runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mikkel Dencker (DF), 2010-12-01:
Som jeg nævnte i min ordførertale, er det en rabat, som vi giver, fordi der er en mindre nytteværdi ved nummer to, og det er jo svært at give mængderabat til singler.
Vi giver den her rabat, fordi der er en mindre nytteværdi af person nummer to, der betaler multimedieskat, og derfor synes jeg, at det er rimeligt, at der er den her sondring.
Det er muligt, at hr. Thomas Jensen synes, at det er nemt nok at finde ud af, hvilken relation folk har til hinanden, og at man skal give den også til samlevende, som ikke er gift, men det er bare svært at finde ud af, om det er, fordi den ene har lejet et værelse hos den anden, eller om de er kærester, eller hvad de er, når de lever på samme adresse.
Så det er en lidt besynderlig holdning at have, at vi åbenbart skal til at spørge folk om, hvorfor de bor på samme adresse.
Thomas Jensen (S), 2010-12-01:
Nu begynder Dansk Folkepartis ordfører at tale om mængderabat.
Jeg synes, at vi skal tage udgangspunkt i, hvor mange multimedier de danske lønmodtagere egentlig har til rådighed derhjemme.
Som jeg nævnte i min ordførertale, er der mange politibetjente, SOSU-assistenter, der f.eks. har en mobiltelefon med hjem, så de kan blive kaldt på vagt.
Der er mange lærere og undervisere, som har en pc med hjem, sådan at de kan rette opgaver derhjemme.
Det er jo det, vi fra Socialdemokraterne og SF imødekommer, nemlig at for de grupper, som kun har ét multimedie til rådighed, går man ikke ind og ser på, om folk er gift, eller om de ikke er gift,
nej, vi går ind og ser på, om det her er et redskab, de har brug for for at få en bedre balance imellem arbejds- og familieliv.
Derfor vil man som en slags bagatelgrænse undlade at beskatte folk med multimediebeskatningen, hvis de kun har ét multimedie til rådighed.
Det er da det, vi skal gå ind og se på, frem for at gå ind og sikre, at folk, der er gift, kan få en skattelettelse, samtidig med at de kan få masser og masser af multimedier.
Over for det synes vi at vi skal tage den menige lønmodtagers udfordringer alvorligt og sikre, at den enkelte kun skal betale multimedieskat, hvis man har mere end ét multimedie til rådighed.
Er Dansk Folkeparti ikke enig i det?
Malene Søgaard-Andersen (SF), 2010-12-01:
Det synes jeg er rigtig, rigtig spændende, og det må vi jo have belyst ved en anden lejlighed.
Jeg vil bare gerne lige høre: Når nu der er den her problematik, og når nu hr. Mikkel Dencker giver mig ret i, at det med nytteværdien også er gældende for samboende par, som ikke er gift, hvorfor synes Dansk Folkeparti så overhovedet, at det her lovforslag er en god idé i forhold til at kigge på andre måder at lave en rabat på multimediebeskatningen på?
Villy Søvndal (SF), 2010-12-01:
Tak til statsministeren for redegørelsen.
Han pegede jo på uddannelse som en afgørende forudsætning for vækst.
Den overordnede konstatering er vi enig i.
Den ulighed i vækst gælder jo også uddannelserne.
Det er sådan, at hvert femte barn i Danmark af de 10 pct. fattigste forældre hverken har uddannelse eller arbejde, når de fylder 25 år – hvert femte af de dårligst stillede.
Det gælder kun for 6 pct. af de bedst stillede, de rigeste familier.
I den situation er det så, at regeringen går ud og foreslår, at man vil skære SU'en til de hjemmeboende væk, det, statsministeren sådan lidt hånligt omtaler som cafépengene, også i talen her.
På den baggrund vil jeg spørge statsministeren: Er det statsministerens opfattelse, at hans SU-nedskæringer vil betyde flere eller færre fra de dårligst økonomisk stillede familier, der vil tage en uddannelse?
John Dyrby Paulsen (S), 2010-12-01:
Tak, og spørgsmålet lyder: Hvad kan ministeren oplyse om eventuelle drøftelser mellem Forsvarsministeriet og Forsvarskommandoen under og forud for forløbet med hensyn til den såkaldte jægerbog og beslutningen i Forsvarskommandoen om, at bogen var farlig og burde stoppes?
John Dyrby Paulsen (S), 2010-12-01:
Ja, man kan jo så takke for det grundige svar.
