Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-01-14:
I den situation er det faktisk lidt mystisk at være her i Folketingssalen og høre den her garanti om, at selvfølgelig overholder man konventionerne.
Jeg har i hvert fald ikke meget tillid til regeringen på det område.
Jeg tror, at de fleste folketingspolitikere, de fleste danskere ved, at det er rigtig svært at være barn i et asylcenter.
I Danmark har vi jo tilsluttet os FN's børnekonvention, og det betyder i al sin enkelhed, at alle beslutninger, der involverer et barn, skal basere sig på, hvad der er til barnets bedste, ligesom det fremgår fuldstændig tydeligt, at det ikke er i orden at forskelsbehandle børn.
Det vil sige, at alle børn i Danmark, også de børn, der er i asylcentrene, og også de børn, der lever i en familie, der har fået afslag på asyl, har krav på beskyttelse, har krav på, at vi varetager deres bedste.
Jeg vil gerne tilføje til det her med konventionen, at for Enhedslisten er det her ikke bare et spørgsmål om, at vi skal leve op til FN's konvention, fordi vi har underskrevet den, nej, det er faktisk, fordi vi synes, det er en god idé, det er faktisk, fordi vi mener, at Danmark som et af verdens rigeste lande bør være i stand til at beskytte børn, bør være i stand til at varetage børns bedste.
Med de her fire forslag vil vi altså gerne sikre, at barnets tarv altid inddrages i asylsager og i sager om humanitært ophold og i sager om tvangshjemsendelse, der involverer børn.
Og jeg må sige, at det, som ministeren kommer med i sit indledende indlæg, om, at hvis man har det på fornemmelsen, så kan man undersøge det, er en skræmmende tilgang til børns sikkerhed for at blive behandlet ordentligt, altså hvis det er noget, man har på fornemmelsen.
Det har intet med retssikkerhed at gøre.
Det første forslag handler om, at man systematisk vurderer, om barnet har et selvstændigt asylmotiv, og i modsætning til i Sverige og i Norge er der jo i Danmark ikke lavet en kortlægning af, i hvilket omfang børn bliver hørt i udlændingesager.
Men der er de her ti børneorganisationer, altså Red Barnet, UNICEF, Børns Vilkår osv., der i maj 2009 vurderede, at Danmark ikke har en fast praksis for at høre børnene.
Og årsagen til, at det er relevant systematisk at inddrage børnene er, at der faktisk findes tilfælde, hvor børn har et selvstændigt asylmotiv, og ifølge børneorganisationerne er det jo f.eks., når der er fare for, at barnet bliver rekrutteret som børnesoldat, når der er fare for kvindelig omskæring eller andre situationer, hvor man vurderer, at forældrene ikke vil være i stand til at beskytte barnet.
Det er i den forbindelse vigtigt at understrege, at de her samtaler med barnet selvfølgelig skal ske med en sagsbehandler, som har speciale i børn, og at de oplysninger, som barnet kommer frem med i den her samtale, ikke kan få konsekvenser for forældrenes sag.
Og det er simpelt hen for at skabe så trygge vilkår for barnet som overhovedet muligt.
Når hr. Krarup fra Dansk Folkeparti siger, at børn ikke skal have en selvstændig behandling, vil jeg sige: Jo, for vi betragter faktisk børn som selvstændige mennesker.
Det er en del af det at tilslutte sig børnekonventionen.
Og hvis børnene har et selvstændigt asylmotiv, skal vi tage hensyn til det selvstændige asylmotiv, men det har intet at gøre med at splitte familier ad.
Det er en meget mystisk påstand, der er kommet fra både ministeren og hr. Søren Krarup.
Hvis et barn vurderes at skulle have f.eks. humanitært ophold på grund af dets psykiske lidelser, så er det klart at så sender man da ikke forældrene ud.
Det er jo åbenlyst; det handler om retten til familieliv.
Det er også en FN-konvention.
Det andet punkt, der ligger heri, er børnefaglige undersøgelser i forbindelse med asylsager, og det handler simpelt hen om at få en fast defineret procedure for, hvordan vi sørger for at kompetent børnefaglig ekspertise bliver inddraget.
Vi foreslår altså i den forbindelse, at man inddrager de relevante børneorganisationer i arbejdet med at få udarbejdet den procedure.
