runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-10-28:
Jeg er sådan set helt enig med Dansk Folkepartis ordfører i, at man kunne gøre det her på en meget mere demokratisk måde.
Det er jeg helt enig i, jeg havde da også foretrukket, at man havde gjort det, og der er ingen tvivl i mit hjerte om, at jeg hellere ville have, at Frankrig havde placeret deres 2 nye europaparlamentsmedlemmer ved det sidste valg til Europa-Parlamentet, for jeg ved godt, hvad forskellen ville have været.
Den ville have været, at der var blevet valgt en grøn til Europa-Parlamentet, hvis man havde baseret det på sidste valg, mens man får en socialist ved valg i Nationalforsamlingen, og jeg vil langt hellere have en grøn i Europa-Parlamentet, fordi det er vores gruppe i parlamentet, så der skal ikke være nogen tvivl om det.
Jeg kunne have alle egoistiske argumenter for at tvinge Frankrig til noget andet, men vi må også bare anerkende de spilleregler, der er, og spillereglerne er at give landene tre muligheder for at udpege.
Frankrig har ikke valgt den bedste model, men de har valgt en af de tre modeller og holdt sig inden for spillereglerne, og det accepterer jeg så, selv om det ikke er det mest optimale.
Per Clausen (EL), 2010-10-28:
Jeg synes, det er rigtig fornuftigt, hvis vi ved siden af den debat, vi har om selve indholdet i det her, også diskuterer, hvad vi kan gøre fremadrettet, for jeg tror da, at vi alle sammen er enige om, at det – mod min vilje – er blevet sådan, at flere og flere beslutninger af betydning for Danmark træffes i EU, og at det af den grund jo er vigtigt, at procedurerne er så gode som overhovedet muligt og sikrer så meget demokrati og for den sags skyld også så gode muligheder for, at Enhedslisten kan udøve indflydelse, som det overhovedet er muligt.
Så det kan jeg i hvert fald love at vi gerne medvirker til.
Kim Mortensen (S), 2010-10-28:
Man kan sige meget, men det var i hvert fald en lang forklaring.
For at gøre den lange forklaring kort, vil jeg sige, at det her jo er et lovforslag, der har til formål at sørge for, at der er færre, der tager en uddannelse, og sådan tror jeg også at forslaget kommer til at virke.
Det, der er sørgeligt, er jo sådan set bare, at vi har mere brug for, at der var flere, som tog mere uddannelse, og at der var flere penge til rådighed, så medarbejdere på virksomheder kunne opkvalificere sig ved hjælp af voksen- og efteruddannelse.
Man kan jo læse i regeringens lovforslag her, at et af argumenterne for at indføre den her deltagerbetaling netop er, at der har været en stigning i udgifterne til voksen- og efteruddannelse, og derfor skal man have en øget deltagerbetaling – underforstået, at så skal der være færre, der tager en uddannelse.
Og konsekvensen bliver så målt til at være 68,5 mio. kr. i besparelser i 2014, fordi der er færre, der tager en uddannelse.
Kan Venstres ordfører, hr. Troels Christensen, bekræfte, at formålet med hele det her lovforslag er at sørge for, at der er færre medarbejdere på virksomheder og i den offentlige sektor, som tager en voksen- eller efteruddannelse?
Lene Espersen (KF), 2010-10-28:
Jeg vil sige, at den vurdering, der har været fra Udenrigsministeriet, er, at sagen ikke er af større betydning, jævnfør grundlovens § 19, og det er derfor heller ikke ud fra en juridisk forpligtelse i henhold til grundlovens § 19, at vi nu beder om Folketingets samtykke.
Det er den vurdering, som jeg har fået af Udenrigsministeriet.
Men fru Pia Adelsteen er meget velkommen til at spørge ind til det under udvalgsbehandlingen, for det er klart, at vi også tidligere, som fru Lone Dybkjær var inde på, i nogle af de store sager, der har været om en regeringskonference og andet, har været vant til en procedure der ligesom var lagt på skinner for det.
Jeg synes selvfølgelig, at det er noget, vi må sørge for at få belyst fuldt ud under udvalgsbehandlingen, men som sagt er det de oplysninger, jeg har med til sagsbehandlingen i dag.
Jeg vil sige til fru Lone Dybkjær som mangeårigt medlem af Europaudvalget, at der for mig at se ikke er anden interesse fra regeringens side, end at Europaudvalget og regeringen er enige om, hvornår der søges mandat og ikke søges mandat, og at man finder en fornuftig og saglig måde at få det afgrænset på.
