Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-10-04:
Først og fremmest vil jeg gerne takke for en overordentlig fredelig og fremkommelig debat, en debat, som jeg synes har været præget af, at regeringen står med et meget klart, meget tydeligt og meget offensivt politisk program, og over for det har vi en opposition uden et klart og sammenhængende alternativ.
Man kan sige, at det mest interessante og måske i virkeligheden det eneste interessante i dagens debat har været den totale slinger i Socialdemokratiets skattepolitik, som er blevet blotlagt under debatten.
Det vil jeg vende tilbage til lidt senere.
Jeg vil starte med at takke hr. Lars-Emil Johansen og hr. Kuupik Kleist for deres bemærkninger vedrørende Grønland.
Allerførst vil jeg sige til hr. Kuupik Kleist, at jeg så ganske deler tilfredsheden med, at FN i september vedtog en deklaration om oprindelige folks rettigheder.
Udgangspunktet for deklarationen er retten til selvbestemmelse og inddragelse af oprindelige folks repræsentanter i de samfundsmæssige beslutningsprocesser.
Jeg vil gerne udtrykke min glæde over det konstruktive samarbejde, der har været mellem regeringen og Grønlands hjemmestyre, et samarbejde, der i meget høj grad har været med til at præge resultatet.
Så vil jeg sige til både hr. Kuupik Kleist og hr. Lars-Emil Johansen, at jeg deler den forventning, som hr. Kuupik Kleist gav udtryk for, om, at arbejdet i den grønlandsk-danske Selvstyrekommission kan munde ud i en aftale, der tilfredsstiller begge parter.
Jeg vil gerne understrege over for hr. Lars-Emil Johansen, at der aldeles ikke på noget tidspunkt eller på noget punkt er tale om mistænkeliggørelse fra dansk side af grønlandske interesser, men der er tale om, at arbejdet i kommissionen nødvendigvis må føre til en afklaring af alle udestående spørgsmål, så der ikke bagefter opstår uklarhed for ikke at tale om uenighed og et dårligt forhold mellem Grønland og Danmark.
Derfor synes jeg, det er fornuftigt, at kommissionen tager den tid, der skal til, for at få afklaret alle udestående spørgsmål, og jeg har stadig en klar forventning om, at der bliver nået et positivt resultat til begge parters tilfredshed.
Jeg vil så sige til hr. Høgni Hoydal, at det at sige om min tale, at den indebærer pligt til at hjælpe de folk, som kæmper for frihed og folkestyre, når det gælder rigsfællesskabet, jo i virkeligheden var en ganske positiv måde at tage imod den på.
Jamen det kan jeg skrive fuldstændig under på; jeg deler fuldstændig den opfattelse.
Det er lige præcis det, regeringen hele tiden gør, bakket op af alle i dette Folketing.
Senest har vi jo fulgt det færøske ønske om en overtagelseslov, som betyder, at Færøerne overtager ansvaret for opgaver, i det omfang Færøerne selv ønsker det.
Det er jo det, der er omdrejningspunktet i rigsfællesskabet, nemlig at det færøske folk og det grønlandske folk selv bestemmer deres egen fremtid, og det er bakket op af, ja, jeg tror, jeg kan sige alle her i Folketingssalen - under alle omstændigheder i hvert fald af et markant flertal.
Så gav hr. Høgni Hoydal udtryk for en vision om, hvad der vil ske på Færøerne inden for de næste 4-5 år.
Jamen der er kun at sige til hr. Høgni Hoydal, at hvis hr. Høgni Hoydal kommer igennem med den vision på Færøerne og den er bakket op af det færøske folk og den fremsættes som et ønske over for regering og Folketing, så er der ingen tvivl om, at det ønske vil blive fulgt.
Så man kan sige, at opgaven så ganske ligger hos hr. Høgni Hoydal selv.
Det er på Færøerne, hr. Høgni Hoydal skal realisere sin vision, og hr. Høgni Hoydal kan for så vidt få det, som hr. Høgni Hoydal vil, hvis det er bakket op af et flertal på Færøerne.
Sådan er det.
Så som sædvanlig løber hr. Høgni Hoydal fuldstændig åbne døre ind.
Så skal jeg i øvrigt takke hr. Troels Lund Poulsen og fru Pia Christmas-Møller for deres ubetingede opbakning til regeringen.
Det er der grund til at værdsætte, og det gør jeg ved den her lejlighed.
Jeg vil også sige tak til fru Pia Kjærsgaard for et godt samarbejde mellem regeringspartierne og Dansk Folkeparti; et samarbejde, som sikrer parlamentarisk stabilitet, men også et samarbejde, som åbner for et bredt samarbejde i Folketinget.
