runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Løhde (V), 2010-04-26:
Altså, igen: Det afgørende for os er ikke, hvem der løser en given opgave, men at man får den bedste kvalitet til den billigste pris.
Det er det, der er udgangspunktet.
Og det er jo sådan set også derfor, at det, som ministeren fremhævede, er så afgørende, at mennesket kan stemme med fødderne i hverdagen, for det sikrer netop, at de, som ikke har den store pengepung til rådighed, som alle andre har muligheden for at gå et andet sted hen.
Det er det, der er afgørende for Venstre.
Og det er jo sådan set det, der har gennemsyret regeringens politik fra dag et, nemlig at vi ikke ønskede at finde os i den situation, som fandtes under den tidligere SR-regering, som Enhedslisten støttede, hvor alle de rige og velbjærgede socialdemokratiske ministre kunne tage på privathospitaler og lade sig betale frem i køen, fordi de havde pengepungen til det, alt imens andre almindelige mennesker måtte stille sig bag i køen, og det eneste, de havde sikkerhed for, var en sikkerhed for at få lov til at vente og vente.
Det princip ønskede vi at gøre op med, og derfor indførte vi det udvidede frie sygehusvalg i sundhedsvæsenet.
Og for mig at se er det et princip, jeg meget gerne vil være med til at udvikle endnu flere steder i den offentlige sektor.
Flemming Bonne (SF), 2010-04-26:
Jeg mener jo, at debatten skal handle lidt om vilkårene for konkurrenceudsættelse.
Der er jo ikke nogen, der har stillet forslag, der rejser tvivl om, hvorvidt man kan og skal konkurrenceudsætte.
Spørgsmålet er, om det skal styres centralt, eller om kommunerne har retten til selv at afgøre, hvor meget de vil konkurrenceudsætte, og hvor de vil gøre det.
Jeg har et spørgsmål til ordføreren.
Ordføreren var inde på, at vi alle sammen gerne vil kende pris og kvalitet, når vi skal købe noget, og spørger ind til det.
Det er rigtigt, men vi bestemmer selv, om vi vil det.
Mit spørgsmål er, hvorfor kommunerne ikke selv kan få lov til at bestemme det.
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Lovforslaget er fremsat som led i udmøntningen af udlændingeaftalen imellem regeringen – og det vil selvfølgelig sige Venstre og Det Konservative Folkeparti – og Dansk Folkeparti, som var en del af aftalen om finansloven her for 2010.
For regeringen er socialt bedrageri helt uacceptabelt; det undergraver tilliden til hele det skattefinansierede velfærdssystem og er en trussel imod sammenhængskraften i samfundet.
Derfor vil regeringen give kommunerne bedre redskaber til at forebygge og til at afsløre svindel og misbrug af sociale ydelser, for uden de rette værktøjer kan kommunerne ikke løfte opgaven med at komme det sociale bedrageri til livs.
Regeringen foreslår derfor, at der indføres en meddelelsespligt for pensionister, der har fast bopæl i Danmark, når de rejser til lande uden for EU eller EØS og Schweiz i en periode på mere end 2 måneder.
Endelig foreslår regeringen, at kommunerne uden samtykke og uden en konkret mistanke om misbrug kan indhente oplysninger om indkomst og formueforhold fra arbejdsgivere og pengeinstitutter i sager om social pension, der udtages til stikprøvekontrol.
Når vi holder os for øje, at det primære formål med forslaget er at bekæmpe misbrug af sociale ydelser, synes jeg, at vi har fundet en gylden middelvej.
Med forslaget giver vi kommunerne bedre muligheder for kontrol i forhold til situationer, hvor vi i dag ved at der kan være større risiko for snyd og fejludbetalinger.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-26:
Hvor er det pinligt med en beskæftigelsesminister, der ikke er i stand til at svare på et spørgsmål, der er meget konkret: Hvad er ministerens holdning til, at vi har familier i Danmark, som ikke er i stand til at betale penicillin til deres børn, når de får halsbetændelse, fordi de er ramt af fattigdomsydelserne?
Har ministeren ikke en holdning?
Nu snakker ministeren om et velfærdssamfund, der fungerer, men fungerer et velfærdssamfund, hvis vi har forældre, der i dagens rige Danmark er nødt til at stå op lidt i 5 for at gå i Nyhavn for at samle flasker ind, så de kan købe penicillin til deres børn?
