Kristian Jensen (V), 2016-03-03:
Tak for det.
Tak for de mange indlæg, der har været, og de mange kommentarer, der er givet.
Der er måske et par ting, som trænger til lige at blive sat lidt på plads.
Først og fremmest vil jeg citere fra publikationen, som regeringen udgav den 1. oktober 2015, om udflytning af statslige arbejdspladser, hvor vi på første side skriver: »De statslige arbejdspladser skal være fordelt i hele landet og tættere på borgerne.
Regeringen flytter derfor et historisk stort antal statslige arbejdspladser fra hovedstaden til de fire andre regioner i landet.
De statslige institutioner er sat i verden for at løse opgaver til gavn for borgere og virksomheder i hele Danmark.
Statens arbejdspladser skal derfor også være fordelt i hele landet.«
En række af ordførerne har haft den tilgang, at udflytning af statslige arbejdspladser nærmest alene skulle være noget, der foregik til landdistrikter.
Og det er også korrekt, at vi har flyttet statslige arbejdspladser til Lemvig, Ribe og Nykøbing Falster; vi har også flyttet dem til mellemstore byer som Sønderborg, Viborg og Næstved, og vi har flyttet dem til universitetsbyer som Aarhus, Aalborg og Odense.
Det har vi gjort ud fra en betragtning om, at statslige arbejdspladser skal være fordelt i landet, fordi vi mener, at også statslige arbejdspladser skal være med til at understøtte både lokale, regionale og nationale miljøer, der ligger spredt i hele Danmark.
Som flere har været inde på, ligger der faktisk i Aarhus ganske glimrende nationale forskningskompetencer, og jeg mener også, at det er muligt at finde en klar forbindelse mellem Aarhus Universitet og international forskning.
Det er sådan, at Francis Fukuyama besøgte Aarhus Universitet første gang i 2007, hvor han var hovedtaler på universitetets første store MatchPoints-konference.
Fukuyama var så begejstret for konferencen og for Aarhus, at han vendte tilbage til universitetet som gæsteprofessor i perioden fra 2009-2012, og i 2009, 2010 og 2011 holdt han igen hovedtalen på MatchPoints-konferencen, hvoraf jeg i øvrigt havde fornøjelsen af at deltage i en af dem.
Sidste år havde MatchPoints-konferencen i Aarhus, som jeg selv deltog i, fokus på Arktis, i øvrigt med deltagelse af en lang række forskere, politikere, meningsdannere og mediefolk fra ind- og udland.
Hvis nogen skulle undre sig over, hvem Francis Fukuyama eller bare Frank, som de nu kalder ham i Aarhus, er, så kan jeg fortælle, at han er amerikansk professor og en af verdens førende udenrigspolitiske forskere.
Fukuyama beskæftiger sig i sin forskning med emner som demokrati, statsdannelse, politisk teori og sikkerhedspolitik – emner, som i meget høj grad overlapper det, som DIIS beskæftiger sig med.
Når jeg trækker Francis Fukuyama frem, gør jeg det, fordi debatten her har efterladt et indtryk af, at det ikke er muligt at bedrive god udviklingspolitik, god udenrigspolitisk forskning eller formidling udenfor København.
Det synspunkt er jeg ikke bare lodret uenig i – jeg mener faktisk, at Aarhus Universitet allerede har bevist, at det er muligt at gøre.
Når vi så samtidig har et ønske om, at statslige arbejdspladser skal ligge i hele landet, og at en udflytning af DIIS til Aarhus kan være med til at styrke det spirende udenrigspolitiske forskningsmiljø, der allerede er, så synes jeg, der er god mening med regeringens forslag om at flytte DIIS til Aarhus.
I januar deltog forskere fra bl.a. DIIS i et seminar om radikalisering og terrorbekæmpelse på Aarhus Universitet, og senere i år skal Aarhus være vært for en stor international fødevarekonference, der bl.a. fokuserer på fødevaresikkerhed.
Jeg er overbevist om, at placeringen i Aarhus og byens forskernetværk og mange faglige aktiviteter i høj grad vil understøtte DIIS' arbejde, ligesom DIIS vil være et stærkt bidrag til forskningsmiljøet udenfor København.
