Karl H. Bornhøft (SF), 2008-04-03:
Ministeren indledte jo med at give sit billede af, hvordan det ser ud i det danske sundhedsvæsen og i særlig grad på de medicinske afdelinger.
Personalet giver på mærkværdig vis et fuldstændig andet billede end det, ministeren har.
Det betyder jo ikke nødvendigvis, at personalet har fuldstændig ret, eller for den sags skyld at ministeren har fuldstændig uret, men det betyder ét, nemlig at når der er så langt mellem den oplevelse, der er her på Christiansborg hos regeringen, og den oplevelse, der er ude blandt personalet og de mennesker, der bliver behandlet, kunne der være god grund til at gøre sig nogle overvejelser om det.
Derfor har jeg meget lyst til at sige her i dag, at det, vi skal fra Folketingets side, er at genskabe optimismen i det medicinske område.
Vi kan nemlig ikke snakke os fra, at det medicinske område føler sig nedprioriteret, føler, at det rent faktisk ikke får helt den samme udvikling som andre områder, og føler, at presset er endnu tungere, end det nogen sinde har været før.
Derfor er vores budskab altså, at vi skal have genskabt optimismen i det medicinske område, både af hensyn til personalet og især af hensyn til patienterne.
Det er nu, Folketinget skal bevise, at samfundet reelt ønsker bedre behandling og pleje på det medicinske område, og også gerne senere dokumentere det ved at afsætte penge dertil.
I SF har vi jo gennem mange år brændt for det medicinske område og ønsket en forbedring af vilkårene for de medicinske patienter, og vi har sammen med andre gode partier fremsat dette konkrete forslag, der så at sige sætter handling bag ord.
For at sige det meget direkte er der nu brug for en national handlingsplan på det medicinske område, hvis man ikke vil bringe sig i den situation, at der bliver en endnu større kløft mellem kirurgi og medicin, og det er på tide, at vi nu tager et opgør med den prioritering, der så at sige har skævvredet forholdet mellem kirurgi og medicin til fordel for kirurgi gennem utrolig mange år. I et velfærdssamfund som det danske kan vi altså ganske enkelt ikke tillade os, at der ligger patienter på gangene på de danske sygehuse.
Vi har jo hørt talrige historier - og hvad værre er, de er faktisk virkelige - om overbelagte medicinske afdelinger.
De fleste er faktisk i den situation, at de kender mennesker, der har været indlagt under de forhold, og selv om det er blevet diskuteret mange gange, er området ikke blevet opprioriteret.
Grunden hertil er formodentlig, at der simpelt hen ikke er nogen prestige forbundet med området, hverken politisk eller lægeligt, og det er det, vi skal have skabt med denne handlingsplan.
Der er gennem en årrække lavet flere forskellige nationale handlingsplaner, og de har med en målrettet indsats forbedret forholdene mærkbart for de patientgrupper, der har været tale om; jeg kan nævne hjerteområdet og kræftområdet.
Derfor er det altså nu på tide, at vi også på det medicinske område tør vise os ansvarlige og vise, at vi tør gøre noget særligt på området, selv om der ikke lige her er nogle voldsomt stærke pressionsgrupper.
Det drejer sig nemlig om, at vi politikere tør vise, at vi tager vores ansvar over for de svageste patientgrupper, der overhovedet er i vores sygehusvæsen, og det er altså de medicinske patienter og især de ældre medicinske patienter.
Det er nu, det skal gøres.
Men der er også stærkt brug for, at andre kommer på banen, nemlig Sundhedsstyrelsen, som nu må komme med referenceprogrammer for de kroniske patienter, som jo fylder utrolig meget på vores medicinske afdelinger.
Jeg ved godt fra mit tidligere arbejde som sundhedsudvalgsformand i det gamle Nordjyllands Amt, at Sundhedsstyrelsen jo sidder længe med de referenceprogrammer, fordi man godt ved, at de koster penge, og jeg er altså nødt til at sige, at nu er det altså på tide, at Sundhedsstyrelsen kommer frem med referenceprogrammerne for de kroniske patienter, så vi kan komme videre i forløbet.
Til afslutning vil jeg sige - og det er måske lidt rettet mod ordføreren for Dansk Folkeparti - at der faktisk blev givet kræftbehandling, før vi havde en handlingsplan, og vi har altså også medicinsk behandling i dag.
Men det betyder jo ikke nødvendigvis, at vi ikke også skal have en national handlingsplan for det medicinske område.
Det skal vi for at få tingene set i sammenhæng, og strengt taget vil jeg sige, at når jeg ser bort fra ministerens bemærkninger - det vil jeg tillade mig i denne sammenhæng - synes jeg, at de øvrige ordførere har vist en forståelse, der gør, at vi må kunne finde nogle løsninger til gavn for både patienter og personale.
Der er altså brug for, at vi bruger tiden til noget andet end til at diskutere forskellighed, nemlig til at diskutere løsninger.