Det kan godt være, ministeren ryster på hovedet, fordi ministeren ikke kender til det problem, men der er altså 20.000 børn, der lever i de familier, hvor fattigdomsydelserne er en realitet for dem.
Hvordan kan Danmark være et af de rigeste lande, som statsministeren siger vi er, når man har familier, der ikke kan købe penicillin til deres børn?
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Det, ordføreren fremfører, er simpelt hen noget pjat.
At sige, som det bliver fremført her, at 20.000 børn lever i familier, hvor man ikke kan købe penicillin, er simpelt hen pjat, og det er simpelt hen ikke fair at bruge Folketingets tid på at fremføre sådan nogle fuldstændig åbenlyse usandheder.
Men jeg glæder mig meget til, at ordføreren skal op på talerstolen og prøve at redegøre for, hvad det er for et samfund, Socialistisk Folkeparti egentlig ønsker sig.
Er det virkelig en tilbagevenden til en tid, hvor det ikke kunne betale sig at arbejde, hvor det bedre kunne betale sig at være inden for hjemmets fire vægge, hvor vi kunne se, hvordan integrationen sejlede, fordi alt, alt for mange indvandrere ikke kom ud på arbejdsmarkedet?
Er det virkelig det, Socialistisk Folkeparti sætter som sit højeste mål for, hvordan det danske samfund skal se ud?
Jeg kan bare sige: Jeg er lodret uenig!
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-04-26:
Tværtimod er det jo netop dem, der ikke er med i det danske velfærdssamfund, som er omfattet af de her regler.
Så kan det godt være, at ministeren er stolt af, at vi har en 450-timers-regel, og siger, at det får flere i arbejde, men ifølge den undersøgelse, der er blevet lavet, drejer det sig om omkring 30 pct.
Alle andre er jo bare blevet mere fattige, for de har fået mindre ydelser, end de fik før.
Det er jo den eneste konsekvens, der har været af det.
Så vil ministeren om lidt sige, at det har været rigtig flot, men hvis ministeren bare på ét område kan sige, at det er dokumenteret, hvad konsekvensen af 450-timers-reglen er, så vil jeg være rigtig, rigtig glad, for det har jeg ikke hørt en eneste gang endnu.
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Så tror jeg da, at hr. Lennart Damsbo-Andersen slet ikke har fulgt debatten ikke bare i dag, men igennem de sidste år, for vi har jo netop igen og igen henvist til de undersøgelser, der ligger, bl.a. SFI-undersøgelsen.
Jeg vil bare sige, at en tilbagevenden til den situation, vi havde, før bl.a. 300-timers-reglen, som så siden hen er blevet til en 450-timers-regel, blev gennemført, ville være en tilbagevenden til en tid, hvor det ikke kunne betale sig at arbejde, hvor indvandrere i høj grad ikke kom ud på arbejdsmarkedet og dermed heller ikke blev integreret i det danske samfund.
Det vil da være et kolossalt tilbageskridt for integrationen i Danmark, hvis vi vender tilbage til den tid før 300-timers-reglen og det, der nu er 450-timers-reglen, og hvis det er det, Socialdemokratiet ønsker, må man bare sige, at så falder maskerne jo sådan for alvor nu og viser, hvad det egentlig er for et samfund, Socialdemokratiet ønsker at gennemføre sammen med Socialistisk Folkeparti.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-04-26:
Det er jo sjovt, at ministeren bliver så ophidset over det her.
Det er måske for ligesom at dække over, at ministeren overhovedet ikke ved, hvad det er, der gælder.
SFI-rapporten er jo blevet gennemhullet på alle måder både af andre og også af dem, der selv har lavet den.
De siger f.eks.: Hvor mange er kommet i arbejde?
Men der er ikke nogen opgørelse af, hvor mange der ville være kommet i arbejde, uanset om reglen havde været der eller ej.
Derfor er det jo svært at sige, at det er 450- eller 300-timers-reglen, der er skyld i det.
I opgørelsen af hjemmegående siger rapporten jo også, at man ikke rigtig ved, hvor man skal placere dem, og eftersom de er udefinerede, må de jo være hjemmegående.
Så det kan man heller ikke bruge.
Der er 30 pct., der er kommet i arbejde, fint nok, men det vidste man jo ikke om de ville være kommet alligevel.
