Connie Hedegaard (KF), 2009-05-11:
Regeringen skal være lydhør, sagde fru Anne Grete Holmsgaard i sit første indlæg.
Det er regeringen også.
Det er regeringen i forhold til hele det omgivende samfund, i forhold til erhvervslivet, i forhold til græsrodsorganisationerne, i forhold til hele civilsamfundet i Danmark; det lægger vi faktisk meget vægt på, i øvrigt også i forberedelserne op til topmødet i København.
Vi er det også i forhold til oppositionen.
Det er f.eks. derfor, vi bruger rigtig meget tid sammen med blandt andre fru Anne Grete Holmsgaard i energiforligskredsen.
Er det sidste kulkraftværk bygget i Danmark, spørger fru Anne Grete Holmsgaard så.
Jeg kan sige, at jeg eller regeringen i hvert fald ikke har planer om at bygge nogen.
Vi har ikke planer om det.
Men når jeg jo så alligevel er nødt til at sige, at hverken fru Anne Grete Holmsgaard eller jeg med et tusind procents sikkerhed kan sige, at vi aldrig nogen sinde en eller anden gang, f.eks. i 2020'erne, kunne komme i en situation, hvor det var nødvendigt, så er det, fordi jeg gerne vil afvente Klimakommissionens samlede rapport.
For tænk nu, hvis der er masser af ting, vi kan, når vi når frem til 2030 og 2040, men at alle værkerne stod og var forældede en eller anden gang i løbet af 2020'erne, uden at vi havde noget at sætte i stedet.
Jeg ved ikke, om det teoretisk kunne komme til at forholde sig sådan.
Jeg kan i øvrigt sige til fru Anne Grete Holmsgaard, at Danmark ifølge regeringens planer, hvis man følger dem, i 2020 faktisk vil bruge næsten en femtedel mindre fossile brændsler, end vi gør i dag.
Så det er jo ikke, fordi emnet ikke optager os, og det er ikke, fordi vi ikke allerede er på den vej.
Jeg tror, at et af de indlæg i dag, der undrede mig mest, nok var fru Margrethe Vestagers sådan tanker omkring Klimakommissionen.
For selvfølgelig skal vi da som politikere tage ansvar for, hvornår og hvordan vi vil udmønte den vision, vi alle sammen er enige om, nemlig at gøre Danmark uafhængigt af fossile brændsler, uafhængigt af olie, kul og gas.
Men det plejer da også at være god radikal skik at basere sig på viden, på sammenhængende viden, på et helhedsorienteret syn, på beregninger, på, at man skal vide, hvad det er, man træffer beslutninger om.
Så siger fru Margrethe Vestager: Jo, men der er så mange bud derude.
Det er rigtigt nok.
Der er den ene organisations bud og den anden organisations bud, og nogle af dem bliver pillet fra hinanden, inden der er gået en uge; det har vi set ret mange eksempler på.
Nu har vi altså sat nogle mennesker ned i en Klimakommission, der er meget, meget nøje bestykket, så den har alverdens sagkundskab samlet, og de kan i øvrigt trække på al den øvrige viden, der er derude, for at have et fagligt, sagligt solidt fundament for at træffe en af de sådan virkelig store beslutninger i Danmark i disse år.
Og må jeg minde om og det er derfor, fru Margrethe Vestagers indlæg undrede mig sådan - at det faktisk var en radikal idé tilbage fra november 2007, at man skulle have sådan en klimakommission.
Så følger regeringen den udmærkede idé, realiserer dem, sætter den i gang, giver dem tid til at løse opgaven, og så er det da egentlig lidt fjollet, at vi nu pludselig skal have sådan en diskussion om et mål og en vision, som vi egentlig er enige om.
For fru Mette Gjerskov har ikke ret i, at det er en vision, der samler oppositionen.
Den samler hele Folketinget; alle er enige om visionen.
Det, vi altså bare taler om, er: Er det så så afgørende, om den nu bliver vedtaget et halvt eller et helt år før eller siden, når vi samtidig ved, at visionen i hvert fald ikke kan realiseres på den meget korte bane og der i øvrigt allerede tages tiltag stort set hver eneste dag for at komme i nærheden af den vision?
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvorfor alle ikke siger: Hvor er det da godt, at der sidder nogle af Danmarks mest sagkyndige hoveder og giver os et optimalt beslutningsgrundlag.
Så var hr. Per Clausen i sit polemiske hjørne, og det er helt o.k. Men selv en polemiker må jo altså skulle forholde sig til facts.
Og det er usandt at påstå, at udbygningen af vedvarende energi er gået i stå under denne regering.
Det kan tilbagevises med kolde tal: Da regeringen kom til i 2001, var der 11 pct. vedvarende energi i Danmark; i dag er vi på vej mod de 18 pct.; og ifølge energistatistikken vil vi i 2011, altså om 2 år, runde de 21 pct.
Det er faktum.
Det er faktum, at det tog godt 20 år - fra 1980 til 2001 - at udbygge med 8 pct., mens vi nu udbygger med yderligere 8 pct. på under den halve tid.
