Per Stig Møller (KF), 2007-04-12:
Jeg vil godt takke for debatten og også takke for den vedtagelse, som regeringen selvfølgelig er med til.
Det er ikke sådan, at man har fået regeringen til at lave den her vedtagelse, vi er faktisk med til den, fordi vi mener de ting, der står i den.
Jeg synes, det er fuldstændig rigtigt, som flere har været inde på – senest hr. Steen Gade – at det jo er i kraft af internationale aftaler, som løfter niveauet, at man får beskyttet de udsatte i de forskellige producerende lande, som hr. Frank Aaen gerne vil have beskyttet, og som vi gerne vil have beskyttet.
Det nytter jo ikke noget, at Danmark siger, at vi ikke vil importere det ene eller det andet, for det betyder bare, at importen så går et andet sted hen, og det ændrer jo ikke vilkårene for de børn, der arbejder dér.
Så stor er den importvolumen, vi tager fra et udviklingsland eller et tredjeland, ikke, så det ville ikke være noget som helst værd.
Desuden ville det også være umuligt at forvalte – det var et af de spørgsmål, jeg fik fra hr. Frank Aaen.
Der brugte hr. Lars Barfoed jo billedet med kakaomaskinen herinde, og det er et rigtigt billede.
Altså, skulle vi tage stilling til hr. Frank Aaens forbrug af kakao, så skulle vi tage stilling til, hvor kakaoen kommer fra, hvor plastikkruset kommer fra, og hvilke elementer der er indgået i at skabe det plastikkrus – det er jo flere forskellige produkter, der er indgået i at skabe plastikkruset.
Så har vi i øvrigt også maskinen, som kakaoen kommer ud af.
Ja, den kommer ikke fra ét land, for der er underleverandører fra mange forskellige lande til maskinen.
Så det vil jo være en fuldstændig absurd, næsten Storm P.-agtig situation, hr. Frank Aaen ville sætte tolderne i, hvis man skulle vedtage ikke at importere varer produceret under uacceptable forhold, for det ville betyde, at vi skulle skille varerne ad og så finde frem til, hvor hver eneste delkomponent i varen kom fra.
Sådan er den globale produktion i dag.
Det er jo i øvrigt sket siden 1700-tallet, at specialiseringen har gjort, at man importerer derfra, hvor man får tingene.
Der er to ting, der er væsentlige med hensyn til at forbedre de ting, vi er enige om at forbedre her: Den ene er, at den økonomiske vækst fremmes af frihandel.
Frihandel skaber en win-winsituation, hvor der kommer økonomisk udvikling.
Det kan vi jo se i Sydøstasien og Kina, som har løftet flere hundrede millioner ud af fattigdommen i kraft af den økonomiske vækst, som havde været umulig uden frihandel.
Hvor havde Kina været, hvis ikke der havde været frihandel?
Så det vil sige, at der sker det, at man får folk løftet ud af fattig dommen.
Når man får løftet folk ud af fattigdommen, fortsætter man så med børnearbejde i de lande, der er ved at blive løftet ud af fattigdommen?
Nej, det gør man ikke, for så ved man godt, man skal have kvalificeret arbejdskraft, og det vil sige, at man begynder at sørge for, at der er skoler.
Vil man, når man har fået gang i økonomien, så acceptere dårligt miljø, dårligt indre miljø og ydre miljø, dårligt arbejdsmiljø og miljøomkostninger i naturen?
Vi kan se, hvordan de asiatiske lande jo simpelt hen i løbet af 1990'erne og det her årti øger og øger deres miljøregulering og -lovgivning.
Det gjorde de jo ikke i 1970'erne.
Det har de gjort, i kraft af at de har fået en økonomisk fremgang, og så vil deres borgere selvfølgelig heller ikke acceptere, at de lever i svineri eller i byer, hvor de ikke kan ånde.
Så den økonomiske vækst er altså en væsentlig forudsætning for at løfte folk ud af fattigdommen, fjerne børnearbejdet, fjerne det dårlige arbejdstagermiljø.
