Edmund Joensen (SP), 2013-10-24:
I Norden deler vi fælles værdier og historie.
Vi er venner og en slags familie, og som bekendt er det nordiske samarbejde blandt de ældste og mest omfattende regionale samarbejder i verden.
Det skal vi være stolte af og værne om.
Men vi skal også kræve af os selv, at samarbejdet munder ud i resultater, der forbedrer tilværelsen for nordiske borgere og virksomheder.
Det må være selve målet.
Mit parti, Sambandspartiet, er varm tilhænger af Nordisk Råd og det formaliserede samarbejde i Norden.
I disse dage er det nok politisk ukorrekt, at en færing siger det, men vi er mange, der mener, at Norden ville stå meget stærkere i Europa og resten af verden, hvis alle nordiske lande var medlemmer af EU.
En nordisk blok i EU ville kunne sætte en nordisk dagsordenen, og den ville have indflydelse.
Det har Norden brug for, og vi i Norden ville tilføre EU meget godt.
Om og i hvilket omfang visionen om det stærke Norden i Europa bliver virkelighed, kan man kun gisne om.
Fra et færøsk synspunkt er der også brug for, at Færøerne finder en pragmatisk og fornuftig indgang til EU.
Ministeren for nordisk samarbejde har afgivet en skriftlig redegørelse.
Det fremgår, at regeringen har stort fokus på at fjerne nuværende grænsehindringer – og fremtidige hindringer skal også undgås.
Lad os dykke ned i problematikken.
Der er tale om et vigtigt arbejde, og jeg deler den nordiske samarbejdsministers glæde over, at Folketinget og regeringen har indgået en aftale om at fjerne grænsehindringer i Norden.
Det er også positivt, at aftalen fra april i år også omfatter Færøerne og Grønland.
Hvad er det så, Folketinget vil med aftalen om at fjerne grænsehindringer?
Ja, ministerens redegørelse slår en ambitiøs tone an.
Mobiliteten skal være i top, og dynamikken skal udfolde sig.
Det skal være muligt at flytte, pendle, arbejde, studere og drive forretning på tværs af de nordiske grænser.
Man kan ikke andet end tilslutte sig denne ambition.
På den anden side mener jeg, at Folketinget og regeringen også må se indad, ind i vores eget rigsfællesskab.
Vi må starte der med vores eget.
Hvordan står det til med grænsehindringer i rigsfællesskabet?
Er der mobilitet på tværs af grænserne mellem Danmark og Grønland og Færøerne?
Desværre er det et faktum, at der internt i rigsfællesskabet eksisterer en række grænsehindringer.
Det må der tages hånd om, og de bør fjernes.
Det er naturligvis reglerne og systemerne, der kommer på tværs.
Lad os tage et aktuelt eksempel fra mit arbejde her i huset: Jeg har over flere måneder arbejdet med en problemstilling omkring den såkaldte dimittendsats.
Det er et problem for mange færinger og grønlændere, der uddanner sig i den sydlige del af rigsfællesskabet.
Det paradoksale er, at nyuddannede færinger og grønlændere i Danmark gerne må rejse til alle EØS-lande inklusive Norge og Island med dimittendpenge i ryggen, men de må ikke rejse til Færøerne eller til Grønland.
Og selv efter adskillige § 20-spørgsmål til socialministeren er der ikke kommet noget klart svar på, om og hvordan socialministeren vil drage omsorg for at rydde det her problem af vejen.
Den færøske minister på området kom på banen, og først derefter meddelte den danske minister, at nu ville der blive set på sagen.
Men vi ved endnu ikke efter 7 måneder og fire skriftlige spørgsmål og svar, hvad socialministerens hensigt er.
Hvad siger den historie os?
Uden at generalisere bekræfter den, at det kræver anstrengelser at få en dansk minister med på at fjerne en åbenbart urimelig grænsehindring internt i rigsfællesskabet, i dette tilfælde endda en hindring, det er gratis at fjerne.
Det er næppe ideen med aftalen om at fjerne grænsehindringer.
Der er andre hindringer i rigsfællesskabet, og selv om de kan synes som bagateller for nogle, så kan de være alvorlige for dem, det går ud over.
Her er nogle eksempler, som jeg vil nævne:
Førtidspensionister fra Færøerne, der flytter til Danmark, vil typisk miste retten til deres pension.
Hvis man har optjent ret til ferieløn her i Danmark, så mister man retten, hvis man flytter til Færøerne.
Det kan af uransagelige årsager ikke lade sig gøre for en dansker eller herboende færing at tage kørekort på Færøerne.
Adgangen for færinger til efteruddannelse i Danmark på samme vilkår som andre statsborgere er stoppet.
Danskere må ikke eje et motorkøretøj på Færøerne og omvendt, heller ikke selv om vi gør meget ud af at opholde os i hinandens lande i længere og kortere perioder.
Til sidst, og det er mere reglen end undtagelsen, har færøske og grønlandske studerende i Danmark problemer med skattemyndighederne, der ofte kun viser lidt forståelse for de unges situation og rettigheder osv.
Nogle gange skulle man tro, at vi slet ikke er med i samme rige, og det må vi ændre.
Så til sidst: Hvordan undgår vi nye grænsehindringer i rigsfællesskabet?
Der er sikkert flere fremgangsmåder, men hvorfor indfører vi ikke den procedure, at for hver gang, der produceres et lovforslag eller en regel, bliver der spurgt, hvordan dette påvirker rigsfællesskabet?
Kan vi tage færinger og grønlændere med?
Jeg vil henstille til formandskabet, at sådan en procedure indføres.
Det samme burde ske i færøsk og grønlandsk lovgivningsarbejde.
Så kan vi inkludere hinanden i stedet for at ekskludere og opstille grænsehindringer, så får vi dynamik og mobilitet både i rigsfællesskabet og dermed også i det nordiske samarbejde.