Finn Sørensen (EL), 2012-04-19:
Forespørgslen lyder: »Hvad vil regeringen gøre for at forhindre Europa-Kommissionens forsøg på at regulere konfliktretten?«
Forespørgslen blev rejst den 21. februar i år, og i dag er den endnu mere aktuel, end da den blev rejst.
Det blev drøftet med beskæftigelsesministeren på et møde i Europaudvalget den 10. februar, en uges tid før ministeren skulle af sted til ministerrådsmøde i EU, der skulle afholdes den 17. februar.
Ministeren ville ikke forholde sig til spørgsmålet med den begrundelse, at sagen var taget af dagsordenen på det pågældende ministerrådsmøde, og at der var tale om et uofficielt udkast.
Det var vi ikke tilfredse med i Enhedslisten, vi mener, det er galt nok, at Kommissionen overhovedet kan få sådan en idé, og at det burde stoppes med det samme.
Derfor blev forespørgslen rejst, nemlig for at få en klar stillingtagen fra ministerens og Folketingets side.
Vi kunne have sparet denne debat, hvis ministeren havde fulgt vores opfordring.
Det kunne have stoppet arbejdet med forordningen med øjeblikkelig virkning, da et enkelt medlemsland kan blokere for vedtagelsen af en sådan forordning, men det skete desværre ikke.
I stedet har Europa-Kommissionen den 21. marts i år fremsat et forslag med den meget sigende titel: »Forslag til Rådets forordning om udøvelse af retten til kollektive skridt inden for rammerne af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser«.
Sagt på dansk betyder den fulde titel, at konfliktretten ifølge Europa-Kommissionen skal anvendes på en måde, så den respekterer det indre markeds regler om fri bevægelighed af kapital, tjenesteydelser, varer og arbejdskraft.
Det burde være indlysende for en dansk minister, at sådan et forslag skal stoppes ganske omgående, da det strider fuldstændig imod Danmarks hidtidige holdning, som er, at EU ikke har kompetence til at regulere konfliktretten.
Det er rigtigt, at EU-Domstolen ikke desto mindre har tiltaget sig denne ret gennem afsigelsen af fire domme i 2007 og 2008.
Det er galt nok i sig selv, og det bør der under alle omstændigheder gøres noget ved.
Tak for ordet, og tak til ministeren for en lang redegørelse, der kom meget vidt omkring, også længere, end man egentlig behøver i den foreliggende sag, for det, vi skal diskutere i dag, er jo ikke Kommissionens forslag til direktiv om håndhævelse af udstationeringsdirektivet, det er Kommissionens forslag til den såkaldte Monti II-forordning.
Det handler jo om at regulere konfliktretten, og der synes jeg, at ministeren måske skylder at gå lidt dybere ind i, hvad det forslag egentlig handler om.
Jeg har jo refereret overskriften på det og argumenteret for, at alene det, at EU forsøger at regulere konfliktretten, burde gøre, at en dansk regering med det samme og uden sådan set at spørge nogen herhjemme tager klart og tydeligt afstand fra det.
Der vil jeg gerne citere den danske regerings indlæg i Lavalsagen, dateret den 30. januar 2006, og jeg citerer: Det er grundlæggende regeringens opfattelse, at Fællesskabet hverken direkte eller indirekte har kompetence til at regulere fagforeningers ret til at konflikte for at opnå overenskomst med en arbejdsgiver.
Citat slut.
Det har været danske regeringers holdning lige siden 1972 og også før afstemningen om dansk medlemskab af EU, og derfor kræver det ikke de store studiekredse at finde ud af, at sådan et forslag, som her kommer fra Kommissionen, bare skal dræbes lige med det samme, hvis jeg må have lov at bruge et sådant billedsprog.
En afvisning af det her forslag er så meget mere nødvendigt, når man ser på det øvrige indhold.
