runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Torben Hansen (S), 2007-02-27:
Der har så været et meget langt opspil, om man vil, til det her, og så oplevede vi jo for 3 uger siden ved andenbehandlingen, at der lige pludselig dukkede et høringssvar op – i hvert fald i pressen, det var ikke dukket op herinde – som satte spørgsmålstegn ved den måde, som hele lovforslaget var skruet sammen på, om det nu også var nødvendigt.
På den baggrund bad Socialdemokratiet om, at sagen kom tilbage i udvalget, og vi har nu fået et brev fra ministeren, hvor ministeren tilkendegiver, at inden det her administrationsgrundlag for de otte provinslufthavne sættes i kraft, skal der være et analysearbejde af folk fra ministerierne, folk fra lufthavnene og folk fra luftfartsselskaberne.
Det, der så også er vigtigt i den her sag, er, at vi her fra Folketingets talerstol får en tilkendegivelse fra transport- og energiministeren om, at de partier, der så stemmer for det samlede lovforslag her, L 36, også er med i de politiske forhandlinger, når analysearbejdet er færdigt, og inden det endelige administrationsgrundlag udmøntes.
Det regner jeg med at ministeren går op og siger.
Så det er Socialdemokratiet tilfreds med.
Den anden del af sagen er jo så hele diskussionen om, hvad der skal ske med høringssvarene.
Det, der i hvert fald er kommet fra Transport- og Energiministeriet, er, at høringssvar fra styrelser under de forskellige ministerier agter man ikke at sende over i forbindelse med kommende lovbehandlinger.
Og der vil jeg i al venskabelighed gøre transport- og energiministeren og Transport- og Energiministeriet opmærksom på »Håndbog i folketingsarbejdet«, side 61.
Det kan være, der var nogle, der lige skulle kigge der en ekstra gang, for der står klart på baggrund af en sag fra maj 2003 i Skatteministeriet: »I et notat fra Folketingets Parlamentariske Afdeling blev det anført, at alle eksterne og interne myndigheder og organisationer m.v., som er berørt af lovreguleringen, bør høres om lovforslaget, og at alle de fremkomne høringssvar bør sendes til Folketinget, uanset om høringsparten er en intern myndighed eller et domstolslignende organ under ministeriets ressort.«
Det betyder oversat til dansk: Vi skal ikke komme i den situation igen, at vi samme dag, som vi har en andenbehandling, da kan se i avisen, at det ikke er alle høringssvar, der er blevet sendt over.
Det regner jeg med sker for eftertiden, og jeg regner med, at Transport- og Energiministeriet lige prøver at se, hvad der står på side 61 i »Håndbog i folketingsarbejdet«.
Det skader jo aldrig at læse tingene en ekstra gang.
Men med de bemærkninger, hvis og når vi får tilkendegivelsen fra transport- og energiministeren, er Socialdemokratiet tilfredse med det her lovforslag, for så kan vi komme i gang med arbejdet, der sikrer en fair og lige konkurrence provinslufthavnene imellem.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2007-02-27:
Hvis jeg skal give ministeren noget kredit, så er det da, at man selvfølgelig har lagt sundhedsvæsenet strukturelt om, ved at man har oprettet regioner, og regionerne er ved at lave sundhedsaftaler, og det tror jeg sådan set også er et ganske udmærket initiativ.
Det, man ikke har lagt om, er jo stadig væk de finansieringsmæssige baggrunde for sundhedsvæsenet.
Ud over at man selvfølgelig giver kommunerne et medansvar, som er meget, meget lille – jeg tror, det svarer til ca. 7 pct. af den samlede økonomi i regionerne – så gør man faktisk det, at man stadig væk benhårdt aktivitetsstyrer sundhedsvæsenet på en sådan måde, at de akutte medicinske patienter fortsat ligger stuvet sammen på gangene.
De akutte medicinske patienter får stadig væk ikke del i de mange midler, og det er et udsultet område.
Uanset hvor meget ministeren står og slår fast her, at pengene også er tilført de her områder, ja, så må vi jo konstatere, at det kan de patienter, der bliver indlagt på afdelingerne, ikke se.
Patienterne kan ikke se, at de skulle have fået bedre forhold under en borgerlig regering, når de ligger ude i skyllerummet eller ude på gangene, hvor de bliver udsat for træk og alle mulige andre ting, fordi der ikke er den fornødne kapacitet.
