runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Espersen (DF), 2008-12-04:
Den der takketur tror jeg altså ikke at jeg får tid til at tage med på, det vil jeg overlade til hr. Mogens Jensen.
Må jeg godt lige sige, at det er interessant at sidde og høre den socialdemokratiske ordførers tale her og så prøve at skrue tiden tilbage og tænke på, om Socialdemokratiets ordfører havde sagt det samme, hvis vi havde befundet os i tiden omkring de islandske sagaer: Hvad skal de da have det for?
De kan låne, og vi kan låne af hinanden.
Prøv dengang at have forklaret det til den islandske befolkning - de kan bare låne.
Helt ærligt, er det ikke meget, meget langt ude?
Jo, jeg synes bestemt også, vi skal gøre alt, hvad vi kan, for, at de ting kommer tilbage.
Det er jo ikke sådan, at jeg har tænkt mig, at de skulle blive her; jeg tror slet ikke, at der er nogen, men lad os da endelig arbejde for det.
Men må vi nu lige pludselig ikke beskæftige os med noget, der er fortidigt, ikke længere have lov til at tænke på vores egne fortidsminder og sørge for restaureringen af dem, lægge nyt tag på Børsen, sørge for nyt tag til Roskilde Domkirke og sørge for, at Jellingestenene bliver vedligeholdt?
Nu er man kommet ind i de moderne tider, og Hermod Lannungs tid er forbi.
Er det dér, vi er?
Johs. Poulsen (RV), 2008-12-04:
Jeg kan bekræfte det, hr. Søren Espersen siger om, at Hermod Lannung i mange år brugte rigtig meget tid på sager af den her karakter.
Hvis man skulle bruge meget tid på sager af den her karakter i dag, så kan man sige, at det måske var mere interessant at sætte fokus på det, der f.eks. er sket med den krig, som bl.a. hr. Søren Espersen har været med til at inddrage Danmark i i Irak, hvor der er forsvundet masser af kulturskatte og -genstande - og det sker faktisk stadig væk - fra museer og lignende, genstande, der dukker op på europæiske auktionshuse, herunder også på danske auktionshuse.
Det ville være at påtage sig et ansvar for noget, der foregår nu og er nutidigt, og som man rent faktisk har et direkte medansvar for, og jeg synes måske, det ville være en mere aktuel prioritering at se på det.
Søren Espersen (DF), 2008-12-04:
Jeg vil gerne lige have en bekræftelse på, at det, som vi her har fremsat forslag om, i mange år - ganske vist 10-15 år tilbage i tiden har været en radikal mærkesag via Det Radikale Venstres store personlighed Hermod Lannung, som ordføreren givetvis også har kendskab til, en radikal mærkesag, som Hermod Lannung brugte masser af penge og masser af energi på, og som De Radikale fremførte igen og igen i Folketinget.
Hvad er det, der er sket på de her 10-15 år?
Henriette Kjær (KF), 2008-12-04:
I Det Konservative Folkeparti er vi meget optaget af, at der fortælles historie, og at nulevende generationer ved, hvad der skete i vores fortid.
Vi er også meget optaget af at kunne fortælle historie ved at bruge genstande, der rent fysisk befinder sig på vore museer.
På den måde forvandler vi historiefortællingen fra nogle bogstaver i nogle bøger til fysiske genstande, som vi kan iagttage, og som giver os et billede af, hvordan det var at leve i den tid, hvor den ting, man nu står og ser på, blev skabt og brugt.
Derfor er det en vigtig og værdifuld form for historiefortælling.
Men en del af vores historie er jo også, at vi har deltaget i et utal af krige, og vi har desværre også tabt en del krige.
Det har betydet, at vi er blevet plyndret og røvet, og at bl.a. svenskerne har taget værdifulde genstande fra vores kirker, slotte og godser.
Det er også en del af historien, at tingene er blevet taget fra os.
Det husker os på, hvor glade vi skal være i dag, og hvor godt vi skal værne om de danske værdier, som vi nu har og sætter pris på.
I svenskekrigene mistede vi nogle fysiske genstande.
Med de konflikter, vi har i dag, er der så risiko for, at vi mister nogle grundlæggende samfundsmæssige værdier, og her synes jeg, at den her fortælling er med til at huske os på, at der er nogle ting, som man skal passe godt på.
Det har historien lært os.
