Lene Espersen (KF), 2011-05-27:
Denne forespørgsel kan egentlig besvares ganske kort: Regeringen har ingen planer om at tilbagekalde verbalnoten om det dansk-kinesiske forhold fra december 2009.
Jeg kan således fuldt ud tilslutte mig, hvad Dalai Lama ifølge den ritzauartikel, som forespørgslen refererer til, skulle have sagt: »Både Danmark og resten af EU har ret til selv at træffe beslutninger.
I kan selv vurdere, hvad der er rigtigt og forkert.
Der er ikke brug for belærende foredrag fra andre.«
Jeg er sikker på, at vi alle er enige om, at et så vigtigt element som Danmarks Kinapolitik skal fastlægges af den danske regering efter rådføring med det danske Folketings Udenrigspolitiske Nævn.
Derfor blev verbalnoten da også udarbejdet efter grundige drøftelser i nævnet og med tilslutning af et stort flertal i Folketinget.
De forhold, som lå til grund for udarbejdelsen af verbalnoten, har ikke ændret sig.
Såfremt der måtte komme anmodninger om møder med regeringen fra Dalai Lama eller den eksiltibetanske regering, står Danmark helt automatisk med et spørgsmål af potentielt større udenrigspolitisk rækkevidde, som derfor må drøftes i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Anderledes kan det ikke være.
Derfor er der heller ingen grund til at tilbagekalde noten.
Når det er sagt, vil jeg gerne benytte lejligheden til at gøre status efter de godt 14 måneder, der er gået siden forespørgselsdebatten den 4. marts 2010 om verbalnoten og Danmarks forhold til Kina, også i lyset af Dalai Lamas nylige besøg i Danmark og en række misforståelser, der i den anledning har været omtalt i medierne.
Dalai Lama var i Danmark fra den 17. til den 19. april 2011 som sidste stop på en europæisk rundrejse, der også omfattede Irland og Sverige.
Hovedfokusset for Dalai Lamas besøg var religiøst.
I Danmark afholdtes der den 18. april således to store arrangementer i Tivolis kongrescenter om religiøse og livsfilosofiske emner.
Dalai Lama mødtes også med en række danske politikere; han havde ikke anmodet om møder med danske ministre.
Det har i medierne været hævdet, at tidligere møder mellem Dalai Lama og danske ministre ikke skulle være blevet gennemført på hans initiativ.
Det er ikke korrekt.
Det var tilfældet med statsminister Poul Nyrup Rasmussens møde med Dalai Lama i 2000, med statsminister Anders Fogh Rasmussens møder med Dalai Lama i 2003 og endelig med statsminister Lars Løkke Rasmussens møde med Dalai Lama i 2009.
Sådanne anmodninger blev ikke fremsat i forbindelse med det seneste besøg i Danmark, og det er min forståelse, at det heller ikke var tilfældet i forbindelse med Dalai Lamas forudgående besøg i Irland og Sverige.
Lad mig også benytte lejligheden til kort at minde om baggrunden for verbalnoten.
Efter Dalai Lamas besøg i Danmark i maj 2009 og statsministerens og udenrigsministerens møder med Dalai Lama reagerede Kina som bekendt med en skarp officiel protest, hvorefter de bilaterale relationer blev nedkølet.
Vores vurdering var og er, at der i Beijing var oprigtig harme og vrede over, at Danmark set fra Beijing havde blandet sig i Kinas interne forhold og skadet vitale kinesiske interesser.
Det betyder ikke, at vi fra dansk side delte den opfattelse, men selvsagt, at vi måtte tage den alvorligt.
For Kina var der særlig et forhold, som var og fortsat er helt centralt.
Det er spørgsmålet om Kinas territoriale integritet og om i den konkrete sammenhæng at understrege, at Tibet er en del af Kina.
Denne regerings og også tidligere danske regeringers Kinapolitik er baseret på en etkinapolitik.
Det vil sige, at Danmark opfatter Tibet som værende en del af Kinas territorium.
Det er der ikke noget nyt i.
Det er i øvrigt også den linje, som vores partnere i EU og USA har lagt.
Dalai Lama har også selv gentagne gange udtalt, at han ikke arbejder for Tibets løsrivelse fra Kina, men at han arbejder for en løsning for Tibet inden for rammerne af Kina, hvor landets grænser respekteres.
Men uanset hvordan vi selv ser på det, er der meget stor kinesisk følsomhed i spørgsmålet om Tibet, hvilket den seneste udvikling kun bekræfter.
