runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Pind (V), 2012-01-20:
Det kan skyldes, at mit blodsukker er en anelse lavt her, hvor tiden jo er langt over frokost.
Men jeg overhørte i givet fald udenrigsministerens svar på oplysningerne i Foreign Affairs om vurderingen af, hvornår iranerne har en atombombe, som nu angiveligt kun er 6 måneder borte.
Har ministeren en kommentar til det?
Og hvordan ser udenrigsministeren på muligheden for at undersøge, hvilke gavnlige effekter der kunne være ved et uafhængigt Somaliland i Somalia?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-20:
Til det første spørgsmål om, hvornår Iran måtte have atomvåben, tror jeg, at der rundtom er mange forskellige gæt på det.
Jeg har set et tal i de hjemlige medier, der angiver, at man fra iransk side måske i løbet af 1½ år vil kunne levere atomvåben, hvis man vil.
Jeg tror, at der også er rigtig mange politiske gæt i det her.
Men når vi allerede på mandag på udenrigsministermødet igen strammer sanktionerne, er det et reelt udtryk for, at vi synes, det er vigtigt at tvinge Iran til forhandlingsbordet, inden Iran har atomvåben.
Jeg er nemlig helt enig i, at fra det øjeblik ændrer spillet sig ganske afgørende.
Jeg skal besøge Afrikas Horn på et tidspunkt i april eller maj – jeg kan faktisk ikke huske den præcise dato – og jeg synes bestemt, at overvejelsen om at knytte tætte bånd med nogle dele af Somaliland, som et eksempel, er en mulighed.
Det vil jeg gerne overveje.
Søren Pind (V), 2012-01-20:
Det er klart, at det er mit håb, at man ikke behøver at opfinde den dybe tallerken to gange.
Og det er klart, at det er mit håb, at bl.a. de erfaringer, som de demokratiserede lande i verden nu engang har draget, kan benyttes positivt af f.eks. frihedsorienterede bevægelser i de pågældende lande.
Verden ville jo være uendelig meget nemmere, hvis det bare var så enkelt, at man kunne sige: Nu skal I bare se, her er et demokrati, det virker fint, værsgo at overtage den model.
Men både hr. Søren Espersen og jeg ved jo godt, at der er alle mulige andre ting, der trækker fra i den ligning.
Hvis man kigger på vores indsats på f.eks. det afrikanske kontinent, hvor vi har brugt milliarder af kroner gennem årene, kan vi se, at det jo har taget utrolig lang tid.
Der er mange ting, der er gået godt, men det er også gået meget langsommere, end vi havde forventet, f.eks. på demokratiseringssiden.
Så ting tager tid, og det gør de også i den her sammenhæng.
Og der spiller kultur en meget væsentlig rolle.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Det var en udmærket tale, der blev holdt, og jeg var enig i mange af de ting, der blev nævnt.
En ting blev slet ikke nævnt, og det var begrebet sharialov.
Vi hørte jo, hvordan Libyens nye leder, Jalil, i talen på festpladsen, efter at oberst Gaddafi var væk, slog fast, at det nye Libyen skulle bygges på sharia.
Han sagde faktisk direkte, at ingen lov kan vedtages i landet, hvis den strider imod sharia.
Mit spørgsmål til Socialdemokraternes ordfører er: Mener ordføreren, at demokrati kan trives side om side med sharia?
Jeppe Kofod (S), 2012-01-20:
Som det også er hr. Søren Espersen bekendt, findes der, tror jeg, i stort set alle arabiske forfatninger en reference til sharia som en af mange kilder til lovgivning.
Det er det afgørende.
Hvilke kilder man har til sin lovgivning, må man selv ligge og slås med.
Vi har også mange kilder i Danmark og i den vestlige verden.
Men det er vigtigt for os, at de universelle frihedsrettigheder, menneskerettigheder og demokrati, respekteres, og det vil vi holde de nye magthavere op på.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Jeg synes, at man skylder veluddannede folk som f.eks. Jalil den ære at stole på, at det, han siger, passer.
Altså, når han stiller sig op og holder en tale for hele verden, som bliver transmitteret direkte på CNN, og hvor han siger det her, så er Socialdemokratiets ordførers svar egentlig bare, at det mener han nok ikke.
Man skal ikke rigtig tage det for givet, når han siger, at ingen lov, som strider imod sharia, kan vedtages.