At det så har rykket sig fra at være guld og sølv og fine sager til, at det i dag er nogle værdier, vi skatter højt, er så en anden sag.
Det er lige værdifuldt at værne om.
Jeg er sådan set meget enig i, at det ville være en fin gestus, hvis svenskerne udleverede Jyske Lov.
Der kunne også være andre ting, som det ville være relevant at de udleverede, og egentlig forstår jeg ikke, hvilken værdi de har af f.eks. Jyske Lov.
Men jeg mener omvendt også, at vi sætter en uoverskuelig proces i gang, hvis vi kræver alt krigsbytte tilbage fra svenskerne.
Det ville medføre en langvarig udveksling mellem landene, som jeg tror ville blive meget kompliceret.
Det er i hvert fald vores bekymring i den her sag.
Derfor er jeg også glad for, at ministeren her i dag har lovet, at regeringen vil tage initiativ til, at der skabes en kontakt til svenskerne, så man kan forsøge at få Jyske Lov igen.
Det synes jeg er den rigtige måde at gøre det på, nemlig at vi tager det hen ad vejen i en god dialog.
Så vi kan ikke støtte B 37, som Dansk Folkeparti har fremsat.
Johs. Poulsen (RV), 2008-12-04:
Det Radikale Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget, som det foreligger, bl.a. med samme begrundelse, som er givet fra regeringens side, så vi bakker op om regeringen i denne sag.
Henriette Kjær (KF), 2008-12-04:
Min indstilling ville i hvert fald være, at vi skulle være meget imødekommende.
Nu er mange af de genstande, vi har på museerne, jo heldigvis noget, der findes masser af og derfor ikke er noget særligt, men fortæller noget om den periode og den kultur, de stammer fra, og derfor tror jeg også, vi ville få lov til at beholde dem, fordi de er uinteressante.
Men det er klart, at i de tilfælde, hvor det er en særlig betydningsfuld genstand fra et andet land, mener jeg bestemt, at vi skal være åbne og levere den tilbage, fordi den betyder noget for det pågældende folk.
Det ville få forholdsvis mere ud af at se den genstand og opleve den, end vi vil, så det er bestemt den konservative holdning.
Søren Espersen (DF), 2008-12-04:
Jeg ved godt, at det bliver svært, men der er i øvrigt en svensk kriminalkommissær, Uno Röndahl, som i nogle år har været i gang med at tilrettelægge noget.
Han har arbejdet inden for politiet, og han ved, hvordan man skal opklare tyverier, så han er i gang med at tilrettelægge og finde frem til nogle registreringer, og det synes jeg også er væsentligt.
Men det, jeg egentlig godt vil have, er en slags tilsagn.
Svenskerne er et specielt tilfælde i Europa.
Lad os f.eks. sige, at grækerne begyndte at bede om at få noget af alt det, vi har på Nationalmuseet fra det gamle Grækenland, tilbage, ville vi så ikke være interesserede i at kunne sige: Det vil vi kigge på, det vil meget gerne hjælpe med?
Er det ikke også ordførerens holdning?
Henriette Kjær (KF), 2008-12-04:
Det var pænt sagt, men jeg tror nu nok, at der er andre sager end denne, vi har følt var uoverskuelige.
Men forslagsstilleren må da medgive, at det vil være en ret omfattende proces, hvor der vil være mange svære diskussioner, bl.a. jo om de genstande, der befandt sig i de dele af Sverige, hvor der dengang var dansk herredømme.
Kan man så ikke sige, at de egentlig er svenske?
Det er den slags diskussioner, som jeg forudser vi vil få meget lidt ud af, men bruge meget tid på, og det vil være med et broderland, vi har en god dialog med.
Søren Espersen (DF), 2008-12-04:
Jeg havde egentlig ønsket at stile beslutningsforslaget til udenrigsministeren, da det har meget med en international henvendelse at gøre.
Men han var meget opsat på, at det ikke skulle være ham, og det kan jeg godt forstå, for tidligere, inden han blev minister, var han meget optaget af præcis den sag, vi snakker om nu.
Han var faktisk fuldstændig på linje med os, og ordføreren ved sikkert godt, at det forholder sig sådan.
Det er altså ikke bare Dansk Folkeparti, der synes, det er rimeligt.
Det har man faktisk ment dybt ind Det Konservative Folkepartis rækker og som nævnt også hos De Radikale i mange år.
