runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjarne Laustsen (S), 2010-12-10:
Jeg tror, der kom lidt uorden i det, for det var sådan set mig, der var ordfører, så jeg betragter det her som en kort bemærkning.
Derfor vil jeg bare sige, at jeg synes, vi skal fortsætte den drøftelse på tirsdag, men jeg vil samtidig gerne opfordre undervisningsministeren til at lytte til det, Produktionsskoleforeningen er kommet med.
De siger, at der er en mulighed for at finde en løsning på det her inden for nogle bestemte rammer.
Jeg er jo helt enig med fru Marianne Jelved i, at hvis man går ind og laver en aftale, er det også klogest at overholde den.
For det er nøjagtig det samme, som man foreslog i 2002, og som hele kredsen, både Venstre, Konservative, Radikale Venstre og Socialdemokratiet, med tilslutning fra Dansk Folkeparti blev enige om, nemlig at vi ikke ville ændre produktionsskoleydelsen, fordi den er helt unik og der er nogle specielle forhold, der gør, at den ikke kan sammenlignes med SU.
Så det er baggrunden for det, og jeg er glad for, at vi får det samråd på tirsdag.
Men det gør jo så også, at ministeren nu har en god, lang weekend til at tænke over tingene og over, om det ikke var bedre at opnå noget, man kunne samles om i enighed, i stedet for at komme til at stå i den her situation, selv om det ikke er den nuværende minister, der er ansvarlig for det, men en tidligere minister, som i dag er finansminister.
På den måde kom man altså til at lave et forligsbrud.
Jeg kan bekræfte, at jeg har deltaget i adskillige møder med undervisningsministeren, bl.a. på Frederikshavn Produktionsskole.
Det har jeg aldrig hørt.
Jeg står jo ikke alene med den opfattelse.
Fru Marianne Jelved og jeg skrev til både undervisnings- og beskæftigelsesministeren og gjorde rede for det og havde alle de papirer, som hele forligskredsen bag ved »Flere i arbejde« havde, og der fremgår det klart og tydeligt, at beskæftigelsesministeren dengang ønskede nøjagtig det, som den nuværende undervisningsminister ønsker, nemlig at sætte ydelsen ned.
Men hele forligskredsen blev enige om, at det ikke var klogt, for der var her tale om en særlig gruppe, der ikke kunne arbejde ved siden af, ikke kunne modtage lån.
Tværtimod er det forhold, der ligner dem, vi kender fra lønarbejde, og hvis de ikke møder op, bliver de simpelt hen trukket i løn.
Det er klogt, det er godt.
Det er også derfor, at vi ikke kan forstå, at det bliver straffet – så forligsbrud er det i hvert fald.
Inger Støjberg (V), 2010-12-10:
Jeg vil først og fremmest gerne takke ordførerne.
Jeg takker meget for, at der er forståelse for, at det er nødvendigt, at der bliver oprettet et uafhængigt ligestillingsorgan for køn.
Regeringen mener, at Institut for Menneskerettigheder vil være bedst til at løse opgaven, fordi instituttet allerede har opgaven i forhold til race og etnisk oprindelse.
Vi har fået en åbningsskrivelse fra Kommissionen og senere en begrundet udtalelse, som vi selvfølgelig har valgt at følge.
Det er det, flere ordførere fra hvert sit udgangspunkt har været inde på.
Med lovforslaget imødekommer vi Kommissionens pålæg til regeringen om at sikre, at der er et uafhængigt ligestillingsorgan for køn.
Vi giver Institut for Menneskerettigheder den nødvendige kompetence til at opfylde de forpligtelser, der følger med artikel 20 i det ligebehandlingsdirektiv, som der ligger.
I artikel 20 stilles der krav om, at medlemsstaterne sikrer ofre for forskelsbehandling bistand i forbindelse med deres klager over forskelsbehandling på grund af køn.
Der er en tilsvarende bestemmelse i ligestillingsdirektivets artikel 12.
Efter direktivet skal medlemsstaterne endvidere sikre, at der er organer, der har kompetence til at foretage uafhængige undersøgelser af forskelsbehandling på grund af køn, offentliggøre uafhængige rapporter og fremsætte henstillinger om spørgsmål vedrørende kønsområdet.
Med lovforslaget skal Institut for Menneskerettigheder fremover overvåge kønsområdet, på samme måde som instituttet allerede i dag har kompetence til at overvåge forskelsbehandling på grund af race og etnisk oprindelse.
