runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-01-14:
Der er godt nok ikke særlig meget retssikkerhed i det, ministeren her kommer med.
Så kan det godt være, at ministeren mener, at asylansøgere bare er sådan nogle, der skubber børnene foran sig og skyer ingen midler og alle de der ting, som ministeren nu står og siger på talerstolen, men der er jo ingen garantier, hvis det skal baseres på forældrenes samtale.
Der er ingen garantier for, at børnenes situation bliver varetaget.
Vil ministeren ikke give mig ret i, at der ikke er nogen retssikkerhed i forhold til barnet i den praksis, der er på nuværende tidspunkt?
Det var det ene spørgsmål.
Det andet går på, at det jo lyder på ministeren, som om det nærmest er sådan en ekstra fornem service, vi har over for de afviste asylbørn, at de bliver behandlet – ifølge ministeren – godt.
Er det ikke korrekt, at vi, fordi vi har tilsluttet os børnekonventionen, skal behandle alle børn godt og sørge for, at deres tarv bliver varetaget, altså at det gælder for alle børn, der opholder sig i Danmark, uanset om de er afvist eller ikke er afvist?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2011-01-14:
Jeg kunne godt have brugt et kedsommeligt juridisk udtryk, men det, der er tale om, er, at det er i det omfang, at der ikke er nogen dokumentation for det, som en asylsøger siger, og vi har jo lang erfaring både med, hvem der skal have, og hvem der ikke skal have, hvem der taler sandt, og hvem der ikke taler sandt, og hvor vi kan få dokumentation frem.
Der er bare det at sige, at man så har et godt udgangspunkt.
Det har jeg set så mange eksempler på.
Så svaret er, bortset fra, at man aldrig kan afgive garantier, at det vil jeg i hvert fald sige er meget usandsynligt at man ikke gør, hvad angår nogen med de søforklaringer, nogle af dem, der bliver afvist, er kommet med gennem årene, og som bliver ved og ved med at klage.
Der kan jeg godt fortælle fru Johanne Schmidt-Nielsen, som ikke kender virkeligheden, at alle midler bliver sat til for at få en opholdstilladelse.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-01-14:
For det første har jeg bare lige en kort kommentar til ministeren.
Det lyder på ministeren, som om børnene skal ind til politiafhøringer.
Det er jo ikke tilfældet.
Vi foreslår børnesamtaler, der foretages af børnesagsbehandlere, og at de samtaler i øvrigt ikke skal kunne få nogen som helst konsekvenser for forældrenes sag, netop for at de samtaler skal foregå så trygt som overhovedet muligt for barnet.
For det andet har jeg et konkret spørgsmål til ministeren.
Ministeren siger, at hvis man får en fornemmelse af, at barnet har et selvstændigt asylmotiv, ser man nærmere på det.
En fornemmelse af – synes ministeren, der er meget retssikkerhed i udtrykket en fornemmelse af?
Kan man garantere, at man opdager alle de børn, der eventuelt har et selvstændigt asylmotiv, og det kunne, som ministeren ganske rigtigt siger, være en risiko for at blive brugt som børnesoldater eller lignende; kan man være sikker på, at man opdager de børn, når det med ministerens ord baserer sig på en fornemmelse af det?
Manu Sareen (RV), 2011-01-14:
Jeg vil ligesom langt de fleste af de tidligere ordførere rose Dansk Folkeparti for det her rigtig fine forslag, som Det Radikale Venstre kun kan bakke op.
Det er vigtigt at have en national målsætning, som kan være et rigtig, rigtig godt navigeringsværktøj, og det, forslaget handler om, er jo at have et navigeringsværktøj og nå et mål.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi mener, at målsætninger er gode.
Men som vi også har hørt fra SF, vil et formodet samtykke uden tvivl være at foretrække.
Hvis alle danskere ved fødslen automatisk blev registrerede organdonorer eller blev det, når de fyldte 18 år, ville ventetiden uden tvivl falde drastisk.
Men det er jo ikke det, det handler om, og jeg ved også, at der ikke er flertal bag formodet samtykke, så derfor bakker vi forslaget op, selv om der selvfølgelig også er andre tiltag i Danmark.
Så må jeg da også helt klart indrømme, at de erfaringer, der er fra Norge – der er også nogle fra Spanien, men specielt fra Norge – selvfølgelig gør stort indtryk, også fordi det er sammenligneligt med Danmark.
