Birthe Rønn Hornbech (V), 2008-05-20:
Jeg vil gerne takke for lejligheden til endnu en gang at gøre rede for den store integrationsindsats, der gøres af regeringen og bredt i hele landet, for at alle kan føle sig som en del af det demokratiske, folkelige fællesskab i Danmark.
Det er jo ikke så længe siden, vi havde lejlighed til at gennemgå integrationsinitiativerne, men jeg gør det meget gerne igen.
Det er jo en forespørgsel til integrationsministeren og ikke til justitsministeren, så mit udgangspunkt er naturligvis det samme som forleden, nemlig at integrationen er det vigtigste kriminalpræventive arbejde, vi overhovedet kan fokusere på, og at der ikke er nogen lette løsninger.
Det er det lange, seje træk.
Vi skal sørge for, at nydanskerne kommer på omgangshøjde med den øvrige del af befolkningen, og det gælder, uanset om vi taler om uddannelse, fritidsliv, foreningsliv, eller hvad der nu ellers er af faktorer, som gør, at man føler, at man hører til her i landet.
Jeg skal sige, at det er sparsomt, hvad jeg kan sige om kriminaliteten, da jeg jo alene er integrationsminister.
Derfor vil jeg heller ikke gå i detaljer med kriminalstatistikkerne, og vi ved jo også alle, at kriminalstatistikkerne som regel halter flere år bagefter.
Men uanset gamle eller nye tal er det jo ikke til at komme uden om, at i hvert fald nogle grupper indvandrere desværre har en højere, for ikke at sige langt højere kriminalitetsfrekvens end gammeldanskere, eller hvad vi nu skal kalde os andre.
Der er positive tendenser her og der, men vi kan ikke komme uden om, at kriminaliteten er et problem.
Man kan give en række forklaringer på noget af det.
Man kan sige, at vi jo godt ved, at det stadig er de unge, der begår mest kriminalitet, og mange af indvandrerne er unge.
Men uanset hvordan vi vender og drejer det, kan vi altså ikke komme uden om, at mennesker med udenlandsk baggrund desværre er voldsomt overrepræsenteret i statistikkerne, og det har regeringen meget fokus på.
Netop det forhold, at de socioøkonomiske faktorer spiller en så væsentlig rolle i forståelsen af kriminalstatistikkerne, illustrerer jo også vigtigheden af, at vi sikrer, at alle bliver bragt i vej og bliver integreret så godt som muligt allerede i barndommen, og at de - når de når den alder, hvor de skal vælge uddannelse - virkelig får mulighed for at få en uddannelse for at blive aktive borgere i samfundet og føle sig som en del af samfundet.
Det er meget vigtigt, at vi undgår separering, og at vi undgår parallelsamfund.
For mig som integrationsminister er det altså den brede integrationsindsats, hvor alle får mulighed for at blive fuldgyldige borgere, der betyder noget.
Det er det lange, seje træk.
Efter denne regerings tiltræden synes vi at der er gjort mange gode indsatser.
I Integrationsministeriet fortsætter vi altså uanfægtet, og vi har faktisk mange succeser.
Uanset hvor varsom jeg selv er med at overfortolke tallene på integrationsområdet, kan det jo altså ikke skjules, at de mange tiltag, som har været i gang i nogle år, er begyndt at give resultater, og det er mit håb og min tro, at de i de næste år også vil virke selvforstærkende, så vi kommer ind i en endnu hurtigere, positiv udvikling.
Det er klart, at den økonomiske udvikling, som jo også skyldes denne regering, i sig selv har medført, at vi aldrig har haft lavere arbejdsløshed.
Derfor er der også mennesker, som måske havde haft sværere ved at komme i arbejde tidligere, som er kommet i arbejde, og mange arbejdsgivere, som Integrationsministeriet samarbejder med, har forstået at vise samfundssind, vise sociale hensyn og vise forståelse for, at der f.eks. er flygtninge, som ikke bare lige kan starte med en arbejdsuge på 37 timer.
Det vil jeg godt kvittere for herfra, for det betyder utrolig meget for de enkelte, at de kommer i arbejde, at der er nogle, der stoler på dem og tror på, at de kan komme videre.
Fra 2001 til 2007 er beskæftigelsesfrekvensen steget fra 45 pct. til 55 pct., når det drejer sig om indvandrere.
Det svarer altså til, at 43.000 flere nydanskere fra ikkevestlige lande er kommet ud på arbejdsmarkedet.
Men det er klart, at det ikke er nok.
Det er godt, men vi skal videre.
Når vi ser på uddannelsesområdet, er andelen af unge nydanskere fra ikkevestlige lande, som er i gang med en ungdomsuddannelse, på højde med andelen af danske unge.
