runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-02-27:
Det Konservative Folkeparti afviser lovforslaget, men vi har stor sympati for SF's kamp mod rotter.
Vi finder også, at rotteplage er ubehageligt.
Rotten er et ulækkert dyr, og vi skal gøre, hvad vi kan, for at bekæmpe rotter.
Men en obligatorisk indførelse af rottespærrer er efter vores mening ikke den rigtige vej.
Vi peger på, at vedligeholdelse af kloakkerne er det instrument, man fortrinsvis skal arbejde med, og en bedre vedligeholdelse vil betyde en mindre rotteplage.
Og så synes jeg, at det er lidt af en fejl, når SF peger på, at finansieringen kan ske over vandafledningsafgiften, idet det jo i sidste ende er forbrugerne, der betaler, og hvis man udskriver en regning, skal der altså være et ganske godt argument for det, og det mener vi altså ikke der er i denne sag, hvor man kan sætte ind med vedligeholdelse.
Så synes jeg, at det er underligt, at SF kommer med et forslag, der har det her centralistiske præg, at der skal være en obligatorisk indførelse af rottespærrer i hele landet, på trods af at der kan være mange forskellige løsninger at pege på forskellige steder.
Der tror jeg, at den lokale kommunalbestyrelse vil være langt bedre til at sætte ind der, hvor man mener det er rigtigt.
Der, hvor forslaget naturligvis indeholder et element, som ikke har været berørt endnu, er hvor det beskrives, at skulle man have held med en på den her måde mekanisk bekæmpelse af rotter, ja, så ville man have langt mindre brug af gift og kemikalier i bekæmpelsen af rotterne.
Der kan man altså sige, at det ville reducere kemikalieforbruget i form af rottegift, og det er naturligvis at tilstræbe.
Omkostningerne ved det her forslag er jo helt enorme, og derfor forstår jeg simpelt hen ikke, at man vil prioritere milliardbeløb til rottespærrer, hvis man kunne få velvedligeholdte kloakker i stedet for, så vi peger altså på en lokal indsats gennem kommunerne, og derfor må vi afvise lovforslaget.
Jørn Dohrmann (DF), 2007-02-27:
Det er jo rigtigt, at vi har en bekymring over for økonomien, når vi kan se, hvad det løber op i bare med den lille skala af forsøg, man har udført.
Det er jo klart, mener jeg bare, at når vi taler om næsten 100 mia. kr. her og vi ikke engang har fået løst problemet, er det væsentligt, at man ser på, hvad det er, man ellers kan gøre ude i kommunerne.
Kommunerne har i dag muligheden for at beslutte nogle ting, hvis de ønsker at indføre nogle af de her foranstaltninger.
Jamen så kan man gøre det.
Hvorfor er man ikke startet?
Det kan man jo spørge sig selv om.
Det er jo nok måske, fordi man ude i kommunerne har indset, at det her ikke løser hele problemet.
Det er en dyr løsning at bruge 100 mia. kr. på et projekt, som måske ikke er særlig godt, som ikke er fuldstændigt.
Tænk på den dag – hvis hr. Ole Vagn Christensen vil høre efter – de rør skal renses.
Så vil han jo se, at der måske godt kan jages en kloakrenser ind fra ene side, men ikke fra den anden side.
Er det at løse problemet, når rørene er stoppede?
Så det er ikke lige kun, om problemet med rotterne er løst, det er også hele infrastrukturen omkring rørsystemet, der skal være i orden.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-02-27:
Jeg fik ikke noget svar på, om det var økonomien, der gjorde, at man ikke ville gøre brug af rottespærrer, hvis det viser sig, at det er et effektivt værktøj.
Jeg går ud fra, at vi under udvalgsbehandlingen, hvis vi nu konstaterer, at de der tal er nogle vilde tal og der faktisk ligger nogle gode forebyggelser omkring det at bruge rottespærrer, så også kan blive enige om, at der selvfølgelig skal iværksættes en handlingsplan.
Det er også, for at man gør brug af rottespærrer, hvis man mener noget med, at man vil giften til livs – den gift, som jo er konsekvensen af det system, som vi har i dag – i hvert fald i den kommune, hvor man har nogle erfaringer herfra.