Kommissionen henviser selv til Domstolens afgørelser, som ministeren også var inde på, og til den efterfølgende voldsomme debat, som viste, at arbejdsgiverne generelt var tilfredse med disse domme, hvorimod den europæiske fagbevægelse tog skarpt afstand fra dem.
Problemet med disse domme er jo, at de er et dybt indgreb i fagforeningernes konfliktret og i medlemslandenes ret til at beskytte sig imod social dumping, fordi det ikke længere er tilladt at stille samme krav til udenlandske virksomheder som til hjemlandets.
Monti II-forordningen tager klart parti for arbejdsgivernes opfattelse; den ophøjede Domstolens afgørelse til lovgivning, som gælder umiddelbart i alle medlemslande.
Og ikke nok med det, Kommissionen lægger også op til en regulering af alle former for konflikter i forbindelse med enhver omstrukturering og/eller flytning af virksomheder og tjenesteydelser inden for EU, og det er jo langt mere vidtgående.
Den blander sig også i landenes arbejdsmarkedssystemer, og så vil Kommissionen have indført en varslingsbestemmelse, når der er tale om konflikter eller alvorlige handlinger eller forhold, der kan forårsage alvorlige forstyrrelser i det indre markeds funktion, eller som kan forvolde alvorlig skade for landenes arbejdsmarkedsordninger eller skabe alvorlig social uro.
Hvis der er optræk til sådanne konflikter, skal man omgående varsle Kommissionen og den anden medlemsstat, der kan være involveret i det her.
Der står ikke noget om, at Kommissionen kan gribe ind i sådanne konflikter, men vedtagelsen af forordningen vil være grundlag for, at Kommissionen kan rejse en sag ved EU-Domstolen mod et medlemsland, der ikke lever op til varslingsbestemmelsen.
Og dermed er denne varslingsbestemmelse en åben ladeport for indgreb i konflikter, der kan fortolkes som alvorlige forstyrrelser af det indre marked eller de andre forhold, jeg nævnte, herunder faren for at skabe alvorlig social uro.
Kun fantasien sætter grænser for, i hvilke konflikter og situationer denne forordning kan bruges.
Det kan være strejker for at forhindre flytning af en virksomhed fra ét medlemsland til et andet, det kan være omfattende transportstrejker, konflikter for at forny overenskomster, politiske strejker osv.
Det vil alt sammen kunne påstås at medføre begrænsninger i den fri bevægelighed for virksomheder og tjenesteydelser.
Det burde ikke være svært for en dansk regering og det danske Folketing at nå til den konklusion, at dette forslag er fuldstændig i strid med den danske holdning, og at forslaget åbner op for endnu mere EU-regulering af konfliktretten og det danske arbejdsmarkedssystem, end vi allerede er blevet udsat for.
Forslaget kaldes jo populært for Monti II-forordningen, fordi den tidligere kommissær Monti har formuleret en sætning om, at forslaget på ingen måde berører landenes arbejdsmarkedssystemer eller retten til kollektive aftaler og konfliktret.
Som man kan se, er det ikke rigtigt, og derfor bør vi jo følge LO's og FTF's og parternes holdning om, at dette forslag skal afvises.
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at Europa-Kommissionen den 21. marts 2012 har fremsat forslag til forordning om regulering af konfliktretten inden for rammerne af det indre markeds regler.
Folketinget finder, at der er tale om et helt uacceptabelt forsøg på indblanding i medlemslandenes arbejdsmarkedssystemer.
Folketinget fastholder den danske holdning, som siden dansk medlemskab af EF/EU har været, at EU ikke skal blande sig i det danske overenskomstsystem og anvendelsen af konfliktretten.
Folketinget pålægger derfor regeringen at tage klar afstand fra Kommissionens forslag, aktivt at søge at overbevise de andre medlemslande om de skadelige virkninger af forslaget og om fornødent at nedlægge veto for at forhindre dets vedtagelse.«