Rikke Hvilshøj (V), 2007-05-22:
Jeg er faktisk rigtig glad for, at regeringen har kunnet fremsætte det her lovforslag.
Det er et lovforslag, som indeholder et tilbud om hjælp til tilbagevenden for afviste asylansøgere.
Selve lovforslaget tager udgangspunkt i afviste asylansøgere inden for nogle objektive kriterier, og jeg tror måske, det vil være nyttigt lige at få dem ridset op, fordi der har været så meget snak frem og tilbage om, hvem det her omfatter.
De objektive kriterier handler om, at der som led i en genopbygningsindsats af den pågældende udlændings hjemland efter krig planlægges eller er iværksat støtteprojekter i det pågældende land, og der er indledt forhandlinger om tilbagetagelse eller praktiske aftaler om tilbagetagelse eller accept af tvangsmæssig udsendelse, eller det grundet situationen i landet ikke er muligt at indlede sådanne forhandlinger.
Det er udgangspunktet.
Så er man i forhandlingerne blevet enige om, at af praktiske årsager starter vi med irakerne.
Og derfor selvfølgelig og af naturlige årsager også diskussionen om Irak i øvrigt.
Det er jeg helt enig i.
Og det, forslaget handler om, er en mulighed for at give en hjælp til de irakere, der altså har fået afslag på asyl, til at de kan vende hjem både med menneskelige og med økonomiske ressourcer.
Der bliver tilrettelagt et forløb, der starter med en grundig samtale med hver enkelt om, hvad de har i bagagen allerede af kvalifikationer, hvordan man kan bygge videre på det, tager udgangspunkt i, hvad behovet er i hjemlandet, laver en handlingsplan, laver et forløb her i landet på mellem 6 og 9 måneder, som kan indeholde korte uddannelsesforløb og praktikforløb, og der er en klar forbindelse til en fortsættelse af indsatsen i hjemlandet.
Derudover er der tilbud om økonomisk støtte til at starte, 30.000 kr. pr. voksen, 15.000 kr. pr. barn, og efter et halvt år igen mulighed for at modtage 15.000 kr. pr. voksen og 7.500 kr. pr. barn
Det er et tilbud, som man har mulighed for at tage, hvis man synes, det er noget, man kan bruge til noget.
Jeg må ærligt indrømme, at jeg er noget forundret over, at oppositionen i sidste ende vælger decideret at stemme imod det her forslag.
Vi kan have mange uenigheder og uoverensstemmelser.
Jeg er også helt med på, at oppositionen gerne vil noget mere og noget andet.
Men alternativet til det her er jo den eksisterende situation.
Og det kan jeg simpelt hen ikke forstå at oppositionen synes er bedre.
Jeg kan ikke forstå, at oppositionen synes, at det er et bedre alternativ.
Jeg kan ikke forstå, at oppositionen ikke synes, at det her tilbud dog i det mindste skal have lov til at være der.
Men hvorfor skal man forhindre, at nogen kan få det tilbud, hvis der faktisk er nogen, der kan bruge det til noget?
Det er jeg noget forundret over.
Og det fører mig også over til diskussionen om tidsrammen, der er her.
For den er kort, det medgiver jeg meget gerne.
Vi er på et tidspunkt i Folketingets samling, hvor vi nærmer os en afslutning på samlingen her op mod grundlovsdag, og derfor tikker dagene.
Regeringen er helt enig i, at det er vigtigt, at vi har nogle fornuftige procedurer for en fornuftig behandling i Folketingssalen, men de procedurer rummer også mulighed for dispensation.
Og det her er et forslag, som ikke er vildt kompliceret.
Det er et forslag, som alene giver et yderligere tilbud til nogle mennesker.
Det er ikke et lovforslag, som ændrer retsstillingen i negativ retning for nogen mennesker – faktisk tværtimod – og derfor har jeg svært ved at følge med i den ophidselse, der er fra oppositionens side, der tager en diskussion om proceduren for procedurens skyld.
Samtidig blev regeringen anklaget af hr. Simon Emil Ammitzbøll for, at regeringen i forhold til forslaget ikke var klar til at finde pragmatiske løsninger.
