Per Stig Møller (KF), 2010-04-22:
Jeg vil godt takke hr. Mogens Jensen både for forespørgslen og nok så meget for den modtagelse, der, som han nævner, har været positiv.
Jeg har selv været meget rørt over den positive indstilling, der har været til mit job som kulturminister, og jeg ønsker også som hr. Mogens Jensen et bredt samarbejde.
Når det ikke ser ud til, at der kommer det om forslaget til vedtagelse i dag, er det jo ikke nødvendigvis regeringens, Dansk Folkepartis og Liberal Alliances skyld.
Det kan jo altså være Socialdemokratiets, SF's og Det Radikale Venstres skyld.
Der skal to til at blive enige, og man kan jo ikke sådan beskylde den ene part for ikke at ville være enig, når den anden part ikke vil være enig.
Jeg beklager da også, at der ikke er enighed, men man kan jo ikke rigtig beskylde halvdelen af Folketinget for ikke at ville et bredt samarbejde, når man ikke selv har villet indgå i et bredt samarbejde om forslaget til vedtagelse, men det hører vi mere om bagefter.
Det er rigtigt, at der er et medieforlig – det arbejder vi med nu – og der er en udstikker til et filmforlig.
Der er også hele problematikken omkring den trykte presse og den elektroniske medievirksomhed med internet osv., og der har Anker Brink Lund jo lavet en interessant rapport, som skal indgå i arbejdet.
Det er rigtigt, at der er et teateroplæg, og folketingsudvalget har haft et møde med det udvalg, der har udarbejdet det nye teateroplæg, og det vil jo blive offentliggjort senere i dag, og så skal vi have en god og indholdsrig debat om teatrets udvikling derefter.
Det er rigtigt, at der også er spørgsmålet om museernes forhold, altså moderniseringen, stabiliseringen og fornyelsen af dem.
Det er rigtigt, at vi også skal se på folkebibliotekerne og på biblioteksstøtten i forbindelse med de nye ting, der er på bibliotekerne, og ophavsretten.
Det vil også være relevant, at vi i den forbindelse får set på piratkopieringen, og det er jeg helt sikker på at hr. Mogens Jensen også vil være med til.
Det er også rigtigt, at vi igen skal se på den rytmiske musik, som vi har diskuteret flere gange allerede.
Der er ikke mindre en tre udvalgsarbejder i gang, hvor man ser på det, og der må vi jo afvente og se, hvad de kommer med.
Ikke mindst er der det sidste, som hr. Mogens Jensen nævnte, nemlig breddeidræt og eliteidræt, for eliten udspringer jo af bredden, og der har vi i vores idrætsforeninger noget ganske særligt i Danmark, som vi også skal se nærmere på.
Men min tilgang til debatten i dag vil ikke være opremsende, som den nu er startet opremsende, men det er, fordi jeg lige reagerede på den rigtige smørrebrødsseddel, som hr. Mogens Jensen nævnte.
Jeg vil egentlig prøve at se på det ud fra fire overordnede problematikker, som vi skal forholde os til, når vi skal have kulturpolitikken sat ind i en større sammenhæng.
De fire udfordringer, jeg ser foran mig i forbindelse med kulturpolitikken, er dem, jeg vil interessere mig for her, for de der enkeltdebatter kommer vi jo til at tage hen ad vejen.
Den første udfordring, som jeg vil pege på, er selvfølgelig globaliseringen.
Det er en kendsgerning, at den store verden er rykket tættere på os, og det skal vi jo ikke være kede af, for det betyder jo, at vi ikke bare lever indenfor de mure, som Henri Nathansen beskrev i »Indenfor murene«.
Verden er blevet åben, og det er sundt og inspirerende for kulturlivet, at verden er åben, for det betyder så også, at vi alle sammen kan se vores kultur sammenholdt med omverdenens kultur, og vi får en international målestok, og vi får inspiration udefra.
Derfor betyder globaliseringen, at Danmark som en lille, men stærk kulturnation her må gøre to ting på en gang: Vi må, i højere grad end tilfældet er i dag, åbne os for omverdenen, så vi aktivt og konstruktivt medvirker i den internationale kulturudveksling og også kan sætte vores præg på den, som vi gør med vores kulturfremstød, senest i Ungarn og Milano.
Men samtidig skal vi bevare, styrke og udvikle det særlige, som er vores eget.