Da forpligtelserne efter artikel 20 og artikel 12 gælder både inden for og uden for arbejdsmarkedet, foreslås der også indsat en bestemmelse om instituttets kompetence på kønsområdet i ligebehandlingsloven og i ligestillingsloven.
Som det er tradition i forbindelse med gennemførelse af direktiver, er der tale om en direktivnær gennemførelse, og derfor går lovforslaget ikke videre end de to direktivbestemmelser.
Jeg ser frem til arbejdet i Det Politisk-Økonomiske Udvalg og stiller naturligvis beredvilligt op, når det gælder om at svare på spørgsmål, såvel mundtlige som skriftlige.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-12-10:
Blandt dem, der følger med i, hvad der sådan sker på ligestillingsområdet, tror jeg ikke der er nogen, der er i tvivl om, at både Enhedslisten og den samlede opposition længe har kæmpet for at få et egentligt selvstændigt organ, der beskæftiger sig med ligestilling, ikke bare fordi EU siger det, men fordi det er en rigtig god idé, og fordi det er helt afgørende for ligestillingsindsatsen i Danmark.
Man kunne have brugt en model, som vi bl.a. kender fra Norge og Sverige.
Vi er helt enige med de mange høringsparter, der i deres høringssvar påpeger, at det altså er et selvstændigt ligestillingsorgan, vi har brug for.
Der er ikke nogen tvivl om, at det, regeringen her lægger op til, er bedre end ingenting.
Jeg synes, at hele forløbet omkring det her ligestillingsorgan meget tydeligt viser, at den eneste årsag til, at Venstre og Konservative kommer med det her forslag, er, at EU har pålagt Danmark at gøre det.
Vi er i Enhedslisten helt på linje med bl.a. LO, FTF, Kvinfo, Kvinderådet, Foreningen for Kønsforskning og Magisterforeningen, når de påpeger, at økonomien, altså de 6 mio. kr., der er afsat, simpelt hen ikke slår til.
Beløbet ligger også betydeligt under niveauet i Norge, Island og Sverige.
Ifølge Magisterforeningens høringssvar blev der – og det er bare sådan en oplysning, jeg kommer med til inspiration – afsat 400 mio. svenske kroner til ligestillingsarbejdet i år 2010 i Sverige.
Det sætter jo de 6 mio. kr. i perspektiv, må man sige.
Når Venstres ordfører i sin ordførertale siger, at ordføreren glæder sig til at se analyser og rapporter og glæder sig til, at videnniveauet bliver løftet, vil jeg sige, at det ville jeg også ønske kunne lade sig gøre, men jeg vil tillade mig at tvivle, når det er 6 mio. kr., der er afsat.
Vi er i Enhedslisten ligesom en lang række af høringsparterne bekymret for, om ligestillingsorganet udelukkende eller i hvert fald hovedsagelig kommer til at beskæftige sig med den individuelle diskrimination, simpelt hen fordi der ikke vil være ressourcer til at tage fat på opgaven med at analysere de strukturelle barrierer, der forhindrer eller står i vejen for ligestilling i vores samfund.
Og man må altså også spørge sig selv, om der virkelig med så lille et budget vil være ressourcer til at foretage de her uvildige undersøgelser af forskelsbehandling på baggrund af køn, som bl.a. Venstres ordfører efterlyser og ser frem til.
Institut for Menneskerettigheder får da også lige nævnt i deres høringssvar, at opgavevaretagelsen må ses i lyset af de ressourcer, der er afsat til området, og det er jo så sandt.
Afslutningsvis vil jeg lige sige, at vi er meget enige med bl.a. Foreningen for Kønsforskning i, at transkønnede bør skrives ind i lovgrundlaget, det er der jo også kommet et meget langt høringssvar fra de transkønnedes forening om.
Til sidst vil jeg sige, at vi naturligvis er positivt indstillet, fordi det er en forbedring i forhold til den nuværende situation, men vi har en lang række spørgsmål, og som bl.a. fru Julie Rademacher fra Socialdemokraterne sagde i sin ordførertale, regner vi med, at der kommer en række ændringsforslag fra oppositionen i løbet af udvalgsbehandlingen.
Helle Sjelle (KF), 2010-12-10:
Jeg må sige, at i Danmark er vi jo nået rigtig langt med ligestillingen mellem mænd og kvinder.
Danske kvinder er blandt de kvinder i hele verden, som er mest aktive på arbejdsmarkedet og dermed bidrager til vækst og velstand, og det skal vi være stolte af.
