Tom Behnke (KF), 2013-10-10:
Tak for det.
Noget af den debat og diskussion, der har været under behandlingen af det her lovforslag, udspringer jo af, at Danmark har et retligt forbehold.
Det betyder, at det er de andre, der har bestemt, hvordan man skulle revidere og ændre i forhold til Dublinforordningen, uden at vi har haft mulighed for at øve indflydelse på den tekst, der ligger.
Vi kan sige ja, eller vi kan sige nej.
Altså, til den der drøm, som hr. Martin Henriksen havde, nemlig at man gerne ville have en diskussion, må jeg sige: Ja, men med hvem?
De andre lande er blevet enige.
Vi var ikke med, for vi har et retligt forbehold.
Fra konservativ side ønsker vi det retlige forbehold ophævet.
Væk med det, for så kan vi få lov at være med.
Så kan vi øve indflydelse på, hvordan den næste Dublinforordning kommer til at se ud.
Men i øjeblikket har vi ikke nogen mulighed for at øve indflydelse – ingen!
Så vi må tage den, eller vi må lade være.
Så er jeg bare nødt til at sige, som også den forrige ordfører gjorde, at hvis vi lader være, så er det, der kommer til at ske, jo fuldstændig kaotisk.
For hvis ikke vi er med i det her samarbejde, kan man jo godt rent teknisk formentlig godt hen over de næste 7, 8, 10 år lave bilaterale aftaler med en række lande, men hvad gør vi til den tid?
Der har vi ingen aftaler.
Det er jo det, der er sagen i forhold til det retlige forbehold.
Sagen er, at når de andre lande bliver enige om at lave ændringer, så bortfalder det gamle, og væk er det.
Så det er altså et tomrum, Danmark bevæger sig ud i.
Vi har ikke mulighed for at kigge på Dublinforordningen, men vi kunne godt – og det kommer vi jo til at spørge ind til – se på, om der måske er tale om en overimplementering, f.eks. i forhold til spørgsmålet om, at det skal have opsættende virkning.
Det kunne man jo godt spørge ind til.
Det kunne jo godt være, at regeringen havde været lige hurtig nok.
Det har vi mulighed for at øve indflydelse på, og det vil vi selvfølgelig gøre.
Hvis det er, som det er, og der ikke er noget at gøre ved det, så kommer næste fase.
Det er jo så at sige: Okay, det har så en opsættende virkning, men hvor hurtigt kan vi så behandle klagen?
For hvis Danmark og Frankrig er blevet enige om, at en person har været i Frankrig før, og Frankrig er klar til at tage personen tilbage, og vi i Danmark er klar til at sende personer tilbage, og det er Frankrig, der skal sørge for behandlingen af den her sag, og vedkommende så klager over det, så kan det ikke tage meget mere end 16 eller 20 sekunder at vurdere sådan en sag.
Det kan ikke tage ret lang tid.
Så spørgsmålet er jo, om ikke det uanset denne opsættende virkning i virkeligheden er en illusion at forestille sig, at så kan udlændingen blive i Danmark i de næste mange måneder eller år.
Det kan ikke tage mange splitsekunder for en embedsmand, der kender lovgivningen, at vurdere det, når begge lande har sagt ja til, at det er sådan, det er.
Så stadfæster vi den afgørelse, der er truffet.
Jeg kan ikke se andet.
Der kan selvfølgelig være nogle tilfælde, hvor der er kommet nye oplysninger eller et eller andet, men i praksis burde det ikke være et problem, og i praksis burde man kunne ekspedere de sager lige så hurtigt, som de overhovedet lander på skrivebordet.
Så vi støtter fra konservativ side lovforslaget, men vi glæder os også til udvalgsbehandlingen.