Selvfølgelig er det fint, at regionerne nu laver hospitalsplaner og alt muligt andet, men det ændrer ikke på, at de strukturelle forhold, regeringen giver regionerne, er forkerte og i hvert fald uhensigtsmæssige i forhold til de akutte afdelinger.
Jeg glæder mig også til, at man i Socialdemokratiet på et tidspunkt bliver enig med sig selv om, hvorvidt man går ind for et regionalt drevet sygehusvæsen eller et statsligt drevet sygehusvæsen.
Jeg glæder mig til det tidspunkt, hvor Socialdemokratiet begynder at anvise nogle andre veje.
Jeg vil bare sige, at de metoder, vi har taget i brug om, som fru Sophie Hæstorp Andersen siger det, benhårdt at sørge for, at midlerne kun er der, hvis man laver noget for dem, har været enormt effektfulde, for det er jo sådan set baggrunden for, at ventetiderne er faldet generelt i det danske sygehusvæsen, og at behandlingskapaciteten er steget næsten eksplosivt.
Det er gået fremad på alle fronter, og det har patienterne senest honoreret i en patienttilfredshedsundersøgelse, der blev offentliggjort i sidste uge.
Det er så ikke det samme som at sige, at der ikke er udfordringer tilbage, det er der.
Jeg tror, at man i virkelighedens verden må tage problemerne og løse dem efterhånden.
Vi har fået taget et opgør med ventetider, og det gør også, at det, vi kan fokusere mere på nu, er kvalitet, herunder også oplevelsen af kvalitet ved indlæggelsen, hvad angår de fysiske rammer, hvor den her redegørelse, der kom i sidste uge om patienternes tilfredshed, jo viser, at det er et sted, hvor der er rum for forbedring.
Den viser også, at de gamle amter har grebet det meget forskelligt an.
Der er nogle steder, hvor patienterne giver sygehusvæsenet topkarakter, og der er nogle steder, hvor det hænger i bremsen.
Det skal vi nu i fællesskab gøre noget ved, og det er også det, vi har aftalt med regionerne.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Martin Lidegaard (RV), 2007-02-27:
Jeg skal helt kort sige, at Det Radikale Venstre er helt på linje med de forrige ordførere.
Derfor ville vi også lægge stor vægt på det, hvis ministeren kunne tilkendegive, at de partier, der stemmer for det her lovforslag, vil blive inddraget i de kommende forhandlinger på området.
Hvis vi får en sådan bekræftelse, vil vi også stemme for.
Vibeke Grave (S), 2007-02-27:
Lovforslaget, som vi behandler i dag, indebærer, at GEUS forbliver en selvstændig forskningsinstitution frem for en sektorforskningsinstitution tilknyttet universiteterne.
Socialdemokraterne er meget tilfredse med lovforslaget, der sikrer, at GEUS omdannes til en national selvstændig og uafhængig forskningsinstitution med en selvstændig, uafhængig bestyrelse.
Det er vi, fordi GEUS' arbejde både omfatter forskning i udnyttelsen af vores undergrund og – hvad der er mindst lige så vigtigt – beskyttelsen af vores geologiske naturværdier.
Instituttets opgaver omfatter således meget væsentlige nationale anliggender og myndighedsopgaver.
Socialdemokraterne skønner, at lovforslaget både tilgodeser den fortrolighedssikring, der er i forbindelse med de firmaer, der skal indberette resultater af boringer til GEUS, samtidig med at det giver forskningsinstitutionen de redskaber, der skal til for at udforske og opbevare og rådgive interessenter i Danmarks og Grønlands undergrund.
En anden og for Socialdemokraterne meget væsentlig opgave er, at GEUS' arbejde omfatter en beskyttelse af både Danmarks og Grønlands undergrund.
Herudover er der i lovforslaget tillagt GEUS uforandrede uddannelsesmæssige opgaver i forhold til en række universiteter og institutioner.
Samtidig kan GEUS indgå bindende aftaler om forskning, kortlægning og udredningsopgaver med både private og offentlige myndigheder.
Socialdemokratiet har hele tiden ment, at en så betydelig forskningsinstitution som GEUS skal være uafhængig.
Der ligger i institutionens arbejde både omfattende nationale interesser og også fortrolige oplysninger, der gør, at man skal kunne agere uafhængigt og stabilt.
Det fortsatte samarbejde med universiteterne er sikret i loven, der samtidig giver universiteterne formel repræsentation i bestyrelsen.
