Lene Espersen (KF), 2013-01-17:
Efter at have hørt Liberal Alliances ordfører er jeg næsten helt nervøs for at tage ordet, for jeg er også mit partis forsvarsordfører, så der er jo stor sandsynlighed for, at jeg også bliver beskyldt for at ville føre nogle i krig.
Jeg havde faktisk tænkt mig at indlede med nogle helt overordnede betragtninger, for en gang imellem synes jeg, at vi, når vi diskuterer det europæiske samarbejde, lidt glemmer, hvad forhistorien egentlig er.
Næh, det var faktisk en vision om, at vi skal samarbejde og samhandle med hinanden frem for at have krig og konflikt.
Den vision var ikke kun smuk, den var faktisk også klog, og den har også vist sig at være meget levedygtig.
Vi er 27 medlemslande, og der er en række nationer, der står på spring for at blive medlem.
Der er for mig at se og for Det Konservative Folkeparti ingen tvivl om, at det er en fordel for Europa at have et forpligtende samarbejde mellem selvstændige lande.
For Det Konservative Folkeparti er det så også helt og aldeles afgørende, at det sker i respekt for vores nationalstat og med fokus på nærhedsprincippet, så EU udvikler sig som et forpligtende samarbejde.
Danmark har brug for EU, og EU har brug for os, og balancen består jo i at forstå, at Europas styrke er at have et stærkt værdifællesskab, samtidig med at vi har vores forskelligheder.
Derfor handler det jo om at sikre, at de harmoniseringstendenser og de tendenser, der er til at ensarte reglerne, grundigt skal afvejes hver eneste gang: Hvad er nytten af dem, og hvad er ulemperne ved dem?
Det gælder, uanset om vi taler det indre marked, kriminalitetsbekæmpelse eller andre områder.
Men for os at se er det helt indlysende rigtigt, at vi er med, og at vi præger udviklingen.
Europa og EU står over for store udfordringer.
Den globale magtbalance forskydes både mod øst og mod syd.
Vores konkurrenceevne er under pres.
Vores nationalstater udfordres af gældsætning og demografi, og også et værdipolitisk pres oplever vi.
Det Konservative Folkepartis analyse er klar.
Hvis Europa skal forblive en vinderregion, kræver det et stærkt EU med politisk handlekraft og vilje til at løse de udfordringer, man står over for.
Derfor hilser vi det velkommen, at der er truffet en stribe kloge beslutninger, der er med til at løse nogle af de økonomiske ubalancer, der både i større og mindre grad har påvirket medlemsstaterne.
Jeg synes også, det er afgørende, at Folketinget fremover fordomsfrit diskuterer nye forslag fra EU, herunder traktatændringsforslag, og derefter tager stilling.
Indimellem er der meget automatreaktion i forbindelse med EU-debatten herinde, og det gælder begge sider.
Man er pr. automatik enten for eller imod en sag
Jeg synes sådan set, at man skal prøve at tage stilling fra sag til sag, ganske som vi gør det her i Folketinget, hvor vi jo lystigt debatterer med hinanden.
Med hensyn til EU i flere hastigheder er der jo ingen tvivl om, at det, at Danmark har nogle forbehold er udtryk for, at vi har anerkendt, at der nogle gange er behov for at have et Europa i flere hastigheder, og vi respekterer vores forbehold.
Nogle er med i det hele, andre står udenfor på nogle områder.
Men lad mig gøre det fuldstændig klart, at vi ikke mener, at det tjener Danmarks eller Europas interesser, hvis det fleksible Europa mere bliver reglen end undtagelsen.
Jeg vil også gerne sige meget klart her, at vi ikke tror, at det er realistisk, at man kan vælge og vrage og bare tage det, man selv synes er sjovt, og så overlade det til andre lande at løfte de svære opgaver.
Det handler ikke kun om, at vi ønsker at forhindre konkurrenceforvridning.
Vi mener sådan set helt grundlæggende, at rettigheder og pligter skal følges ad, og derfor nytter det ikke noget, at vi opfinder en eller anden konstruktion, hvor der er nogle lande, der bare kan sende regningen videre til andre.
Fælles problemer kræver måske ikke altid, men oftest fælles svar.
Jeg mener faktisk også, at præmissen for den debat, som Dansk Folkeparti rejser her i dag, er forkert, for præmissen for Dansk Folkeparti er, at hvis der er noget, et flertal i befolkningen er modstander af, så skal Danmark træde ud af det straks.
Sådan læser jeg i hvert fald deres oplæg.
Lad mig komme med et eksempel, nemlig landbrugsstøtten.
Landbrugsstøtten er noget, hele den danske befolkning – med meget, meget få undtagelser, tror jeg – faktisk mener skal afskaffes.
Mener Dansk Folkeparti så, at vi skal fjerne den i Danmark og så lade den fortsætte i resten af EU?
Nej, vel?
Det tror jeg ikke.
Jeg vil sige, at vi er meget skeptiske over for tiltag, der skaber et Europa i flere hastigheder.
Vi tror faktisk på, at hvis Europa skal præge verdenssamfundet, ikke alene værdipolitisk, men også økonomisk, så kræver det sammenhold.
Jeg tror ikke, at det nytter noget, at vi splitter os op i små grupper.
Det handler om det demokratiske underskud.
Jeg synes nemlig, at de nationale parlamenter skal til at spille en større rolle, og det er måske et af de steder, hvor vi i enighed kan prøve at gøre noget for at gøre EU-debatten mere nærværende.
Det er ved at lade de nationale parlamenter gå ind og spille en større rolle.