Alle andre er blevet mere fattige.
Så kan jeg ikke forstå, at ministeren hidser sig sådan op, for det ville jo være meget nemt at finde ud af det her.
Der er kommet henvendelse fra Socialrådgiverforeningen om at få lavet en konsekvensberegning, og det har ministeren jo foreløbig sagt nej til, for det er der ingen grund til.
Og det er på trods af, at jeg har fået en række svar fra ministeren, hvor hun på spørgsmålet, om man kender konsekvensen for børnene og børnefamilierne på en lang række områder, har sagt: Det ved vi ikke, for det har vi ikke nogen konsekvensberegninger af.
Det kunne da være godt at få det, inden man er så hoven at stå deroppe og sige, at det ikke betyder noget som helst.
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Jeg vil godt sige, at jeg synes, det er ualmindelig trist at høre på Socialdemokratiets ordfører i dag.
Jeg synes simpelt hen, det er trist for et parti, der burde gå ind for integration, der burde gå ind for et samfund, hvor man øger sammenhængskraften.
For lige nøjagtig det at deltage på arbejdsmarkedet som indvandrer er vejen til god integration, og jeg kan bare sige helt klart og tydeligt, at hvis Socialdemokratiet sammen med Socialistisk Folkeparti vil tilbage til den tid før 300-timers-reglen, så er der kastet fuldstændig vrag på integrationen i Danmark.
Den hurtigste vej til integration i et samfund går gennem arbejdsmarkedet, og det er både kontanthjælpsloftet, starthjælpen og 450-timers-reglen med til at hjælpe til med.
Det er den bedste måde.
Så man må sige, at det virkelig er trist at høre på både Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti – Enhedslisten kunne man næsten ikke forvente andet af.
Men at høre på de to partier i dag er virkelig sørgeligt.
Ulla Tørnæs (V), 2010-04-26:
B 141 er en revideret genfremsættelse af B 75 fra folketingssamlingen 2008-09.
I Venstre har vi ikke ændret holdning, siden forslaget var til behandling i februar 2009, og vi kan fortsat ikke støtte beslutningsforslaget.
Beslutningsforslaget går, som beskæftigelsesministeren ganske glimrende her gennemgik, ud på at fjerne loftet over kontanthjælpen, at fjerne 450-timers-reglen og at afskaffe starthjælpen.
I Venstre ønsker vi et samfund, hvor der er plads til alle.
Vi har brug for alle i det danske samfund.
Vi ønsker et samfund, hvor det altid skal kunne betale sig at arbejde.
Det må aldrig være sådan, at det er mere gunstigt at være på offentlig forsørgelse frem for i beskæftigelse.
Derfor har vi siden 2001 gennemført en række ændringer, der har gjort det mere attraktivt at være i job frem for på offentlig forsørgelse.
Tidligere, dvs. før 2001, var der faktisk ikke nogen økonomisk gevinst for en gift kontanthjælpsmodtager ved at tage et arbejde, medmindre den pågældende kunne tjene mere end ca. 26.000 kr. om måneden.
I 2008 viste en undersøgelse fra SFI, som jeg forstår at oppositionen ikke anerkender, at godt 25 pct. af gifte personer på langvarig kontanthjælp, som var i risiko for at miste kontanthjælpen, rent faktisk havde fået arbejde.
For mig er der ikke nogen tvivl om, at følger vi forslaget her og vender tilbage til tiden før 2001, vil det få ganske væsentlig negativ betydning for udbuddet af arbejdskraft, fordi det ikke længere vil kunne betale sig at arbejde, hvis man er på kontanthjælp.
Så det kan jo egentlig undre, at partier, som i andre sammenhænge er travlt optaget af netop at medvirke til at øge arbejdsudbuddet, her kommer med et forslag, der altså går i den stik modsatte retning.
Der har været mange påstande om, at kontanthjælpsloftet rammer børnefamilierne, og vi hørte også en debat her mellem beskæftigelsesministeren og oppositionen, men loftet er jo sådan udformet, at det tager et særligt hensyn til netop børnefamilierne, samtidig med at det stadig indeholder et vigtigt incitament til at være på arbejdsmarkedet.
Indtægter fra børnefamilieydelsen og børnetilskuddet indgår således ikke under kontanthjælpsloftet.