En kortere ventetid vil naturligvis, ud over at afhjælpe den enorme efterspørgsel der er på organer, også afværge uhyggelige dødsfald og en masse tragedier i danske familier.
Et andet håb kunne jo også være, at man kunne få det udbredt til en fælles indsats i hele EU i fremtiden, som selvfølgelig ville have den samme målsætning, som der er i Danmark, men også ville kunne stoppe den organdonorturisme, som er opstået i de fattige lande, specielt i Asien.
Det er selvfølgelig beskæmmende og forfærdeligt, det er selvfølgelig på høje tid, vi tænker i alternativer, og en national målsætning er for os netop et alternativ.
Med den lovgivning, der er på området i dag, hvor man aktivt skal vælge at blive organdonor, er det som patient rigtig, rigtig vanskeligt at få et organ.
Som vi også har hørt fra andre – og det er jeg selvfølgelig også rigtig glad for – handler det selvfølgelig også om følelser.
Der er rigtig mange mennesker, der ikke har lyst til at tænke på døden og på, hvad der skal ske med vores krop og organer efter døden, og det er naturligvis helt forståeligt.
Ministeren mener, det er svært at sætte tal på, men jeg synes, erfaringerne fra Norge netop viser, at det godt kan lade sig gøre.
Så tror jeg også, man skal tænke, at det ene ikke udelukker det andet.
Jeg skyndte mig i hvert fald som noget af det første at tilmelde mig registeret på den hjemmeside, der er.
Vivi Kier (KF), 2011-01-14:
Også jeg vil starte med at sige tak til fru Liselott Blixt for at sætte et vigtigt tema på dagsordenen.
Det er heldigvis et tema, vi har debatteret før her i Folketingssalen.
Det er et tema, der handler om, hvordan vi får folk til aktivt at tage stilling til at afgive deres organer, hvis det uheldige skulle ske, at de bliver erklæret hjernedøde – og et tema, som vi har gjort noget ved.
Der er lavet adskillige kampagner, der er fortsat oplysning, og senest har vi jo besluttet, at når man skal erhverve et kørekort, når man mister sit sygesikringskort eller andet og får tilsendt et nyt, så får man faktisk den her lille seddel med, hvor man kan krydse af og skrive, om man vil være organdonor.
Men langt, langt det vigtigste er jo egentlig, at man har fået snakket med sine pårørende.
Jeg får lyst til at fortælle den historie, som jeg har fortalt, hver gang vi har debatteret det her emne.
Hvis nu nogle af os, der sidder her i salen nu eller på tilhørerpladserne, går ud herfra og ender med at blive kørt ned på vejen, kommer alvorligt til skade, bliver indlagt på sygehuset og der bliver ringet til vores pårørende og man finder ud af, at vi er kommet så alvorligt til skade, at vi er hjernedøde, og at der sådan set ikke er noget at gøre, så kommer vores pårørende og er selvfølgelig dybt, dybt ulykkelige.
Der var jo ingen, der havde forventet, at vi lige ville blive kørt ned ude på gaden.
Men har vi så fået snakket med vores pårørende om, hvad vi gerne vil?
Det er en svær snak, for det betyder også, at man skal tage en snak om det at dø, men jeg vil anbefale alle at tage hul på den snak og den debat derhjemme.
Den er ikke så farlig, og det har faktisk ret stor betydning for en hel familie at vide, hvad hinanden tænker.
Så derfor har jeg stor sympati for det her forslag, som er fremsat, og som skal sætte fokus på, hvordan vi kan få endnu flere organer, end vi får i dag.
Jeg har også hæftet mig ved, at man i Nordjylland faktisk har haft stor succes med at sætte målrettet ind.
Jeg synes, at det, ministeren tilkendegav i sin tale, nemlig at vi skal passe på med at sætte et måltal i forhold til befolkningstallet, men at vi skal sætte et måltal i forhold til antal mulige organdonorer, var rigtig, rigtig fint.
Derfor kan jeg bakke helt op om ministerens tilkendegivelser, og jeg synes, at det er rigtig godt beslutningsforslag.
Så tak for debatten.
Orla Hav (S), 2011-01-14:
Jeg skal sige, at vores primære ordfører, fru Sophie Hæstorp Andersen, ikke kan være her, så det er mig, der er vikar.
Fra socialdemokratisk side er vi meget positive over for beslutningsforslaget her i dag om en national målsætning for organtransplantation.