Faktisk var det sådan, at omkring 90 pct. af lovgivningen i sidste folketingssamling blev gennemført med et bredt flertal her i Folketinget.
Jeg vil også gerne sige tak til hr. Naser Khader for positive bemærkninger til åbningstalen.
Jeg har bemærket hr. Naser Khaders positive betragtninger om det værdipolitiske afsnit i talen.
Også hr. Naser Khaders opbakning til jobplanen påskønner vi.
Fru Margrethe Vestager sagde i tilslutning til åbningstalen forleden, at hun godt kunne have ønsket sig, at jeg brugte ordene bredt samarbejde og samarbejde noget mere.
Nu sagde jeg det altså, men der er så mange ting, der skal være plads til.
Men nu vil jeg så for en ordens skyld starte disse bemærkninger med netop at tage fat i det.
For regeringen lægger faktisk op til et meget bredt samarbejde.
Vi har jo præsenteret en række tunge udspil: en storstilet plan for at skaffe mere arbejdskraft, en omfattende kvalitetsreform, en kræftplan, en ambitiøs klima- og energiplan, en bred indsats for at styrke sammenhængskraften og bekæmpe negativ social arv, og vi har sat fokus på behovet for at forstærke indsatsen for at styrke den værdimæssige integration i Danmark - styrke indsatsen for at forebygge ekstremistiske holdninger og radikalisering blandt unge.
Det med radikaliseringen skal fru Margrethe Vestager jo bestemt ikke misforstå.
Vi indbyder alle Folketingets partier til et bredt samarbejde om disse mange opgaver.
Det kan være fristende med skarpe holdninger og hurtige udmeldinger i forbindelse med de store udfordringer, vi står over for.
Kvalitetsreformen er en af de helt store opgaver, hvor det er vigtigt med den bredest mulige aftale, og her er vi netop ved at tage hul på forhandlingerne.
Jeg vil også her kraftigt opfordre til, at vi finder det bredest mulige flertal.
Det skylder vi de mange mennesker, som yder et vigtigt og godt arbejde på vores plejehjem, i daginstitutioner, på sygehuse, i skoler og overalt, hvor der udføres arbejde.
Regeringen har allerede indgået vigtige aftaler med fagbevægelsen om en del af kvalitetsreformen; vi har indgået aftaler med kommuner og regioner; og vi har inddraget brede grupper i forarbejdet til reformen.
Så lad os fortsætte denne linje med brede aftaler her i Folketinget.
Som jeg nævnte før, er det faktisk sådan, at det er der en god tradition for.
Sidste år blev 90 pct. af lovgivningen vedtaget med et bredt flertal.
I de øvrige folketingssamlinger i denne regerings tid har vi ligget på et sted mellem 80 pct. og 90 pct.
Og det er jo ikke bare småting, der er gennemført, det er store reformer, der er gennemført med brede flertal.
Og det er den tradition, vi gerne vil fortsætte.
Se, så har der jo været en vældig debat i dag om den offentlige velfærd.
Vi møder gang på gang den her påstand om, at der skæres ned, og ikke mindst hr. Villy Søvndal fører jo an i denne tristesse.
Og jeg tror næsten, at jeg kan sige helt sikkert, at hr. Villy Søvndal har sagt det der under hver eneste åbningsdebat, der har været, og under hver eneste afslutningsdebat, der har været, siden jeg blev statsminister.
Jeg tror ikke, at jeg tager helt fejl, når jeg har den erindring, at det har hr. Villy Søvndal sagt hver eneste gang.
Og det er jo mærkeligt.
Der bruges i år 37 mia. kr. mere på offentligt forbrug, end man gjorde i 2001, altså 37 mia. kr. mere.
Der er blevet flere ansatte inden for det offentlige; ATP-opgørelsen viser, at der samlet er blevet 11.000 flere ansatte.
Hvis man går ind og kigger på enkeltområder, vil jeg sige, at der, siden vi trådte til, er blevet 1.200 flere læger, der er blevet 1.300 flere sygeplejersker, og der er blevet ansat 7.000 flere i ældreomsorgen, bare for nu at nævne nogle af områderne.
F.eks. var der på social- og sundhedsområdet, når det gælder social- og sundhedsassistenter og social- og sundhedshjælpere, her i foråret 2.800 ubesatte stillinger.
Så det er jo ikke en dagsorden, der hedder, at man skærer ned for at fyre folk, det er en dagsorden, der hedder, at man slider og slæber for at få ansat nogle flere, fordi der er mangel rundtomkring.