Høringssvarene har givet anledning til en række præciseringer af lovforslaget.
Et forhold, som flere høringssvar peger på, er, at en direktør for GEUS bør være en anerkendt forsker.
Dette forhold er ikke imødekommet, idet GEUS mener, at det vil udelukke relevante potentielle ansøgere.
Til gengæld forventes det af ansøgeren, at vedkommende skal kunne være forskningsmæssigt kyndig inden for de områder, som GEUS dækker.
Derimod er det imødekommet, at GEUS bør have en parallel stillingsstruktur i forhold til universiteterne, idet det skal indgå i et forpligtende samarbejde med dem.
Samtidig er der sket en tydeliggørelse i loven om, hvilke samarbejdspartnere GEUS har.
Så afslutningsvis skal jeg derfor fastslå, at Socialdemokraterne er tilfredse med lovforslaget og dets intentioner, og at vi kan sende det videre med anbefaling.
Jørn Dohrmann (DF), 2007-02-27:
Dansk Folkeparti er også tilfreds med lovforslaget her.
Vi synes jo, at når nu regeringen har fremlagt et nyt danmarkskort for universitetsog forskningsområdet, er det også meget passende, at man justerer på nogle af de andre områder, som ligger under universitets- og forskningsområdet.
Så at man bibeholder nogle selvstændige forskningsinstitutioner er selvfølgelig naturligt, men selvfølgelig skal det også ses ud fra den karakter, som man kan sige at GEUS har på nuværende tidspunkt.
Det er jo vigtigt, at vi selvfølgelig har de her undersøgelser af undergrunden, så vi ved, hvad det er, vi gør, og hvordan vi udnytter og beskytter vores naturressourcer, også i fremtiden.
Så vi mener i hvert fald, at der med lovforslaget her ikke er lagt op til nogen store eller væsentlige ændringer i forhold til hele regelgrundlaget for institutionen, men vi synes, det er vigtigt, at alle er tilfredse, og det ser med de høringssvar, der er kommet her, ud til, at alle bakker op om det og de ændringer, der er lagt op til her.
Så Dansk Folkeparti er positiv over for lovforslaget, som ligger.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-27:
Kunne ordføreren så ikke nævne, hvor de grænser går?
Og jeg mener ikke bare citere paragraffen om at spotte og forhåne, men måske give nogle eksempler på, hvad det er for nogle områder, hvad det er for nogle synspunkter, det drejer sig om.
Han behøver ikke gentage dem, for så ville han jo forbryde sig imod sin egen overbevisning, men altså prøve at definere, hvad det er for nogle områder, vi er inde i, som ordføreren mener man kunne opleve i den danske debat, og som det følgelig vil være kriminelt at fremføre.
Tom Behnke (KF), 2007-02-27:
Nu skal jeg jo ikke stå her og redegøre for, hvad Socialdemokratiet mener, men udelukkende forholde mig til det spørgsmål, som blev stillet af hr. Morten Messerschmidt, nemlig om man ikke bør ophæve en regel, som ikke er begrundet.
Vi skal jo huske på, at reglen var begrundet, da den blev indført.
Adskillige ordførere før mig har begrundet den.
Adskillige gange tidligere, når Folketinget har behandlet lignende lovforslag,
har jeg eller andre konservative ordførere begrundet, hvorfor vi fortsat mener, der er behov for at have bestemmelsen, også selv om den ikke bliver brugt, på den måde at forstå, at der er ikke nogen mennesker, der krænker bestemmelsen i et sådant omfang, at der bliver rejst tiltale og de bliver dømt for at have overtrådt den.
Det kan der være to grunde til, enten at formuleringen i paragraffen er så vid, at man kan sige, at der ikke rigtig er nogen, der falder inden for den, eller det, som vi tror fra konservativ side, nemlig at vi i Danmark har en ordentlig debatkultur, som bl.a. er styret af, at vi har en blasfemibestemmelse.
Der er simpelt hen nogle grænser for, hvor langt vi kan lade debatten gå, for vi skal have en ordentlig og saglig debat her i landet, og den behøver ikke at omfatte, at man offentligt driver spot med eller forhåner.
Det behøver man ikke for at have en ordentlig debat, det er slet ikke nødvendigt.
Der er jo tale om en genfremsættelse af et lovforslag, som vi har set nogle gange før.
Der er faktisk tale om nærmest præcis det samme forslag.