Det er den ene side af det.
Den anden side af det er selvfølgelig, at vi ønsker internationale aftaler, og det er jo dem, vi laver – frihandelsaftaler, hvori arbejdstagerspørgsmålene indgår.
Der kommer så spørgsmålet op: Jamen hvad gør man så, hvis ikke de respekteres?
Altså, i disse internationale frihandelsaftaler, som hr. Steen Gade var inde på, og som EU ligger i spidsen for – for sådan er aftalerne i EU-systemet, frihandelsaftalerne laves jo gennem EU – står der jo en masser regler, som skal opfyldes, bl.a. altså ILO's bestemmelser.
Og hvad så, hvis de ikke respekteres?
Det er hr. Frank Aaens tilbagevendende spørgsmål, og det er et rigtigt spørgsmål.
Der er svaret jo dette, at man i frihandelsaftalen kan tage det problem op, og hvis landet ikke agter at implementere frihandelsaftalen med disse arbejdstagerrettigheder og -spørgsmål, som står i dem, så kan frihandelsaftalen opsiges.
Det vil den stat, der har indgået aftalen, jo slet ikke være interesseret i.
Det vil sige, at staten, man laver aftalen med, får ansvaret for at implementere aftalen.
Der er yderligere det i vores aftaler, herunder de aftaler, vi arbejder med for tiden, at de også skal overvåges.
Det vil sige, at vi vil overvåge, at aftalerne også respekteres.
Jeg tror, det er den rigtige vej, for gør man det andet, nemlig at ét land sætter sig ned og siger, at dette er skidt på den og den måde, og det vil man ikke have, så er jeg ikke sikker på, at det ville være WTO-medholdeligt, for der ville man kunne kalde det en teknisk handelshindring.
Hov, for resten, det er jo også en af grundene til, at præcis den tredje verden er så svær at trække til truget i WTO-forhandlingerne.
De siger: Nu kommer I med alle jeres krav, som betyder, at vores komparative fordel – som det hedder i økonomien – forsvinder, fordi I er bange for os.
I Doharunden er det, vi arbejdede for, og det, vi ønskede at få ind, disse arbejdstagerspørgsmål, disse rettighedsspørgsmål.
Men de har ikke været accepteret af den tredje verden, som siger: Her kommer I så og pålægger os nogle ting, som gør vores varer dyrere, og som fjerner vores fordele ved økonomiske vækst.
Så der skal hr. Frank Aaen passe på, og det er ikke sagt polemisk.
Man skal passe på, at man ikke pludselig kommer til at spille den rolle, at man forhindrer udvikling, når det jo faktisk er den gode udvikling, hr. Frank Aaen og vi andre også gerne vil.
Så der er mange komponenter i det, som gør tingene mere komplicerede, men som også gør disse internationale frihandelsaftaler så meget desto mere nødvendige og også gør det nødvendigt med detaljering i dem, og det er jo også det, vi gør mere og mere i de frihandelsaftaler.
Til hr. Naser Khader vil jeg sige, at jeg til fulde respekterer hr. Naser Khaders ønske om, at vi har mere fokus på minimumsstandarder for, hvordan virksomheder skal opføre sig.
Men det er jo præcis det, vi gør igennem disse internationale aftaler, hvor det bliver landet, der har indgået aftalen, der skal holde øje med virksomhederne.
Det tror jeg er et bedre system, end at vi på grænsen skal stå og holde øje med virksomhederne.
For der tror jeg faktisk vi ville løbe ind i en kolossalt masse retsspørgsmål, som jeg ikke er sikker på man ville kunne vinde i hver gang, for nogle af tingene ville være WTO-stridige set fra afsenderlandets side.
Med hensyn til skatterne, som hr. Steen Gade var inde på
: Jeg synes også, det er et væsentligt og ret overset spørgsmål i den normale bevidsthed.
