Lars Barfoed (KF), 2010-04-21:
For det første synes jeg, det er lidt uforskammet at stå og sige, at jeg skulle være arrogant over for nogen som helst.
Jeg har givet udtryk for, hvor beklageligt og ærgerligt det må være for de borgere, som er berørt af det.
Der er jo ikke noget arrogant i så derefter at redegøre for, hvordan tingene rent faktisk fungerer.
Det hører vel med i den samlede fortælling om det her, hvordan tingene fungerer nu.
Det kan jeg ikke se at der er noget arrogant ved.
Det er vel, hvad Folketinget kan forvente at en minister gør i en sådan forespørgselsdebat, nemlig redegør for, hvordan tingene fungerer.
Med hensyn til hvad man har gjort, og om man har gjort, hvad man kunne, må jeg sige, at det er mit indtryk, at alle involverede har gjort, hvad de kunne, og har vurderet tingene ud fra deres bedste viden.
Man kan jo også spørge omvendt: Er det realistisk at tro, at nogen, da det her blev sat i gang, godt vidste, at det ville gå helt galt, at der ville blive lange sagsbehandlingstider og store problemer, men bare alligevel satte det i gang?
Det er der da ingen, der ved deres fulde fem ville finde på.
Tak for en interessant debat.
Jeg tror ikke, vi har fået talt os helt frem til enighed i dag, men synspunkterne står da i hvert fald rimelig klart.
Jeg vil gerne starte med endnu en gang at sige, at det jo er, jeg tror, der var en, der brugte udtrykket en møgsag.
Det er en rigtig dum sag, især for de borgere, som har været i klemme i systemet, det er der ingen tvivl om, og derfor er jeg også meget enig med dem, som siger, at vi i sådan nogle sammenhænge først og fremmest skal se på det fra borgernes synsvinkel.
Vi skal sætte alt ind på at løse problemerne.
Hr. Anders Samuelsen, som jeg i øvrigt synes havde et udmærket og på mange måder nuanceret indlæg, sagde, at man bare kunne sammenligne med, hvordan det var med sagsbehandlingstiderne før, og hvordan det så har været i den her indkøringsfase, og så vurdere ud fra det.
Men så enkelt er det jo ikke.
Jeg skal lige sige, som jeg også understregede i starten: Nu, hvor den digitale tinglysning er kørt ind, er det altså sådan, at vi – bortset fra de matrikulære sager – gennemsnitligt har klart hurtigere behandlingstider, end vi havde med det gamle system.
Hvis man ser på, hvordan det var, før vi gik i gang med den digitale tinglysning, kan vi se, at det jo ikke altid var sådan, at det gik lynhurtigt.
Tværtimod.
Der var faktisk meget store udsving i ekspeditionstiden mellem retskredsene.
Det er også derfor, man ikke sådan bare kan sige – som jeg godt forstår at hr. Anders Samuelsen ellers hældte lidt til at man skulle gøre – hvordan det var før.
For det var meget forskelligt.
Hvis man ser på de retskredse, hvor der i de enkelte år var længst ekspeditionstid, kan jeg som et lille udpluk nævne, at retten i Århus i 2008 behandlede 61 pct. af sagerne inden for 10 dage, at kun 21 pct. var tinglyst inden 5 dage, og den gennemsnitlige sagsbehandlingstid var 9,9 dage.
I 2006 var andelen af dokumenter, der var tinglyst inden for 10 dage ved retten i Silkeborg, 22 pct., mens andelen inden for 5 dage var 8 pct.
I 2002 havde retten i Lyngby en gennemsnitlig ekspeditionstid over hele året på 21,8 dage, og andelen af dokumenter, der var behandlet inden for 10 dage, udgjorde 10 pct.
Det er sådan et lille uddrag af det meget sammensatte kludetæppe, kan man sige, der er af ekspeditionstider, som det så ud i det gamle system.
Selvfølgelig var der også retter, hvor ekspeditionen gik meget hurtigt, men forskellene var altså store.
Og selv om problemerne med lange ekspeditionstider ved tinglysning i det gamle system ofte var mere lokale fænomener, var de mindst lige så generende for de borgere, som de berørte dengang, som de har været i den seneste tid.
De sager, der kører igennem automatisk, behandles langt hurtigere, end tilfældet var før, og endvidere behandles 95 pct. af sagerne inden for 10 dage.
Det gøres med en medarbejderstab på en tredjedel af det tinglysningspersonale, der var nødvendigt, før tinglysningen blev digitaliseret og centraliseret i Hobro.
Så det har jo været et skridt til en mere effektiv tinglysning og dermed også et positivt bidrag til samfundsøkonomien.
Men det spørgsmål, som jo har været kernen i debatten og i forespørgslen, har været det med erstatning.
Jeg lagde mærke til, at fru Karina Lorentzen Dehnhardt sagde, at regeringen sådan har anbragt det her i en syltekrukke, fordi Domstolsstyrelsen har bedt kammeradvokaten om at vurdere grundlaget for at betale erstatning.
Det er jo interessant nok, som ordene betyder noget forskelligt, alt efter om det er oppositionen eller regeringen, der foreslår noget.
Men så må jeg forstå på fru Karina Lorentzen Dehnhardt, at når det er Socialistisk Folkeparti, der vil have undersøgt ting i et udvalg, er det ikke nogen syltekrukke – men når regeringen beder kammeradvokaten om at undersøge grundlaget for erstatning, er det lige pludselig blevet en syltekrukke.
Det synes jeg er underligt.
Men altså, regeringen har fundet det rigtigt at få klarlagt, om den lange ekspeditionstid i tinglysningssagerne efter overgangen til den digitale tinglysning medfører et erstatningsansvar for myndighederne, og derfor blev Domstolsstyrelsen i januar anmodet om at indhente en udtalelse fra kammeradvokaten om spørgsmålet om erstatning.
Derudover undersøges processen med digitalisering af tinglysningen af Rigsrevisionen.
Der skal være et erstatningsgrundlag, før man kan betale nogle penge.
Enten skal der være et egentligt erstatningsansvar, eller også skal der etableres et særligt retsgrundlag for det.
Sådan er det nu engang.
Så hvis nu jeg syntes, at jeg ville være flink og betale penge og begyndte at udskrive checks til borgere, fordi det sådan var rimeligt ud fra en eller anden betragtning, kan jeg godt garantere for, at jeg ville få ørerne i maskinen, for det kan man altså ikke bare lige gøre, uden at der er erstatningsgrundlag eller retsgrundlag for det.
Jeg er meget opmærksom på, at tanken om en særlig kompensationsordning umiddelbart kan være fristende.
Det hører jo med til billedet, at der er tale om ganske mange sager, der dækker over vidt forskellige og ofte helt individuelle forhold, og hvor de økonomiske konsekvenser for borgerne altså kan være meget forskellige.
Så det er ikke så enkelt.
Og jeg fornemmer så, at taletiden hermed er udløbet.
Men vi får sikkert lejlighed til at uddybe det lidt i den debat, jeg kunne forestille mig vi skal have nu.