Morten Løkkegaard (V), 2016-02-02:
Tak for det, formand.
Det kommer nok næppe som nogen overraskelse, at jeg og vi i Venstre fuldt ud kan tilslutte os ministerens bemærkninger og pointer her i dag.
Når man iagttager det her beslutningsforslag, som ligger, så kan man jo godt blive grebet af en mild undren.
Misforstå mig ikke, jeg ser ikke nogen grund til at bebrejde nogen, at de er ivrige og utålmodige.
Forslagsstillerne vil meget gerne se hurtige resultater i spørgsmålet om presset på de danske velfærdsydelser fra Europas vandrende arbejdstagere.
Det er fint nok.
Nu har ministeren så, synes jeg, ganske udmærket redegjort for, at regeringen sandelig ikke har ligget på den lade side, når det handler om at afsøge det her terræn for at se, hvad der kan justeres.
Der bliver leveret, hvad angår de prioriteter, som er stukket ud i papiret »Dansk velfærd i Europa«.
Der er med andre ord tale om, for så vidt som vi ser det, et spark til den berømte åbne dør, og det skader selvfølgelig ikke.
Det giver så en fin anledning til nok en gang at understrege Venstres holdning til spørgsmålet om velfærdsydelser og vandrende arbejdstagere.
Allerførst er det vigtigt at understrege, at hele den her diskussion for så vidt udspringer af en enorm succes.
Det indre markeds frie bevægelighed for varer og tjenesteydelser, kapital og personer har givet generationer mulighed for at rejse, studere, bosætte sig og tage arbejde i et andet land og har skabt store fordele og masser af velstand i Danmark.
For Venstre er den frie bevægelighed kernen i hele projektet, og den vil vi selvfølgelig grundlæggende ikke ændre ved.
Men med succesen er der så opstået nye udfordringer, for vores velfærdssamfund er meget forskelligt skruet sammen i EU.
Modsat mange andre EU-medlemslande har vi skabt et meget generøst universelt velfærdssystem, hvor vi betaler for solidariteten over skattebilletten.
Det er på tide, at vi får taget debatten om, hvad, hvornår og hvordan man er berettiget til sociale ydelser som udefrakommende.
Når tilrejsende EU-borgere støttet af uklare regler og en meget aktiv EU-Domstol kan trække på danske skattefinansierede ydelser efter et kort ophold her i landet og ganske få timer på arbejdsmarkedet, så sætter det selvfølgelig vores system under pres.
Det giver da sig selv.
Det er i virkeligheden, som vi ser det, ikke et spørgsmål om penge.
Man kan sagtens argumentere for, at danskerne også nyder godt af det her system.
Der er masser af danskere, der arbejder i udlandet.
Man kan også sige, at f.eks. udenlandsk arbejdskraft fra Østeuropa er en økonomisk fordel for Danmark
, så som vi ser det, er det ikke en økonomisk diskussion.
Det er et spørgsmål om principper; det er et spørgsmål om rimelighed.
I Danmark skal der være en balance mellem at yde og at nyde.
Det kan ikke nytte, at man efter få timers arbejde kan trække en børnecheck ud af Danmark, som i Rumænien er en formue.
Det giver simpelt hen ikke mening.
Og hvis danskerne skal føle, at EU er et system med mening, må vi som politikere justere det her system.
Også selv om tallene – og det indrømmer vi gerne – ikke er alarmerende.
De er dog støt stigende, hvilket man ser, hvis man kigger på statistikken, og det er derfor udtryk for rettidig omhu at få justeret nu.
Dertil er vores systemer og traditioner ganske enkelt for forskellige.
Når briterne kickstartede debatten for et par år siden, var det, syntes vi, en god anledning til at få taget debatten og få presset på for de nødvendige forandringer.
Nej, selvfølgelig er vi ikke det.
Der er andre partnere, vi taler ligeså godt med i den her sag, men i debatten om regeringens og Venstres motiver i den her sag er det, som om oppositionen overser et andet og mindst lige så vigtigt perspektiv, nemlig at de vigtige forhandlinger, som lige nu foregår i London, Berlin, Paris og Bruxelles, netop ikke kun handler om velfærdsydelser.
De handler om Storbritanniens fortsatte medlemskab af EU og dermed i sidste ende om hele EU's skæbne og dermed også om vores skæbne.
Der arbejdes som sagt lige nu på alle niveauer for at levere den dagsorden.
Det har vi hørt at regeringen gør.
Det gør man i ministerierne, man gør det blandt diplomaterne, i hovedstæderne, i Bruxelles, og også i Europa-Parlamentet skubber Venstre på for at få spørgsmålet på dagsordenen og med en vis succes.
Debatten har i de seneste par år rykket sig markant fra lodret modstand til forskellige grader af accept.
Vi er derfor glade for, at forslagsstillerne bag dagens beslutningsforslag trods utålmodigheden anerkender, at vi er i gang, og vi kan uden problemer tilslutte os forslaget.