runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-04:
Derfor tror jeg også, at når måske’erne er oversat til noget, der er mere konkret, må spørgsmålet rettes til skatteministeren, for jeg må jo blankt indrømme, at jeg ikke har den detaljerede indsigt i skattevæsenets nærmere organisatoriske indretning, og hvilke ressourcer der over tid har været allokeret til restanceinddrivelse.
Jeg tror, at man må medgive helt principielt, at spørgsmålet om restancer jo også er et konjunkturbarometer – også et konjunkturbarometer.
Og i en situation, hvor der er krise, hvor der er virksomheder, der ikke kan stå sig på det frie marked, opstår der restancer af et omfang, som ikke ville opstå i en situation, hvor man var inde i mere smult vande.
Uanset hvor effektivt et skatteopkrævningssystem man opretter, vil man jo aldrig nogen sinde kunne komme i en situation, hvor der aldrig nogen sinde vil være restancer, der ikke kan inddrives.
Det tror jeg også hr. Nick Hækkerup vil medgive.
Når alt det er sagt, handler det selvfølgelig om, at vi optimerer vores skattevæsen, sådan at vi også har den kraft, der skal til for at inddrive inddrivelige restancer, og er der udfordringer der, må man rette spørgsmålet til skatteministeren.
Nick Hækkerup (S), 2009-11-04:
Situationen er vel ikke entydigt den, at man kan sige, ressourcerne er flyttet.
Min pointe i den her sammenhæng var, at der simpelt hen er nogle ressourcer, der går tabt, der er nogle ressourcer, der forsvinder, fordi det, der skal finansiere vores velfærdsstat, det, der skal finansiere den borgernære service, der bliver givet i kommunerne, jo bl.a. er, at de penge, som folk skylder, kommer ind.
Det drejer sig om p-bøder, daginstitutionsbetaling, hvad det nu måtte være, hvor der kan opstå restancer.
Så min pointe i den her sammenhæng er, at vi måske er i en situation, hvor vi sparer millioner, men hvor det i virkeligheden koster på den borgernære service.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-04:
Nej, det kan man ikke forestille sig.
Jeg tror egentlig heller ikke, at hr. Nick Hækkerup selv har det synspunkt, at en forudsætning for, at man kan løse et givent sæt opgaver på et ordentligt og forsvarligt niveau til alle tider, kræver, at man opretholder det samme antal normeringer, som man altid har haft.
Skattevæsenet er et – synes jeg – meget godt eksempel på, hvordan man ved nytænkning har skabt et skattevæsen med færre normeringer.
Dermed er der, kan man sige, frigjort ressourcer, som blev brugt på at kræve skatter op, men som kunne flyttes over på andre områder, som – tror jeg – med borgerøjne forekommer at være et bedre barometer for service/ikkeservice.
Det handler jo bl.a. om, at man selvfølgelig skal stå vagt om at have en ordentlig restancepolitik, hvor man er på skuldrene af restanterne og sørger for at gøre sine fordringer gældende, inden de fortabes og ikke kan inddrives.
Den udfordring er der, det medgiver jeg, den har til alle tider været der, uanset hvordan man i øvrigt indretter skattevæsenet strukturelt og organisatorisk.
Nick Hækkerup (S), 2009-11-04:
Mit spørgsmål ligger i virkeligheden lidt i forlængelse af noget af det, der har været diskuteret tidligere.
Fra 2006 til i år har man skåret over 2.000 årsværk væk, altså omkring 20 pct. af dem, der forestår skatteadministrationen i Danmark.
Det giver selvfølgelig et lavere omkostningsniveau, men det har vel også den pris, at der så er nogle opgaver, som ikke bliver løst, sådan som vi ellers ville kunne løse dem.
Et helt konkret eksempel: Restancerne til kommunerne er steget fra 3 mia. kr. til over 6,8 mia. kr. fra 2006 til i år, og det betyder jo, at kommunerne savner de penge til at løse nogle af de opgaver, som kommunevalget handler om, nemlig ordentlig velfærd, ordentlig børnepasning, ordentlig folkeskole osv. osv.
Kunne man ikke forestille sig, at det der lave omkostningsniveau, de millioner, der er sparet, i virkeligheden koster milliarder på den løbende velfærd herhjemme?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-04:
Jamen vi kunne jo sagtens lave regler for det hele, og så kunne vi aflyse kommunalvalget den 17. november og sende dem alle sammen på ferie.
