Lene Espersen (KF), 2007-02-08:
Beslutningsforslaget indebærer, at der indføres køre-hvile-tids-regler for i første række bybuschauffører, men eventuelt også for andre bus- og lastbilchauffører, som i dag er undtaget fra reglerne i den såkaldte køre-hvile-tids-ordning.
Forslagsstillerne ønsker, at disse nye regler skal gå i retning af reglerne i køre-hvile-tids-forordningen.
Jeg vil gerne starte med at gøre opmærksom på, at beslutningsforslaget ikke kun berører Justitsministeriets, men også Beskæftigelsesministeriets område, idet forslaget ud over færdselssikkerheden og køre-hvile-tids-regler også drejer sig om arbejdsmiljø og den såkaldt danske model for regulering af arbejdsmarkedet, som jeg vil vende tilbage til senere.
Jeg vil gerne slå fast, at regeringen har stor sympati for de hensyn, der ligger bag beslutningsforslaget.
Regeringen er enig i, at det af hensyn til både bybuschaufførernes arbejdsmiljø og færdselssikkerheden er vigtigt, at chaufførerne har rimelige vilkår med hensyn til arbejdstid, herunder køretid og pauser.
Busser med ruter under 50 km har været undtaget fra de fælles EU-regler om køre-hvile-tid siden den første køre-hvile-tids-forordning fra 1969.
Det gælder også for den nyeste version af køre-hvile-tids-forordningen, der træder i kraft den 11. april i år.
Når man i EU har valgt at videreføre undtagelsen, er det af hensyn til dels de korte afstande, som de pågældende busruter dækker, dels de omkostninger og trafikproblemer, som det ville medføre, hvis også korte busruter skulle afvikles efter reglerne i forordningen.
Det er i den forbindelse væsentligt at holde sig for øje, at køre-hvile-tids-reglerne primært er møntet på lastbil- og bustransport, der strækker sig over længere afstande og ofte over flere dage, og at succeskriteriet for de pågældende transporter typisk er, at der skal køres så mange kilometer på så kort tid som muligt.
Bybuskørsel sker derimod i henhold til en fast køreplan.
Den indebærer typisk mange stop og mindre pauser, og her er succeskriteriet jo ikke en hurtig afvikling af ruten, men derimod en overholdelse af køreplanen.
Forskellen på de to former for kørsel betyder efter regeringens opfattelse, at køre-hvile-tids-reglerne, som er temmelig ufleksible – meget ufleksible, tror jeg, hvis man spurgte de chauffører, de berører – må forventes at skabe problemer for en hensigtsmæssig planlægning og afvikling af bybusruterne.
F.eks. kan det ikke udelukkes, at en bybuschauffør, som på grund af trafiksituationen bliver forsinket i forhold til køreplanen, bliver nødt til at holde en lang pause midt på ruten for at opfylde køre-hvile-tids-forordningens pausekrav, hvor pausen efter køreplanen skulle være holdt ved endestationen.
Hertil kommer, at lovgivningen om køre-hvile-tids-reglerne for bybuschauffører vil være en fravigelse af den såkaldt danske model for regulering af arbejdsmarkedet, som indebærer, at vi i videst muligt omfang overlader det til arbejdsmarkedets parter at fastsætte arbejdsvilkårene via de kollektive overenskomster.
Filosofien bag den danske model er jo bl.a., at parterne må antages at besidde en særlig indsigt i eget arbejdsområde og branchens særlige behov.
I øvrigt er det et karakteristisk træk ved kollektive overenskomster, at de er fleksible og kan tilpasses den pågældende sektor eller arbejdsplads.
Den danske model betyder også, at vi sædvanligvis alene foretager såkaldt minimumsimplementering af EU-forskrifter, der regulerer vilkår for arbejdsmarkedet.
Det er regeringens opfattelse, at der skal tungtvejende grunde til for at fravige den danske model og gribe ind i aftalefriheden for arbejdsmarkedets parter.
Overenskomsterne indeholder i øvrigt også regler om obligatoriske pauser, som er inkluderet i arbejdstiden.
Vi har også kigget på trafikuheldsstatistikkerne, som viser, at uheld med rutebusser kun udgør en meget lille del af det samlede antal ulykker, nemlig 1,6 pct.
Det tal dækker vel at mærke over både bybusser og alle andre former for rutebusser.
Sammenfattende finder regeringen ikke, at der er det nødvendige grundlag for at fastsætte lovregler om køre-hvile-tid på bybusområdet, og vi kan altså ikke støtte beslutningsforslaget.
Da vil jeg sige, at jeg er beroliget.
Jeg er overbevist om, at fagbevægelsen naturligvis vil varetage sine medlemmers interesse, og hvis medlemmernes interesser bliver varetaget, således at de har gode arbejdsvilkår, har de også de bedste forudsætninger for at udfylde deres job.
Så ad den vej er jeg ikke urolig for, at hensynet til, at passagerne bliver fragtet på betryggende vis, ikke i tilstrækkelig grad bliver tilgodeset.
Naturligvis bliver det det.