Socialdemokraterne har nemlig et meget klart ønske om at komme ventelisterne til organtransplantation til livs.
Vi ved, at der i dag står 553 på venteliste til transplantation i Danmark; vi ved, at patienterne står på ventelisten i knap 4 år; vi ved, at der i 2009 døde 63 personer, mens de ventede på et organ.
Det skal vi gøre bedre.
Sidste år var der 14 danske donorer pr. 1 million indbyggere.
Beslutningsforslaget lægger op til at hæve den målsætning til 25 organdonorer pr. 1 million indbyggere – en opfyldelse af den målsætning vil være et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Det er vigtigt at følge op med konkrete initiativer, og det er især vigtigt at se på de ting, der i dag er med til at bremse organdonation.
Er der f.eks. tilstrækkeligt med intensivsenge?
Vi kan gøre det bedre, end vi gør i dag.
Ifølge Sundhedsstyrelsen bliver 130-150 danskere hvert år konstateret hjernedøde og velegnede som organdonorer.
I 2009 blev der udtaget organer fra 77 afdøde donorer, hvilket i gennemsnit giver de føromtalte 14 danske donorer pr. 1 million indbyggere.
I Norge er tallet 21 donorer pr. 1 million indbyggere.
Fra socialdemokratisk side deler vi Hjerteforeningen, Danmarks Lungeforening, Leverforeningen og Nyreforeningens opfattelse af, at en national handlingsplan er på sin plads på området her.
Samme organisationer peger også på de positive resultater i Norge, Spanien og Østrig, der alle har indført en målsætning på området.
Som sagt støtter vi forslaget, fordi det kan være med til at sætte fokus på de forhold, som skal til for at opfylde ambitionen.
Vi er også åbne over for ministerens ønske om sætte tallet i forhold til andet end befolkningstallet.
Det er selvfølgelig oplagt, at det bør indgå i udvalgsarbejdet, og der er vi indstillet på at være med til at skrive en beretning, forhåbentlig sammen med et stort flertal på området.
Sophie Løhde (V), 2011-01-14:
Det der med at skyde om sig med løse løfter og bagefter også stå på mål for det i Folketingssalen synes jeg vi har fået nogle rigtig gode eksempler på fra de partiers side, som hr. Morten Østergaards eget parti godt kunne tænke sig at være i regering med.
Det har ikke været helt kønt at se på, altså hvad der bliver lovet ét sted, og hvad der så bliver sagt i Folketingssalen.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Morten Østergaard i, at man ikke nødvendigvis kan have en forventning om, at Danske Regioner skulle kunne komme med en eller anden løsning på, hvordan man så skal gøre det her.
Selvfølgelig har hver region sine interesser at tilgodese.
Det er jo også det, der gør det så hammervanskeligt at foretage ændringer.
Vi kan af de høringssvar, der er kommet – og man kan sige, at det er forventeligt, at de, der skal aflevere noget, er kritiske – se, at selv de, der står til at skulle vinde noget med forslaget, anfører, at det her forslag til løsning er helt utilstrækkeligt.
Mener ordføreren for De Radikale ikke, at det er meget fornuftigt, at man, når selv de påpeger, at det her er helt utilstrækkeligt, så siger o.k. og lige tænker sig om en ekstra gang og kigger på, hvad der er af muligheder for at se på, om der måske skal inddrages nogle andre kriterier, som man også burde overveje?
Eller handler det bare om så at lukke øjnene og sige, at niks, det vil vi ikke, for vi vil ikke lytte til høringssvarene?
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-14:
Som det blev indikeret af min indledning til den her tale, så er jeg jo ikke ordføreren på området, og derfor vil det selvfølgelig også påvirke kvaliteten og præcisionen af de svar, jeg vil kunne give.
Men jeg kan sige, at det, som vi siger med den her tale, jo er, at vi ser, at der er et problem, og det, der er tilkendegivet flere gange, er, at det er et problem, vi vil gøre noget ved.
Det med, at vi lover og ikke har penge til det, er jo ikke sandheden.
Det, det handler om, er, at det bud, som S og SF har lagt frem, er et bud, som vi har penge til.
Vi fortæller, hvordan vi vil give de penge, og de prioriteringer og de midler er nogle andre end dem, som regeringen lægger frem.
Det, der er virkeligheden her, er jo, at det lovforslag, der ligger, peger på noget, som er et problem omkring, hvordan man tildeler midler til regionerne med de kriterier, der er, og det problem løser vi.
