Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Som nogle af de foregående ordførere, der har været på talerstolen, er Enhedslisten også meget bekymret for det her lovforslag.
Vi frygter slet og ret for at sige det, som det er, at der i realiteten er tale om en spareøvelse, så flere børn vil blive bortadopteret gennem tvang, selv om det ikke nødvendigvis er det bedste for dem, fordi kommunekasserne er pressede, plejeforældre er dyre, fordi sagsbehandlerne bliver presset, ikke fordi der er ond vilje vel at mærke.
Retten til familieliv er en meget, meget grundlæggende rettighed.
Det er en ret, som forældre har, men det er bestemt også en ret, som børn har.
Når børn bliver frataget retten til deres forældre, griber man ind i deres grundlæggende rettigheder.
Så skal man virkelig, virkelig være sikker.
Det er for bestandig, det er for evigt, at man fjerner børn fra deres forældre.
Vi synes ikke, vi har fået tilstrækkelige svar fra ministeren på spørgsmålet om, hvorvidt den sikkerhed fortsat vil eksistere, når lovforslaget med al sandsynlighed bliver vedtaget i dag.
Regeringen mener, at der er børn, der i dag ikke bliver tvangsbortadopteret, som burde blive det, men vi har ikke fået et klart svar på, hvad det er for nogle kriterier, der skal ligge til grund for sådan en afvejning.
Hvad betyder det, at en varig manglende forældreevne er sandsynliggjort i stedet for godtgjort, som det er kravet i dag?
Hvornår er en tvangsbortadoption bedre end en langvarig anbringelse?
Og ikke mindst er spørgsmålet, hvad det er for nogle forældre, vi taler om.
Når der står en ordfører fra Socialdemokratiet heroppe og siger, at det er ligesom de her grupper, det handler om, så bliver man bekymret, for det er godt nok en meget, meget bred definition, og samtidig indgår der i de grupper også mennesker med sindslidelser, selv om regeringen i sin egen psykiatripolitik gør meget ud af at påpege, at sindslidelser ikke er en kronisk lidelse, men en sygdom, man kan komme sig over.
De her manglende svar, som flere også har kunnet høre fraværet af i dag, på, hvad loven egentlig kommer til at indebære, har gjort, at Enhedslisten er meget bekymret for, om der f.eks. er mennesker med handicap, der vil få tvangsbortadopteret deres børn, fordi de har et handicap, eller om der er mennesker med misbrug, som kan få et mindre misbrug eller helt komme ud af det på sigt og dermed også bidrage positivt til deres børns liv, som aldrig får chancen.
Og Enhedslisten er ikke mindst bekymret for, om der er børn, der aldrig får chancen for det.
Vi bliver også mere bekymrede i den retning, når den vejledning, som skal afgøre, hvordan forældre med handicap har ret til at få støtte til at udøve forældrerollen, endnu ikke er færdiggjort, og vi ved, at forældre med handicap i praksis ofte ikke får den nødvendige støtte, de egentlig har brug for, for at kunne udøve deres forældrerolle og være gode forældre.
Det er ikke kun os, der er bekymrede for det – det er også nogle som Institut for Menneskerettigheder.
Helt grundlæggende bygger det her forslag på den fejlagtige antagelse, at man kan skifte et sæt forældre ud med et andet sæt forældre, uden at barnet tager notits af det, og uden at det nødvendigvis påvirker barnet.
Det er forkert.
Biologisk ophav, forhistorie, rødder betyder noget for børn, og forældre og børn elsker hinanden, også selv om der er problemer, og kan ofte bidrage positivt til hinandens liv og til barnets liv, også selv om der er problemer eller forældrene faktisk i hverdagen ikke fysisk er i stand til at tage vare på børnene.
Det er en erkendelse, vi plejer at være fælles om på tværs af partier, som bl.a. også betyder, at vi altid forsøger med netværksanbringelser før plejefamilier osv., fordi vi ved, at det biologiske netværk har en betydning for børnene.
I Enhedslisten synes vi, at vi fra politisk hold burde koncentrere os om at styrke det anbringelsessystem, der eksisterer, herunder særlig støtte de rigtig, rigtig mange plejefamilier, som der bliver stigende behov for, men som altså får meget lidt støtte, meget lidt supervision, alt for lidt efteruddannelse og alt for dårlige lønforhold for at sige det, som det er.
Det system burde vi koncentrere os om at forbedre, men det er også rigtig nok, at det koster flere penge og flere investeringer, end det her forslag vil gøre.