Per Clausen (EL), 2007-02-27:
Det er sådan set ikke svært at forstå bevæggrundene for fremsættelsen af det her forslag.
Rotter er en alvorlig plage, og det er jo også sådan en debat, der vokser frem med jævne mellemrum, når forskellige medier tager det op.
Der er vel heller ingen grund til at lægge skjul på, at rotter koster samfundet mange penge, i form af at det koster mange penge at bekæmpe rotter, og det koster mange penge at rydde op efter de ødelæggelser, som rotterne forårsager.
Derfor vil Enhedslisten sådan set godt være positiv over for, at man kunne give kommunerne mulighed for at lægge rottespærrer i private brønde.
Men der er jo så en overhængende fare for, at det ikke hjælper særlig meget, for hvis – og det ved vi jo gør sig gældende for mange af de private brønde og også de kommunale brønde, som findes – de ikke er i nogen særlig god stand, hjælper spærrer ikke så meget, fordi rotterne så er i stand til at gnave sig udenom.
Det er derfor, problemet jo er langt mere sammensat og ikke bare kan løses i hvert fald ved hjælp af rottespærrer.
Det handler også om at sikre, at kloakker bliver renoveret – og det er jo også en renovering af private stikledninger og brønde.
Det er så til gengæld, må man sige, i udgangspunktet i hvert fald en betydelig større opgave end etablering af rottespærrer, ikke mindst økonomisk.
Men man kan sige, hvis man vil have glæde af rottespærrerne, er man altså også nødt til at gennemføre den her renovering af kloakkerne.
I forbindelse med nye kloakker kan man sige, at man godt kunne operere med rottespærrer, fordi man kunne gå ud fra, at de i forvejen er i en sådan stand, at det gør det så vanskeligt, som det nu er muligt, for rotterne at etablere levesteder.
Vi synes, at der skal øget fokus på de kommunale ledningsejere og forvaltere og på, at de gør, hvad der er muligt, for at forhindre rotterne i at etablere sig i kloaksystemet, særlig ved at fjerne de levesteder, der findes i mange gamle ledningssystemer.
Det, som er vores udgangspunkt, er, at vi finder det svært at pålægge opsætning af rottespærrer, hvis ikke grundlaget er i orden, og hvis ikke der er gode nok værktøjer til at sikre, at kloakkerne vedligeholdes ordentligt.
Så med det som udgangspunkt vil vi indgå i udvalgsarbejdet, hvor vi synes, der skal være fokus på, hvordan vi sikrer den bedst mulige bekæmpelse af rotter, samtidig med at vi undgår at sprede unødige mængder af gift.
Lars Barfoed (KF), 2007-02-28:
Ja, nu skal det jo ikke blive alt for kedeligt, det her.
Så jeg vil godt sige: Vi er jo ikke helt enige om det der, for jeg taler jo ikke om nu og her at integrere det i lovforslaget, fordi lovforslaget baserer sig på forsøg, undersøgelser, der er gjort, hvorudfra vi nu kan gøre en ordning permanent.
Men jeg siger, at vi jo er meget parate til at se på, om man på tilsvarende måde kunne arbejde sig frem til, at også dem med nogle midlertidige funktionsnedsættelser kunne blive omfattet af tilsvarende ordninger.
Men der må vi jo først lære, om det nu er den rigtige måde at gøre det på, eller om det er nogle andre ordninger, der skal til for den gruppe.
Men det er vi fra konservativ side absolut parat til at se på.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-28:
Bare ganske kort: Jeg synes jo, at hr. Lars Barfoed på glimrende vis argumenterer for, hvorfor også mennesker med en midlertidig funktionsnedsættelse skal med i lovforslaget.
Så jeg glæder mig meget til udvalgsbehandlingen og til, at vi får udvidet kredsen og også får dem med.
Pia Larsen (V), 2007-02-28:
Venstre støtter – naturligvis, skulle jeg sige – regeringens beslutningsforslag om at ratificere en aftale, der indebærer ændringer af partnerskabsaftalen mellem AVS-landene på den ene side og EU’s medlemslande på den anden side.
