runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Barfoed (KF), 2008-01-17:
Det er nye oplysninger for mig, men andre kender åbenbart de interne instrukser i Dansk Arbejdsgiverforening bedre, end jeg gør.
Det er nyt for mig, hvis det er sådan, at der i Dansk Arbejdsgiverforening er interne instrukser til medlemmerne om, at man nu må sørge for at øge lønningerne for at tiltrække mere arbejdskraft.
Det var jeg ikke bekendt med.
Det er jo interessant information fra de indre linjer i Dansk Arbejdsgiverforening, som andre åbenbart har en tættere tilknytning til end mig, kan jeg forstå.
Men jeg må sige, at penge, løn, selvfølgelig er et incitament, og det glæder mig da, at andre ser ligesådan på det, som vi gør i Det Konservative Folkeparti.
Vi har jo igennem lang tid arbejdet for skattelettelser, ikke mindst lettelser i skatten på den sidst tjente krone, for det er jo en måde at sikre, at folk får mere lyst til at komme ud på arbejdsmarkedet og gøre en ekstra indsats på arbejdsmarkedet, uden at det belaster konkurrenceevnen i Danmark og dermed i sidste ende belaster vores mulighed for at skabe velfærd gennem indtjening og velstand.
Så selvfølgelig er det en faktor, det kan ingen da komme uden om.
Men det er altså arbejdsmarkedets parter, der må diskutere, hvilke lønstigninger der skal være.
Det er ikke noget, vi skal diskutere her i Folketinget.
Vi kan så bidrage til at styrke mulighederne for at rekruttere arbejdskraft her i landet ved at sænke skatterne, og det arbejder Det Konservative Folkeparti utrætteligt på.
Det vil give lønmodtagerne flere penge mellem hænderne.
Eigil Andersen (SF), 2008-01-17:
Når der skal være en overenskomstforhandling, er det afgørende spørgsmål, om der er penge til stede, og her er der for få penge
til stede
Hvem bestemmer, hvor mange penge der er til stede?
Det gør bl.a. regeringen og Det Konservative Folkeparti, ved at man har et skattestop, som også gælder for kommunerne.
Desuden forhandler regeringen, som det også er fremgået af debatten tidligere, hvert år med kommunerne og afsætter beløb, man vil bruge til bloktilskud.
På den måde kan man sige, at når der er for få penge til stede til de her overenskomstforhandlinger, er de her tanker, som bl.a. SF har gjort sig, et forsøg på at bringe forholdene i orden på arbejdsgiversiden, hvorefter man så forhandler med fagforbundene.
Hvis man nu tænker på en privat arbejdsgiver, som mangler arbejdskraft inden for et bestemt område, så kan jeg somme tider være i tvivl om, hvorvidt arbejdsgiveren vil forsøge at forbedre arbejdsmiljøet, men det bør man i hvert fald gøre, for det kan være én faktor - altså hvis der er et ordentligt arbejdsmiljø uden nedslidning - der kan gøre, at folk vil blive tiltrukket af det pågældende arbejde.
Men en anden faktor er lønnen.
Jeg er overbevist om, at der på Dansk Arbejdsgiverforenings kurser - Dansk Arbejdsgiverforening og Det Konservative Folkeparti står jo hinanden nær - bliver undervist i, at hvis man mangler arbejdskraft inden for et bestemt fagområde, er det en rigtig god idé at hæve lønnen som en af de veje, man kan bruge til at tiltrække mere arbejdskraft.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Lars Barfoed, om han er enig i, at det at forhøje lønnen, hvis man mangler arbejdskraft på et bestemt fagområde, er en måde, hvorpå man kan medvirke til at tiltrække arbejdskraft.
Lars Barfoed (KF), 2008-01-17:
Naturligvis gavner det her forslag fra Enhedslisten ikke fagbevægelsen.