Det her er så vores bud på, hvordan vi kan løse det på en måde, som er ansvarlig, også over for de regioner, der er nu.
Sophie Løhde (V), 2011-01-14:
Jeg vil også gerne takke ordføreren fra Socialistisk Folkeparti for ligesom Socialdemokraterne at sørge for en gennemgang af partiprogrammet om, hvordan man lover en hel masse uden at finde pengene til det.
Hr. Jonas Dahl tilkendegav jo dermed, at man i Socialistisk Folkeparti støtter det her, og nu meddeler man så i dag, at man stemmer imod.
Jeg fornemmer lidt, at man i Socialistisk Folkeparti, ligesom vi tidligere så den socialdemokratiske ordfører gøre, igen forsøger at love noget et sted i landet og så love noget andet, når man står i Folketingssalen.
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-14:
Da SF's ordfører, hr. Karl Bornhøft, desværre ikke kan være her i dag, har jeg lovet at læse hans tale op.
Der er store socioøkonomiske forskelle på borgerne i regionerne.
I nogle regioner er borgerne mere syge end i andre, og derfor er det da også kun rimeligt, at størrelsen af bloktilskuddet til regionerne opgøres i forhold til befolkningens sociale, helbredsmæssige og økonomiske forhold.
Som det ser ud i dag, er opgørelsesmetoden dog langtfra fair.
Der er flere problemer, bl.a. det problem, som De Radikale peger på, nemlig at opgørelsesmetoden fra kriteriet om tabte leveår opgøres i forhold til regionen med den højeste levetid.
SF er helt enig i, at kriterieværdien i stedet burde ændres til at blive opgjort i forhold til den gennemsnitlige middellevetid i hele landet tillagt 1 år.
De Radikales forslag matcher samtidig fint SF's ambitiøse intentioner om, at vi med mere forebyggelse kan hæve middellevetiden til det, som er gældende hos vores nordiske naboer.
SF er derfor yderst positive over for De Radikales forslag.
Der er i høj grad brug for at ændre den nuværende opgørelsesmetode af det socioøkonomiske udgiftsbehov, så regionerne får en fair og ligeværdig behandling, hvor de har ensartede økonomiske vilkår til at løse deres opgaver.
SF kan imidlertid ikke stemme for forslaget i dag, selv om vi gerne ser, at der sker en ændring af opgørelsesmetoden.
Årsagen er, at en lovændring med tilbagevirkende kraft, som her foreslås, vil gribe ind over for de igangværende budgetter, og det vil betyde, at Region Hovedstaden er nødt til at spare yderligere 140,7 mio. kr. og Region Sjælland 148,6 mio. kr.
Det mener vi ikke er rimeligt lige nu, hvor regionerne i forvejen er økonomisk klemt, og det vil være ekstremt demotiverende for de mange dygtige medarbejdere i sygehusvæsenet i forbindelse med borgernes behandling i nogle regioner.
SF vil derfor hellere løse problemet fremadrettet i 2012, for ved en ny S-SF-regering vil der i det nye år blive frigivet nye midler til det offentlige sundhedsvæsen med vores økonomiske plan »En Fair Løsning«, helt nøjagtigt 15,6 mia. kr. over de næste 4 år.
I den forbindelse ville det være oplagt med en reform af det samlede tilskuds- og udligningssystem, der ikke kun vil gælde regionerne, men også kommunerne.
SF vil være helt indstillet på et godt samarbejde herom, ja, De Radikales lovforslag her indikerer nærmest, at det burde blive nemt, men det skal være på et lidt senere tidspunkt, så der ikke er nogen regioner, der kommer til at lide under flere besparelser.
Vores hensigt er nemlig at skabe ny optimisme blandt sundhedspersonalet og landets patienter.
Hans Kristian Skibby (DF), 2011-01-14:
Jeg må konkludere, at der var en masse ord, og dem kan jeg ikke nå at svare på, i hvert fald ikke med den taletid, jeg har til rådighed.
Så vil jeg gerne sige noget i forbindelse med, da jeg udtalte mig til TV 2/Østjylland.
Det var mig bekendt den 8. eller den 9. november, jeg udtalte mig her, og det her lovforslag er fremsat den 19. november.
Så hurtige er vi ikke i Dansk Folkeparti.
