Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2014-04-29:
Jeg vil også gerne takke for, at vi kunne pulje de her tre beslutningsforslag, da de jo har meget med hinanden at gøre.
Jeg kan sige, at fra SF's side er vi fuldstændig enige i Enhedslistens intention bag de tre beslutningsforslag, nemlig at sikre det danske arbejdsmarked og det velfærdssamfund, vi har i Danmark, mod social dumping.
Det har SF, Socialdemokraterne og Enhedslisten jo også længe været enige om, og derfor har vi også lavet en række aftaler igennem snart 3 år, f.eks. om samarbejdet mellem Arbejdstilsynet, SKAT og politiet, som der også er blevet sat penge af til.
Jeg nævner lige lidt om udstationeringsdirektivet fra 1996, fordi det har meget at gøre med det, vi diskuterer.
I den forbindelse fastslås det udtrykkeligt i direktivet, at EU-landenes egne regler, for så vidt angår retten til f.eks. kollektive kampskridt, ikke berøres.
Men i 2007 og 2008 kom der en række domme, bl.a. Lavaldommen, som ledte til, at man fik den her diskussion både på EU-niveau i forhold til Monti, men også herhjemme i forhold til Lavalloven, hvor man endnu en gang understregede, at retten til kollektive kampskridt og respekten for værtslandet altså skulle overholdes.
Grundlæggende set er der jo en problematik i, at der er nogle EU-lande, der har mindsteløn fastsat ved lov, og der så er nogle skandinaviske lande, som har overenskomster, hvor det er arbejdsmarkedets parter, der fastsætter det.
Og det er jo et grundlæggende problem i forhold til nogle af de her ting, vi taler om.
Jeg vil sige lidt om håndhævelsesdirektivet, som vi også har diskuteret med ministeren, også i Europaudvalget, og som jo netop skulle styrke udstationeringsdirektivet.
To punkter af en lang række punkter er bl.a. sanktioner og bøder og afgrænsning af nationale myndigheders tilsyn, og de to punkter er specielt relevante for B 48 om fair konkurrence og B 49 om arbejdstilladelse til EU-borgere.
Ifølge håndhævelsesdirektivet må myndigheder kun kræve, at der afgives en simpel erklæring om tjenesteyderens identitet og samtidig selvfølgelig opbevares relevant dokumentation, f.eks. arbejdskontrakter.
Men man kan altså ikke kræve en egentlig arbejdstilladelse til EU-borgere, netop på grund af princippet om fri bevægelighed.
Så Enhedslistens beslutningsforslag er på en række punkter i hvert fald både traktatstridigt og i strid med direktivet.
Så ligesom ministeren var inde på, vil jeg sige, at Enhedslistens tre beslutningsforslag er et rigtig godt afsæt for at få diskuteret de her vigtige ting, som vi jo gør rigtig meget her i Folketingssalen, og det synes jeg er rigtig godt og vigtigt, men der er en række ting, som er traktatstridige og i strid med direktiverne.
Men der er også andre ting i de her forslag, som man jo godt kan diskutere.
F.eks. med hensyn til B 51 om optjening af dagpengeretten er jeg fuldstændig enig med ministeren.
Regeringen har jo også udtrykt sin støtte til Finland og den verserende sag, der er der, for der skal strammes op, og det skal sikres, at EU-borgere har en tilknytning til det danske arbejdsmarked, at de står til rådighed, og at der bliver givet bøder og sanktioner, hvor det er relevant, mod snyd og misbrug.
I forhold til optjening af dagpengeretten: Hvis en EU-borger f.eks. hverken taler dansk eller engelsk, er det jo svært at begå sig på det danske arbejdsmarked.
Derudover tjener optjeningsperioden også som en test af, om man reelt står til rådighed for arbejdsmarkedet og har en reel arbejdsevne.