Så nævner hr. Jeppe Kofod en række ting, universelle menneskerettigheder, kvindernes ligestilling og sådan noget, men alt det er jo direkte i modstrid med sharia.
Jeg kan ikke forstå, at vi ikke kan vise folk den ære at tage det, som de siger, alvorligt.
Jeppe Kofod (S), 2012-01-20:
Jeg synes, hr. Søren Espersen begår en fejl ved at sige, at der findes en slags sharia, som vil styre og guide alle mennesker i den arabiske verden.
Altså, lad os nu prøve at se, hvordan virkeligheden ser ud.
Der er kommet en ny regering i Tunesien.
Det islamistiske parti vandt en stor sejr, som vi også hørte udenrigsministeren beskrive det, og har dannet en koalitionsregering med socialdemokraterne.
Men hvis man ser på, hvordan de opfatter menneskerettigheder, demokrati, kvinders ligestilling og beskyttelse af etniske minoriteter, kan man se, at de respekterer mange af de værdier, som vi også kender i Vesten – de universelle værdier, som efter vores opfattelse bør deles af alle.
At nogle af de partier så har et religiøst udgangspunkt, er måske ikke så unaturligt, når man ser på den religion og kultur, de befinder sig i.
Når man går tilbage i tiden i Vesten, kan man se, at der også var partier herhjemme og andre steder, altså kristne partier, som havde et religiøst udgangspunkt, hvilket vi også har diskuteret.
Så lad os nu dømme folk på deres handlinger.
Det, vi kan gøre, er at støtte det, når de siger, at de vil overholde menneskerettigheder og respektere demokrati.
Det holder vi dem op på, og når de beder om hjælp, vil vi give dem støtte til, at det kan lade sig gøre i den omstillingsproces, de har gang i.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Jeg reagerer bare på det her, der blev sagt, om, at vores dagsorden i Dansk Folkeparti var at dæmonisere.
Jeg synes ikke, at det er fair.
Jeg mener, at det, vi egentlig spørger til, er, hvad vi har for os, altså hvad det er for nogle styreformer, vi kan forvente, hvis sharialoven bliver indført.
Ellers har vi jo altid sagt, at folkeslagene selv må bestemme deres egen skæbne.
Det er flertallet, og det er der ikke tvivl om.
Det er flertallet, og dermed er det også demokratisk.
Det er flertallet i de arabiske lande, som ønsker sharialoven indført.
Hvis man havde afholdt en folkeafstemning om det dernede, ville det blive det.
Dem, jeg har ondt af, er mindretallene.
Det er bøsser og lesbiske, og det er kvinder, for det er dem, der bliver undertrykt.
Og så vil jeg lige have en kommentar til de lande, som nu er i gang med en forandring.
Hvis man havde haft den her debat for 2-3 år siden, er jeg sikker på, at man ville have fremhævet de Maghreblande som værende nogle af dem, der var gode eksempler på moderate islamiske lande.
Det er egentlig det ironiske ved den her debat.
Rasmus Helveg Petersen (RV), 2012-01-20:
Jeg synes, det er værd at bemærke, at f.eks. Det Muslimske Broderskab – jeg havde lejlighed til faktisk at møde deres præsidentkandidat i Egypten – jo undervejs har sagt i valgkampen, som ender med en sejr til partiet, at de respekterer mindretal, at de respekterer demokrati, at de respekterer kvinders rettigheder, og at de respekterer, at Egypten har flere religioner, der skal bo side om side.
Derfor tror jeg ikke, at de kommer til at regere efter den definition af sharia, som hr. Søren Espersen har, og som betyder tvangstilsløring eller udstødelse af minoriteter på forskellig vis.
Søren Pind (V), 2012-01-20:
En af de ting, jeg synes at jeg har lært her gennem det sidste tiår eller sådan noget, er, at kultur betyder enormt meget.
Det betyder meget for et lands potentielle udvikling, men det betyder selvfølgelig også meget for politikeres ageren i den sammenhæng.
Jeg er bestemt ikke uenig i hr. Søren Espersens beskrivelse af store dele af den ny politiske magtelite, som er fremkommet, men sagen er jo også den, at et land og et folk kun flyttes i den hastighed, som kulturen tillader det.
Det plejer sådan set også at være et synspunkt, som Dansk Folkeparti følger.
