Pia Kjærsgaard (DF), 2009-10-08:
Jeg vil gerne indlede med at sige statsministeren tak for den åbningstale, der blev holdt tirsdag.
Det var bestemt en af de bedre, og det har jeg også sagt til pressen.
Jeg var positivt overrasket.
Det glæder mig, at regeringen har genfundet interessen for det nære.
Vi har jo brugt udtrykket borgernært, og jeg tror egentlig, at enhver kan forstå, at det primært er det, det drejer sig om for os herinde, at tage borgernes bekymringer alvorligt, at gå op i, hvad der foregår i det danske samfund, i stedet for måske at halse efter det internationale, det globale, som der har været en tendens til.
Jeg er overbevist om, at det interesserer den danske befolkning meget mere, om der nu er pleje og omsorg på vores ældrecentre, som der skal være, om vores børn og børnebørn lærer noget i folkeskolen, og om man nu er i risikozonen for at miste sit job på grund af den økonomiske krise.
For en dansk statsminister må det jo aldrig dreje sig om at redde hele verden, det gælder om at redde Danmark.
I Danmark er der en masse mennesker, der vil og kan klare sig selv uden bistand fra det offentlige, og det skal vi lade dem gøre.
Men der er også mange mennesker, der har brug for en hjælpende hånd for at få dagligdagen til at hænge sammen.
Det er indlysende, at vi ikke skal fortabe os i overflødigt bureaukrati, kontrol og minuttyranni, heller ikke når det gælder vores ældre medborgere.
På den anden side må vi jo heller ikke falde i den anden grøft og i et forsøg på at afbureaukratisere og gøre alting så enkelt som muligt ofre nogle af vores dårligt stillede ældre.
Det er ikke fornuftigt at afskaffe de to årlige tilsyn på plejehjemmene.
Plejehjemmene kan ikke klare sig selv, der skal naturligvis være kontrol med, at beboerne på plejehjemmene behandles ordentligt, ligesom der skal være kontrol med institutionerne for psykisk handicappede.
At alt ikke er, som det altid bør være, har der desværre været for mange eksempler på.
Fælledgården, Strandvænget er bare et par eksempler på, at mere og ikke mindre tilsyn ville have været på sin plads.
Jeg skal også være ærlig og sige, at Dansk Folkeparti da indimellem har lavet særlige puljer til bedre ældrepleje og til bedre arbejdsforhold for social- og sundhedsassistenter f.eks., og jeg er sikker på, at kommunerne meget hellere ville har haft del i pengene uden at skulle stilles til regnskab for, om pengene nu også blev brugt til det, de var tiltænkt.
Erfaringen er bare, at hvis der ikke stilles krav om dokumentation, bliver pengene brugt på alt muligt andet end vore ældre medborgere, og det er jo ikke godt.
Vi skal have valuta for pengene.
Et behjertet forsøg på at afbureaukratisere må ikke ende med at blive en hjerteløs forringelse af forholdene for vore ældre og vore udsatte grupper.
Jeg ved, at mange mennesker i de her måneder går og frygter for at miste deres arbejde på grund af den globale økonomiske krise.
Der er næppe noget, der kan trække så store veksler på f.eks. et parforhold eller ens liv i det hele taget, som angsten for at miste et job.
Familiens økonomi, huset, børnenes fritidsinteresser, hvad skal der ske sådan med det hele, hvis jeg mister mit job?
Det er der mange der spørger sig selv om.
Det er en bekymring, vi skal tage alvorligt, selv om det heldigvis – og det synes jeg også at statsministerens åbningstale bar præg af, og det tror jeg er godt – lysner forude.
Arbejdsløsheden stiger, og det skal vi også forvente, i den kommende tid, men ikke så meget, som den har gjort.
I 2010 investerer vi 11 mia. kr. mere i forhold til niveauet for 2004-2008.
Kommunerne har fået mulighed for at øge anlægsinvesteringerne med 2 mia. kr. i år og 5 mia. kr. næste år til bedre ældrepleje, skoler og daginstitutioner.
Dansk Folkeparti har peget på, at vi i tilslutning hertil kan øge de offentlige investeringer ved en hurtigere ombygning af sygehusene end først tænkt og en fremskyndelse af planlagte renoveringer af det eksisterende vejnet.
Det er store investeringer, og der er ingen tvivl om, at det vil skabe beskæftigelse.
