Annette Vilhelmsen (SF), 2013-12-03:
Jeg vil gerne indlede med at takke forespørgerne for at have indkaldt til debatten her i dag.
Det kunne vel næppe være et mere aktuelt emne, som de rejser, og måske også et emne, som er en anelse mere aktuelt, end de havde forestillet sig, da de fremsatte forespørgslen.
Men det er bestemt ikke mindre vigtigt af den grund.
Vi ved alle, i hvilken retning den demografiske udvikling går.
Vi ved, at antallet af borgere over 80 år vil mere end fordobles over de næste 30 år. Flere danskere vil leve længere, og flere med kroniske sygdomme vil heldigvis leve længere.
Det er gode nyheder, men det udfordrer også ældreplejen.
Sammen med Venstre og De Konservative har regeringen netop afsat 1 mia. kr. på finansloven til at løfte den udfordring.
Det er varige midler, som kan anvendes bredt og derfor anvendes helt i tråd med anbefalingerne fra den Hjemmehjælpskommission, som et enigt Folketing nedsatte i sommeren 2012.
Hjemmehjælpskommissionen kom i juli i år med 29 fagligt funderede anbefalinger til, hvordan vi skaber den bedste ældrepleje.
Og i regeringen mener vi, at anbefalingerne er et godt afsæt for vores overvejelser om fremtidens ældrepleje.
Fælles for anbefalingerne er, at de hviler på den samme grundlæggende præmis: Vi er nødt til at ændre vores billede af, hvad det vil sige at være gammel.
Vi skal væk fra den tankegang om, at vi får det samme på det samme tidspunkt.
I stedet skal vi forstå, at aldring er individuelt.
Vi ældes på forskellige måder og også i forskellige tempi.
Mange af fremtidens ældre vil have et godt helbred.
De vil kunne klare sig uden hjælp langt ind i alderdommen.
Men der vil også være et stigende antal ældre, som har behov for hjælp.
For andre vil behovet for hjælp være så omfattende, at deres hverdag kun kan fungere, hvis de modtager betydelig personlig og praktisk hjælp.
Den udfordring, som dansk ældrepleje står over for, er derfor klar.
Det gælder om at designe en ældrepleje, hvor plejen matcher den enkeltes behov.
Den milliard, som regeringen, Venstre og Konservative for en uge siden afsatte på finansloven, giver mulighed for at gøre netop det.
Hjemmehjælpskommissionen understreger, at træning og hjælp til selvhjælp – også kaldet rehabilitering – er nøgleord i fremtidens ældrepleje.
Rehabilitering giver ældre borgere mulighed for at genvinde deres kræfter, f.eks. sådan, at de selv kan stå ud af sengen om morgenen eller gå i bad, når de har lyst.
Det kan være balanceøvelser, som gør, at borgeren igen kan køre med bus og derfor kan besøge sine venner og familie, eller det kan være nogle skulderøvelser, der gør, at borgeren igen kan strække armene op over hovedet og selv vaske sit hår.
Uanset hvor gamle vi er, tror jeg, at alle mennesker ønsker at kunne klare sig selv.
Jeg tror, at vi alle sammen har hørt og set mediernes historier om gamle mennesker, som modtager såkaldt rehabilitering.
Det er historier, som mere smager af nedskæringer end af rehabilitering, hjælp til selvhjælp.
Til jer, som måske skulle sidde med de tanker, vil jeg gerne sige to ting.
For det første må rehabilitering ikke være en måde at camouflere besparelser på.
Det er ikke rehabilitering, når en gammel mand med rygsmerter får udleveret en spand på hjul.
Det har hverken noget med rehabilitering eller med regeringens politik at gøre.
For det andet vil jeg gerne understrege, at der selvfølgelig vil være ældre, som er så svage, at de ikke vil have gavn af rehabilitering.
Og de skal selvfølgelig hverken nægtes hjælp eller fratages den hjælp, som de får i dag.
Og når det er slået fast, mener jeg ikke, at der er nogen grund til at rynke på næsen af det.
Tværtimod bør det, når vi ved, at det kan højne ældre borgeres livskvalitet, da være en selvfølge, at vi tilbyder det som en del af ældreplejen.
Som Hjemmehjælpskommissionen fremhæver, er det vigtigt, at vi holder os for øje, at der vil være en gruppe af meget svage ældre, for hvem rehabilitering ikke er nok eller ikke er den rette løsning.
De borgere, som er mest svækkede, modtager tit pleje på tværs af social- og sundhedsområdet, og den hjælp, som de modtager, involverer ofte flere forskellige faggrupper.
I tråd med Hjemmehjælpskommissionens anbefalinger bør vi styrke sammenhængen og koordineringen i den hjælp, som de svageste ældre modtager.