Vi skal altså ikke blæses omkuld og være en stor åben dør, hvor al vind blæser igennem – vi skal samtidig også have vores eget, som vi bringer ud.
Af initiativer, som skal åbne den danske kulturverden over for omverdenen, vil jeg godt fremhæve fire helt aktuelle ting.
For det første er der den internationale kulturudveksling – jeg nævnte eksemplerne Milano og Budapest.
Derfor vil vi fremlægge en strategi for at styrke internationaliseringen af dansk kulturliv med konkrete indsatser, der har til formål i højere grad at få dansk kunst og kultur ud i verden og tiltrække kunst og kultur fra andre lande. For det andet giver globaliseringen jo også en sund konkurrence i forhold til at udvikle de kreative talenter i vores eget vækstlag – talenter, som også kan begå sig i en verden, hvor det ikke er nok at være verdensberømt i Danmark.
Det kræver, at vores videregående kunstneriske uddannelser har en så høj faglig kvalitet, at det er meningsfuldt at måle dem med de bedste i verden.
Derfor har vi allerede med bred politisk opbakning gennemført fusioner på en række af vores uddannelsesinstitutioner, og her må målsætningen være, at vi i de kommende år skal fortsætte kvalitetsudviklingen og konsolideringen af uddannelsesmiljøerne, så de kunstneriske uddannelser fortsat kan gøre sig gældende på det højeste niveau på den internationale scene.
Det tredje område, jeg vil nævne i den her forbindelse, er selvfølgelig film.
Den er vi jo stolte af, den markerer sig ude i verden, og det skal den blive ved med, senest med Lone Scherfigs succes.
Vi skal udarbejde en ny filmaftale for 2011-2014, og det vil blive en vigtig filmaftale, for dansk film er jo med rette berømmet i udlandet og selvfølgelig også med rette elsket af det danske publikum.
Sådan skulle det også gerne blive ved med at være, og derfor skal den kommende filmaftale bringe dansk film videre ind i en tid, hvor digitalisering og globalisering giver nye muligheder, men også nye udfordringer.
Så vil jeg i den forbindelse også nævne scenekunsten, filmen går til scenekunsten, og der har man talt om, at der bør ske en modernisering af teaterloven, sådan at der tages højde for den stigende internationalisering og teatrenes ønske om at kunne samarbejde med hinanden indbyrdes, med teatre i udlandet og med andre kunstarter.
Det er jo ikke nogen enkel sag, men som vi jo ved, kommer der et forslag, der bliver offentliggjort i dag.
Udvalget, der har lavet forslaget, har mødtes med Folketingets Kulturudvalg, og der håber jeg at vi kan få en åben debat i den næste måneds tid, en offentlig debat om scenekunsten og teatrene, og så må vi så sætte os sammen og efter at have lyttet til debatten se på, hvad vi politisk bør gøre.
Der er også noget andet, som globaliseringen gør.
Den giver os den udfordring, at vi skal kunne navigere i en ny verden, og her er det jo altså også vigtigt, når jeg talte om det der med døren, der blæser ind, og at vi også skal have noget inden for vores egne vægge.
Inde i vores egne rum er der en kulturarv, og den skal jo ikke blæses omkuld eller væk.
Når vi har en så stor åben verden, kræver det altså også, at vi forstår, at vores egen kulturarv skal kunne bruges, bevares og så bringes ind i den nye verden.
Det betyder ikke, at vi skal opfatte bevaringen af kulturarven som et rent nationalt anliggende.
Det er jo mere end det.
Kulturarven har jo i sin tid udviklet sig i et sammenspil og ikke i et lukket rum.
Det internationale samarbejde skal hjælpe med at bevare hele verdens mangfoldige kulturarv, for uden den kulturarv bliver globaliseringen blot global forfladigelse.
Derfor er Danmark også med i konventionen om kulturel mangfoldighed, der skal sikre muligheden for, at de enkelte lande kan føre kulturpolitik i en globaliseret verden, og derfor har Danmark også medvirket til beskyttelse af verdens immaterielle kulturarv.
Den immaterielle kulturarv kan med danske eksempler være f.eks. vores folkeviser, vores foreningskultur, der spiller en så afgørende rolle i vores samfund og vores demokrati.
Det er så ikke konkrete fysiske ting som de, der allerede beskyttes med verdensarvslisten, men det er kulturfænomener, der er lige så vigtige for vores personlige og historiske identitet.
Derfor er den konvention et vigtigt supplement til den succesrige konvention om verdens kulturog naturarv, som skabte verdensarvslisten.
Så vil jeg også igen fremhæve dette, når vi står i den her åbne verden, at vi skal møde verden og kunne forstå verden, og vi skal også fare med flere sprog i verden, end vi hidtil har gjort.
Men det betyder jo ikke, at vi skal glemme det danske sprog.
Det er det danske sprog, som vi tænker på og med og i, og vi kan godt prøve at bilde os ind, at det er engelsk, men det er det altså ikke.
Som ordsproget lyder: På sit eget sprog siger man det, man vil sige, men på et fremmedsprog siger man det, man kan sige.
Vi skal beskytte og udvikle det danske sprog.
Der er faktisk ikke andre end os 5 millioner danskere, der interesserer sig for at beskytte og udvikle det danske sprog.
Det er vores opgave.
Selvfølgelig skal vi her i landet kunne taler andre sprog end dansk, som jeg nævnte, men vores basis er vores eget sprog.
Det er i den sammenhæng, man skal se regeringens sprogpolitiske udspil, som vi arbejder videre med.
Her er der et arbejde i gang i skolerne og på de videregående uddannelser, og på mit område skal vi i gang med en kampagne, der sætter fokus på det danske sprog, og jeg har også selv flere ideer til, hvordan vi skal få fremmet arbejdet med det i fremtiden.
Den næste udfordring, jeg vil trække frem, er teknologien eller rettere sagt digitaliseringen.
Digitaliseringen skaber fantastiske, nye muligheder for kunstnere, kulturaktører og medier og ikke mindst for publikum.
Men samtidig ændrer digitaliseringen vilkårene for distribution og formidling af kultur og medieindhold på godt og ondt.
Hvis vi ser på medierne, står både de trykte og de elektroniske medier over for store udfordringer på grund af den teknologiske udvikling.
Her må også public service fortsat stå centralt i vores mediebillede, for public service sikrer en fælles referenceramme for alle danskere, fælles oplevelser, fælles debatter, vi kan forholde os til i vores demokrati.
Men selvfølgelig er der også behov for at skabe betingelserne for en konkurrence, for komplementaritet og dermed også for en robust, privat, kommerciel mediesektor.
Og derfor har regeringen indkaldt partierne til nye medieforhandlinger.
Så er der ophavsretten, som jo bl.a. kæmper med piratkopiering, som jeg nævnte, på internettet.
Jeg vil arbejde for, at ophavsretten til stadighed er afbalanceret og tager højde for både samfundets, forbrugernes og ikke mindst rettighedshavernes behov.
Til september får vi en udvalgsrapport om ophavsret på internettet.
Udvalget har fået til opgave at overveje, hvordan vi kan få en styrket håndhævelse af ophavsrettighederne på internettet samt at undersøge mulighederne for at forbedre og udvikle både eksisterende og nye forretningsmodeller med kreativt indhold.
Hr. Mogens Jensen nævnte jo også folkebibliotekerne med fuld ret, og her er digitaliseringen jo også en udfordring.
De skal omstille sig til, at alt bliver digitalt med tiden.
Selv bibliotekernes kerneydelser, bøgerne, forvandler sig nu til e-bøger.
Alt dette er der for nylig kommet en interessant rapport om fra udvalget om biblioteket i vidensamfundet.
Den rapport giver stof til eftertanke, og jeg glæder mig til, at der bliver arbejdet videre med rapportens anbefalinger.
Også musikken er udfordret af digitaliseringen.
Cd-salget er faldende, mens priserne på koncertbilletter er stigende, og mange koncertsteder har derfor fået problemer med økonomien.
Samtidig åbner den digitale udvikling også nogle enestående og lovlige muligheder for det musikinteresserede publikum.
Heldigvis har en del kloge folk fra musikmiljøerne sat sig sammen i tænketanke, udredningsprojekter om musikken i den digitale tidsalder ser de på.
Når resultatet af alle disse udfordringer foreligger, må vi så se på, om der er grundlag for at tage nogle kulturpolitiske konsekvenser af udviklingen på musikkens område.
Den tredje udfordring er den, som hr. Mogens Jensen også nævnte, nemlig det med at gøre kulturen til et tilbud til alle.
