runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2007-03-14:
Jeg tror, jeg vil bruge et andet ordvalg, end hr. Morten Messerschmidt bruger, for så vidt angår den dom, som EF-Domstolen afsagde i 2005.
Jeg vil ikke kalde det et skred, men jeg vil sige, at det var en overraskende dom set med de fleste medlemsstaters briller.
Man kan sige om dommen: Ja, hvad sagde den?
Altså, den måde, vi fortolker den på, den måde, de fleste medlemsstater fortolker dommen på, og den måde, Rådets juridiske tjeneste fortolker den på – og det er trods alt nogle, der har en ret stor juridisk vægt –
er sådan set, at den præciserer, at hvis miljøministrene vil tage et initiativ f.eks. for at forhindre forurening, må de gerne gøre det.
Og det gør de inden for det overstatslige samarbejde; der stemmer de om det.
Det, som dommen så siger derudover, er, at det også gerne må skrives i direktivet, at man skal kunne straffes for det, hvis man sviner ad Pommern til.
Men det, som vi mener at dommen ikke siger, er, at miljøministrene skal gå ind og bestemme, hvilke strafferetlige sanktioner der skal være.
Hvis man ønsker det, er det noget, justitsministrene bestemmer i søjle 3 inden for det mellemstatslige samarbejde, således at vi har hånd i hanke med, hvordan straffelovgivningen er i Danmark, tyskerne har hånd i hanke med, hvordan straffelovgivningen er i Tyskland osv.
Og der mener vi altså fortsat, at vi har belæg for, at den fortolkning af dommen er den rigtige.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-14:
Hvis justitsministeren kigger på EU-medlemskredsen, vurderer hun så, at der er opbakning til det synspunkt, som hun fremfører?
Tidligere har det jo været sådan, at man under det overstatslige kunne fastsætte regler og sige, at noget skulle være kriminelt, men man lod det være op til medlemslandene at træffe de fornødne foranstaltninger og fastlægge et passende straffeniveau eller noget i den stil, så det altså var medlemsstaterne selv, der fastsatte straffeniveauet.
Det er jo præcis den overladen af kompetence til medlemsstaterne, som dommen ændrer ved, fordi den flytter kompetencen fra det mellemstatslige i søjle 3 til at være et søjle 1-anliggende.
Det er det, som er så banebrydende ved dommen, så derfor vil jeg gerne spørge: Er justitsministeren enig i det, og tror justitsministeren, at alle medlemslandene og Kommissionen osv. deler den opfattelse, som justitsministeren har?
Bertel Haarder (V), 2007-03-14:
Det forstår jeg sådan set godt, men det ændrer jo ikke ved, at vi lever i et frit samfund, hvor kristne har lov at gå med kors om halsen, og hvor børnene har lov at gå i kirke til julegudstjenester i skoletiden.
Det, vi hylder i Danmark, er jo, at til gengæld for at flertallet kan få lov at være i det offentlige rum med deres kristendom, så skal mindretallet også have lov at være i det offentlige rum med deres tro.
Lene Espersen (KF), 2007-03-14:
Jeg vil sige til hr. Morten Messerschmidt, at lige præcis den dom har jeg jo haft lejlighed til at diskutere med mine kolleger i EU.
Vi har også talt om fortolkningen af den, hvad man kan udlede af den, og hvilken betydning den får for samarbejdet generelt, og jeg vil sige, at de synspunkter, som jeg giver udtryk for i dag her i Folketingssalen, altså er synspunkter, som bliver delt af næsten alle de øvrige medlemslande og Rådets juridiske tjeneste.
Vi har sagt det, så det overhovedet ikke er til at misforstå, til både Europa-Kommissionen og de få medlemsstater, der har en anden holdning til hele spørgsmålet.
Langt, langt størstedelen af EU-medlemsstaterne står meget fast på, at dommen må fortolkes således, at man i det overstatslige samarbejde godt kan sige, at folk, der overtræder f.eks. et direktiv eller en forordning, skal kunne straffes.
Men hvad straffen skal være, er typisk noget, man overlader til medlemsstaterne selv, eller også træffer justitsministrene beslutning i enighed, hvis der skal ske en tilnærmelse af straffeniveauet på et bestemt område.
Jeg vil gerne fastholde, at jeg stadig mener, at vores fortolkning af EF-Domstolens dom, er den rigtige fortolkning.