Det er faktum, og det kan der være grund til at gentage,
somme tider kan folk jo godt blive lidt forvirrede derude - sker der da slet ikke noget?
Det sker også på vindkraftområdet med tre nye havvindmølleparker, der bliver sat i drift inden for en 3-års-periode, men det sker også med biomasse, og det sker med andre ting - nu senest også med vores initiativ omkring biogas.
Så spurgte hr. Villum Christensen, om jeg kunne bekræfte, at Klimakommissionen arbejder med scenarier, der inkluderer atomkraft.
Det kan jeg ikke bekræfte, for jeg ved ikke, hvad de sidder og arbejder med - de har fuldstændig frie hænder.
Men derved kan jeg jo også fortælle hr. Villum Christensen, at der ikke er lagt nogen begrænsning ned i kommissoriet.
Klimakommissionen skal komme med deres bud på, hvad der skal til, for at Danmark bliver fri for olie, kul og gas, og det har de fuldstændig frie hænder til.
Nu har statsministeren været grundigt inde på fru Mette Gjerskovs tale, hvor hun jo fik sagt, at EU’s minimumskrav altså åbenbart er Danmarks maksimumskrav.
Det lyder smart, og det er også for smart.
Statsministeren har været inde på det her elementære faktum, at energiog klimapolitikken altså i det 21. århundrede er international.
Den er europæisk, og den er global.
Det er ikke længere en national politik.
Men selv hvis man så anlægger den nationale vinkel, som fru Mette Gjerskov gør, må man jo bare sige - som hr. Lars Christian Lilleholt også sagde det - at Danmark er i front i EU.
Det er vi, vi ligger i toppen både med hensyn til den procentvise udbygning af den vedvarende energi, også selv om vi er et af de lande, der allerede har gjort mest, og med hensyn til reduktioner uden for kvote.
Så vi har mildest talt ikke noget at skamme os over, og samtidig er det, det jo virkelig gælder om, at få andre lande til også at tage deres andele.
Fru Mette Gjerskov sagde også, at man ikke har set et eneste selvstændigt klimamål fra regeringens side.
Der må jeg igen sige, at det er forkert: »Grøn vækst«, nye mål for biogas, mål for vedvarende energi og bæredygtige biobrændstoffer i transporten, trafikudspillet, skattereformen - listen er meget langt, og vi havde dem med i de indledende runder.
Så bare, så det er sagt, for fru Mette Gjerskov rodede lidt rundt i klimamankoen: Jeg skulle i starten af et samråd i sidste uge have sagt ét og så noget anden til sidst i samrådet.
Forkert igen!
Og det, at der er kommet nye tal, vil jeg sige til fru Mette Gjerskov, handler ikke om, at der er lavet en dårlig eller overoptimistisk plan
jeg kan godt se, at man jo godt kunne tænke det sådan - men nej, det handler om, at ny viden nu har ændret fundamentet for de tal, som vi siden SR-regeringens dage, nemlig helt tilbage fra 1996, har regnet med, for så vidt angår plastikindhold i affald.
Jamen det er jo sådan noget, man kommer ud for, når man baserer sig på facts, på viden, på fagligt input.
Endelig tillod fru Mette Gjerskov sig at kalde planerne for opstilling af møller på land for en fiasko.
Undskyld, men sad selv samme fru Mette Gjerskovs Socialdemokrater ikke hos miljøministeren så sent som i onsdags og bekræftede planen for opstilling?
Jeg synes altså, at når man om onsdagen ovre hos miljøministeren eller hos en hvilken som helst minister enes om en plan, er det dårlig stil om mandagen i Folketinget at kalde det for en fiasko.
I dagens udgave af Børsen er det ligefrem blevet til en skandale.
Jeg synes, at forligspartierne og måske ikke mindst Socialdemokratiet skal passe på med ikke at bryde med en meget fin tradition her i Folketinget, hvor forligspartierne sammen står på mål for de ting, vi aftaler i forlig.
Regeringen knokler for at sikre Danmarks førerposition på klima- og energiområdet, og den opgave er faktisk ikke så let, som den har været.
Det vil sige, at konkurrencen om at være i førerfeltet her alt andet lige skærpes.
Jeg skal hilse og sige
, at det er en konkurrence, som regeringen kun med glæde tager op, for det vil være godt for det globale klima, det vil være godt for den globale energipolitik.
Jeg må til sidst sige tak for en fredelig debat.
Vi er enige om visionen, vi er enige om hovedsporet, og indimellem har vi så nogle diskussioner om vejen, ad hvilken vi skal gå.
Jeg tror, at vi kommer længst med at gøre det i et fortsat frugtbart bredt samarbejde.
Ingen i dag kan have patentløsningerne på, hvad der nede i detaljen skal være dansk energipolitik mange, mange år frem i tiden.
Vi kan såmænd være helt rolige.
Der vil være arbejde nok at kaste sig over også i de kommende år.