Ordføreren siger, at forslaget er uoverskueligt.
Det er da en utrolig opgivende holdning, som UNESCO heldigvis ikke deler.
Man siger: Det her er vel nok uoverskueligt, det er vel nok træls, så det lader vi ligge, det skubber vi væk, for det kan vi simpelt hen slet ikke overskue.
Er det virkelig en måde at drive politik på?
Den konservative ordfører har selv været med til at give bevillingen for at få en registrering i gang, og det er da en start.
Men at det er så overskueligt, at det medfører, at man giver op, har jeg aldrig tidligere hørt fra De Konservatives side.
Preben Rudiengaard (V), 2008-12-04:
Jeg vil gerne stille hr. Per Clausen et spørgsmål, for det lyder åbenbart, som om vi, hvis vi kører efter hr. Per Clausens ideologi, vil undgå en hvilken som helst tvangsindlæggelse.
Det er jo det der idylliske samfund, som hr. Per Clausen vil, og som vi måske alle sammen gerne vil, men jeg synes, at både velfærdsministeren og sundhedsministeren har skitseret de redskaber, der er.
Hører jeg hr. Per Clausen rigtigt: Hvis hr. Per Clausen fik magten, ville vi næsten kunne undgå alle former for tvangsindlæggelse?
Jeg vil sige til hr. Per Clausen, at der altså er brug for, at mennesker ikke skader sig selv og smadrer sig selv, og i den sammenhæng kan tvangen være nødvendig.
Har jeg forstået det rigtigt, at hr. Per Clausen bebrejder sundhedsministeren og velfærdsministeren for, at man ikke har gjort nok, og at det så bare er tvang, de kører på, men at vi, hvis vi kører efter hr. Per Clausens metode, har løst det hele i en stor pæn, rosenrød verden?
Per Clausen (EL), 2008-12-04:
Baggrunden for, at Enhedslisten har rejst den her debat, er en beretning fra Sundhedsstyrelsen, hvis indhold var en markant kritik af den behandling, vi giver mennesker med psykiske lidelser i Danmark.
Udgangspunktet var en undersøgelse af mennesker med psykiske lidelser, som har begået alvorlig kriminalitet, og det gav så anledning til lidt at omtale rapporten, som om det største kriminalitetsproblem, vi havde i Danmark, er de forbrydelser, som mennesker, der har psykiske lidelser, begår.
Og sådan forholder det sig jo overhovedet ikke.
Det er vigtigt at understrege.
De psykiske lidelser er som oftest et kæmpestort problem for dem, der har dem, og et kæmpestort problem for deres familier.
Men desværre lider disse mennesker som oftest i relativ stilhed.
Men det, der tegnede sig i den her beretning, var jo et billede af et behandlingssystem, der gang på gang undlader at bevare kontakten med stærkt psykisk syge borgere.
Der er ingen planlagt opfølgning, hvis patienten ikke har lyst til at gå i behandling.
Der sker ikke noget.
Kommunen kan ikke gøre noget, psykiateren får ikke noget at vide, og så løber behandlingen ud i sandet.
Det er en lang, lang redegørelse over, at noget er grundlæggende galt i den måde, vi behandler og forsøger at hjælpe mennesker, der har psykiske lidelser, på i Danmark.
Hvad var så svaret på den her situation?
Ja, svaret fra sundhedsministeren var jo det interessante synspunkt, at vi tvangsindlægger for lidt; der er for lidt tvang i psykiatrien, vi må kunne tvinge folk til at spise medicin med henvisning til, at de ellers bliver tvangsindlagt.
Det var sundhedsministerens budskab.
Det vil sige, at i et land, hvor tvang i forvejen spiller en ganske stor rolle i psykiatrien, skal vi have mere tvang.
Det er sådan set baggrunden for, at jeg godt ville have den her forespørgselsdebat, for jeg synes ærlig talt, at vi i den her sag har brug for en god forklaring fra ministeren.
Nej, jeg gør sådan set bare det, at jeg tager afsæt i den beretning, som Sundhedsstyrelsen har lavet.
Heraf fremgår det klart, at behandlingssystemet har svigtet, og at der er en række ulykkelige hændelser, der kunne have været undgået, hvis systemet ikke havde svigtet.
Og så baserer jeg det på den viden, vi har om, at hvis man har en effektiv opfølgende sats, en effektiv behandlingsindsats, som sættes ind i tide, kan man reducere anvendelsen af tvang meget.