Tværtimod er det, Enhedslisten gør, at undergrave fagbevægelsen, for Enhedslisten prøver at sige: Vi skal nok tage os af de sager inde i Folketingssalen.
Det behøver vi ikke fagbevægelsen til.
Derfor undergraver Enhedslisten fagbevægelsen med de forslag, de stiller her i Folketingssalen.
Det har Socialdemokraterne gjort, det har alle mulige andre partier medvirket til.
Vi har altid i Det Konservative Folkeparti haft den holdning, at konflikter skal have lov til at løbe, fordi det nu engang er det våben, som arbejdsmarkedets parter har, men der kan jo opstå situationer, der er truende for sundhed, truende for andre ting i samfundet, som gør, at man må gribe ind.
Det håber jeg ikke bliver tilfældet.
Udgangspunktet er, at vi ikke skal gribe ind.
Frank Aaen (EL), 2008-01-17:
Det Konservative Folkeparti har gang på gang været med til at stemme for indgreb i overenskomster og diktere lønmodtagere bestemte lønforhold, i stedet for at de kunne aftale dem med deres arbejdsgivere.
Det er altså det, vi også får at vide i dag, nemlig at det selvfølgelig kan ske, at kommer der en konflikt på det offentlige arbejdsmarked her til foråret, så vil Det Konservative Folkeparti ikke udelukke, at man griber ind.
Må jeg så igen sige, at det da er noget sludder at sige, at det, at man tilfører lønforhandlinger flere midler - pengene kommer her fra statskassen - skulle være til skade for fagbevægelsen; det er da tværtom.
Fagbevægelsen og dens medlemmer vil have enorm gavn af f.eks. at få tilført 5 mia. kr. mere til at forhandle om og kunne give ud til gavn for dem, der har mest brug for det.
Det giver da sig selv.
Jeg må indrømme, at jeg synes, at fantasien, hvormed man prøver at argumentere imod det her helt rimelige forslag, overgår mine forventninger.
Lars Barfoed (KF), 2008-01-17:
Selvfølgelig er det, som Enhedslisten nu foretager, et angreb på de frie forhandlinger, og selvfølgelig angriber Enhedslisten her direkte fagbevægelsens muligheder for at rekruttere medlemmer.
Jeg synes, det er beklageligt og beskæmmende, at Enhedslisten gør det.
Man gør det jo dels ved overhovedet at rejse forespørgslen, hvor der står, at man vil have oplysninger om overenskomstforhandlingerne og parternes muligheder for et lønløft til de lavestlønnede, dels ved oven i købet også her at fremsætte et forslag til vedtagelse, der går ud på, hvor mange penge der skal tilvejebringes i en egentlig pulje, og hvem der skal have glæde af de midler, der her stilles til rådighed.
Det er jo det, man gør.
Man taler om, hvem der skal have pengene, og man taler om hvor mange penge.
Hvis det ikke er at blande sig i overenskomstforhandlingerne, ved jeg ikke, hvad det er.
Det her angriber fagbevægelsen, fordi fagbevægelsens muligheder for at rekruttere medlemmer hænger sammen med, at fagbevægelsen er den, der skal forhandle overenskomsterne, og ikke Enhedslisten her i Folketingssalen.
Jeg må så sige, at Det Konservative Folkeparti ikke har noget ønske om at gribe ind i nogen konflikter.
Der er intet Folketing og ingen regering, der kan fraskrive sig at gribe ind over for forhold i det her samfund, der er truende eller belastende på en eller anden måde; det ved man godt.
Sådan er det.
Men det er bestemt ikke udgangspunktet.
Der har været fortilfælde i historien, hvor regeringen og Folketinget har grebet ind, men når der er overenskomstforhandlinger, er udgangspunktet, at konflikten skal have lov til at løbe, indtil man finder frem til en enighed.
Peter Christensen (V), 2008-01-17:
Så undrer det mig, at SF har sagt tidligere, at man skal navngive de grupper, som skal have særlige lønløft, for er det egentlig ikke netop at blande sig i overenskomstforhandlingerne?