Det er en fortolkning, som vi mener er til at håndtere, og som stadig har en god balance i sig.
For så vidt angår Kommissionen, kan jeg ikke sige noget endegyldigt om, hvordan Kommissionen ser på spørgsmålet.
Jeg har noteret mig, at efter at dommen var afsagt, for Kommissionen meget voldsomt op og ville lige pludselig til at lave alle mulige ting om.
Men det er klart min opfattelse, at et meget stort flertal af medlemslandene vil gå imod Kommissionen, hvis den fortsætter med den kurs, som den i hvert fald tidligere har givet udtryk for den synes er den rigtige, hvor det hele bare lige pludselig skal placeres i søjle 1.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-14:
Spørgsmålet ligger jo i forlængelse af det tidligere, som mere gik på at belyse indholdet af den nye situation, til, hvad regeringen konkret agter at foretage sig.
Det er jo rigtigt, som justitsministeren sagde i sin sidste bemærkning, at Kommissionen har fortolket dommen på en helt anden måde end Ministerrådet, Rådssekretariatet, Den Juridiske Tjeneste og en række justitsministerier rundtomkring i Europa gør.
Men hvem er det, der, kan man sige, har hånden på magten i EU-sammenhæng?
Det er jo Kommissionen, som har den suveræne ret til at fremlægge forslag, det er ikke Ministerrådet, og forestiller justitsministeren sig, at man fremover bare skal stemme alle de forslag, som Kommissionen kommer med, ned?
Eller kunne justitsministeren forestille sig, at man, i takt med at man må indse, at Ministerrådet ingen kompetence har til at fremsætte forslag, rent faktisk vil være nødt til at gå med til det, som Kommissionen kommer med, og hvad agter ministeren i givet fald at gøre ved det traktatbrud?
Lene Espersen (KF), 2007-03-14:
Som jeg var inde på i min første besvarelse til hr. Morten Messerschmidt af det spørgsmål, vi behandlede før, er det min opfattelse, at såfremt EU ønsker fælles regler om bl.a. strafferetlige sanktioner, må sådanne regler vedtages inden for rammerne af det mellemstatslige samarbejde om strafferetlige og politimæssige spørgsmål.
Herudover kan jeg i øvrigt oplyse, at netop for at fremføre disse principielle synspunkter om Fællesskabets begrænsede kompetence på området har man fra dansk side interveneret i en sag, som Kommissionen har anlagt mod Rådet.
I denne sag kommer domstolen til at tage stilling til en række af de tvivlsspørgsmål, som miljøstraffedommen har givet anledning til.
Det gælder bl.a. spørgsmålet om fælles regler for bestemte straftyper og sanktionsniveauer og om, hvorvidt de skal vedtages inden for rammerne af det mellemstatslige samarbejde om strafferet og politimæssige spørgsmål.
Danmark argumenterer i denne sag for en snæver fortolkning af miljøstraffedommen, og vi kommer ikke til at stå alene i den sammenhæng.
Foruden Danmark har 18 medlemslande interveneret i sagen til støtte for Rådet.
Der er endnu ikke fastlagt noget tidspunkt for en mundtlig forhandling i sagen, og man forventer tidligst dom om et års tid.
Med andre ord vil jeg sige til hr. Morten Messerschmidt: Vi gør i hvert fald det, vi kan proaktivt, når der kommer sager.
Vi gør det ved at vise vores meget klare holdning, og i den konkrete sag, hvor vi har interveneret, står 18 andre medlemsstater som sagt side om side med Danmark.
Jeg vil også give hr. Morten Messerschmidt det løfte – selv om det kan være lidt ubehageligt for hr. Morten Messerschmidt, at vi faktisk er ret enige i denne sag – at i det omfang der bliver lejlighed til at drøfte spørgsmålet i Rådet, kan jeg garantere hr. Morten Messerschmidt, at jeg tager ordet og giver udtryk for de synspunkter, jeg har fremført her i salen i dag.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-14:
Det er overhovedet ikke ubehageligt at få medhold i den politik, som Dansk Folkeparti i øvrigt fremfører.
Det er faktisk ganske behageligt, og jeg håber, at det vil ske på langt flere EU-områder i fremtiden.
