Mette Frederiksen (S), 2014-01-28:
Tak for det.
Og først og fremmest tak til de oppositionspartier, der i dag fremsætter beslutningsforslag på området.
Jeg synes altid, det er vigtigt at have diskussionen her i Folketingssalen om, hvordan vi indretter vores beskæftigelsespolitik bedst muligt, og der skal alle vide at der er noget at komme efter.
Men helt indledningsvis vil jeg sige – og det er så en indledning, der kommer til at gælde for alle tre beslutningsforslag, vi skal i gang med at behandle nu – at vi fra regeringens side har valgt først at nedsætte en ekspertgruppe med Carsten Koch i spidsen, som næsten er færdige med deres store udredning, og efterfølgende at invitere arbejdsmarkedets parter ind i et rum, hvor de kan give deres bidrag til, hvordan vi får en bedre beskæftigelsespolitik, og derefter, at vi fra regeringens side fremlægger et samlet udspil.
Og det er klart, at når man har valgt den proces, går man selvfølgelig ikke samtidig i Folketingssalen og siger ja til nogle helt konkrete ændringer.
Derfor vil jeg, hvad angår alle tre beslutningsforslag, gerne appellere til, at vi så at sige selvfølgelig tager diskussionen i dag; man må rejse de diskussioner i Folketingssalen, som man synes er nødvendige, og jeg vil også gerne opfordre andre til det.
Men for regeringens vedkommende synes vi, at det er på tide, at Folketinget tager en samlet diskussion af hele beskæftigelsesområdet, fordi der er så store udfordringer for mange af de mennesker, der bliver ramt af arbejdsløshed, at vi bør tage en samlet diskussion.
Som jeg tror det efterhånden er alle bekendt, ønsker vi fra regeringens side en egentlig reform af den aktive beskæftigelsesindsats.
Vi vil gerne sætte rammerne for en helt anden indsats end den, vi kan tilbyde i dag.
Det er, hvad enten vi taler om jobcentrenes rolle, om uddannelse eller om inddragelse af anden aktør, som de tre beslutningsforslag handler om.
Det, der er det afgørende for regeringen, er: Vi vil først og fremmest blive bedre til at sikre, at flere opnår en varig tilknytning til vores arbejdsmarked; vi vil gerne sikre, at der er en mere meningsfuld indsats, der tager udgangspunkt i, at mennesker, der er ramt af arbejdsløshed, er forskellige, deres behov er forskellige, deres udfordringer er forskellige; vi vil gerne styrke relationen mellem jobcentre og a-kasser og vores virksomheder, sådan at vi får en bedre matchning, for så vidt angår de mennesker, der desværre og ulykkeligvis er blevet ramt af arbejdsløshed, og de virksomheder, som heldigvis har et fortsat behov for arbejdskraft; og så vil vi i øvrigt gerne afbureaukratisere på beskæftigelsesområdet og i det hele taget sikre, at de penge, vi i dag bruger til den aktive arbejdsmarkedspolitik, bliver brugt bedst mulig i fremtiden.
Alt det her mener jeg kræver en samlet reform af den samlede beskæftigelsespolitik, og det er egentlig først og fremmest på baggrund af den grundlæggende overvejelse, at vi ikke kan sige ja til det beslutningsforslag, som ligger her.
Derfor vil jeg helt grundliggende foreslå, at forslagsstillerne, som jeg bestemt regner med kommer til forhandlinger om beskæftigelsesområdet her til foråret, tager deres beslutningsforslag med under armene, så de kan indgå i diskussionerne.
Heldigvis, tror jeg, er de fleste danske lønmodtagere og de fleste danske virksomheder noget nær ligeglade med, hvor kommunegrænsen ligger.
Det er helt almindeligt at pendle til og fra arbejde.
Det er helt almindeligt, måske ikke kun især i krisetider, men i det hele taget, at man kører langt hver eneste dag for at passe sit arbejde.
Og når en virksomhed skal rekruttere nye medarbejdere, er de jo – undskyld mit sprog – helt og aldeles ligeglade med, hvor jobcenteret ligger henne; de er optaget af at få adgang til de mennesker, de har behov for i deres produktion, og vores lønmodtagere er optaget af at kunne finde arbejde, ikke mindst hvis de bliver ramt af arbejdsløshed.
Derfor synes jeg også, det er en både reel og nødvendig diskussion, vi skal have, om, hvordan vi sikrer, at vores organisering og den underliggende organisation, der er på hele beskæftigelsesområdet, afspejler virkelighedens verden.
Og der har igennem tiden været rejst ganske meget kritik af, at kommunerne nogle steder er for små geografiske enheder i forhold til det, der er det naturlige arbejdsmarkedsopland.
Derfor er det også vores holdning, inden vi går i gang med drøftelserne, at kommunerne selvfølgelig skal arbejde rigtig, rigtig godt sammen.
Det er altid den enkelte arbejdsløse, der skal være i centrum, og det er også virksomhederne, der skal være det.
Derfor synes jeg det er helt oplagt, at vi kommer til at diskutere, hvordan vi sikrer, at en kommunegrænse ikke kommer til at være bestemmende for, hvad for en beskæftigelsespolitik der bliver ført i landet.
Men som sagt gælder det for alle tre beslutningsforslag, at jeg meget gerne snart vil i gang med en mere grundlæggende diskussion af, hvordan den samlede beskæftigelsespolitik skal se ud, og derfor ønsker vi ikke at støtte beslutningsforslaget her.