Jeg skal ikke som fru Mette Bock gå ind i sådan en hel livshistorie om, hvor jeg er valgt, opvokset og har studeret.
Jeg har det ligesom hr. Christian Juhl, at jeg ikke har gået på nogen af disse studier.
Jeg vil bare sige, at placeringen ikke er tilrettelagt efter min valgkreds og heller ikke efter Venstres udenrigspolitiske ordførers valgkreds.
Den er tilrettelagt efter, hvor vi kan understøtte et eksisterende, gryende politisk og forskningsmæssigt niveau og miljø, og det er der altså i Aarhus.
For det andet er en stor del af DIIS' forskning og analysearbejde helt uafhængig af deres geografiske placering i Aarhus.
DIIS er en meget aktiv og produktiv forskningsinstitution, hvis medarbejdere ligesom andre forskere formidler deres arbejde gennem et hav af kanaler – bøger, artikler, rapporter, blogindlæg, gæsteforelæsninger osv. osv. – ikke mindst gennem medierne.
For det tredje er jeg overbevist om, at DIIS ligesom enhver anden moderne forskningsinstitution eller enhver anden moderne organisation i det hele taget allerede nu varetager kontakten til deres brugere og samarbejdspartnere gennem meget andet end fysiske møder – mail, telefon, videokonferencer m.v.
Det gør sig så ikke mindst gældende i samarbejdet mellem DIIS og deres mange internationale partnere.
Heller ikke den del af DIIS' arbejde vil forandre sig, fordi DIIS flytter til Aarhus.
Der er ingen tvivl om, at på det helt menneskelige plan vil det være en stor omvæltning for DIIS' medarbejdere at flytte DIIS til Aarhus.
Det er korrekt, det vil jeg ikke lægge skjul på, og jeg kan godt forstå, at det for mange af DIIS' medarbejdere er en meget stor forandring for deres levevilkår med en flytning af DIIS til Aarhus.
Hvis det kun var det kriterie, der blev lagt til grund, ville enhver snak om udflytning af statslige arbejdspladser ikke give nogen mening, og derfor er det et vilkår, når man ønsker at udflytte statslige arbejdspladser, at det også får en betydning for medarbejderne, for deres familier og for deres omgangskreds.
Det kommer man ikke udenom.
Jeg tror alligevel på, at DIIS af de grunde, jeg har skitseret, i vid udstrækning vil kunne varetage deres arbejde lige så godt fra Aarhus som fra København.
Men jeg tror, det vil blive opvejet af muligheden for at se på nye samarbejdsformer og gøre tingene på en anden måde, end man plejer.
Det er ikke, fordi jeg ikke synes, at DIIS gør det godt, men fordi jeg tror, det er godt for os alle sammen en gang imellem at ændre vores vaner og på ny kigge på, om vi skal gøre ting anderledes end den måde, vi plejer at gøre dem på.
Jeg har et par enkelte kommentarer.
Jeg forstår, at der er en række spørgsmål fra Socialdemokratiets side, som man ønsker besvaret undervejs.
Nogle af dem er ret tekniske, og dem vil vi naturligvis gerne besvare under udvalgsbehandlingen, og nogle af dem er sådan mere politiske, altså om man kan sikre en vidensdeling med andre organisationer.
Ja, det er jeg sikker på man kan.
Er det her starten på en ændring af institutionen – det er jo en selvejende institution?
Nej, det er ikke starten på en ændring af, at man er selvejet.
Jeg kan måske minde Socialdemokratiet om, at sidst loven om DIIS blev ændret var i 2012 under den daværende nye socialdemokratiske regering, hvor man valgte at lave en opsplitning af Dansk Center for Internationale Studier og Menneskerettigheder, som blev delt op i henholdsvis Institut for Menneskerettigheder og DIIS.
Det blev på daværende tidspunkt ikke set som et brud på deres selveje, at man fra politisk side valgte at beslutte at skille dem ad, og det her er heller ikke tegn på, at vi nu vil starte en større indgriben i, hvad de skal lave eller andet.
