Tom Behnke (KF), 2013-02-26:
Jeg tror ikke, at der er nogen tvivl om, at offentlighedsloven trænger til en modernisering.
Jeg er igennem processen her, som efterhånden har strakt sig over nogle år, flere gange stødt på, at man har givet udtryk for, at i dag er man nødt til at administrere det her område efter, hvad der var intentionen med den oprindelige lov, mere end efter den ordlyd, der er i selve loven, fordi tiden er løbet fra den gamle lov.
Det duer selvfølgelig ikke, og derfor er det på høje tid, at man får strammet op, at man får lavet en modernisering og får det skrevet igennem igen, sådan at offentlighedsloven svarer til den tid, som vi lever i.
Derfor nedsatte den borgerlige regering i 2002 Offentlighedskommissionen til at gennemgå det her område.
Man brugte 7 år på at gå hele området igennem, vende hver en sten, komme helt ned i dybden og komme med et forslag til, hvordan en ny offentlighedslov skulle se ud, så den passede til vor tid.
Den betænkning kom så i 2009.
I forlængelse af det blev der udarbejdet et lovforslag i overensstemmelse med det, som betænkningen anbefalede.
Det blev fremlagt i Folketinget.
Jeg husker førstebehandlingen.
Der gik bølgerne også lidt højt.
Forhandlingerne derefter gik så i hårdknude, og det kunne ikke lade sig gøre at komme igennem med forslaget, som det forelå.
Så blev der folketingsvalg, og lige pludselig er der en ny situation.
Ja, ikke for os Konservative.
Vi havde den samme holdning før, under og efter valget.
Vi har sådan set ikke skiftet holdning til det her spørgsmål, men nu er der flertal for, at man kan gennemføre det.
Der har så været en sproglig præcisering af § 24.
Det synes vi sådan set er ganske glimrende.
Indholdet er det samme, men hvis der er tvivl om, hvordan tingene skal forstås, er det udmærket at få det præciseret.
Det kan vi da kun være tilhængere af.
Vi er også meget, meget tilfredse med – når vi nu taler om det med, hvordan tingene skal forstås – at selv når det her lovforslag på et tidspunkt bliver vedtaget ved tredje behandling her i Folketinget, stopper det ikke der.
Det er præcis der, alle detaljerne vil komme til at blive fastlagt, og det vil være et rigtig godt tidspunkt igen at høre de forskellige aktører på området, hvordan holdningen er til den vejledning, man så laver, som jo er den måde, man skal forstå selve lovteksten på.
Vi har fra konservativ side stadig væk den holdning, at der med lovforslaget her er fundet en ganske glimrende balance.
Man har mest mulig offentlig indsigt i den offentlige forvaltning – for selvfølgelig skal der være det – men der er også nogle områder, hvor det ikke giver nogen mening at der er indsigt, og hvor indsigten måske oven i købet vil være ødelæggende for, at man når frem til det bedste resultat i de forhandlinger og overvejelser, der kan gøre sig gældende.
Moderniseringen af loven falder især på to områder, hvor det er på høje tid at der sker noget.
Det ene område er den teknologiske udvikling, hvor lovforslaget tager højde for den teknologi, der findes i vore dage, og ikke den, der fandtes tilbage i 1985.
Jeg kan huske, at i 1988 brugte man stadig væk telex i politiet.
Det var også det sidste sted i Danmark, man gjorde det, men det gjorde man dog.
Så der er sket meget siden.
Derfor er det vigtigt, at en lov om offentlighed tager højde for den tid, som vi lever i.
Det andet er – og det synes jeg faktisk er den væsentligste årsag, for det andet kunne man såmænd nok leve med – at den måde, den offentlige forvaltning er bygget op på i dag, er helt anderledes, end den var i gamle dage.
I gamle dage sad en minister med sit ministerium og havde alle sine embedsfolk lige rundt om hjørnet.
Man sad på den samme matrikel i det samme hus, og man delte frokoststue.
Alting var sådan set det samme sted.
I dag har man et ministerium delt op på alle mulige forskellige og anderledes måder, hvor der er underliggende styrelser, direktorater, forvaltninger osv. osv., men de er stadig væk en del af ministeriet.
Hvis man skal tage den nuværende lovs paragraffers ordlyd, er det rent faktisk sådan, at hvis et papir bliver sendt fra sådan en underliggende myndighed til ministeriet, vil der være tale om, at det sker fra en myndighed til en anden myndighed, og dermed vil der være aktindsigt.
Det har man så administreret på den hensigtsmæssige måde, at man har sagt, at det ikke var det, der var meningen med 1985-loven, så der kan vi ikke give aktindsigt.
Det tror jeg heller ikke der er nogen der kan have noget imod.
