Line Barfod (EL), 2009-05-28:
Når vi diskuterer det her forslag, er det jo, fordi man virkelig for alvor er begyndt at se konsekvenserne af den kommunalreform, som regeringen og Dansk Folkeparti gennemførte, og som har givet meget, meget store problemer for især nogle af de mennesker, der er fuldstændig afhængige af hjælp fra andre.
Det er især de, der har allermest brug for vores omsorg, som er kommet ganske alvorligt i klemme i den reform, som regeringen og Dansk Folkeparti har gennemført.
Det er i høj grad de, der er handicappede, de, der har brug for at være på forskellige former for bosteder, opholdssteder, institutioner osv., de, der har brug for hjælpemidler, og de, der har brug for specialundervisning.
Der er virkelig opstået store problemer, og kommunerne har slet ikke fået pengene med til de udgifter, der er kommet.
Vi har også på en lang række andre områder kunnet se en række andre konsekvenser af kommunalreformen.
Det får vi så ikke en debat om i dag, som der var lagt op til; den må vi så have efter sommerpausen.
Men der er ganske store konsekvenser af den reform, og den har også haft store konsekvenser for kommunernes økonomi.
Der blev udstedt fine løfter af den daværende indenrigsminister om, hvor mange penge der skulle komme ud til kommunerne.
De kom bare aldrig, de forsvandt et eller andet sted undervejs, og vi har aldrig kunnet få opklaret, hvor pengene blev af.
Desværre får det jo ikke regeringen og Dansk Folkeparti til at lytte og sætte sig ned og se på for alvor at sikre, at der kommer en ordentlig økonomi i kommunerne.
I stedet kommer man med nogle lappeløsninger, der ikke hjælper noget som helst, som vi ser i det lovforslag, vi behandler nu.
Vi synes jo, at man burde gå ind og se at få lavet en ordentlig kommunaløkonomi.
Bl.a. har vi foreslået, at der skulle være 100 pct.s statsrefusion af overførselsindkomster, sådan at menneskers grundlæggende indkomst ikke skal være afhængig af kassetænkning, ikke skal være afhængig af om skiftende flertal i Folketinget synes, at der nu skal flere eller færre på de forskellige ydelser, og derfor sætter refusionen op og ned.
Det er senest sket i forhold til syge, hvor man jo vil sikre, at alle syge, også de allermest syge, bliver tvangsaktiveret, og hvis ikke kommunerne sørger for at tvangsaktivere folk, bliver de straffet økonomisk.
Det mener vi er fuldstændig uværdigt og urimeligt, og derfor mener vi, at man i stedet burde have 100 pct.s statsrefusion af alle overførselsindkomsterne, så det ikke i kommunerne var et spørgsmål om, hvorvidt man skulle gå ind og skære andre steder – på børnehaver, skoler, ældrepleje osv. – eller om man skulle tvinge syge i aktivering, der var afgørende.
Når der kommer sager frem om, at der bliver skåret forskellige steder ude i kommunerne, når der kommer sager frem om, at det går rigtig dårligt i forhold til skoler, i forhold til ældrepleje, i forhold til psykiatri eller mange andre ting, er svaret altid, at det ikke er regeringens skyld, at det ikke er Dansk Folkepartis skyld.
Det er altid nogle andres skyld, og de, der ofte får skylden, er jo kommunerne.
Men vi kan aldrig få svar på, hvad det er, der skal nedprioriteres.
Vi har spurgt igen og igen: Hvad er det så, regeringen og Dansk Folkeparti ikke mener at der skal bruges penge på?
Er det børnehaverne?
Er det skolerne?
Er det de handicappede?
Er det de ældre?
Hvor skal man skære ned for at finde flere penge til andre formål?
Hver gang får vi at vide: Nej, det må kommunerne selv finde ud af.
Men det er jo altså meget svært, når kommunerne ikke kan få pengene til at prioritere med.
Det er jo sådan og har været det længe, at selv om kommunen så skal have penge, må man alligevel ikke bruge dem, for så rammer man regeringens serviceloft.
Så ved jeg godt, at regeringen og Dansk Folkeparti jævnligt prøver at påstå, at det er en aftale, der er med Kommunernes Landsforening.
Men det er jo blevet meget klart i de debatter, vi har haft gennem årene herinde, og bl.a. ved svar fra den tidligere finansminister, at selve rammen er et diktat.
Den er et diktat fra regeringen, og det er jo den, der er afgørende for, hvad man har at gøre godt med.
Nej, så er det jo et led i den meget klare strategi, som Venstre lagde for flere år siden.
Anders Fogh Rasmussen beskrev den i »Fra socialstat til minimalstat« og senere for få år siden på Venstres landsmøde, og den nuværende finansminister har også flere gange været ude at fortælle om den i medierne.
Man har den strategi, at man, som finansministeren sagde, ønsker at skabe et nyt Danmark.
Man vil ikke gennemføre det råt og brutalt som Margaret Thatcher i England, men gennemføre det lidt ad gangen.
Det er så den strategi, man er i gang med, og det går altså ud over den velfærd, der er ude i kommunerne, fordi det, man ønsker, er, som hr. Hans Kristian Skibby fra Dansk Folkeparti har sagt, mest mulig privatisering.
Det er det, som Dansk Folkeparti og regeringen ønsker, og det er det, som vi så ser at man også gennemfører, og som man tvinger kommunerne til, da der er mange kommuner, der ikke selv har lyst til at begynde at privatisere hverken børnehaver eller andet af kernevelfærden.
Fremover kan vi se, at kommunerne kommer til at mangle endnu flere penge.
Det er dels generelt på grund af den økonomiske krise, der betyder, at rigtig mange mennesker bliver arbejdsløse og derfor ikke betaler så meget i skat – virksomheder kommer til at tjene meget mindre, og derfor betaler de mindre i skat – dels fordi regeringen og Dansk Folkeparti jo kommunaliserer jobcentrene og dermed lægger ud til kommunerne, at de også skal bære den økonomiske byrde, når arbejdsløsheden stiger.
Vi har fået nogle klare tal for, hvor meget det kommer til at koste kommunerne, og også for, hvor skævt pengene bliver fordelt, og hvor skævt byrderne bliver fordelt rundt i kommunerne, så der kommer virkelig til at blive endnu større problemer i fremtiden med at sikre, at der er penge nok til at sikre den basale velfærd.
Derfor synes vi, det er på tide, at vi snart får et andet flertal herinde, der vil gå i gang med at sikre, at vi kommer væk fra det Danmark, som regeringen og Dansk Folkeparti desværre er nået et godt stykke vej med at skabe – det Danmark, hvor man går væk fra at have fælles løsninger, som vi styrer demokratisk, og kommunalt selvstyre, over til, at det, der er afgørende for, hvad man kan forvente af velfærd, er, hvor mange penge man har, at det, der er afgørende for, hvor ens børn kan gå i vuggestue, er, om man er rig eller fattig, at det, der er afgørende for, hvad man kan få af ældrepleje, er, om man har råd til at betale for at købe privat osv.
Det er ikke det samfund, vi ønsker.
Vi ønsker tværtimod det samfund, som flere generationer har arbejdet på at bygge op, hvor vi har en stærk fælles velfærd for alle, og hvor vi har et fælles ansvar for at sikre, at alle får gode muligheder, har et fælles ansvar for at sikre, at alle børn får det godt, har et fælles ansvar for at sikre, at alle ældre får en ordentlig ældrepleje.
Det er det, vi synes at man bør være optaget af som politiker, og det er en helt anden vej end den, regeringen og Dansk Folkeparti lægger op til.