Og derfor er det jo ikke ret overraskende, at arabiske politikere i nogle bestemte sammenhænge bevæger sig ud ad en tangent, som bekymrer os, og at det også går langsommere, end vi ønsker os det, ja, måske endda nogle gange går i den modsatte retning af noget, vi kunne ønske os.
Det, jeg til gengæld er overbevist om, er, at over tid vil bevægelsen være entydig i den rigtige retning.
Marianne Jelved (RV), 2012-01-20:
Efter afstemningen den 19. januar om de ændringsforslag, der var stillet til finanslovforslaget for 2012, har Finansudvalget holdt et møde, hvor man teknisk har gennemgået afstemningsresultaterne.
Jeg kan herefter på et enigt udvalgs vegne meddele, at denne gennemgang ikke giver anledning til bemærkninger eller til, at der stilles yderligere ændringsforslag, hvilket betyder, at finanslovforslaget kan indstilles til fortsat behandling.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Forår er jo blevet overskriften for en række folkelige opstande i den arabiske verden – det arabiske forår.
Det er en glad, positiv og optimistisk betegnelse, for vi længes jo alle efter det dejlige forår, hvor alting spirer og gror, hvor alt bliver grønt og frodigt, og hvor amorinerne i det hele taget blomstrer .
Glemt er vinterens trædemølle, nu kommer vi endelig hinanden ved i tolerance, vi river vores mentale mure ned, og vi mødes i broderlige og søsterlige omfavnelser, mens vi springer glade om på mark og eng – endelig frihed, endelig forår.
Vi ved jo, at det skal gå sådan herhjemme, når vi kæmper os fri af vinterens knugende mørke, og vi vil jo, at det skal gå sådan med det arabiske forår, for det under vi i den grad araberne at opleve.
Så er der noget at sige til, at jeg i dag føler mig som lidt af en lyseslukker, når jeg har taget initiativet til denne forespørgsel – med den stærke fornemmelse af og formodning om, at det arabiske forår er en forkert betegnelse, og at det, som den arabiske verden nu i realiteten styrer mod, ikke er det friske, livgivende og frie forår, men derimod islamismens elendige, ufrie og klamme mørke?
Om end vi i Dansk Folkeparti fra første stund har været dybt skeptiske og allerede fra starten offentligt har givet udtryk for denne skepsis, har vi dog håbet på, at vi tog fejl.
Jeg har fra den dag, hvor den allerførste spæde opstand påbegyndtes i Tunesien, troskyldigt håbet på, at friheden i Tunesien, Egypten, Libyen, Yemen, Bahrain og Syrien nu ville blive erstattet af folkestyrets frihed.
I dag tyder det på, at det går præcis, som vi frygtede: Landene styrer over en kam direkte mod sharialovens klamme ufrihed.
Mørket er nu i mine øjne for alvor ved at sænke sig over den arabiske verden, og Danmark har ved en fortrinlig indsats af vores dygtige flyvevåben spillet en betydningsfuld rolle i det drama, som vi nu under ét benævner det arabiske forår.
Derfor mener jeg også, at en statusdebat her i Folketinget i dag er på sin plads, og jeg ser frem til udenrigsministerens besvarelse.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Jeg havde bare en enkelt ting.
Jeg synes, det var en god tale, Venstres ordfører holdt, men når han begynder at tale om 1849 og siger, at nu skal vi egentlig i gang med en sådan udvikling, synes jeg på en måde, han overser det faktum, at de ledere, der nu sidder i landene, altså dem, som har overtaget lederskabet, alle sammen er højt uddannede mennesker, som er velbegavede – mange af dem i hvert fald – som har uddannet sig på vestlige universiteter, som har boet i Vesten i mangfoldige år og kender demokratiet, ved, hvordan det fungerer.
Det samme gør de folk, der er i massemedierne i de arabiske lande.
Vi skal ikke til at lære dem noget.
Jeg synes, der ligger en eller anden sådan kolonialistisk tankegang i, at nu skal vi lige lære dem, hvordan det er.
Nej, de ved det, de har valget, vil de vælge sharia, eller vil de vælge demokrati?
Det behøver vi ikke blande os i, det er deres valg, og det er det, jeg gerne vil have Venstres ordfører til at forholde sig til.
Det, jeg egentlig mest tror på han siger, er det, han siger i fuld offentlighed på CNN.
Det tror jeg mere på end det, han sagde til en flok lidt godtroende danske parlamentarikere, heriblandt mig selv, på et lukket møde.