Men fra SF's side ønsker vi også at bevare fleksibiliteten over for danske statsborgere, og det skal ikke give problemer, at man rejser ud i en kortere periode og dermed mister sin dagpengeret.
SF har sagt det til regeringen, og jeg synes regeringen er meget lydhør.
Og specielt beskæftigelsesministeren og statsministeren har jo sagt, at man vil tage debatten på EU-niveau, for der findes andre veje.
F.eks. har Irland et værn i forhold til deres dagpenge, så der sker udbetaling af dagpenge beregnet efter et gennemsnit af lønnen i henholdsvis Irland og EU-borgerens hjemland.
Og så vidt jeg ved, undersøger Kommissionen også i øjeblikket, om en sådan model kan indføres i samtlige EU-lande.
Så der er ting, man godt kan rykke ved, og der er ting, vi skal tage ansvar for herhjemme, for social dumping vil være et problem, som vi bliver nødt til konsekvent at forholde os til.
Jeg tror ikke, der kommer den dag, hvor vi ikke har flere problemer at løse, og så ville vi jo også blive arbejdsløse herinde.
I SF har vi som ministeren også fokus på ret og rimelighed: Man skal bidrage til det danske samfund for at få adgang til en række ydelser.
Derfor har vi også sat fokus på arbejdsudleje, og jeg har udtalt kritik af skatteministeren, som jeg synes gemmer sig bag et nyt styresignal.
For det er politisk, og det handler om, hvorvidt man bidrager, og hvorvidt der bliver alt for mange smuthuller i forhold til virksomheder, der ikke skal betale skat osv. Generelt synes jeg vi har brug for en social protokol eller lignende, der for alvor ser på en bedre balance imellem den fri bevægelighed og beskyttelsen af de enkelte EU-landes arbejdsmarkeds- og velfærdssystemer.
Vi kender alle sammen til problematikkerne og udfordringerne ved at have fri bevægelighed.
Men det er også et gode.
Det er et gode at have fri bevægelighed.
Og jeg har selv benyttet mig af det flere gange, da jeg var yngre, til at tage arbejde i Spanien og England osv.
Det er noget, der binder Europa bedre sammen, og det er noget, vi skal beskytte.
Jeg synes, det er et gode, men det må ikke blive noget, der undertrykker den enkelte arbejder eller det samfund, som har nogle specifikke særkender i forhold til andre lande.
Nogle gange lyder det også, som om det næsten kun er i Danmark, vi diskuterer de her ting.
Men det er det jo ikke.
Man diskuterer det i Tyskland, i Holland og i mange andre lande, når der kommer konkrete eksempler op og man synes, at man skal indføre nogle værn.
Så debatten er jo ikke sådan, at den ikke kan tages på EU-niveau, for der er masser af andre lande, der har de samme bekymringer, som vi har, og som ønsker at sætte nogle værn op, så man både kan have fri bevægelighed og kan beskytte de særkender, der er i forhold til ens eget medlemsland.
Der er andre områder, og nu kommer jeg måske lidt på forkant med tingene, men ordføreren spurgte, hvad der var ret og rimelighed i, og der er nogle ting, som jeg ikke synes er rimelige, men som er EU-ret.
Der er ting, som er fastsat ved lov, som man kan synes er rimelige eller urimelige, men man skal jo rette sig efter loven, og hvis man ønsker at få den lavet om, må man kæmpe for det. EU er jo ikke et statisk projekt, der ikke har udviklet sig.
Tværtimod.
Det har udviklet sig rigtig, rigtig meget, og det kan vi gøre, men det er noget, vi skal gøre – og jeg tror også, jeg har sagt det før til ordførererne i vores mange diskussioner om det her spændende emne – på EU-niveau.
Det er noget, vi vil blive ved med at presse statsministeren for at hun tager op igen og igen.
For jeg tror på, at man kan have et europæisk projekt, hvor der både er fri bevægelighed, og hvor vi også kan have forskellige samfundsmodeller.