Men jeg synes nu, det efterlader en med mange spørgsmål også den anden vej rundt.
Som jeg forstår ministeren, er det ikke sådan, at Forsvarsministeriet har været konsulteret vedrørende bogens farlighed i forhold til fortrolige oplysninger.
Det, ministeriet har været involveret i, er spørgsmålet om udsendelserne – der er en liste bag i bogen – om der har været mandat til alle de udsendelser.
Det er rigtigt, som ministeren siger, at vi sådan set alle sammen i forsvarsforligskredsen konkluderede, at de mandater var til stede.
Tilbage står så, om bogen er farlig eller ikke farlig.
Det, vi jo også ved, er, at Hærens Operative Kommando sagde, at set fra deres stol var denne bog ikke så farlig, og Jægerkorpset sagde også, at set fra deres stol var bogen heller ikke farlig, og at man skulle passe på med at gøre en meget stor sag ud af det her.
Jeg kan i øvrigt oplyse ministeren om, at det sagde mange medlemmer af forsvarsforligskredsen også på det møde, der blev afholdt den 10. september.
Kommandoen holdt jo et møde, hvor de fik input fra forskellige myndigheder, der er underlagt kommandoen, herunder Hærens Operative Kommando og Jægerkorpset.
Den er tværtimod en god reklame for forsvaret.
Hvad er det så, Forsvarskommandoen beder ministeriet om at overveje i denne sag ud over disse udsendelser?
Er der en forespørgsel eller en dialog om aftenen onsdag den 9. september mellem Forsvarskommandoen og Forsvarsministeriet ud over det møde, som ministeren netop har redegjort for blev afholdt om aftenen, og er der her en tilbagemelding fra Forsvarsministeriet til Forsvarskommandoen?
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-12-01:
På det møde, der blev afholdt den 9. september, drejede det sig for ministeriets vedkommende om, at man skulle have gennemgået bogen for omtaler af udsendelse af militære styrkebidrag, fuldstændig som hr. John Dyrby Paulsen selv refererede.
Man skulle identificere disse udsendelser, og så skulle man sammenholde dem med de mandater, der var givet af Folketinget.
Det var det, som Forsvarsministeriet interesserede sig for.
Med hensyn til klassificerede oplysninger er det alene Forsvarskommandoen, forsvarets ledelse, der træffer beslutning om, hvorvidt der er tale om, at en medarbejder har brudt sin tavshedspligt, og hvorvidt der er tale om klassificerede oplysninger, som man i så fald skal forsøge at få bremset, så de ikke kommer ud.
Det er Forsvarskommandoen, der træffer den beslutning, og jeg er ikke vidende om, at der er blevet diskuteret på interne møder mellem Forsvarskommandoen og forsvarets øvrige myndigheder.
Det, hr. John Dyrby Paulsen refererer til, er, som jeg kan forstå der har stået i avisen, at Hærens Operative Kommando deltog i nogle møder og sådan noget lignende.
Fra Forsvarsministeriets side var det alene et spørgsmål om, hvorvidt der var omtalt operationer, som var i strid med de mandater, der var givet af Folketinget, og konklusionen var, at det var der ikke.
John Dyrby Paulsen (S), 2010-12-01:
Jamen så må man jo konkludere, at ministerens svar leder derhen, at Forsvarsministeriet, punkt 1, ikke har interesseret sig for, om den her bog var farlig eller ikke farlig, og, punkt 2, ikke har været involveret i nogen drøftelser med Forsvarskommandoen om, hvorvidt man burde forbyde den her bog eller søge at få nedlagt fået forbud mod den.
Betyder det så også, at Forsvarskommandoen ikke har spurgt andre til råds og herunder heller ikke ministeriet?
Betyder det også, at ministeriet ikke var orienteret om, at flere af de myndigheder, der var underlagt Forsvarskommandoen, i virkeligheden rådede til det modsatte, nemlig til ikke at søge at få nedlagt fogedforbud mod bogen?
Betyder det i virkeligheden, når vi nu ser tilbage, at ministeren kan konkludere, at Forsvarsministeriet slet ikke har været involveret i overvejelserne om, om den her bog udgjorde en potentiel trussel eller ej, og i virkeligheden ikke er blevet konsulteret?
Jeg vil bare gerne have ministeren til at bekræfte, at det er den rigtige opfattelse, jeg har fået af det, ministeren siger her.