For det var da helt vidunderligt, så flink han var.
Jeg har ikke fået en reaktion på det her med, om det ikke er korrekt, at hvis vi havde haft den her diskussion om de arabiske lande for 2-3 år siden, ville vi have fremhævet Marokko, Egypten og Tunis som værende moderate lande, som havde en fornuftig udvikling.
Er det egentlig ikke korrekt?
Jeg er enig i, at jeg ikke vil blande mig i, hvilken udvikling det enkelte land så vælger.
Jeg har altid ment, at et folk har de tyranner, det fortjener.
Vi kunne godt ønske os for befolkningernes skyld, at de får demokrati, for det medfører naturligvis altid velstandsstigning.
Men jeg vil alligevel spørge, for jeg synes ikke, at ordføreren forholdt sig til det spørgsmål, jeg stillede: Er der en grund til, at vi skal igennem hele udviklingen fra 1849 til nu?
Er det ikke lande, som kender demokratiets betingelser, som ser CNN i fjernsynet, Al Jazeera og alle de andre kanaler, massemedier osv.?
Det er en anden situation, det må dog erkendes, end den, det spirende danske demokrati stod i i 1849.
Søren Pind (V), 2012-01-20:
Det er jo ikke hver dag, at man får ros fra hr. Per Stig Møller fra Folketingets talerstol og så oven i købet bagefter får det fra den nuværende udenrigsminister.
Det føler jeg alligevel trang til at takke for, må jeg sige.
Der var nogle, der kunne have misforstået udenrigsministerens bemærkning som perfid.
Mit spørgsmål lyder dog alligevel: I forhold til det citat, som udenrigsministeren brugte i relation til hr. Søren Espersen, skal jeg så forstå udenrigsministeren sådan, at han tager det som udtryk for, at hr. Søren Espersen ønskede sig disse diktatorer tilbage og støttede det pågældende diktatur, eller vil udenrigsministeren godt være ved, at det her måske var en smule unfair at drage frem uden for kontekst i den her sammenhæng?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-20:
Det er der slet ingen tvivl om, heller ikke hos mig selv.
Det er det ene, jeg godt vil sige.
Det andet er, at jeg jo i virkeligheden synes, at hr. Søren Espersens citat rammer meget godt ind i den diskussion, der er blevet rejst af flere, nemlig diskussionen om stabilitet i forhold til forandring.
Altså, jeg er uenig.
Jeg er lodret uenig i det synspunkt, at det rimeligt lader sig gøre at forsvare diktatorer igennem så mange år selv ud fra en interessevaretagelse for vores eget land.
Jeg mener ikke, at det er forsvarligt.
Jeg mener, at læren af de ting, vi har set, er, at vi må tage det selvopgør også med vores egen udenrigspolitik og bør overveje, om ikke vi i nogle tilfælde går alt, alt for langt i forsvaret af regimer, som vi ikke burde forsvare ud fra en stabilitetsbetragtning, og i stedet for have en forandringsdagsorden som det drivende for at sikre, at den her verden bliver bedre, sikrere og rigere med baggrund i at være med til at skabe bedre regeringer rundtomkring i verden.
Det er derfor, at jeg undrer mig over, at hr. Søren Espersen har haft det synspunkt, som han har givet udtryk for.
Søren Pind (V), 2012-01-20:
Altså, moralske opgør har det jo som regel med at vende tilbage i skikkelse af et australsk håndvåben.
Hvis man endelig skal ud i den slags opgør, så se, hvem der har haft partipolitisk forbindelse med diverse regimer i Nordafrika.
Den diskussion kan man også sagtens tage.
Men det spørgsmål, jeg egentlig fastholder, er: Mener udenrigsministeren virkelig, at hr. Søren Espersens udsagn er udtryk for en støtte til de pågældende diktatorer, eller er det udtryk for en intellektuel bekymring for, hvad der kommer til at ske?
Det er en bekymring, som man jo godt kan dele, men have et andet synspunkt om, nemlig dette, som jeg deler med udenrigsministeren, at vi skal understøtte frihedsbevægelserne – koste hvad det vil – også selv om det på den korte bane kan byde på tilbageskridt.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-20:
Men jeg læser hr. Søren Espersens citat som en støtte til det, jeg mener er en forkert politik, nemlig en støtte til det, man kunne kalde stabilitetssynspunktet, som det, der skal bære udenrigspolitikken.
