Mike Legarth (KF), 2014-12-12:
Tak, hr. formand, og tak til SF for debatten.
Det her er jo en debat, som skiller partierne, og som viser forskellen.
Det er jo sundt, og det er godt, at vi indimellem har den slags debatter.
Men lad mig sige med det samme, at ønsket om en lighedsudredning kan Det Konservative Folkeparti ikke støtte.
Danmark er jo et af de lande i Vesten, der i forvejen har de mindste indkomstforskelle.
Det var det, jeg redegjorde for i mit spørgsmål tidligere.
Der er kun Norge, der marginalt står bedre, så vi har allerede taget passende hensyn.
Og det ser jo helt anderledes ud, hvis man kigger på omfordelingen i USA og Storbritannien.
Jeg synes i øvrigt, det er underligt at have sådan en økonomisk debat om ulighed.
Mere lighed bør jo aldrig være et mål i sig selv.
Lige muligheder i forhold til uddannelse og i forhold til sundhed er jo en meget mere relevant debat – behandles vi alle ens, får vi de samme uddannelsesmuligheder, får vi den samme sygdomsbehandling, har vi den samme adgang til sygehusvæsenet som andre, da behandles vi alle under et.
Det er det, der er det vigtige at sørge for at have i et moderne samfund.
Der er ikke nogen tvivl om, at de muligheder kan vi kun give, altså at alle har lige ret til uddannelse, og at alle har lige ret til sundhed, hvis vi har den velstand, der skal til for at betale for det.
For det er jo dyrt for et samfund, der skal betale for den lige adgang for alle.
Derfor ville man gavne fælleskassen, hvis man sænkede skatter og afgifter og skabte bedre vilkår for vækst og velstand.
Hvad angår det med et lighedsbegreb i Danmark, er det jo sådan en tilfældig beregningsmodel, der bruges på det.
For vi kan se på, hvordan man regner det ud.
Jeg har købt en bolig for noget tid siden, og pludselig stiger boligpriserne, og så bliver jeg på papiret mere velhavende, og fordi prisen på boligen stiger på papiret, kommer der større ulighed, når man laver beregningerne.
Det giver jo ingen mening.
Der er jo overhovedet ingen retfærdighed i det.
Og det betyder i hvert fald ikke, at de svageste får det bedre i vores samfund.
Så den her måde at regne på og anskue tingene på er fuldstændig hul i hovedet.
Det kan godt være, at den der tekniske beregningsmetode viser, at så stiger uligheden en lille smule, men til gengæld er der altså 10 mia. kr., der er ude at arbejde, og der kommer skatter og afgifter og moms ind i statskassen, som kan betale for en øget uddannelse, en øget sundhed; give alle borgere lige muligheder for at skabe det liv, de gerne vil have; skabe incitamenter, motivation og muligheder for, at man kan indrette sig, sådan som man gerne vil.
Det er jo også set ud fra en konservativ vinkel vigtigt, at vi fastholder, at man belønner de flittige, påskønner de dygtige, og at der er en gevinst for dem, der er modige, dem, der tør sætte alt på spil og investere i at realisere deres livsdrøm.
Hvis det ikke må kunne belønnes, og hvis man ikke på den måde animeres til at udnytte sit potentiale, jamen så læner flere og flere sig jo tilbage, og så giver det mindre aktivitet, mindre beskæftigelse og vækst, og så sygner samfundet hen.
Eksempelvis var det sådan, at da hr. Lars Seier fra den omtale Saxo Bank, der jo har skabt en stor formue i Danmark – jeg havde ikke sat navn på tidligere, og det var der så en anden, der gjorde for mig, men lad mig bare bruge det eksempel – rejste til Schweiz, så mistede Danmark et stort skatteprovenu.
Men når de mest velhavende rejser ud af landet, så stiger ligheden.
Men er det til gavn for nogen?
Hjælper det de svageste, de mest udsatte, dem, som har mest brug for en hjælpende hånd fra samfundets side?
Det er der jo mange, der har – dem, som gerne vil klare sig selv; dem, der forsøger at gøre, hvad de kan, men af den ene eller den anden grund, psykisk eller fysisk sygdom eller andre årsager, er de ikke i stand til at klare dagen og vejen.
Dem skal vi selvfølgelig hjælpe.
Vi skal sørge for, er de får et godt og anstændigt liv.
Det skal der være penge til, og det bliver der kun, hvis der er en passende velstand.
Men den mener jeg at man ødelægger, hvis man fører socialistisk politik.
Vi skal holde fokus på bolden, nemlig de svageste og de mest udsatte grupper, og vi skal give dem den målrettede hjælp og støtte, de skal have.
Hvis venstrefløjen får magt, som den har agt, får vi højere marginal- og formueskatter, og så vil det medføre et land med færre arbejdspladser og færre muligheder.
Og hvem taber i sådan et samfund, hvor ressourcerne svinder ind?
Ja, det gør de svageste, for de ressourcestærke skal jo nok klare sig.
Men så er der færre til at støtte dem, som har allermest brug for hjælp.
Jeg synes, det som politiker er farligt at løse et problem, der ikke findes.
Så skader man sådan set bare vores land.
Når vi nu er i gang med det der med betydning: Vi hørte tidligere i debatten, at SF's tidligere formand Villy Søvndal jo har medvirket til skattelettelser af den ene og den anden art, og konsekvensen af de skattelettelser var, at uligheden øgedes, men der argumenterede man for det, og hvorfor det var godt og fornuftigt og holdbart for økonomien og alt muligt andet.
Nu kan vi i den økonomiske redegørelse, vi fik præsenteret i går, se, at der efter 2015 stort set er nulvækst.
Der er 0,1 pct.
Hvad synes fru Pia Olsen Dyhr om det?
Fru Pia Olsen Dyhr er jo parlamentarisk støtte til regeringen.
Jeg synes, det er en hyklerisk udvikling i den debat, vi har hørt, hvor vi er blevet beskyldt for at beskære, spare, minimere, en massakre på velfærdssamfundet, og så ser vi altså regeringen gøre præcis det samme.
Så har der været en debat om lønstigninger, altså om det ikke er uretfærdigt, at den ene får højere lønstigning end den anden.
Det et jo et spørgsmål om, om der er nogle, der gerne vil arbejde mere end andre, og så skal det selvfølgelig belønnes.
Er der nogle, der har studeret længere end andre; er der nogle, der har et potentiale og udnytter det; er nogle disciplinerede, engagerede, bruger den tid, der skal til, og sidder de på studieværelset i stedet for at gå ud i byen, så skal det selvfølgelig belønnes.
tager en chance, pantsætter alt for at realisere deres drømme, og lykkes det, skal det selvfølgelig belønnes.
Sådan må det være, og derfor er det jo fuldstændig umuligt at lave den sammenligning over en bred kam og spørge, om det er retfærdigt, at nogle har fået en procentdel højere lønstigning end andre.
Det er jo et individuelt forhold, og derfor synes jeg ikke, at det er relevant for en debat som den her.
Det skal kunne betale sig at tage et arbejde.
Det skal kunne betale sig at sørge for sig selv.
Det skal anerkendes og roses, at man ikke ligger andre til last, men at man sørger for sig selv.
Det synes jeg ikke er udkommet af den form for lighed, som kræves her af SF's formand, forkvinde, fru Pia Olsen Dyhr, og derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslaget.