Finn Sørensen (EL), 2013-06-28:
Jeg har ikke nogen naive forhåbninger om, at vi kan overbevise folketingsflertallet om, at man er ved at begå en kæmpe fejltagelse her, men jeg synes alligevel, dels når der er kommet svar på nogle spørgsmål, vi har stillet på det seneste, som giver anledning til nogle kommentarer, dels når vi også gerne lige vil følge op på noget af det, vi skriver i høringssvaret, jeg vil anskueliggøre, hvad det er for en økonomi, man nu vil tildele en meget, meget stor gruppe udsatte borgere, nemlig de arbejdsløse kontanthjælpsmodtagere.
Vi er i høringssvaret inde på, hvad disse lave ydelser medfører, og hvad der er tilbage, om man så må sige, at leve for, når de faste udgifter er betalt.
Vi har så regnet lidt mere på det og været meget forsigtige med ikke at sætte beløbene for højt.
Vi har regnet med en nettohusleje på 3.400 kr., en varmeregning på 600 kr., en elregning på 300 kr., indboforsikring for 200 kr., licens for 201 kr., en tv-pakke for 300 kr., internet for 100 kr., telefon for 200 kr. og transport for 350 kr.
Det giver udgifter i alt om måneden på 5.651 kr.
Den ydelse, disse udgifter skal betales af, består for et ungt menneske, der er fundet egnet til uddannelse, af den såkaldte uddannelsesydelse på 5.753 kr.
Tilbage til mad, tøj, vask og lommepenge er der 102 kr. om måneden.
Så behøver jeg vist ikke at kommentere så meget mere.
Det bliver selvfølgelig lidt bedre, hvis man er jobparat kontanthjælpsmodtager og kan få 6.700 kr.,
Jeg kender beskæftigelsesministerens svar og folketingsflertallets svar, som er, at vi her taler om nogle ydelser, som kun skal være midlertidige.
Så er det bare mærkeligt, at det af beregningerne i ministeriets forslag til aftale fremgår, at man forventer, at ikke engang 20 pct. af de unge kontanthjælpsmodtagere kommer i job eller i uddannelse.
Resten skal altså leve i længere tid for disse ydelser.
Det er svært at forstå, at en regering, der vil bekæmpe ulighed og fattigdom, kan komme med sådan et lovforslag, når den oven i købet selv har fastlagt en fattigdomsgrænse, der ligger over disse beløb.
Så er der spørgsmålet om indførelse af samleverafhængighed for kontanthjælpsmodtagere og for dem, der lever sammen med dem.
Det er jo i sig selv utroligt, at man uden en større diskussion bare pålægger en befolkningsgruppe at forsørge en anden befolkningsgruppe.
Man spørger jo sig selv: Hvad bliver det næste?
Ja, kunne det blive, at man pålagde voksne børn at forsørge deres forældre?
Det kunne der være betragtelige besparelser i, må man sige.
Der er i hvert fald åbenbart ikke efter regeringens opfattelse nogen grundlovsmæssige hindringer for at gøre det.
Det har vi så stillet en hel del spørgsmål om, og jeg vil gerne kvittere for, at ministerierne har gjort sig umage for at svare hurtigt.
Vi erkender, at vi stillede spørgsmålene i sidste øjeblik, så tak for det.
Jeg tror, at specielt svaret på spørgsmål 44 om krænkelse af grundlovens § 73, stk. 1, vil blive gransket er retseksperter.
Det vender jeg tilbage til om lidt.
Men først vil jeg bare påpege, at man nu i betragtelig grad udvider det problem, vi allerede har i forvejen, nemlig at der ikke findes klare regler for, hvad det vil sige at leve i ægteskabslignende forhold.
Vi får endnu mere dyneløfteri og mistænkeliggørelse af borgerne.
Jeg vil gerne endnu en gang her fra talerstolen oplæse et svar fra Statsforvaltningen Sjælland til en borger – et svar, der bliver givet den 16. april 2013:
Der er ikke, heller ikke efter de seneste principafgørelser på området, nogen endegyldig facitliste, og vi har som myndighed derfor ikke grundlag for at vejlede borgerne i, hvordan de helt præcis skal indrette sig for at være berettiget til ydelser som enlige.
Det er da en tilståelsessag, der vil noget.
Man kan ikke svare borgerne helt præcist på, hvornår de opfylder kravene for at modtage ydelser som enlig, eller hvornår de kan anses for at leve i et ægteskabslignende forhold.
Og det er jo denne nisse, der flytter med i det her lovforslag.
Så er der et enkelt spørgsmål, som jeg gerne vil bede ministeren om at forholde sig til – jeg håber, jeg kan lokke hende på talerstolen – og altså svare på mit spørgsmål om, hvorfor man ikke har villet afvente Retsvirkningslovudvalgets arbejde, før man indfører den her gensidige forsørgelselspligt for kontanthjælpsmodtagere, for det er mildt sagt et intetsigende svar, jeg har fået.
Jeg får slet ikke noget svar på det spørgsmål.
Jeg spørger jo bare: Hvorfor vil man ikke afvente Retsvirkningslovudvalgets arbejde, for det skulle jo lige nøjagtig beskæftige sig med den her problematik om ægtefælleafhængighed eller ægteskabslignende forhold – det, man nu udvider til at gælde kontanthjælpsmodtagere?
Det får jeg ikke noget svar på.
Så vil jeg bare bede ministeren studere svaret fra Institut for Menneskerettigheder af 11. juni – et høringssvar, som regeringen selv har bedt om.
Institut for Menneskerettigheder mener, at det lovforslag, der om lidt bliver vedtaget, vurderes at kunne få ganske betydelige konsekvenser for den enkeltes levevilkår, og at disse konsekvenser bør evalueres meget hurtigere, end regeringen lægger op til.
På spørgsmålet om indførelse af forsørgelsespligt for papirløst samlevende svarer instituttet meget klart, at de finder, at ud fra retssikkerhedsmæssige betragtninger bør forslaget om indførelse af forsørgelsespligt for ugifte samlevende undergives en mere indgående retlig vurdering, herunder med inddragelse af Retsvirkningslovudvalgets ekspertise på området.
Ikke desto mindre kan jeg ikke få noget svar på, hvorfor regeringen ikke vil vente på dette lovudvalgs betænkning, før man skrider til at udvide spørgsmålet om, hvem der er forsørgelsespligtig og i givet fald kan blive modregnet og gjort ansvarlig for forsørgelsespligt for kontanthjælpsmodtagere.
Det er jo noget, der underbygger
den, hvad skal man sige, stigmatisering af arbejdsløse, som vi har set alt for meget af på det seneste.
For hvad er budskabet i det her lovforslag?
Det er: Lad være med at dele seng og bord med en kontanthjælpsmodtager; du kan risikere at blive pålagt forsørgerpligt over for vedkommende.