Jeg har intet ønske om, at der på nogen som helst måde skal være en konflikt mellem Folketingets Europaudvalg og regeringen om, hvordan det her håndteres, ej heller fremover.
Jeg har redegjort for, hvad vurderingen har været, mens hele denne sag har været under udvikling siden slutningen af 2008, og jeg vil selvfølgelig meget gerne også under udvalgsbehandlingen medvirke til, at nogle af de ting, jeg har sagt her om, hvad tidligere praksis har været osv., besvares i skriftlige spørgsmål, så behandlingen af beslutningsforslaget også kommer til at hvile på så sagligt et grundlag som overhovedet muligt, og også at Europaudvalgets medlemmer får indsigt i, hvad det så er, der er lagt til grund.
Lone Dybkjær (RV), 2010-10-28:
Nu hørte jeg ikke, om urimeligheden gik på det, men det er da klart nok, at nationale parlamenter er kommet ind i forbindelse med landeoptagelserne.
Det kom de også, dengang vi kom med, men der var der bare ikke direkte valg til Europa-Parlamentet, så derfor er det en lidt anden fase for vores vedkommende.
Men de kom ind ved den store udvidelse – og de nationale parlamenter kom i øvrigt også i hvert fald ind som mulighed, som jeg husker det, med Sverige, Finland og Østrig, men det kan vi jo gå tilbage og kigge på.
Det, der er afgørende, er, om vi kan bruge det som sammenligning, for mig bekendt ratificerer vi efter grundlovens § 20, når der sker en udvidelse.
Men det synes jeg vi kan få klarlagt i udvalget.
Så kan vi være blevet misinformeret omkring grundlovens § 19, og det er, om jeg så må sige, Folketingets egen skyld, og det kan vi ordne der, og så kan vi lige få det klaret med grundlovens § 19 i forhold til Udenrigsministeriets vurdering.
Det korte af det lange for mit vedkommende er, at jeg synes, at man burde have søgt et mandat.
Havde man søgt et mandat, er det sådan set ikke sikkert, at vi havde haft den diskussion, vi har haft.
Lene Espersen (KF), 2010-10-28:
Jeg vil gerne svare på fru Lone Dybkjærs spørgsmål i to dele og først omkring grundlovens § 19 sige, at det ikke er ud fra en juridisk forpligtelse i forhold til grundlovens § 19, at vi nu beder om Folketingets samtykke – det var også det, jeg sagde i min første besvarelse – det er alene ud fra en politisk vurdering, at vi vil indhente Folketingets samtykke.
Selv om man ikke er juridisk forpligtet, kan man jo godt mene, at det er politisk klogt at indhente Folketingets samtykke.
Og man må sige, at med den debat, der har været om beslutningsforslaget, faktisk næsten lige siden forslaget blev fremsat, har det jo vist sig at være en rigtig vurdering, at der skulle være en politisk behandling af sagen i Folketingssalen.
For så vidt angår den anden del, som var det, fru Lone Dybkjær indledte med, vil jeg bare gerne opsummere: Det, der har været lagt til grund for, at der ikke blev lavet forhandlingsoplæg, er tre hovedpunkter.
Det er for det første, at der jo er tale om en midlertidig ordning, for det andet, at det ikke berørte Danmark, og for det tredje, at de regler, man lagde op til, efter Udenrigsministeriets opfattelse ikke var urimelige.
Jeg kan have misset debatindlæg om det, men der har jeg ikke oplevet, at opsuppleringer har givet anledning til kritik, og det var derfor, jeg nævnte det.
Lone Dybkjær (RV), 2010-10-28:
Det er jo sådan set ikke noget, man kan bruge som argument for, om man fremsætter et forslag eller ej.
Det er det ene.
Så er der spørgsmålet om rækkevidden for Danmark.
Jeg tror, det er meget godt, hvis også udenrigsministeren indstiller sig på, at det jo ikke kun handler om Danmark; vi er sådan set en del af et europæisk samarbejde, og derfor er vi jo også nødt til at kigge på de fælleseuropæiske interesser og ikke bare danske interesser.
Det er en ting, som er meget svær at få frem i Danmark, at det ikke bare er danske interesser, man skal se det ud fra.
Nu kan jeg ikke huske, hvordan det foregik ved udvidelserne, jeg sad heller ikke selv i Folketinget på det tidspunkt, men det er sådan set ligegyldigt.