Jeg tror, at man er nødt til at have en vis risikovillighed, en meget stor tålmodighed og så i øvrigt bygge det op på nogle helt principielle standpunkter, nogle standpunkter om god regeringsførelse, menneskerettigheder, respekt for frie valg osv.
Så det er det synspunkt, jeg har haft behov for at give udtryk for, men det er jo også det, der forklarer, at vi ikke kan mødes i Folketinget alle partier i dag, hvor Dansk Folkeparti ikke deltager i det fælles forslag til vedtagelse.
Christian Juhl (EL), 2012-01-20:
Israels alvorlige og fortsatte brud på folkeretten er jo en virkelighed, som vi er nødt til også at tage stilling til, når vi snakker om den her region.
Vil ministeren give et bud på, hvordan vi kan skabe forår for palæstinenserne, og i givet fald, hvornår vi skal følge Islands eksempel med at anerkende Palæstina?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-20:
Det, der er helt afgørende, er at støtte op bag de forhandlinger, der i øjeblikket foregår blandt israelerne og palæstinenserne – og også støtte op om de forhandlinger, som Mellemøstkvartetten står bag, og håbe, at det bringer noget.
Jeg er ikke selv så meget optimist.
Så tror jeg, at næste skridt på den vej bliver, at palæstinenserne formentlig tager sagen op i FN's Generalforsamling og beder om en opgradering af Palæstinas status.
Hvis det sker, vil Danmark være at finde blandt den store kreds af EU-lande, som vil støtte en sådan palæstinensisk opgradering.
Men om det sker sådan, og hvornår det sker, er palæstinenserne jo selv herrer over.
Det ved vi ikke i dag.
Christian Juhl (EL), 2012-01-20:
Kunne ministeren forestille sig, at Danmark tog selvstændige initiativer både med hensyn til en anerkendelse af Palæstina og med hensyn til en hårdere linje over for Israels brud på folkeretten?
Jeg synes, at de skandaløse overgreb på palæstinenserne og de fortsatte bosættelser nærmest forudsætter et behov for, at vi gør noget.
Herunder skal vi jo ikke glemme, at EU har givet Israel særlige, priviligerede handelsrettigheder.
Er det på sin plads, eller hvordan kan man bruge det til også at forklare Israel, at det, de gør, er fuldstændig uanstændigt?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-20:
Jeg er meget enig i, at der er rigtig meget grund til at kritisere Israel for de ting, de laver omkring bosættelsespolitikken.
Det, de gør, er imod al international ret og lov.
Hvis det fortsætter, er det i virkeligheden med til at umuliggøre dannelsen af en økonomisk selvbærende, sammenhængende palæstinensisk stat.
Det er også derfor, at jeg, hver gang der er kommet nye meldinger om nye israelske bosættelser, har fordømt dem.
Det er med til at ødelægge fremtiden.
Derfor tror jeg så også, at det, hvis det skal være til gavn for palæstinenserne, er afgørende at handle i så bred en sammenhæng som muligt.
Jeg tror, det er helt afgørende, at EU som område rykker sammen i forhold til Palæstina.
Det er ikke sikkert, vi kan opnå enighed mellem samtlige EU-lande, og vi vil ikke udstyre et enkelt EU-land med vetoret i den her proces, men det er klart, at set fra et palæstinensisk synspunkt er det selvfølgelig afgørende, hvad et enkelt land som Island eller Danmark gør.
Det, der for alvor ændrer noget, er, hvis EU samlet eller næsten samlet går ud med en stærk melding.
Det håber jeg meget på kommer til at ske, og jeg er også ret overbevist om det.
Rasmus Helveg Petersen (RV), 2012-01-20:
Til det sidste først: Jeg kan ikke sige, hvordan vi havde debatteret det emne i sin tid.
Der er i hvert fald ingen tvivl om, at hvad angår både økonomi og demokrati, ville vi næppe have fremhævet dem som mønsterlande, for det har ikke gået godt hverken økonomisk eller menneskerettighedsmæssigt i meget lang tid i disse lande.
Det er søreme også den kampagne, de har ført over for det egyptiske folk, og det er søreme det mandat, de er valgt på.
Jeg tager fat i Egypten, for det er den valgkamp, jeg har fulgt tættest.