Det kan godt være, at De Radikale er gevaldigt hurtige på aftrækkeren, men det er vi altså ikke i Dansk Folkeparti.
Vi går faktisk ind og analyserer og gør det ud fra et fornuftigt grundlag, og det synes jeg måske De Radikale skulle begynde at lære af, hvis de ønsker at komme i regering – det har de jo et mål om at de så gerne vil – jamen så synes jeg måske også, man skulle prøve at agere lidt mere ansvarligt.
Det her lovforslag har desværre ikke mulighed for at komme igennem og blive vedtaget i Folketinget, og det har De Radikale vidst hele tiden.
Det, vi prøver på, er at gå ind ved forhandlingsbordet og ved dialog prøve at få det her ind på ministerens bord i samarbejde med formanden for Danske Regioner.
Sådan skal det skæres.
Sophie Løhde (V), 2011-01-14:
Jeg har selvfølgelig stor forståelse for, at ordføreren, fru Meta Fuglsang, ikke er selve ordføreren på forslaget og dermed er begrænset af, at SF's ordfører ikke er til stede.
Så vil jeg da gerne starte med at sige, at jeg er fuldstændig enig med ordføreren fra Socialistisk Folkeparti i, at Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti sørger for at fortælle, hvordan de vil give pengene, men de glemmer bare at fortælle, hvordan de vil finde pengene, men det er så en hel diskussion for sig.
Det har vi endnu ikke kunnet få noget svar på.
Men jeg synes alligevel, at jeg her i dag er glad for, at vi nu har fået en klar tilkendegivelse af, at ordføreren fra Socialistisk Folkeparti simpelt hen har taget munden for fuld, da han stod på TV 2/Østjylland og lovede borgerne, at hvis ikke der var et andet parti, der fremsatte det her lovforslag, så ville Socialistisk Folkeparti sørge for at gøre det, men meldingen i dag er altså klar: Man kan ikke støtte lovforslaget, som det ligger, og dermed stemmer man imod, og dermed må vi jo så også samtidig tage ad notam, at Socialistisk Folkeparti har taget munden for fuld og har lovet borgerne noget i Region Midtjylland, som man ikke kunne stå på mål for i Folketingssalen.
Morten Østergaard (RV), 2011-01-14:
Jamen jeg er da ked af, at hr. Hans Kristian Skibbys – efter min opfattelse rigtige – overbevisning ikke er slået igennem i Dansk Folkeparti.
Jeg er også ked af, at hr. Hans Kristian Skibby nåede at fare ud lokalt i Midtjylland på Dansk Folkepartis vegne og efterfølgende så har måttet svømme rygsvømning.
Og jeg er så også ked af det, hvis der er andre partier, der har bragt sig i den situation; det er da uheldigt.
Vi har ikke sagt, at der var noget flertal.
Det er skabt af, at repræsentanter – repræsentanter som hr. Hans Kristian Skibby selv – har meddelt deres opbakning for så efterfølgende, da det skulle stå sin prøve i Folketingssalen, ikke at kunne levere varen.
Det er jo det, der er situationen.
Men jeg spørger bare hr. Hans Kristian Skibby: Hvor lang er tålmodigheden?
Er det sådan, og skal man forstå hr. Hans Kristian Skibby sådan, at vi nu skal have et konklave af vatikanske dimensioner i Danske Regioner, og at der skal sendes hvid røg op med hensyn til fordelingen af bloktilskuddet, før den urimelighed, som hr. Hans Kristian Skibby selv har påpeget, kan løses?
Er det sådan, det skal forstås?
Hans Kristian Skibby (DF), 2011-01-14:
Nu synes jeg for det første, det er værd at påpege, når De Radikale, bl.a. i Østjylland, har påpeget, at der var flertal for det her, at vi jo i dag har tal for, at der aldrig nogen sinde har været flertal for det her forslag i Folketinget.
Der synes jeg måske nok at De Radikale har ført borgerne og vælgerne i Region Midtjylland lidt bag lyset, i og med at man, hvis man i hvert fald følger den lokale tv-dækning, kan se, at meldingen jo har været – jeg var da selv så sent som i søndags med i debatten på TV 2/Østjylland med et radikalt regionsrådsmedlem – og at det har heddet sig, at der var flertal for det her lovforslag, og at Dansk Folkeparti nu havde sørget for, at der ikke var flertal.
Så jeg synes jo, at det, vi hører fra hr. Morten Østergaard, er lidt hult.