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-12-01:
Det er Forsvarskommandoen og Forsvarets Efterretningstjeneste, som overvejer, hvorvidt den her bog eller i det hele taget oplysninger, som nogen måtte give til pressen, udgør en sikkerhedsrisiko.
Derfor er det altså Forsvarskommandoen, der foretager den vurdering baseret på deres egen gennemgang af bogen samt de samtaler, de har med øvrige myndigheder, eksempelvis Forsvarets Efterretningstjeneste.
Derfor er det ikke et spørgsmål, som ministeriet er involveret i.
John Dyrby Paulsen (S), 2010-12-01:
Ministeren omtalte et formøde, der fandt sted den her torsdag den 10., hvor vi var til forsvarsforligsmøde.
Forsvarsforligsmødet starter omkring kl. 12, så vidt jeg husker; der er et formøde om formiddagen mellem Forsvarskommandoen og Forsvarsministeriet, hvor chefen for Forsvarsstaben deltager.
Jeg kan forstå på ministeren, at man under det møde også drøfter farligheden af den her bog og herunder, om man skal nedlægge fogedforbud eller ej.
Det, jeg forstår på ministeren, er, at da man indleder det her formøde, har Forsvarskommandoen ikke truffet beslutning om, hvorvidt man vil søge at få nedlagt fogedforbud.
Jeg forstår også, at da vi indleder forsvarsforligsmødet, har Forsvarskommandoen heller ikke truffet beslutning om, hvorvidt man vil søge at få nedlagt fogedforbud, og det, man tager med videre i Forsvarskommandoen efter forsvarsforligsmødet, er den drøftelse, vi har på forsvarsforligsmødet, og de meldinger, der bliver givet entydigt fra forsvarsforligspartierne, og som siger: Pas nu på med at gøre det her til en stor sag.
Er det korrekt forstået?
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-12-01:
Det, der skete på formødet før forsvarsforligskredsmødet, var et spørgsmål om, at chefen for Forsvarsstaben meddelte, at man var i færd med at vurdere, om der var tale om klassificerede oplysninger.
Meget tydede på det, men man var stadig væk i færd med at vurdere det.
Det var sådan set også det, forsvarsforligskredsen blev orienteret om efterfølgende.
Og som jeg så kom lidt hurtigt henover, beslutter man i Forsvarskommandoen derefter, at man vil prøve at tage en dialog med forlag og forfatter for at se, om det her kan løses i mindelighed.
Men da det så ikke kan lade sig gøre, hvilket man finder ud af om mandagen, den 14. september, konkluderer Forsvarskommandoen bistået af kammeradvokaten, at man ikke kan få løst sagen ved hjælp af dialog, og derfor indgiver man fogedbegæring, og det orienterer man selvfølgelig Forsvarsministeriet om den 14. september, og så holder man derefter ministeriet løbende orienteret om sagen.
Som sagt fastslår fogedretten den 21. september, at Forsvarskommandoen har sandsynliggjort, at bogen indeholder oplysninger, som er fortrolige, som er omfattet af tavshedspligten, og som skal hemmeligholdes af militære og sikkerhedsmæssige årsager og af hensyn til Danmarks forhold til fremmede magter.
John Dyrby Paulsen (S), 2010-12-01:
Hvad kan ministeren oplyse om eventuelle drøftelser mellem Forsvarsministeriet og Forsvarskommandoen under og forud for forløbet med hensyn til den såkaldte jægerbog og beslutningen i Forsvarskommandoen om, at bogen var farlig og burde søges stoppet?
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-12-01:
Jeg er altså uenig med hr. Frank Aaen i det her spørgsmål, for jeg mener lige præcis, at Afghanistan er en suveræn stat.
De har egne retsinstitutioner, de har egne fængselsinstitutioner, og det, vi skal bidrage med, er, at vi skal understøtte, at de sådan set håndterer deres stat selv.
Det gør vi bl.a., når vi taler om vores soldater, via partnering med de afghanske sikkerhedsstyrker.
Det gør vi ved at træne med dem.
Det gør vi sådan set også ved – og det var det, jeg var inde på i svaret på forrige spørgsmål, og som jeg også var inde på her – handleog meldepligten for den enkelte danske soldat.
Så hvis den enkelte danske soldat observerer noget, som er i strid med de internationale konventioner, har man handlepligt og meldepligt.
Det ved alle vores soldater, for det er de uddannede i.
