runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Jespersen (V), 2007-10-10:
Nu nævnte fru Line Barfod netop den bestemmelse, der faktisk er lavet for dem, der har en psykiatrisk diagnose - og nu ved jeg godt, at der så er blevet nævnt en række, men det er dog temmelig mange, der er nævnt i lovgivningen - og hvor man så kan få en højere ydelse.
Der er også nogle af de her situationer, hvor det er mennesker, der vitterlig ikke kan arbejde, men jo heller ikke er mennesker, der skal parkeres på en livslang førtidspension.
Det er noget af det, som er på dagsordenen også i forbindelse med en førtidspensionsreform.
Er det system, vi har, som det ser ud i dag, for stift?
Det er klart, at det jo er en stor øvelse, men jeg mener selv, at det er en af de baner, man skal tænke i.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-10:
Nu synes jeg, at det var rart at høre, at socialministeren erkender, at der er nogle mennesker, som midlertidigt er for syge til at arbejde eller uddanne sig, og som derfor er blevet friholdt fra kontanthjælpsloftet.
Så kunne jeg godt tænke mig at høre socialministeren om, hvorfor det kun er nogle af de mennesker, der blevet friholdt fra kontanthjælpsloftet.
Ville det ikke være rimeligt - og det kan socialministeren så hygge sig med beskæftigelsesministeren lidt senere med at overveje - at det gjaldt for alle de mennesker?
Det er jo lidt grotesk, at man har en ordning, som går ud på, at man meget gerne vil have folk til at arbejde, men den rammer altså økonomisk og dermed sundhedsmæssigt også nogle mennesker, der slet ikke kan arbejde.
Ville det ikke være rimeligt at se på, om ikke den ordning skulle udvides, så den gjaldt for alle i forhold til kontanthjælpsloftet og alle i forhold til den særlig lave starthjælp?
Karen Jespersen (V), 2007-10-10:
Det, der typisk sker, når man laver sådan en bestemmelse, er, at man som regel er nødt til at lave en positivliste, for ellers bliver det, man laver, alt for uldent i kanten.
Så vil der jo komme nogle vurderinger og overvejelser hen ad vejen om, hvorvidt man så ramte præcist med den lovgivning, man lavede.
Nu er den jo af relativt ny dato, så det har jeg ikke belæg for på nogen måde at stå og sige her.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-10:
Adskillige patientforeninger har jo henvendt sig til os og givet os et fuldstændig klart sigte på, at deres folk har præcis de samme problemer som dem, der nu er blevet undtaget fra kontanthjælpsloftet.
Og jeg tror, at sådan en lille studiekreds mellem socialministeren og beskæftigelsesministeren vil bekræfte socialministeren i, at den lov, der er lavet nu, skyldes, at det lykkedes at vride armen rundt på beskæftigelsesministeren, så han lempede bare en lille smule på sit kontanthjælpsloft.
Men vi kom ikke så langt, fordi regeringen bygger på Dansk Folkeparti, som ikke ville gå så langt som til at friholde alle dem, der ikke kan arbejde, fra de særlig lave ydelser.
Men jeg håber, at vi har fået en socialminister, der har så meget socialt sindelag, at hun godt kan se, at det her er fuldstændig uholdbart.
Karen Jespersen (V), 2007-10-10:
Der er under alle omstændigheder den her periode på 100 dage, hvor man har mulighed for også at forberede hjemsendelsen.
Det er jo, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr sagde, i Integrationsministeriets og udlændingelovgivningens rammer, at de her regler ligger.
Så igen vil jeg sige: Jeg vil meget gerne få en status for, hvordan de kvinder, som faktisk anmelder nogle bagmænd, bliver behandlet.
Det vil jeg foretrække at gøre, for jeg vil ikke begive mig ud i at beskrive noget og gå længere ind i nogle regler, som ikke ligger inden for mit ansvarsområde.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-10-10:
Hvad er ministerens principielle holdning til at få ændret jobmulighederne i de danske yderområder?
Skriftlig begrundelse
I de danske yderområder er jobmulighederne i den offentlige sektor stærkt begrænsede til f.eks. børnehavepædagog, social- og sundhedsassistent eller dagplejer.