Så vil jeg for det andet gerne sige, at jeg stadig væk står bag hvert ord, jeg har sagt til TV 2/Østjylland, om, at det er urimeligt, at man bliver underkompenseret.
Det synes jeg faktisk også jeg sagde ganske klart og præcist i min ordførertale, og jeg sagde også, at det så måtte komme an på en forhandling med Danske Regioner, og at man så måtte prøve at tage det med ind i det samarbejde og den forhandling, der skal være i maj måned.
Det synes jeg måske De Radikale skulle prøve at lytte til.
Morten Østergaard (RV), 2011-01-14:
Man må sige, at hr. Hans Kristian Skibby er på gyngende grund, for den 9. november var talen jo helt anderledes klar.
Da var det hr. Hans Kristian Skibbys opfattelse, at det var urimeligt, at borgerne i Region Midtjylland skulle have en ringere service, og det var også underligt, at de her tal, som jo er godkendt af regeringen, al den stund at det var et forslag, der var fremsat af regeringen, med hr. Hans Kristian Skibbys ord, var blevet glemt i 2010.
Derfor må jeg bare bede hr. Hans Kristian Skibby om at bekræfte, at det her ikke bryder ind i nogen former for eksisterende aftaler.
Det her skal træde i kraft fra næste budgetår.
Der er endnu ikke indgået en økonomiaftale med regionerne for 2012, så det kan ikke være i konflikt med nogen indgået aftale her.
Det koster ikke staten en krone, og det kan derfor heller ikke være i konflikt med finansloven.
Derfor står der jo kun hr. Hans Kristian Skibbys og Dansk Folkepartis opfattelse tilbage, og derfor er jeg nødt til at spørge: Står det til troende, at man mener, at det er urimeligt, at borgerne i Vestdanmark skal have en ringere service, end de har i Østdanmark, på grund af den måde, som det er indrettet på med middellevetidskriteriet, og står det til troende, at man mener, at regeringen har svigtet et løfte, når den havde lavet et lovforslag, havde meddelt, at den ville komme med det, og alle derfor havde en forventning om det, og den så nu med hr. Hans Kristian Skibbys ord har glemt det igen?
Rasmus Prehn (S), 2011-01-14:
Det var også mit svar til hr. Morten Østergaard fra Det Radikale Venstre.
Vi er opmærksomme på, at der er en problemstilling her.
Men nøjagtig som ministeren siger, nøjagtig som Venstres ordfører selv siger, kan der være andre kriterier, der skal i spil.
Så vi har altså ikke givet et klart og rungende nej til deres henvendelse.
Vi har bare sagt, at det skal ses i en helhed, og det er dog fornuftigt.
Så kan man regne forfra og bagfra osv., osv., men det, man bare må konstatere, er, at situationen ude i landets regioner i øjeblikket er den, at man siger til folk, der har knoklet i sundhedssektoren, som har taget en uddannelse for at hjælpe syge mennesker: I får en fyreseddel; I bliver sendt hjem.
Selv om de siger, at de gerne vil hjælpe de syge, får de en fyreseddel, for der er ikke råd til det, fordi den økonomiske kurs i øjeblikket er, at regeringen hellere vil bruge pengene på at give skattelettelser til de rigeste end at sørge for, at vi har et ordentligt velfærdssamfund.
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-14:
Jeg er bange for, at det, der er sket i den her situation, er, at Venstres ordfører, som det så tit sker for Venstres og Konservatives ordførere, har udøvet det, der hedder selektiv hørelse, og har en selektiv fortolkning af, hvad det er, der blev sagt.
Det, jeg siger, er, at SF anerkender, at det her er et problem, som skal løses, og vi har fremlagt en måde, som det her kan blive løst på.
Hvad der er foregået mellem navngivne personer, som jeg ikke er involveret med i den her sammenhæng, er jeg ikke stand til at svare på.
Det, jeg kan svare på, er, hvad det er, vi gerne vil gøre, og det har jeg gjort.
Det med, at vi gerne vil sige, hvordan vi vil bruge pengene, men ikke, hvor de kommer fra, er jo heller ikke sandheden.
Det, vi har lavet, er jo et økonomisk oplæg til, hvordan pengene skal hentes ind til det, og SF har et kontinuerligt arbejde med at skabe grundlag for vækst i den private sektor, at fordele de midler, der er til den offentlige sektor, sådan at de bliver brugt bedst muligt.