For mig at se, siden Folketinget sidst havde debatten om et lignende forslag,
er der ikke sket noget nyt, der taler for en ophævelse af paragraffen.
Der er i hvert fald ikke noget hos Det Konservative Folkeparti, der taler for at ophæve § 140, og derfor kan Det Konservative Folkeparti fortsat ikke støtte forslaget.
Jesper Langballe (DF), 2007-02-27:
Blasfemi har hørt til dagens orden lige siden den kristne urmenigheds dage, da en romer tegnede en satirisk tegning af et æsel, der var korsfæstet.
Men den berømteste blasfemiker i Europas historie var digteren Voltaire, bannerfører for oplysningstidens gudløshed i det 18. århundrede og verdensmester i ondskabsfulde smædeskrifter.
Ingen anden europæer har afstedkommet så krænkende og fordømmende kirkelige reaktioner som Voltaire.
Men han blev grundlægger af en tradition, som siden med vekslende styrke har været levende, som excellerede i respektløshed over for kirken.
»Écrassez l'infâme« – knus den afskyelige – sagde Voltaire om kirken.
Den tradition indgår i vores fælles historie.
Sagen er den, at uden den voltaireske spot ville kirken i dag være en anden, end den er.
Den blasfemiske respektløshed mindede kirken om, at den slet ikke havde noget kald til at forsvare Gud med lovreguleringer, der skulle holde menneskene på dydens og pænhedens vej.
Kirkens herre blev dømt for blasfemi.
»Han spotter Gud«, sagde de jødiske præster som begrundelse for, at han skulle korsfæstes.
Kirken blev også mindet om, at mennesker ikke, som det allerede er blevet nævnt, kunne krænke Vorherre mere, end han selv havde ladet sig krænke, da han gik på jorden.
Det blev klart, at i åndens verden må der herske frihed, ja, at muligheden for at spotte, håne og krænke i virkeligheden er en forudsætning for det at tro i frihed.
Med reformationen blev der indført fuldstændig trosfrihed.
Før den tid kunne forbudte bøger, krænkende bøger blive opført på »Index Librorum Prohibitorum«, listen over forbudte bøger.
De blev forbudt, de blev brændt.
Men med Luther var det slut med det.
Så kom oplysningstiden med bl.a. Voltaire, hvor den trosfrihed, vi vandt ved reformationen, blev sekulariseret til en almindelig ytringsfrihed, der skulle være absolut.
Og siden da har det i stigende grad været almen lærdom blandt kristne og ikke kristne, at ytringsfriheden er ukrænkelig.
Fru Birthe Rønn Hornbech sagde for lidt siden og har sagt tidligere, at under Muhammedkrisen gik alle varmt ind for ytringsfriheden.
Vi, der oplevede Muhammedkrisen, ved, at det just ikke var tilfældet.
Det er i stigende grad blevet børnelærdom, at Gud behøver ingen krykker forarbejdet af et folketing.
Hvad enten man tilhører den kristne kirke, eller man hader og afskyr den, så er en lov mod blasfemi en uting.
Sundheden i den almindelige retsbevidsthed i den måde, loven er blevet praktiseret på, viser sig jo også ved, at loven simpelt hen ikke har været brugt siden 1938.
Den er med andre ord fuldkommen overflødig, og det ville være det principielt eneste rigtige at afskaffe den.
Tom Behnke (KF), 2007-02-27:
Nej, det er jo det modsatte, der gør sig gældende.
I virkeligheden kan man jo ikke stille det op på den måde.
Det, der nemlig gør sig gældende, er, at hvis man skal ophæve en bestemmelse som denne, må man spørge sig selv: Er der nogen ytringer, man har lyst til at komme med, men som man ikke kan i forhold til § 140?
Og der er det jo ikke relevant at spørge mig, men spørge forslagsstillerne: Hvad er det for en offentlig spot, Dansk Folkeparti ønsker at bedrive?
Hvad er det for en forhånelse, Dansk Folkeparti føler sig forhindret i at komme med?
For det må jo være sådan, det er.
Man må jo føle, at paragraffen er generende, fordi man ikke kan få lov til at forhåne eller offentligt drive spot.
Det må jo være derfor, man ønsker den fjernet.
Og det er vi simpelt hen i Det Konservative Folkeparti direkte uenige i.
Vi kan ikke være mere uenige.
