runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2010-11-23:
Hvis man ved, at man bliver fyret, hvis man går til offentligheden, er det vel klart, at man laver det, som Venstres ordfører kalder en selvbegrænsning, altså at man selv begrænser sin ytringsfrihed, fordi konsekvenserne er, at man bliver fyret, hvis man går til offentligheden.
Og det er jo derfor, jeg spørger Venstres ordfører, om det stadig er Venstres opfattelse, at der er en tilstrækkelig god beskyttelse af offentligt ansattes ytringsfrihed, hvis man reelt risikerer at blive fyret, når man bruger sin ytringsfrihed.
Og vi ser gang på gang eksempler på, at offentligt ansatte bliver fyret.
Vi har jo flere gange – og vi har også fået hele oppositionen med – fremsat forslag i Folketinget for at forstærke de offentligt ansattes ytringsfrihed og give dem samme beskyttelse, som man f.eks. har som tillidsrepræsentant.
Er Venstre ved at være klar til, i lyset af de mange sager, der har været fremme i offentligheden, at se på, hvad vi gør for reelt at sikre de offentligt ansattes ytringsfrihed?
Kim Andersen (V), 2010-11-23:
Nu kan hverken spørgeren eller jeg gå ind og diskutere enkeltsager, og vi ved jo også godt begge to, at der ofte er andet i en sag end det, der umiddelbart bliver fremstillet i en avisoverskrift.
Men der er jo ingen tvivl om, at der formelt set er ytringsfrihed, og der er også fuld ytringsfrihed, og naturligvis også for offentligt ansatte.
Men det er vel egentlig ikke så interessant, for det er jo uomtvisteligt.
Det, der er interessant, er, om der er en eller anden selvbegrænsning, selvregulering, og om der har indsneget sig nogle definitioner i de forskellige offentlige forvaltninger af, hvad man bruger sin ytringsfrihed til.
Og jeg vil ikke afvise, at det i et eller andet omfang kan være et problem, at der er sådanne mekanismer, der gør sig gældende.
Derfor vil jeg gerne slå fast, at vi i Venstre jo er hundrede procent fortalere for ytringsfriheden, også for offentligt ansatte.
Det er klart, at når man indgår i en organisation, når man har en arbejdsplads, er der også et hierarki, et rapporterings- og kommandosystem, som man skal acceptere, og der er nogle personfølsomme oplysninger, som skal respekteres, men hvis man ikke kan komme videre med væsentlige oplysninger i sin organisation, har man både ret og pligt til at gå til offentligheden.
Line Barfod (EL), 2010-11-23:
Der er dels en række undersøgelser, der gang på gang dokumenterer, at rigtig mange offentligt ansatte afholder sig fra at bruge deres ytringsfrihed, dels ser vi gang på gang sager, hvor folk bliver fyret, f.eks. i Midttrafik, hvor nogle af kontrollørerne og chaufførerne bliver fyret, fordi de kritiserer, at de ikke længere må udvise almindelig konduite og f.eks. lade være med at give en gammel dame, der har glemt sit buskort, en bøde på 600 kr.
De bliver fyret, når de kritiserer den slags.
Mener Venstre, at det er udtryk for, at der er reel ytringsfrihed for offentligt ansatte?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-11-23:
Jamen helt banalt synes vi, at det er urimeligt, at der er den begrænsning, at fordi folk siger noget, som staten ikke kan lide, kan de blive dømt efter straffeloven.
Det er helt banalt det, som er vores ærinde, og det, som er Liberal Alliances synspunkt.
Nu er der desværre ikke flere korte bemærkninger fra fru Lone Dybkjær, men så kan fru Lone Dybkjær tage svaret med i sin ordførertale: Det Radikale Venstre må vel også have nogle overvejelser – også i forhold til traditionen, altså i de gode gamle dage, hvis vi går virkelig langt tilbage med brødrene Brandes og ytringsfriheden, hele den bevægelse – om, hvad der er sket for Det Radikale Venstre, siden man ikke holder fast i det udstrakte frie ord.
Lone Dybkjær (RV), 2010-11-23:
Altså, hr. Simon Emil Ammitzbøll vil gerne væk fra den teoretiske diskussion – det vil jeg sådan set vende tilbage til senere – og over i noget konkret.
Nu spørger jeg hr. Simon Emil Ammitzbøll fuldstændig konkret: Hvilke domme synes han ikke skulle have været der?