Ca. 97 pct. af de enlige forsørgere på kontanthjælp er ikke berørt af loftet.
Det sikrer loftet.
Alt i alt har loftet såvel som 450-timers-reglen sammen med en aktiv arbejdsmarkeds- og integrationsindsats fået flere væk fra offentlig forsørgelse og flere i arbejde eller under uddannelse.
Disse positive virkninger, som har gavnet tusindvis af mennesker, ser vi ingen grund til at rulle tilbage.
Dertil kommer, at ydelserne ikke står alene.
De skal ses sammen med den massive integrationsindsats, som disse mennesker er blevet tilbudt, og også den aktive arbejdsmarkedspolitik, som også har givet disse mennesker flere tilbud.
Venstre kan således stadig ikke støtte forslaget.
Line Barfod (EL), 2010-04-26:
Ordføreren siger, at det altid skal kunne betale sig at arbejde.
Så vil jeg høre: Har Venstre nogen nedre grænse for, hvor langt man kan sætte ydelserne ned, i forhold til hvor lav en løn nogle bliver tvunget til at gå for?
Vi hører om, at f.eks. kolonnearbejdere i Tyskland får 10, 20, 30 kr. i timen.
Hvis det nu kommer til Danmark, fordi man gør så uendelig lidt for at stoppe social dumping i Danmark, er det så Venstres holdning, at vi skal sætte de sociale ydelser yderligere ned for dermed at tvinge folk ud i job til 10, 20, 30 kr. i timen?
Ulla Tørnæs (V), 2010-04-26:
Nu er det sådan, at lønforhold ikke fastsættes her i Folketinget – og heldigvis for det.
Vi er faktisk varme tilhængere af den danske model, og vi ønsker at holde fast i, at det er arbejdsmarkedets parter, som fastsætter lønniveauet i det danske samfund.
Jeg tror faktisk, vi alle er bedst tjent med, at det forholder sig på den måde.
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Jamen de enkeltydelser, der bliver givet, bliver jo netop givet til præcis de mennesker, der har behov for det.
Jeg ved ikke, hvad det er for et samfund, ordføreren egentlig ønsker sig, og hvad det er for et samfund, Socialistisk Folkeparti egentlig ønsker sig, men ud fra det, som Socialistisk Folkeparti og ordføreren også ofte er blevet citeret for, kan man godt have Socialistisk Folkeparti mistænkt for, at det samfund, de ønsker sig, er et samfund, hvor det ikke skulle kunne betale sig at arbejde, et samfund, hvor det ikke skulle kunne betale sig at dygtiggøre sig eller at stræbe efter noget og på den måde få mulighed for at arbejde sig ud af lavindkomstgrupperne.
For ja, der er mennesker, der befinder sig i en situation, hvor det kan være svært at få enderne til at nå sammen, det skal jeg være den første til at medgive, og derfor kan man også måle vores velfærdssamfund på, hvor fintmasket og godt et system vi har til bl.a. netop enkeltydelser, som ordføreren også spørger om.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-26:
Ja, lad os tage den derfra.
Det sidste, ministeren sagde, var, at man kan søge om tilskud til enkeltydelser.
Den skal være kronisk, for at man kan få tilskud.
Hvis det er sådan, at barnet i en familie, der er ramt af de her fattigdomsydelser, får halsbetændelse, og familien ikke har penge til medicinen, kan de ikke få tilskud til penicillin.
Hvad er ministerens holdning til det?
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Det er helt afgørende for mig, og derfor synes jeg også, at hr. Eigil Andersen fuldstændig svigter, når hr. Eigil Andersen slet ikke får nævnt, at det er sådan, at hvis man får en engangserstatning, får man i gennemsnit 17.000 kr. mere, og får man løbende erstatninger, får man i gennemsnit 300 kr. mere om måneden.
Jeg synes, det er lidt ærgerligt, at man slet ikke nævner det i debatten i dag, for jeg vil godt sige, at det er afgørende for mig, at man netop ikke tager noget fra nogen.
Det er jo også sådan, at de her ændringer først træder i kraft fra nytår, og det vil sige, at de, der allerede nu får udbetalt arbejdsskadeerstatning, slet ikke bliver berørt af det.
Det er kun ved fremtidige erstatninger.
Line Barfod (EL), 2010-04-26:
Hvorfor er det nødvendigt, at de arbejdsskadede skal have en mindre erstatning, fordi regeringen har gennemført en skattereform?
