Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-03-27:
Det er jo en dejlig dag.
Vejret er godt udenfor, og alligevel har horderne ikke fundet frem til Slotspladsen for at demonstrere for kvoter, for barsel til mænd, for legetøj i bestemte politikervalgte farver, og hvad ved jeg.
Det går sådan set meget godt, hvis man spørger den danske befolkning, og det gør det vel også på nogle punkter ifølge redegørelsen.
Jeg synes faktisk, det mest spændende i redegørelsen er det, man vil gøre i forhold til vold og partnervold, og der har jeg sådan set stor respekt for det arbejde, der bliver gjort, og de initiativer, der bliver taget, og jeg håber, vi kan have et fremadrettet, fortsat godt samarbejde om de punkter.
Så er der også noget om menneskehandel, og det er selvfølgelig en sag, der må optage os alle.
Det er noget, vi skal bekæmpe, og noget, faktisk alle partier på nær Enhedslisten jo har lavet den her fælles strategi omkring, og det er vi sådan set også rigtig glade for.
Når det så er sagt, så bekymrer det selvfølgelig at læse i redegørelsen, at man fortæller, at nu præsenterer man mandekvoter i forhold til barsel, og at man antyder kvindekvoter i forhold til erhvervslivet.
Det er de mest bekymrende ting, som jeg synes der er i denne redegørelse.
Det er vigtigt, at vi finder frem til, hvad det er, debatten egentlig handler om.
Fra vores perspektiv handler debatten i virkeligheden om en konflikt mellem lige muligheder kontra resultatlighed.
Man tåler ikke, at befolkningen træffer de valg, som de hver især synes er fornuftige, i stedet for at opfylde et statsligt ønske om, at der skal komme en fifty-fifty-balance i stort set hvad som helst.
Opfører befolkningen sig ikke, som vi ønsker på Christiansborg, bliver de betragtet som børn og behandlet derefter.
Der bliver lavet strikse regler, om ikke for, hvornår man skal være hjemme om aftenen, så for, hvem der skal tage barslen, og hvem der skal sidde i bestyrelsen.
Når det kommer til virksomhedernes bestyrelser, er vores udgangspunkt i Liberal Alliance, at det selvfølgelig er virksomhedernes ejere, der vælger medlemmerne af virksomhedernes bestyrelser, ligesom det er folket, der vælger Folketingets medlemmer.
Anderledes kan det ikke være.
Jeg synes også, der er et vist hykleri, især fra Socialdemokraternes side, om, at de utrolig gerne vil diskutere de her kvoter for erhvervslivets bestyrelser.
De burde starte med at se lidt på vennerne i fagbevægelsen, hvordan går det egentlig der?
Hvis de virkelig mener det ude hos de røde, så gør dog noget ved det.
Man kan finde et endnu mere morsomt eksempel, nemlig Dansk Metals hovedbestyrelse: 43 mænd og ingen kvinder.
Så de folk, der har betalt de socialdemokratiske og folkesocialistiske kampagner for, at erhvervslivet skal plages med kvoter, er ikke engang interesseret i at få en nogenlunde ligelig kønsbalance i deres egne hovedbestyrelser.
Hykleriet er enormt og åbenlyst og afsløret.
I forhold til barselorlov synes jeg også at vi har hørt nogle ret voldsomme ting her i dag.
Jamen altså, hvordan er reglerne i dag?
Stort set hele barslen kan man fordele, som man har lyst, man har altså ret til at være sammen med sit barn i barselperioden i ualmindelig mange måneder.
Nu vil man så sørge for, at kvinder har ret til mindre tid med deres børn, end de har haft hidtil, og det prøver man så at sælge, som om mænd får en særlig ret.
I virkeligheden er det jo familiens ret til selv at disponere, som bliver indskrænket, i stedet for at man giver en ret til mændene.
Sig det dog, som det er.
Igen er man utilfreds med danskernes frie valg.
Man tror ikke på, at frie mennesker kan træffe frie valg, der er bedst for dem selv.
Man tror, man ved bedre, og det vil man bestemme.
Det kan man mene politisk, men sig det dog, som det er.
Når vi kommer ud i de her diskussioner om kvoter og barsler, er det jo dybest set et udtryk for, at der mangler reelle problemer.
Der er simpelt hen en mangel på reelle problemer i en sådan grad, at man er nødt til at opfinde dem.
Man er nødt til at finde på problematikker, som man kan få sin tid til at gå med, så man kan få et meningsfyldt arbejde herinde på Christiansborg.
Det resulterer så desværre i, at der er rigtig mange mennesker ude på den anden side af Christiansborgs tykke mure, der får en mindre meningsfuld tilværelse i privat- og arbejdsliv.
Redegørelsen kommer så også ind på det med mænds forhold.
Nu er det nemlig et problem, at kvinder uddanner sig mere end mænd.
Nu er det et problem, og det er det selvfølgelig også for de enkelte, at kvinder er mindre syge eller har færre problemer end mænd på visse områder, for så længe der ikke er den totale fifty-fifty-balance, er der altid et problem for det ene køn, og dermed kan vi allerede nu garantere, at der vil være problemer nok til resten af evigheden.
Og det er jo betryggende for os politikere, at der er noget at give sig til, men ikke særlig betryggende for befolkningen.
Jeg synes også, at ministeren har ladet sig rive lidt med af ministertitlen, hvis vi kan sige det på den måde, og derfor beskæftiger man sig med reklamer for energidrikke, med rengøringslegetøj, men farven på legoklodser, og hvad ved jeg – alt sammen pseudoproblemer, som ikke har nogen relevans i den virkelige verden – i stedet for at man sikrer lige muligheder til frie mennesker.
Når staten skal gøre godt, går man endda så langt – det har man i hvert fald gjort tidligere – at man dispenserer fra ligebehandlingsloven for offentlige institutioner, på universiteterne, for at sikre, at kvinder kan blive skubbet foran mænd, for mænds lige muligheder med kvinder er ikke så interessante, når det kommer til stykket.
Det betyder ikke så meget.
Jeg skal undlade at komme ind på, om vi efterhånden er kommet så langt, men jeg synes, vi skal passe på med at tage en tilgang til den her problematik, der handler om, at alle skal have det lige dårligt, at alle skal have det samme liv.
Man kan ikke gå ind for lige muligheder og resultatlighed på en og samme gang, man er nødt til at træffe et valg, og hvis man går ind i mandekvoter for barsel og kvindekvoter for erhvervslivet, synes jeg faktisk, at man i den næste ligestillingsredegørelse om et år, når vi står her igen, skal slette al snak om lige muligheder og ligeværd, for det er ikke det, man ønsker.
Man ønsker at bestemme, hvilket liv folk skal leve, og det tror vi ikke skaber et godt samfund.
Vi tror, at mennesker helst selv vil bestemme i deres eget liv, at mennesker bliver mest lykkelige, hvis de har friheden til at kunne definere deres eget liv.
Vi tror, at det også er godt for den enkelte, for erhvervslivet og for kulturlivet, at kreativiteten kan blomstre og forskelligheden kan komme frem, i stedet for at vi skal lave statsdirigeret ensliggørelse og ensretning af danske borgere.
Så med disse ord vil jeg sige, at der er gode elementer og dårlige elementer, og så håber vi, at ministeren vil besinde sig i forhold til nogle af de ting, der står i regeringsprogrammet.
Det har man gjort med betalingsringen, det kan man også nå at gøre på nogle af de områder, jeg har været inde på her.