Somme tider er begrundelsen for, at man laver tingene om, at man synes, at man er imod det, der er sket.
Jeg er jo ikke skolet, som hr. Simon Emil Ammitzbøll er det, med hensyn til retorik på det plan, så derfor vil jeg bare fuldstændig banalt gerne spørge: Hvad er det, hr. Simon Emil Ammitzbøll har imod de domme, der er blevet afsagt?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-11-23:
Det er jo et meget smart trick, fru Lone Dybkjær her benytter sig af – og kompliment for det – men nu er det jo ikke sådan, at jeg skal stå her og tage stilling til hver eneste dom, der er kommet efter straffelovens § 266 b.
Det, som er pointen, er: Synes vi, det skal være sådan, at folk kan have nogle holdninger, som et flertal i Folketinget kan synes er så uhyrlige, at de vil gøre dem strafbare?
Synes vi, det er rimeligt, at nogle kan blive straffet for en holdning, fordi de formulerer sig lidt kluntet, mens andre, der har formuleret sig lidt mere smart, kringlet og intellektuelt, slipper for straffen, fordi de godt kan finde ud af at formulere sig uden om straffelovens § 266 b?
Det er det, der er hovedspørgsmålet.
Det er klart: Vi synes ikke, at man skal have en racismeparagraf.
At der selvfølgelig er mulighed for religionskritik, er noget, der ligger mig som liberal meget på sinde.
Jeg mener, at problemerne i forhold til religionskritik umiddelbart nok er større på det internationale plan i øjeblikket.
Jeg nævnte også de problemer, der har været i forhold til Durbanprocessen, hvor der er et internationalt pres for at prøve at sidestille religionskritik og racisme, og det tror jeg er en rigtig farlig ting.
Så må jeg da give hr. Jesper Langballe ret: Jeg var også forundret over, at når man skulle nævne begrundelserne for de indskrænkninger, der var i forhold til ytringsfriheden, så brugte man mere injurielovgivningen og privatlivets fred som eksempler, for det er de eksempler, som alle mennesker kan se er fornuftige, mens man ikke rigtig kom med nogen substantielle begrundelser for § 266 b og § 140 i straffeloven.
Som jeg startede med at sige, går vi ind for en utrolig udstrakt grad af ytringsfrihed – stort set absolut ytringsfrihed.
Derfor er hr. Søren Krarup jo i sin gode ret til at have de synspunkter, der lige er blevet fremført, som jeg dog vil sige at Liberal Alliance ikke deler.
Men sådan er det jo i en debat.
Jeg vil dog så langt medgive, at der jo er noget totalitært i at ville begrænse, hvad andre mennesker må sige, fordi man ikke kan lide det.
Derom kan der vel ikke herske nogen tvivl.
Og det er jo det, der næsten er det værste: Det handler om, at man ikke kan lide det, der bliver sagt.
Det er klart, at jeg så bliver spurgt – ikke af spørgeren her, men af andre spørgere – om, hvor rammerne skal gå, og hvad folk må sige, og hvad ved jeg, men hele pointen er jo, at de må sige det, de selv mener, og ikke det, jeg synes staten skal opsætte rammer for de måtte mene.
Det er sådan set den pointe, vi i al ydmyghed prøver at komme med i den debat, der er her.
Så skal jeg lige som det sidste takke for de to komplimenter, der kom i de to spørgsmål.
Søren Krarup (DF), 2010-11-23:
Så må hr. Simon Emil Ammitzbøll jo opfatte det som en kompliment, når jeg alligevel stiller spørgsmålet til ham, som ikke er teolog. Med hensyn til § 266 b vil jeg lige sige, at det efterhånden bør stå klart, at det er sådan en trussel mod ytringsfriheden, at der virkelig bør reageres fra regeringens side.
Vi nævnede, at det var SF's Poul Dam, der ved førstebehandlingen, da lovforslaget var blevet fremsat i efteråret 1970, påtalte det og sagde: Det er første gang, at ordet race bruges i dansk lovgivning.
Og han sagde: Det er en fatal indførelse.
Og det er det jo, for hvad er race?
Det er jo en biologisk bestemmelse, som er blevet overtaget af nazismen og gjort til en ideologi.
Derfor må man sige, at overhovedet det at tale om racisme er omvendt eller bagvendt nazisme, for det er at overtage en tilhørelsesforståelse, som i sig selv er kompromitteret, fordi den altså tænker rent nazistisk.