Selv de, der har tordnet imod lovforslaget her, kan jeg ikke forestille mig har noget imod det.
Men det er det, der er de største byggesten i det nye lovforslag her.
Så er der en præcisering af, at når folketingsmedlemmer taler fortroligt med en minister, skal de kunne gøre det, uden at man kan se samtalen refereret på forsiden af avisen dagen efter.
Der kan man have en anden holdning.
Det er da fint, hvis der er andre partier, der mener, at der skal være indsigt i det hele.
Det er fint at have den holdning.
Vi Konservative deler ikke den holdning.
Vi mener, der skal være mulighed for, at man kan have fortrolige samtaler.
Hvis der så kommer et resultat ud af det, og det bliver til et lovforslag eller lignende, er der jo aktindsigt.
Men i det øjeblik man har nogle indledende drøftelser, skal det være muligt at have det uden at skulle se det på forsiden af avisen bagefter.
Jeg har egentlig lidt svært ved at se, at der er nogen, der kan have noget imod det.
Den anden del, hvor der sker en indskrænkning, er i forhold til aktindsigt i offentligt ansattes kalendere.
Hvorfor i alverden skulle man også have det?
Hvilke møder de går til, hvilke arrangementer de har, hvad de laver af private ting står jo i en og samme kalender.
Det er da de færreste offentligt ansatte, der har to, tre, fire forskellige kalendere, alt efter hvad det nu er for nogle arrangementer, de løber til.
Så det står i en og samme kalender, og det, at der bliver givet aktindsigt til den, er ikke hensigtsmæssigt.
Man kan også spørge sig selv, hvad det er, den aktindsigt skal bruges til.
For har man deltaget i et møde, er der jo notatpligt.
Så skal der ligge resumeer og referater af det møde, og konklusioner osv. skal skrives ned.
Så papirerne er der jo.
Men det, vi afskærer muligheden for nu, er en situation som denne: Man sidder en dag på redaktionen og keder sig lidt og tænker: Gad vist, hvad en eller anden minister har lavet.
Så beder man om at få aktindsigt i kalenderen for de sidste 5 år, fordi det kunne være sjovt at sidde og padle lidt rundt i den, og det kunne da være, at man fandt et eller andet mystisk, som man måske kunne skrive i avisen dagen efter.
Det er ikke det, der er meningen med aktindsigt i den offentlige forvaltning.
Det er det ikke.
Men derudover er der også hele 26 steder, hvor man løsner op og giver mere aktindsigt.
Det vil sige, at det ikke er sådan, at det her forslag, som nogle ordførere har sagt, betyder, at der nu bliver lukket fuldstændig ned for aktindsigt i den offentlige sektor.
Nej, det gør der ikke.
Der er faktisk hele 26 steder, hvor man løsner op.
Jeg skal bare nævne nogle af dem.
Bl.a. bliver både KL og Danske Regioner nu omfattet.
Private selskaber, hvor det offentlige ejer majoriteten, eller private selskaber, som løser opgaver eller træffer beslutninger på vegne af en offentlig myndighed, bliver der aktindsigt i; selvfølgelig bliver der det.
Der er også pligt til for enhver offentlig myndighed at overveje det, der hedder meroffentlighed: altså, hvis en borger har spurgt om aktindsigt i noget, og man sidder på kontoret og kan se, at det, vedkommende mener, nu nok er noget andet eller noget mere præcist, så har man pligt til at lave den her meroffentlighed og sørge for, at borgeren virkelig får indsigt i, hvad det er, det drejer sig om.
Vi sørger også for, at en borger ikke længere behøver at vide, præcis hvad det er for et dokument, dato, side og linje for at få aktindsigt.
Men man kan spørge ind til et emne, til et tema, til en bestemt sag, og så får man det, som er relevant i den sammenhæng.
Der er også lagt op til, at man kan lave forsøg med åbne postlister.
Vi har sådan set ikke de store problemer med det, hvis vi gjorde det permanent fra starten, men fred være med det.
Der bliver indsigt i direktørkontrakter, så vi kan se, hvad det er, de skal leve op til.
Der bliver aktindsigt i faglige vurderinger i den endelige form osv. osv., og man kunne blive ved.
Der er 26 steder, hvor der bliver mere offentlighed.
Det synes vi faktisk er ganske hensigtsmæssigt.
Samlet set, ligesom da vi behandlede det gamle lovforslag, har vi fra konservativ side den holdning, at det her er et rigtig godt lovforslag, og det gælder også de to lovforslag, der følger i kølvandet.
Så vi indstiller forslagene til vedtagelse og glæder os til en udvalgsbehandling med masser af spørgsmål og måske en høring osv.
Det bliver spændende at se, og der kan det jo så være, at vi kommer et spadestik dybere.