Ole Sohn (SF), 2008-01-17:
Vi har så omsat det til et billede af, at hvis man gør det, vil man kunne sikre konkrete lønløft til de lavestlønnede, herunder social- og sundhedshjælperne, og det har vi gjort, fordi vi finder, det er rigtigt at give et billede af, hvad konsekvensen vil være, hvis ens politik bliver gennemført.
Bent Bøgsted (DF), 2008-01-17:
Jeg må indrømme, at det er lidt svært at få hoved og hale på det, hr. Ole Sohn siger.
På et tidspunkt blev det sagt, at SF gerne vil navngive grupper, og derefter siger hr. Ole Sohn, at vi for øvrigt ikke skal blande os i overenskomsterne, og derfor skal man ikke navngive nogle bestemte grupper i forbindelse med den pulje på 5 mia. kr., der skal gives.
Det er både-og, men var det meningen, hvis de 5 mia. kr. var kommet igennem, at SF virkelig ville have sat direkte navn på de grupper, der skulle have fået gavn af de penge?
Ole Sohn (SF), 2008-01-17:
Nu ved jeg ikke, hvordan de interne forhold i Dansk Folkeparti er, men min gruppe er blevet gjort bekendt med den henvendelse, som jeg lavede sammen med bl.a. hr. Kristian Thulesen Dahl, der sidder ved siden af hr. Bent Bøgsted.
Af den udtalelse fremgår det eksplicit, at vi ønsker 5 mia. kr. ekstra til overenskomstforhandlingsbordet, og at - med et citat fra LO-kongressens beslutning - de skal prioriteres målrettet til de lavestlønnede, altså en solidarisk ordning.
Den politik har SF stået for både før, under og efter valgkampen.
Jeg håber da - nu skal jeg ikke blande mig, men det ville da være fornuftigt - at Dansk Folkepartis arbejdsmarkedsordfører også er blevet orienteret af hr. Kristian Thulesen Dahl om, hvad det er, Dansk Folkeparti har været med til at lave.
Bent Bøgsted (DF), 2008-01-17:
Jamen det, man falder over, er jo, at der i svaret til hr. Morten Østergaard blev sagt, at SF mente, at man ikke skulle blande sig i overenskomstforhandlingerne og ikke skulle navngive grupper.
Jeg står her med et citat fra Horsens Folkeblad den 21. december, hvor hr. Villy Søvndal udtaler: Vi har hele tiden gerne villet navngive lavtlønnede omsorgsgrupper.
Det må dem omkring overenskomstforhandlingsbordet nu selv slås for, men spillet bliver gjort lidt lettere i 2008.
Det citat er fra Horsens Folkeblad den 21. december, og det stemmer ikke rigtig overens med det, hr. Ole Sohn siger om, at grupperne ikke decideret skal navngives, men at overenskomstparterne selv skal fordele midlerne til de lavestlønnede grupper.
I stedet for at navngive grupperne er de nu blevet til de lavestlønnede grupper, og det hænger ikke rigtig sammen med de udtalelser, vi hidtil har hørt.
Ole Sohn (SF), 2008-01-17:
Jeg kan forstå, at hr. Bent Bøgsted ikke er blevet orienteret af hr. Kristian Thulesen Dahl om den henvendelse, vi har fremsendt, men jeg vil meget gerne videregive den til hr. Bent Bøgsted, for den er ikke hemmelig.
Der, hvor Folketinget kan blande sig, og regeringen blander sig, er netop, når man tildeler den økonomiske ramme for forhandlingerne, og man kan gøre det ved at give nogle signaler om, hvor vi ser at de største problemer er.
Det er de blandt de lavestlønnede i den offentlige sektor, for det er her, det er sværest at rekruttere og fastholde arbejdskraft, og det var derfor, Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti og SF i fællesskab med et citat fra LO-kongressen pegede på de områder, det skulle sikres at midlerne blev ført hen til.
