktisk, når det kommer til stykket, ved meget lidt om, hvad der virker.
Der bliver fremsat mange synspunkter om, om nu positiv mærkning eller negativ mærkning er det mest effektive, men reelt er der ikke nogen, som har viden om, hvad der virker bedst, og hvad der virker mest effektivt.
Og i forbindelse med hele debatten om industriens fuldstændig forskruede forslag om en GDA-mærkning, som skulle være en oplysningsindsats, men som i virkeligheden mere ligner vildledning, har vi netop mangel på evidens og dermed altså også forskning, som vi rent faktisk kan bruge, når vi deltager i det europæiske samarbejde.
Når nu netop de europæiske initiativer er dem, der står allerførst i regeringens forbrugerpolitiske handlingsplan, kan det for mig virke meget underligt, at man ikke netop lægger endnu mere vægt på denne del.
Og det er jo netop også det, som både Dansk Erhverv og Forbrugerrådet, i øvrigt i tæt samarbejde – altså både forbrugere og erhvervsinteresser – samstemmende siger: Vi har brug for forbrugerforskning, vi har brug for i højere grad at basere de valg, vi træffer på det forbrugerpolitiske område, på konkret viden, og ikke mindst må vi også koordinere noget af alt det, som foregår netop nu.
Derfor kan jeg ikke forstå regeringens holdning.
Så skal lige spørge formanden, om det er korrekt, at min lampe ikke skal lyse nu?
Det er godt, men jeg vil overlade ordet til økonomi- og erhvervsministeren.