Nanna Westerby (SF), 2008-11-18:
Der er jo bred opbakning til målet om, at 95 pct. af en ungdomsårgang skal have en ungdomsuddannelse - det har der været side 1990'erne.
Og i 2006 fik vi så sat årstal på, hvornår målet skal være indfriet: 85 pct. af en ungdomsårgang skal have en ungdomsuddannelse i 2010 og 95 pct. i 2015.
SF støtter jo fuldt ud de målsætninger, og det gør vi, fordi vi ved, at der kommer til at være et behov for veluddannet arbejdskraft fremover.
Der kommer til at være et behov for veluddannet arbejdskraft, og der kommer særlig til at være et faldende behov for ufaglært arbejdskraft.
Prognoser forudser, at hvis vi fortsætter, som vi kører nu, vil der være et overskud, der vil være mere end 150.000 ufaglærte uden ungdomsuddannelse flere, end der er behov for frem til 2018.
Så alt i alt er målsætningerne på det her område jo fornuftige, men desværre går tallene den forkerte vej.
I 1990'erne voksede antallet af unge med en ungdomsuddannelse fra 76 pct. til 83 pct., men med Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti ved roret er det tal faldet, så nu kun 79 pct. tager en ungdomsuddannelse.
Vi skal faktisk tilbage til 1993 for at finde et tal, der er så lavt; det er 15 års udvikling og fremgang, der er blevet elimineret.
Det synes jeg er meget bekymrende, og derfor er det en meget relevant debat, vi har her i dag.
Jeg må også sige, at jeg er lidt skuffet over undervisningsministerens tale og også over ordførerne fra regeringspartierne, som jeg lidt synes negligerer problemet.
Da vi sidst tog det her problem op for vel et halvt års tid siden, skød undervisningsministeren ligesom i dag skylden på konjunkturerne - de unge tager job i stedet for uddannelse, nu hvor der er mangel på arbejdskraft, lød forklaringen.
I SF mener vi altså bare, at netop i de år, hvor vi har haft overskud i samfundsøkonomien, burde vi også have haft overskuddet til at give flere unge en ungdomsuddannelse.
I dag, når vi nu tager problemet op igen, siger undervisningsministeren, at vi skal være tålmodige og vente på effekterne af mentorordninger på erhvervsskolerne og håbe på, at udviklingen vender.
Men regeringen har i 7 år haft chancen for at gøre noget ved problemet, og undervisningsministeren er samlet set den længst siddende undervisningsminister, der i alt har haft ansvaret for uddannelsespolitikken i samlet set mere end 14 år.
Så jeg må altså indrømme, at min tålmodighed er ved at være brugt op, og jeg håber meget, at vi i dag kan finde frem til nye initiativer, der kan vende den her udvikling.
Det er der alvorlig brug for, for manglende uddannelse er ikke kun et samfundsproblem.
Det er først og fremmest et problem for de mennesker, der risikerer at stå som ufaglærte på et mere brutalt og stadig mere usikkert arbejdsmarked.
Vi ved, at de unge, der ikke starter på en ungdomsuddannelse inden 3 år efter folkeskolen, har dobbelt så høj ledighed og i gennemsnit tjener 62.000 kr. mindre end dem, der kom i gang med en ungdomsuddannelse inden 3 år efter folkeskolen.
Så selv om man senere skulle få taget en uddannelse, betyder det altså noget, om man kommer hurtigt i gang efter folkeskolen.
Vi skal selvfølgelig arbejde for de bedste vilkår for voksen- og efteruddannelse, men vores målsætning er, at 95 pct. af de unge skal starte på en ungdomsuddannelse, og det er den målsætning, vi diskuterer i dag, og det er den målsætning, der er så vigtig for tilknytningen til arbejdsmarkedet og indkomsten.
Så der er virkelig behov for, at vi får sat gang i udviklingen.
Noget af det, vi håber på i SF, er, at vi kan få lavet en uddannelseskommission - en kommission af folk, der, som Venstres ordfører også efterlyste, netop til daglig arbejder med uddannelsessystemet, og som kender til uddannelsessystemet, og i øvrigt også en kommission, som rigtig mange i uddannelsessystemet efterlyser, så man kan undgå ad hoc-tiltag og ad hoc-ændringer, men så man kan få lagt en samlet plan for, hvordan vi når målsætningen.
Jeg var i sidste uge til en uddannelseskonference i Region Nordjylland, og her lød det samstemmende fra erhvervsskoledirektører og gymnasierektorer, at de oplever flere unge med svære sociale og personlige problemer, som de skal rumme i deres uddannelsesinstitution.
Jeg har hørt om lærerfri timer, om stigende klassekvotienter og om stressede lærere på erhvervsuddannelser, der siger til eleverne, at de ikke må stille mere end tre spørgsmål om ugen, for mere er der ikke tid til.
Det er ikke overskud.
Det er ikke udtryk for, at der er tilstrækkelig med ressourcer.
Alligevel vil regeringen og Dansk Folkeparti skære 312 mio. kr. på ungdomsuddannelserne.
Jeg ved godt, at det bliver kaldt for effektiviseringer, men det indrømmes også, at det ikke er sikkert, at man kan finde alle pengene ved besparelser, og så bliver det jo til deciderede nedskæringer.
Det er eksempler som disse, der får mig til at overveje, om regeringen overhovedet tager det her spørgsmål seriøst, og jeg håber meget, at der, når undervisningsministeren samler op på det senere, vil komme nogle bud på, hvad man kan gøre for at få vendt den her udvikling.
I SF vil vi i hvert fald arbejde for at få stoppet nedskæringerne og lavet en samlet handlingsplan for, hvordan vi kan få flere unge til at tage en uddannelse.
Så vil jeg på vegne af Socialdemokratiet, De Radikale, SF og Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
Folketinget konstaterer, at regeringen har sat uddannelsesløftet i Danmark over styr, så man skal tilbage til 1993 for at finde færre unge, der gennemfører en ungdomsuddannelse.
Folketinget opfordrer regeringen til at arbejde for reformer af uddannelsessystemet, så alle får en ungdomsuddannelse: - Nedskæringerne på ungdomsuddannelserne skal stoppes.
- En fornuftig basisøkonomi, der ikke udhules af tvungne besparelser på statens indkøb, administrative fællesskaber m.v. - Lærerfri timer skal afskaffes, med mindre de er pædagogisk begrundede. - Mulighed for mere holdundervisning med færre elever end i klasserne.
- Lokaler og udstyr skal være tidssvarende.
Arbejdsmiljøet for eleverne skal forbedres.
- Fokus på kvalitetsløft af erhvervsuddannelserne. - Indførelse af udkantstaxameter og tosprogstaxameter. - Løbende efteruddannelse af lærerne.
- Moderne undervisningsmetoder og genindførelse af gruppeprøver.
- Styrket statslig finansiering af produktionsskolerne.
Flere praktiske veje til ungdomsuddannelserne.
Det, jeg synes er stærkt problematisk ved det, som De Konservative har foreslået i forhold til 10. klasse, er, at man siger, at 10. klasse bliver for en særlig gruppe elever, nemlig for folk, som f.eks. har dårlige faglige kundskaber.
Jeg synes, at 10. klasse skal være for alle.
Det synes jeg, dels fordi det viser sig, at de, der har gået i 10. klasse, faktisk klarer sig godt på en ungdomsuddannelse, dels fordi der er nogle, der har brug for at komme i 10. klasse for at udvikle personlige og sociale kompetencer, og det er altså ikke noget, man kan måle sig til.