Her betyder det, at der skal være bredde og mangfoldighed i kulturudbuddet, og der skal være en god og tidssvarende formidlingsindsats.
Vi skal føle, at kulturtilbuddene findes i vores nærområde og også er tilgængelige for os, uanset vores uddannelse, vores alder eller vores bopæl.
Vi skal naturligvis ikke tvinge kultur ned i halsen på nogen, det kommer der ikke noget godt ud af, men mulighederne skal være der for alle til at bruge kultur og til at berige sig gennem kulturen.
Derfor skal vi fortsætte arbejdet med kulturaftalerne, som støtter op om kommunernes engagerede arbejde med kulturen, et arbejde, som man i øvrigt tydeligt kan mærke er intensiveret med de nye og større kommuner.
Et andet vigtigt indsatsområde er det kulturelle arbejde i forhold til folkeskolerne.
Her vil jeg nævne, at Kulturministeriet sammen med Undervisningsministeriet har igangsat en handlingsplan, der skal styrke de praktiske og musiske fag i folkeskolen.
Derudover har vi iværksat flere initiativer, som præsenterer børn i skolen for professionel kunst af høj kunstnerisk kvalitet.
Et eksempel herpå er jo huskunstnerordningen, som sender professionelle kunstnere ud i skolerne.
Initiativerne er udtryk for, hvor vigtigt det er, at vi tidligt i vores liv møder kulturen i form af musik, læsning, billeder, som alt sammen bibringer os viden, fordybelse, kundskab, selvudfoldelse, fornøjelse og indsigt i andet end os selv.
Det er vigtigt, at vi både værner om idrættens egenværdi og udvikler idrætten, at vi har både bredde og elite, som jeg nævnte, for bredde giver livsværdi til alle, større sundhed for alle, der dyrker idræt, og eliten vokser jo rent faktisk ud af bredden.
Dette skal præge den idrætspolitiske strategi, som skal være med til at skabe rammerne for en fortsat udvikling af idrætten med respekt også for idrættens egenværdi.
Så til sidst er vi nødt til også at se på den udfordring, som består i den økonomiske krise.
Hverken Danmark eller kulturområdet kan selvfølgelig sige, at der ikke er nogen krise, for det er der jo.
Når vi i regeringen har fremlagt en plan, der holder det offentlige område under et i ro, er det for at imødegå den globale økonomiske udfordring, men det betyder ikke, at kulturområdet af den grund skal ligge underdrejet.
Vi skal prioritere ressourcerne, så vi sikrer høj kvalitet i flest mulige kulturtilbud, og vi skal have mod til at omprioritere, for verden udvikler sig, og det gør kulturen også, og det gør Folketingets beskæftigelse med kultur selvfølgelig også.
Vi kan f.eks. begrænse de administrative byrder for vores kulturinstitutioner og dermed frigøre ressourcer til kerneområderne, og samtidig vil jeg pege på de muligheder for vækst og innovation, der ligger i en styrkelse af samarbejdet mellem kulturliv og erhvervsliv, som regeringen fortsat vil have fokus på, og hvor der allerede er taget nogle markante initiativer, bl.a. gennem oprettelsen af Center for Kultur og Oplevelsesøkonomi.
Kultureksporten skal styrkes til gavn for kunstnerne, som jo altså får et større publikum, nemlig det publikum, de eksporterer til, verdenspublikummet, og samtidig vil det jo også være med til at brande Danmark, og så til sidst får både kunstnerne og Danmark jo glæde af indtjeningen.
Det var så de fire hovedudfordringer, som jeg i anledning af den spændende debat, der er indkaldt til, valgte at se kulturlivet igennem.
Det er spændende og komplekse problemstillinger.
De kræver handling, de kræver gode ideer, de kræver vilje, de kræver arbejde, de kræver omtanke, sund fornuft og beslutningskraft.
Jeg er meget glad for hr. Mogens Jensens vilje til at indgå i et bredt samarbejde, det vil jeg selvfølgelig tage imod og arbejde for.
Jeg beklager, at det ikke er lykkedes i dag, men der skal jo to til tango, og der skal også to til en god kop kaffe, nemlig Dem og Deres købmand, og enten var det Dem, eller også var det købmanden, det gik galt med i dag, men jeg håber i fremtiden, at vi kan have et bredt samarbejde, jeg inviterer til det.