Jeg kan så undre mig over, at oppositionen ikke er klar til at forholde sig lidt pragmatisk til det her forslag og sætte lidt i proportion, hvad substansen er i forslaget i forhold til det tidsperspektiv, som vi så er i, fordi samlingen er ved at slutte.
Men det er oppositionens valg.
Jeg er selvfølgelig glad for den støtte, der er fra de to regeringspartier og Dansk Folkeparti til forslaget.
Når man sidder og lytter til især oppositionens bemærkninger til det her, og her vil jeg så primært henvende mig til Socialdemokratiet, hvor igen og igen vi hører hr. Troels Ravn sige, at afviste asylansøgere skal rejse hjem, når forholdene er til det – hr. Hüseyin Arac bruger formuleringen, at de, der kan rejse hjem, skal rejse hjem – så får jeg også lyst til at sige: Det er muligt, og man kan rejse hjem til Irak. Så i forhold til hr. Hüseyin Aracs definition burde den være klaret.
Hr. Troels Ravn har en anden definition, og jeg vil simpelt hen sige, at jeg er meget glad, særlig når vi har sådan en debat her, for, at det ikke er Socialdemokraterne, der er ved magten, for Socialdemokraternes politik ville skabe kaos.
Nu er jeg jo nødt til at stille spørgsmål retorisk, for jeg har ikke haft mulighed for at stille spørgsmål her i dag og kan jo egentlig heller ikke gøre det her, men så alligevel formulere dem – for det hænger ikke sammen.
Socialdemokraterne er nødt til at melde klart ud, hvad det er, de vil.
Man kan ikke sige, at afviste asylansøgere skal rejse hjem, og så samtidig sige, at de for øvrigt kan få lov til at blive her.
Jeg kan ikke forstå, at Socialdemokratiet kan acceptere, at der er nogen, der får afslag på asyl, hvis det er Socialdemokraternes opfattelse, at det slet ikke er muligt at vende hjem.
Så burde Socialdemokraterne da komme med et forslag, der ændrede udlændingeloven, ændrede vores asyllovgivning og forhindrede, at man gav afslag på asyl til nogen, som Socialdemokraterne ikke mener kan vende hjem.
Men det vil man jo ikke.
Det hænger ikke sammen.
Socialdemokraterne er nødt til at gøre op med sig selv, hvad det er for en udlændingepolitik, man vil have.
Man kan ikke blæse og have mel i munden på samme tid.
Så skal man bare sige det.
Man skal ikke bilde os ind, at man ikke vil det, mens det, man så i øvrigt siger, vil have nogle helt andre konsekvenser.
Hr. Troels Ravn kalder det her pistolpolitik.
Og jeg synes sådan set, det er meget beklageligt, at det får den betegnelse, for det er et tilbud.
Hvis det er pistolpolitik at give nogle et endnu bedre grundlag for at vende tilbage, synes jeg ærlig talt, vi er lidt langt ude.
Og jeg vil så sige, at det ikke er mere pistolpolitik, end at det er nogle tilbud, som vi tidligere har givet – ikke så omfangsrigt, som vi gør denne gang – til irakere, vi har givet det til andre grupper.
Andre lande gør det.
Ja, selv Sverige benytter sig åbenbart af Socialdemokraternes definition af pistolpolitik, ved at de jo faktisk også har meldt ud, at de nu vil give et tilbud om op til 50.000 svenske kroner pr. familie til at vende hjem for.
Sverige vil ikke give dem de muligheder, det opkvalificeringsforløb og den sammenhængende indsats i samarbejde med hjemlandet, som vi har planer om, de vil bare give penge.
Det skulle være mine kommentarer.
Jeg takker for støtten fra de partier, som støtter det.
Jeg håber, at vi kan få det igennem.
Jeg synes, at det vil være rigtig, rigtig ærgerligt, hvis ren procedure her i Folketinget skal forhindre, at vi allerede her inden sommer kan komme i gang med at give det her tilbud til de afviste irakiske asylansøgere.