Og derfor bør den afskaffes i et frit land.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-11-23:
Med hensyn til det sidste tror jeg, det er svært blot at overføre den sprogbrug, som man brugte på bestemte historiske tidspunkter, til nutiden og så bruge nutidens paragraffer til at se, hvad dommen så ville være blevet.
Men det, der er det interessante, er jo stadig væk hovedpointen, nemlig at hvis det er sådan, at man har straffelovsbestemmelser, der f.eks. kan forhindre redaktørers arbejde, så er det jo forkasteligt.
Det har man jo stadig mange steder i verden, og det er forkasteligt.
Jeg synes også, det er vigtigt at gøre op med nogle af de myter om, at sådan en racismeparagraf – som det også ofte kommer frem i den offentlige debat – ligesom skulle kunne sikre, at man ikke ryger ud i folkedrab som holocaust eller det, der skete i det tidligere Jugoslavien, eller hvad ved jeg.
Hvis først man kommer derud, kan man skrive alle de paragraffer, man vil – det ændrer jo ikke den virkelige verden.
Med hensyn til det første spørgsmål vil jeg sige, at jeg tror, at hr. Søren Krarup primært skal føre diskussionen om fortolkningen af kristendommen og den luthersk-evangeliske troslære med sine teologiske kolleger og ikke med sine folketingskolleger, hvis det må være mig tilladt at svare på den måde.
For vores begrundelse er en anden, men enhver kan jo have sin begrundelse for at komme til den konklusion, at der ikke er nogen grund til at have en blasfemiparagraf, som i øvrigt ikke er blevet brugt i mere end 70 år her i landet.
Søren Krarup (DF), 2010-11-23:
Jeg vil også komplimentere Liberal Alliance for at rejse debatten, og så vil jeg lige stille to spørgsmål.
For det første vil jeg spørge hr. Simon Emil Ammitzbøll: Er han opmærksom på, at selve begrebet blasfemiparagraf er i strid med evangelisk-luthersk kristendom, fordi det er at gøre Gud til en slags afgud, der kan fornærmes, hvad han naturligvis ikke kan ifølge evangelisk-luthersk kristendom?
Det andet, jeg lige vil spørge hr. Simon Emil Ammitzbøll om,
er: Er han opmærksom på, hvordan en paragraf som § 266 b f.eks. anvendt i fremmedherredømmets tid i Sydslesvig i Sønderjylland ville have betydet, at de danske redaktører havde fået frataget deres mulighed for at forsvare Danmark, fordi de derved naturligvis var i modsætning til det, der var Tyskland?
Flensborg Avis' redaktør Jens Jessen var redaktør fra 1882 til 1906, da han døde.
Han kom 4 år i fængsel, fordi han havde skrevet kritisk.
I dag ville han formodentlig fuldstændig være blevet frataget ordet, fordi § 266 b og den tankegang, den indebærer, betyder, at der slet ikke kan tales frit.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-11-23:
Nu synes jeg dog, at vi lige skal prøve at holde os på sporet, forstået på den måde, at jeg dog ikke har set, at der er horder af præster, der er blevet dømt efter racismeparagraffen.
Men det kan godt være, det bare er mig; det tror jeg nu ikke det er.
Jeg synes, der er meget rigtigt i det, hr. Jesper Langballe siger, hvilket jo i virkeligheden er pointen: at folk skal kunne udtrykke både deres synspunkter og også en religionskritik.
Jeg synes også, det var rart at blive mindet om Poul Dam fra debatten tilbage, jeg tror, det var i slutningen af 1960'erne.
Hvis man går endnu længere tilbage, da man stemte om det i FN i 1961, vil man se, at Danmark i virkeligheden stemte sammen med en række andre nordvesteuropæiske lande imod FN's ønske om at kriminalisere det, man i dag kalder hate speech.
Så jeg synes sådan set, at det, vi lægger op til, jo også er en god tradition med hensyn til, hvad de nordvesteuropæiske demokratier stod for, da den her diskussion først kom på banen.
Jesper Langballe (DF), 2010-11-23:
Jeg forstod, at hr. Simon Emil Ammitzbøll deler min undren over justitsministerens sorgløshed.
Justitsministeren så jo i øvrigt fuldstændig bort fra, at da loven blev fremsat af De Konservative, var der faktisk nogle, der vidste, hvad et retssamfund er, og som protesterede, også her i Folketinget.