Men det leder mig alligevel til at sige: Én ting er, at man intervenerer i en retssag, og at man vil stemme nej i Rådet – det er godt, og det glæder jeg mig over – men det, der er tale om, og den måde, som Kommissionen i virkeligheden fortolker dommen på, er jo, at der er sket en ændring af hjemmelsbestemmelserne i søjle 1, og derfor leder det mig til det spørgsmål, om det i virkeligheden ikke ville være mere nærliggende, hvis man i stedet for bare at intervenere i en sag, som Kommissionen har anlagt, simpelt hen an lagde en traktatbrudsag mod Kommissionen for overtrædelse af eksempelvis subsidiaritetsprincippet ved at fremlægge de forslag.
Tidligere har der jo sagtens kunnet lovgives under søjle 1, altså det overstatslige, fordi der blev sagt, at det i øvrigt er op til medlemsstaterne at fastsætte passende straffeforanstaltninger.
Nu lægges der op til, at EU selv skal fastsætte de bestemmelser.
Man har altså et klart bevis for, at det tidligere har kunnet lade sig gøre på et lavere niveau end EU, og dermed er man inde i en konkret overtrædelse af subsidiaritetsprincippet.
Jeg er sikker på, at justitsministeren ikke vil give et konkret løfte her, men vil hun i hvert fald overveje, om det kunne være en mulighed for at imødegå den udvikling?
Lene Espersen (KF), 2007-03-14:
Jeg vil sige til hr. Morten Messerschmidt, at jeg synes, det ville være et meget voldsomt skridt at tage på nuværende tidspunkt.
Man kan sige, at der lige nu er afsagt en dom, senere kommer der en dom om det samme spørgsmål, og måske vil mere af det, der i dag er til så voldsom diskussion, blive afklaret, når EF-Domstolen har truffet afgørelse i denne sag.
Derfor vil jeg sige, at jeg på nuværende tidspunkt mener, at det rigtige er at fortsætte ad den linje, som regeringen har lagt i sagen.
Når der kommer konkrete sager op, gør vi vores stilling op, men fastholder de principielle synspunkter, som jeg har givet udtryk for i dag, og som jeg i øvrigt må sige at et meget bredt flertal i Folketinget også har støttet de gange, hvor vi har drøftet sagen, både i Europaudvalget og her i Folketingssalen.
Så vil jeg sige til hr. Morten Messerschmidt, at jeg selvfølgelig ikke vil udelukke noget på forhånd.
Men lige nu mener jeg, at det rigtige er at fastholde fokus på at tage nogle diskussioner i Rådet om sagen og diskutere den med Kommissionen, fordi der simpelt hen er forskellige opfattelser af, hvad der er det rigtige.
Det er mit håb, at der bliver mulighed for, at vi kan overbevise Kommissionen om, at det er en forkert vej at gå.
Jeg kan i hvert fald sige, at da vi sidst drøftede emnet meget indgående på det uformelle rådsmøde i Wien, blev Kommissionen i hvert fald meget stille, efter at alle havde haft ordet.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-14:
Jeg må sige, at jeg simpelt hen ikke besidder de diplomatiske egenskaber, som justitsministeren her lader komme til udtryk.
Det, vi står over for, er altså en potentiel ændring af traktaten, som intet sidestykke har i EU’s historie.
Fra Kommissionens side vil man overføre hele strafferetsdelen til et område, hvor det bliver EF-Domstolen og ikke Højesteret, der får det sidste ord, og hvor man kan vedtage retsakter med flertalsafgørelser, i stedet for at det skal være i enighed, sådan som det er i dag.
Det er det, Kommissionen ønsker.
Det kan godt være, at justitsministeren mener, det vil være et voldsomt skridt simpelt hen at sætte hårdt mod hårdt over for Kommissionen, sådan som jeg foreslår, og sige: Det, I vil, er at gøre hele strafferetsandelen til et overstatsligt anliggende.
Det er simpelt hen i strid med traktaten, det er i øvrigt også i strid med alt det, vi har gjort tidligere, og derfor strider det fundamentalt mod nærhedsprincippet.
Det skal de lære på den hårde måde.
Nogle gange skal man altså opgive den diplomatiske sødsuppe og simpelt hen spille hårdt ud mod Kommissionen, for det er præcis det, Kommissionen gør over for medlemslandene.