Vi kunne jo sagtens i vores visdom ophøje os selv til overdommere for det hele og lave regler for det hele, men der er bare ikke rigtig nogen linje i det.
For et øjeblik siden stod en af fru Mette Frederiksens kolleger og anholdt mig på et synspunkt, der handler om at se på, om vi kan få ressourcerne til at række længere ved udbetaling af folkepension og boligsikring og den slags administrative ting.
Det var et indgreb i det kommunale selvstyre, det var ødelæggende for det politiske handlerum udeomkring, og nu stiller fru Mette Frederiksen sig over i den anden bås og siger, at der, hvor det virkelig handler om politik – hvordan det frie valg konkret skal tilrettelægges, hvad det er for en prispolitik, der skal være med hensyn til ældremaden, hvor mange menuer man skal vælge imellem, hvad det er for nogle personalepolitiske mål, vi forfølger, som gør, at man på det center, jeg besøgte i går, har et sygefravær på 3,5 pct. og andre steder et på 10 pct., og hvor stor en personaleudskiftning der er – skal vi altså nu sende det kommunale selvstyre til pause og sige, at de beslutninger træffer vi her. Det er klart, at hvis vi vælger den tilgang, det medgiver jeg, så får vi nogle kommunalvalg, som vil være et rent spejlbillede af, hvordan landspolitikken ser ud.
Så vidt er det ikke drevet, og jeg hopper ikke med på den socialdemokratiske tanke om at afmontere det kommunale selvstyre og løfte alt ind i Folketingssalen.
Jeg ønsker at stå vagt om, at vi har et levende lokalt folkestyre, hvor lokale borgmestre må tage ansvaret for, hvad det er for et serviceniveau, man tilbyder de ældre.
Er det ikke godt nok, skal man stemme dem ud den 17. november.
Mette Frederiksen (S), 2009-11-04:
Tak for det.
Vi nærmer os jo med hurtige skridt kommunalvalget – et valg, som er uhyre vigtigt, fordi det er ude i kommunerne, det mest borgernære i vores velfærdssamfund funderes og skal vedtages; det drejer sig om vores ældrepleje og kvaliteten af vores vuggestuer, vores børnehaver og vores folkeskole.
Selv om en del beslutninger træffes kommunalt, er der også mange kommuner, der oplever, at den økonomi, der stilles til rådighed fra regeringens side, er så knap, at det kan være rigtig, rigtig svært at levere den service i velfærdssamfundet, man gerne vil som kommunalpolitiker.
Det er et rigtig, rigtig vigtigt valg.
Det handler om vores hverdag, det handler om vores dagligdag.
Det er jo også det første valg, hvor statsministeren skal møde de danske vælgere, og derfor ser vi jo også som socialdemokrater frem til resultatet med spænding: Vil danskerne vælge socialdemokrater til at stå i spidsen for deres dagligdag og for det velfærdssamfund, de skatter så højt, eller vil man sætte andre politikere i spidsen for det, der betyder så utrolig meget for os alle sammen?
Noget af det, der er det rigtig gode ved et kommunalvalg, er også, at der kommer en række politiske emner, som ellers ofte har en mere lokal karakter, op på den nationale dagsorden; her tænker jeg ikke mindst på vores ældrepleje.
Statsministeren er jo statsminister for vores ældre medborgere, og jeg kunne egentlig godt tænke mig at spørge statsministeren, hvordan statsministeren har det med, at der i dag er ældre mennesker, der kun kan få gjort rent hver tredje uge.
Det er muligt, der er nogle, der gjorde rent så sjældent, da de var i den erhvervsaktive alder, men jeg tror faktisk ikke, der er ret mange ældre mennesker, der bryder sig om, at eksempelvis deres køkken eller deres badeværelse kun bliver gjort rent hver tredje uge.
Hvad mener statsministeren om den sag?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-04:
Jeg skal ikke møde nogen vælgere den 17. november.
Jeg ved ikke, om fru Mette Frederiksen stiller op til et eller andet den 17. november.
Jeg gør det ikke, jeg er tilfreds med at koncentrere mig om mit folketingsarbejde og mit arbejde i regeringen.