Det står på soldatens kort, som de går rundt med på sig alle sammen, og de bliver trænet i det, inden de tager af sted.
Så derfor griber vi ind, hvis det er sådan, at vi ser noget, der er i strid med de internationale konventioner.
Men jeg giver ikke hr. Frank Aaen ret i, at det er sådan, at Danmark skal påtage sig et ansvar i henhold til folkeretten for alle de tilbageholdte, der er i vores operationsområde.
Frank Aaen (EL), 2010-12-01:
Hvis det står så godt til i Afghanistan og i Helmandprovinsen, som ministeren lige nu udlægger det som, altså at det rigtig meget er afghanerne selv, der udfører operationerne, så synes jeg, at vi skulle skynde os at trække vores styrker hjem.
Men det er jo ikke tilfældet.
Det er jo det modsatte, der er tilfældet.
Men lad nu det være.
Mener ministeren ikke, at der foregår mishandling i afghanske fængsler, er vi ikke enige om det?
Mit andet spørgsmål er: Mener ministeren, at det er i orden, at Danmark er med til at hjælpe soldater fra et andet land med at tage fanger, som efterfølgende havner i et fængsel, hvor de kan blive udsat for mishandling?
John Dyrby Paulsen (S), 2010-12-01:
Er det ministerens opfattelse, at det er undersøgt eller bør undersøges, hvornår der blev truffet beslutning i Forsvarskommandoen om, at den såkaldte jægerbog var farlig og burde søges stoppet, og hvem der traf den beslutning?
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-12-01:
Nu drejer det her spørgsmål sig jo om, hvorvidt vi skal gøre mere for at beskytte menneskerettighederne i forbindelse med fanger, der tages i Afghanistan.
Og det her spørgsmål, nr. S 482, drejer sig sådan set ikke om, hvordan man behandler enkeltfanger, eller hvordan vi behandler enkeltfanger.
Jeg mener rent faktisk, at vi gør rigtig meget fra dansk side i forhold til, hvordan man beskytter menneskerettighederne for fanger, der tages i Afghanistan.
Det gør vi bl.a. inden for retsområdet.
Hele rule of law-området er Danmark meget, meget aktiv inden for.
Det ligger i Udenrigsministeriets regi, og hvis hr. Frank Aaen ønsker at høre mere om det, så vil jeg henvise til udenrigsministeren, men vi gør det rent faktisk også i forbindelse med, når vores soldater laver partnering med de afghanske soldater, for en del af den partnering er også støtte til og træning af de afghanske soldater, herunder også i, hvordan man håndterer tilbageholdelse af fanger. Så jeg mener, for at svare på det spørgsmål, der rent faktisk er stillet, S 482, at vi fra dansk side gør rigtig meget for at beskytte menneskerettighederne i forbindelse med fanger i Afghanistan.
Frank Aaen (EL), 2010-12-01:
Undskyld mig, spørgsmålet er fuldstændig klart i forhold til det, jeg sagde før, nemlig: Hvad gør man for at beskytte menneskerettighederne for fanger, der tages i Afghanistan?
Det er det, det går på, og herunder altså fanger, som vi er med til at tage.
Derfor må jeg spørge igen: Er det i orden, at danske soldater er med til at hjælpe afghanske soldater med at tage en fange, som vi ved efterfølgende kan havne i et fængsel, hvor vedkommende bliver udsat for mishandling?
Det er punkt 1, det er jo ganske simpelt.
Det er det ene spørgsmål.
Det andet er: Ved ministeren og den danske regering noget som helst – noget som helst – om skæbnen for dem, vi er med til at tage til fange?
Det er jo afgørende for, om vi kun får skrevet nogle pæne ord, som Karzai skriver under på, eller om det virkelig er noget, der hjælper de mennesker, der bliver puttet i fængsel.
Ved vi noget som helst om, hvad der sker med de fanger, vi er med til at tage?
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-12-01:
Det er jo sådan – og det er også hr. Frank Aaen bekendt – at man har et ansvar for de fanger, man har i sin varetægt.
Det har jeg også svaret på i forbindelse med utallige skriftlige spørgsmål fra hr. Frank Aaen.
Det er sådan set også det, der er tilfældet her, og det vil sige, det er Afghanistan, der har ansvaret for de afghanske fanger, som de har taget, og som er i deres varetægt, og i den forbindelse bidrager vi jo til kapacitetsopbygningen i Afghanistan inden for rule of law-området, inden for retsområdet.