Gør vi det, kan vi f.eks. undgå uhensigtsmæssige sygehusindlæggelser, hvor svage ældre bliver sendt frem og tilbage mellem eget hjem og sygehus.
Når vi taler om fremtidens ældrepleje, er der et vigtigt redskab, som jeg ikke har været inde på endnu, men jeg kommer ind på det nu.
Det handler om velfærdsteknologi.
Uanset om vi taler om forebyggelse, rehabilitering eller kompenserende hjemmehjælp, kan velfærdsteknologi i mange tilfælde være med til at højne hjælpens kvalitet.
Alligevel er det jo her, vandene deler sig.
Når talen falder på velfærdsteknologi, deler vi os.
På den ene side har vi fortalerne, som med lys i øjnene taler om potentiale og muligheder.
Det er tvivlerne, som ser velfærdsteknologien med en god portion skepsis og måske også bekymring.
Mit budskab er: Vi skal hverken pr. automatik lytte til dem, der unuanceret lovpriser velfærdsteknologiske løsninger, eller til dem, som helt afviser det.
Vi skal bruge teknologien, når vi får en bedre pleje ved at bruge den end ved at lade være.
Om få år vil meget af det, som vi i dag kalder velfærdsteknologi, være en naturlig del af vores dagligdag.
Tænk, hvis vi ikke havde høreapparater eller elektroniske kørestole.
Men det, som det står for, er ingen revolution.
Det er en udvikling, hvor vi gradvis vender os til at gøre brug af nye hjælpemidler.
Jeg anerkender fuldt ud, at velfærdsteknologien kan virke fremmed, og hvis en borger ikke kan gøres tryg ved en teknologisk løsning, eller hvis teknologien ikke på fornuftig vis løser borgerens behov for hjælp, må kommunen finde en anden løsning.
På det her punkt er regeringen helt enig med Hjemmmehjælpskommissionen.
Men det er vigtigt, at vi ikke sådan bare uden videre afviser velfærdsteknologien.
Vi skal holde fokus på det, som er formålet med den, altså at gøre vores hverdag lettere.
Men det er vigtigt med en god implementering, så vi opdager fordelene.
Derfor er det også uhyre vigtigt, at vi inddrager medarbejdere og deres faglighed aktivt, ikke bare når teknologien skal implementeres, men også når den skal udvikles.
Når talen i den senere tid er faldet på ældrepleje, er der et specifikt emne, som har haft en tendens til at dukke op, og som jeg meget gerne vil benytte lejligheden til at understrege regeringens holdning til.
Det er spørgsmålet om, hvilken rolle pårørende og frivillige skal spille i fremtidens ældrepleje.
Regeringens holdning er sådan set klar.
Ældreområdet er et af velfærdsstatens absolutte kerneområder, og sådan skal det vedblive at være.
Som pårørende og som borgere har vi alle sammen et ansvar for det samfund, som vi lever i.
Det er sådan set ikke statens rolle at fratage nogen muligheden for at yde en indsats i samfundet.
I regeringen bifalder vi det engagement, som mange frivillige også lægger i ældreområdet.
Men frivillige skal ikke overtage arbejdet fra fagpersonalet.
For det første, fordi de ikke kan.
Vi må ikke glemme, at den pleje og omsorg, som ældreplejens medarbejdere udfører, jo er fagligt funderet.
For det andet, fordi frivillige ikke er gratis arbejdskraft.
De frivillige skal ses som toppen af kransekagen.
Det er positivt, når både et plejehjem og en frivillig har gavn af hinanden, og det vil vi som regering gerne skabe en ramme for.
Men de frivillige hverken kan eller skal udgøre grundlaget for vores ældrepleje.
Forebyggelse, rehabilitering, kompenserende hjemmehjælp og velfærdsteknologi er hver især gode løsninger, men det er kombinationen af forskellige redskaber, der gør, at vi i fremtiden vil have mulighed for at kunne tilbyde en pleje, som er tilpasset den enkeltes behov.
Udgangspunktet for serviceloven og kernen i den måde, vi i dag har tilrettelagt vores ældrepleje på, er, at den enkelte borger skal have den hjælp, som han eller hun har behov for.
Det er stadig den røde tråd.
Plejen skal være behovsstyret.
Og jeg tror sådan set, at alle os, der sidder her i salen nu, vil det samme.
Vi vil give ældre medborgere den bedst mulige ældrepleje.
Finansloven og den milliard kroner, som er afsat til ældreområdet, er ét afgørende skridt.
Men der er fortsat emner i Hjemmehjælpskommissionens rapport, som vi skal samle op på.
Men lige nu ser jeg frem til, at vi får en rigtig god debat om, hvordan vi giver de ældre medborgere, som har behov, den bedst mulige hjælp.
Tak, og værsgo til ordførerne.