Det tredje forslag omhandler børnefaglige undersøgelser i forbindelse med tvangshjemsendelser af børn.
Og det er jo, fordi der i dag ikke er nogen fast procedure for, om man inddrager børnefaglig ekspertise, når der sker udsendelser af asylansøgere med børn.
Integrationsministeren har i et svar til mig oplyst, at man kan inddrage børnefaglig ekspertise – og jeg citerer – »hvis der opstår behov herfor.«
Igen har den formulering bare ikke noget som helst med retssikkerhed at gøre.
Det er ikke godt nok at sige: Hvis der opstår behov herfor, hvis vi har det på fornemmelsen.
I dag kan man jo få tildelt humanitær opholdstilladelse – det er hamrende svært, og regeringen har i sidste folketingssamling sørget for at gøre det endnu sværere – hvis man lider af meget alvorlige psykiske lidelser, og det er jo egentlige sindssygdomme som f.eks. psykoser, der er tale om.
Men det er voksendiagnoser, det er ikke børnediagnoser, og psykiaterne er meget, meget varsomme med at give børn den slags diagnoser, fordi de netop er børn, og fordi der er forskel på børn og voksne. Vi ønsker, at man reviderer den her liste, så vi beskytter børn lige så godt som voksne, og jeg synes, det er underligt, at man kan argumentere for, at det er i orden, at der tages bedre hensyn til voksne mennesker end til børn.
Det må jeg sige at jeg har meget svært ved at forstå.
Med de her fire forslag siger man ikke, hvis man stemmer for dem, at alle børn bare skal have ophold i Danmark.
Sådan er det, hvis barnet har sin skolegang, sit sproglige tilhørsforhold og netværk osv. i hjemlandet, og familien i øvrigt ikke har noget krav på ophold og beskyttelse her i Danmark.
Men det er klart, at når opholdet i Danmark bliver meget langt, sproget bliver dansk, vennerne bliver danske, skolegangen bliver dansk osv., så kan der ske nogle forskydninger i forhold til, hvad der er til barnets bedste.
Det sidste hørte jeg heldigvis ikke Socialdemokraterne sige, men det hørte jeg de borgerlige sige.
Til det vil jeg bare sige, at uanset om forældrene har en andel i, at et barn har problemer, så skal vi beskytte barnet, og det er vi forpligtet til ifølge FN's børnekonvention.
Som jeg sagde i min kommentar til hr. Karsten Lauritzen, forholder det sig altså heller ikke sådan, at man, hvis der er et etnisk dansk barn her i Danmark, som har store problemer, fordi forældrene drikker, så siger: De forældre kunne bare lade være med at drikke, det er forældrenes eget ansvar.
Sådan forholder vi os da heldigvis ikke til børn i Danmark – åbenbart med undtagelse af, når det er børn i familier, der søger om asyl, det handler om.
Til Socialdemokraterne og SF vil jeg sige, at jeg er sikker på, at vi kan få udarbejdet et godt fælles forslag om at få foretaget en grundig undersøgelse af det her, og det må vi jo arbejde videre på i udvalgsbehandlingen.
Jeg må sige, at jeg har svært ved at forstå, hvad det er i forslaget, der gør, at man ikke med det samme kan tilslutte sig det.
Jeg synes ikke, jeg har hørt nogen særlig gode argumenter for ikke at gøre det, må jeg indrømme.
Men jeg er sikker på, at vi kan komme frem til et godt forslag om en fælles undersøgelse.
Dog bliver jeg nødt til at sige til Socialdemokraterne, at SF jo meget klart siger, at de deler Enhedslistens bekymring for, om forholdene i asylcentrene er i orden.
Det der udgangspunkt med, at man må gå ud fra, at det er godt nok, som det er, forstår jeg ikke, og slet ikke i en situation, hvor det så mange gange er blevet sagt så klart fra alle organisationer på det område, at børnene i de her centre lider, at mennesker – inklusive børnene – bliver brudt ned i det danske asylsystem i stedet for at blive bygget op.
Men som sagt er jeg sikker på, at vi kan udarbejde et godt forslag til at få igangsat en undersøgelse af det her, lige så snart flertallet forhåbentlig skifter efter næste valg.