Bjarne Laustsen (S), 2009-04-22:
Det er et meget stort og komplekst lovforslag og endda to lovforslag, som regeringen har valgt at fremsætte.
Spørgsmålet er i dag, hvorfor de arbejdsløse skal straffes, fordi irerne stemte nej til Lissabontraktaten.
Det er sådan set den eneste håndgribelige grund til, at vi står og diskuterer det her, nemlig at vi skulle have stemt om nogle af forbeholdene i sommeren 2008.
Men så sagde Irland nej til Lissabontraktaten, og så manglede regeringen et projekt, og så bad man om at få fremrykket Arbejdsmarkedskommissionens rapport, som både foreslog, at man skulle halvere dagpengene og dagpengeperiodens længde og skære i efterlønnen.
Socialdemokratiet ville ikke være med til nogen af delene, og det var jo også klart i strid med det, som statsministeren havde været ude at sige om, at man ikke ville røre dagpengene.
Claus Hjort Frederiksen blev så gal, at han udtænkte en plan om, hvordan regeringen bedst kunne genere fagbevægelsen og Socialdemokratiet.
I kommunalreformen havde man jo lavet en række pilotprojekter med jobindsats i kommunalt regi, og denne ordning skulle så evalueres i 2010.
Derfor tænkte beskæftigelsesministeren: Lad os gøre det i finansloven, så kan vi få flertal for det hele sammen med Dansk Folkeparti.
Således.
Dernæst har vi jo - eller havde - en historisk lav arbejdsløshed, som mere skyldtes højkonjunktur end regeringens egen formåen.
Alle alarmklokkerne ringede for, at der var en stor stigning i arbejdsløsheden på vej, og så ville det jo virkelig være smart for ministeren ikke at have noget ansvar.
Så kunne fagbevægelsen og oppositionen snakke med den lokale borgmester om, hvordan man skulle få gang i beskæftigelsen igen.
Regeringen har på den måde, også i forhold til det, vi har hørt, valgt at smide regningen for den fejlagtige politik i børneværelset.
Her opstår det første problem.
I dag har vi et stort arbejdsmarked styret af staten.
Det beviste sit værd, da vi overtog fallitboet efter Schlüterregeringen, hvor der var 360.000 ledige.
I løbet af ganske få år fik vi ledigheden bragt ned til 140.000 uden flaskehalsproblemer, fordi vi brugte uddannelsesinstrumentet.
Den nuværende regering har kun været i stand til at halvere ledigheden, hvor vi, da den var på sit laveste niveau, stadig væk havde 50.000 forsikrede ledige, 92.000 kontanthjælpsmodtagere og 14.000 fleksjobbere uden arbejde.
Det viser med al tydelighed, at man har opgivet at få de svageste i arbejde.
Nu har regeringen så opgivet ævred og vil lade kommunerne drive området for færre kroner i en tid med stigende ledighed.
Det betyder, at der er kommuner, der kommer til at spare på børneområdet, ældreområdet eller på vedligeholdelsen af vejene.
For sandheden er, at da regeringen kun har lovet at holde kommunerne skadesløse under et, vil der være kommuner, der kommer til at tabe stort på denne ordning.
Dertil kommer, at vi får et mindre fleksibelt og mobilt arbejdsmarked, for hvert af de 91 jobcentre vil kun have interesse i at sørge for egne borgere inden for kommunegrænsen.
Fru Line Barfod kom jo selv med de gode ord om, at det var et indgreb i arbejdskraftens fri bevægelighed.
For at få fuld refusion skal de arbejdsløse fremover aktiveres i en både billig, løntrykkende og konkurrenceforvridende aktivering, idet der er lavet et aktiveringsloft på kun 18.500 kr.
I 2010 betales de første 18 ugers ledighed med 100 pct. refusion, og så vil der ske en nedtrapning over de næste 4 år, således at det kun fremover vil være de første 4 uger.
Her forsøger regeringen at løse cirklens kvadratur ved at sige, at man afholder alle udgifter, men man snyder på vægten, for det kan jo ikke lade sig gøre samtidig at give kommunerne incitamenter til at spare på de selv samme dagpenge.
Det kan kun gå ud over de arbejdsløse.
Allerede her fra starten er der uafklarede punkter.
Hvem skal f.eks. betale for en opgradering af it- systemerne, så kommunerne, jobcentrene og a-kasserne kan tale sammen?
Vi ved fra kommunalreformen, at det koster millioner af kroner alene i omlægninger, og hertil kommer driften.
Der er også problemer i forhold til de forskudte refusioner i kommunerne; det kan komme til at koste på likviditeten.
Det er jo klart, at kommuner som f.eks. Horsens, der mister 56 mio. kr. på den foreslåede model om året, vil blive endnu hårdere ramt.
Regeringen er her faktisk også ude i falsk varebetegnelse.
Man taler om en kommunalisering, men rettelig burde der være tale om en privatisering og en udlicitering.