I beslutningsforslaget foreslås det, at Cotonou-aftalen fra 2000 revideres, således at der gives mulighed for, at de nye EU-medlemslande kan deltage i samarbejdet, og at der samtidig sker en effektivisering af gennemførslen af bistanden og en udbygget politisk dialog, at indsatsen mod terrorisme og masseødelæggelsesvåben forbedres, og at der sker en anerkendelse af den internationale straffedomstol.
Det er nogle ændringer, som Venstre kun kan tilslutte sig, da vi er meget optaget af, at udvik lingsbistanden virker, og at vi yder en målrettet og effektiv udviklingsbistand.
Vi forsøger hele tiden at se alle Danmarks udviklingsindsatser i en udviklingsmæssig og fattigdomsbekæmpende sammenhæng, og disse ændringer og nye bestemmelser i beslutningsforslaget bidrager efter vores opfattelse alle sammen til at styrke fattigdomsbekæmpelsen og skabe vækst og bæredygtig udvikling.
Der skal desuden fastsættes en finansiel ramme for samarbejdet mellem EU og AVS-landene for perioden 2008-2013, og den samlede bistand vil herefter udgøre omkring 178 mia. kr.
Det danske bidrag vil være på ca. 3,4 mio. kr. og vil blive afholdt inden for rammerne af den samlede danske udviklingsbistand.
Jeg skal således blot gentage, at det er Venstres opfattelse, at beslutningsforslaget på alle måder stemmer godt overens med vores og regeringens udviklingspolitik, og vi støtter derfor forslaget.
Anne Baastrup (SF), 2007-02-28:
Det er godt, at vi udvider målgruppen til også at omfatte psykisk syge og mennesker med hjerneskade via det her lovforslag.
Men der er et problem, og det har jo været et centralt tema i debatten; i virkeligheden ligger der, ud over de andre elementer vedrørende angstneuroser, hvor man går midlertidigt ned på grund af stress og andet, et andet perspektiv ud fra psykiatrisk tænkning, i hvert fald moderne psykiatrisk tænkning, nemlig at det er et konsekvent ønske fra mange brugere og mange behandlere, at der hele tiden er det, som man på moderne nydansk kalder recoveryperspektivet, altså det perspektiv, at man simpelt hen har en mulighed for at blive rask.
Det er et perspektiv, der præger mange behandlingsinstitutioner rundtomkring i landet, og i og med at vi med det her lovforslag udelukkende fokuserer på, om den pågældende har en varig lidelse, kommer man til, selv om man måske ikke vil det, og selv om det måske er imod behandlernes og brugernes interesse og, undskyld mig, recoveryperspektivets – altså muligheden for rent faktisk at blive rask – at modarbejde sig selv via det her ganske udmærkede lovforslag.
De andre ordførere har været inde på det her tema, og jeg synes nok, at vi i Arbejdsmarkedsudvalget skal tænke meget på, om det her for nogle grupper kan komme til at betyde, at chancen for at blive rask forpasses, fordi forudsætningen for, at man kan have sin tilknytning til arbejdsmarkedet, er, at man er varigt syg.
Jeg tror, vi i hvert fald dér har et tema, som vi skal have diskuteret grundigt igennem før anden- og tredjebehandlingen.
Derudover pegede fru Elisabeth Geday jo også på den konstruktion, hvor man siger, at når folk har et synshandicap eller et hørehandicap, er det relativt klare arbejdsopgaver, en handicaphjælper har, men når det drejer sig om mennesker med en hjerneskade eller mennesker med en eller anden form for psykiatrisk diagnose, kan det være nogle andre typer arbejdsopgaver, en handicaphjælper skal have.
Så derfor skal vi nok passe på, at vi ikke fuldstændig paralleliserer de to grupper af personlige assistenter, sådan som der lægges op til i det her lovforslag.
Jeg har godt bemærket mig, at man sådan konkret fra jobcenterets side kan gå ind og sige: Her er der mulighed for, at man aflønner på en anden måde.
I den forbindelse er der noget, man også skal være opmærksom på, når man har fundet ud af, at det her er en varig lidelse og den pågældende er kommet på arbejdsmarkedet, nemlig at den person, der er ansat til at være handicaphjælper, og som måske i og for sig gør sit arbejde rigtig, rigtig godt, har brug for at få noget efter- og videreuddannelse, således at vedkommende hele tiden kan følge med og hjælpe den pågældende bruger på det niveau, han eller hun nu er på.