Lene Espersen (KF), 2007-03-14:
Jeg vil sige til hr. Morten Messerschmidt, at jeg takker da for de pæne ord om min diplomatiske sans.
Det er ikke noget, der ret tit bliver hæftet på min person, og slet ikke når jeg er nede i Rådet.
Så optræder jeg normalt
alt andet end diplomatisk.
Så vil jeg sige til hr. Morten Messerschmidt, at jeg måske er lidt præget af, at jeg i hvert fald i den tid, jeg har arbejdet med EU-politik, har oplevet som noget typisk, at når der kommer afgørelser fra EF-Domstolen, er jura ikke en særlig eksakt videnskab.
Jeg synes egentlig, at den måde, hvorpå både Rådet og Rådets Juridiske Tjeneste har tacklet sagen, lige siden EF-Domstolen afsagde miljøstrafdommen, har været meget konstruktiv.
For første gang er der faktisk kommet noget på bordet, som vi diskuterer fortolkningen af, og så længe et så stort flertal af medlemslandene og Rådets Juridiske Tjeneste er så rørende enige med Danmark, har jeg det egentlig meget godt med, at vi fastholder diskussionen det sted, hvor vi har den nu.
Men det er klart, at jeg også har Kommissionen under overvågning, og jeg vil altid være villig til at overveje, om der er yderligere skridt, vi kan tage, hvis Kommissionen fort sætter den kollisionskurs med Rådet, som jeg synes den har påbegyndt.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-14:
Jeg er glad for, at justitsministeren har Kommissionen under overvågning, for det tror jeg der er grund til, og derfor vil jeg sådan set afslutningsvis bare takke for, at ministeren har den, synes jeg, rigtige opfattelse, nemlig at Kommissionen skal stoppes i sit arbejde.
Men så vil jeg sige, at jeg stadig har en fornemmelse af mistro over for hele sagen.
Jeg fornemmer helt klart, at Kommissionen måske i virkeligheden vil spille hårdere ud mod medlemslandene, end medlemslandene tilsyneladende tør over for Kommissionen.
Hvad vil ministeren gøre, når Kommissionen har monopol på at fremlægge forslag?
Man kan godt nok stemme nej til tingene, men hvordan vil man kunne løfte dem over i det mellemstatslige samarbejde, hvor man efterfølgende kan forvente igen at få underkendt sine retsakter?
Der er nødt til at komme en afklaring af, hvad der er det rigtige.
Idet jeg takker for ministerens svar, vil jeg bare gerne spørge, hvordan ministeren tror, det vil ende.
Er det virkelig sandsynligt, at Kommissionen vil give efter på et eller andet tidspunkt og acceptere, at strafferet altså er et mellemstatsligt anliggende og ikke noget, som EF skal blande sig i på det overstatslige niveau?
Tror ministeren virkelig, det er sandsynligt?
Lene Espersen (KF), 2007-03-14:
Det er fuldstændig korrekt, at nogle gange har Kommissionen en anden opfattelse af tingenes tilstand, end f.eks. Rådets medlemmer har.
Ofte står Kommissionen og Europa-Parlamentet på den ene side og alle Rådets medlemsstater på den anden sige sammen med Rådets Juridiske Tjeneste – sådan er det i hvert fald i denne sag – og så tager vi en fordomsfri og indimellem også rimelig barsk diskussion med hinanden om, hvordan tingene skal vurderes.
Men jeg må også sige til hr. Morten Messerschmidt, at der i mit rådsregi altid er mulighed for, at medlemsstaterne selv kan tage initiativet og komme med forslag inden for søjle 3. Man har hverken for første eller for sidste gang oplevet, at et søjle 1- og et søjle 3-instrument om det samme emne bliver behandlet samtidig.
Det var vi faktisk i fuld gang
, dengang vi skulle lave regler for logning af teledata,
og her fandt vi et fornuftigt kompromis.
Jeg vil sige til hr. Morten Messerschmidt, at det, der er afgørende for mig, er, at der er meget stor politisk opbakning til den solide kurs, vi har lagt fra dansk side, og jeg vil selvfølgelig sørge for, at der altid bliver givet udtryk for den, når der er drøftelser om emnet i Rådet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Martin Henriksen (DF), 2007-03-14:
»Er ministeren i forlængelse af statsministerens udtalelser om, at religion skal fylde mindre i det offentlige rum, indstillet på at indføre en nultolerancepolitik over for religiøs undertrykkelse og dermed forbyde tydelige religiøse symboler som f.eks. tørklædet hos elever, studerende, lærere og undervisere i uddannelsessektoren?«
Baggrunden for spørgsmålet er, at statsministeren ved flere lejligheder har udtalt, at religion skal fylde mindre i det offentlige rum.
