Rune Lund (EL), 2007-03-22:
Enhedslisten var jo det eneste parti, som i sin tid ikke stemte for at sende danske tropper til Afghanistan, og det er vi i dag meget glade for.
Det viste sig, at vi havde ret, det viste sig, at det, at man sendte styrkerne af sted til Afghanistan, endte lige præcis i den fejlslagne strategi, som vi står med her i dag.
Vi har i stadig højere grad en situation i Afghanistan, som minder om den i Irak.
Og i Irak, hvor krigen jo havde 4-års-fødselsdag her den 20. marts, kan man tydeligt se, hvordan det går: Vi har et land, som er i total opløsning, som er i kaos, som er i borgerkrig.
650.000 mennesker er døde på grund af Irakkrigen.
Det er en katastrofe.
Jeg er da også glad for, at den danske regering nu hårdt presset af fredsbevægelsen, hårdt presset af meningsmålinger, hårdt presset af de danske vælgere har besluttet sig for at trække den danske bataljon på 450 soldater hjem fra Irak.
Det var på tide.
Nu er det bare meget, meget ærgerligt, at der tilsyneladende er lagt op til, at man vil gå fra én katastrofe til en anden katastrofe, nemlig ved at sende de samme styrker eller i hvert fald nogle af dem til Afghanistan, for Afghanistan minder utrolig meget om Irak på den måde, at den militære strategi – og i det hele taget hele strategien – er slået totalt fejl.
Jeg er ikke i tvivl om, at der ikke vil gå særlig lang tid, før vi i det her Folketing også vil se Socialdemokraterne og også De Radikale indse, at den militære strategi, at hele strategien for Afghanistan er en fejl.
Og jeg er heller ikke i tvivl om, at vi på et tidspunkt også i forhold til Afghanistan vil få en krigsmodstand her i Folketinget, som vil bestå ikke kun af Enhedslisten og SF, men også af Socialdemokraterne og De Radikale.
Jeg håber, at den situation vil opstå så snart som overhovedet muligt, for det vil kunne gøre, at vi også vil kunne lægge pres for at få trukket de danske tropper hjem fra Afghanistan, og vi også kan få lagt et pres, som gør opmærksom på, at den strategi, der er valgt for Afghanistan, foreløbig kun har resulteret i, at de fundamentalistiske kræfter er blevet styrket, at Taleban er blevet styrket, at befolkningens utilfredshed er steget, at almindelige menneskers levevilkår er forringet osv. osv.
Man kan ellers sige, at tilbage i december 2001, da alle partier på nær Enhedslisten førte Danmark ind i Afghanistankrigen, var det på en måde en form for favorabel situation.
Det var utvivlsomt et forhadt regime, som var væltet og stort set ikkeeksisterende længere på det tidspunkt.
Med hensyn til den afghanske befolkning må man sige, at der var en vis forventning til, at den med vestlig hjælp kunne skabe sig en ny fremtid.
Man kan sige, at forudsætningerne altså var til stede for en eller anden form for succeshistorie, men i dag må vi konstatere, at vi er endt et helt andet sted.
Det er gået lige præcis så galt, som det overhovedet kunne gå: Det væltede fundamentalistiske Talebanregime bliver stadig stærkere og stærkere, ikke bare militært, nej, det får også en ny og voksende opbakning fra befolkningen – en meget bekymrende udvikling.
Således viser den seneste rapport fra Senlisrådet, som er udgivet her i marts i år, at opbakningen til Taleban i de sydlige provinser, i Helmand og i Kandahar, er steget netop på grund af den fejlslagne strategi, som er lagt, med, at man tror, man med stødtænderne forrest, med militær magt og med bomber fra mange hundrede meters højde kan skabe et nyt Afghanistan.
Men svaret kommer så også meget godt fra den nylig udgivne Senlisrapport.
Således svarer 4 ud af 5 af de mere end 12.000 adspurgte, at NATO ikke har hjulpet, og ligeledes svarer ca. 80 pct., at de frygter ikke at kunne brødføde familien.
Jeg kunne blive ved med at citere det ene rystende svar efter det andet fra den her rapport, en rapport, der burde få enhver ansvarlig politiker til at tænke sig om en gang til.
Den virkelighed, der er i Afghanistan, afspejler sig da også i de daglige sammenstød, der er i Afghanistan.
Det Taleban, der stort set ikke eksisterede for 5 år siden, gennemfører nu daglige angreb på NATO-styrker, NATO-styrkerne slår igen, og den store taber er civilbefolkningen.
Det kan kun føre til én konklusion – jeg har nævnt den flere gange – og det er, at den nuværende strategi simpelt hen har spillet fallit.
Så får man én ting ud af det, og det er: Taleban bliver vinderen.
Hvis vi ikke vil havne i det samme morads, som vi er havnet i i Irak, er det ved at være sidste chance for at ændre politik.
Frem for militær indsats er der brug for penge til skoler, til arbejde, en civil indsats, der giver den enkelte afghaner et håb for fremtiden, også fordi rygraden i den afghanske modstand mod besættelsesstyrkerne i Afghanistan, mod de udenlandske styrker, er en nationalt funderet modstand, en modstand, som bunder i, at almindelige mennesker er sure over at se, at deres familiemedlemmer bliver dræbt, sure over, at bomber bliver smidt tilfældigt fra oven, fra bombefly, sure over, at deres opiumsmarker bliver brændt af, uden at der er noget alternativ til det, som bliver serveret for den almindelige civile befolkning.
Den situation, vi har i Afghanistan, kan ikke føre til den konklusion, som regeringen sammen med Dansk Folkeparti, Socialdemokraterne og De Radikale har valgt, nemlig at sende flere soldater til Afghanistan.
Den konklusion, vi skal drage, kan ikke være – i hvert fald ikke hvis man vil vinde over Taleban – at vi bare skal fortsætte med at sende flere soldater.
Vi skal bruge flere penge på civil genopbygning, vi skal bruge færre penge på militær indsats.
I øjeblikket er det sådan, at ethvert skridt i retning af fokus på civil genopbygning i Afghanistan vil være et skridt i den rigtige retning, og ethvert skridt i retning af mere fokus og flere penge til militær indsats vil være et skridt i den forkerte retning – i hvert fald hvis man vil vinde over Taleban.
Samlet set må vi sige, det er ærgerligt, at det i dag kun er Enhedslisten og SF, som kan se, at det, vi har i Afghanistan i dag, sådan set bare er et nyt Irak; som kan se, at den måde, det kører på i Afghanistan i dag, er en situation, som kun udvikler sig til én ting: til en tabt krig, en strategi, hvor man styrker lige præcis dem, som man påstår at ville kæmpe imod, nemlig Taleban.
Hvis ikke der sker en udvikling i retning af det, som er skitseret i det beslutningsforslag, som er fremsat af Enhedslisten og behandlet her i dag, jamen så får vi det, som er helt sikkert, nemlig at Taleban vinder, og det bliver rigtig grimt.
Men der er muligheder for at ændre det.
Der er kort tid, men der er stadig muligheder.
Jeg synes, det er ærgerligt, at Folketinget og Folketingets flertal i dag ikke har tilkendegivet, at der er brug for en helt ny strategi i Afghanistan, hvis vi skal have et fredeligt Afghanistan, hvis vi skal have et Afghanistan, hvor udviklingen kommer til at gå en anden vej end den, det er gået de sidste år, siden den udenlandske militære tilstedeværelse begyndte i Afghanistan.