Det indebærer selvfølgelig også, at jeg på et tidspunkt skal møde vælgerne, men det varer rigtig lang tid.
De, der skal møde vælgerne her den 17. november, er de mennesker, der gør et flot stykke politisk arbejde i landets 98 kommuner og 5 regioner.
De løfter opgaven forskelligt, og jeg må medgive, at der også er en række kommuner, som ikke løfter opgaven på ældreområdet bedre, end at det kun rækker til rengøring hver tredje uge.
Jeg synes ikke selv, det er et godt nok ambitionsniveau at have over for den svageste gruppe ældre, som er visiteret til både personlig og praktisk pleje, og det bør jo anspore til, at ældrepolitikken fylder noget i den lokale valgkamp, så man tager en drøftelse om, hvordan man får ressourcerne til at række længere.
I går var jeg f.eks. i Odsherred, og det ved jeg fru Mette Frederiksen også var, i en socialdemokratisk ledet kommune og besøgte et plejehjem, som er drevet af OK-Fonden på privat grundlag, og som har en sygefraværsprocent på 3,5, hvilket er markant bedre end det, man almindeligvis kan præstere helt bredt i den offentlige sektor.
Så er det jo et lokalt anliggende at sige: Ja, det skal vi lade os inspirere af, her er der måske en driftsform, vi skal folde videre ud, så vi får ressourcerne til at række længere.
Det jo sådan set det, kommunevalget handler om, og derfor ønsker jeg alle en rigtig god valgkamp lokalt, hvor den skal stå, og hvor man må teste sine holdninger.
Men jeg er ikke på valg den 17. november.
Mette Frederiksen (S), 2009-11-04:
Det er jeg lidt uenig med statsministeren i.
Jeg tror, det er utrolig vigtigt, også når man er folketingspolitiker, at man følger rigtig meget med i, hvad der sker i danskernes hverdag, og i den virkelighed, der udspiller sig langt væk fra Christiansborg, og personlig er jeg af den overbevisning, at når vælgerne går til stemmeurnerne, også ved et kommunalvalg, sender man som vælger selvfølgelig nogle signaler.
Man tilkendegiver, i hvilken retning man synes Danmark skal gå, og derfor tror jeg, at alle politikere på Christiansborg inklusive statsministeren bør lytte rigtig meget til, hvad det er, der bliver sagt i forbindelse med kommunalvalget, herunder hvilke stemmetal der ender med at blive afgivet den 17. november.
Jeg må forstå statsministeren sådan, at statsministeren ikke bryder sig om, at der kun bliver gjort rent hver tredje uge hos nogle af vore ældre, og derfor bliver jeg nødt til at spørge statsministeren, hvad statsministeren så har tænkt sig at gøre for at sikre, at alle ældre mennesker i Danmark får en værdig alderdom, og at det er sådan, at hvis man er visiteret til praktisk hjælp, herunder rengøring, bliver den tilvejebragt på et ordentligt grundlag.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-11-04:
Jamen jeg følger skam med, jeg er meget, meget optaget af danskernes hverdag, og jeg lever såmænd selv et dansk hverdagsliv.
Men man kan altså godt følge med uden at stille op, og jeg tror også, at alle de andre danskere, der ikke stiller op til kommunalvalget, følger med; det håber jeg da.
Jeg bliver nødt til at anholde, at kommunalvalget er et folketingsvalg; det er det ikke.
Jeg er da enig i, at folk sender signaler, vi kan jo også se opinionsmålinger uge efter uge, og de er vel også en eller anden signalgivning om, hvordan tingene står til.
Men det, der stemmes om den 17. november, er jo den konkrete sammensætning af nogle byråd i landets 98 kommuner, og jeg ønsker selvfølgelig en skarp politisk debat ude i de kommuner, f.eks. om hvilke værdier der skal repræsentere vores ældreomsorg.
Det er sådan nogle ting, det handler om.
Det handler ikke om, at vi her i Folketinget skal vedtage yderligere en vifte af standarder.
Jeg har nemlig også lyttet til det signal, at landets offentligt ansatte og i øvrigt også landets kommunalpolitikere så mindeligt beder om, at vi afbureaukratiserer og efterlader et politisk rum til de lokale folkevalgte politikere, og det synes jeg vi skal respektere.