Alt det kan jeg så henvise hr. Frank Aaen til at få uddybet hos udenrigsministeren.
Så rent faktisk synes jeg jo, at det er helt naturligt, når Afghanistan er et suverænt land, når vi »partner op« med de afghanske soldater, laver fælles operationer, og når det er afghanerne, der så tager de tilbageholdte, at det så sådan set også i henhold til folkeretten er afghanernes ansvar, fordi de har fangerne i deres varetægt.
Det, vi skal gøre, er, at vi skal bidrage til, at afghanerne netop sørger for at overholde menneskerettighederne.
Jeg mener sådan set ikke, at vi skal gå ind og fratage den afghanske stat retten til rent faktisk at drive sig selv som stat, for det er jo det, hr. Frank Aaen egentlig taler for, så uanset hvem der tog fangerne, ville det være Danmark, der altid skulle ind og tage hånd om de fanger, der måtte være taget.
Frank Aaen (EL), 2010-12-01:
Alle og enhver, der har fulgt, hvad der sker i Afghanistan, ved, at regeringen i Kabul består af en præsident valgt ved valgsnyd baseret på krigsbaroner, narkobaroner og folk, der overtræder menneskerettighederne.
Alle og enhver ved, at den mest korrupte institution, man har i Afghanistan, er politiet.
Man ved, at der foregår mishandling i de afghanske fængsler, og så er jeg ikke tryg ved det.
Men jeg vil da sige tak for, at ministeren så åbent erkender, at hvad angår de fanger, vi er med til at tage, og som bliver anbragt i et afghansk fængsel, har vi ingen som helst viden om dem.
Vi ved ikke, hvad der efterfølgende sker med dem.
Jeg synes altså alligevel, at det er tankevækkende, at vi hjælper et land med at tage fanger, og så ved vi ikke, hvad der sker med de pågældende efterfølgende.
Og jeg taler ikke om, at vi skal overtage ansvaret folkeretligt for de pågældende fanger.
Jeg taler kun om, at vi skal sikre os, at fanger, vi er med til at tage, og som bliver puttet i afghanske fængsler, ikke bliver mishandlet.
Vi skal have mulighed for at føre kontrol med, at de bliver behandlet ordentligt.
Men jeg kan forstå, at ministeren ikke kan garantere det, på grund af at vi simpelt hen ikke ved, hvor de er henne.
Der er mange, mange pæne ord, og det er helt i orden.
Det vil jeg ikke anfægte, det er selvfølgelig praksis, der er det afgørende.
Og jeg vil sige, at i forhold til praksis henviser ministeren igen til den aftale, Danmark har med afghanerne om, hvordan man behandler fanger, vi selv udleverer.
Der er også tvivl om, hvorvidt de bliver behandlet ordentligt, det er der verserende sager om, men skidt med det, der er en aftale, der på papiret ser flot ud.
Jeg skal i øvrigt lige sige tak for erkendelsen fra før af, at der foregår mishandling i afghanske fængsler.
Er det i orden, at Danmark er med til at tage fanger, som formelt set ikke anholdes af os selv, men af en afghaner, når vi så ved, at den fange ender i et fængsel, hvor der kan ske mishandling?
Er det i orden?
Jeg må også spørge: Ved ministeren noget som helst om skæbnen for de fanger, vi er med til at tage?
Jeg mener, vi kan stå her og sige pæne ord, men det er jo mennesker, det her drejer sig om.
Når vi har været med til at tage en fange i Helmand, som så formelt set anholdes af en afghaner, ved vi så, hvad der videre sker med den pågældende afghaner?
Det gør vi jo, hvis det er os selv, der gør det, men det er vi så holdt op med.
Men når vi så hjælper afghanerne med at tage en fange, ved vi så, hvad der sker med vedkommende, og burde vi ikke vide det?
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Nu spurgte spørgeren til julen i år, dvs. omkring 24 dage fra nu af.
Jeg kan forstå, at spørgeren synes, at det er en dårlig idé, at organisationerne uddeler julehjælp, og at det er en dårlig idé, at regeringen og Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne er blevet enige om, at man gerne vil udmønte 3 mio. kr. til julehjælp her i år.
Det synes jeg er rigtig, rigtig ærgerligt.
Men det er da klart, at det, at vi kommer med 3 mio. kr. i år til de organisationer, der er vant til at dele ud til familier, som har det svært, jo ikke er det eneste.