Ja, det er jo lige før, hr. Villy Søvndal i tristesse er ved at overgå de økonomer, som synes, at det er forfærdeligt, fordi der er mangel på arbejdskraft; han mener, at vi skærer ned, mens økonomerne synes, at vi bruger for mange penge.
Så det er simpelt hen en konkurrence mellem hr. Villy Søvndal og bankøkonomerne om tristesse - en trist tilværelse.
Og det jo ikke sådan, at der bare bruges flere penge og ansættes flere mennesker, der kommer jo også noget ud af det.
F.eks. gennemføres der nu på sygehusområdet 100.000 flere operationer om året, end der gjorde i 2001.
På kræftområdet gennemføres der 67.000 flere operationer.
Med hensyn til hjertelidelser er der en stigning i antallet af operationer, i hvert fald for ballonudvidelser og bypassoperationer, hvor der er en stigning på 50 pct.
Ventetiden er skåret ned med en tredjedel, bare for at nævne nogle eksempler på, at der er klare fremskridt.
Der bruges flere penge, der ansættes flere mennesker, og der kommer også mere ud af det.
Jeg står ikke og siger, at så er alt, som det skal være, tværtimod siger vi som regering, at vi kan gøre det endnu bedre.
Og det arbejder vi hele tiden på, for der er hele tiden nye udfordringer, og dem tager vi op.
Vi læner os ikke tilbage og siger: Nu har vi nået, hvad vi ville, og nu er alt, som det skal være.
Nej, vi bliver ved at gøre det endnu bedre - at gøre det gode endnu bedre, som jeg sagde i min åbningstale.
Nogle af initiativerne er præsenteret i kvalitetsreformen, hvor et af de markante initiativer er en storstilet investeringsplan, hvor vi over de næste 10 år vil investere 50 mia. kr. i bedre bygninger.
Og de 50 mia. kr. er bare statens andel.
Oven i det kommer så det, kommunerne leverer, og det, regionerne leverer, så det er jo et meget, meget stort beløb, vi taler om.
Så hørte jeg under debatten, at der var nogle, der påstod - jeg er lige ved at tro, at det var fru Helle Thorning-Schmidt - at det jo ikke er mere end det, der hele tiden er blevet investeret.
Jeg ved ikke, hvor fru Helle Thorning-Schmidt har de tal fra, men det, jeg kan fortælle, er, at det er mere.
Det er investeringer, der bliver lagt oven i de investeringer, der ellers fandt sted, så det er en vækst.
Men så kan jeg fortælle fru Helle Thorning-Schmidt en anden ting, nemlig at allerede nu, altså før kvalitetsreformen, investerer vi mere om året, end man gjorde i den socialdemokratiske regerings tid.
Bare tag perioden fra 1997-2001, hvor det gennemsnitlige årlige niveau for offentlige investeringer var på 26 mia. kr.
Nu er vi oppe på 30 mia. kr. - nu er vi oppe på 30 mia. kr.
Så allerede nu investerer vi mere om året, end man gjorde under den tidligere socialdemokratiske regering, og det er måske i virkeligheden en af årsagerne til, at der er en række bygninger, der er nedslidte, for der blev ikke gjort så meget ved dem før i tiden.
Men nu er vi så kommet til at prøve at skaffe penge til at gøre noget mere ved det.
Og oven i, at vi i forvejen gør mere, end der skete før, lægger vi nu endnu mere oveni i de kommende år.
Det er det, der er kendsgerningen.
Så bruger vi penge til mere uddannelse for medarbejderne, mere uddannelse for lederne, vi bruger penge til arbejdsmiljøet, og alt det er aftalt med de faglige organisationer på det offentlige område.
Det er en meget, meget ambitiøs plan, og jeg håber meget, at vi her i Folketinget kan få bred opbakning til den.
Se, ved siden af det har vi så fremlagt en skattepakke med lavere skat på arbejde, så det bedre kan betale sig at gøre en indsats.
Og skattepakken er fuldt finansieret.
Jeg har også hørt i dag under debatten - jeg tror, at det igen var fru Helle Thorning-Schmidt, der påstod det - at den ikke var finansieret og man tog penge fra velfærd.
Det er ganske enkelt ikke sandt.
Den er fuldt finansieret.
Jeg kan sige, at halvdelen af pakken er finansieret ved, at vi indfører en årlig prisregulering af energiafgifterne, og den anden halvdel er finansieret via overskud i Arbejdsmarkedsfonden, som det hedder.
Arbejdsmarkedsfonden er jo en fond, der henter penge fra bruttoskatten.
Det er jo ikke vores opfindelse, det var noget, der blev indført i 1990'erne af den socialdemokratiske regering.
