Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2014-05-13:
Jeg mener, at vi skal have folkeafstemning i forhold til grundloven, ligesom vi skal have en om patentdomstolen, og hvis der er tale om suverænitetsafgivelse.
Så synes jeg at vi skal have det.
Men jeg mener også, at vi træffer meget store, vidtrækkende beslutninger her i Folketinget, hvor jeg med al respekt ikke hører DF kræve folkeafstemning: tilbagetrækningsreform, efterlønsreform, dagpengereform, store reformer, der påvirker mange menneskers liv, og hvor der ikke har været folkeafstemning.
Så jeg synes, det afgørende må være, at der er tale om suverænitetsafgivelse.
SF mener, at Danmark bør tilslutte sig den europæiske bankunion.
Vi skal holde op med at have nationalromantiske forestillinger om danske banker.
Kapitalen er grænseløs, og løsningen skal være transnational.
I marts blev Europa-Parlamentet, Kommissionen og EU-formandskabet, der p.t. varetages af Grækenland, enige om den fælles afviklingsfond, der skal træde til, hvis store banker krakker.
Fonden skal indeholde 410 mia. kr., som EU's største banker selv skal indbetale for dermed at holde hånden under sig selv som sektor.
Det skal være slut med at tørre regningen af på europæiske skatteydere.
Bl.a. er det godt, at perioden til at indsamle pengene er blevet nedsat fra 10 år til 8 år, og at 40 pct. af pengene allerede skal skydes ind det første år.
Men det afgørende for os har været, at vi afkobler forbindelsen mellem banksektoren og skatteyderne.
Når banker kan være flere gange større end et enkelt lands BNP, er det nødvendigt at have internationale aftaler, hvor bankerne stiller med de midler, der skal til for at hjælpe eller afvikle nødlidende banker.
Der er modstand mod bankunionen fra flere sider.
Jeg ved godt, at det er bankerne selv, der betaler ind til fonden, men i sidste ende er det jo bankkunderne, der lægger pengene«.
Det er pistolpolitik for dem, der ikke ønsker regulering, og DF æder det råt.
Indvendingen er også absurd, i og med at bankerne under finanskrisen i den grad afleverede regningen til borgere og bankkunder.
Regningen hed tabte arbejdspladser, arbejdsløshed, velfærdsforringelser og bankaktionærer, der mistede deres opsparinger.
Når en stor bank krakker, har det ikke bare konsekvenser for lokalbefolkningen i det pågældende land.
Det sender chokbølger ud i markedet og påvirker langt uden for landets grænser.
Danske Bank er dobbelt så stor som Danmarks BNP og havde tydeligvis ikke kvaler med at tage overdrevne risici op til kriseårene.
For Folkebevægelsen Mod EU er det en central kritik af fonden, at den med sine 410 mia. kr. er for lille.
Jeg deler kritikken, men ikke deres konklusion, som underligt nok er, at så skal vi ikke have en bankunion.
Altså: Den er ikke ambitiøs nok, så man er modstander af den.
En anden kritik fra Folkebevægelsen er, at Den Europæiske Centralbank får det afgørende ord, når det kommer til beslutningen om at lukke og afvikle en nødlidende bank.
Jeg er enig i, at der er behov for at diskutere ECB's rolle og tage diskussionen om, hvem der overvåger dem, der overvåger bankerne, men vi har måske netop under krisen haft brug for, at der var en vis distance til de nødlidende banker.
Mange europæiske politikere har været for tæt på og har været viklet for meget ind i alle mulige andre hensyn, når det kom til kontante krav til såkaldte nationale banker.
Så er bankunionen perfekt?
Er vi i mål?
Det er vi på ingen måde.
Det er mit håb, at vi med tiden kan få skruet på kravene og få flere penge ind i fonden.
Derudover skal bankunionen ikke stoppe vores diskussion om de finansielle supermarkeder og deres opbygning.
Almindeligt udlån, forsikringsvirksomhed og spekulation bør skilles ad.
Selv om det havde været godt at få den slags lovgivning ind i bankunionen, hindrer det jo ikke, at vi kan gøre det i fremtiden.
Hvis der er suverænitetsafgivelse, skal der naturligvis afholdes en folkeafstemning, og ellers skal vi diskutere det her i Folketinget, som vi plejer.