Uffe Elbæk (UFG), 2014-10-09:
Jeg ved jo godt, at det er rigtig sent nu.
Som privatist kommer man ind i talerrækken her til allersidst og med meget kort taletid, så jeg vil prøve at gøre det sådan rimelig principielt.
Altså, jeg har jo en politisk ambition, som jeg deler med nok alle her i salen: at vi ønsker, at Danmark skal det være det bedste land i verden.
Men jeg har altså også en ambition om, at Danmark skal være det bedste land for verden.
Og der har vi nogle udfordringer.
Vi har nogle udfordringer, når det gælder, hvor meget Danmark bruger af klodens ressourcer.
Vi er et af de lande, der bruger allermest, og vi overforbruger allermest – kun overgået af tre oliestater.
Vi har også siden 2003 deltaget i en række krige rundtomkring i verden.
Her forleden stemte vi om at sende F-16-fly til Irak, hvilket jo betyder, at det er den måde, vi udfolder vores udenrigspolitik på, at det er den måde, vi går ind i konflikterne på.
Og igen vil jeg sige, at vi kan gøre det bedre.
Hvis vi kigger på europapolitikken, vil jeg sige, at vi har det meget ambivalent med den.
Alle de her emner er nogle, som vi stort set ikke har snakket om i dag.
Til gengæld oplever man, hvis man sidder dernede på bageste række og hører, hvad der bliver diskuteret, at regeringen og oppositionen konkurrerer om, hvem der er den bedste administrator for det velfærdssamfund, som vi kender i dag.
Der er også en konkurrence om, hvem der har den strammeste flygtningepolitik.
Så bliver der snakket vækst, vækst og atter vækst, og alle ved jo godt, hvis man tænker sig om, at hvis vi fortsætter den vækststrategi, som vi har i dag, så kører vi jorden direkte ud over miljøkanten.
Så hvordan udvikler vi en ny økonomi, hvor vi ikke producerer mere, men producerer bedre?
Der bliver man nødt til at løse den ligning: Hvordan får vi forbruget af knappe ressourcer ned, samtidig med at man øger livskvaliteten for borgerne og også sikrer, at samfundet stadig væk er et lige samfund?
Det er den politiske ligning, jeg har lyst til at løse sammen med dem, der har lyst til at løse den sammen med mig.
Og det kræver selvfølgelig, at man har modet til at forestille sig en radikalt anden fremtid, altså lysten til at diskutere: Hvad er det for en økonomisk model, der sikrer det her?
Jeg tror faktisk, at der er rigtig mange danskere, der er klar til det.
Lige nu bliver der eksperimenteret med deleøkonomi.
Der bliver eksperimenteret med, hvordan en virksomheds affald kan være en anden virksomheds ressource.
Folk stopper med at eje og begynder at abonnere.
Det vil sige, at der lige for øjeblikket spirer en ny økonomi, og det er så det, vi som politikere kan være med til at understøtte eller lade være med at understøtte.
Noget af det, som jeg er stolt af, er at vide, at vi faktisk har gjort det før i Danmark.
Vi har faktisk turdet at have modet til den radikale forandring.
Vi fejrer i år 200-året for folkeskolen.
Hvornår var det, at vi besluttede os for en folkeskolereform?
Det gjorde vi, året efter at Danmark gik bankerot, og alligevel var der politisk både motivationskraft og vilje til at investere i det fælles bedste.
Og det er den samme form for både engagement, og man kan sige stærk iværksætterkultur, stærk social opfindsomhed, der skal være med til at gentænke samfundet, sådan som vi forstår det i dag, for hvis vi ikke gør det, så kører vi simpelt hen kloden lige ud over miljøkanten.
Så har jeg faktisk her til allersidst en forhåbning for den her folketingssamling, og det er at få lov til at opleve, at statsministeren på et tidspunkt siger til Lars Løkke Rasmussen: Det spørgsmål, du stiller, kan jeg godt forstå, det er et godt spørgsmål.
Og jeg har også en forhåbning om til gengæld at opleve hr. Lars Løkke Rasmussen sige til vores statsminister: Det svar, jeg har fået, er et godt svar.
Det kunne jeg godt tænke mig i stedet for at opleve den her evige konkurrence mellem de to blokke.
Så lad os have modet til at forestille os en radikalt anden fremtid, og lad os lave en anden form for politisk kultur, også her i lokalet.