Et efter- og videreuddannelsesperspektiv skal muligvis også ind i den videre tænkning.
SF er jo med i satspuljeforligskredsen, så derfor er vi naturligvis som udgangspunkt enige i lovforslaget, men der er lige nogle ting, som man ikke rigtig har tænkt på under forhandlingerne, og det kunne vi måske prøve at luske ind.
Lars Barfoed (KF), 2007-02-28:
Det er jo sådan, at hvis vi skal gøre en forskel i forhold til den fattige del af verden, så skal vi se på vores relationer til den fattige del af verden som helhed.
Vi kan ikke tale om bistandspolitik isoleret fra handelspolitik og omvendt.
Vi kan altså ikke kun tale om handelspolitik uden også at se på, hvad det er for en bistandspolitik, den er suppleret med.
De ting hænger sammen.
Og det må jo være målsætningen, først og fremmest for deres egen skyld, men også fordi at kan vi fremme udviklingen i den fattige del af verden, så bidrager det i virkeligheden til en mere fredelig og stabil international situation, som vi danskere i sidste ende også har gavn af.
Derfor synes jeg og Det Konservative Folkeparti, at der er mange gode elementer i EU’s samarbejde med de såkaldte AVS-lande.
Det er jo udtryk for en samlet udviklingspolitisk og handelspolitisk tilgang til problemerne.
Vi har traditioner og erfaringer helt tilbage fra Lomékonventionen, som blev undertegnet i 1975, og Cotonou-aftalen fra 2000, som altså nu bliver suppleret med nogle yderligere bestemmelser.
Det er jo det, vi skal ratificere i dag, altså de ændringer, der sker i Cotonou-aftalen.
Der er en ny artikel 11 a om bekæmpelse af terrorisme.
Der er i artikel 9 a en understregning af, at det er vigtigt, at vi arbejder med menneskerettigheder, demokratiske principper og retsstater – altså grundlæggende elementer, som har med god regeringsførelse at gøre.
Jeg vil også gerne fremhæve, ligesom fru Lise von Seelen fremhævede det, hele spørgsmålet i artikel 25 om arbejdet med bekæmpelse af hiv/aids og beskyttelse af seksuel og reproduktiv sundhed og kvinders rettigheder i den fattige del af verden – også en vigtig bestemmelse, der er kommet ind – og samarbejdet om spredning af masseødelæggelsesvåben.
Altså, der er en række meget positive elementer, som nu bliver en del af samarbejdet med den fattige del af verden, repræsenteret ved disse AVS-stater.
Et element, som jeg også synes er vigtigt og godt vil fremhæve – ikke mindst fordi man jo ofte fra nogle dele af det politiske liv ser en kritik af EU’s handelspolitik i forhold til tredjeverdenslande – er artikel 68, stk. 2 og 3, hvor der står, at formålet med støtten i tilfælde af kortvarige udsving i eksportindtægterne er at beskytte de socioøkonomiske reformer og politikker, som kan blive påvirket i negativ retning på grund af et fald i indtægterne, og at afbøde de negative virkninger af ustabiliteten i eksportindtægterne, navnlig for så vidt angår landbrugs- og mineprodukter.
Det er et klart udtryk for, at EU har en meget afbalanceret og nuanceret tilgang til at føre handelspolitik med disse lande og er opmærksom på, at vi også skal beskytte de strukturelle, økonomiske og sociale reformer, der sker i de her lande.
Naser Khader (RV), 2007-02-28:
Det kan vi gøre ved en aktiv indsats i forhold til både handel og bistand.
Danmark og EU har nemlig en særlig forpligtelse over for de 79 AVS-lande.
Det har vi af to årsager.
For det første påhviler der os et særligt ansvar på grund af vores koloniale fortid.
For det andet er vi som en af verdens mest udviklede og mest velhavende regioner forpligtet til at fremme de fattige befolkningers ret til udvikling.
I forhold til AVS-landene føres der en EU-politik ad to spor, dels handelsdelen i form af de økonomiske partnerskabsaftaler, som vi senest drøftede her i Folketingssalen den 24. januar, og hvor der var bred opbakning til en udviklingsvenlig forhandlingslinje, dels bistandsdelen, som er på dagsordenen i dag.