Så er det rigtigt, at bliver de det, skal de omsættes i, at der kan gives nogle konkrete lønløft svarende til 2.000 kr. til bl.a. social- og sundhedshjælperne.
Frank Aaen (EL), 2008-01-17:
Det er altså forunderligt at høre, at vi skulle angribe aftalesystemet.
Vi har hele tiden sagt, at parterne selv skal fordele pengene, men vi har ment, at der er brug for flere penge.
Det har regeringen et eller andet sted bøjet sig for, for det er jo det, der er indholdet af den aftale, regeringen har lavet med KL og regionerne, nemlig at man udvider den ramme, som der kan forhandles inden for.
Vi kalder det så narrepenge.
Regeringen mener, det er rigtige penge.
Men det, de siger, er, at der i stedet for narrepengene skulle stå 5 mia. kr.
Hvordan kan det ene være mere indgreb i forhandlingsfriheden end det andet?
Det er det rene udenomssnak, vil jeg sige til hr. Lars Barfoed.
Selvfølgelig er det ikke indgreb at sige, at her er nogle flere penge at forhandle om: Værsgo at forhandle.
Men når man nu er så optaget af at beskytte aftalesystemet fra Det Konservative Folkepartis side, kan vi så få en garanti for, at Det Konservative Folkeparti ikke medvirker til et indgreb i en lovlig konflikt og på den måde dikterer, hvad lønmodtagerne på det offentlige arbejdsmarked skal have i løn?
Per Clausen (EL), 2008-01-17:
Jeg er da enig med hr. Lars Barfoed i, at Det Konservative Folkeparti og hr. Lars Barfoed da giver fagbevægelsen masser af eksistensberettigelse, fordi der er meget at slås imod.
Det er jeg enig i.
Jeg kan forstå, at det vil hr. Lars Barfoed ikke, medmindre der er nogle meget alvorlige problemer.
Men er hr. Lars Barfoed ikke enig med mig i, at disse meget alvorlige problemer kan regionerne og kommunerne meget nemt konstruere ved at lave lockout?
Derfor siger jeg bare, at hr. Lars Barfoed er i færd med at tilrettelægge et forløb, hvor han hævder at forsvare den frie forhandlingsret, men i virkeligheden bare fastholder nogle rammer, der gør, at problemerne omkring løn ikke kan løses i den offentlige sektor.
Lars Barfoed (KF), 2008-01-17:
Jeg forsvarer sådan set bare et system, der har fungeret i mange årtier, og hvor parterne har forhandlet, uden at vi først har forhandlet i Folketinget om, hvor store beløb der skal være til rådighed, og hvem der skal have pengene.
Sådan har det altid været, og det er egentlig meget fornuftigt.
Nu vil Enhedslisten ændre på den praksis, ved at vi som noget helt nyt i Folketingssalen skal diskutere, hvor mange penge der skal stilles til rådighed, og hvem der skal have pengene, og det er et indgreb i de frie forhandlinger.
Morten Østergaard (RV), 2008-01-17:
Lad os tage det sidste først.
Det, vi har sagt fra Det Radikale Venstres side, er, at vi synes, at det er fornuftigt at lave en løn- og rekrutteringskommission, som kan afdække eventuelle strukturelle problemer, som kræver Folketingets indgriben.
Det er det, vi har sagt, og det udelukker på ingen måde det, som hr. Bent Bøgsted siger her.
Vi har sagt: Lad os nu give overenskomsten plads, men lave en løn- og rekrutteringskommission, der kan lave en arbejdsseddel til Folketinget med de problemer, man eventuelt måtte finde.
Det er den ene del af svaret.
I forhold til den anden del vil jeg understrege, at vi ikke ønsker at beskære dagpengene, vi ønsker at afkorte perioden - stadig væk til Nordens længste - men vi ved, at folk kommer i arbejde i slutningen af perioden.