For så vidt angår vore unge, der står i en situation, hvor det kan være meget vanskeligt at komme ind på arbejdsmarkedet, foreslår vi, at der skabes mulighed for, at man kan blive på sin uddannelse lidt længere og dermed dygtiggøre sig yderligere inden for sit fag i stedet for at gå ud i ledighed og blive aktiveret af kommunen.
Jeg glæder mig over, at statsministeren i sin tale tirsdag endelig gav Dansk Folkeparti håndslag på, at den kriminelle lavalder sænkes til 14 år.
Jeg og Dansk Folkeparti havde gerne set, at vi havde sænket lavalderen yderligere til 12 år, men 14 år er et skridt på vejen, og det kvitterer jeg for.
Men det rejser selvfølgelig ikke desto mindre spørgsmålet: Hvad stiller vi op med de kriminelle 12-13-årige, for de er der jo også?
Vi skal finde en løsning, der betyder, at disse unge standses i deres kriminelle forehavender.
I Tåstrupgård vest for København render 12-13-14-årige rundt iført skudsikker vest og agerer vagtkorps for deres højkriminelle storebrødre i indvandrerbanderne.
Det er absurd, det er grotesk.
I Askerødkomplekset i Hundige ved Greve brændes biler jævnligt af, og der affyres jævnligt skud.
Og jeg kunne blive ved og ved og ved.
Årsagen er primært manglende konsekvens.
Årsagen er, at vi har talt og talt og talt med de unge mennesker, uden at det har haft konsekvenser.
I Avedøre Stationsby forsøgte man sidste vinter, da der var uro omkring stationen, at iværksætte en kriminalpræventiv indsats og sende klubmedarbejdere på gaden derude.
De blev smidt ud, de kriminelle unge gad faktisk ikke høre på dem.
Nultolerance og konsekvens har vi jo ikke sådan rigtig prøvet i Danmark.
Jo, i en kort periode i Ishøj satte Københavns Vestegns Politi faktisk målrettet ind og slog ned på alt, ulovlig knallertkørsel, aggressiv adfærd osv.
Resultatet var fornemt: Uroen forsvandt i en periode, men da politiets ekstraordinære indsats ophørte, blussede den op igen.
Nultolerance virker, så kort kan det siges.
Der er ingen andre, der rigtig har berørt EU, og det forstår jeg godt, men det vil jeg gerne gøre, for det er en mærkesag for Dansk Folkeparti.
Dansk Folkeparti fik et blændende resultat ved europaparlamentsvalget.
Hvis nogen skulle have været i tvivl, viste valget, at befolkningens skepsis over for EU’s superstatsprojekt er i behold.
I fredags lykkedes det så EU at vride armen rundt på det irske folk og gennemtvinge et ja til Lissabontraktaten.
Der gik ikke mange timer, før japartierne, herunder SF, begyndte at tale om afstemning om de danske forbehold.
Statsministeren skar igennem tirsdag: Der kommer ikke nogen afstemning om euroen, Danmark opfylder ikke EU’s konvergenskriterier, og derfor er en afstemning ikke aktuel, blev der sagt.
Årsagen er, at vi i Danmark faktisk gør noget ved den økonomiske krise.
Det er muligt, fordi vi har fjernet nettogælden.
Havde det været en socialistisk regering, havde man også opereret med et underskud.
Årsagen til, at vi overhovedet kan gøre så meget for at komme krisen til livs, at vi kan lave et underskud af den størrelse, er, at vi ikke er med i euroen.
Var vi med i euroen, havde vi jo fået bøder af EU, og vi havde ikke haft mulighed for at forøge de offentlige investeringer og dermed imødegå arbejdsløsheden slet så meget, som vi kan uden for euroen.
Det er endnu et godt argument for, at Danmark naturligvis aldrig nogen sinde skal udskifte kronen med euroen.
Vores handlefrihed bliver taget fra os, vores selvstændighed bliver trådt under fode.
Som jeg indledte med at sige: Det glæder mig, at regeringen har genfundet interessen for det nære, og jeg ser frem til at samarbejde med regeringen og egentlig også gerne de andre partier om at forbedre forholdene for vore udsatte grupper og stramme op i forhold til håndteringen af unge kriminelle.
Det glæder mig, at regeringen har droppet alle planer om afstemning om forbeholdene – og lad mig bare tilføje: omsider.