Tina Petersen (DF), 2010-01-21:
Jeg vil lægge ud med på Dansk Folkepartis vegne at sige, at vi ikke kan støtte det forslag, der er fremsat af Socialdemokratiet, og hvorfor vi ikke kan det, kommer jeg ind på her i min tale.
Det er først og fremmest, fordi der allerede nu arbejdes på at fremhæve de her forbedringer og betingelser, især for børnene i Gaza.
Der er en forbedring af adgangen til Gaza, så man kan få tilstrækkelige mængder fødevarer og anden nødhjælp ind.
EU's ministre har også bedt Israels regering om en øjeblikkelig, holdbar og betingelsesløs åbning af passage til humanitært personale til og fra Gaza.
Danmark er allerede dybt involveret i at støtte Gaza, herunder vilkårene for rehabilitering af traumeramte børn.
Danmark har med 7 mio. kr. støttet et projekt, hvor godt 30.000 krigstraumatiserede børn og voksne bliver hjulpet i Gaza.
Når jeg læser forslaget, falder jeg jo unægtelig over side 2, spalte 2.
For Dansk Folkeparti er det sådan, at der ikke er forskel på, om man bor i Gaza og er barn, eller om man bor i Israel.
Jeg citerer fra forslaget: »Forslagsstillerne« – altså Socialdemokratiet – »er opmærksomme på, at også børn i Israel har været udsat for traumatiserende oplevelser. Men det er vurderingen, at der her findes tilstrækkelige ressourcer til, at myndighederne kan sørge for tilbud til disse børn.«
Det giver mig så anledning til at hive en tale frem, som hr. Søren Espersen holdt her i salen den 2. april 2009, og gentage den.
Jeg har dog lavet et par forkortelser.
»Jeg bad for nogle uger siden udenrigsministeren om at skaffe nogle oplysninger om de voldsomme psykiske og fysiske traumer, som børn og unge i de israelske byer og landsbyer omkring Gaza har lidt under i årevis, efter at Israel frivilligt trak sig væk fra Gaza ...
Det er rystende læsning, som giver en forståelse for, håber jeg, hvorfor israelerne blev nødt til at sige, at nok er nok, og forsøge at sætte en stopper for terrorismen og de daglige angreb på deres land.«
Siden år 2001 er ca. 10.000 raketter blevet affyret fra Gaza mod Sderot samt landsbyerne i det vestlige Negev, heraf blev 3.000 raketter affyret alene i år 2008 – 3.000 raketter alene i 2008.
Samlet set er 1.000 israelske indbyggere blevet såret ved angreb siden 2001, og omkring 1.900 israelske hjem er blevet ødelagt.
Angrebene har kostet 25 israelere livet.
Af de 20.000 indbyggere i Sderot er der oprettet over 3.000 patientsager for personer med psykiske lidelser, heraf ca. 1.200 sager alene i år 2007.
70-90 pct. af børnene i Sderot lider af posttraumatiske stresslidelser ligesom 30 pct. af de voksne.
Rækkevidden af raketterne fra Gaza blev i 2008 øget til 40 km, hvorved 1 milliard israelere, omkring 15-20 pct. af befolkningen, nu bor i områder inden for raketternes rækkevidde.
Vi lader lige de ovennævnte ting stå et øjeblik, netop for at give den her forståelse og anerkendelse af dagens debat.
Ingen kan forestille sig, hvordan det er at vokse op i Sderot, hvor man to-tre gange i døgnet hører sirener, som fortæller, at der nu er en raket på vej ind imod byen, og hvor man ved, at man har mindre end 15-20 sekunder til at komme i sikkerhed.
Mon danske forældre kan forestille sig at aflevere deres barn i en børnehave og have en sikker forvisning om, at dette barn sammen med andre børn op til flere gange dagligt må haste i sikkerhed?
Siden 2005, da israelerne frivilligt afgav området, har Hamas dagligt skudt mere end 7.000 raketter af på må og få mod byerne ved Gaza, altid mod byerne.
Raketterne har dræbt, såret og traumatiseret i tusindvis af mennesker.
Børn i Israel har heller ikke levet i fred og sikkerhed, og tro mig, de har lige så mange sår på sjælen som børnene fra Gaza.
Vi kan ikke tilslutte os forslaget.