Lene Espersen (KF), 2011-03-17:
Enhedslisten har igen i år fremsat forslag til folketingsbeslutning om hurtigst muligt at trække de danske tropper og NATO's tropper hjem fra Afghanistan, om at øge den civile indsats i landet og om at etablere freds- og forsoningsaftaler.
I beslutningsforslaget foreslås også en international fredsbevarende styrkeindsats.
Debatten i dag kommer på et tidspunkt, hvor regeringen, Dansk Folkeparti, Socialdemokraterne, Radikale Venstre og Liberal Alliance har indgået et bredt forlig om Helmandplanen for 2011 og 2012.
Helmandplanen er kommet på plads på baggrund af tætte og konstruktive drøftelser med forligskredsen.
Forligspartierne har vist stor ansvarlighed og vilje til at træffe de nødvendige beslutninger i planlægningen af den danske indsats.
Det er vigtigt både i forhold til de danske soldater og til den indsats, de yder, og det er vigtigt for vores internationale omdømme som ansvarligt medlem af NATO og FN.
Jeg er fortsat af den overbevisning, at Enhedslistens forslag hviler på forkerte præmisser.
Vi har i de sidste år prioriteret den civile indsats højt – den indsats, som Enhedslisten nu foreslår, at vi skal fokusere på.
Vi ved alle, at et stabilt Afghanistan bedst sikres ved at have en regering på plads, ved at der er en nogenlunde fungerende stabsstruktur, og ved at befolkningen tilbydes rimelige levevilkår.
Tilskyndelserne til at tilslutte sig oprørerne mindskes, hvis regeringen leverer resultater.
Derfor er størstedelen af den danske bistand fordelt gennem afghanske institutioner, således at afghanerne selv får ejerskab og selv kan varetage regeringsudøvelsen og udviklingen fremadrettet.
Hermed er vi med til at skabe forudsætningerne for stabilitet og for et bæredygtigt og suverænt Afghanistan, der selv kan sikre sig mod terrorisme.
For så vidt angår Enhedslistens forslag om freds- og forsoningsaftaler, er jeg i princippet enig, men jeg må konstatere, at forslaget er overflødigt, for arbejdet er allerede i gang og har været det længe.
Men støtten skal naturligvis leveres på den betingelse, at de giver afkald på vold, tager afstand fra terrorisme og respekterer den afghanske forfatning, herunder ikke mindst de rettigheder, den giver den afghanske befolkning.
I forhold til forsoningsprocessen er det vigtigt, at vi er realistiske i vores forventninger om fremskridt.
Vi står ikke umiddelbart foran et gennembrud.
Afghanistan er nu den næststørste modtager af dansk udviklingsbistand.
Enhedslisten overser, at en forudsætning, for at vi kan yde den bistand, er tilstedeværelsen af ISAF-tropperne, for selv om der er fremskridt i Afghanistan, er der fortsat lang vej endnu.
Men det er samtidig klart, at det er vigtigt med klare perspektiver for vores indsats.
Det er jo derfor, at den afghanske regering og det internationale samfund på NATO-topmødet i Lissabon i november 2010 blev enige om en plan for afghansk ansvarsoverdragelse.
Ifølge den plan vil afghanerne ved udgangen af 2014 selv overtage det fulde sikkerhedsansvar i Afghanistan.
blevet enige om, at Danmark ved udgangen af 2014 ikke længere har kampenheder i Afghanistan.
Med Helmandplanen er vores fokus fremadrettet nu på, hvad der skal nås, for at ansvaret på bæredygtig vis kan overdrages til afghanerne, for det er klart, at hvis vi bare slap tøjlerne nu, ville det have fatale konsekvenser, for afghanerne er ikke klar endnu.
Det er derfor, at hovedprincipperne i Helmandplanen for 2011 og 2012 er omlægning og kapacitetsopbygning med henblik på at skabe fundamentet for en bæredygtig ansvarsoverdragelse til afghanerne.
Når vi frem mod 2014 i stigende grad træder i baggrunden, er vi nødt til at sikre, at afghanerne har de nødvendige kapaciteter.
Ambitionen er et stabilt Afghanistan, der har en nogenlunde fungerende stabsstruktur, og som giver mulighed for sin befolkning.
Det er også den bedste forsikring mod tilbagefald i Afghanistan.
Enhedslisten overser med forslaget om at erstatte ISAF med en FN-styrke, at ISAF faktisk er indsat på mandat fra FN.
Forslaget er også ude at trit med virkeligheden, for med planerne for ansvarsoverdragelsen er vi nu for alvor på vej mod en afghanisering af samfundet.
Det er afghanerne selv, der skal løfte ansvaret, også sikkerhedsansvaret.
Derfor skal vi ikke udskifte en international styrke med en anden.
I stedet skal vi hjælpe med at styrke og dygtiggøre de afghanske sikkerhedsstyrker.
Med Helmandplanen er regeringen og forligspartierne nået til enighed om, at omlægningsprocessen fra kamp- og partnerrollen til trænings-, uddannelses- og rådgivningsrollen skal igangsættes allerede nu og skal intensiveres i løbet af 2011 og 2012.
I takt med at indsatsen med at træne, uddanne og rådgive de afghanske sikkerhedsstyrker øges, vil de danske soldater helt i tråd med den danske Afghanistanstrategi for 2008-2012 træde gradvis i baggrunden og lade de afghanske styrker gå forrest.
Det afgørende er jo, at de afghanske soldater dygtiggøres og sættes i stand til selv at overtage ansvaret.
Omlægningen muliggør gennemførelsen af en mindre reduktion af det samlede danske styrkebidrag i 2011 i størrelsesordenen 30 soldater, og i andet halvår af 2012 gennemføres en yderligere reduktion af det samlede danske styrkebidrag ned til ca. 650 personer.
Dermed er der lagt helt klare planer for udviklingen i den danske militære indsats i Afghanistan.
Vi er alle enige om, at de danske soldater ikke skal blive en dag længere i Afghanistan, end det er nødvendigt.
Og den dag rykker stadig nærmere.
Det er vores klare vurdering, at der er tale om bæredygtige justeringer, der understøtter den overordnede målsætning for transitionen, nemlig at give afghanerne øget ansvar.
Jeg skal på denne baggrund og på regeringens vegne opfordre til, at nærværende beslutningsforslag afvises.