Per Clausen (EL), 2008-01-10:
Jeg vil sige, at jeg jo sådan set har meget stor forståelse for, at ministeren ikke ønsker at bringe sig i en situation, hvor han skal svare på spørgsmål.
Når man har så ringe en sag, som ministeren har i dag, er det jo en meget naturlig reaktion.
Man har jo også i den debat, der har været her tidligere i dag, kunnet konstatere, at det bedste, regeringspartierne i grunden kan komme op med, er en diskussion om, hvad der skete under SR-regeringen, eller hvad der sker i Københavns Kommune.
Det er sådan set det bedste forsvar, som vi har fået fra regeringspartierne i dag, og da ministeren åbenbart ikke mener, at han er i stand til at præstere noget bedre, er det vel også bedst, at han forholder sig i ro.
Ellers kan man jo sige, at debatten i dag har været lidt underlig, for et af de meget vigtige argumenter, der er fremført i forhold til Enhedslisten, er, at det jo ikke går så hurtigt, og at det jo ikke er så slemt, og at det stadig væk er sådan, at langt de fleste patienter behandles i den offentlige sektor, i det offentlige sygehusvæsen.
Vi er faktisk i en situation her, hvor det ikke er for sent at gribe ind og ændre kursen.
Godt nok er det der med, at det kun skulle være 1 pct. af de offentlige midler, der bruges inden for det private sundhedsvæsen, nok lidt upræcist; det nærmer sig snarere 2 pct., men det er jo fuldstændig rigtigt, at når vi ikke er kommet længere ud på den glidebane, er der gode muligheder for at stoppe udviklingen under nogle ganske bestemte forudsætninger.
Men det ændrer jo ikke noget ved, at konsekvenserne af regeringens politik siden 2001 har været, at fire gange så mange danskere i dag har en privat sundhedsforsikring.
Og det kan man sige to ting til.
For det første kan man spørge: Hvad kan være forklaringen på, at folk bruger penge på en sundhedsforsikring i en situation, hvor regeringspartierne hævder, at man har et godt og velfungerende sundhedssystem?
Og hvad er forklaringen på, at de mennesker, der ikke har en sundhedsforsikring, skal betale den støtte, som gives til sundhedsforsikringer, fordi man ikke betaler skat af dem?
For det andet kan man sige, at i dag ender tre gange så mange skattekroner i den private sundhedssektor som i 2001.
Jeg skal ikke give mig af med fremskrivninger af disse beløb og dermed nå frem til et forbløffende kort åremål, før vi er oppe på, at det er en meget, meget væsentlig del af sundhedsvæsenet, sygehusvæsenet i Danmark, som kører over den private sektor, selv om jeg sådan set mener, at man nok når op på Ny Alliances 30 pct. relativt hurtigt.
Over dobbelt så mange patienter bliver behandlet på privathospitaler på det offentliges regning.
Det er altså nogle af de konsekvenser af regeringens politik, som vi har set.
Vi er så oven i købet i den situation, at regeringens ministre - i hvert fald dem fra partiet Venstre - med jævne mellemrum giver udtryk for, at de jo sådan set har en politisk strategi.
Og det skal jeg ikke kritisere dem for at have, for det er meget godt at have det - man kunne ønske sig, at det bredte sig til alle Folketingets partier at have en strategi - men når man har den klare strategi, at forandringerne i vores samfund skal gennemføres langsomt, men at ingen behøver at være i tvivl om, at man ønsker at omdanne det danske samfund sådan, at markedskræfter og liberalisme bliver nogle grundlæggende elementer i den måde, man styrer tingene på, ja, så er der vel grund til, når man kan se, hvad der sker på sundhedsområdet, at tage det op.
Vi kan også konstatere, når vi kommer til personalet, at der er to forklaringer på, at man i dag bliver nødt til at tiltrække en stor del af arbejdskraften inden for sygehusvæsenet ved hjælp af vikarbureauer.
Faktisk gjorde hr. Anders Samuelsen fra Ny Alliance meget ud af at beskrive, hvor hårdt det var for overlægerne.
Jeg kan forsikre hr. Anders Samuelsen for, at det er mindst lige så hårdt for en række andre medarbejdergrupper i sygehusvæsenet.
Altså, arbejdsforholdene er dårlige, og det er en af grundene til, at folk flytter over til vikarbureauer.
Men det handler også om løn.
Realiteten er, at en lang række medarbejdergrupper i sygehusvæsenet - sygeplejersker, SOSU-medarbejdere m.v. - i dag har en løn, der er så lav, at de opfatter det som meget lidt attraktivt at arbejde i den offentlige sektor, og det er også medvirkende til at trække mennesker og ressourcer ud af det offentlige sygehusvæsen.
Enhedslisten har fremsat et forslag til vedtagelse, som ikke bare beskriver problemstillingen, men som også kommer med de konkrete bud, der skal til for at slå den borgerlige regerings politik på det her område tilbage.
Desværre har Socialdemokraterne, Det Radikale Venstre og SF valgt ikke at støtte vores forslag til vedtagelse, men har fremsat deres eget.
Jeg skal bare sige, for at der ikke skal være nogen tvivl om det, at vel er det forslag til vedtagelse, der kommer fra Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre, helt utilstrækkeligt, men det er dog bedre end det, regeringen kom med, så hvis vi fik mulighed for det, ville vi stemme for det.
Men vi synes ærlig talt, det er lidt kedeligt, at man ikke fra oppositionens side kan være enig om at stille krav om, at de sundhedsforsikringer, der eksisterer, ikke skal støttes af skatteyderne.
Og vi synes også, det er kedeligt, at vi ikke kan være enige om at stille krav om, at der også lønmæssigt bliver givet bedre vilkår til de ansatte i det offentlige sygehusvæsen.
Hvis man havde taget de elementer med i et forslag til vedtagelse, ville det efter vores mening have betydet, at oppositionen kunne have stået sammen om både at beskrive en relevant problemstilling og beskrive det, der skal til, for at løse problemet.
Så godt gik det ikke, men jeg synes alligevel, at debatten i dag, selv om den ikke helt kunne leve op til hr. Anders Samuelsens forventninger til, på hvilket højt intellektuelt niveau den skulle foregå, har været spændende og afslørende, og ikke mindst takker jeg for, at ministeren understregede, hvilken ringe sag han har, ved at undlade at give os mulighed for at stille ham spørgsmål.