Jeg mener bare, at der er tale om ratifikationer, når der er tale om nye lande under en eller anden form, og det er der jo også, hvis vi skal have et nyt land ind her, og i forbindelse med de ratifikationer – og der er der tale om ratifikationer – er det jo grundlovens § 20, så vidt jeg ved.
Jeg ved så ikke, om det her er grundlovens § 19; det har vi sådan set fået at vide af EU-konsulenten, det står der i et notat, vi har derfra.
Men det behøver jo sådan set ikke være rigtigt, og derfor synes jeg, vi skal have en vurdering af det.
Jeg synes ikke, man kan sammenligne de tidligere udvidelser med det, at der kommer nationale parlamentarikere ind – men det kan vi jo blive klogere på under udvalgsarbejdet – for der er tale om, at vi laver nogle ratifikationer i forbindelse med udvidelserne.
Pia Adelsteen (DF), 2010-10-28:
Grunden til, at jeg markerede, var simpelt hen, at jeg begyndte at misse noget, og nu håber jeg, at udenrigsministeren kan opklare det for mig, så jeg måske også forstår det.
Skal jeg forstå det sådan, at det resultat, der var af den regeringskonference, når der i øvrigt i nogle notater står, at det skal ratificeres af alle medlemslande, var, at regeringen bare kunne bare have det gjort uden at have fået mandat i Europaudvalget og uden at tage det ned i Folketingssalen.
Skal jeg forstå det sådan?
Jeg mener nu altså ikke, vi har accepteret noget som helst.
Vi accepterer dårligt nok Lissabontraktaten, vi ved, at nu er den der, og det må vi forholde os til.
Men der er altså også nogle spilleregler inden for Lissabontraktaten, man som minimum bør overholde.
Men det er jo netop det, vi står og gør her, fordi der skal laves en undtagelse – ikke en ratificering af traktaten, nej, men en ratificering af en undtagelse fra traktaten, som er midlertidig, og det er da et problem.
Så kan vi da godt sige, at vi blevet orienteret og måske har været lidt for dårlige til at høre, hvad der blev sagt, men det er da ikke o.k. at sætte demokratiet ud af spil og ikke ønske at overholde den smule demokrati, der er i Lissabontraktaten.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-10-28:
Jeg vil selvfølgelig aldrig få det til at handle om prisen, jeg gør bare opmærksom på, at det ikke er gratis at afholde et nyt valg i Frankrig.
Men det interessante er jo, at der er tre muligheder, jævnfør Det Europæiske Råds møde.
Den ene er, at man kan afholde et valg, den anden er, at man kan vælge sine mandater på baggrund af det sidste europaparlamentsvalg, og den sidste mulighed er, at man kan lade Nationalforsamlingen vælge.
Henvendt til Dansk Folkeparti vil jeg bare sige, at Frankrig jo valgte den sidste model.
Jeg synes ikke, det er den bedste model, men Dansk Folkeparti har jo selv accepteret, at de må bruge den model.
Per Clausen (EL), 2010-10-28:
Jeg forstår det bare ikke, for hr. Kim Mortensen har jo tidligere sagt, at den her sag var blevet behandlet flere gange i Folketingets Europaudvalg, hvor man var orienteret om den, så hr. Kim Mortensen har jo vidst, hvordan sagens sammenhæng var.
Og når der så er en journalist, der ringer op og spørger, om det er Sarkozys venner, er det vel ud fra den præmis, at Sarkozy har stort flertal i den franske nationalforsamling, og at det derfor bliver hans parti, der udpeger, hvem det skal være.
Hvis hr. Kim Mortensen så mener, det er en forkert præmis, spørgsmålet blev stillet ud fra, hvorfor retter han så ikke præmissen og siger, at det var et forkert spørgsmål?
Jeg kan simpelt hen ikke begribe, hvordan hr. Kim Mortensen kan gå fra sige, at det her er et alvorligt demokratisk problem – som jo også kan få konsekvenser, fordi afgørelser i Europa-Parlamentet undertiden træffes med meget små flertal – og så ende med at mene, at det bare er et praktisk problem, vi løser, selv om det godt nok er på en måde, som hr. Kim Mortensen selv er enig i er udemokratisk.
Altså, er sagen ikke bare den, at her ser vi fuldstændig udfoldet, at selvfølgelig kan den franske præsident få det, præcis som han vil have det, hvis han bare er stædig nok?