Vi skal dog også være opmærksomme på, at reel ligestilling mener vi ikke at vi skaber gennem kvindekvoter og andre tvangsmekanismer.
Det tager tid, men det virker.
Hvis vi vedtager lovforslaget, vil det betyde, at Institut for Menneskerettigheder får en række vigtige opgaver på ligestillingsområdet, og jeg vil her fremhæve tre af dem. For det første skal instituttet overvåge, hvordan det går med ligestillingen i Danmark.
Fremover vil instituttet derfor også skulle fremsætte henstillinger på ligestillingsområdet ud fra de undersøgelser, som de laver.
Et centralt formål er i den forbindelse at opbygge viden, som andre aktører i det danske samfund kan benytte.
For det andet vil instituttet kunne yde bistand til personer, der har været udsat for forskelsbehandling på grund af deres køn.
Det kan eksempelvis være bistand til at formulere klager.
Det er dog fortsat Ligebehandlingsnævnet, der har kompetence til at afgøre sagerne om kønsbaseret diskrimination, men instituttet vil få mulighed for at hjælpe dem på vej, ligesom instituttet også vil få mulighed for at tage sager op af egen drift.
For det tredje skal instituttet fremme den offentlige debat og dialog om ligestilling mellem kvinder og mænd.
Det er en meget interessant og nyttig opgave, som vi Konservative ser meget frem til at Institut for Menneskerettigheder vil løfte.
Vi mener som sagt, at reel ligestilling skabes ved hjælp af gode argumenter, som ændrer holdninger, normer og værdier, og ikke gennem statslig tvang og indblanding i private virksomheder.
Samlet set kan vi Konservative støtte forslaget, der giver Institut for Menneskerettigheder nogle nye spændende opgaver på ligestillingsområdet.
Derved sikrer vi jo også, at Danmark lever op til de to EU-direktiver, og det var så sandelig også på tide, fristes man til at sige, men vi sikrer, og det er endnu vigtigere, et grundlag for, at ligestillingen i Danmark bliver endnu bedre, og at det sker gennem gode argumenter frem for statslig tvang.
Pia Adelsteen (DF), 2010-12-10:
Med forslaget får Institut for Menneskerettigheder bl.a. kompetence til at bistå ofre for forskelsbehandling i forbindelse med deres klager over forskelsbehandling på grund af køn, at foretage uafhængige undersøgelser af forskelsbehandling på grund af køn, at offentliggøre rapporter og fremsætte henstillinger om spørgsmål vedrørende forskelsbehandling på kønsområdet.
Forslaget er fremkommet, fordi EU har fastholdt, at Danmark ikke har implementeret EU’s ligebehandlingsdirektiv korrekt, og her har beskæftigelsesministeren så valgt – i øvrigt med egne ord – at klappe hælene sammen og gøre det, som EU siger.
Og det vælger beskæftigelsesministeren at gøre, på trods af at det hele tiden har været regeringens opfattelse, at direktivet var korrekt gennemført i dansk lov, idet Institut for Menneskerettigheder, universiteter, sektorforskningsinstitutioner og KVINFO kan foretage uafhængige undersøgelser, fremsætte henstillinger og offentliggøre uafhængige rapporter.
Og på trods af at Ligebehandlingsnævnet, som er en administrativ og uafhængig klageinstans, som behandler klager over kønsrelateret forskelsbehandling og bistår klagerne med rådgivning om, hvor og hvordan en sag om forskelsbehandling kan anlægges og føres, ja, så klapper beskæftigelsesministeren hælene sammen og føjer EU.
Lovforslaget bærer da også præg af, at beskæftigelsesministeren egentlig er af den opfattelse, at direktivet er ordentligt implementeret i Danmark.
Det understreges af bemærkningen om, at gennemførelsen af ligebehandlingsdirektivet tydeliggøres ved at udpege Institut for Menneskerettigheder som specialiseret ligebehandlingsorgan.
Og man kan stille spørgsmålene: Hvorfor have en ekstraudgift på 6 mio. kr. hvert år fremover på noget, som allerede eksisterer?
Og hvorfor beholder de institutioner, som efter regeringens opfattelse allerede varetager opgaverne, deres bevillinger?
Dansk Folkeparti støtter ikke forslaget, da vi er af den opfattelse, at direktivet allerede er implementeret korrekt, og vi havde ønsket, at man havde knoklet for sagen.
Julie Rademacher (S), 2010-12-10:
Mange tak.
