Per Clausen (EL), 2008-12-04:
Det er jo lidt usædvanligt at få ordet så tidligt, men jeg skal bare knytte nogle enkelte kommentarer til det her lovforslag, og den første kommentar er, at det sådan set er en lille smule ubegribeligt for mig, hvorfor det er fremsat, for argumentationen er jo noget usædvanlig, vil jeg sige.
Man fremsætter det her lovforslag om forlængelse, fordi man ikke har truffet nogen politiske beslutninger.
Nu er vi jo ikke med blandt de partier, som aftaler, hvordan man skal agere inden for radio- og tv-området, for vi var ikke med i det sidste medieforlig, men et eller andet sted synes jeg, det kunne være spændende, hvis nogen kunne opklare for mig, hvad der er forklaringen på, at man ikke har truffet en politisk beslutning, sådan at den her sag kunne komme på plads.
Jeg har med stor interesse læst, hvad Sammenslutningen Af Medier i Lokalsamfundet siger.
De synes, at man sådan set kunne overveje at drive det her som en public service-kanal med nogle andre aktører end Danmarks Radio på banen, aktører som måske endda kunne gøre det bedre og mere spændende.
Det synes jeg kunne være interessant at undersøge.
Men det er naturligvis muligt, at man fra medieforligspartiernes side har gode argumenter for, at man ikke har taget nogen politiske initiativer og ikke har truffet nogen politiske beslutninger.
Det er jo lidt underligt, at Danmarks Radio skal have forlænget sin sendetid på det her område, fordi de politikere, der er ansvarlige for området, ikke er blevet færdige med at udføre deres arbejde, og at man så oven i købet tillader sig, synes jeg, at være en lille smule flabet ved bare at sige, at der ikke er truffet nogen politiske beslutninger, uden at forklare hvorfor.
Der kan vel kun være en gruppe politikere i det her Folketing, som er ansvarlig for, at der ikke er truffet nogen politiske beslutninger på det her område, og det må vel være medieforligspartierne i samarbejde med ministeren.
Så jeg vil nok bruge udvalgsarbejdet til at spørge lidt ind til, om vi ikke kan få en forklaring på det her måske i grunden lidt besynderlige forslag, selv om jeg da er helt enig med dem, der siger, at det da selvfølgelig vil være trist, hvis æteren er tom på den her frekvens.
Der er jo næsten ikke andre frekvenser, som der bliver sendt kvalitetsprogrammer på.
Jeg troede jo, at grunden til det store fremmøde var, at man vidste, det var mig, der skulle have ordet.
Men jeg kan se, at det er, fordi der er en lampe, der lyser, og det er måske en anden og bedre forklaring.
Jeg må sige, at jeg synes, vi har haft en meget, meget god debat i dag, og at jeg er meget glad for, at der har vist sig en grundlæggende principiel enighed om, at vi skal reducere tvangen i behandlingen af mennesker, som har psykiske lidelser.
Det synes jeg er en god udgang på en debat, som i hvert fald for mig tog sit udgangspunkt i, at jeg var ret overrasket over at få indtryk af, at sundhedsministeren måske havde opfattelsen af, at der snarere var brug for mere tvang, i hvert fald inden for målrettede områder.
Men debatten i dag har vist, at det er der ingen tilslutning til, og når det kommer til stykket, mener sundhedsministeren det heller ikke.
Det synes jeg er meget godt.
Jeg håber, at konklusionen bliver, at vi bruger tvang, når alle andre muligheder er udtømt, for ellers ender vi jo der, hvor argumenterne for at bruge tvang er, at vi ikke har ressourcerne til at igangsætte de ting, vi godt ved kunne forebygge nødvendigheden af at bruge tvang.
I den forbindelse er sammenhængen og helheden også utrolig vigtig, nemlig at alternativet til tvang jo ikke er at lade folk være i fred.
Alternativet til tvang er ikke omsorgssvigt, for omsorgssvigt fører jo i virkeligheden til, at tvangsmidler bliver nødvendige.
Derfor er det altså nødvendigt, at vi har de personaleressourcemæssige forudsætninger for at kunne igangsætte alle de ting, som vi ud fra både danske og udenlandske erfaringer godt ved kan begrænse anvendelsen af tvang.
Til sidst bare nogle enkelte bemærkninger om de forslag til vedtagelse, der foreligger.
Jeg kan forstå, at hvis man kommer med i satspuljelogen, giver det muligvis adgang til særlige drøftelser med sundhedsministeren, og tillykke med det.
Men det giver så også adgang til at tage pengene til de gode formål, man gerne vil støtte, fra pensionister, arbejdsløse og kontanthjælpsmodtagere.
Det er måske ikke så rart, og det fører åbenbart også til, at man er nødt til kun at kunne støtte forslag til vedtagelse, som nægter at erkende problemernes omfang, for det er jo karakteristisk for det forslag til vedtagelse, der er fremsat af satspuljepartierne.
Af den grund er Enhedslisten nødt til at stemme imod dette forslag til vedtagelse, selv om det bestemt indeholder fornuftige elementer.
Men alle disse fornuftige elementer er betydelig bedre beskrevet i det forslag, vi selv har fremsat, og her udtrykker vi også forståelse for, hvad det er for en sammenhæng, det her indgår i.
Men alligevel: Her til sidst bare en gentagelse af, at jeg er glad for, at vi kan gå herfra i dag med den sikre forvisning, at der i det danske Folketing er enighed om, at der skal bruges mindre tvang og ikke mere tvang i behandlingen af mennesker med psykiske lidelser.
Mindre tvang må vi så prøve at skabe de rigtige forudsætninger for, så vi kan komme så tæt på ingen tvang som overhovedet muligt.
Det er jo den næste øvelse, og skulle ministeren ikke selv mene, at han har brug for at drøfte det med Enhedslisten, findes der jo et utal af parlamentariske virkemidler, hvormed jeg kan tvinge sundhedsministeren til at komme i debat med mig, og dem vil jeg selvfølgelig benytte mig af.