Kim Mortensen (S), 2010-10-28:
Jamen jeg har sådan set ikke ændret mit synspunkt, for mit og Socialdemokratiets principielle udgangspunkt er det samme som det, der i øvrigt er tilkendegivet fra Europa-Parlamentet, og det er, at man er demokratisk valgt til den forsamling, som man kommer til at sidde i, og det foregår ved, at man stiller op til et europaparlamentsvalg og bliver valgt ind.
Og når jeg bliver spurgt, om jeg synes, det er i orden, at Sarkozy kan udpege sine venner, og at han så bare gør det, så er svaret selvfølgelig nej.
Og det er heller ikke det, der sker i Frankrig.
Udgangspunktet i Frankrig er, at man udpeger to parlamentsmedlemmer i og iblandt den franske nationalforsamling, og så er konklusionen jo, som hr. Per Clausen allerede har sagt en gang, at det demokratiske problem består i, at man har to medlemmer, der er valgt til en anden forsamling end der, hvor de kommer til at have sæde.
Per Clausen (EL), 2010-10-28:
Det, jeg så bare ikke forstår, er, hvordan hr. Kim Mortensen, når han har vidst det i lang tid, så kan blive så forfærdelig fejlciteret i Politiken.
Dagbladet Politiken citerer hr. Kim Mortensen for at have sagt, at det forslag, der ligger her, vil han afvise.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, om det er, fordi hr. Kim Mortensen ikke var opmærksom på, hvad det var for en sag, han blev ringet op om, da han blev ringet op af Politiken, eller hvad der er forklaringen på, at han er gået fra at være principiel modstander af noget til at kalde det en praktisk foranstaltning, der sådan set nærmest er blottet for politik.
Kim Mortensen (S), 2010-10-28:
Jeg opfatter det på den måde, at der er et kompromis, som Kommissionen har lavet blandt landene i EU.
Det her bliver en tillægsprotokol til traktaten, og dermed bliver Europa-Parlamentet med de ekstra 18 medlemmer sådan set også traktatfæstet.
Og det er sådan set det, der har været hele øvelsen i forbindelse med at få lavet det her beslutningsforslag.
Pia Adelsteen (DF), 2010-10-28:
Nu ved jeg godt, ordføreren sagde, at det var en forsinkelse af Lissabontraktaten.
Ja, det var det, fordi der var en masse borgere, der sagde nej til den flere steder, hvilket der nok var en del politikere der ikke havde forventet, og hvilket vi desværre ikke kunne få lov til her i Danmark.
Men når man har en afstemning, må den afstemning, man har, da være efter den gældende traktat, hvilket Frankrigs jo også har været.
Det har Tysklands sådan set også været, og derfor har Tyskland nu tre ekstra medlemmer.
Der kunne jeg godt tænke mig at spørge: Jamen hvorfor skal de tre medlemmer så ikke ud nu, hvor Lissabontraktaten er trådt i kraft?
Det er jo også bare en praktisk løsning.
Jeg skal ærligt indrømme, at jeg var lidt spændt på, hvad ordføreren ville sige, fordi ordføreren i Politiken den 12. oktober netop udtalte: »Parlamentet skal være folkevalgt.
Sarkozy kan ikke bare udpege sine venner.«
Nu kan jeg forstå, at det så åbenbart ikke har så stor en betydning mere, at man skal være folkevalgt.
Jeg synes, man væver lidt omkring det her med, om de skal være demokratisk valgt eller ej, fordi Frankrig har et problem.
Det er rigtigt, at Frankrig har det her problem og ikke har kunnet vælge ekstra medlemmer, som nogle andre lande har gjort.
Men Tyskland har f.eks. tre ekstra medlemmer, fordi de jo netop har valgt efter Nicetraktaten, hvor de efter Lissabontraktaten mister tre medlemmer.
Så kunne jeg godt tænke mig at spørge ordføreren: Skulle de så også have valgt efter Lissabontraktaten, eftersom det på det tidspunkt var Nicetraktaten, der var gældende?
Det kunne jeg da godt tænke mig at høre ordføreren om.
Kim Mortensen (S), 2010-10-28:
Se, det beslutningsforslag, vi behandler her, har til formål at godkende en ændringsprotokol til Lissabontraktaten om midlertidigt at skabe 18 flere pladser i Europa-Parlamentet frem til næste valg, hvilket vil sige frem til 2014, hvor der igen skal være valg til Europa-Parlamentet.
