Brian Mikkelsen (KF), 2007-02-09:
Nu har vi jo gennem nogle måneder været igennem en meget indgående drøftelse af regeringens forslag til en ny egnsteaterordning.
Der har været nogle bemærkninger, vi har drøftet det i et samråd, der har været spørgsmål her i salen, men alligevel vil jeg på grund af nogle af de – synes jeg – misforståelser, der har været, godt prøve sådan lidt at samle tråden op i forslaget.
Den nye egnsteaterordning indebærer, at der indføres rammestyring af bevillingen til statsrefusion af kommunale udgifter til egnsteatre.
Ordningen er i øjeblikket lovbunden med en fast refusion på 50 pct.
Men her skal man jo ikke glemme udgangspunktet for indførelsen af rammestyring.
I år vil staten bruge 66,8 mio. kr. på egnsteatre, eksklusive det amtslige tilskud, så hr. Kim Andersen havde ret.
Til næste år vil vi bruge meget tæt på 70 mio. kr. De tal er alle i 2007-priser og som nævnt uden at medregne de amtslige penge, som i år gives som direkte statslige tilskud.
Så vi giver egentlig fra statens side noget mere end det, og tallene er fuldstændig sammenlignelige.
Så det, der er udgangspunktet her, er, at staten altså næsten har fordoblet tilskuddet til egnsteatre, siden vi trådte til som regering i 2001.
Det må man jo sige er noget af en forbedring af forholdene for egnsteatrene i Danmark.
Der må man vælge at se det under et.
Nå, alt det diskuterede vi jo også i det samråd, vi havde før jul.
Med de bevillinger, vi har givet nu her, betyder det, at vi kan garantere, at alle får 50 pct. refusionen i 2007, også de tre nye teatre, vi ved der er, Gladsaxe, BaggårdTeatret i Svendborg og NørregadeTeatret i Maribo.
De er også dækket ind af den her refusion.
På samrådet for et stykke tid siden fik jeg også korrigeret en anden påstand om, at det var finansministeren, der skulle have været den onde mand med den grimme ånde, blev der vist sagt, som så at sige havde taget initiativ til det her forslag.
Jeg kan rolig sige her fra Folketingets talerstol, som jeg også sagde på det åbne samråd: Det initiativ kunne komme ét sted fra, og det er fra Kulturministeriet.
Ét eneste sted.
Vi bruger rigtig mange penge på egnsteatrene.
Det her er en prioritering af egnsteatrene, samtidig med at vi får gennemført hele konstruktionen med egnsteaterkonsulenterne, og samtidig med at vi ikke for fremtiden behøver at sige: Nej, nu skal vi tage penge fra det øvrige kulturområde for at finansiere egnsteatrene.
For med den finanslovaftale, vi lavede med Dansk Folkeparti, satte vi et ekstra tocifret millionbeløb af til egnsteatrene.
Så egnsteatrene har fået bedre økonomiske forhold, end de har haft nogen sinde før i danmarkshistorien.
Det har regeringen gennem hele perioden bakket op om.
Så ved jeg godt, at der er nogle af ordførerne fra oppositionen – som jeg ellers har meget stor respekt for på teaterområdet – der har sagt, at der jo ikke er tale om en rigtig opprioritering, for bevillingen skulle jo alligevel være steget under den lovbundne ordning.
Men jeg kan love, at der er tale om en benhård prioritering, en benhård prioritering, som betyder, at vi næsten har fordoblet bevillingen til egnsteatrene i løbet af de sidste 6 år.
Det er jo ikke matadorpenge, som bevillingen bliver forøget med i år og til næste år.
Det er helt rigtige menneskepenge, som jo altså kunne være blevet brugt til andre gode tiltag inden for kulturen.
Nu har vi blot skaffet nye penge ind til kulturen for at være med til at finansiere egnsteatrene.
Vi har så valgt at bruge dem på det her område, fordi vi synes, at et godt og landsdækkende teaterudbud er en meget vigtig kulturpolitisk målsætning, men vi må også hele tiden prioritere og ikke bare tage penge fra andre kulturområder for at give til egnsteatrene.
Så også i år og til næste år opprioriterer vi egnsteaterområdet, og det er ikke tricks eller fiksfakserier, det er gode, solide danske kroner, som vil betyde et øget teaterudbud rundtomkring i hele landet.