Anledningen til den her debat var, at det første svar, sundhedsministeren har på spørgsmålet om problemer med, at systemet svigter, er, at vi har brug for mere tvang.
Så jeg har sådan set ikke beskrevet nogen idyllisk verden, for det tror jeg ikke vi kommer til at se, når vi snakker om mennesker, der har psykiske lidelser.
Jeg har forsøgt at sige, at der findes en række alternativer til tvang, som ikke bruges i den virkelige verden i Danmark.
Preben Rudiengaard (V), 2008-12-04:
Nu har jeg stor respekt for vores udmærkede sundhedsminister, men han kan jo ikke stå og fortælle, at der nu skal bruges mere tvang.
Det eneste, der kan bestemme, hvem der skal bruges mere tvang over for, er en lægelig vurdering af personens egentlige psykiatriske tilstand.
Jeg kan så medgive hr. Per Clausen, at der er nogle, der kommer for tidligt ud, så de bliver sådan virkelig psykotisk kørt op, og så er der brug for en indlæggelse - også en tvangsindlæggelse og måske en tvangsfiksering.
Jeg vil gerne spørge hr. Per Clausen, om han ikke tillægger sundhedsministerens udsagn for megen værdi, for selv om vi har en dygtig sundhedsminister, er det altså ikke ham, der afgør, hvor mange der skal tvangsindlægges.
Det er under alle omstændigheder en lægelig vurdering.
Özlem Sara Cekic (SF), 2008-12-04:
Tak for talen.
Jeg sidder her med en artikel fra Politiken, hvor sundhedsministeren siger, at han gerne vil forebygge kriminalitet ved at tvangsindlægge folk, og derfor vil jeg rigtig gerne høre ordførerens holdning til den her oldnordiske metode, man vil bruge i psykiatrien.
Hvad siger ordføreren til, at man vil bruge tvang til at forebygge kriminalitet?
Vil ordføreren fortælle os om, om der også er andre måder at forebygge kriminalitet på, eller ligger ordføreren på linje med sundhedsministeren?
Sophie Løhde (V), 2008-12-04:
Jeg kan jo som sagt kun igen bekræfte, at psykiatrien bliver tilført midler gennem forskellige kanaler, og det er klart, at regionerne har et væsentligt ansvar for også at prioritere psykiatrien ude lokalt og regionalt, og det er der nogle regioner, som er bedre til end andre.
Der er også nogle regioner, som desværre set med mine øjne træffer nogle meget uhensigtsmæssige beslutninger inden for psykiatrien og laver direkte store besparelser på psykiatrien, på trods af at der er mulighed for at finde pengene på andre måder og ved at tilrettelægge arbejdet på en bedre måde.
Så har der været et efterslæb for nogle amter, som ikke tidligere har prioriteret psykiatrien højt nok.
Det erkender jeg fuldt ud, men psykiatrien har samlet set oplevet et markant økonomisk løft.
Karen J. Klint (S), 2008-12-04:
Tak for det.
Også tak for indlægget, som jo netop sætter fokus på nogle af de dilemmaer, de paradokser - det er ikke kun dilemmaer, der er faktisk også mange paradokser -
der er inden for psykiatrien
, men jeg står nu lidt med det samme, som jeg tror at Enhedslisten har sat spørgsmålstegn ved, nemlig dokument nr. 6, som vi har haft til forhandling i satspuljepartierne, fordi der står, at realvæksten inden for den årrække, altså fra år 2000 og så til nu, har været på 11 pct., altså 714 mio. kr. Der kan man ikke se, at pengene fra satspuljen ikke er regnet ind i det, så det er da lidt vigtigt at få afdækket, hvordan udviklingen hænger sammen, hvilke penge det er, og om det her er det totale beløb, eller om der er to andre beløb, som måske skal lægges oven i.
Sophie Løhde (V), 2008-12-04:
Jeg kunne ikke forestille mig, at sundhedsministeren har haft en intention om at forsøge at narre Enhedslistens ordfører.
Det ville ligne ham dårligt.
Jeg tror dog, at Enhedslistens ordfører bliver forvirret i forhold til, hvilke tal og hvilken tilførsel der er sket til psykiatrien igennem psykiatriaftalerne og igennem satspuljeaftalerne og igennem de midler, som regionerne bruger på psykiatrien.