Vi føler, at der er et behov for den her bestemmelse, vi føler, det er rigtigt, at vi har bestemmelsen.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2007-02-27:
Den dag hr. Jesper Langballe begynder at tage udgangspunkt i det, jeg har sagt heroppefra, vil jeg meget gerne diskutere med hr. Jesper Langballe.
Og jeg taler ikke særlig utydeligt.
Jesper Langballe (DF), 2007-02-27:
Det der med sådan en tavshed, der sætter ind på grund af fornærmelse, mener jeg er en dårlig debatkultur.
Derfor vil jeg stille mit spørgsmål til fru Birthe Rønn Hornbech igen: Blasfemiparagraffen, siger fru Birthe Rønn Hornbech – jeg kan have hørt forkert, så korriger mig – har med religiøse følelser og ikke med kristendommen at gøre, men hvorpå hviler så bestemmelsen om, hvilke religiøse følelser der ikke må krænkes?
Det må da være et spørgsmål, jeg kan få svar på.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2007-02-27:
Det er i hvert fald umuligt at debattere, når hr. Jesper Langballe alene tager udgangspunkt i og udvikler en masse fra noget, jeg overhovedet ikke har sagt.
Jesper Langballe (DF), 2007-02-27:
Efter det sidste replikskifte kan jeg ikke rigtig dy mig, fordi nu er jeg lidt forvirret.
Fru Birthe Rønn Hornbech siger, at blasfemiparagraffen har med religiøse følelser at gøre, men religiøse følelser har ikke noget med kristendommen at gøre.
Undskyld, men hvad har religiøse følelser så med at gøre?
Vil det sige, at det simpelt hen er følelser i al almindelighed, der ikke må krænkes, og at det har ikke noget at gøre med den eller de konkrete religioner?
Religiøse følelser er sådan en niche, der står helt for sig selv.
Og tror fru Birthe Rønn Hornbech ikke, at det ville betyde, at vi kom vidt omkring, og at det faktisk blev umuligt at sige noget som helst?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2007-02-27:
Det var lettere at debattere, hvis hr. Søren Krarup havde hørt efter, hvad jeg svarede første gang.
Jeg påpegede netop, at denne bestemmelse intet har med religiøs følelse at gøre.
Den har efter min opfattelse heller ikke så frygtelig meget med teologi at gøre.
Jeg synes slet ikke, vi skal diskutere Luthers troregiment i dag.
Det er jo evident, at det er en del af bekendelsesgrundlaget i den lutherske kirke efter grundlovens § 4.
Men når man nu begynder at snakke om islam, som altså vil det, som man ikke må sige, må jeg jo sige, at blasfemiparagraffen er langt, langt ældre, og som jeg var inde på, kom den ind på et tidspunkt, hvor Luther ikke havde været død nær så mange år som nu.
Den har jo intet med islam at gøre, og det er også derfor, at jeg undrer mig over, at man tager den debat nu, og at man ikke tog den, længe inden islam blev et diskussionsemne.
Det var faktisk først, da Laue Traberg Smidt truede med at bruge den og påstod, han havde fået nogle muslimer som klienter – som vist ikke passede – at Dansk Folkeparti kom i tanke om, vi skulle kigge på blasfemiparagraffen.
Den har jo været der i mange år
, uden at nogen har haft ondt af det.
Frode Sørensen (S), 2007-02-27:
Da vores ordfører, fru Karen Hækkerup, ikke kan være til stede her i eftermiddag, skal jeg fremføre Socialdemokratiets ordførertale.
Lad mig starte med at slå fast, at ytringsfriheden er et urokkeligt grundprincip i det danske samfund, der på ingen måde står til diskussion.
Det er helt essentielt, at man i et demokratisk samfund har ret til at sige sin mening, så der kan føres en fri debat.
I et åbent samfund som det danske, hvor forskellige religioner eksisterer side om side, er det en helt naturlig ting, at vi frit kan diskutere og også kritisere disse religioner.
Men hos Socialdemokraterne mener vi ikke, at blasfemiparagraffen forhindrer, at der bliver ført en fri debat.
Paragraffen forhindrer jo ikke kritik af religion som sådan, den sætter kun nogle grænser for måden, den kritik ytres på.
Så længe der ikke er tale om direkte spottende og forhånende angreb, er der intet i vejen for at kritisere.
Sidste gang, som det også er nævnt tidligere, det skete, var helt tilbage i 1938, hvor en gruppe nazister blev dømt for at uddele løbesedler med ondskabsfulde angreb på den jødiske tro.