Det er kendsgerningen, og det er ikke til diskussion.
Der har aldrig været så mange penge til egnsteatrene, som der er i år og næste år – aldrig nogen sinde.
Men det er jo klart, at der er grænser for, hvor meget vi fra statens side yderligere kan opprioritere bevillingerne til egnsteatre, når det bliver taget fra andre kulturpolitiske områder.
Samtidig har vi på egnsteaterområdet også nogle nye stærke aktører i form af de nye stærke kommuner, der i sig selv utvivlsomt vil give området et betydeligt, ekstra løft i de kommende år.
Hvad angår kommunernes indsats, tror jeg heller ikke på det fremførte argument om, at en variabel refusionsprocent vil ødelægge deres incitament til at satse på kvalitetsteatre.
På andre områder som musikskoler og museer har vi i årevis haft rammestyrede refusionsordninger, uden at kommunerne på nogen som helst måde har mistet incitamentet til at gøre en indsats.
Den nye egnsteaterordning indeholder også en række andre elementer, der skal sikre en fortsat stærk kvalitetsudvikling på egnsteaterområdet.
De elementer ligger i forlængelse af anbefalingerne fra den arbejdsgruppe vedrørende egnsteater, som afgav rapport til Kulturministeriet i foråret 2006.
Der er tale om tiltag, der skal sikre, at alle de teatre, der indgår i ordningen, arbejder på det niveau, som man heldigvis efterhånden kan forvente af dansk teater.
For det første indgår der en præcisering og opstramning af kravet om, at et egnsteater skal have en kontinuerlig drift og en fast scene.
Egnsteater skal være på et ordentligt professionelt niveau og have en karakter, så det også kan skabe et levende teatermiljø omkring sig.
For det andet indgår der jo også som noget nyt en egnsteaterkonsulentordning.
Egnsteaterkonsulenterne skal rådgive om kvalitetsudvikling for teatrene og vil også fremover få rådighed over en pulje til brug for konkrete kvalitetsudviklingsprojekter.
På den måde får alle egnsteatrene en konstruktiv sparringspartner i arbejdet med at styrke den teatermæssige kvalitet.
Skulle der være teatre, hvor kvaliteten ikke lever op til, hvad man kan forvente, og hvor mulighederne for udvikling synes udtømte, vil konsulenterne i sidste ende også have den mulighed at indstille til Kunstrådet, at statsrefusionen skal ophøre.
Når man bruger så betydelige statslige midler, som man gør i denne ordning, bør der også være en sikkerhed for, at teatrene lever op til et niveau, som man fagligt kan forsvare at støtte.
Jeg er sikker på, at alle vi her i salen er tilhængere af et stærkt og landsdækkende teatermiljø.
Og ja, forslaget indebærer indførelse af en rammestyring, men det skal også ses i forbindelse med en økonomisk aftale, som både i år og næste år indebærer en yderligere omprioritering af ressourcer fra statens side hen til kulturområdet, ikke et løfte om en økonomisk opprioritering uden ende i form af en fortsat lovbunden ordning, men dog så langt, som vi nu engang er i stand til at prioritere i en verden med flere gode formål end tilgængelige.
Det taler for sig selv, at der er sket en fordobling af bevillingen – næsten i hvert fald – i de sidste 6 år.
Så jeg mener ikke, at nogen af os, for hvem et landsdækkende teatermiljø står som en vigtig kulturpolitisk målsætning, behøver at være bekymret over at bakke op om dette lovforslag, som jeg tror vil styrke egnsteatrene rundtomkring i det danske land.
Man får nogle egnsteaterkonsulenter, man kan sparre med.
Der kommer nogle kvalitetskrav, samtidig med at vi putter flere penge ind i ordningen.
Så det ønske, der har været fra fru Jytte Andersen og fru Elsebeth Gerner Nielsen, om at kigge på det her område og styrke området, synes jeg også bliver opfyldt, for vi prøver på at kigge på de ting, som Mogens Holm-udvalget har anbefalet, og vi har taget alle de anbefalinger, der er kommet, til os og har gjort dem til del af det forslag, som vi behandler her i dag.