Herfra stammer måske forvirringen; det kan være forklaringen.
Til spørgsmålet om tvang mener jeg sådan set ikke, at ministeren har været ude og ligefrem advokere for, at mere tvang er et mål i sig selv, snarere tværtimod.
Men ministeren er ude på baggrund af en redegørelse fra Sundhedsstyrelsen, som viser, at vi er nødt til konstant at overveje, hvor vi er i dilemmaet mellem omsorgstvang og omsorgssvigt.
Det er et evigt dilemma, som vi politisk altid skal forholde os meget nøje til, og det mener jeg også er ministerens opgave at gøre i den her sammenhæng.
Men det er ikke det samme, som at det er en målsætning, at tvangen i psykiatrien skal stige, snarere tværtimod.
Det er den fælles målsætning, at vi skal nedbringe den mest muligt.
I forhold til spørgsmålet om brugen af tvang er det jo, som jeg også nævnte i min ordførertale, et område, vi altid skal have særlig fokus på, og hvor det netop må være en fælles målsætning at få nedbragt anvendelsen af tvang.
Det, der så en gang imellem er en lille smule paradoksalt, er jo, at det har vist sig, at hver gang der er massivt fokus på anvendelsen af tvang, så falder tvangen.
Og hver gang, der ikke er det, er der en tendens til, at den stiger.
Det er selvfølgelig også et vink med en vognstang om, at det er et område, vi skal vedblive med at have konstant fokus på og bl.a. jo også meget mere målrettet bruge de gode erfaringer, som vi fik fra det nationale kvalitetsprojekt, hvor der blev opnået utrolig mange flotte resultater til gavn for såvel patienter og pårørende som personale.
En anden måde, psykiatrien bliver tilført midler på, er via regionerne, hvor regionerne jo igennem økonomiaftaler med regeringen opnår en forhandlingsaftale om et eller andet beløb.
Herefter er det jo så regionerne, som skal prioritere de midler, og herunder har de mulighed for at prioritere psykiatrien.
Der er altså blevet prioriteret psykiatri for 1,5 mia. kr. mere siden 2001.
Per Clausen (EL), 2008-12-04:
Det er vel også en klar besked til sundhedsministeren i forbindelse med de udtalelser, han kom med i november måned.
Men der er en enkelt ting, og det er så økonomien.
For fru Sophie Løhde sagde, at der var afsat 1½ mia. kr. ekstra til psykiatrien.
Jeg har et svar fra sundhedsministeren, hvoraf det fremgår, at der er afsat 700 mio. kr. mere fra 2000 til 2007.
Det tror jeg så på.
Det viser så, at væksten på det her område, som man prioriterer meget højt, er på 11 pct., mens den er på 22 pct. på resten af sundhedsområdet, og lidt højere, når vi snakker om det private forbrug.
Mener fru Sophie Løhde ikke, at det, når man tænker på, at psykiatrien jo i forvejen er dårligt stillet, så er lidt bemærkelsesværdigt, at den høje prioritering fører til, at væksten er lavere inden for psykiatriområdet end inden for andre sundhedsområder?
Per Clausen (EL), 2008-12-04:
Jeg er jo enig med hr. Preben Rudiengaard i, at det, ministeren sagde i den her situation, var noget sludder; det er jeg helt enig i.
Men problemet er jo, at politikere har indflydelse på, hvilke afgørelser læger træffer, på to måder.
Den ene er i forhold til lovgivningen.
Man kunne jo godt forstå sundhedsministerens udsagn på sådan en måde, at han mente, at der var brug for noget lovgivning, der gjorde det nemmere.
Den anden er, at man også har indflydelse på det i forhold til den økonomi, man stiller til rådighed.
For alle de alternativer, der er til tvang, er jo alternativer, der i udgangspunktet i starten koster penge om de gør det i det lange løb, ved jeg ikke, men det kan godt være, at det er bedre alligevel, fordi folk så får et bedre liv og måske endda også kommer til at arbejde.
Men pointen er, at politikere sætter rammerne, og det er også derfor, vi diskuterer det her.
Men jeg er enig med hr. Preben Rudiengaard i, at det, sundhedsministeren sagde til medierne i de par dage, var noget rent sludder.
Jeg bliver jo så nødt til at bede Sundhedsministeriet om at fremsende et nyt svar til mig, da det svar, de har fremsendt, åbenbart er urigtigt.