Og dengang den socialdemokratiske regering indførte denne bruttoskat og Arbejdsmarkedsfonden, sagde man, at hvis der kom overskud i fonden, så skulle pengene tilbage til skatteborgerne.
Det er så det løfte, vi nu indfrier, ganske vist på en socialt langt mere retfærdig måde end den, Socialdemokratiet havde lagt op til.
For den socialdemokratiske model ville have ført til, at de rige ville have fået rigtig mange penge tilbage.
Det, vi så gør, er, at vi laver en udligning sådan, at den i særlig grad er til gavn for de laveste indkomster.
Men den er finansieret af prisregulering af energiafgifterne og overskuddet fra Arbejdsmarkedsfonden.
Se, det, vi så fik en opvisning i i dag, var den totale slingrekurs i Socialdemokratiets skattepolitik, og det synes jeg lige jeg vil opholde mig en lille smule ved, altså denne tur gennem det socialdemokratiske skattelandskab - meget, meget seværdigt.
Før 2005 var Socialdemokraterne imod skattestoppet.
Det blev kaldt et narreværk, en kasinoøkonomi og en nedskæringsmaskine; det var sådan, man sagde ved valget i 2005.
Og under kampen i Socialdemokratiet om at blive ny formand sagde fru Helle Thorning-Schmidt: Vi har et asocialt skattestop.
Og hun brugte i øvrigt som argument, at det var, fordi ejendomsskatten var omfattet af skattestoppet.
Se, det var dengang.
Så havde Socialdemokraterne i januar 2006 fundet ud af, at det måske var en god idé at tilslutte sig skattestoppet, så den 29. januar 2006 kunne vi så erfare i medierne, at fru Helle Thorning-Schmidt sagde: Vi accepterer skattestoppet.
Så var Socialdemokraterne om bord, og vi var selvfølgelig glade: Skattestoppet havde nu fået en endnu bredere tilslutning i Folketinget.
Det varede så kun indtil det socialdemokratiske årsmøde i år - eller det var vel en kongres? - hvor hr. Henrik Sass Larsen holdt en tale og opsagde skattestoppet.
Han sagde: Nu forlader vi skattestoppet.
Så var Socialdemokraterne imod skattestoppet, indtil fru Helle Thorning-Schmidt så i dag i sin tale siger: Nu er vi for skattestoppet, vi vil gå til valg på skattestoppet.
Først den ene vej, så den anden vej, så frem, så tilbage – og det er så der, vi står, i hvert fald foreløbig.
Fru Helle Thorning-Schmidt siger, at Socialdemokraterne vil gå til valg på skattestoppet.
Og hvad der så sker bagefter, er der ingen, der rigtig ved noget om.
Så er det, man må sige til sig selv, at hvis det er rigtigt, at Socialdemokraterne går til valg på skattestoppet, så gælder det da i hvert fald indtil valgdagen, hvornår den så end kommer, og det er jo senest i februar 2009.
Men regeringen har til hensigt at få gennemført en skattepakke her om kort tid, som jo opfylder skattestoppet, og som siger, at når man prisregulerer energiafgifterne, skal pengene krone til krone gå tilbage som andre skattelettelser; det er jo det, der ligger i skattestoppet, altså må Socialdemokraterne jo støtte det, hvis Socialdemokraterne støtter skattestoppet frem til næste valg.
Jeg går ud fra, at Socialdemokraterne også støtter, at denne regulering af energiafgifterne skal gå tilbage som skattelettelser på anden vis.
Og Socialdemokraterne må så også støtte, at når der er overskud i Arbejdsmarkedsfonden, så skal det selvfølgelig føres tilbage, sådan som Socialdemokraterne i sin tid selv lovede vælgerne det.
Alt andet er jo aldeles et vælgerbedrag.
Man vedtog en bruttoskat med løfte om, at når der kom overskud i fonden, skulle pengene gå tilbage til folk.
Hvis man løber fra det, er det jo vælgerbedrag.
Så jeg må gå ud fra, at når fru Helle Thorning-Schmidt i dag siger, at Socialdemokraterne vedstår skattestoppet i hvert fald indtil næste valg, må det betyde, at de kan støtte den skattepakke, som regeringen har lagt frem.
Men man får den tanke, når man ser alle disse zigzagbevægelser frem og tilbage, at det er, fordi Socialdemokraterne i virkeligheden ikke mener det med skattestoppet alvorligt.
Vi har også fået afsløret, at det er sådan, det er, for fru Lotte Bundsgaard har i en bog været meget åbenhjertig og sagt, hvad det drejer sig om, nemlig at det var af rent taktiske grunde, at Socialdemokraterne tilsluttede sig skattestoppet.