Det var først og fremmest SF'eren Poul Dam, der pegede på den fuldstændige vilkårlighed, det her ville medføre.
Jeg vil så udbygge det, jeg sagde før, ved at sige, at en præst i sit præsteløfte skriver under på, at han vil bekæmpe alle sådanne lærdomme, der strider imod den evangelisk-lutherske kirkes bekendelse.
Det vil jo i virkeligheden sige, at enhver præst, der gør det arbejde, han har skrevet under på han vil gøre, overtræder racismeparagraffen dagligt – racismeparagraffen, som jo altså siger, at det at tale nedsættende om andres tro er kriminelt.
Lone Dybkjær (RV), 2010-11-23:
Mit spørgsmål er sådan set: Hvilke racismedomme, som der jo har været, synes hr. Simon Emil Ammitzbøll ikke skulle have været der?
Jeg synes, at hr. Simon Emil Ammitzbøll skal høre efter, hvad jeg siger, når det drejer sig om f.eks. blasfemiparagraffen.
Vi har sagt, at vi ikke ønsker at afskaffe den, men som hr. Simon Emil Ammitzbøll – alene på grund af sit tidligere tilhørsforhold – ved, er Det Radikale Venstre ikke argumentresistent.
Og det vil sige, at hvis der kommer nogle argumenter, som vi ikke kan se for os lige nu, så vil vi da kigge på dem, men det betyder ikke, at vi vil afskaffe den.
Vi synes, at den er o.k., som den er.
Vi tror så i øvrigt også, at den har en vis præventiv virkning.
Så er der spørgsmålet, om jeg ville kunne sige det samme uden at blive dømt efter racismeparagraffen.
Det tror jeg ikke jeg ville være i stand til.
Jeg er helt sikker på, at hr. Simon Emil Ammitzbøll ville kunne gøre det, og det var jo netop det, jeg roste hr. Simon Emil Ammitzbøll for.
Jeg tror ikke personligt, at jeg ville være i stand til det, hverken indholdsmæssigt, selvfølgelig, eller på en så tilpas velformuleret måde, at jeg kunne undgå en dom.
Det er måske et af mine mange problemer.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-11-23:
Jeg går ud fra, at vi så også kan konkludere, at Det Radikale Venstre heller ikke vil afvise at afskaffe blasfemiparagraffen, fordi man afventer det arbejde, der foregår i Justitsministeriet – men nok om det.
Med hensyn til racismeparagraffen er vores udgangspunkt retsstaten og borgernes rettigheder, bl.a. retten til at ytre sig, også selv om man måske ikke kan ytre sig så skarpt, at man kan formulere sig uden om de krinkelkroge og de forhindringer, som racismeparagraffen indeholder.
Jeg tror, at jeg ville være i stand til at formulere de fleste af de synspunkter, som jeg kan finde domme for, på en måde, så jeg ikke ville blive dømt for dem.
Det betyder ikke, at jeg har de synspunkter, men jeg ville være i stand til at formulere dem på en sådan måde, at jeg ikke ville blive dømt.
Det er der andre, der ikke er i stand til, og derfor bliver de dømt – i modsætning til folk som fru Lone Dybkjær og mig selv, hvis vi sagde det samme.
Det synes vi er en social skævhed, og det er sådan set ikke nogen finte, det er faktisk en reel bekymring.
Lone Dybkjær (RV), 2010-11-23:
Nej, der var overhovedet ikke tale om nogen form for det ord, man ikke måtte sige, til hr. Simon Emil Ammitzbøll.
Der var bare tale om, at jeg syntes, det var en meget flot retorisk tale, men jeg savnede måske indholdet.
Jeg mener, at talen ligesom greb hr. Simon Emil Ammitzbøll, og at det ikke blev indholdet i talen, der ligesom greb hr. Simon Emil Ammitzbøll.
Der har ikke været noget skred i Det Radikale Venstres opfattelse af blasfemiparagraffen.
Men vi har ikke sagt noget om, at vi vil ophæve den paragraf.
Med hensyn til racismeparagraffen synes vi, at det er en god paragraf.
Vi synes, det er rigtigt at have den.