Så jeg vil egentlig gerne høre, om de udtalelser, som statsministeren gentagne gange er kommet med, får nogen konsekvenser for den politik, som regeringen ønsker at føre på forskellige områder, bl.a. om der eksempelvis skal være et tørklædeforbud i folkeskolerne.
Bertel Haarder (V), 2007-03-14:
Det, som statsministeren og regeringen mener vedrørende religion i det offentlige rum, er, at forbindelsen mellem religion og politik hverken går gennem en kirkeinstitution eller gennem præster, imamer eller andre.
Forbindelsen mellem religion og politik går gennem den enkelte.
Der er jo mange, der mener, at vi skal løfte f.eks. imamer op på en piedestal og bruge dem som en særlig kanal til muslimer i Danmark.
Nej, vel skal vi ej, for vi anerkender ingen mellemled imellem det danske demokrati og den enkelte borger.
Hvad angår tørklæder, vil jeg som undervisningsminister sige, ligesom jeg sagde som integrationsminister: Jeg er ikke minister for tørklæder, badeforhæng og leverpostej i børnehaver.
Det vil jeg overlade til ledelsen af børnehaver, vuggestuer og skoler at tage sig af.
Det synes jeg ledelsen gør rigtig godt på en række skoler, jeg har besøgt.
Nogle af de mest problemfyldte skoler næsten uden danske børn har ledere, som i den grad har formået at sætte grænsen for, hvad der tolereres i en dansk skole, og hvad der ikke tolereres i en dansk skole.
Burka er naturligvis forbudt, for det forhindrer undervisningen.
Tørklæder forhindrer ikke undervisningen.
Hvis man vil forbyde tørklæder, skal der være en saglig begrundelse.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-14:
Jeg har tidligere hørt justitsministeren sige, at et flertal af landene deler den opfattelse, og det tror jeg også; det føler jeg mig sådan set overbevist om.
Men det, jeg også sigtede til, var, hvordan Kommissionen ser på det.
Er justitsministeren ikke enig i det, og er justitsministeren ikke enig i, at den forskel, der er mellem den tidligere retsakt, der altså blev underkendt, og den, vi nu får forelagt af Kommissionen, er et skred i traktatinddelingen med de to søjler, og at det er problematisk, at EF-Domstolen har forårsaget et sådant skred?
Thor Pedersen (V), 2007-03-14:
Jeg vil bare sige, at hvis man er utilfreds med en aktie i et selskab, må man sælge den.
Selskabet er for så vidt solgt.
Staten beholdt en portefølje, der gjorde, at man ikke umiddelbart kunne ændre vedtægterne, og det har jeg holdt fast i, selv om mange kritiserede, at vi ikke solgte aktierne.
Men lufthavnen er for så vidt solgt, og så er det de almindelige regler for børsnoterede selskaber, der gælder.
Hvad er det så for beføjelser, forskellige parter har?
Sådan er det.
Det kan vi ikke gribe ind over for i de lovregler, der gælder i dag.
Det eneste, vi kan gøre, er rent faktisk det, vi gør: at sikre, at der kommer en drøftelse om de principper, der i givet fald måtte gælde.
Så hvilke aftaler der ellers indgås mellem en direktion og en bestyrelse, har man for så vidt som aktieejer for et mindretal ikke nogen beføjelser til at omgøre.
Den, der kan omgøre det, er i virkeligheden majoritetsaktionæren, som er Macquarie, men det er jo dem, der har været med til at understøtte, at systemet var der.
Så hvis man ønsker, at staten, om jeg så må sige, ikke skal have aktier, skal man sælge dem, for vi har ikke mulighed for ellers at blande os i den daglige drift.
Magnus Heunicke (S), 2007-03-14:
Jamen nu er det ministeren selv, der brugte formuleringen, at en sådan bonus ikke er uproblematisk.