Mette Frederiksen (S), 2009-11-04:
Det undrer mig jo egentlig, at statsministeren ikke griber denne gyldne chance for også at vise noget lederskab, når det gælder vores ældrepolitik.
Man kan jo sagtens stille sig op i Folketingssalen og tale sådan lidt overordnet om ældreområdet og om, hvorfor det er vigtigt at have en god ældrepolitik, men det, ældrepolitikken skal måles på i hverdagen, er jo, om den virker eller ej, og jeg er altså af den klare overbevisning, at hvis man kun får gjort rent hver tredje uge, når man er visiteret til rengøring, fordi man ikke længere selv kan gøre rent, er det ganske enkelt ikke godt nok.
Noget af det, der altid har undret mig, er, hvorfor vi ikke kan have bindende målsætninger på ældreområdet, når vi kan have det, eksempelvis hvad angår timetallet i folkeskolen?
Ville det ikke være naturligt, at vi fra Folketingets side eksempelvis kunne blive enige om, at det skal være billigere at få udbragt mad, hvis man er et ældre menneske og ikke længere selv kan lave mad, og kunne det eksempelvis ikke være interessant, hvis vi også turde opstille klare mål for, hvor ofte man skal have gjort rent, hvis man ikke længere selv kan klare den opgave?
Jørgen S. Lundsgaard (KF), 2009-11-05:
Jeg tror ikke, at jeg kan tilføre debatten meget, derfor vil jeg gøre det kort.
Og det er nu engang borgerne, der vælger bopæl.
Ved gennemførelse af forslaget forventes det, at kommunerne får et nyt, effektivt instrument til at bekæmpe denne udvikling.
Kommunerne har dog allerede gennem planloven mulighed for at regulere, hvilke slags bebyggelser, f.eks. bebyggelse til beboelse eller erhverv, der skal opføres, og kan gennem lokalplaner og krav til en række tekniske forhold sikre blandede boligområder med forskellige boligformer – hvis de vil.
Kommunerne kan derimod ikke bestemme, under hvilke ejerformer boligerne skal opføres, og det er udmærket.
Vi vil nødig undvære det frie initiativ, og vi vil ikke bestemme, hvor og hvordan folk skal bo.
Kommunerne har således allerede i dag de nødvendige redskaber til at imødegå ghettoisering og til sikring af velfungerende boligområder.
Det fremsatte forslag er derfor kun et indgreb i ejendomsretten og vil ramme bredt, også, hvor der ikke er problemer, og det er derfor overflødigt.
Det Konservative Folkeparti kan derfor ikke støtte det fremsatte forslag.
Men vi kan altså ikke bestemme, hvor borgerne skal bo, og selv om vi byggede rigmandsvillaer i Vollsmose, tror jeg ikke, vi fik nogen rigmænd til at bo der.
Jeg har selv været med til at sørge for, at folk kom ud fra ghettoer og kom hen at bo andre steder, og vupti, i løbet af ganske kort tid er de tilbage igen, for der er altså nogle mennesker, der holder af at bo i ghettoer – hvem der dog kan forstå det.
Og det nytter altså ikke noget at sammensætte områder således, at man kan få parcelhuse imellem ghettoer osv., for de folk vil ikke bo der.
Er der noget, de går op i, er det tryghed for deres børn, og de vil altså ikke have deres børn til at være steder, hvor de ikke kan garanteres denne tryghed.
Og jeg vil nødig ind i en situation, hvor man f.eks. forbyder folk at flytte på landet, fordi de absolut skal bo i et eller andet socialt boligkvarter.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-05:
Ordføreren bliver ved med at snakke om, at det her forslag lægger op til, at vi skal bestemme, hvor folk skal bo henne.
Altså, det står der jo ikke noget som helst om i forslaget.
Det, det netop handler om, er at prøve at lave nogle rammer, inden for hvilke kommunernes demokrati kan agere, så man netop kan undgå en udvikling, hvor der er for mange, der bor i sådan en slags enklaver eller ghettoer, som ordføreren nævner det.
Det, der sådan set altid har kendetegnet Danmark og det danske samfund, er jo, at rig og fattig har boet dør om dør, at man har haft børn i samme folkeskole og andet, fordi vi netop har haft en stor grad af blandede boligformer.
