Rune Lund (EL), 2007-05-08:
Grunden til, at det her spørgsmål 3 fra Angela Merkel er lidt interessant, er jo, at spørgsmålet går ud på, om man med et andet ordvalg kan gøre EU-forfatningens indhold mere spiseligt, når den så skal vedtages i en eller anden anden udgave.
Altså, det er jo derfor, at spørgsmål 3 er lidt interessant.
Og der synes jeg, at det ville være mere på sin plads, hvis den radikale ordfører sagde fra Folketingets talerstol: Vi kan ikke gå ind for, at man begynder at lave om på ordene for at få tingene til at se mere spiselige ud, det synes vi faktisk er udemokratisk.
Jeg synes egentlig også, at det med alle de der besværgelser, der kommer, er noget mærkeligt noget.
Man vil ikke have en folkeafstemning.
Der er ordførere her fra japartierne i dag, som har sagt: Jamen folk interesserer sig ikke for det, og det er der ikke nogen grund til.
Sagen er bare, at når man f.eks. ser meningsmålinger, er det jo tydeligt, at lige omkring tre fjerdedele af danskerne faktisk synes, at det er helt rimeligt at få en folkeafstemning om en ny traktat, når man nu ikke fik en folkeafstemning om den traktat, som faldt på grund af Frankrigs og Hollands nej i første halvdel af 2005.
Da Frankrig stemte nej til EU-forfatningen den 29. maj 2005, og da Holland gjorde det et par dage efter, den 1. juni 2005, så var det godt, og vi var nogle, der festede i gaderne og festede foran den franske ambassade her i København; vi havde faktisk en meget, meget stor plade Mercichokolade med til den franske ambassade, for det var helt klart, at med de nejer havde man afværget noget, som ville have været et skridt i den forkerte retning for udviklingen af EU, men dermed også for udviklingen af hele Europa som sådan.
EU-forfatningen ville have givet mere magt til markedskræfterne, til pengene, til de store selskaber, bl.a. ved en yderligere opbygning af en udemokratisk union.
Den ville have givet mere militarisering, bl.a. med mulighed for at gå uden om FN.
Det sidste var, at der også i EU-forfatningen var mindre demokrati, mere magt til de store lande, en udenrigsminister og en præsident.
Nogle valgte at kalde præsidenten en fast formand, men faktum er, at den model, som der var lagt op til i forfatningen, var en model inspireret af den franske model, hvor udenrigsministeren og præsidenten i forening repræsenterer nationen udadtil.
Der var også flere flertalsafgørelser og magtoverførsel på nogle områder.
Så det var dejligt, at det blev et nej.
Det var dejligt, fordi EU-forfatningen ville have været et skridt i den forkerte retning.
Så havde man jo håbet på, at man kunne få en ordentlig diskussion i tænkepausen af: Jamen hvordan kunne det så være?
Og man hørte ligefrem signaler om, at nu skal vi have en grundlæggende diskussion om, hvordan internationalt samarbejde kunne foregå i Europa.
Og der må vi bare sige, at den diskussion har vi overhovedet ikke haft.
Vi har kunnet se, hvordan den såkaldte tænkepause ikke har vist sig at være andet end en fuskepause; franskmændene og hollænderne stemmer nej, hvorefter hele regeringseliten i EU gør alt, hvad den kan, for at fifle og fuske med nejerne ved at prøve at luske så meget som muligt af EU-forfatningen igennem.
Og det er jo også det, vi ser med det, der er lagt op til, netop at toneangivende kræfter i EU nu vil arbejde for, at der kommer en minitraktat, en EU-forfatning light, som skal godkendes så hurtigt som muligt ude i de enkelte medlemslande og helst uden at holde en folkeafstemning.
For det er jo farligt at spørge folket; så kan man risikere at få folkets mening at høre; så kan man risikere at få et nej; og man er jo mindre interesseret i netop at høre befolkningens holdning til det her, fordi man jo så kan få et nej.
Det er jo tydeligt, og det er faktisk også en skændsel for demokratiet.
Men det er altså en EU-forfatning light eller en minitraktat.
Men light er jo usundt, det ved vi alle sammen godt.
Det er bare usundt på en anden måde, og derfor er det jo også noget, som bør sendes til folkeafstemning.
Der har her i forbindelse med debatten i dag været sådan en lang række fiffige forklaringer på, hvorfor man dog ikke skulle sende en ny traktat til folkeafstemning.
Forklaringen fra de såkaldte japartier i det her Folketing er, at man kun vil sende den til folkeafstemning, hvis der er suverænitetsafgivelse ifølge grundlovens § 20. Så skal man bare være klar over, at den tolkning, man har valgt at lægge ned over § 20 f.eks. betyder, at hvis der bliver ændret stemmevægte, hvor de store lande får mere magt på bekostning af de små, jamen vupti, så er der ikke tale om suverænitetsafgivelse.
Det er jo fuldstændig absurd.
Ethvert tænkende individ kan jo regne ud, at hvis man ændrer på stemmevægte, sådan at nogle lande får mere indflydelse på bekostning af andre, så er der da tale om suverænitetsafgivelse. Men det er sådan, man har valgt ikke at lave fortolkningen, og det er så det første argument for ikke at ville holde folkeafstemning.
Det andet argument, som man så har, er, at man ikke vil gøre det alligevel, selv om man har muligheden for det, for selv om der ikke er tale om suverænitetsafgivelse i snæver § 20-forstand i forhold til grundloven, kan Folketinget jo alligevel godt vælge at udskrive en vejledende folkeafstemning.
Og jeg synes ærlig talt, det ville være rimeligt, hvis man lavede en folkeafstemning her i Danmark.
Danskerne var blevet lovet en afstemning om EU-forfatningen; den blev aflyst på grund af de glædelige nejer i Frankrig og Holland.
Men så kan man da ikke komme bagefter og sige, at så skal danskerne ikke have en folkeafstemning, når der kommer en ny traktat, en miniudgave, en lightudgave af EU-forfatningen.
Det, som vi godt kunne tænke os i forbindelse med det kommende arbejde her, er, at i det omfang man skal til at hive nye traktater på bordet, så skulle det være nogle traktater, som greb tingene an på en helt anden måde end bare at fuske og fifle med noget, der allerede er stemt nej til.
Der skulle være f.eks. nedrustning i stedet for oprustning, som vi så det i EU-forfatningen.
Enhedslisten kan støtte beslutningsforslaget.