Mikkel Dencker (DF), 2015-01-23:
Allerførst vil jeg sige tak til forespørgerne fra SF for anledningen til at diskutere emnet her.
Det handler ikke alene om forhandlingsstrategien op til de kommende internationale klimaforhandlinger senere på året, men også, som jeg læser teksten, om, hvordan vi i Danmark håndterer den indenlandske klimapolitik og energipolitik.
Jeg vil sige, at vi i Dansk Folkeparti mener, at Danmark allerede er gået meget langt i klima- og energipolitikken.
Vi mener også, at vi i Danmark er gået for langt, at det er gået for hurtigt, og at det har ført til, at vi i Danmark har et højt prisniveau for energi, så vores husholdninger, vores forbrugere og vores erhvervsliv betaler en høj pris for energien.
Det går ud over vores husholdninger på den måde, at folks privatøkonomi bliver belastet – mere end nødvendigt – af højere el- og varmeregninger, og det gør jo så, at man kan bruge færre penge på det, som man nok synes ville have været sjovere end at betale elregninger, og så må man skære andre steder i sit privatbudget.
For erhvervslivet gør det jo det, at man mister konkurrenceevne over for udlandet, og det fører jo til tab af arbejdspladser på både kort og lang sigt.
Jeg medgiver, at Dansk Folkeparti er med i den energiaftale, der blev indgået for snart 3 år siden, men regeringens ambitionsniveau går jo langt ud over det, der står i den energiaftale.
Det er jo et faktum, at Danmark deltager i de internationale klimaforhandlinger hvert år – det gør Danmark selvfølgelig, for det gør alle andre lande i verden jo – og der skal Danmarks strategi selvfølgelig også lægges og skal kunne diskuteres her i Folketinget.
Som sagt mener vi i Dansk Folkeparti, at vi i Danmark er gået meget langt i vores indenlandske energipolitik.
Vi har allerede gennemført meget store reduktioner i CO2-udledningen og langt større reduktioner, end de fleste andre lande har gennemført, og det har haft de økonomiske konsekvenser, som jeg allerede har skitseret.
Derfor mener vi i Dansk Folkeparti ikke, at der er noget behov for, at vi i Danmark går videre ad det spor.
Og derfor har vi ikke som regeringen travlt med at nå frem til en 40-procentsreduktion af CO2-udledningen i 2020, som regeringen har luftet at man har en ambition om, lige så vel som man har luftet, at man ønsker at afskaffe alle fossile brændsler i 2050.
Det er ambitioner, som Dansk Folkeparti ikke deler.
Derfor synes vi ikke, at vi skal fortsætte videre ud ad det spor, som energipolitikken er kørt ad i Danmark igennem en hel del år.
Vi mener, at vi i Danmark godt kan tillade os at sige, at nu har Danmark trukket sin del af læsset, og at det, der skal ske i de internationale klimaforhandlinger, er, at der er andre lande, der må bære en tungere byrde, end de hidtil har båret, for Danmark har allerede taget sin del af slæbet.
Jeg vil også sige, at vi vil opfordre regeringen til, at man i den indenlandske energipolitik ikke lægger sig fast på flere tiltag, der skal reducere CO2-udledningen.
Det er en kendt sag, at den danske CO2-udledning er ekstremt lille i globalt perspektiv, så uanset hvad man gør fra eller til, kan det ikke ændre noget som helst på klimaudviklingen på globalt plan.
Så derfor har det mere karakter af symbolske handlinger, når man vil gå fra 34 pct.s reduktion til 40 pct.s reduktion i Danmark, og det vil vi fraråde at man derfor kaster sig ud i.
Det var de første bemærkninger fra Dansk Folkeparti i denne omgang.
Jeg skal også benytte lejligheden, mens jeg er på talerstolen, til at fremsætte et forslag til vedtagelse, som vi gerne vil have indgår i de videre forhandlinger, og det er på vegne af Dansk Folkeparti og Liberal Alliance.
Det lyder sådan her:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at Danmark allerede nu har foretaget langt større reduktioner i CO2-udledningen end de fleste andre lande.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til i kommende forhandlinger om en klimaaftale ikke at påføre Danmark forpligtelser til yderligere reduktioner.
Folketinget opfordrer regeringen til at tilrettelægge den danske energipolitik, således at hensynet til en stabil og billig energiforsyning prioriteres højere end at stræbe efter flere og symbolske reduktioner af CO2-udledningen.«