Man skrev 700 mio. kr., formentlig for at narre Enhedslistens ordfører, men indtil jeg har fået et andet svar fra Sundhedsministeriet, vil jeg nu alligevel tro på det.
Så til det med tvangen
Jeg er jo helt enig med fru Sophie Løhde i, at det er vigtigt, at der er opmærksomhed om tvang.
Men er fru Sophie Løhde ikke enig med mig i, at det næppe virker gavnligt i forhold til at nedbringe tvangen, når sundhedsministeren udtaler, at vi har brug for mere tvang?
Høgni Hoydal (T), 2008-12-04:
Jeg skal gøre det kort.
Jeg står jo meget alene med anbefalingen om at forkaste forslaget om tilskud til Færøerne for 2009, og jeg skal kort begrunde hvorfor.
Dette er jo en meget lille sag for Folketinget, men en stor sag for Færøerne.
Jeg og mit parti ønsker, at man i stedet for at vedtage en 1-årig aftale om bloktilskuddet går ind i en forhandling mellem den danske regering og den færøske regering om en civiliseret afvikling af bloktilskuddet til Færøerne.
Det her såkaldte bloktilskud til Færøerne er jo, hvis vi kalder tingene ved deres rette navn, set fra et dansk synspunkt leje for et territorium i Nordatlanten, og set fra et færøsk synspunkt burde det hedde betaling for at undgå politisk og økonomisk ansvar.
Beløbet er meget lille set fra et dansk synspunkt - det svarer til 0,1 pct. af den danske finanslov, altså 1 promille - mens det i Færøerne i dag svarer til ca. 5 pct. af det færøske BNP.
Men dette beløb er jo langt mere end økonomi, det er også et politisk magtredskab.
Efter vores mening forhindrer det den færøske udvikling i den moderne verden.
Systemet er jo sådan i dag, at vi betaler for vores indre anliggender, men for dette beløb, som vi modtager fra Danmark, beholder Danmark jo adgangen til det internationale samfund og til alle de internationale aftaler, som skaber udvikling for et lands økonomi og for et lands kulturelle udvikling.
Indtil for 2 måneder siden var man rede til at tage det næste skridt mod en nedtrapning af bloktilskuddet.
Der sad jo en venstreorienteret regering i Færøerne, som havde aftalt, at bloktilskuddet nu skulle reduceres med 117 mio. kr.
Det ville svare til, at Danmark sagde nej tak til 14-16 mia. kr. om året.
Dette var årsagen til, at denne regering splintredes i Færøerne.
Da vi i sin tid, i 2001, nedskar bloktilskuddet, nedskar vi det med et beløb på 366 mio. kr. og frøs beløbet fast på dets nominelle niveau, altså på samme kronebeløb.
Hvis vi ikke havde gjort det, var det danske bloktilskud i dag kommet op på 1,4 mia. kr., hvor det i dag er 600 mio. kr.
Jens Christian Lund (S), 2008-12-04:
Først til hr. Steen Gade: Jeg mener, at jeg bl.a. sagde bl.a., og hvis ikke jeg sagde det, vil jeg gerne tilføje: Det var bl.a. derfor, vi stemte gult.
Til Dansk Folkeparti vil jeg sige, at det nok er den helt principielle forskel i holdningen mellem Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet, der kommer til orde her.
Colette L. Brix (DF), 2008-12-04:
Det har vi sagt hele tiden under forhandlingerne - hele tiden.
Hvis folk vil det, så lad os gøre det.
Sådan er det.
Vi har ikke noget imod, at folk ad frivillighedens vej vil have sådan noget ind i årsrapporten.
Så kan man gøre det.
Men vi har noget imod, at vi herinde for at ville gøre noget for landene udeomkring i verden sidder og er navlebeskuende og siger til firmaerne, hvad de skal gøre, for at de lande får en bedre økonomi.
Det er en narresut, og det vil vi ikke være med til.
Vi vil ikke narre folk.
Det er med det, ligesom det er med det, vi så i udsendelsen med Max Havelaar forleden aften, at alle folk går og tror, at når de køber de produkter og betaler noget ekstra, kommer det ekstra tilbage til de arme teplukkere, der går og plukker te hele dagen.
Man så, at det gjorde det slet ikke.
Det kalder vi en narresut, og det vil vi i Dansk Folkeparti ikke være med til, og længere er den ikke.