Der er også mange flere, der får en praktikplads.
Siden 2003 er antallet af praktikpladsforløb steget med 84 pct. - 84 pct. - og mange flere går i gang med en højere uddannelse.
Det går altså den rigtige vej.
Men noget af det, jeg selv som minister har været meget optaget af, er jo hele værdidebatten og holdningerne.
Det betyder så utrolig meget, at de pågældende, som Grundtvig sagde det, føler sig som en del af folket, og at de også er det.
For nylig har en undersøgelse fra Catinét vist, at en større del af indvandrerne også føler, at de selv er godt integrerede, og det er meget vigtigt.
Det er ikke nok, at vi kan se det af tallene, det er også meget vigtigt, at nydanskere føler sig som danskere, og jeg vil godt nævne det eksempel, vi har kunnet se i fjernsynet de sidste par dage, nemlig kronprinsessens besøg i Vollsmose, hvor beboerne sagde til prinsessen: Jamen vi er så glade for kongehuset, og vi føler os som danskere.
Det er det, det drejer sig om, det er det sidste led i integrationen, at de føler sig som danskere og får lyst til at blive aktive i den demokratiske indsats her i landet.
Vejen er beskæftigelse, uddannelse og fritidsliv; vejen er, at der knyttes flere venskabsbånd på tværs, mentorer, der hjælper på arbejdspladsen osv. osv.
Det er også et svar på spørgsmålet om kriminalitet, for det, jeg her har nævnt, er altså det vigtigste kriminalpræventive arbejde, man overhovedet kan foretage sig.
Så er det jo klart, at det konsekvente, som også til dels hører under justitsministeren, har haft en synlig plads i denne regerings tid, også på udvisningsområdet, som forespørgerne er interesserede i.
Det er vi også, kan jeg sige til Dansk Folkeparti, her er reglerne også blevet skærpet, og der er også blevet foretaget flere udvisninger på grund af kriminalitet.
Her vil jeg godt minde om, at den, synes jeg, udmærkede model vi har, og som vi kalder trappestigemodellen, jo betyder, at alt andet lige - og alt andet er jo så ikke lige - er der i hvert fald en proportionalitet for en lang række forbrydelser, altså at jo grovere forbrydelsen er og jo højere strafferammen er, desto lettere er det også at udvise.
Det er jo et godt princip, som jeg mener vi skal bibeholde, og så har vi i fællesskab lovgivet for andre former for kriminalitet, som vi syntes skulle unddrages trappestigemodellen, fordi de var særlig grove.
I den forbindelse vil jeg gerne understrege, at for hver gang justitsministeren strammer straffelov, våbenlov og hvad der ellers har betydning for udvisning, betyder det også, at udvisningsreglerne automatisk bliver skærpet.
Det overses af og til, og derfor er det altså vigtigt at understrege, at skærpelserne af straffeloven og skærpelserne på andre områder, der er sket på justitsministerens sagsområde, også har haft afsmittende effekt på udvisningsområdet.
Reglerne er i virkeligheden blevet skærpet, og domstolene har fået større muligheder for at kunne foretage udvisninger.
Ud over de initiativer, der allerede er nævnt, vil jeg nævne, at regeringen jo har nedsat en ungdomskommission, som senest næste år skal komme med forslag til, hvordan vi generelt kan styrke indsatsen mod ungdomskriminalitet over et bredt felt.
Her er det selvfølgelig naturligt, at jeg som integrationsminister, specielt i samarbejde med justitsministeren, prøver, om vi kan skille udlændingekriminaliteten ud, sådan som jeg ved at også Dansk Folkeparti ønsker.
Ingen er mere end jeg interesseret i, at vi kommer kriminalitet, også den, der begås af udlændinge, til livs.
Man kan komme med mange forklaringer på noget af kriminaliteten, bl.a. at de føler sig marginaliserede, og jeg vil appellere til alle danskere om at være med til at forsøge at få alle med i samfundet.
Men uanset forklaringer på kriminalitet kan de aldrig blive undskyldninger.
Det er fuldstændig uacceptabelt, at omfanget af noget af kriminaliteten forøges og nogle gange har en politisk baggrund vendt mod det danske samfund.
Det er uacceptabelt, for hvis man vil bo i Danmark, er man altså også nødt til at indrette sig efter de forhold, der er her i Danmark, og jeg vil sige, at det vil vi simpelt hen ikke finde os i.
Uanset hvor meget vi kan forklare, at der er sket en marginalisering, som vi altså vil dæmme op for gennem vores integrationsindsats, må det også siges, at begår man kriminalitet, må man altså også tage følgerne af den, og det er i hvert fald noget, jeg også vil følge op på, ikke mindst når vi får rapporten fra ungdomskommissionen.