Jane Heitmann (V), 2016-01-12:
Tak for ordet.
I dag førstebehandler vi lov om ændring af lov om ligeløn til mænd og kvinder, der handler om, hvilke virksomheder der fremover skal lave kønsopdelte lønstatistikker.
Lovforslaget fører ligelønslovens regler om kønsopdelt lønstatistik tilbage til de regler, som blev vedtaget i 2006.
Vedtages lovforslaget her, vil det fremover være virksomheder med mindst 35 lønmodtagere og mindst 10 af hvert køn, som skal udarbejde lønstatistik, hvis virksomheden vil.
Man kan også vælge at udarbejde en ligelønsredegørelse i stedet, hvis virksomheden indgår en aftale med de ansatte om en sådan.
I Venstre har vi en ambition om, at det skal være nemt at drive virksomhed, ligesom vi har en ambition om at gøre det nemmere at være iværksætter og drive en lille eller en mellemstor virksomhed.
De fleste iværksættere har fokus på at skabe vækst og omsætning i en fart, så man kan betale husleje og få mad på bordet.
Derfor kan det ikke nytte, at vi her på Christiansborg binder de helt små virksomheder op på alskens administrative byrder.
Med lovforslaget her vil ca. 10.000 ud af 13.000 små og mellemstore virksomheder blive fritaget for en administrativ byrde, og det betyder, at virksomhederne lettere kan holde fokus på vækst og omsætning.
Når det giver mening at lade de store virksomheder udfærdige kønsopdelt lønstatistik, er det, fordi de store virksomheder er langt mere robuste og har medarbejderkapaciteten til rådighed.
Der er ingen tvivl om, at der er udfordringer på ligelønsområdet, som vi også fra politisk hold skal tage alvorligt, også selv om det er arbejdsmarkedets parter, som forhandler løn, og ikke politikerne på Christiansborg.
I ligelønsdebatten tales der ofte ud fra forskellige udgangspunkter: Nogle taler om bruttolønforskelle, andre taler ud fra korrigerede lønforskelle.
Og her er det altså vigtigt at holde tungen lige i munden.
Kønsopdelte lønstatistikker siger ikke noget om bruttolønforskellen mellem mænd og kvinder, og derfor er det den korrigerede lønforskel, der giver det mest retvisende billede af, hvordan det reelt står til på ligestillingsfronten – altså løn set i forhold til sammenlignelige jobfunktioner.
SFI har for ca. 3 år siden kortlagt de korrigerede lønforskelle mellem mænd og kvinder og konkluderet, at der er en række uforklarlige lønforskelle.
Fra Venstres side mener vi, at det netop er disse uforklarlige lønforskelle, som bl.a. er kernen i udfordringen om at opnå en mere lige løn, og det er her, vi også fra politisk hold kan bidrage med at gøre en forskel ved at sikre en lovgivning, som synliggør disse forskelle.
Men det skal være balanceret, så ingen små virksomheder bliver klemt.
Når vi fra Venstres side bakker op om, at det er DISCO-koderne, som skal bruges som udgangspunkt for lønoplysninger, så er det, fordi systemet er det system, som giver det mest retvisende billede af, hvilken løn der gives til mennesker, som laver sammenligneligt arbejde, selvfølgelig også om der er nuancer i DISCO-koderne, som man ikke tager højde for.
I Venstre mener vi, det giver god mening, at alle virksomheder fremover og uden beregning vil modtage en kønsopdelt lønstatistik fra enten en arbejdsgiverorganisation eller direkte fra Danmarks Statistik.
Når vi mener, det giver god mening, er det, fordi vi tror på, at der ved at synliggøre lønforskelle mellem mænd og kvinder på et givent procentuelt niveau bidrages til, at virksomhederne fastholder fokus, når statistikken dumper ind af brevsprækken, ligesom lønmodtageren kan spørge ind til konkrete forskelle.
Vi er netop trådt over tærsklen til et nyt år, og der ligger mange opgaver og venter på ligestillingsområdet, som vi sammen skal tage fat på.
Lige muligheder, lige rettigheder er vigtige omdrejningspunkter for os i Venstre, og derfor ser jeg gerne, at vi i det nye år ud over ligelønsproblematikker også får drøftet, hvordan vi får sikret, at flere drenge får sig en uddannelse, for når alt kommer til alt, hænger tingene sammen.
Vi taler om løngab mellem mænd og kvinder og et kønsopdelt arbejdsmarked, men alt for ofte glemmer vi at forholde os til, at et kønsopdelt arbejdsmarked også er en konsekvens af et kønsopdelt uddannelsesvalg.
Her mener jeg vi har en udfordring, som i de kommende år vil kræve en helt særlig opmærksomhed.
Den 4. februar 1976 vedtog Folketinget den første danske lov om ligeløn.
Loven skulle sikre lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde eller arbejde af samme værdi, og her står vi så 40 år senere, og fra Folketingets talerstol drøfter vi ligeløn.
Ikke fordi der ikke er sket noget, men fordi vi gerne vil nå det sidste lille stykke.
SFI's rapport, som jeg omtalte tidligere, peger bl.a. på ikkemålbare kvalifikationer, den enkeltes muligheder og evner for lønforhandling samt den pågældendes køn som mulige forklaringer på uforklarlige lønforskelle.
Om ganske kort tid afslutter SFI en ny kortlægning af udviklingen i kønsarbejdsdelingen og uddannelsesvalgets betydning for kønsarbejdsdelingen, og her skal vi være vågne, fordi det formentlig er det kønsopdelte arbejdsmarked, som er den vigtigste enkeltårsag til løngabet mellem mænd og kvinder.
Fra Venstres side bakker vi op om lovforslaget, fordi vi mener, at de kønsopdelte lønstatistikker kan bidrage til at kaste lys over nogle af disse uforklarlige lønforskelle, som vi gerne ser udvisket, og så vi også ad den vej forhåbentlig kan nærme os en mere lige løn.