For administrationen af de ledige forudsættes udliciteret, ellers vil kommunen ingen refusion få, og hvis de gør det, kan de få 50 pct. Dertil kommer, at en lang række af kommunerne vil lægge jobbene ud til anden aktør, og det har jo heller ikke meget med kommunalisering at gøre.
Ministeren havde nemlig glemt et ord efterlønnere - i sin lovgivning om feriepenge.
Han var for stolt til at ændre det, så han anklagede alle andre for ikke at have kunnet forstå teksten.
Det betød, at han til sidst indklagede sit eget ankenævn.
Men ankenævnet, som var uafhængigt, holdt fast i, at det var ministerens fejl, og efterlønnerne fik selvfølgelig, hvad de skulle have.
Men det var ikke med regeringens gode vilje, det var kun på grund af, at oppositionen holdt fast i, at lov er lov, og at lov skal holdes, ellers ville man have snydt på vægten.
Sådan en gang lovsjusk har vi været vidner til.
Derfor skal vi være sikre på, at vi har et ankenævn, der taler borgernes interesser og ikke er i lommen på dem, der skal betale, som er nøjagtig det, der sker her.
Man smider dem ud af det nye nævn, der har forstand på det her, nemlig Arbejdsløshedskassernes Samvirke.
Hvem sætter man ind?
De vil kun have interesse i at sørge for, at omkostningerne bliver så små som muligt.
Dernæst er der to ankechefer, og de vil altid stå i den situation, at en af dem har ret.
Desuden fjerner man også Justitsministeriets repræsentation.
Så det er meget skidt.
Jeg vil gerne sige, at vi er meget, meget bekymrede for det.
Vi vil gerne annoncere her, at vi vil have et selvstændigt samråd med beskæftigelsesministeren om det her punkt.
Vi vil også sige her, at vi for at få klarlagt økonomien gerne vil have en oplistning kommune for kommune og se på, hvordan udviklingen er og har været over en årrække, således at vi kan se, hvordan og hvorledes det vil virke i praksis, hvis det er, at ledigheden stiger.
For indtil regeringen fandt ud af at komme med den her model, var det her jo en akademisk diskussion.
Og regeringen og ordføreren siger jo, at de vil holde kommunerne skadesløse.
Når Venstres ordfører ikke ved, hvordan økonomien er, må det også være rimeligt, at vi, inden man går i gang, kræver, at beskæftigelsesministeren fremlægger dokumentation for hver kommune, f.eks. fra 2001 og fremover.
så er det et besparelsesprojekt, der er tale om.
Jeg vil ikke her stå og skælde ud på de kommunalansatte.
Jeg tror ikke, de statsansatte bliver dårligere af at blive kommunalansatte.
Og det vil sige, at så lang tid det er Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, der fører blokpolitik i dette Folketing, vil det også være deres holdning og deres synspunkter, der bliver ført ud i livet.
Der er lavet incitamenter her, ikke til, at folk skal komme i arbejde, ikke til, at de skal få uddannelse, men til, at kommunerne kan slippe billigst muligt om ved det, og det her vil betyde, at arbejdsmarkedet, den dag det kommer i gang igen, ikke kan få den der gode, veluddannede, omskolede, opkvalificerede arbejdskraft, som der er brug for.
Hvis man ikke vil spille hasard med den berømte danske arbejdsmarkedsmodel, flexicurity, og hvis statsministerens søn og hans jævnaldrende ikke skal komme til at opleve ungdomsarbejdsløshed og deres forældre ej heller skal opleve langtidsarbejdsløshed, som statsministeren så brændende ønskede sig det, er der ingen grund til at eksperimentere.
Det her er en glidebane, for det betyder jo selvfølgelig, at når man har givet kommunerne den her opgave, vil de komme og sige, at de vil have noget mere, og de vil også have hele det område, der er lagt over til a-kasserne i dag.
Og der har vi det ideologiske igen.
Regeringen kan ikke lide fagbevægelsen, og derfor skal a-kasserne væk.
Man har forsøgt at lave en statslig a-kasse, man har forsøgt at lave alt muligt makværk med de tværfaglige a-kasser osv.
Alle de der ting er et skridt i den retning, nemlig at man vil have a-kasserne fjernet fra dansk fagbevægelse og have det kommunaliseret.
Og det hænger meget godt sammen med, at kommunerne, når de skal betale regningen, selvfølgelig også vil bestemme, hvilken musik der skal spilles.
Derfor kan jeg sige, at vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at det her bliver lavet om.
Det er noget makværk.
Vi vil have et arbejdsmarked, der er statsligt styret, og som har de instrumenter, der skal til, for at man kan give de arbejdsløse en ordentlig opkvalificering og sikre et stabilt arbejdsmarked og en ordentligt uddannet arbejdskraft.
Det er forudsætningerne for, at vi kan have et velfærdssamfund.
Det her skal vi ikke eksperimentere med.
Der er blevet eksperimenteret rigeligt med alt muligt andet, og jeg synes, man skal holde sig for god til det, når man har lovet ikke at spare på dagpengene.