Det betyder, at unge kvinder flygter ind til storbyerne, hvor mulighederne for andre slags jobs er langt større.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2007-10-10:
Det varede lidt, før jeg forstod spørgsmålet, og det kan jo besvares på mange måder, men vi er jo i den lykkelige situation i Danmark, at der er masser af jobmuligheder.
Ledigheden er historisk lav, og der er mangel på arbejdskraft inden for en bred vifte af job lige fra grovsmede til advokatsekretærer.
Faktisk er jobmulighederne så gode, at også ledigheden i de fleste yderområder er meget lav.
Jeg vil gerne bruge Nordjylland som et eksempel.
Her har jobmulighederne i perioder været begrænsede, men nu er ledigheden i Nordjylland næsten på samme niveau som resten af landet, og virksomhederne i Nordjylland melder om stigende mangel på arbejdskraft.
Det er ikke alene de private virksomheder, der mangler arbejdskraft, der er også mangel på arbejdskraft inden for den offentlige sektor; det gælder fysioterapeuter, sygeplejersker, læger, it-konsulenter, ingeniører osv.
Derfor er der også gode muligheder for de unge kvinder, som ifølge spørgeren flygter fra yderområderne, fordi der ikke er job i den offentlige sektor.
Det er der.
Det er jo også derfor, vi bl.a. har etableret de vækstfora, som skal sikre koordinationen i erhvervsindsatsen og styrke yderområder og landdistrikter.
Derudover kan man jo sige, at to tredjedele af Strukturfondsmidlerne i Nordjylland går til yderområderne.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-10-10:
Jeg forstod på svaret, som jeg modtog her, at man ikke er dykket dybere ned i det, men i stedet for taler om den mangelsituation, der er.
Den er ret alvorlig, det har ministeren jo selv givet udtryk for her.
Derfor er det også, at mit spørgsmål hænger sammen med, at pigerne i yderområderne ifølge forskning, der er foretaget ved Syddansk Universitet, søger ind til universitetsbyerne.
Derfor ser jeg flere aspekter.
Jeg ser, at den diskussion, der i øjeblikket er om lavstatusarbejde, ikke fremmer, at pigerne bliver i et lokalområde.
Lønnen for lavstatusarbejde i den offentlige sektor er også en medvirkende faktor.
Det medfører også, at flere af kvinderne søger over i det, man populært kalder jernindustrien.
Derfor er det jo sådan, at der er sket en kraftig forskydning med hensyn til, at der er mange unge mænd, der bliver boende i Vestdanmark, hvorimod kvinderne søger ind - som jeg sagde - til metropolerne.
Det er en konsekvens, som på længere sigt kan blive ret så alvorlig for den situation, der er i yderområderne.
Det er på den principielle baggrund, spørgsmålet skal forstås.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2007-10-10:
Det, der er afgørende for beskæftigelsespolitikken, er jo, at der er ledige job.
Jeg fik måske ikke udtrykt mig klart nok i mit første svar, men der er altså virksomheder over hele landet, som mangler arbejdskraft, og virksomheder i alle beskæftigelsesregioner må opgive at få besat ledige stillinger.
Hvis vi tager beskæftigelsesregionerne Hovedstaden, Sjælland, Syddanmark og Midtjylland, svarer antallet af stillinger, der er søgt besat uden held, til godt 2 pct. af de beskæftigede.
Det tal er for Nordjyllands vedkommende 1,4 pct. I marts og april måned forsøgte de nordjyske virksomheder uden held at rekruttere 4.000 medarbejdere.
Hvis spørgeren ikke er bekendt med de 180 fagområder, hvor der er mangel på arbejdskraft i Nordjylland, skal jeg selvfølgelig gerne fremsende listen over disse jobmuligheder.
Jeg vil sige, at der vel ikke sker noget ved, at man rejser over kommunegrænsen for at tage et job.
Og jeg tror heller ikke, at jeg med beskæftigelsespolitikken vil tage det skridt at forbyde unge kvinder at flytte fra yderområderne.
Det ville vel være lige drastisk nok.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-10-10:
Det sidste svar fra beskæftigelsesministeren er jeg helt enig i.
Det handler om at forebygge situationen.
Det handler om at gøre noget ved den situation, der er.
Som ministeren selv sagde, er det jo sådan, at man mangler arbejdskraft i alle områder, også i de der metropolområder.