Det er jo glædeligt, at der bliver taget godt hånd om dette, også i Folketingssalen.
Det var en lidt chokerende oplevelse.
Ministeren har flere gange sagt, at jeg måtte komme i bedre humør, og jeg må indrømme, at i den her uge er det rent faktisk lykkedes ministeren at gøre mig i bedre humør.
Så tillykke med det, kunne man sige.
Hvorfor?
Jeg ved godt, at det ikke altid er nemt at være ligestillingsminister i Danmark, det har ikke altid været nemt, og i min tid herinde, siden 2007 – det er jo trods alt kun 3 år – har vi allerede haft tre, fru Karen Jespersen, den siddende beskæftigelsesminister, fru Inger Støjberg, og så klimaministeren, fru Lykke Friis, der nu er ligestillingsminister.
Så jeg tænker: O.k., vi har nu haft en lang kamp for ligestilling siden 2007, og derfor er jeg rigtig glad for, at vi nu har fået, eller rettere sagt, at det nu ser ud til, at vi får et ligestillingsudvalg i Folketinget.
For det er afgørende, at vi netop har de organer, så vi kan mødes på tværs af partierne for at sikre ligestilling i Danmark.
Vi har nu i 8 år, desværre, haft en pinlig sag for Danmark, og det er, at vi ikke har levet op til EU's ligebehandlingsdirektiv.
Jeg er opdraget med, at ligestillingen altid har været en dansk kerneværdi; det har været en kerneværdi for det danske velfærdssamfund, og det har været noget, som vi har været rigtig gode til, og også noget, som vores udviklingsminister netop profilerer os på i udlandet.
Derfor er det jo rigtig pinligt, når EU gang på gang har måttet minde os om, at vi ikke har haft et uafhængigt organ, der kunne vurdere ligestilling i Danmark.
Derfor er vi glade for, at regeringen nu endelig efter over 8 år imødekommer dette EU-ligebehandlingsdirektiv og udvider Institut for Menneskerettigheder til også at inkludere overvågning af ligestilling med hensyn til køn.
Men vi er ikke helt ukritiske i forhold til det forslag, der ligger.
Vi mener, at det er lidt problematisk, at man ikke selv kan rejse sager og også kritisere indsatsen inden for ligestilling på nødvendige områder i hele Danmark.
Vi finder også, at på visse punkter kunne teksten i det her godt ligge endnu tættere på EU's ord.
Samtidig vil jeg også pege på, at det er et helt andet forslag, vi ser, end det, som vi havde engang i Danmark, netop med et videncenter.
Der ligger altså ikke en stor videndel i det her, og man må også sige, at den spinkle lønsum på 2,6 mio. kr. jo ikke sådan er prangende.
Så vi er meget, meget glade for, at vi endelig får noget, der kan fremme ligestillingen i Danmark, men vi vil ikke gå helt ukritisk til værks, og vi vil sammen med den øvrige opposition overveje at stille nogle ændringsforslag undervejs.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-12-10:
Vi havde jo også denne debat under førstebehandlingen, men den er da god at få gentaget.
Først vil jeg drille hr. Søren Krarup.
Jeg mener ikke, at hr. Søren Krarup historisk er på sikker grund, når hr. Søren Krarup påstår, at det var den tyske værnemagt, der tvang det danske Folketing til at stemme for kommunistloven.
Det tror jeg nok Folketinget gjorde helt af sig selv, bl.a. efter et meget kedeligt råd fra højesteretspræsident Troels G. Jørgensen, som siden blev kritiseret meget for det synspunkt og 30 år efter fik en meget behersket nekrolog på grund af det her; det er bare for lige at få sagt det.
Hr. Søren Krarup har jo fuldstændig ret i, at der er en række personer på dette lovforslag, som ikke opfylder de betingelser, som følger af de retningslinjer, som vi har fastsat ved en politisk aftale.
Det er fuldstændig rigtigt.
Det er også rigtigt, at Folketinget er undergivet denne FN-konvention om statsløse.
Men Folketinget er ikke undergivet denne konvention mere, end at vi kunne ophæve den i morgen, hvis vi ville det her i Folketinget, og derfor må jeg sige her, som jeg gjorde under førstebehandlingen, at jeg er fuldstændig uenig i hr. Søren Krarups synspunkter om, at det er i strid med den danske grundlov.
