Jan E. Jørgensen (V), 2013-05-02:
Jeg vil tage udgangspunkt i noget andet end rocker-bande-kriminalitet og nævne en forbrydelse som eksempelvis skattesvig.
Det er i dag sådan efter retspraksis, at man, hvis man har snydt i skat for en million kroners penge, får 1 års fængsel.
Det er ikke sådan, at man, hvis man har snydt for en milliard, skal 1.000 år i fængsel, og det er heller ikke sådan, at man, hvis man kun har snydt for 1.000 kr., kan slippe med 8 timer.
Der er ikke en direkte sammenhæng mellem størrelsen af den forbrydelse, man har begået, og så længden af den fængselsstraf, man får.
På samme måde forholder det sig, hvis man har begået flere tyverier.
En forhutlet narkoman, der har smadret vinduer i 50 sommerhuse og været inde at stjæle lidt småting, får altså ikke en straf, der er 50 gange så høj som den, der kun har begået ét indbrudstyveri.
Det er der ikke noget nyt i.
Sådan har det været i Danmark, siden straffeloven af 1866, og sådan er det i stort set alle de lande, vi sammenligner os med – med enkelte undtagelser, som jeg vil vende tilbage til senere.
Hvis vi tager en anden forbrydelse, såsom indsmugling af narko, fandt jeg en dom i ugeskriftet med en person, der havde indsmuglet 2 kg heroin, og for det fik han 6 år i fængsel.
Hvis vi skal følge princippet, som forslagsstillerne lægger op til, og den pågældende f.eks. havde været narkokurer og mere end én gang havde indsmuglet 2 kg heroin, skulle straffen altså fordobles for hver gang, han havde været en tur over grænsen.
Hvis han eksempelvis havde været fire gange over grænsen med 2 kg heroin, ja, så skulle han altså ikke have 6 års fængsel, men 24 års fængsel.
Det bliver så begrænset til 20 års fængsel, fordi man lægger op til, at der skal være denne maksimumgrænse.
Sammenligner vi med en anden person, som kun har smuglet narko én gang, men hvor det til gengæld har været en ualmindelig professionelt udført forbrydelse og der er indsmuglet 10 ton – en sådan sag havde en af min forhenværende kolleger her for nylig – vil denne person, der har indsmuglet 10 ton én gang, altså få en mindre straf end den, der har indsmuglet 2 kg fire gange.
Det giver ikke meget mening, og hvis man skulle følge forslagsstillernes tankegang, skulle personen, der har indsmuglet 10 ton heroin, altså i fængsel i 833 år, hvis det skal stå mål med forbrydelsens omfang.
Så kan han selvfølgelig se frem til, at han kan blive prøveløsladt, efter han har udstået to tredjedele af straffen, og det er så knap så længe, men igen har forslagsstillerne en moderation på 20 år.
Vi kan også tage en forbrydelse som vold.
Har man så smækket lussinger ud 20 gange, vil man med forslagsstillernes tankegang skulle i fængsel ikke 40 dage, men 800 dage, altså mere end 2 år.
Det er det samme, som straffen er for voldtægt.
Det mener vi ikke i Venstre.
Vi mener også, at forslaget vil gå for tæt på magtens tredeling.
Der vil komme en automatisering i strafudmålingen, hvor vi altså går for tæt på domstolenes funktion som dem, der fastsætter straffen.
Vi har set beregningerne på, at det her forslag vil koste en frygtelig masse penge, men det er ikke det, der er det centrale for Venstre.
For Venstre er det centrale, at en fuldstændig automatisk sammenlægning af straffene vil føre til nogle urimeligheder og vil gøre, at der netop ikke kommer proportionalitet i strafudmålingen, og at straffen ikke kommer til at stå mål med den forbrydelse, man har begået.
I USA har man i de fleste stater et princip om absolut kumulation, som det hedder, men jeg tror, at forslagsstillerne har misforstået det, for hvis man f.eks. får fem domme af 10 års fængsel, ialt 50 års fængsel, er det sådan, at man ikke skal afsone 50 år, for man afsoner straffene på samme tid.
Det her betyder ikke, at der ikke er hjørner, som Venstre er parat til at se på.
Vi mener, at der er forbrydelser, eksempelvis overgreb mod børn og terrorisme, som straffes alt, alt for mildt – eksempler, hvor folk har begået talrige forbrydelser, f.eks. voldtaget deres egne børn 20, 30, 40, 50 gange, og får en straf, der er forholdsvis lav.
Men det er en anden diskussion, og vi løser ikke det problem ved at gøre op med princippet om modereret kumulation, som altså har været en del af dansk strafferetspleje siden 1866.