Per Clausen (EL), 2010-06-04:
Jeg må jo sige, at jeg har en vis forståelse for, at justitsministeren har andre vigtige sager, han skal beskæftige sig med i dag i stedet for at behandle dette lovforslag, og jeg vil ikke afkræve vikaren en forklaring på, hvad der er den rigtige, saglige begrundelse for at forbyde en række hunderacer.
Det kunne ellers være spændende at høre det, men jeg vil ikke være urimelig, så det vil ikke stille krav om.
Jeg vil oven i købet give et løfte, som den fungerende justitsminister i dette minut kan videregive til den rigtige justitsminister, og det er, at Enhedslisten ikke vil forfølge sagen med mange spørgsmål, hvis det er sådan, at det viser sig, at politiet i prioriteringen af sit arbejde ikke er i stand til at prioritere jagten på ulovlige hunderacer højt.
Det, der jo er det bemærkelsesværdige i denne sag, er, at det er uklart, om lovforslaget omfatter disse forbud mod hunderacer, fordi Dansk Folkeparti har fået en lys idé baseret på læsning af B.T., eller det er, fordi statsministeren i forbindelse med et pressemøde manglede noget at snakke om i forhold til økonomiske krise og derfor sprang ud med forbuddet mod farlige hunderacer som det, der var buddet på, hvordan vi skulle løse vigtige problemstillinger i Danmark.
Man kan så sige: Jamen har Enhedslisten ikke nogen forståelse for, at det er et alvorligt problem, at farlige hunde løber rundt og bider mennesker og andre dyr?
Jo, det har vi.
Allerede i 2005 spurgte jeg justitsministeren, om det ikke ville være en rigtig god idé at nedsætte et hundeudvalg, som kunne bearbejde denne sag og komme med nogle forslag til, hvad man kunne gøre for at løse problemet.
Det gjorde jeg, fordi jeg havde fået en henvendelse fra Dansk Kennelklub, som syntes, at det var en væsentlig problemstilling.
Jeg syntes, at det lød meget fornuftigt.
Der var enkelte i min folketingsgruppe, som syntes, at jeg måske havde stillet et spørgsmål for meget, men som jeg sagde dengang: Der er tale om et vigtigt og væsentligt problem, og det vil komme til at spille en stor rolle i medierne i fremtiden.
Det fik jeg ret i.
Hvad var så justitsministerens svar dengang?
Det var, at hvis der var nogen problemer, var der fuldstændig styr på det, og man ikke havde brug for noget udvalg.
Så brød det hele jo lige pludselig løs, og så tænkte jeg: Det må være, fordi der er sket noget meget alvorligt her, antallet af hundebid må være eksploderet.
Jeg forsøgte så at finde statistikken på det og kunne konstatere, at det var nogenlunde, som det havde været i 2005, hvor der ikke var noget problem, og hvor man havde fuldstændig styr på det.
Alligevel mente statsministeren, at det var en væsentlig ting at gå i gang med.
Nu er det jo ikke sådan, at man skal stemme imod et lovforslag, bare fordi det er noget, statsministeren måske har fundet på, eller noget, Dansk Folkeparti har fundet på, hvis det er sådan, at det kan løse problemet, og det kan være sagligt velfunderet.
Men da det var sådan, at der faktisk var et flertal i Folketinget bestående af Socialdemokraterne, SF og Dansk Folkeparti, der var enige om at gøre en række ting, hvor noget var fornuftigt og ingenting var så tosset som det her forbud mod hunderacer, sagde justitsministeren her i Folketingssalen, at han ikke syntes, man skulle vedtage det, man næsten var enige om, for man skulle nedsætte et hundeudvalg, og så skulle man træffe de nødvendige, saglige beslutninger i forlængelse af det arbejde.
Det sagde vi i Enhedslisten at vi var enige i, det støttede vi.
Det er endnu et eksempel på, at når regeringen har ret, kan den altid regne med Enhedslistens støtte.
Pointen er, at jeg jo blev noget forvirret, for så sagde statsministeren pludselig, at det var besluttet, at der skulle være et forbud mod farlige hunde, og lige pludselig fik hundeudvalget besked på, at det skulle med.
Man kunne så læse, at de stadig væk skrev, at det var usagligt, ufornuftigt og dumt, men når man nu havde fået besked på, at man skulle finde nogle hunderacer, kunne man da godt udpege nogle, som måske var mere farlig end andre.
Og det gjorde man så.
Det synes vi simpelt hen er grænseløst usagligt og useriøst, og man kan selvfølgelig sige, at i modsætning til mange andre tosserier, der kommer fra regeringen og Dansk Folkeparti, rammer det her i første omgang kun hundene.
Jeg forstår, at hr. Jesper Langballe ikke mener, at der gør sig noget juridisk ansvar gældende over for hundene, og det er jeg helt enig i, men jeg mener faktisk, at Dansk Folkeparti, når vi f.eks. diskuterer dyresex, har en opfattelse af, at dyr har noget bevidsthed, der næsten er ligesom menneskers.
Hvis det er sådan, er det jo en alvorlig sag at slå dem ihjel, synes jeg, og det er i hvert fald i en alvorlig sag for de ejere, der har hundene.
Så det er faktisk en alvorlig ting.
Når man så oven i købet indfører en omvendt bevisbyrde, hvor et menneske, der ejer en hund, som aldrig har bidt nogen andre, kan risikere at blive udsat for, at vedkommende skal dokumentere, at hunden ikke på den ene eller den anden måde er inficeret af et kamphundegen, og ellers kan blive tvunget til at aflive hunden, så er man efter min opfattelse kommet rigtig, rigtig langt ud.
I Enhedslisten må vi nok sige, at vi synes, at det er slapt, grænseløst slapt, at Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre ikke stemmer imod det her forslag.
Nu ved jeg ikke, om der har været en undersøgelse af vælgersegmenter og den slags for at finde ud af, at det var den bedste måde at holde sig gode venner med alle på, men i Enhedslisten må vi bare sige, at vi mener det, vi mente i 2005: Der bør nedsættes et sagkyndigt hundeudvalg, der kommer med nogle forslag til, hvad der skal gennemføres, og så kigger vi på det, de har foreslået.
Noget af det kan være så indgribende i forhold til mennesker og menneskers mulighed for at holde hund, at vi ikke vil gennemføre det, selv om det godt kunne hjælpe, men vi finder ikke på ting, som kun generer mennesker og ikke løser et eneste problem.
Så vi vil altså stemme nej til det her lovforslag.