Tværtimod ønsker vi sådan set at hæve dagpengeydelsen, fordi vi ønsker at give folk en større jobsikkerhed, og derfor hæver vi sådan set ydelsen ganske markant i starten, næsten til en fordobling.
Bent Bøgsted (DF), 2008-01-17:
Det var egentlig ikke meningen, jeg ville have taget ordet, men jeg har lige et par opklarende spørgsmål vedrørende det her.
Jeg går ud fra, at hr. Morten Østergaard er klar over, at dagpengesystemet er årsagen til, at vi kan opretholde det fleksible arbejdsmarked, vi har flexicuritymodellen - selv om der skæres i dagpengene.
Det andet er, at jeg lige skal have opklaret, om hr. Morten Østergaard mener, at der ikke findes lavtlønsgrupper inden for det offentlige, der kan have behov for at få et ekstra lønløft.
Morten Østergaard (RV), 2008-01-17:
Jeg vil gerne bede hr. Eigil Andersen om at gå ind på SF's hjemmeside, klikke på mærkesagen Ældre og dér konstatere, at SF arbejder for, at ansatte i plejesektoren - ikke lavtlønsgrupper, men ansatte i plejesektoren - skal have 2.000 kr. mere om måneden.
Det er det, vælgerne kan læse.
Jeg forstår så på hr. Ole Sohn og nu også på hr. Eigil Andersen, at det ikke er sådan, at SF i virkeligheden havde tænkt sig at komme af sted med det, men det er jo det, man fortæller befolkningen; det er jo det, man fortæller vælgerne.
Så vil jeg sige mere forsonende i forhold til det, hr. Eigil Andersen siger om plejesektoren, at jeg sådan set er meget enig i, at vi fra Folketingets side kan gøre meget for at forbedre arbejdsvilkårene.
Vi kan fjerne nogle af alle de tidsrøvere, som er der i forhold til unødig dokumentation; vi kan gøre op med minuttyranniet, som gør, at man jager rundt efter en fuldstændig skemalagt tid, hvilket er med til at give stress; og vi kan være med til at sikre en bedre uddannelse, der gør, at det er mere attraktivt.
Alle de ting er vi enige om; det eneste, vi ikke er enige om, er, hvor løndannelsen skal foregå, og der foretrækker vi altså, at det klares af arbejdsmarkedets parter.
Eigil Andersen (SF), 2008-01-17:
Som hr. Morten Østergaard udmærket ved, har vi sagt, at vi ønskede en lønforhøjelse til lavtlønnede grupper inden for det offentlige, hvortil den her gruppe så hører, og det måtte man så forhandle ved overenskomstbordet.
Sagens kerne er her med hensyn til ældreområdet og en dagpengereform, at der bliver uddannet mange som social- og sundhedsassistenter, som starter på uddannelsen, men som opgiver den.
Hvorfor gør de det?
Der er en klar underbemanding; der er nedslidning; der er stor risiko for ulykker.
Og oven i alt det er der ringe indflydelse på arbejdet og endda en meget lav løn.
Det betyder, at de, der starter på den uddannelse og kigger ind i virkeligheden inden for ældreområdet, skynder sig - mange af dem desværre - at flygte derfra, fordi de finder forholdene uacceptable.
Og de uacceptable forhold bliver jo ikke ændret, fordi man laver en dagpengereform.
Morten Østergaard (RV), 2008-01-17:
Det er jo helt oplagt - det kan man forvisse sig om ved at kigge på statistikken - at der er en tendens til, at dagpengemodtagere har større succes med at finde arbejde i slutningen af deres dagpengeperiode frem for i starten af dagpengeperioden.
Vi har i Danmark i forhold til de andre nordiske lande, som jo også er velfærdssamfund, en meget lang dagpengeperiode.
For vi ved, at der er en tendens til, at systemerne måske hjælper bedre i slutningen af dagpengeperioden, og at dagpengemodtagerne måske er mere motiverede.
