Pernille Frahm (SF), 2009-04-14:
Princippet om, at vores fortidsminder har det bedst nede i jorden, er jo desværre nok rigtigt, selv om det kunne være interessant virkelig at få lov til at finde ud af, hvad der ligger rundtomkring, men af skræk for at komme til at gøre mere skade end gavn tror jeg, det er et rigtigt princip, at man så vidt muligt bevarer det, der bevares kan, under omstændigheder, der gør, at det kan holde.
Selv om det er et godt princip og skadevolderprincippet måske også er et godt princip, så er de her gode principper jo nok ikke dem, der stopper udviklingen og stopper lysten til at bygge og stopper trangen til at bygge og stopper nødvendigheden af at bygge også.
Man kan jo i virkeligheden kun sige, det er heldigt, at folk altså alligevel vælger at udvide og bygge huse til os andre.
Hvis der er råd i et stort budget, synes jeg, det er en naturlig ting, at de, der har projektet, også har ansvaret.
Problemet er i de situationer, hvor der ikke rigtig er råd til det, hvor det drejer sig om et lille budget.
Nu er der måske nogle, der vil spørge, hvad et lille budget er.
Det svar vil jeg så overlade til et videre arbejde, hvor man kan opstille nogle rammer, det er i hvert fald ikke noget, vi kan give svar på i et beslutningsforslag.
Eventuelt kan beslutningsforslaget senere omsættes i et lovforslag, og det er her, man skal finde ud af, hvornår det er et lille budget, hvornår det er en lille grundejer, hvornår det er en lille bygherre osv. osv.
Den, der tilfældigvis støder på noget, som vedkommende så enten har skam i livet nok til ikke at skjule, det kan også være, at det ikke er muligt at skjule det, den person eller det projekt kommer til at hænge på udgiften.
Det er jo ikke sådan, at den udgift bliver liggende der, den kommer jo videre.
For boligbyggerier eller noget, der senere hen skal lejes ud, erhvervslejemål eller et eller andet, gælder det jo, at den udgift kommer videre.
Så det her med, at det stopper ved skadevolderen, er jo ikke rigtigt, det bliver jo fordelt videre ud i et system på en - stadig væk efter min opfattelse - lidt tilfældig måde, efter hvor det nu var, det her byggeri kom til at ligge.
Derfor synes jeg faktisk, der er meget fornuft i tanken om at lave en forsikringsmodel.
Man kan jo lave den på mange måder.
Man kan lave den, som nogle af de forslag her viser.
Man kunne også lave den på den måde, at alle, der går i gang med et anlægsprojekt, betaler til en forsikring på forhånd, inden de overhovedet går i gang, så det ligesom er en del af det.
Det var en måde at gøre det på.
Og de, der så støder på noget, er så heldige at kunne udløse en forsikring.
Den idé om, at det alene er skadevolderen, der står for udgiften, holder jo ikke.
Som kulturministeren også sagde: Hvorfor skal private betale for, at det offentlige er skadevolder?
I sidste ende er det jo private, der kommer til at lægge pengene, for der er jo ingen, der selv påtager sig sådan en udgift, og der er jo ingen, der plukker penge af en busk i haven.
Så er der spørgsmålet om, hvorvidt man skal lytte til eksperter.
Det synes jeg var en meget interessant debat, for regeringen har jo fjernet alle de eksperter, den ikke bryder sig om, og så har den indsat nogle nye, den bedre kunne lide, og dem vil den måske og måske ikke lytte til.
Jeg synes altid, man skal lytte til folk, der kalder sig eksperter, det synes jeg faktisk man skal, men det er jo ikke det samme, som at man altid skal rette sig efter dem.
Herinde retter vi os formentlig efter vores egne politiske projekter, vores egen sunde fornuft, men at nægte at lytte til eksperter er det samme som at nægte at blive klogere, hvis muligheden skulle findes.
Så jeg vil sige, at jeg synes, forslaget er et godt forslag, og jeg synes også, man skal lytte til Kulturarvsstyrelsen i forhold til det her, men man skal altså også lytte til den sunde fornuft, der siger, at det her appellerer lidt til at prøve at fuske sig ud af nogle problemer, man ellers ikke rigtig ved hvordan man skal kunne klare økonomisk.
Så det synes jeg også man skal lytte til.