Det var bare, fordi det her skattestop var populært, og derfor sluttede Socialdemokraterne sig til det.
Men hun afslører også i bogen, at det bare var med henblik på senere at komme af med det.
Så det er sådan set klart nok, hvad det er, der foregår.
Her i forsommeren fik vi igen en opvisning i slingrekursen.
Fru Helle Thorning-Schmidt gik ud og sagde: Vi vil godt sænke skatten for de laveste indkomster.
Det var i juli måned, fru Helle Thorning-Schmidt gik ud og sagde det.
Det vakte jo nogen glæde i vores kredse at høre det, men glæden varede kun kort, for allerede dagen efter blev fru Helle Thorning-Schmidt sat på plads af gruppeformanden, hr. Carsten Hansen, som sagde, at det bliver der ikke tale om.
Men så åbnede han selvfølgelig lige for en kattelem og sagde: I hvert fald tidligst i 2013.
Det siger bare lidt om, at der ikke rigtig er styr på det i Socialdemokratiet, når det gælder skat.
Derfor kan man næsten sætte sig ind i, hvilken sindstilstand der havde grebet den politiske ordfører, hr. Henrik Sass Larsen, da han oven på alt den her køren frem og tilbage, op og ned, zigzag og slinger sagde følgende til Berlingske Tidende den 10. september i år
: »Vi lægger ikke noget forslag til skattereform frem. Vores erfaringer med at fremsætte forslag til skattereformer er, at så bliver det aldrig til noget.«
Ja, det tror vi gerne.
Man hører for sig dette suk fra den politiske ordfører over al den slinger.
Og så er den eneste løsning og den eneste udvej simpelt hen at holde det hemmeligt.
Så er der ingen, der ved, hvad det går ud på.
Nu kan vi så sent som i dag se, at der på TV 2 og Altingets databaser er oplysninger om, hvad folketingskandidater og folketingsmedlemmer osv. mener politisk.
Her er det faktisk sådan, at fire ud af ti socialdemokrater går ind for højere boligskatter, på trods af at partiets leder i dag har stået her på talerstolen og bedyret, at det i hvert fald ikke er det, Socialdemokratiet vil lægge frem.
Men det er der altså fire ud af ti socialdemokratiske politikere der gerne vil.
Det viser jo bare, at vælgerne bliver holdt i total uvidenhed om, hvad der venter dem, hvis det er Socialdemokratiet, der skal danne regering.
Det er derfor, at løsningen tilsyneladende bare er at holde det hemmeligt.
Men jeg synes, at befolkningen har krav på at vide, hvor Socialdemokraterne vil sætte skatten op efter næste valg, hvis Socialdemokraterne får magt, som de har agt.
Det er det, vi må have et klart svar på.
Regeringen har på skatteområdet som på andre områder en meget klar og meget tydelig linje: Skattestoppet står fast, og vi gennemfører lettelser i skatten på arbejdsindkomster, når det kan ske inden for en økonomisk ansvarlig ramme.
Jeg vil gerne takke hr. Naser Khader for Ny Alliances støtte til den skattepakke, som regeringen har lagt frem, og som vi håber at kunne få gennemført her i oktober måned.
Jeg forstod så ganske vist på hr. Naser Khader, at han er lidt utålmodig og synes, at vores ambitionsniveau, når det gælder skat i øvrigt, er for behersket.
Men der synes jeg alligevel, at alle skal tænke på, at man ikke kan få alt på en gang.
Hvis vi tager den forårspakke, der blev gennemført i 2004, og lægger den sammen med den pakke, der nu bliver gennemført, betyder det faktisk samlet, at 1,3 millioner skatteydere slipper for at betale 6 pct. i mellemskat.
Det er dog en markant sænkning af skatten på den sidst tjente krone for ganske, ganske mange mennesker i dette land.
Når det gælder skat, er det - som ved så meget andet - godt at have visioner og langsigtede mål, men det gælder også om at kunne komme igennem med sine ting og så skridt for skridt gennemføre det, som er økonomisk ansvarligt og politisk realistisk.
Det synes jeg at hr. Naser Khader måske skulle tænke over og også anerkende.
Lad mig slutte med endnu en gang at takke for en særdeles fredsommelig og fremkommelig debat.
Jeg skal sige, at regeringen ser med stor sympati på det forslag til vedtagelse, som er blevet fremsat af hr. Troels Lund Poulsen, fru Pia Kjærsgaard og fru Pia Christmas-Møller.
Jeg synes, at forslaget til vedtagelse i en meget kort form udtrykker de væsentlige punkter, som vi gerne ser gennemført i den kommende tid.