Derfor vil det give en øget arbejdskraft; det kan være til den private sektor, det kan være til den offentlige sektor, men alt andet lige vil det give en øget arbejdskraft.
Der vil jeg så sige, at det, som formentlig ikke vil virke, jo er det, som SF har foreslået og er gået til valg på, altså en konkret lønstigning til en konkret medarbejdergruppe.
Det kan være, at det så gør, at man søger over i den medarbejdergruppe fra nogle af de andre offentlige job, som SF ikke ønsker at betænke, men det kan jo også være, at vikarbureauerne så bare sætter lønnen op.
Det er det, vi kalder en lønspiral, og det er jo det, der er økonomisk uansvarligt, og det er det, som SF trænger til at forstå.
Eigil Andersen (SF), 2008-01-17:
Jeg kan forstå, at et af Det Radikale Venstres løsningsforslag er en dagpengereform, hvor man bl.a. forkorter den periode, hvori arbejdsløse kan modtage dagpenge fra deres a-kasse.
Hvordan skulle det medvirke til, at der eksempelvis kommer flere, der gerne vil arbejde inden for ældreområdet?
Problemet er jo opstået, bl.a. fordi - som det er nævnt tidligere i debatten i dag - at en gruppe social- og sundhedsassistenter og socialog sundhedshjælpere i Holstebro fandt ud af, at hvis de sagde op og forlod ældreplejen og søgte ufaglært arbejde på en vinduesfabrik, fik de - og får de - 30.000-40.000 kr. mere om året.
Så jeg vil spørge, hvordan en forkortelse af dagpengeperioden skal medvirke til at rekruttere flere, når det er naturligt, at mennesker så søger ufaglært arbejde inden for det private til 30.000-40.000 kr. mere om året.
Morten Østergaard (RV), 2008-01-17:
Som jeg sagde i min ordførertale, har vi allerede tidligere tilkendegivet, at vi synes, det er vigtigt, at der bliver nedsat en lønog rekrutteringskommission, som kan hjælpe med at finde på løsninger i forhold til at sørge for den fortsatte rekruttering til den offentlige sektor, og som samtidig kan afdække, om der skulle være strukturelle problemer, som kræver Folketingets indgriben.
Men det, der er problemet ved den her debat, er jo, at de partier, hvortil Enhedslisten hører sammen med SF, Dansk Folkeparti og Socialdemokraterne, ikke under de fagforeninger, som trods alt har løndannelsen som en væsentlig grund til, at folk melder sig ind, at forhandle sig frem til et resultat, men i stedet for, fordi det var valgår, havde travlt med at tage æren for det og føre valgkamp på det.
Det mest grelle tilfælde var SF, som førte valgkamp på et konkret beløb om måneden til bestemte personalegrupper.
Det er jo det, der er problemet, og det er jo det, der er virkeligheden her, nemlig at man ikke har undet fagforeningerne at skaffe de resultater.
Det skulle man have politisk kredit for i et valgår, og det synes jeg er ærgerligt og uansvarligt.
Frank Aaen (EL), 2008-01-17:
Der er jo ingen tvivl om, at det har politisk betydning, og at det har betydning for forhandlingerne, hvilke rammer der lægges fra Folketingets side.
Men jeg hørte i virkeligheden ikke rigtig Det Radikale Venstres ordfører svare på: Er det et problem, at vi har meget store grupper af ansatte inden for den offentlige sektor, typisk i kvindefag, som er meget lavtlønnede, og hvordan har Det Radikale Venstre tænkt sig at det skulle kunne løses?
Morten Østergaard (RV), 2008-01-17:
For at tage det sidste først vil jeg sige, at det, der er helt klart, er, at det, der foregik før jul, hvor regeringen lod sig overtale af et flertal, der var mere eller mindre manifesteret, var et historisk nybrud.