Denne regering tilkendegav klart, da vi i 2001 trådte til – og det har andre regeringer sikkert også gjort – at vi naturligvis overholder de konventioner, vi ganske frivilligt selv har skrevet under på, og det er konsekvensen af det, man ser nu. Som jeg også sagde under førstebehandlingen, er der en del personer, der er samlet her, fordi de har ligget i nogen tid, men det bliver jo ikke tilfældet ved det næste lovforslag og det næste lovforslag, at der så pludselig er en lang række statsløse, som af den grund får indfødsret.
Så det er selvfølgelig et engangsforetagende, at vi har det bunkebryllup, som vi har denne gang.
Men jeg kan sige, at regeringen ikke agter at rende fra den konvention, som vi her har undertegnet, og vi føler, at det er helt frivilligt, at vi har den opfattelse, og jeg er også sikker på, at de folketingsmedlemmer, der om nogle dage stemmer for lovforslaget om indfødsret, føler, at de gør det ganske frivilligt i relation til FN-konventionen.
Og ellers ville et flertal i Folketinget jo kunne beordre regeringen til at ophæve den konvention.
Det er ikke sket, og lad mig være så profetisk at garantere, at det heller ikke sker.
Søren Krarup (DF), 2010-12-10:
Jeg gør opmærksom på, at grundlovens § 44 altså siger, at det er Folketinget, der meddeler indfødsret.
Og Folketinget har bestemt, hvilke betingelser der skal opfyldes, for at man er værdig til at modtage den gave, som indfødsretten er.
Der er altså her tale om 35, der ikke er værdige til det, og som alligevel bliver sat på lovforslaget.
Hvorfor bliver de det?
Det gør de på grund af en FN-konvention.
Det vil altså sige, at vores krav, som er i henhold til grundloven, bliver sat til side, fordi der er en konvention af FN, som betyder, at vores krav ikke er gældende.
Jeg kunne da godt begynde at lege med tanken om at føre sag; det er jo blevet så moderne.
Man kan eventuelt føre sag om hr. Morten Østergaards frisure – der er ikke det, man ikke kan føre sag om i politik efterhånden – men det tror jeg ikke jeg vil gøre, den er aldeles nydelig.
Men jeg vil i hvert tilfælde fastholde det, der er grundspørgsmålet: Er det FN-konventionen, eller er det grundloven, der er afgørende, når vi vedtager et indfødsretsforslag?
Og der siges så: Jamen Folketingets flertal vedtager lovforslaget.
Javist, jeg sagde også, at det svarer til, at vi i 1941 vedtog en kommunistlovgivning – det kan hr. Morten Østergaard måske ikke huske fra sin historieundervisning – og der var tale om en kommunistlovgivning, som tyskerne påtvang det danske Folketing, og hvor det danske Folketings flertal stemte ja til, at kommunisterne skulle lukkes ude af grundloven og ude af Folketinget.
Det er for så vidt det samme, der sker her, det er en parallel.
Jeg håber, hr. Morten Østergaard kan forstå det.
Morten Østergaard (RV), 2010-12-10:
I de her kolde tider skal man jo virkelig passe på, når man træder på tynd is og det begynder at knage.
Og man kan allerede høre, hvordan hr. Søren Krarup er på tilbagetog.
Selvfølgelig er det således, at hvis et flertal i Folketinget nu efter en andenbehandling og en tredjebehandling vedtager et indfødsretsforslag, også med navne, som hr. Søren Krarup ikke ønsker skal være derpå, så er det i fuld overensstemmelse med grundlovens bestemmelser herom.
Men man kunne jo stille det spørgsmål til hr. Søren Krarup: Hvis det virkelig går sådan, som det ser ud til, altså at et flertal ønsker, at vi skal leve op til de internationale forpligtelser, og derfor stemmer imod Dansk Folkepartis ændringsforslag og dernæst vedtager lovforslaget, som det så ser ud, vil hr. Søren Krarup så tage sine påstande til Højesteret og anlægge en grundlovssag?
Hvis man vitterlig fra Dansk Folkepartis side mener, at her er grundloven trådt under fode, må det vel være den naturlige konsekvens.
Vil man tage sine egne argumenter så alvorligt?
Søren Krarup (DF), 2010-12-10:
Det er sådan, at der i grundlovens § 44 står, at indfødsret meddeles ved lov, og det vil sige, at det er Folketinget, der meddeler indfødsret.
Og Folketinget har nedsat et Indfødsretsudvalg, der vedtager de betingelser, der stilles til dem, der skal opnå dansk statsborgerskab.
Det, vi har at gøre med her, er 35 personer, der overhovedet ikke opfylder disse betingelser.