Det synes vi så i øvrigt også af konventionsmæssige grunde, så derfor har vi absolut ikke noget ønske om at afskaffe den, og vi mener, ligesom andre har været inde på, at det ville være helt forkert at gøre det.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-11-23:
Jeg kan forstå på fru Lone Dybkjær, at ordføreren for Det Radikale Venstre mener, at det største problem ved det, jeg sagde, åbenbart var, at jeg var for veltalende, og det skal jeg selvfølgelig beklage, hvis det generer.
Jeg kan så forstå, at man replicerer med en lettere verbal skideballe – må man sige det?
Nej, så et lettere verbalt vredesudbrud, men det vil nok være en overdrivelse at kalde det det, for det mener jeg
sådan set ikke – jeg håber, at ordføreren forstår, hvad jeg mener, når jeg ikke må bruge de ord, jeg ville bruge.
For hvad er argumentet?, spørger jeg fru Lone Dybkjær.
Jeg tror, at De Radikale og Liberal Alliance sådan set kunne blive meget enige om, at man skulle gøre noget for sikre offentligt ansattes ytringsfrihed.
Jeg har da også forstået, i hvert fald på nogle ting, at der har været en vis bevægelse i forhold til blasfemiparagraffen hos Det Radikale Venstre – jeg ved ikke, om der stadig er det.
Tom Behnke (KF), 2010-11-23:
Ja, det var mere en holdningstilkendegivelse, og den tager vi så med i debatten her.
Men det, der gør sig gældende her, er, at vi samlet set har en udstrakt grad af ytringsfrihed i Danmark, og det er jeg glad for.
Kamal Qureshi (SF), 2010-11-23:
Jeg er meget enig med ordføreren i de sidste bemærkninger.
Grunden til, at jeg tager ordet, er den her diskussion, der er om injurielovgivningen set i forhold til racismeparagraffen, og et eller andet sted synes jeg, det er nødvendigt at få sagt det her i forbindelse med injurielovgivningen.
Det kræver jo i høj grad nogle ressourcer at kunne anlægge en sag og at kunne føre en sag, og derfor kan man sige, at det typisk vil være noget, der bliver benyttet af stærke folk, folk med ressourcer – partiledere, politikere og andre magthavere.
Beskyttelsesparagrafen, nemlig § 266 b, er noget, som er i ytringsfrihedens ånd, for den går netop ud på at tillade, at almindelige mennesker bliver beskyttet, altså folk, som ikke nødvendigvis kan rejse injuriesager selv.
Ytringsfriheden var jo i sin tid under den franske revolution lavet for at beskytte borgerne mod magthaverne.
Det var ikke sådan, at magthaverne skulle påberåbe sig ytringsfriheden som redskab til at kunne undertrykke grupper af befolkningen.
Tom Behnke (KF), 2010-11-23:
De bestemmelser, vi taler om her, er alle bestemmelser, som står i straffeloven, og jeg tror ikke, at der er sådan en forskel på, om det er rene eller urene bestemmelser i straffeloven.
Så til det der med at sige, at det er rene bestemmelser, vil jeg sige, at jeg slet ikke tror, at jeg forstår det retoriske i, hvor man er på vej hen med sådan et udtryk.
Det, der gør sig gældende – og grunden til, at den sammenligning, jeg prøver på at lave her, faktisk ikke er helt uvæsentlig – er den ubehagelighed, der er for den person, der bliver truet, f.eks. med vold, til at gøre noget eller undlade at gøre noget.
Den ubehagelighed, der er i at blive truet, kan nemt få den, der bliver truet, forhånet eller nedværdiget på grund af sin race, sin tro eller sin seksuelle orientering, til netop at ændre adfærd, til at flytte sig, til at krybe i ly.
Og derfor er det ikke helt uvæsentligt, at jeg laver den her sammenligning.
Det, der jo er interessant, er, at man ikke må true nogen med, at man vil banke dem, men man kan godt true dem, forhåne dem og nedværdige dem på grund af deres race, hudfarve, seksuelle orientering.
Det er der nogle partier her i Folketinget der mener er helt o.k., selv om konsekvensen hos modtageren er den samme, nemlig at man kryber i ly for at beskytte sig.
Det synes jeg ikke at nogen skal i et åbent samfund.
Derfor er vi imod at ophæve bestemmelsen.
Jesper Langballe (DF), 2010-11-23:
Når man vurderer konsekvensen, kunne man jo tage og gøre det ud fra lovparagraffens indhold
– hvad er konsekvensen af denne lovparagraf, sådan som den lyder, med det indhold, den har?