Det vil sige, at det er ministeren selv, der italesætter det problematiske i, at der er udbetalt en sådan bonus, for det er ministerens egen utilfredshed, som han nu står og udstiller, og han siger: Hvis man er utilfreds, kan man bare sælge.
Nej, vi er fuldstændig enige, jeg tror faktisk, at alle partier i Folketinget er enige om, at det ikke er en god idé at sælge, så den debat synes jeg er fuldstændig ligegyldig at have på nuværende tidspunkt.
Lad os i stedet fokusere på det, regeringen så har foreslået, og det, ministeren godt vil have at debatten skal dreje sig om, nemlig: Hvad kan man gøre fremadrettet?
Det synes jeg er fint og godt.
Det ene er: Hvis vi havde vedtaget lovforslaget, som det nu er fremsat af regeringen, for halvandet år siden, ville det så have forhindret en sådan bonusudbetalingsordning til de fire direktører for lufthavnen?
Det er et lovforslag, som, så vidt jeg forstår det, skal godkende principperne bag sådanne aftaler, sådanne bonusaftaler, og kunne man – det er det andet spørgsmål – ikke også forestille sig, at man strammede lovforslaget, så man sagde, at det skal godkende det eksakte indhold i sådanne bonusaftaler på virksomhedernes generalforsamlinger?
Line Barfod (EL), 2007-03-14:
Altså, jeg ville være vældig, vældig glad, hvis mine børn hver dag fik et sundt, godt måltid mad, og jeg har stor tiltro til, at det er sådan nogle opgaver, vi godt kan løse i fællesskab.
Derimod vil jeg meget gerne have mig frabedt, at staten skal ind og bestemme, hvilket samfund mine børn skal opdrages til at føle sammenhørighed med, som der står i lovforslaget.
Jeg vil gerne have lov til selv at påvirke mine børn, selv at opdrage mine børn og vælge, at de skal føle sammenhørighed med et samfund, der lægger stor vægt på ligestilling, et samfund, der lægger stor vægt på frihed, og dermed ikke det samfund, hvor De Konservative i øjeblikket sidder med i et flertal.
Jeg har absolut ikke lyst til, at mine børn skal opdrages til at føle sammenhørighed med det samfund, vi har i øjeblikket, hvor det er de stærkes ret, der gælder, og hvor man er på vej væk fra retsstaten.
Jeg synes, det er ganske alvorligt, hvis ikke vi kan få et svar fra De Konservative på, hvorfor man mener, at staten skal ind og blande sig i opdragelsen af vores børn.
Hidtil har vi haft retten til at lave frie børnehaver, hvor vi kunne vælge, hvilke principper og værdier vi lagde til grund.
Det har været en grundsten i den frihed, som vi har opfattet at vi havde i Danmark.
Hvad er grunden til, at De Konservative ikke længere mener, vi skal have den frihed?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-03-14:
Nu deler jeg naturligt nok ikke det synspunkt, som fru Line Barfod har, om, hvordan det danske samfund nu engang ser ud.
Jeg synes faktisk, at hvis man kigger ud, ser det ganske godt ud – undtagen når der er optøjer på Nørrebro.
Jeg synes, vi har et godt samfund, hvor vi understøtter de allersvageste.
Så den pointe kører jeg altså ikke med på, at det skulle stå så sløjt til i samfundet.
Hvis fru Line Barfod har nogle værdier, som strider mod de ting, der står her i formålsparagraffen – jeg kunne da godt tænke mig at høre om dem, det ville da være ganske interessant – så har fru Line Barfod jo også det overordnede ansvar for at viderebringe de værdier til sine børn.
Men det betyder jo ikke, at vi ikke skal opdrage børnene til at kunne begå sig i det danske samfund, altså her, hvor vi reelt er.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-03-14:
Nu står ordføreren og nævner – igen og igen – trivsel som en meget central ting.
Men i alle de seneste undersøgelser, der er lavet om børns trivsel, viser det sig jo, at det, mange børn mangler i hverdagen, er synlige og nærværende voksne.
Synes ordføreren ikke, det ville være ret oplagt, hvis man skulle komme med nogle visioner for børns trivsel, at se på, at skattestop og kommunalreform har betydet nedskæringer utrolig mange steder ude i kommunerne netop på børnepasningsområdet, og at det måske ville være en idé at lave en politik, der fremmede, at børn havde flere synlige og nærværende voksne omkring sig?