Hvad er det, der gør, at det er nødvendigt?
Ministeren siger, at det er et valg fra regeringens side, at man ikke vil have, at erhvervslivet skal betale så meget – det er et valg.
Men hvorfor er det så nødvendigt at gennemføre den her reform, som går ud over de arbejdsskadede?
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Når jeg siger, at det er nødvendigt, så er det jo, fordi mellemskatten er blevet fjernet med den skattereform, som vi har gennemført.
Og derfor er det jo nødvendigt, vil jeg sige til fru Line Barfod, for jeg ved slet ikke, hvordan fru Line Barfod ellers ville få det til at fungere.
Jeg synes jo egentlig, at det kunne være passende at tage en diskussion om, at mellemskatten er væk, for det er noget, der kommer alle til glæde, og det kommer netop også de arbejdsskadede til gavn fremover.
Eller hvad?
Altså, det er sådan set det, der står lidt tilbage nu, nemlig at fru Line Barfod fuldstændig kaster vrag på alt, hvad der ligger i det her lovforslag, og prøver på at få det til se ud af noget andet, end det egentlig er.
Line Barfod (EL), 2010-04-26:
Jeg synes, det er ministeren, der forsøger at få det til at se ud, som om det er nødvendigt.
Det bliver ministeren ved med at sige, men hun er stadig væk ikke kommet med nogen forklaring på det.
Ministeren svarer heller ikke på spørgsmålet om, hvorfor regeringen mener, at der skal være forskel på, hvad man får efter arbejdsskadeloven, og hvad man får efter erstatningsansvarsloven, når det hidtil har været holdningen, at de to erstatningslove gerne skulle følges nogenlunde ad.
Det har ministeren ikke svaret på endnu, så det håber jeg at vi kan få svar på den her gang.
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Jeg svarede sådan set hr. Eigil Andersen på det spørgsmål, for jeg mener ikke, at man kan sammenholde de to ting helt præcist.
Men når det så er sagt, har fru Line Barfod jo altså også fået svar på, hvorfor det er nødvendigt, medmindre fru Line Barfod er så meget imod skattereformen, at fru Line Barfod er helt imod, at mellemskatten er blevet fjernet.
Det er jo det, der er hele årsagen til, at vi står her i dag, vil jeg sige til fru Line Barfod.
Nok kan man leve i en boble som medlem af Enhedslisten og prøve at se verden lidt anderledes end alle andre, men man kan jo altså ikke nægte fuldstændig, at vi har gennemført en meget, meget stor skatteomlægning ved en skattereform, der gør, at det kan betale sig for alle at arbejde.
Så den del af sagen glemmer fru Line Barfod jo åbenbart fuldstændig.
Line Barfod (EL), 2010-04-26:
Jeg spurgte overhovedet ikke om Venstres holdning til, hvad lønniveauet skal være i Danmark.
Jeg er sikker på, at Venstre ønsker, at det skal så langt ned som muligt.
Men jeg spørger: Hvad er Venstres holdning til de sociale ydelser?
Når Venstres ordfører siger, at det altid skal kunne betale sig at arbejde, så er det, at jeg spørger: Er det for enhver pris?
Hvis det afgørende for Venstres holdning til, hvor lav ydelsen skal være, er, at hvis man kan få et job, hvor man tjener mindre end det, man får på social ydelse, så skal den sociale ydelse sættes ned, så er det jo væsentligt at vide, om der er nogen nedre grænse, og om det er fuldstændig ligegyldigt, hvad man skal have for at betale husleje og mad, eller om det simpelt hen er, hvor lavtlønnede job der findes i Danmark, og at det er det, der afgør, hvor lave de sociale ydelser skal være.
Line Barfod (EL), 2010-04-26:
Jeg synes jo, det er lidt absurd, at ministeren bruger tal fra en SFI-undersøgelse, der er blevet fuldstændig og totalt gennemhullet, som dokumentation for, at det skulle virke med de her ydelser.
Men det, jeg gerne vil spørge ministeren om, er, om ministeren er enig i, at de mennesker, der er på fattigdomsydelserne – dem, der lever af så lidt, som regeringen og Dansk Folkeparti har sat de her ydelser ned på – har mindre end det, som regeringen selv mener er nødvendigt at man skal have for at kunne klare sig i det danske samfund, nemlig det, som regeringen selv, når det gælder inddrivelse af gæld, har regnet sig frem til er nødvendigt for at have råd til at købe mad, tøj, medicin osv.
