Søren Pind (V), 2007-01-11:
I Venstre har vi stillet os selv flere spørgsmål omkring den nye arvelov.
Vægter slægtshensyn stadig stærkest, når spørgsmålet om fordelingen mellem generationer skal fastlægges?
Er diskussionen om ligestilling mellem gifte og ikkegifte reel?
Eller er forslagene i betænkning om revision af arvelovgivningen i realiteten en komplikation af reglerne?
I hvilket omfang skal det være nødvendigt, at der skal være statslig involvering i tilkendegivelser fra arvelader om, hvorledes hans ejendele skal fordeles?
Slægtshensynet først: I tusind år, hvis ikke længere, har slægtshensynet været altdominerende i dansk arveret.
Overførslen af gods fra den ene generation til den næste har været afgørende.
På Bornholm var det f.eks. sådan, at den yngste søn arvede gården, i resten af landet modsat, men hensynet at overføre substantielle og samlede værdier til efterfølgende dele af slægten har altid vægtet tungt.
At varetage denne interesse svarer i stigende grad ikke til det samfund, vi har udviklet.
I dag har varetagelsen af individets rettigheder langt større vægt, og hensynet til ægtefællen, øvrige børn og ikke mindst arveladers egne ønsker spiller i stadig stigende grad en langt større rolle.
Dette forhold tager den nye arvelov hensyn til.
Testators rettigheder udvides, ægtefællers arveret udvides, samtidig med at slægtens krav indskrænkes.
Alt i alt er der efter Venstres opfattelse tale om en naturlig og logisk udvikling.
I arvelovsbetænkningen havde man forestillet sig, at der ligeledes skulle indføres et helt nyt regelsæt om ugifte samlevende.
I Venstre har vi drøftet dette forhold nøje.
Vi konstaterer, at der i det moderne samfund lever flere og flere ugifte samlevende.
Spørgsmålet er imidlertid, om dette forhold i relation til gældende regelsæt er et anliggende for lovgivningsmagten, for sagen er den, at betænkningen ikke lægger op til en ligestilling, men til et andet regelsæt.
Gældende regler i dag er, at samleveren intet arver, medmindre der er testeret, i modsætning til ægtefæller.
Det er altså et valg, man træffer.
Gifter man sig, sikrer man arveretten, gør man det ikke, er arveretten ikke sikret.
Til gengæld kan man vælge denne til ved at skrive testamente.
I stedet for denne enkle og klare retstilstand skulle man så indføre endnu et regelsæt, der ikke gav fuld ligestilling, med begrænsede beløb og lignende, altså en komplikation?
Ansvaret er klart for den enkelte borger.
Ønsker man at sikre sin samlever, må man skrive testamente.
Vi letter denne mulighed ved at indføre et særligt udvidet samlivstestamente.
Samtidig indføres også en udvidelse i forbindelse med forsikringsaftaleloven, hvor samlever nu også bliver omfattet af begrebet nærmeste pårørende.
Dette er langt at foretrække frem for et nyt, forvirrende og rodet regelsæt
Testator bliver nu også friere stillet, og der bliver overgrænser for, hvor meget tvangsarven nødvendigvis skal være.
Også det ser vi positivt på.
Det må i meget høj grad være op til den, der har skabt sin formue, selv at bestemme, hvad der skal ske med den efter hans død.
I denne sammenhæng har Venstre ønsket at fastholde vidnetestamentet som en mulighed.
Dette er altså, hvor to vidner, to mennesker, kan bevidne testators sidste ønske.
For Venstre er det vigtigt, at der ikke i denne sammenhæng nødvendigvis fordres statslig involvering.
Det må den enkelte sådan set selv om.
Det skal ikke være en forudsætning for testamentets legitimitet.
På denne baggrund kan Venstre anbefale lovforslaget til videre behandling i Folketinget.