Det Radikale Venstre glæder sig over, at Ministerrådet i oktober 2006 besluttede, at medlemsstater og fællesskabet samlet forpligter sig til 2 mia. euro i bistand til de mindst udviklede lande, samt at en væsentlig del heraf skal gå til AVS-landene som led i Cotonou-aftalen.
Der er nemlig behov for en betydelig bistandsindsats, hvis udviklingen i AVS-landene skal gå i retning af opfølgelse af 2015-målene.
Ifølge UNDP er der endnu meget lang vej, før de lande, som vi taler om i dag, nærmer sig 2015-målsætningerne.
Vi havde derfor gerne set, at der under den finansielle ramme for perioden 2008-2013 var blevet sat lidt mere af end de 23.966 mio. euro, som EU bidrager med til bistandsdelen af Cotonou-aftalen.
Meget tyder nemlig på, at der under forhandlingerne om de økonomiske partnerskabsaftaler sker en erosion
af præferencerne
Det bør kompenseres med yderligere bistand, f.eks. i form at handelsfremmende infrastrukturer og en øget indsats på områderne for uddannelse og forskning, som har en langsigtet effekt.
Men nu må vi så håbe, at medlemslandene til gengæld er villige til at levere deres del.
Det Radikale Venstre kan således støtte forslaget.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-28:
Der er her tale om et forslag, som er godt, selv om det er begrænset.
Forslaget skal gøre det muligt for de nye EU-medlemslande at være med og skal danne juridisk grundlag for udbetaling af bistand.
Så er der nogle tekstændringer hist og pist, hvoraf nogle er positive, f.eks. om dialog, inden EU fryser et AVS-land ud af samarbejdet, og andre er harmløse, f.eks. den om samarbejdet om kampen mod terrorisme.
Vi har i Folketinget haft nogle heftige debatter om Cotonou-aftalen og de handelsmæssige aspekter vedrørende denne aftale, fordi EU opfører sig utrolig grådigt med krav om markedsadgang for EU’s store selskaber til en række ulande.
Sidst vi havde debatten var den 24. januar, hvor Enhedslisten havde indkaldt til en forespørgselsdebat om netop EPA’erne, de såkaldt økonomiske partnerskabsaftaler mellem EU og en række tidligere kolonier.
Dette konkrete forslag er dog i småtingsafdelingen, og der er ikke noget kontroversielt i det, så derfor kan Enhedslisten støtte forslaget.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-28:
Jeg kan desværre ikke dy mig, når hr. Jørgen Arbo-Bæhr begynder at tale om de modbydelige krav, vi stiller til alle disse ulande.
Vi ved jo alle sammen godt – formodentlig også hr. Jørgen Arbo-Bæhr – hvad det er for ulande, hr. Jørgen Arbo-Bæhr taler om, eller rettere, hvad det er for nogle, han ikke taler om.
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr ved jo udmærket godt, at der er tale om en »round for free« for de mindst udviklede lande, LDC-landene, og derfor ville jeg gerne have, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr nævnte nogle af de lande, der bliver stillet modkrav til i WTO-runden.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-28:
I bund og grund bliver der jo stillet modkrav til alle tredjeverdenslande gennem WTO og regler om den frie markedsadgang, for det er det, der er målsætningen.
Det, der kan være et problem i nogle lande – nu skal jeg ikke nævne bestemte lande her – er, at man ikke får mulighed for at beskytte sine egne produktioner imod at blive udkonkurreret af de rige landes.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-28:
Jeg beder netop hr. Jørgen Arbo-Bæhr om at nævne bestemte lande, for det, der jo netop er sagen, er, at hele den aftale, som det her regelsæt hviler på, bygger på princippet om »round for free«.
Det vil altså sige, at der ikke vil blive stillet modkrav til de fattigste lande, LDC-landene, som er langt, langt hovedparten af udviklingslandene.
De lande, hr. Jørgen Arbo-Bæhr brokker sig over at vi stiller modkrav til, er lande som Kina, Brasilien, Argentina og Indien.
Jeg synes ærlig talt, det er noget hykleri gang på gang at skulle høre hr. Jørgen Arbo-Bæhr og Enhedslisten tale om, at vi stiller krav til de fattigste lande i WTOrunden, for det passer ikke.