Men der er ingen tvivl om, at det ikke blot er i lukkede rum til vestlige besøgende, men også i det store åbne rum på den arabiske gade, at man er gået til valg på præcis disse sammensatte pluralistiske samfund og demokratiske principper, som vi også støtter.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-20:
Den misforståelse skal ikke skille os ad, det afgørende er den rigtige forståelse; så er den klaret af.
Jo, jeg synes, at jeg har brugt rigtig meget af min tid til at kritisere demokratimangel rundtomkring i verden.
Jeg synes selv, og det har jeg også lovprist, at en af de største fremgange i min og hr. Søren Espersens levetid i virkeligheden er, at demokratiet har vundet i områder, hvor det ikke havde nogen chancer.
Det gælder hele Østeuropa, som i dag i mere eller mindre grad – vi slås med enkelte af dem – består af demokratisk funderede regeringer.
Det gælder Spanien og Portugal, som helt op til slutningen af 1970'erne blev regeret af militærdiktatorer, Franco og Salazar.
Det gælder Sydafrika, som var et apartheidstyre, og Grækenland, som blev regeret af oberster.
Nu kommer så den næste store bølge, nemlig at vi ser demokratiet vinde frem i både Nordafrika og Mellemøsten.
Derfor synes jeg, at vi i fællesskab kan glæde os over det.
Så kan man diskutere, hvis indsats det skyldes.
Jeg tror, det i høj grad skyldes folks egen indsats, folks eget opgør med diktatorer, at demokratiet måske har været den mest vindende tendens af alle i vores levetid.
Jeg håber, at vi kan bringe det endnu videre, og det tror jeg bedst vi gør ved at være solidt til stede.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Jo, jeg er enig med hr. Steen Gade i, at det er rigtigt og det virker godt, når et undertrykt folk rejser sig imod tyrannen, altid.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Jeg vil lige gå lidt videre i forhold til det, jeg tidligere har spurgt hr. Rasmus Helveg Petersen om, og som han af gode grunde ikke kunne svare på, for han var ikke i Folketinget dengang.
Men det kan hr. Steen Gade forklare.
Er det ikke korrekt, at hvis vi havde haft den her debat for 3 år siden om den arabiske verden, ville der have været rørende enighed om, at Tunis, Egypten, Marokko var det, man kunne kalde fornuftige, moderate lande, som var i en god gænge, og som vi havde gode forbindelser med, og som egentlig blev fremhævet gang på gang som nogle, man skulle arbejde med?
I en lang periode var det oven i købet
Syrien, som blev fremhævet af alle som nøglen til fred i Mellemøsten.
Der var nogle, man kunne samarbejde med.
Men altså Syrien, glem det.
Men er det ikke korrekt, at Egypten, Tunis, Marokko ligesom var sådan nogle lande, man havde forståelse for?
Steen Gade (SF), 2012-01-20:
Så må hr. Søren Espersen lidt undskylde, at jeg misforstod ham.
Jeg syntes jo faktisk, at han lavede et stort forsvar for diktatorerne i sin præsentation, da han sagde, at de da i hvert fald havde holdt sharia nede og diktatorerne nede.
Men det har jeg så misforstået.
Det var ikke et forsvar for de diktatorer, der nu er faldet.
Jo, hr. Søren Espersen har på mange måder ret i, at Vesten ikke har været på plads i en ordentlig analyse af situationen.
Jeg mener dog ikke, at han skal være så vred på en tidligere udenrigsminister, at en tidligere udenrigsminister ville have sagt lige netop det, han selv siger.
Men ja: Vi har da ikke rigtigt set det her komme.
Der er jo det med revolutioner, at de kommer, uden at nogen rigtig ved, at de kommer.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Jeg vil gentage, at jeg ikke vil graduere diktaturer.
Jeg vil ikke kvalificere det ene diktatur frem for det andet.
Det er det, der er mit udgangspunkt.
Lad os så bare tage eksemplet med Marokko.
Der er der ikke sket noget folkeligt oprør.
Kong Mohammed sidder stadig væk ved magten og er egentlig – har jeg forstået – sådan rimelig vellidt i befolkningen.
Det er i hvert fald mit indtryk, måske fordi han stammer direkte fra profeten Muhammed, og der har han en særlig rolle.
Men hvordan vil hr. Steen Gade skildre Marokko lige nu?
Er det godt, at man har en diktatorisk konge der nu, eller skulle han egentlig også væk?
Hvordan er det med det?