Astrid Krag (S), 2012-11-01:
Jeg synes egentlig, at jeg svarede temmelig klart og temmelig tydeligt, i hvert fald så tydeligt og klart, som jeg kan, nemlig at der jo i dag i det offentlige er klare incitamenter, ud over hvad der så måtte være af faglige forpligtelser, faglig stolthed – jeg beklager, hvis ordføreren følte sig udsat for en stråmand; det var ikke min hensigt; det synes jeg ikke er fint – til at have fokus på patientskader og på kvalitet, fordi det er regionerne, der er driftsherrer og har ansvaret for vores sygehuse, og det er regionerne, der betaler for patienterstatninger.
Den sammenhæng er der.
Det er den sammenhæng, vi også skal have etableret, når det kommer til de private.
Når de private i dag forvolder skader, er det regionerne, der udbetaler patienterstatninger.
Vi får jo lige præcis med det her lovforslag lavet den parallelitet mellem det offentlige og det private sundhedsvæsen, som er det eneste rimelige og retfærdige.
Jeg er faktisk også ret stolt af, at vi nu får gjort noget ved det.
For på trods af, at flere ordførere fra oppositionen har sagt, at det ville de sådan set også selv have gjort noget ved, mens de havde magten, kan vi jo bare konstatere, at det har været sådan i knap 9 år, at det har været det offentlige, der har betalt erstatninger for skader forvoldt på de private klinikker.
Det var faktisk det, jeg prøvede at komme ind på, da jeg kvitterede for, at det er et samlet Folketing, der bakker op om, at vi fortsat skal løfte kvaliteten i vores sundhedsvæsen og fortsat skal gøre alt, hvad vi kan, for at nedbringe antallet af patient skader.
For hvis man tror, at der kan laves en direkte sammenligning mellem Danmark og Norge – altså at der er færre patientskader i Norge, fordi man har et andet forsikringssystem – vil det efter min mening være en meget, meget forsimplet analyse.
Der er mange ligheder mellem det norske og det danske samfund – det er klart.
Men der er jo altså også nogle markante forskelle i den måde, vi har indrettet vores sundhedsvæsen på, og jeg mener, det er en grov forsimpling at tro, at det hele kan føres tilbage til, hvad det er for en forsikringsmodel, man har valgt.
Hvis jeg skal komme kort ind på en bestemt ting, der gør, at jeg synes, at den model, regeringen har lagt frem, er bedre end den norske, er det – selv om det ikke er hovedformålet med lovforslaget – den her mulighed for at få gjort noget ved de brodne kar i branchen.
I den norske model, som jeg har forstået den, siger man, at alle inden for en bestemt branche – det kan være klinikker, der foretager plastikoperationer såsom brystforstørrende operationer – er i den samme kategori og betaler den samme takst, uanset om de har få eller mange skader.
Den model, vi lægger frem her, vil betyde, at den klinik, der laver mange skader og laver sit arbejde dårligt – altså populært sagt er nogle klamphuggere og skader kvinder, så de f.eks. får deforme bryster efter at være gået ind på klinikken efter noget helt andet – vil opleve, at præmien vil stige for hver gang.
For dem vil det derfor formentlig blive svært at kunne fortsætte med at drive forretning.
Det er jo i sig selv en positiv sidegevinst ved det her lovforslag, altså at de brodne kar vil få en sværere gang på jorden.
Jeg synes, det er en positiv sidegevinst, selv om jeg er helt med på – det håber jeg også at ordføreren er – at det ikke er hovedformålet med det her lovforslag.
Det opnår man ikke med den norske ordning