Johs. Poulsen (RV), 2009-03-12:
I Det Radikale Venstre har vi meget stor sympati for forslaget om at afskaffe det loft, som gælder for kommunernes anlægsinvesteringer.
Når vi har det, er det ikke kun ud fra sådan et dagsaktuelt synspunkt om, at vi nu må sætte ind, men også ud fra et mere principielt synspunkt om, hvordan anlægsloftet overhovedet er kommet til veje, hvad hele baggrunden er for, at vi står i den situation, vi gør i dag, og hvordan man kunne forestille sig, man havde en mere principiel tilgang til nogle af de her ting.
Man må sige, at anlægsloftet først og fremmest er et produkt af, at man ensidigt fra regeringspartierne - Venstre og Konservative - og Dansk Folkepartis side besluttede sig for at bryde aftalen med kommunerne om, at man rent faktisk ikke havde noget anlægsloft, men at man kunne være i stand til i kommunerne selv at tilrettelægge en fornuftig investeringsaktivitet over årene med det naturlige flow, der meget ofte skal indarbejdes i noget sådant.
Og da man sidste sommer indførte anlægsloftet, var situationen jo faktisk den, at man derfor greb ind over for en fornuftig planlægningsproces, der kunne have betydet, at vi, hvis der dengang ikke var blevet grebet ind, nu havde været i en situation, hvor alting havde set en lille smule bedre ud.
Derfor er den måde, som regeringen og Dansk Folkeparti forholder sig til hele det kommunale område på, dybt problematisk.
Det gælder ikke mindst, når man vælger ensidigt at indføre tvangsmæssige foranstaltninger over for kommunerne, som ikke har nogen aftalemæssig baggrund.
Spørgsmålet om anlægsloftet er jo ikke, som det nogle gange er hævdet - ikke mindst fra Venstres ordførers side - et spørgsmål om at have en sikker hånd på rattet
Tværtimod må man sige, at det udtryk med en sikker hånd på rattet fra Venstres ordførers side i hvert fald gav mig mindelser om ham, der i sin tid blev kaldt Komiske Ali, som stod og sagde ting og sager, som enhver vidste ikke havde nogen som helst sammenhæng med virkelighedens verden.
Sagen er jo, at regeringen i den økonomiske politik overhovedet ikke har haft nogen som helst sikker hånd på noget som helst rat - man har ikke engang været i nærheden af rattet.
Stort set er det sådan, at man har gjort alle de forkerte ting gennem årene, der er gået.
Man har haft en fantastisk international optur og konjunktur med sig, men man har forsømt at lave de reformer, der skulle laves på de rette tidspunkter, man har forsømt at lave reformerne på de tidspunkter, hvor det ville være muligt at gennemføre dem på en sådan måde, at man fremtidssikrede det danske samfund.
Man har derfor hver eneste gang haltet bagefter med tiltag, som har været sådan lidt a la legen jorden brænder.
Man har sprunget fra stol til stol, og det er jo også det, jeg hører Venstres ordfører stå og plædere for i dag: Nu kommer vi med den ene pakke efter den anden, ja, vi har en pakke til hver uge, og vi har også fundet på et smart navn til alle pakkerne.
I virkeligheden er det at springe fra stol til stol, fordi man ikke har en samlet tilgang, og fordi man kommer for sent i alle tilfældene.
Det er i virkeligheden hovedproblemet i det, der foregår, og det er det også, når vi diskuterer det kommunale anlægsloft, som man har haft en principiel tilgang til, der var helt, helt forkert, fordi den har handlet om at styre alt for hårdt på de forkerte tidspunkter, og det har først og fremmest været skadeligt.
Det eneste, det har resulteret i, er, at der i de enkelte kommuner er brugt masser af administrativ tid på at sidde og bremse op og på at sidde og lave om på den planlægning, man havde i forvejen, og så har det resulteret i, at regeringspartierne sammen med Kommunernes Landsforening nu kan bruge tid på igen at sidde og forhandle om, hvordan man så afskaffer det, man indførte for få måneder siden. Så man kan selvfølgelig sige, at jo, der er nogle DJØF-arbejdspladser i det, og det ved jeg der er mange DJØF'ere, der sætter stor pris på, og fred være med det, men det er også det eneste, der er i det.
Det er en sølle tilgang, det er ikke nogen som helst sikker hånd på rattet, det er tværtimod udtryk for, at man springer fra tue til tue eller fra stol til stol for at undgå at komme ned på jorden, når jorden brænder.