De har endda groft overtrådt mange af dem, og alligevel bliver de sat på lovforslaget.
Hvorfor? Fordi FN-konventionen åbenbart tvinger ministeren til det.
Og derfor er og bliver det altså temmelig afgørende at sige, at det er Folketinget, der er med til ved at vedtage et sådant indfødsretslovforslag at tilsidesætte den grundlov, som jo faktisk giver Folketinget alene magten, og som ikke tillader, at man uden videre spiller fandango med de krav, Folketinget selv har opstillet.
Morten Østergaard (RV), 2010-12-10:
Jamen det er jo svært at sidde stille, når man skal høre på hr. Søren Krarups notoriske vrøvl.
Der står ikke et ord i grundloven om, hvem der får og hvordan man får statsborgerskab og indfødsret i Danmark, andet end at det vedtages pr. lov i Folketinget.
Og det er jo den proces, vi er i gang med.
At hr. Søren Krarup er i mindretal og er utilfreds over, at et flertal i Folketinget ønsker at leve op til vores internationale forpligtelser, er helt op til hr. Søren Krarup, men det er jo noget notorisk sludder at sige, at det, at et flertal i Folketinget måtte vedtage et indfødsretsforslag med nogle navne, som hr. Søren Krarup er uenig i, skulle gøre lovforslaget grundlovsstridigt.
Jesper Langballe (DF), 2010-12-10:
Det er selvfølgelig henvendt til ministeren, men det handler faktisk om noget, som hr. Morten Østergaard sagde.
Jeg vil spørge ministeren – der kan jo godt være nuancer i opfattelserne – om ikke hun vil medgive, at det var en forfærdelig forvrøvlet argumentation, hr. Morten Østergaard kom med.
Mange bliver afvist.
Så kommer der pludselig her en hoben mennesker, som ikke opfylder nogen af kravene, nogle af dem har begået grov kriminalitet, nogle af dem taler ikke dansk og kan derfor heller ikke tage indfødsretsprøven.
Er det rimeligt over for alle de mennesker, der er blevet afvist ved indfødsretsprøven efter ansøgning?
Er der ikke noget, der hedder, at folk er lige for loven?
Det er jo Folketinget, der har besluttet de regler.
Skal Folketinget så uden videre sætte dem til side og dermed i virkeligheden forhåne de mennesker, der er blevet afvist?
Line Barfod (EL), 2010-12-10:
Nu er der ikke mange andre her end hr. Søren Krarup, der argumenterer med helligdomme og guder til at skulle være det, der afgør, hvad vores politik skal være.
Så jeg vil bare høre, hvem det skulle være, som hr. Søren Krarup mener påtvinger os ikke at opsige konventionen.
Hvis hr. Søren Krarup og Dansk Folkeparti mener, at vi skal opsige den FN-konvention eller andre FN-konventioner, så synes jeg, at Dansk Folkeparti skulle fremsætte forslag om det, og så må man jo se, om man kan opnå flertal i Folketinget.
Et flertal i Folketinget ønsker at følge FN-konventionerne.
Det handler om helt almindeligt demokrati og om, hvorvidt man har flertal eller ej.
Jeg agter i hvert fald at bøje mig, når der er et flertal, og jeg synes faktisk, det er ganske fornuftigt, at et flertal i Folketinget ønsker at være med i FN og ønsker at følge de konventioner, som vi indgår.
Søren Krarup (DF), 2010-12-10:
Vi har at gøre med en konvention, der bruges til at sætte grundloven ud af kraft, ergo opsiger vi konventionen.
Det er selvfølgelig det, vi skulle.
Der er ingen grund til at lade den være en helligdom, som man ikke kan anfægte.
Line Barfod (EL), 2010-12-10:
Jeg vil bare kort spørge hr. Søren Krarup, om ikke han kan bekræfte, at internationale konventioner normalt bliver indgået med samtykke fra Folketinget, og at Folketinget kan beslutte, om man vil udtræde af den internationale konvention, hvis man ikke ønsker at følge den internationale konvention.
Folketinget har altså sin fulde frihed til at sige, at man ikke længere ønsker at være bundet af en FN-konvention, man kan så meddele det til FN, og så er man ikke bundet længere.
Der er altså ikke nogen magt udefra, der påtvinger Folketinget at følge konventioner; det er et flertal i Folketinget, der selv vælger, at vi ønsker at være bundet af en konvention, og at vi fortsat ønsker at være det.