Som de fleste kan huske, blev ikrafttrædelsen af den nye Lissabontraktat forsinket på grund af folkeafstemningerne i Irland og den deraf følgende usikkerhed om hele Lissabontraktatens fremtid.
Det betød også, at valget til Europa-Parlamentet i juni 2009 foregik på baggrund af den gamle Nicetraktat og ikke på baggrund af den nye Lissabontraktat.
Forsinkelsen af Lissabontraktaten betød med andre ord, at en række lande, der skulle have ekstra pladser i Europa-Parlamentet, først kunne udpege disse senere, samt at Tyskland ved valget i 2009 valgte tre parlamentsmedlemmer flere, end landet vil være berettiget til, når vi når frem til 2014.
Det har selvfølgelig givet en række lande nogle udfordringer til det valg, der blev afholdt i juni 2009.
Derfor synes Socialdemokratiet, at den løsning, der er her, er en, som det blev sagt, praktisk løsning på et konkret problem.
Vi støtter derfor det beslutningsforslag, der er fremsat af udenrigsministeren.
Når det så er sagt, kan man også sige til den debat, der lige har været før, at stort set alle andre lande, bortset fra Frankrig, jo har været i stand til at foretage deres valg med udgangspunkt i netop europaparlamentsvalget i 2009.
Det har Frankrig ikke haft mulighed for at gøre, og derfor betyder det, at Frankrigs to nye medlemmer ikke som resten af medlemmerne til europaparlamentsvalget er valgt direkte af den nationale befolkning til Europa-Parlamentet.
Det levner tillægsprotokollen mulighed for, men vi er sådan set i Socialdemokratiet enige i den kritik af Frankrig, der har været rejst, for ikke som de øvrige lande at lade resultatet af parlamentsvalget i 2009 være udslagsgivende for udpegningen af de ekstra medlemmer af Europa-Parlamentet, men beslutningsforslaget her fremsættes efter en behandling i Kommissionen, i Europa-Parlamentet og dermed også i Folketingets Europaudvalg, hvor sagen har været behandlet.
På den baggrund kan Socialdemokratiet anbefale beslutningsforslaget.
Flemming Møller (V), 2010-10-28:
Jo, det vil jeg da give spørgeren ret i havde været hensigtsmæssigt, men nu er valgproceduren i de forskellige lande meget forskellig.
I Danmark har vi hele landet som én valgkreds, der er det ret let at supplere op.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-10-28:
Er ordføreren ikke også enig i, at det ikke er den mest optimale løsning, at vi godt kunne have forestillet os, at landene havde forberedt sig, ligesom Danmark gjorde, ved at vi kun valgte 13 medlemmer til Europa-Parlamentet i stedet for at vælge 14, som var vores tidligere antal, og at det havde været hensigtsmæssigt, hvis andre EU-lande havde gjort det samme?
Kim Mortensen (S), 2010-10-28:
Jamen jeg har sådan set det synspunkt, at man skal være folkevalgt, og at man skal vælges til det parlament, man stiller op til, af de vælgere, der vælger til parlamentet.
Sådan som jeg har forstået det, der sker i Frankrig, er det sådan, at det er folkevalgte medlemmer af den franske nationalforsamling, der vælges iblandt.
Dermed er det jo folkevalgte medlemmer, der kommer i Europa-Parlamentet.
Men som Per Clausen siger, er problemet der, at de er valgt til en anden forsamling – eller hr. Per Clausen, skal jeg huske at sige.
Medlemmerne er valgt til en anden forsamling end den, de rent faktisk kommer ind i.
Og det synes jeg udgør et demokratisk problem, det er jeg sådan set enig i.
Når det så er sagt, har vi her at gøre med en praktisk løsning på et konkret problem.
Og der synes jeg, at der er brug for at sige: Nu skal vi have landet den her diskussion om sammensætningen af Europa-Parlamentet.
Jeg vil sige, at hr. Per Clausen får de samme papirer i Europaudvalget, som jeg og de andre medlemmer af Europaudvalget får, og i den sagsbehandling, der har været, har der jo ikke stået nævnt, at Frankrig ville bruge den her model.
Der har været nævnt tre modeller, som landene har kunnet vælge imellem, og der har Frankrig så valgt den model at lade nationalforsamlingen udpege.
Jeg synes, det er for dårligt, at Frankrig ikke har kunnet finde en løsning, så man fik valgt nogle medlemmer direkte til Parlamentet som de andre lande.