– i stedet for at tale sådan ud i den blå luft om en signalværdi, fuldstændig løsrevet fra indholdet.
Så vil jeg lige fortsætte med det, jeg var i gang med at sige før.
Injurieparagraffen er jo sådan et amfibium mellem strafferet og civilret.
Den står i straffeloven, men er lige så meget civilretlig.
Der er en part, der anlægger sag mod en anden, fordi han føler sig krænket.
Og der kan man føre sandhedsbevis.
Men når vi kommer over til § 266 b, er der tale om en ren straffelovsparagraf, og en straffelovsparagraf vendt mod holdninger.
Men den tiltalte har ikke nogen kontradiktionsret, for han må ikke føre sandhedsbevis, og det vil sige, at han overhovedet ikke har mulighed for at svare på anklagerne.
Tom Behnke (KF), 2010-11-23:
Hr. Jesper Langballe har jo ret i, at vi ikke skal lave paragraffer og bestemmelser alene for at sende signaler.
Men man bliver nødt til som lovgiver at gøre sig klart, hvad konsekvensen er af de love, man vedtager, eller af de love, man ophæver.
En ophævelse af den pågældende paragraf vil blive opfattet, som om at nu er alt tilladt, og nogle vil benytte sig af den mulighed for, at alt nu er tilladt.
Det klæder ikke debatten, det er ikke nødvendigt i debatten.
Man kan sagtens ytre sig om sine holdninger og sine meninger, uden at man behøver at gå over til at være truende, forhånende eller nedværdigende over for andre mennesker på grund af deres race, deres hudfarve eller deres seksuelle orientering.
Det behøver man ikke.
Derfor synes jeg bare, at det, for at vi nu holder debatten på sporet, også er vigtigt, at man gør sig klart: Hvad ville konsekvensen være, hvis bestemmelsen blev ophævet?
Det bliver den heldigvis ikke.
Jesper Langballe (DF), 2010-11-23:
Jeg kan ikke lide hr. Tom Behnkes tale om signalværdi, altså om, hvad det er for et signal, vi sender ud til befolkningen.
Jeg synes, at der i det ligger sådan en nedvurdering af en befolkning, der ikke moralsk selv kan finde ud af tingene, og en ophøjelse af hr. Tom Behnke og resten af Folketinget til sådan nogle overpædagoger, der skal hjælpe befolkningen.
Drop det med de signalværdier!
Folketinget laver love og ikke signaler.
Så vil jeg sige en ting til.
Hr. Tom Behnke siger, at der er begrænsninger på ytringsfriheden under alle omstændigheder, at vi ikke vil finde os i trusler.
Nej, for trusler er handlinger, ligesom en opfordring til at begå vold er en verbal handling.
Jamen så er der injurielovgivningen, siger hr. Tom Behnke.
Det er en dårlig parallel, for injurieparagraffen er godt nok en straffelovsparagraf, men med privat påtaleret, og det vil sige, at den sådan halvvejs er en civilretlig paragraf, mens § 266 b er en ren straffelovsparagraf.
Tom Behnke (KF), 2010-11-23:
Vejen til god integration er ikke at forbyde visse ting, og vejen til god integration er jo heller ikke, at man kun må sidde og læse i den danske kulturkanon og det, der står deri.
Vejen til god integration er jo, at vi stiller krav til de mennesker, der kommer og gerne vil være en del af vores samfund, at vi stiller krav om, at man selvfølgelig skal lære sproget, at man skal uddanne sig, at man skal være selvforsørgende.
I forhold til de problemer, der kan være i ghettoområderne, vil jeg sige, at vi jo netop, ved fælles hjælp i øvrigt, har lavet en meget, meget omfattende ghettoplan, som går ind både i forhold til bygningerne – så der bliver gjort noget ved bygningsmassen – og i forhold til de mennesker, der bor i ghettoen, så de også kommer ud af ghettoen, og også i forhold til de mennesker, der bor uden for ghettoen, så de kommer ind i ghettoen, sådan at der er en lind strøm af mennesker, der passerer ind og ud, således at vi alle sammen er en del af samfundet, og at ghettoerne ikke er et samfund i samfundet, for det må de selvfølgelig ikke blive.
Men løsningen er ikke at forbyde paraboler, og nu kan jeg forstå, at heller ikke Dansk Folkeparti mener, at det er det, der er løsningen, og det er jeg glad for.