Men i løbet af de seneste år har vi set en tendens til, at der har været nogle områder med borgere med sociale problemer, og andre områder med folk, der virkelig er velhavende, så der bliver en eller anden form for opsplitning.
Og det er jo netop for at undgå en yderligere udvikling i den retning, at Socialdemokratiet kommer med det her forslag.
Så nu, hvor den konservative ordfører er oplyst om, at vi altså ikke vil sidde herinde på Christiansborg og bestemme, hvor folk skal bo henne, kan ordføreren så ikke se noget fornuftigt i at give kommunerne hjemmel til at planlægge bedre?
Det er lidt ligesom ved det forrige beslutningsforslag: Jeg vil gerne høre den konservative ordfører, om man ikke rigtig mener noget med det kommunale selvstyre og med det at kunne tage et initiativ i kommunen.
For det, der sådan set er tilfældet her, er, at kommunerne siger: Vi kunne godt tænke os at få hjemmel i lovgivningen til at gøre de her ting, og hvis vi får det, kan vi træffe demokratiske afgørelser om, at vi vil blande nogle boligområder.
Er det sådan, at Det Konservative Folkeparti ikke længere går ind for det kommunale selvstyre og ikke går ind for, at man skal kunne træffe demokratiske afgørelser i en kommunalbestyrelse?
Er man gået helt væk fra det, eller hvordan ser det ud?
Thomas Jensen (S), 2009-11-05:
Jeg hørte den konservative ordfører omtale den sociale boligblok, og at det er svært at sælge en byggegrund ved siden af en social boligblok.
Det lyder, som om det virkelig er nogle farlige mennesker, der bor i de der såkaldte sociale boligblokke.
Jeg vil minde den konservative ordfører om, at vi i Danmark har en stor almen boligsektor.
De fleste af de almene boligområder er velfungerende boligområder, hvor der bor forskellige folk med forskellig social baggrund, som har valgt at bo i den almene boligbebyggelse, fordi det er der, de får opfyldt deres boligbehov.
Men jeg vil høre, om den konservative ordfører er af den opfattelse, at hvis der er noget, der er alment, er det bare noget socialt noget, som man endelig skal prøve at holde parcelhusene væk fra.
Eller er der en anerkendelse hos den konservative ordfører af, at vi skal have en velfungerende almen sektor i Danmark?
Jørgen S. Lundsgaard (KF), 2009-11-05:
Jeg har selv lige været med til at planlægge et område, hvor der skal bo 10.000 mennesker, og det er planlagt som blandet bebyggelse: parcelhuse, blandede karrébebyggelser, blandet socialt boligbyggeri osv.
Grundene er solgt til nogle af disse formål, men problemet er blot, at det er meget svært at sælge en dyr grund ved siden af en social boligblok.
Og det er et kontant problem.
Man kan trække hesten til truget, men man kan altså ikke tvinge den til at drikke.
Selv om man måske forærede dem grunden, kunne man ikke få dem til at bo der.
Det er helt andre attraktioner, der skal til for at få de folk til at flytte derhen.
Jeg er selv lige flyttet til Christianshavn, og der må jeg så indrømme at det er omvendt: Her ser jeg et område, der fungerer – faktisk på den måde, at der f.eks. på den ene side bor en statsbibliotekar eller noget tilsvarende, og på den anden side bor der altså en pensionist, som ved gud ikke har for meget.
Så jeg indrømmer, at det kan lade sig gøre, men det er andre ting end en overordnet kommunal planlægning, der skal til – eller noget mere.
Jeg anerkender naturligvis, at vi både skal og bør have en almen boligsektor.
Jeg kan jo se, at mange af de mennesker, der bor i den, er nogle, vi selv anviser bolig til der.
Problemet er bare, at de fleste af dem, vi anviser, eller som bor der, enten er pensionister eller folk med lavindkomst.
Det behøver ikke at være dårligt, tværtimod.
Det er slet ikke det, der gør, at folk ikke vil flytte dertil.
Det, der gør det, er de problemer, der består i, at der pludselig er en ungdomsgruppe, der begynder at terrorisere eller noget tilsvarende – det er der, vi nok nærmere skal sætte ind – og så bliver folk bange.
Der skal ikke så meget til, og så vil folk pludselig flytte væk, og det gør de.
