Jan E. Jørgensen (V), 2016-02-12:
Det er svært at dømme fortidens gerninger på nutidens præmisser.
Sådan lød det fra den socialdemokratiske socialminister Karen Hækkerup for bare 3 år siden, da vi sidst diskuterede en officiel undskyldning på statens vegne til de af vores medborgere, som er blevet misrøgtet på statens sociale institutioner.
Det var kloge ord, som blev fulgt op af den socialdemokratiske socialordfører, fru Maja Panduro, der udtalte: »... at komme med en undskyldning for noget, der er sket i en helt anden tid, hvor mange af os endnu ikke var født, giver ingen mening.«
Er der er sket ting i Danmark i fortiden, som det er meget svært at forstå i nutiden?
Ja, og listen er desværre lang.
For blot at nævne de sager, der har været fremme med krav om en undskyldning, er der: Thulesagen om tvangsforflytning af grønlandske fangere, blødersagen, nyresagen om fejlbehandling af nyrepatienter, eksperimentet med de 22 grønlandske børn, der blev sendt til Danmark, afvisningen af tyske flygtninge under nazismen og tvangssterilisationen af åndssvage, som det stadig blev kaldt dengang.
Eller hvad med f.eks. tyskerpigerne, der blev klippet skaldet og kørt nøgne igennem Københavns gader, så man kunne spytte på dem og håne dem – var det i orden?
Og hvad med det hvide snit, der blev brugt som behandlingsform i psykiatrien.
Og hvis vi går endnu længere tilbage, kan man slå op i Danske Lov og læse om, hvordan vi danskere har hugget arme, ben og hoveder af folk for forbrydelser, som i dag er lovlige.
Der har været hekseafbrændinger.
Vi har holdt slaver.
Listen er desværre lang, og vi kan som nation og som folk bestemt ikke være stolte over alle dele af vores historie.
Der er selv den helt nære historie: Min egen mor blev sendt væk fra hjemmet blot 8 år gammel for at komme ud og tjene, som man kaldte det dengang.
Var min morfar og mormor onde mennesker?
Bestemt ikke, men det er svært at dømme fortidens gerninger på nutidens præmisser, som Karen Hækkerup så rigtigt sagde.
Var det onde mennesker, der havde ansvaret eksempelvis på institutionen Godhavn – netop drengene fra Godhavn, der jo for længst er blevet mænd, er hovedårsagen til, at vi har denne debat i dag?
Godhavnsdrengene blev udsat for systematiske svigt, vold og anden afstraffelse.
Der er sket uhyrligheder på institutioner, der paradoksalt nok var sat i verden for at yde omsorg.
At den behandling har givet anledning til menneskelig lidelse, hersker der ikke tvivl om, og ellers ville vi jo heller ikke stå her i dag og diskutere, om staten bør sige undskyld.
Forstår jeg, hvorfor man gerne vil have en undskyldning?
Ja, det forstår jeg til fulde.
Og har jeg lyst til at give den?
Ja da, det vil være den lette løsning.
Men ordet undskyld indeholder en erkendelse af skyld, ansvar og dermed også økonomisk kompensation, hvis det overhovedet skal give mening at påtage sig et ansvar.
Og skyld og ansvarspådragelse er noget, man i en retsstat har domstolene til at tage sig af.
Det er helt vigtige, centrale principper, vi står og diskuterer i dag, og det er nok også meget godt, at det forholder sig sådan.
Hvordan forestiller vi os egentlig at vi som Folketing overhovedet skulle kunne vurdere, hvem der skal have en undskyldning, og hvem der ikke skal?
Tag nu bare mit eksempel fra før om tyskerpigerne, der blev udsat for en barbarisk behandling efter besættelsen.
Gik masserne dengang over stregen?
Set med nutidens øjne kan der vist ikke være to meninger om den sag, og politiet vendte det blinde øje til.
Men er der ikke også en vis forståelse for, at der var en opsparet hævntørst efter 5 års besættelse og efter de forbrydelser mod menneskeheden, som nazismen havde ansvaret for?
Nu bliver vi lidt i tvivl.
Jeg er helt med på, at de to situationer selvfølgelig ikke er direkte sammenlignelige.
Jeg siger bare, at vi risikerer at bevæge os ud på en glidebane, som vi ikke kan overskue konsekvenserne af.
Giver det mening, at Danmark anno 2016 siger undskyld for de overgreb, som Danmark anno 1966, 1946 eller 1846 for den sags skyld har haft mere eller mindre andel i?
Se, ikke ifølge fru Maja Panduro, den daværende socialdemokratiske ordfører.
Nej, det giver ikke mening overhovedet, og jeg er også glad for, at den daværende regeringspartner, Det Radikale Venstre, fastholder sin holdning, så jeg i dag kan sige, at Venstres afvisning af beslutningsforslaget også er en afvisning fra Det Radikale Venstre, hvis ordfører desværre ikke havde mulighed for at være med til debatten i dag.
Et ja til beslutningsforslaget vil medføre en helt ny retstilstand, hvor Folketinget skal agere domstol og tage stilling til skyldsspørgsmål i sager, der ligger årtier tilbage i historien.
Der er erfaringer fra noget lignende i andre lande, men jeg vil advare imod, at vi går samme vej.
I Norge har man eksempelvis oprettet forskellige kompensationsordninger til tidligere anbragte, der blev udsat for overgreb, og frem til 2010 er der udbetalt 0,25 mia. norske kroner i kompensation, og Sverige har gjort noget lignende.
Vi kan ikke købe os aflad ved at lægge afstand til et mørkt kapitel i vores social- og åndssvageforsorg, men heldigvis har vi lært af historien.
Vi anerkender, at der er mennesker, som har haft en hård og umenneskelig opvækst på datidens institutioner, og vi ville aldrig behandle udsatte børn og voksne på den måde i dag.
Det er dybt beklageligt, at forholdene var, som de var, og det er svært at forstå – meget svært – men det er også svært at dømme fortidens gerninger på nutidens præmisser.