Socialdemokraterne kan således ikke se, hvordan blasfemiparagraffen skulle hindre en fri debat, og vi kan ikke finde nogen eksempler på, at ytringsfriheden er blevet begrænset af blasfemiparagraffen.
Endvidere mener vi ikke, at religiøse overbevisninger skal ligge til grund for, at vi ændrer straffeloven, hvilket dette forslags bemærkninger i høj grad bærer præg af.
Vi kan ikke se nogen fornuftig grund til at afskaffe § 140, og derfor kan vi heller ikke støtte lovforslaget fra Dansk Folkeparti.
Søren Krarup (DF), 2007-02-27:
Det er da klart, der er andre religioner end kristendommen, men det er lige så klart, at det er kristendommen, der er grundlaget for det samfund, vi lever i med kristendommens kategoriske sondring imellem det åndelige og det verdslige regimente.
Vil fru Birthe Rønn Hornbech ikke give mig ret i, at der er noget meget betænkeligt i, at vi prisgiver vores egen forudsætning for at lege tolerant og indbydende over for ting, der ikke blot er forskellige fra os, men direkte sigter efter at undertrykke og for så vidt udrydde os, sådan som islam som bekendt altid har gjort?
Er det ikke betænkeligt, at man, fordi der er nogle, der taler om, at de føler deres religiøse følelse krænket, begynder at forsvare noget, der er meningsløst ud fra vores udgangspunkt?
Jesper Langballe (DF), 2007-02-27:
Jeg ved ikke, hvad jurister normalt ville sige til en begrundelse for en lov som den, hr. Tom Behnke her kommer med med spørgsmålet: Er der nogen ytringer, man har lyst til at komme med, og som man forhindres i at komme med på grund af den lov?
Det var da en mærkelig bagvendt måde at argumentere på, som jo i og for sig kun understreger, hvad hr. Morten Messerschmidt sagde: at det altså er dem, der taler for en lov, der skal begrunde den, det er dem, der bærer, om jeg så må sige, begrundelsesbyrden.
I virkeligheden siger hr. Tom Behnke, at loven faktisk ikke gør nogen skade, den er nærmest ligegyldig.
Men er det en god begrundelse for at vedligeholde en lov?
Skal man ikke have love, som der faktisk er behov for?
Jeg kan forstå, at det stadig væk er sådan, at fortalerne for blasfemibestemmelsen altså ikke behøver begrunde bestemmelsen, men de, der vil af med paragraffen, skal begrunde den.
Det er lidt mærkeligt.
Men jeg kan godt give hr. Tom Behnke en forklaring på, at der ikke er nogen bemærkninger til lovforslaget.
Sidst, vi fremsatte det, havde SF samtidig fremsat præcis det samme forslag, og der tegnede sig et flertal uden om regeringen for at ophæve blasfemiparagraffen, men da oppositionen til venstre i salen læste bemærkningerne til vores lovforslag, blev de simpelt hen så rædselsslagne over det, de læste, at de trak sig fuldstændig tilbage – det er jo sådan lidt mærkeligt, for normalt stemmer vi jo sammen på kryds og tværs her i Folketinget med vidt forskellige motiveringer – og derfor besluttede vi os til, at når bemærkningerne kan virke stødende, måske ligefrem krænkende på SF's og andres religiøse følelser, vil vi denne gang fremsætte et lovforslag helt uden bemærkninger.
Pernille Frahm (SF), 2007-02-27:
Vi skal åbenbart både diskutere tvangsægteskaber og dødsstraf i den her sag.
Det, det handler om, er, hvorvidt det her har betydning for ytringsfriheden.
På trods af, hvad hr. Morten Messerschmidt påstod lige før, vil jeg gerne endnu en gang understrege, at den ingen som helst betydning har haft for ytringsfriheden siden 1938.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-27:
Jeg har lidt svært ved at forstå, at SF's motivation for at afvise det her forslag skulle være, at man ikke har brugt paragraffen i en årrække.
Det er jo fuldstændig rigtigt – det må selv SF's ordfører vel medgive – at der er tale om indskrænkning af ytringsfriheden, og når jeg ser tilbage i historien, har SF da bare inden for nyere tid stemt for en række bestemmelser, som ikke har været anvendt i hvert fald for nylig.
Tag f.eks. afskaffelsen af dødsstraf.
Det er ikke mere end ganske få år siden, at SF jublede over, at man afskaffede den.
Jeg er i øvrigt enig i, at sådan må det være.