Thomas Jensen (S), 2009-11-05:
Nu kommer vi jo egentlig frem til sagens kerne med, hvad det er for nogle udfordringer, der ligger for de her 37 boligområder, som det handler om i Programbestyrelsens rapport.
Det er nemlig nogle boligområder, som engang har været velfungerende boligområder, hvor der ikke har været nogen udtryghedsproblemer.
Men i løbet af de sidste 7-8 år, efter at den borgerlige regering kom til, hvor man har sparet den forebyggende sociale indsats væk, er de, der lavede drengestreger, dengang de var 12-13 år, nu vokset op og blevet 20 år og laver ungdomskriminalitet og måske laver noget bandekriminalitet.
Det er simpelt hen et symptom på en fejlslagen boligpolitik i forhold til dele af den almene sektor her i Danmark.
Så når Socialdemokraterne fremsætter det her forslag, er det selvfølgelig med udgangspunkt i Programbestyrelsens rapport, der anbefaler, at de skal lave en samlet indsats i de her boligområder.
Der er det her forslag, vi fremsætter i dag, en lille del af hjælpen på vejen til, at kommunerne kan starte på arbejdet, men der skal nok komme mere fra Socialdemokraterne herinde.
Men anerkender den konservative ordfører slet ikke, at det her instrument rent faktisk kan være med til at forebygge, at der i fremtiden vil være nogle af de her bander i nogle af de her områder?
Flemming Bonne (SF), 2009-11-05:
Jeg skal undlade at føre kommunal valgkamp fra Folketingets talerstol.
Det har jeg ikke noget behov for.
Jeg har derimod behov for at give udtryk for, at jeg synes, det her er et godt beslutningsforslag.
Det er et beslutningsforslag, som kommunerne kan få stor glæde af, hvis det kan blive gennemført.
Jeg har også lyst til at sige, at det altid er klogt at lære af sine fejltagelser.
Jeg er sikker på, at hvis man, da man planlagde de store boligområder tilbage i 1960'erne og 1970'erne, havde vidst, hvad det var for en velstandsudvikling, der ville komme i Danmark, og dermed havde haft blik for, hvor mange i den danske befolkning der havde risiko for at blive kørt ud på et sidespor, ville man med kyshånd have taget imod et sådant forslag som det, vi behandler i dag, fordi det ville have givet mulighed for at lave en planlægning af boligområderne, så der allerede fra starten kunne tages højde for virkningerne af velstandsudviklingen og beboersammensætningen. Forslaget til folketingsbeslutning om boligområder med forskellige boligformer pålægger regeringen at sikre, at planlovgivningen fremover stiller klare krav om etablering af blandede boligområder, så man ikke nogle steder får store udsatte boligområder og andre steder velhavende boligområder.
Situationen er jo nok, at det i dag er sådan mange steder, og SF er grundlæggende enig i, at det skal der gøres noget ved.
Forslagsstillerne ønsker bl.a., at der skal ske en blanding af ejer- og lejeboliger i de enkelte boligområder.
Det er vi også enige i.
Det vil alt andet lige øge muligheden for succesfuld integration, bedre levevilkår for udsatte grupper og færre sociale problemer, og så vil det øge den sociale integration, som er så nødvendig.
Som jeg var inde på, ville datidens planlæggere tilbage i 1960'erne, hvis de kunne se i bakspejlet, have været glade, hvis de havde haft den mulighed, som det her forslag lægger op til.
Det sker alligevel, hvilket kan tolkes på grund af utilstrækkelige planlægningsværktøjer.
Derfor er det foreliggende forslag godt.
Vi ser, at udviklingen i Danmark går i retning af, at de velstillede og veluddannede bosætter sig bestemte steder i landet.
De lavere uddannede og mellem- og lavindkomstgrupperne er koncentreret andre steder i landet.
Jeg har senest hørt en forsker udtale, at der virkelig er risiko for en opdeling af vores land, således at de begavede bor et sted i landet og de ubegavede bor andre steder i landet.
Jeg tror, at vi skal tage det her med at diskutere planlægningen og prøve at påvirke, hvorledes sammensætningen og sammenhængskraften i vores samfund bliver, meget alvorligt.
Vi kunne godt ønske os set i det større perspektiv, at man også begyndte at tage planlægningen alvorligt og lave et bindende planlægningsgrundlag, der kan regulere landet i en anden retning.