Men det, jeg ser for mig, og det kan jeg forstå at ministeren ikke gør, er sådan set, at vi er på vej mod en afvikling i yderområderne, hvis ikke der gøres noget særligt på det her område.
Det særlige er jo som sagt at gøre de job attraktive, der er tilbage, efter at man med strukturreformen og den ene reform efter den anden har sørget for, at flere af de veluddannede er blevet trukket væk fra yderområderne og ind til metropolerne.
Det er jo det, der har været konsekvensen af den politik, der er blevet ført.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2007-10-10:
Det er klart, at der er nogle særlige udfordringer ved at være et yderområde.
Når jeg sidder og kigger på ledighedsprocenterne i Nordjylland, kan jeg se, at den i Thisted er 2,6 pct., i Vesthimmerland 3,9 pct., i Rebild 4 pct., og det er da nogle ret så lave områder.
Hvis man tager metropolen Aalborg, er ledigheden der 5,8 pct. Vi skal selvfølgelig gøre, hvad vi kan for at styrke yderområderne, men det må være på andre områder end beskæftigelsesområdet, for det er jo ikke mig, der etablerer virksomheder, det er ikke mig, der fastsætter lønnen på arbejdspladserne osv. Derfor må det være noget med erhvervspolitik, det må være drøftelser i vækstfora, det må være nogle strategier for at tiltrække spændende arbejdspladser i yderområderne.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-10-10:
Beskæftigelsesministeren siger, at det ikke er ham.
Det var jeg også lidt i tvivl om, da jeg rejste denne principielle debat om, hvad man vil gøre for yderområderne.
Men jeg finder alligevel, at der er en række beskæftigelsesmæssige aspekter på det område, jeg her har spurgt til, nemlig hele situationen med, at der kun er efterladt lavstatusarbejde som følge af de forhold, der eksisterer.
Jeg kan her komme med et lille citat, og det skal så være min sidste bemærkning: »Mens de unge kvinder i stigende grad tager universitetsuddannelser, står mændene tilbage i de traditionelle erhverv som landmænd og håndværkere.«
Det forklarer Annette Aagaard Thuesen fra Syddansk Universitets Institut for Forskning og Udvikling i Landdistrikter.
Men ministeren har dog et ansvar for, at der bliver lidt mere positivitet omkring det at være ansat i den offentlige sektor, også for de SOSU-job, der er tilbage efter massakren med alle de reformer, der har været.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2007-10-10:
Det lyder på spørgeren, som om det er en sørgelig ting, at kvinderne forsøger at få en højere uddannelse og rejser ind til universitetsbyerne.
Jeg må sige, at den langsigtede udfordring for det danske samfund jo er, at vi skal sørge for hele tiden at være bedre uddannet end alle de lande, vi konkurrerer med.
Derfor er det da en sund udvikling, at mennesker søger ind og får en uddannelse.
Det er jo sådan set det vigtigste, vi kan gøre.
Kommunerne må jo så lægge nogle strategier for, hvordan de vil udvikle sig i den kommende tid.
Jeg tror, at mange skulle koncentrere sig om erhvervspolitikken, om at tiltrække virksomheder.
Vi bruger mange ressourcer på infrastruktur, så vi sørger for, at det er nemt at komme til og fra virksomhederne.
Det er jo mange ting, der skal i spil på det her område.
Beskæftigelsespolitikken skal sørge for, at der er mennesker til rådighed for virksomhederne, og vi skal sørge for, at de mennesker, der er ledige, får de kvalifikationer, de har brug for til at søge de ledige job, der er.
Det er jo sådan set mekanismen i det.
Vi bygger jo ikke fabrikker.
Men jeg synes, det er en lidt farlig tankegang, som hænger sådan lidt i luften: at det er sådan en trist ting, at folk søger ud for at få en uddannelse.
Det synes jeg i bund og grund ikke er særlig trist.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-10:
Hvad vil ministeren gøre for at sikre, at udenlandske kvinder, der er blevet handlet til prostitution i Danmark, får en reel mulighed for at komme ud af prostitutionen og ikke blot udvises til en uvis og usikker fremtid?
