Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-04-26:
Hvis jeg må bede om ministerens opmærksomhed, vil jeg allerførst godt tillade mig at kritisere ministeren for den måde, det her lovforslag bliver behandlet på med en høringsfrist på 5 dage, oversendelse af høringssvar i fredags og behandling her i salen i dag.
Jeg har forståelse for, at der skal fremsættes lovforslag i den her samling, men der har absolut ikke været noget til hinder for, at det her lovforslag kunne have fået en langt bedre behandling.
Lovforslaget er ualmindelig teknisk kompliceret, og derfor har jeg allerede i torsdags anmodet om, at Arbejdsmarkedsudvalget får en teknisk gennemgang af lovforslaget.
Jeg finder det ikke acceptabelt at skulle medvirke til en behandling, der kan ende med lovsjusk.
I forhold til det indholdsmæssige i lovforslaget kan jeg allerede nu meddele, at Socialdemokratiet ikke kan stemme for forslaget, som det foreligger.
Når en ansat bliver udsat for en arbejdsskade og mister en del af arbejdsevnen, er det afgørende, at der er en tryghed i, at der som kompensation for tabet bliver udbetalt erstatning.
På den måde er der mulighed for at føre et anstændigt liv, også efter at en arbejdsskade er indtrådt.
Det er også afgørende, at den erstatning, der udbetales, er beregnet på en måde, så det er økonomisk lige attraktivt, om man vælger løbende ydelse eller en kapitalisering af den løbende ydelse og dermed udbetaling af et engangsbeløb.
Det er også praktisk, at der er så hurtigt svar som overhovedet muligt, eller at der så hurtigt som muligt sker anmeldelse af eventuelle skader.
De tre ting tager L 211, som vi her behandler, højde for.
Derfor er den del af lovforslaget da også glimrende og har både Socialdemokratiets og alle de høringsberettigede parters støtte.
Men når vi så kommer til de andre parametre i lovforslaget, går det galt.
Det gælder både ophævelse af underretningspligten, så det fremover kun bliver elektronisk, og ændring af opgørelsen af årslønnen, der danner grundlag for udregning af erstatning, ved at arbejdsmarkedsbidraget trækkes fra.
Ophævelse af underretningspligten vil helt klart stille de arbejdsskadede, der ikke har adgang til en computer, ringere.
Og derfor vil de med denne lov miste muligheden for at følge deres sag.
Det mener vi er en forkert vej at gå, og hvis der skal ske en ændring, vil jeg foreslå, at man i forbindelse med anmeldelsen af en skade kan gøre opmærksom på, om man ønsker, at kommunikationen vedrørende skaden skal foregå elektronisk eller pr. brev.
Det vil jeg anmode ministeren om at stille som ændringsforslag til lovforslaget.
Så er der erstatningsopgørelsen tilbage.
Der kan man jo spørge: Hvad i alverden har ministeren egentlig tænkt sig?
At fremsætte et forslag, hvor det er dem, der har fået en arbejdsskade, der skal betale for, at regeringens skattereform ikke kommer til at ramme arbejdsgiverne, er en omvendt Robin Hood, der vil noget.
Er virkeligheden ikke, at dengang regeringen lavede sit skævvridende forslag om skattelettelser, hvor de rige får langt mere end de almindelige borgere i dette land, glemte man at tage højde for udregningen af arbejdsskadeserstatninger?
Det hul skal nu lukkes som lyn og torden, og det klares med et snuptag ved at ændre på opgørelsen af årslønnen, der er grundlag for erstatning, simpelt hen ved at trække værdien af arbejdsmarkedsbidraget fra.
Nåh jo, så stiger erstatningsniveauet fra 80 til 83 pct., men er sandheden ikke, at det gør det kun, for at arbejdsgiveren ikke ligefrem skal tjene på, at arbejdsmarkedsbidraget fjernes fra opgørelsen af årslønnen?
Alt i alt holder regeringen arbejdsgiverne skadesløse ved at lade dem, der får en arbejdsskadeserstatning, få en mindre effekt af skattereformen end alle andre i dette land.
Det er helt nøjagtigt 2.280 kr. på de løbende erstatninger hvert år efter skat.
Det er penge, de skulle have brugt til at betale de øgede afgifter, der skal finansiere skattereformen.
Og i høringssvaret fra Danske Advokater, som vi har modtaget i dag, fremgår det, at der vil være personer, der direkte taber på denne lov.
Det står direkte i modstrid med ministerens egne forsikringer i lovforslaget om, at der ikke vil være nogen, der taber ved loven.
Hvis der er en regning, der skal sendes videre, var det så ikke bedre at sende den derhen, hvor der er nogle, der har råd til det?
Ikke nok med at man som ansat kan få en arbejdsskade – med alt, hvad det nu indebærer – man skal også være med til at finansiere regeringens skattereform.
Det er et ualmindelig beskidt trick, vil jeg sige til ministeren.
Hvis ikke ministeren kommer op med en bedre måde at finansiere sin forglemmelse på, så det ikke går ud over de arbejdsskadede, stemmer Socialdemokratiet imod lovforslaget.