Det er mit principielle synspunkt, og det er sådan set det synspunkt, vi har haft hele tiden.
Jeg vil så sige, at den eneste i Europaudvalget, der jo faktisk har bedt om at få det her til mandatafgivelse i Europaudvalget, har været den radikale fru Lone Dybkjær, og det vil sige, at De Radikale sådan set er det eneste parti, der på det tidspunkt pegede på, at det her burde være en sag, der var til mandatafgivelse og dermed flertalsbehandling i Folketinget.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-10-28:
Jamen det er ganske korrekt, at jeg har kritiseret i medierne, at det skulle være Sarkozy, der skulle have lov til at udpege medlemmerne.
Senere har jeg jo så fået opklaret, at det ikke er Sarkozy, der skal udpege de franske europaparlamentsmedlemmer, men derimod den franske nationalforsamling, og at det accepterede et europaudvalg undervejs i processen.
Jeg kan så sige, at hvis Udenrigsministeriet for lang tid siden havde forudset, at det her ville blive et problem, så håber jeg da, at udenrigsministeren vil sige, at han da fremover vil huske at sørge for at fremlægge ting til mandat og derudover måske fremlægge dem i god tid.
Per Clausen (EL), 2010-10-28:
Men så er det, jeg tænker over, hvornår det så var, man blev opmærksom på det.
Nu har jeg læst Udenrigsministeriets papirer, og hvis jeg læser dem på en meget venlig måde, hvor jeg ligesom skal lære nogle ting, fremgår det jo klart, at man i grunden har vidst det i rigtig, rigtig lang tid.
Det, jeg bare ikke kan forstå, er, hvordan det så kan gå så galt, at der tilsyneladende er et flertal i Folketinget, som, når de udtaler sig til medierne, siger, at de er imod forslaget, når det viser sig, at man sådan set i lang tid har vidst, at det godt kunne ende på den her måde.
Det er det, jeg ikke forstår.
Jeg forstår sagtens, at når man er begejstret EU-tilhængere og tilhænger af Lissabontraktaten, vil man ikke kaste mudder på banen ved at genere Frankrig i den her sag – herregud, det drejer sig jo som sagt kun om 2 mandater.
Det er vel kun ganske få gange, de kan få afgørende betydning, og jeg er sikker på, at de har langt større problemer i Frankrig og også langt større demokratiske problemer end det, der ligger i sagen her.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-10-28:
Nej, vi har ikke vidst noget særligt i SF, hvis det er det, hr. Per Clausen spørger om; nej, det har vi ikke.
Det, der har været tale om, er, at SF har støttet Lissabontraktaten, fordi vi mente, det var en indholdsmæssigt god traktat, det mente vores medlemmer også, og vi havde en urafstemning i vores parti om Lissabontraktaten.
Alligevel mente SF jo faktisk, at den skulle til folkeafstemning, fordi vi mener, at hvis man skal gøre EU til et folkeligt projekt, skal man ikke snyde vælgerne for den slags.
Men det lå ikke i kortene, da vi havde diskussionen om Lissabontraktaten, hvordan man nu skulle fikse de her medlemmer, fordi vi havde en forventning om, at Lissabontraktaten var implementeret og ratificeret, inden vi skulle have et europaparlamentsvalg.
Per Clausen (EL), 2010-10-28:
Jeg vil bare spørge fru Pia Olsen Dyhr om én ting, og det er, om jeg skal forstå fru Pia Olsen Dyhr på den måde, at i virkeligheden har de partier, som støttede Lissabontraktaten, i flere år vidst, at vi kunne komme i den situation, vi står i nu.
Hvis det er rigtigt, kom forsøget på at få et forhandlingsmandat her for nylig jo alligevel også alt, alt for sent, så derfor vil jeg bare spørge: Er det sådan, at fru Pia Olsen Dyhr i virkeligheden siger, at vi har vidst i meget lang tid, at det var en mulighed – altså, vi har ikke vidst, at franskmændene ville gøre, præcis som de gør, men at muligheden eksisterede, har vi vidst?
For så er det jo i hvert fald klart, at det har været en del af den fælles forståelse mellem de partier, som støtter Lissabontraktaten, at sådan kunne vi ende.
Forhandling
Pia Adelsteen (DF), 2010-10-28:
Det er helt korrekt.
Jeg tror også, jeg var kommet helt op på dupperne, hvis andre lande havde blandet sig i danske forhold.
Det er jeg slet ikke i tvivl om.