Karen Jespersen (V), 2007-10-10:
Spørgsmålet her lyder: »Hvad vil ministeren gøre for at sikre, at udenlandske kvinder, der er blevet handlet til prostitution i Danmark, får en reel mulighed for at komme ud af prostitutionen og ikke blot udvises til en uvis og usikker fremtid?« Der er jo blevet vedtaget en handlingsplan til bekæmpelse af menneskehandel, som stort set hele Folketinget står bag.
Det kan man sige også igen er et eksempel på, at man godt kan gøre en indsats, uden at der er tale om lovgivning.
Jeg har selvfølgelig aldrig sagt, at man slet ikke skal lovgive.
Jeg har bare sagt, at lige præcis på det her område er der rigtig mange ting, som man kan gøre også uden at lovgive.
Det, der ligger i handlingsplanen, er jo, at når det kommer til myndighedernes kendskab, at der er mennesker - typisk kvinder - der er ulovligt i landet, og det kan både være nogle, der er involverede, og nogle, der ikke er involverede i prostitution, så skal de jo vende tilbage til deres hjemland, fordi de ikke har et lovligt opholdsgrundlag.
Men det, man jo siger, er, at når det drejer sig om kvinder, der har været handlet og er involveret i prostitution, har de en refleksionsperiode, som det hedder, på op til 100 dage, som man typisk bruger til både at hjælpe dem, hvis de har et svagt helbred, og at tage kontakt til hjemlandet for at sørge for, at de kommer hjem til nogle omstændigheder, der gør, at de kan gå en bedre fremtid i møde.
Der har vi jo kontakt til en række ngo’er, altså græsrodsorganisationer, der typisk hjælper kvinderne, når de kommer hjem.
Og man har også nogle erfaringer for, at de ngo’er melder tilbage om, hvordan det så går med de kvinder, når de er kommet tilbage til deres hjemland.
Så der er faktisk en plan for, hvordan man kan hjælpe de kvinder ud af prostitutionen og hjem til en fremtid i deres hjemland, der ikke er uvis.
Men det er da ikke nogen nem sag.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-10:
Det, der er det interessante, når vi snakker om handlede kvinder, er jo, at disse kvinder som udgangspunkt bliver behandlet efter udlændingeloven.
Hvis de ikke har et lovligt opholdsgrundlag i Danmark, bliver de sendt hjem.
Det er praksis, at der meget sjældent i sådanne tilfælde, om nogen sinde - det er meget, meget sjældent i hvert fald bliver givet asyl eller humanitært ophold til de her kvinder.
Det, der også er interessant, er, hvad der sker med de kvinder.
Er der noget som helst overblik over, hvilke konsekvenser det får for de kvinder, der bliver sendt hjem til deres hjemland og ikke bliver betragtet som ofre, men i virkeligheden behandlet, som om det er dem, der er de skyldige?
Har man noget overblik over, hvad der sker med de kvinder, når de bliver sendt hjem til deres hjemland?
Karen Jespersen (V), 2007-10-10:
Men jeg ville foretrække at få lov til at sende det skriftligt, så jeg er sikker på, at det er de rigtige og præcise oplysninger, og det vil jo også gøre det nemmere for hr. Arbo-Bæhr at bruge dem.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-10:
Hvis nu tallene faktisk viser ligestillingsministeren, at en række af de kvinder, der bliver sendt tilbage til hjemlandet og ender i prostitution eller - endnu værre - bliver returneret endnu en gang til et vesteuropæisk land, måske Danmark, er ministeren så indstillet på, at vi er nødt til at få ændret lovgivningen, sådan at vi i større udstrækning får mulighed for at give de mennesker, der har været udsat for kvindehandel, asyl eller humanitært ophold i Danmark?
Karen Jespersen (V), 2007-10-10:
Nej, det er absolut ikke noget, jeg ser som en umiddelbar handlemulighed.
Men det, vi har sat i værk nu, hvor der er lavet et center for indsats mod menneskehandel, er jo også af en relativt ny dato.
Og igen er det jo en indsats, som hele Folketinget, tror jeg, minus Enhedslisten står bag.
Og der har været meget, meget bred politisk enighed om, hvad der skal gøres ved det.
Men hele den her tilgang, som jeg også beskriver, er jo af ret ny dato.
Jeg siger ikke, at den uden videre løser problemet, for det er jo et vilkår i en mere åben verden.
Men det er også uoverskueligt, hvad der vil ske, hvis man i højere grad begynder at give permanent opholdstilladelse og asyl.
