Karen Ellemann (V), 2016-05-19:
Tak for ordet.
De to beslutningsforslag, som vi nu har under behandling, handler begge to om ledsageordningerne i serviceloven, og derfor er det rigtig fint, at det kunne lade sig gøre at sambehandle dem.
I det første beslutningsforslag, B 86, bliver det foreslået, at regeringen inden udgangen af i år skal fremsætte lovforslag om ændring af ledsageordningerne for børn og voksne i servicelovens paragraffer 45 og 97, sådan at ledsagelsen også kommer til at omfatte socialpædagogisk bistand.
I dag kan der inden for rammerne af ledsageordningerne i paragrafferne 45 og 97 kun ydes praktisk hjælp i forbindelse med ledsagelsen, dvs. den type hjælp, som mange i daglig tale kalder for den levende stok.
Det andet beslutningsforslag, B 174, handler også om ledsageordningerne i servicelovens paragraffer 45 og 97, og her foreslås det, at regeringen inden udgangen af 2016 skal fremsætte lovforslag, som gør det muligt at spare op til 180 ledsagetimer sammen over en periode på 1 år.
I dag er grænsen, at man kan gøre det med de 90 timer inden for 6 måneder.
For i regeringen mener vi faktisk, at det helt overordnede formål med servicelovens ledsageordninger er, at de skal medvirke til at sikre inklusion i samfundet af borgere, som ikke kan færdes alene.
Vi mener også, at ledsageordningerne skal være indrettet så fleksibelt, som det nu kan lade sig gøre, sådan at borgere med nedsat funktionsevne i videst muligt omfang kan få tilgodeset deres ledsagebehov.
Som jeg ser det, er det fornuftigt nok at se på de eksisterende ledsageordninger og se på, om der er elementer i ordningerne, som med fordel kan gøres mere fleksible.
Og det her gælder jo så bl.a. også, i forhold til hvad ledsageordningen kan bruges til, og hvor mange timer man kan få lov til at spare op.
Jeg er naturligvis ligesom forslagsstillerne fra Enhedslisten optaget af at forsøge at forbedre reglerne om ledsagelse.
Men hvor hurtigt kan man nå at gøre det?
For jeg mener faktisk, at vi har behov for her at få undersøgt området lidt nærmere, før vi siger, at vi med udgangen af året skrider til at gennemføre eventuelle lovændringer.
Og det er derfor, jeg appellerer til, at vi får en nærmere undersøgelse, for når man står med sådan en undersøgelse i hånden, har man alt andet lige et lidt sikrere fundament, når man skal vurdere fordele og ulemper ved forskellige forslag til ændringer.
Og på den måde får vi også et klart billede af – hvad jeg også mener er en forudsætning – hvilke økonomiske konsekvenser sådan nogle forslag her vil have.
I den forbindelse vil jeg sige, at der – i hvert fald sådan, som jeg ser de her beslutningsforslag – vil være udgifter forbundet med dem, særlig med det, der hedder B 86, som handler om at få udvidet målgruppen for ledsageordningen i servicelovens § 97 til også at omfatte borgere med udviklingshæmning m.fl.
Og derfor kan jeg ikke støtte, at vi skrider til lovændringer her og nu og siger, at det skal ske inden udgangen af det her år, sådan som de to beslutningsforslag lægger op til.
Men som jeg også sagde, ser jeg også sympatiske ting i begge beslutningsforslag, og det er derfor, jeg mener, at vi har behov for at grave lidt dybere i det her og have et lidt stærkere fundament at stå på, før vi tager stilling til dem.
Jeg vil gerne være sikker på, at der ikke er noget, vi overser, før vi tager stilling til en eventuel ændring af opsparingsreglerne i ledsageordningerne, sådan som det bliver foreslået i B 174.
Så synes jeg faktisk også, det er vigtigt, at vi får set samlet på de forskellige ledsagemuligheder og ikke begynder sådan at skrue på nogle enkelte delelementer i de enkelte ordninger sådan stykkevis og delt.
Jeg mener også, der er behov for en nærmere undersøgelse af det, som bliver foreslået i beslutningsforslag B 86, både i forhold til de eventuelle udgifter, der er forbundet med et sådant forslag, men også de mere indholdsmæssige ændringer, som det her forslag vil indebære.
For med forslaget lægger vi alt andet lige noget af den socialpædagogiske ledsagelse, som der jo uvægerlig vil blive tale om, om i forhold til borgere med udviklingshæmning, og lægger det over i servicelovens § 97, som lige nu kun rummer den type ledsagelse, som jeg før omtalte som den levende stok.
Til gengæld vil jeg faktisk gerne her forpligte mig til at tage overvejelserne fra de her to beslutningsforslag med i den arbejdsgruppe, som potentielt set kan blive nedsat, hvis det næste beslutningsforslag, vi skal behandle – det, der hedder B 190 – bliver vedtaget.
Og jeg kan da godt allerede nu afsløre, at når jeg vil omtale det beslutningsforslag senere, altså B 190, så vil jeg støtte det, fordi jeg helt grundlæggende mener, at der faktisk er behov for at få kigget nærmere på området.