Søren Gade (V), 2009-03-27:
Forsvarslovens § 17, stk. 1, nr. 1, har følgende ordlyd:
»Under krig eller andre ekstraordinære forhold kan forsvarsministeren uden retskendelse træffe foranstaltninger som omhandlet i grundlovens § 72 over for telefonsamtaler, postforsendelser og anden kommunikation.«
Her må jeg altså lige så stille sige, at jeg synes, forslagsstillerne principielt på flere punkter går helt galt i byen.
Flere af de foranstaltninger, som ministeren, altså nu mig, har fået beføjelser til, har en karakter, der gør, at det i en konkret situation vil være helt åbenlyst, at de er iværksat.
Det vil f.eks. nok ikke være hemmeligt ret længe, hvis der blev indkaldt hjemsendte værnepligtige, eller hvis forsvaret begyndte at regulere fiskeri, sejlads og lufttrafik.
Andre beføjelser må dog i en helt konkret situation nødvendigvis finde anvendelse med absolut diskretion for at kunne opfylde deres formål.
Og det gælder altså navnlig bestemmelsen i forsvarslovens § 17, stk. 1, nr. 1, som jeg må forstå at dette beslutningsforslag primært er rettet mod.
Om denne bestemmelse kan jeg mere generelt oplyse, at den med let varierende ordlyd har været at finde i forsvarsloven siden 1951, så der er altså ikke tale om en ny lov eller bemyndigelse.
Som det fremgår af bestemmelsens ordlyd, er det forsvarsministeren, som er tillagt beføjelsen til at vurdere, om bestemmelsens kriterier er opfyldt, og om bestemmelsen dermed eventuelt skal anvendes.
Med beslutningsforslaget lægges der som nævnt op til, at Folketinget skal beslutte, om de i bestemmelsen indeholdte kriterier er opfyldt.
Umiddelbart synes det helt overordnet at harmonere dårligt med principperne i øvrigt om forholdet mellem den lovgivende og den udøvende magt.
Til spørgsmålet om en eventuel konkret anvendelse af bestemmelsen vil jeg godt knytte nogle bemærkninger.
Først vil jeg sige, at det følger af bestemmelsens ordlyd og sagens natur, at bestemmelsen i forsvarslovens § 17 kun meget sjældent vil finde anvendelse, og at dens anvendelsesområde generelt kun kan antages at dække forhold, hvor statens handlefrihed og sikkerhed er truet.
Hertil kommer, at en eventuel anvendelse af bestemmelsen, i det omfang landet ikke befinder sig i en helt åbenlys krigssituation, må vurderes typisk at ville være baseret på et efterretningsmæssigt grundlag, som kun regeringen og altså ikke det samlede Folketing vil være i besiddelse af.
Det er altså sådan, at Folketinget med bestemmelsen ved lov har tillagt forsvarsministeren nogle beføjelser, som kan anvendes under helt ekstraordinære forhold.
Det skal i samme forbindelse nævnes, at en offentliggørelse af oplysninger om en faktisk anvendelse af bestemmelsen ville kunne føre til, at øjemedet forspildes, og dermed undergraves selve formålet med bestemmelsens eventuelle anvendelse.
Dette gælder også en oplysning om, at bestemmelsen ikke anvendes, idet det ville kunne danne basis for modsatte slutninger i en situation, hvor myndighederne ikke ville kunne oplyse, at bestemmelsen ikke var under anvendelse. Når det så er sagt, og da jeg selvsagt er helt opmærksom på, at nogle, og der tænker jeg selvfølgelig på forslagsstillerne, finder det utilfredsstillende, skal jeg endnu en gang understrege, at jeg ved en række lejligheder har oplyst, at regeringen, såfremt det måtte være aktuelt, underretter Kontroludvalget om bestemmelsens anvendelse.
Jeg vil også godt ved den her lejlighed som ved tidligere lejligheder understrege, at eventuelle spørgsmål vedrørende forsvarslovens § 17 selvfølgelig som hidtil kan stilles i Kontroludvalget.
Jeg skal på baggrund af mine her afgivne bemærkninger på regeringens vegne opfordre til, at det fremsatte beslutningsforslag forkastes.