Jeg synes, at hvis man kan få mere fokus på en forebyggende indsats i hjemlandet og på en indsats mod dem, der profiterer af at handle med mennesker, så er det jo også en meget vigtig del af indsatsen.
Men det er jo reelt en afvejning.
Det kan godt være, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr synes, at det er meget enkelt, men for mig at se er der også en risiko for, at man kommer til at parkere folk på en passiv ydelse.
Dengang vi ikke havde tidsbegrænsninger i sygedagpengeloven, var det positivt for nogle, men det var sandt for dyden negativt for mange andre, fordi kommunerne så brugte det som parkeringsplads.
Der er jo en række fordele ved kontanthjælpsloftet, fordi det - og det er så en anden diskussion, det ved jeg godt, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr vist ikke uden videre er enig med mig i - efter min vurdering faktisk hjælper nogle i arbejde.
Det er igen den der afvejning.
Men i hvert fald ved vi jo af historiske erfaringer, at det bedste er det godes værste fjende - man kommer til at parkere folk på en passiv ydelse.
Rikke Hvilshøj (V), 2007-10-10:
Spørgsmålet fra hr. Morten Østergaard lyder: »Agter ministeren i lyset af de seneste sager herom at tage initiativer, der kan forhindre, at familiesammenføringsreglerne modvirker initiativerne i regeringens jobplan, når f.eks. 24-års-reglen tvinger specialiseret dansk arbejdskraft til at bosætte sig uden for landets grænser?« Se, det er jo en sag, som hr. Morten Østergaard og jeg har drøftet før, bl.a. i et samråd i juni måned, og der ligger svar på de spørgsmål, der blev stillet under samrådet, og også svar på udvalgsspørgsmål.
Når hr. Morten Østergaard henviser til specificeret arbejdskraft, er det sådan, at hvis man er beskæftiget inden for et område, der står på jobkortordningens positivliste, altså der, hvor vi har defineret, at vi her mangler højt kvalificeret arbejdskraft, er der også, hvis der skulle opstå en situation om familiesammenføring, mulighed for at dispensere fra 24-års-reglen og tilknytningskravet.
De regler har jeg ikke intentioner om at ændre på, og når positivlisten bliver udvidet, følger de selvfølgelig med.
Omvendt håber jeg da også, at der med den nye jobplan er øgede muligheder for ægtefæller til at benytte sig af denne adgang til det danske arbejdsmarked.
Line Barfod (EL), 2007-10-10:
Nu kan vi ikke nå at nævne alle de mange undersøgelser, der er lavet på de her områder, men i forhold til kontanthjælpsloftet ligger det ret klart, at det er meget, meget få, der er kommet i arbejde på grund af loftet, mens der er rigtig mange, der er endt i fattigdom.
Det, der jo er så svært at forstå, er, at nogle diagnoser så ikke skal rammes, mens andre skal.
Det var jo også hårdt arbejde at sikre, at kvinder på barsel ikke var omfattet af kontanthjælpsloftet.
Det virkede for mange af os fuldstændig absurd, at der var 1.100 kvinder på barsel, som skulle ud og løbe på trapper som avisbude.
Karen Jespersen (V), 2007-10-10:
Nu ved hr. Hüseyin Arac selvfølgelig godt, at det er et område, der ligger uden for min ressort, og hr. Hüseyin Arac henviste også til beskæftigelsesministeren.
Derfor er jeg selvfølgelig ikke i stand til at give en redegørelse for, hvad der ligger bag de tal, men jeg vil meget gerne spørge beskæftigelsesministeren og eventuelt bede om et skriftligt svar på, hvad det er for nye tal, der er kommet frem, og hvad baggrunden for dem er.
Nu kender jeg jo så ikke lige konkret de forhold, men man kan jo sige helt grundlæggende, at det er et spørgsmål, som for mig drejer sig om, at man selvfølgelig skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet for at få udbetalt en ydelse, og hvis der er flere kvinder eller mænd, der bliver omfattet af en regel, så vil grunden til det sandsynligvis være, at de objektive kriterier, der ligger til grund for det, betyder, at disse kvinder eller mænd kan blive omfattet både positivt og negativt af dem.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-10:
Jeg synes egentlig, at lige præcis 300-timers-reglen jo er et godt eksempel på det, jeg sagde før.
