Morten Østergaard (RV), 2010-11-30:
I modsætning til spørgsmålet om opfølgning på sygemeldte er Det Radikale Venstre ikke en del af den her aftale og har ikke været en del af forhandlingerne.
Vi er enige i både de erfaringer, som er oparbejdet, og også de analyser, som viser, at der er behov for at lave ændringer på det her område.
Det er tilsyneladende sådan, at den måde, systemet er indrettet på i dag med refusionssatserne, måske nok har en positiv effekt, i forhold til at nogle synes, at der er så meget aktivering, at de foretrækker helt at lade være med at ansøge om ydelser, men for dem, som kommer ind i systemet, er der faktisk til gengæld evidens for, at der er en såkaldt fastholdelseseffekt, altså, at det ikke har en effekt i forhold til selvforsørgelse, men snarere en effekt i forhold til at blive fastholdt i beskæftigelsessystemet.
Heldigvis kan man så sige, at det samlet set er sådan, at der er flere, der bliver skræmt væk, end der bliver fastholdt, og derfor har systemet samlet set en positiv effekt.
Men det skulle gerne være sådan, at beskæftigelsessystemet var indrettet på en sådan måde, at det bidrog, også isoleret set, til at bringe folk i selvforsørgelse.
Det, der er foran os i dag med det her lovforslag, er meget markante ændringer.
Jeg synes, at det er uhensigtsmæssigt og uklogt, at det er foregået i en proces, hvor de her analyser er kommet relativt sent, hvor man ikke har haft lejlighed til at diskutere bl.a. med arbejdsmarkedets parter og måske også grundigere med Kommunernes Landsforening, der jo har ansvaret, hvordan systemet bedst kunne indrettes.
I stedet for er det blevet en del af en presset finanslovforhandling, og det er så kommet i den variant, vi kender nu, og det må vi jo så forholde os til.
Det vil jeg prøve at gøre på en nuanceret måde.
Det positive ved det her er, at vi i hvert fald ikke er i tvivl om, at den virksomhedsrettede indsats er den mest effektive i jobindsatsen.
Altså, meget tyder på, at for de ledige, hvor man rent faktisk kan lave noget, der er virksomhedsrettet, har det en større effekt end vejledende opkvalificering eller særligt tilrettelagte forløb.
Det mener jeg at der er god evidens for.
Men når vi alligevel er skeptiske, er det på grund af det, jeg har sagt omkring processen, nemlig at det er en meget stor ændring, man laver uden at have konsulteret aktørerne på området grundigt, hvor jeg gerne havde set, at der havde ligget en aftale til grund, ligesom der gjorde, da vi gik ind på sygeopfølgningsområdet.
Hvis kommunerne fik folk hurtigt i arbejde, fik de ikke så store udgifter, mens deres refusion faldt, i takt med at de ledige stod længe i beskæftigelsessystemet hos kommunerne.
Det synes vi også stemmer godt overens med de signaler, vi har set fra kommunerne med deres udspil på området.
Det er jo en noget anden model end den, der ligger foran os her.
Der er så yderligere to problemer.
Jeg har ladet mig fortælle, at på Samsø eksempelvis, som jo er et meget begrænset arbejdsmarked, er det stort set umuligt at opdrive et arbejde, der ikke på en eller anden måde er støttet, fordi kommunen altså er ude at sørge for, at man kan få sine ledige ud i støttet beskæftigelse.
Det er selvfølgelig et lille lukket kredsløb, men det er i hvert fald et udtryk for, at der er en fortrængningseffekt, som man ikke skal være blind over for.
Noget andet er, om man helt kan sammenligne ledige og sygemeldte i den her sammenhæng.
Sygemeldte er jo kendetegnet ved, at de har et arbejde og er sygemeldte.
Vi ved, at opfølgning kan være godt.
For nogle af dem drejer det sig jo ikke bare om en brækket arm, men har sygemeldingen også noget at gøre med andre forhold, som så måske udmønter sig i en eller anden form for stressrelateret lidelse, en psykisk lidelse eller andre ting, som kan gøre, at en opfølgning ville være positiv.
For de ledige er situationen jo en anden, og vi frygter, at med det her system bliver særlig de svage ledige ladt i stikken, altså dem, som ikke er parate til virksomhedsnær aktivering – hverken virksomhedspraktik eller løntilskudsjob – dem, som har brug for en anden type aktivering for ikke at sygne hen i passivitet, men for at være inde i et forløb, som enten er særligt tilrettelagt, har karakter af opkvalificering eller vejledning.
Vi er bange for, at noget af den uddannelsesindsats, som måske ville komme netop den her målgruppe til gavn, ikke vil være attraktiv for kommunerne, for for at få det til at hænge økonomisk sammen skal det næsten være et kombinationsforløb.
Det gør altså samlet set, at vi må sige, at vi er skeptiske over for både processen og resultatet og derfor ikke kan forventes at stemme for lovforslaget.