Vi er meget tilfredse med det arbejde, DIIS laver, men vi mener bare, at et tilsvarende kan laves fra Aarhus, og at vi som en statslig ledelse i Folketinget og i regeringen har en forpligtelse til at sørge for, at statslige arbejdspladser ligger spredt i hele landet.
I forhold til Enhedslistens spørgsmål om, hvorvidt vi så at sige bare skulle have lavet nye arbejdspladser, vil jeg henvise til, at der i de 6 måneder siden regeringsskiftet, hvor der har været ført statistik, er skabt 22.000 nye arbejdspladser omregnet til fuldtidsbeskæftigede.
Når man tager Danmarks Statistiks tal for, hvor mange lønmodtagere der er beskæftiget, har vi altså haft en stigning på 22.000.
Så der skabes arbejdspladser.
Det, vi snakker om her, er, hvor i landet vi vælger at placere de statslige arbejdspladser, der er.
Til fru Mette Bock vil jeg sige to ting.
For det første har vi valgt at flytte Danida Fellowship Centre fra Udenrigsministeriet, så det er ikke sådan, at der ligger en eller anden tjekliste, hvor DIIS bare er et eller andet, vi skal tjekke af fra Udenrigsministeriets side for at leve op til et krav om, at alle skal udflytte noget.
Vi har sådan set udflyttet Danida Fellowship Centre, og vi mener, at DIIS skal udflyttes, fordi der er nogle gode muligheder for at skabe en ny synergi og et nyt udenrigspolitisk institut og forskningsmiljø i Aarhus.
En anden rettelse er, at loven ikke fastsætter hjemstedet.
Men det er sådan, at vi vurderer, at der i loven står, at det er en selvejende institution, og så kan vi fra regeringens side kun beslutte, at hjemstedet skal være Aarhus ved at lave en ændring af den lov, der ligger til grund.
Jeg kan i øvrigt sige, at efter hvad jeg har nået at gennemlæse nu, er jeg den eneste, der er til stede i Folketingssalen i dag, der også var til stede og deltog i debatterne under første-, anden- og tredjebehandlingen, da vi i sin tid vedtog loven og sammenlagde institutionerne, der i 2002 blev til moderorganisationen bag DIIS, inden den blev opsplittet i 2012, og ... Undskyld!
Det er mærkeligt, at man rent faktisk kan overse hr. Søren Søndergaard.
Det er muligvis, fordi hr. Søren Søndergaard ikke har fået ordet, for jeg er sikker på, at man ikke kan overhøre ham.
Men så er vi nu to tilbage.
Så kan hr. Søren Søndergaard måske være vidne på, at der dengang var en stor bekymring for, hvorvidt det ville være en god idé at sammenlægge institutionerne.
Hr. Søren Søndergaards parti var det eneste parti, der i sidste ende valgte at stemme imod, hvorimod hr. Holger K. Nielsens og hr. Mogens Jensens parti valgte at undlade at stemme.
Jeg er rigtig glad for den varme strøm af glæde, der i dag er over skabelsen af DIIS, den der glæde over, at vi var nogle, der var fremsynede nok til at foreslå, at det blev etableret.
Så håber jeg blot, at vi også må få en lille smule credit for, at vi nu også foreslår, at det kan ligge og leve et andet sted.
Det her er et spørgsmål om, at vi gerne ser statslige arbejdspladser i hele landet.
Det er et spørgsmål om, at vi er sikre på, at Aarhus og Aarhus Universitet vil være et godt og rigtigt hjemsted for DIIS, og jeg er sikker på, at selv om der naturligvis vil være omkostninger for de personer, der i givet fald vil flytte med, så vil det kunne indhentes af det samarbejdsmiljø, der er omkring DIIS, og at DIIS også fra Aarhus vil kunne klare at leve op til de høje standarder og forventninger, som vi har til dem.
Jeg glæder mig til udvalgsbehandlingen, jeg glæder mig til spørgsmålene, og jeg skal naturligvis som altid udvise så store evner som overhovedet muligt til at besvare dem grundigt nok til at overbevise de tvivlere, der måtte være, om det rigtige i regeringens forslag.