Det kan godt være, at ligestillingsministeren ikke mener, at der er behov for at lave en lov på ligestillingsministerens område, og det må man så sige er ligestillingsministerens valg.
Men lige præcis med hensyn til det, der hedder at vurdere konsekvenserne for ligestillingen af det utal af lovforslag, der kommer, og lad os bare tage 300-timers-reglen som et eksempel, vil jeg spørge ministeren: Kunne man ikke forestille sig, at det var en opgave for ligestillingsministeren at sørge for, at der blev lavet en vurdering af de ligestillingsmæssige konsekvenser, når der lovgives i det her land?
Karen Jespersen (V), 2007-10-10:
Det er jo speget, det er jo ikke så ligetil.
Man kan jo godt komme til at udtrykke en forestilling om, at man kan vurdere nogle konsekvenser, og så er der ikke meget realitet i det.
Så det er ikke noget, som jeg umiddelbart har på bedding.
Men alle gode ideer modtages med kyshånd.
Så hvordan man vil komme længere ad det spor, vil jeg godt have med i posen med forskellige ideer.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-10-10:
Hvad er ministerens principielle holdning til, at børn, der er fyldt 16 år, kan få lov til at tilslutte sig deres familie?
Ministeren har udtalt, at i udlændingepolitikken skal der tages særligt hensyn til børn, også selv om de er over 16 år, men eksempler fra hverdagen viser, at der ikke er overensstemmelse mellem ord og handling i virkelighedens verden.
Rikke Hvilshøj (V), 2007-10-10:
Spørgsmålet lyder: Hvad er ministerens principielle holdning til, at børn, der fylder 16 år, kan få lov til at tilslutte sig deres familie?
Og her taler vi selvfølgelig om udenlandske børn, som kommer hertil udefra.
Hr. Ole Vagn Christensen har i sin begrundelse for spørgsmålet henvist til eksempler fra hverdagen, og jeg er også bekendt med en konkret sag, som spørgeren har rettet henvendelse til mig om.
Mindreårige udlændinge, der skal bo i Danmark, bør efter regeringens opfattelse såvel af hensyn til barnet som af integrationsmæssige årsager, komme hertil så tidligt som muligt og få så stor en del af deres opvækst her i landet som muligt.
Derfor fremsatte regeringen i februar 2004 et forslag til lov om ændring af udlændingeloven og integrationsloven med forslag om at nedsætte aldersgrænsen for familiesammenføring med børn fra 18 år til 15 år.
Der skal således ske en konkret og individuel vurdering af alle sager, også selv om barnet er over 15 år, når ansøgningen indgives.
Min generelle holdning til sager om familiesammenføring med børn er således, at vi med indførelsen af 15-års-reglen har sikret den rette balance mellem muligheden for at få børn hertil og behovet for at sikre, at børn, der kommer til Danmark, bliver godt og hurtigt integreret.
Det, som hr. Ole Vagn Christensen har hørt mig sige, er, at når barnet er over 15 år, skal der foretages en konkret og individuel vurdering.
Det er i fuld overensstemmelse med internationale konventioner, for dem overholder vi selvfølgelig.
Vi har en 15-års-grænse.
Det er en grænse, som blev lagt ind i lovgivningen i 2004, som Socialdemokraterne har stemt for, og jeg kan forstå, også når jeg læser debatten og de bemærkninger, der er skrevet i betænkningsbidraget, at vi sådan set er enige om, at vi gerne vil have, at hvis børn skal have ophold her, skal de komme så tidligt som muligt, og hvis der er forældre, der bevidst forsinker deres børns ankomst til Danmark, fordi de ikke synes, at de skal have deres opvækst i Danmark, er det et problem.
Her synes vi sådan set, at man også skal se på barnets tarv, og om det så ikke er bedre at blive derhjemme.
Vi var sådan set enige om, at når de er over 15 år, er det en individuel vurdering.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-10-10:
Hvis jeg forstod ministeren ret, så sagde hun, at selv om der har været et flertal for at skabe det grundlag om de 15-årige, så ligger der ikke i det grundlag, at man i særlige situationer udelukker 16-årige.
Det er sådan set det, jeg ligesom har spurgt efter, nemlig om vi kunne regne med, at det, ministeren har sagt til Ritzau, står til troende.