Erik Christensen (S), 2016-01-22:
Lovforslaget, som vi skal behandle her i dag, om værdighedspolitikken er jo affødt af beslutningen om ældremilliarden i finansloven.
Ældremilliarden var jo et af de glade budskaber fra Dansk Folkeparti og regeringen, da de borgerlige partier i november indgik en aftale om det her års finanslov.
Hvis man ikke vidste bedre eller vidste, hvor pengene kommer fra, så kunne man jo næsten blive helt varm om hjertet af de borgerliges godhed over for landets ældre.
Hvis man prøver at følge, hvor pengene kommer fra, så ser tingene dog noget anderledes ud.
Så tegner der sig desværre et lidt andet billede af kommunernes mulighed for at sikre en værdig ældrepleje i de kommende år.
For selv om regeringen og Dansk Folkeparti bryster sig af deres nye værdighedsmilliard, så tager de faktisk med den ene hånd og giver med den anden.
I sommerens kommuneaftale omlagde regeringen ældremilliarden til bloktilskuddet, hvilket jo betyder, at rigtig mange kommuner mister penge på den omlægning.
Og det er til forskel fra den ældremilliard, som den tidligere regering satte af, som jo specifikt var møntet på ældreområdet.
I finanslovsaftalen blev de borgerlige partier også enige om at beskære pensionisternes boligydelse.
I sidste måned stemte Dansk Folkeparti alligevel for den minusvækst i kommunerne, som de ellers havde sagt de ikke ville, nemlig da de sagde ja til omprioriteringsbidraget i de kommende 3-4 år, som vil koste kommunerne milliarder af kroner hvert år.
Senest har regeringen jo været noget modvillig med hensyn til de øgede asyludgifter, som risikerer at føre til nedskæringer på bl.a. ældreområdet.
Så jeg mener, at hvis Dansk Folkeparti virkelig mente det, når de sagde, at de vil sørge for en ægte ældremilliard, så skulle de måske ikke lægge stemmer til de kommunale besparelser, som vi kommer til at opleve de kommende år, for så fodrer man reelt hunden med dens egen hale.
Når man tager alle de forhold med i regnestykket, synes jeg faktisk, at de borgerliges nye værdighedspolitikker fremstår som intet andet end ord på et stykke papir.
Med lovforslaget forpligtes landets kommunalbestyrelser til at træffe beslutning om og efterfølgende offentliggøre en værdigspolitik for den kommunale ældrepleje.
Men regeringen og Dansk Folkeparti går galt i byen, hvis de tror, at de sikrer en værdig ældrepleje alene ved at tvinge kommunerne til at skrive det på et stykke papir.
Det er i bedste fald selvbedrag.
Det sikrer man derimod ved at sørge for, at de kommunalt ansatte har de bedste rammer og forudsætninger for at levere en værdig ældrepleje.
Det er alt andet lige ikke hensigtserklæringer og formuleringer, men hænder og fødder, der gør forskellen på, hvor god en ældrepleje der rent faktisk kan gives.
Når man læser lovforslaget, kan man nemt få det indtryk, at de borgerlige rent faktisk ikke tror på kommunerne og de kommunalt ansatte og tror på, at de i forvejen gør alt, hvad de overhovedet kan, for at gøre det så godt som overhovedet muligt for vores ældre.
På den måde ligner forslaget om værdighedspolitikker nærmest en mistillidserklæring til kommunerne og de kommunalt ansatte i ældreplejen.
Hos Socialdemokraterne tror vi derimod på, at kommunerne og de kommunalt ansatte allerede er optaget af at levere en værdig ældrepleje.
Men vi er også bevidste om, at det kræver, at rammerne er i orden.
Det var derfor, vi prioriterede at afsætte en ældremilliard i en tid, hvor der var langt færre ressourcer til at satse på velfærd.
Nu er tiderne heldigvis anderledes, men det får desværre ikke de borgerlige partier til at have højere ambitioner på velfærdsområdet, bl.a. også ældreområdet.
Vi støtter lovforslaget, selv om vi mener, at værdighedsmilliarden desværre ikke kommer til at fungere som et løft, men måske snarere som et plaster på såret på den politik, som regeringen i øvrigt fører.