Er ministeren enig i, at de mennesker, der lever på fattigdomsydelser, har mindre end det, regeringen selv siger er nødvendigt?
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
Jeg ved slet ikke, hvor fru Line Barfod vil hen med den snak.
Ærlig talt
, de tal her viser så entydigt, at det altid kan betale sig at stille krav til folk, hvis man samtidig fører en aktiv beskæftigelsespolitik, som vi netop gør.
De tal her viser helt klart og tydeligt, at folk rent faktisk kommer i arbejde og dermed selv er med til at arbejde sig ud af en lavindkomstgruppe.
Hvis man kigger på mobiliteten i lavindkomstgrupperne i Danmark, kan man se, at den er enorm, og det i sig selv viser jo, at det virker.
Når man sammenholder det med bl.a. SFI-undersøgelsen og andre indikatorer, som vi har, kan man tydeligt se, at det her har været til kæmpestor gavn for de folk, som har været i en lavindkomstgruppe.
Line Barfod (EL), 2010-04-26:
Ministeren forholder sig ikke til, at en masse af de her mennesker er syge, har forskellige problemer, der gør, at de ikke kan arbejde.
Men det kan være, at ministeren har den holdning, at vi skal følge det gamle ordsprog »Ingen arme, ingen kager«.
Hvis man ikke er i stand til at nå kagedåsen øverst oppe på skabet, er det bare ærgerligt, så får man ikke nogen kager.
Det er åbenbart det samme, ministeren mener skal gælde i det danske samfund.
Hvis man ikke har nogen arme eller på andre måder er syg og ikke i stand til at arbejde, er det bare ærgerligt, så skal man klare sig for stort set ingenting.
Ministeren svarede ikke på mit spørgsmål.
Er ministeren enig i, at de mennesker, der er henvist til at leve af fattigdomsydelserne, har mindre til mad, tøj og medicin osv. end det beløb, regeringen selv har fastsat som det beløb, der er nødvendigt for klare sig i dag, i forbindelse med inddrivelse af gæld?
Inger Støjberg (V), 2010-04-26:
For det første vil jeg gerne sige, at jeg synes, at det er helt forkert at kalde det for fattigdomsydelser.
Jeg synes simpelt hen, det er at lade hånt om det danske velfærdssystem.
Og det forstår jeg slet, slet ikke at fru Line Barfod vil bruge tid på her i Folketinget.
Når det er sagt, mener jeg ikke, at man kan sammenholde de to ting, som fru Line Barfod nu forsøger at sammenholde, fordi man jo skal tillægge en meget aktiv beskæftigelsespolitik, man skal tillægge hjælp og støtte fra det offentlige, man skal tillægge det, at der er gode muligheder for netop også at komme videre og komme ud af den lavindkomstgruppe, som man er i.
Så jeg vil sige til fru Line Barfod, at jeg ganske enkelt ikke er enig i de antagelser, som bliver drevet frem her.
Derudover har jeg altså også ved flere lejligheder nævnt, at netop muligheden for at søge om enkeltydelser også er til stede.
Ulla Tørnæs (V), 2010-04-26:
Jeg er glad for, at vi dog trods alt er enige om, at det er arbejdsmarkedets parter, som aftaler lønniveauet i det danske samfund.
Så vil jeg bare minde fru Line Barfod om, hvad der var situationen før 2001.
Situationen var rent faktisk den, at hvis en gift kontanthjælpsmodtager skulle have et job, skulle man finde et job til over 26.000 kr. om måneden.
Det er udtryk for, at det var et system, hvor det ikke kunne betale sig at arbejde, og det er naturligvis ikke holdbart i længden, og derfor lavede vi det om.
Vi lavede det om til gavn og glæde for tusindvis af mennesker, som faktisk er blevet en del af arbejdsmarkedet.
Så når fru Line Barfod spørger, om der er en nedre grænse, er det slet ikke det, vi diskuterer her.
Det, vi diskuterer her, er, at før 2001 kunne det netop ikke betale sig at arbejde, fordi man skulle finde et job, hvor man opretholdt en månedsløn på over 26.000 kr. om måneden.
Det er ikke rimeligt.