Liselott Blixt (DF), 2010-04-26:
I lovforslaget foreslås det, at der indføres en hjemmel til oppegående tvangsfiksering på Sikringsafdelingen under Retspsykiatrisk Afdeling, Region Sjælland, i en forsøgsperiode på 4 år.
Tvang over for mennesker med psykiske lidelser er et voldsomt indgreb, og derfor bør og skal brugen af tvang reduceres så meget som muligt.
Derfor bør alle i deres arbejde med psykisk syge bestræbe sig på at minimere risikoen for, at der opstår situationer, hvor tvang er nødvendig.
I Dansk Folkeparti mener vi, at tvang skal begrænses til kun at benyttes i yderste nødstilfælde.
Vi har brugt utrolig lang tid på denne sag.
Det er skrækkeligt, at der er patienter, som ligger fastspændt i op til 24 timer i døgnet i flere år på grund af, at de er så voldelige, at de er til fare for sig selv og for andre.
Sikringen er det sted, hvor vi anbringer de patienter, som er ekstraordinært farlige på grund af deres svære sindssygdomme.
På Sikringsafdelingen, hvor de farligste og mest vanskelige patienter anbringes, er der undertiden patienter, der er så sindssyge, at de oplever, at personer omkring dem vil dem det ondt.
I sådan nogle tilfælde, i de situationer, skønner man, at det er bedre og mindre indgribende at anvende remme frem for, at de er fastspændt til en seng.
Det er kendetegnende for patienterne, at de ofte ikke kan behandles tilstrækkeligt med medicin, miljøterapi og træning i at etablere relationer.
Det betyder, at patienterne kan være stærkt udadreagerende, hvilket er til fare for andre patienter, personale og for dem selv.
Vi ved, at 14 dage i liggende tilstand medfører, at musklerne svinder ind.
Vi ved, at tarmene stopper med at arbejde.
Som vi hørte den tidligere ordfører sige, kan man risikere at få en stomi, altså afføring ud af siden, fordi tarmene ikke kan arbejde mere, fordi man har ligget så stille, så der ikke er aktivitet.
Ved at indføre tvangsfiksering kan disse patienter nu i stedet få et bælte om livet med remme op til armene og ned til benene, så vedkommende kan gå rundt og eventuelt være social, men ikke kan slå ud.
Det skal være til gavn for patienten.
Det er samtidig også velkendt, at lang tids bæltefiksering, hvor man er isoleret fra andre stimuli, gør, at det at vende tilbage til ydre stimuli igen kan medføre, at patienten bliver meget voldelig.
Det vil sige, at det bliver en endnu sværere overgang.
Dansk Folkeparti har også i forhandlingerne foreslået, at man skulle tage patienten med på råd.
Der er perioder i patienternes sygdom, hvor man kan tale om, hvilke foranstaltninger de synes er bedst eller dårligt for lige præcis dem i deres situation.
Der er patienter, der til tider selv kommer og beder om at blive fastspændt, fordi de kan mærke kræfterne i deres krop, som de ikke selv kan styre.
De bliver selv ulykkelige, når de slår ud efter eller gør andre mennesker fortræd.
Det er nogle af de ting, som vi vil arbejde videre med i Sundhedsudvalget, altså at vi lytter til de patienter, men også lytter til det personale, som vi forventer og har tillid til gør deres bedste, nemlig at de kan se, hvad det bedste er for den enkelte patient.
Som også tidligere ordførere har sagt: Det drejer sig om enkelte patienter, og det skal aldrig være en foranstaltning for, at det skal være billigere i drift eller for, at man skal gøre det nemmere.
Det skal være, fordi det gavner patienten selv.