Derfor må vi sige, at det, der foregik på baggrund af det pres, som Enhedslisten også har været med til at lægge, var - helt nyt - at regeringen på det tidspunkt gik ind og ændrede sit skøn, og dermed har vi en anden proces, end vi hidtil har haft.
Men det er klart, at der er offentlige arbejdsgivere, og at de forhandler, som de har gjort så mange gange før, men vi må sige, at det politiske pres, som er lagt i de forhandlinger, formentlig ikke medvirker til at fremme en lettere forhandlingsløsning.
Vi må jo håbe, at det alligevel lykkes parterne på ansvarlig vis at komme frem til en løsning, men jeg vil gerne sige, at det politiske pres, som har været lagt her fra Folketingets side, formentlig ikke har bidraget til den.
Jeg tror, at Det Radikale Venstre og Det Konservative Folkeparti er meget enige om tilgangen til netop den politiske rolle i forbindelse med overenskomstforhandlingerne.
Men det, der jo er interessant at diskutere, er, at vi sådan set politisk og økonomisk ansvarligt kunne gøre mange ting for at forbedre situationen for de offentligt ansatte.
Man har lavet en skattekommission i stedet for at lave en skattereform, og man har lavet en arbejdskommission i stedet for at lave arbejdsmarkedsreformer.
Er det i virkeligheden ikke et udtryk for meget dårlig rettidig omhu, at man parkerer så vigtige spørgsmål i kommissioner i stedet for at lave de reformer, der kunne være med til at skaffe flere kollegaer til de offentligt ansatte, så de på den måde fik bedre arbejdsvilkår og mere tid til at levere en ordentlig offentlig service?
Lars Barfoed (KF), 2008-01-17:
Nu har det jo vist sig, at kommissioner kan være ganske effektive til at få skabt grundlag for gode beslutninger.
Jeg vil gerne nævne Velfærdskommissionen.
Nu havde jeg selv fornøjelsen af gennem et par år, tror jeg, at argumentere stærkt for, at der burde ske noget for at sikre velfærdssamfundet på længere sigt, fordi vi ikke havde råd til efterlønsordningen, som den var, og fordi skatterne skulle sættes ned og mange andre ting.
Det var der ikke stor lydhørhed over for.
Det var noget, Det Konservative Folkeparti stod for - og Det Radikale Venstre, jeg tror faktisk, at Det Radikale Venstre og Det Konservative Folkeparti var de eneste partier, som gennem en lang periode argumenterede for, at der var behov for reformer.
Så fik vi nedsat en velfærdskommission, for vi kunne jo ikke få flertal for de ting; Det Radikale Venstre og Det Konservative Folkeparti havde jo ikke flertal for at gøre noget ved efterlønnen.
Efter at Velfærdskommissionen havde undersøgt tingene og var nået frem til konklusioner, der meget lignede det, som vore partier havde af holdninger, ja, så blev der skabt grundlag for at gennemføre noget.
Jeg ville da blive glad, hvis jeg fik at vide, at der allerede nu var et flertal i Folketinget, der ville nedsætte skatten på den sidst tjente krone, så vi i hvert fald ikke betaler mere end halvdelen af den sidst tjente krone i skat.
Hvis der var flertal for det her i Folketinget, ville Det Konservative Folkeparti gerne medvirke til at gennemføre det, men det er der jo ikke.
Der er åbenbart behov for, at vi får analyseret tingene i en kommission, der kan vurdere de samfundsøkonomiske konsekvenser af forskellige måder at ændre skatterne på og komme med finansieringsmodeller - også finansieringsmodeller, der kan understøtte et godt miljø, et bedre klima osv.
Erfaringen viser, at det derfor er en ganske god arbejdsmetode, at vi ikke parkerer det i en kommission, men har en hurtigtarbejdende kommission, der skaber et beslutningsgrundlag, så vi så forhåbentlig kan få flertal i Folketinget for at nedsætte skatten på den sidst tjente krone.