Det står jo ikke alene.
Det er jo ikke kun ved juletid, at man skal hjælpe de familier, der har det svært.
Det skal selvfølgelig gøres hele året, og en af de vigtigste ting er, at man har mulighed for ikke at være på overførselsindkomst, men derimod har mulighed for at kunne få et arbejde, sådan at man har mulighed for at kunne tage vare på sig selv.
Line Barfod (EL), 2010-12-01:
Jeg synes, det er imponerende, at de mange organisationer gør en kæmpe indsats.
De seneste år under den her regering er antallet af familier, der søger julehjælp, jo eksploderet.
De fleste organisationer giver efterhånden kun julehjælp til familier med børn.
Man har ikke længere mulighed for også at give til enlige, der måske også kunne have behov for at holde en jul.
Så fint med 3 mio. kr. ekstra, men det hjælper jo bare ikke på det grundlæggende problem.
Det er det, jeg spørger ministeren om.
Det er fint, at de her børn får en julekalender, et kalenderlys og nogle pebernødder og en enkelt julegave, som de ellers ikke ville have fået.
Måske bliver der også råd til et lillebitte juletræ og en flæskesteg eller en and til jul.
Men det, de egentlig har behov for, er jo, at de i hverdagen har mere end 80 kr.
Jeg ved ikke, om ministeren nogen sinde selv har prøvet at skulle købe ind for 80 kr. nede i supermarkedet til en hel dag, have både til morgenmad, madpakke – og frokost til sig selv måske – og også aftensmad.
Har ministeren nogen sinde prøvet kun at have 80 kr.?
De skal altså også række til, at der skal købes nye vinterstøvler, fordi barnets fødder er vokset så meget, at de ikke kan være i støvlerne fra sidste år.
Benedikte Kiær (KF), 2010-12-01:
Jeg kan fortælle spørgeren, at jeg også har været studerende og dermed også har haft en tilværelse, hvor jeg ikke har haft ret mange penge at leve for.
Med hensyn til julen i år kommer vi med en ekstraordinær bevilling, fordi vi ved, at de organisationer, der gør et fantastisk stykke arbejde – og det er jeg glad for at spørgeren også selv synes – også melder, at det er svært at finde penge i år; det er svært at få samlet penge ind.
Og årsagen er – og det er åbenbart noget, der er gået spørgernes opmærksomhed forbi – at vi er blevet ramt af en finansiel krise, en international økonomisk krise, som virkelig har sparket benene væk under mange, og en række familier har oplevet, at de har mistet deres arbejde.
Vi har mistet rigtig mange arbejdspladser i Danmark; heldigvis er vi ikke lige så hårdt ramt som andre økonomier og lande, som vi normalt sammenligner os med, men vi er blevet ramt af den økonomiske krise.
Line Barfod (EL), 2010-12-01:
Jeg er fuldstændig klar over, at arbejdsløsheden er eksploderet i de sidste par år under den her regering, og at det, man gør, er at skabe vilkår, så de mennesker, der bliver ramt, får det endnu sværere, og at man gør, hvad man kan, for at skære ned, så endnu flere bliver fyret og sendt ud i arbejdsløshed, i stedet for at man investerer i at skabe job.
Men jeg vil gerne holde fast i, at når børnene lever i fattigdom, er det, fordi familierne bliver sendt helt ned på fattigdomsydelserne, som er så lave, at man næsten ikke kan leve af dem.
Jeg snakker ikke om studerende, for de har nogle andre vilkår; de har muligheden for at arbejde ved siden af, og de har tit noget familie, der kan hjælpe dem osv.
Men hvis man er enlig mor med et barn og i lang tid kun har 80 kr. om dagen, så kan man ikke blive ved med at gå hjem til sin egen gamle mor og tigge noget mad hver dag.
Så er det altså hårdt kun at have 80 kr., og hvis barnet har glemt sine vanter og skal have nye vanter, fordi det altså er hundekoldt udenfor, så er det de penge, der skulle have været brugt til at købe aftensmad for den dag.
Jeg mener det rent faktisk, når jeg siger, at det, man får for julehjælpen, er en julekalender, et kalenderlys, nogle pebernødder og en enkelt julegave, og der er det bare jeg vil høre, om det er det, ministeren synes er en god nok jul, eller om de her børn også skulle have et håb om, at det faktisk bliver bedre, og at de ikke skal blive ved med at leve i fattigdom.