Men der gøres faktisk ret meget ved det.
Det betyder, at et dansk selskab ikke må være finansieret ved gæld i for høj grad.
Det vil sige, at hvis gælden er højere end fire gange egenkapitalen, får selskabet ikke skattefradrag for den overskydende del af gælden.
CFC-beskatningen betyder også, at Danmark beskatter et dansk selskab af overskud, som optjenes af et udenlandsk datterselskab, så det kan altså ikke omgå beskatningen ved bare at sørge for at have en masse datterselskaber i lavere beskattede lande, for beskattet bliver der.
Det betyder, at et dansk moderselskab skal betale dansk skat af finansielle indtægter, der er optjent i et udenlandsk datterselskab.
Det vil sige, at man ikke bare kan placere selskabet et eller andet sted, hvor man synes man kan få en billigere arbejdstager og undgå skat.
Regeringen har jo netop også med Dansk Folkeparti aftalt en skærpelse af værnsreglerne for at undgå, at kapitalfondene kan omgå reglerne.
Det er den seneste aftale, vi netop har lavet.
Så er der EU, og det har hr. Steen Gade jo også med rette interesseret sig for i forbindelse med erhvervsbeskatningen.
Der vil jeg godt sige, at hvis vi nu skulle have en fælles selskabsskat i EU, ville vi altså komme til at sænke vores selskabsskat yderligere i Danmark, for vi ligger over gennemsnittet for EU-27.
Jeg går ikke ud fra, at de, der ligger under gennemsnittet, vil acceptere at komme ret meget højere op, og det vil sige, at vi så skulle sænke vores.
Men det kunne man så også vedtage.
Man skal bare være opmærksom på, at vi ligger over gennemsnittet for de 27 lande.
Men EU gør nu noget ved erhvervsbeskatningen.
EU-landene har netop indgået en politisk aftale om en adfærdskodeks, som hr. Steen Gade efterlyser, for erhvervsbeskatningen.
Den går ud på, at et land ikke må have skatteordninger, der er skadelige for andre lande.
Kodeksen fastlægger kriterier for, hvornår en ordning er skadelig, og også kriteriet om, at fordelene kun gives til udenlandske virksomheder.
Hvis fordelene i et land kun gives til udenlandske virksomheder eller kun i forhold til transaktioner med udenlandske kunder for at tiltrække udlændinge, er det faktisk også i strid med adfærdskodeksen.
Den skal være lige.
Så er der jo legitimeret en særlig adfærdskodeksgruppe, som undersøgte 275 skatteordninger i de 15 EU-lande på det tidspunkt og deres tilknyttede områder, og der vurderede denne adfærdskodeksgruppe, at der var 66 ordninger, der var i strid med kodeksen og derfor skulle afvikles, og der kan jeg sige, at vi faktisk også blev ramt af den her adfærdskodeksregulering.
Vi måtte ændre vores daværende holdingsregler, som efter andre landes mening kunne udnyttes til at omgå skattereglerne.
Vi samarbejder også i OECD om beskatninger, og det er et væsentligt emne, hr. Steen Gade er inde på, og det er jo også derfor, vi både i EU, uden for EU og i OECD arbejder med det.
Der arbejder man for at få peget skadelig skattepraksis ud, så man fortæller alle OECD-lande – og det er jo så det med gabestokken – at denne form er en skadelig skattepraksis, som altså er lavet for at skade udenlandske investeringer og udlændingene.
Der er jo nogle OECD-lande, der er hængt ud, nemlig Schweiz, Luxembourg, Belgien, Østrig, men de er så til gengæld heller ikke enige i OECD's adfærdskodeks.
Jeg tror, jeg her har svaret på spørgsmålet.
Jeg synes som hr. Steen Gade, at det er en god, konstruktiv, fremadrettet vedtagelse, som jeg er glad for at både regeringen og partierne inden og uden for regeringen står bag ved og er med i.
Den er konstruktiv, den er fremadrettet, og den er operativ.