LDC-landene er omfattet af »round for free«, og derfor vil jeg gerne have, at hr. Jørgen ArboBæhr nævner de lande, der bliver mødt med modkrav, og måske også, hvis han kunne overkomme det, oversætter »round for free« for os andre.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-28:
Nu er det her jo hverken geografiundervisning eller sprogundervisning, så derfor kan jeg ikke her komme ind på de lande.
Jeg kunne jo så bruge mine 2 minutter på at ridse alle de her lande op, så det kan jeg ikke gøre.
Lise von Seelen (S), 2007-02-28:
Med forslagets baggrund i aftalen fra juni 2005 om ændring af partnerskabsaftale med stater i Afrika og Vestindien og Stillehavet på den ene side og EU på den anden side samt vedtagelsen i forbindelse med den forespørgsel, som fandt sted her i salen i januar måned og i den del af beslutningsforslaget, som handler om den interne EU-aftale omkring finansiering af bistand for perioden fra 2008 til 2013, kan jeg sige, at vi socialdemokrater støtter forslaget.
Som vi har nævnt i forbindelse med mange forskellige spørgsmål, der vedrører det her område, så er det afgørende for os socialdemokrater, at formålet med ændringerne er at fremme landenes udvikling og støtte landenes fattigdomsbekæmpelse gennem handel med omverdenen og gennem en effektiv udnyttelse af bistanden.
Handelsaftalerne skal suppleres med andre initiativer, der støtter landene i deres udvikling, og det er afgørende, at dialogen er omdrejningspunktet for initiativerne.
Det faktum, at parterne befinder sig i et asymmetrisk forhold, hvor AVS-landene er afhængige af bistanden, og at aftalerne skal tilpasses de lokale forhold, stiller særlige krav til måden, hvorpå aftalerne skal indgås, og hvad det er for krav, man stiller.
Især tidsperspektivet er vigtigt, for der er ingen, der har gavn af, at vi stresser et system, hvor lokale systemer ikke får de optimale muligheder for at iværksætte lokale og regionale initiativer, som har gode kår for at udvikle sig.
De systemer må vi ikke stresse, så de i stedet for får vanskeligheder.
Aftalens formuleringer om lokale ejerskaber og regionale partnerskaber vil i bedste fald betyde en øget mulighed for, at lokalforankret udvikling kan begå sig på den lange bane, og det vil være både klogt og rigtigt.
Derfor skal der skabes de bedste muligheder for at fremme sydsyd-handel.
Vi er tilfredse med, at der i artikel 25 i forlængelse af afsnit om fremme af bekæmpelse af aids tilføjes en bestemmelse om fremme af beskyttelse af seksuel og reproduktiv sundhed og kvinders rettigheder samt bekæmpelse af fattigdomsrelaterede sygdomme, især malaria og tuberkulose. Vi er på samme måde tilfredse med, at opmærksomheden er rettet mod gennemførelse af dialoger i forbindelse med menneskerettigheder og de demokratiske principper og retsstaten.
Det er afgørende vigtigt, at vi betragter støtte til velfærd, sundhed og landets indre struktur som afgørende elementer, når vi fokuserer på landets handels- og økonomiforhold.
Områderne virker som forbundne kar, og vi kender resultaterne, hvis der optræder barrierer i systemerne.
Vi kan derfor, som jeg indledte med at sige, støtte forslaget, som det er her.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-28:
Jeg synes, det er godt, at hr. Lars Barfoed er indstillet på, at vi får kigget på at få flere med.
Men så er det, at det undrer mig, hvorfor det ikke sker nu, når der i regeringens eget udspil »Nye veje til arbejde« er nævnt eksempler på personer, som ikke bliver omfattet af lovforslaget.
»Nye veje til arbejde« havde jo den glimrende idé, at også psykisk handicappede skulle have en plads på arbejdsmarkedet.
Hvorfor skal det ikke med i det lovforslag, vi har liggende her?
Martin Henriksen (DF), 2007-02-28:
»Er ministeren enig i, at gymnasiereformen har svækket fagligheden i gymnasieskolen, og hvad agter ministeren at gøre ved det?«