I overensstemmelse med sine udtalelser den 10. marts i år har Dalai Lama overdraget sine formelle autoriteter til Lobsang Sangay, der i april blev valgt som leder af den eksiltibetanske regering gennem et demokratisk valg blandt eksiltibetanere verden over.
Dermed er Dalai Lama formelt set udelukkende en religiøs leder, men reelt vil Dalai Lama dog fortsat blive kædet sammen med og stå som symbol for tibetanernes mangeårige kamp for øget selvbestemmelse.
Det demokratiske eksiltibetanske valg har i sig selv skabt stor irritation hos og fremkaldt voldsom kritik fra Kina, og man har draget tvivl om hensigterne bag Dalai Lamas formelle fralæggelse af politisk magt.
Der er ikke tvivl om, at man fra kinesisk side fortsat vil tillægge Dalai Lama overordentlig stor betydning, også politisk, og at hans formelle magtoverdragelse altså ikke ændrer noget.
Samtidig er der heller ingen tvivl om, at andre landes regeringers eventuelle møder med Lobsang Sangay i kinesisk optik vil være mindst lige så kontroversielle som møder med Dalai Lama selv.
Så vidt vi er orienteret, er der ikke for tiden forhandlinger mellem de kinesiske myndigheder og repræsentanter for eksiltibetanerne omkring Dalai Lama.
Der har for nylig været rapporteret om uroligheder omkring det tibetanske Kirtikloster i Sichuanprovinsen, dvs. uden for den tibetanske autonome region.
Urolighederne startede med en tibetansk munks selvafbrænding som markering af årsdagen for de omfattende protestdemonstrationer, der var i Tibet i 2008, og endte med omfattende kinesiske sikkerhedstiltag omkring klosteret, hvor bl.a. to ældre lokale beboere skulle være omkommet.
Dele af Sichuanprovinsen har siden været lukket for udlændinge, og det har været vanskeligt at få uafhængige beretninger om hændelserne.
Den afklaring af Danmarks etkinapolitik, som verbalnoten betød for kineserne, har bidraget til at bringe det bilaterale forhold tilbage i et positivt spor.
Den bilaterale besøgsudveksling blev således genoptaget i 2010 med den største kinesiske erhvervsdelegation i Danmark nogen sinde, ledet af den kinesiske handelsminister.
Statsministeren, jeg selv og en lang række andre ministre har besøgt Kina i løbet af 2010, og arbejdet med at konsolidere og udbygge det strategiske partnerskab, som vi indgik aftale om med Kina i 2008, er dermed i fuld gang.
I møder med den kinesiske regering har vi fra dansk side, selvfølgelig også i overensstemmelse med den fælles EU-politik, benyttet lejligheden til at tage spørgsmålet om menneskerettigheder og Tibet op.
Det ændrer verbalnoten intet ved.
Fra kinesisk side accepterer man, at menneskerettigheder er noget, der indgår i vores bilaterale dialog, og det er jo også en del af vores strategiske partnerskab, men pointen er også, at hvis vi skal gøre os nogen forhåbninger om, at der bliver lyttet til os, er forudsætningen altså, at der i det mindste er dialog og dermed også et godt og stabilt forhold til Kina.
I spørgsmålet om Tibet har vi med henvisning til V 47 fra vores forespørgselsdebat i marts 2010 understreget den betydning, vi fra dansk side tillægger forhandlingerne med repræsentanter for Dalai Lama.
De kinesiske myndigheder er således ikke i tvivl om, at vi fra dansk side opfordrer til, at Tibetspørgsmålet løses gennem dialog.
Det er i den forbindelse vigtigt at holde sig for øje, at man fra tibetansk side hele tiden gentager, at man respekterer Kinas suverænitet og territoriale integritet.
Man søger ikke uafhængighed eller løsrivelse, men udelukkende en løsning på Tibetspørgsmålet inden for rammerne af folkerepublikkens forfatning.
I forbindelse med min samtale sidste år i Shanghai tog jeg således både menneskerettighedsforhold og spørgsmålet om Tibet op og opfordrede med henvisning til V 47 til, at dialogen mellem Dalai Lamas repræsentanter og den kinesiske regering føres igennem til et resultat, der i overensstemmelse med etkinapolitikken sikrer, at tibetanerne opnår reelt selvstyre med kulturel og religiøs frihed og respekt for menneskerettighederne.
Verbalnoten fra december 2009, V 47 fra marts sidste år og vedtagelsen fra vores debat i dag vil udgøre et nyttigt og sammenhængende grundlag, der hverken efterlader tvivl om vores etkinapolitik eller vores syn på spørgsmålet om Tibet.
Kina kender vores holdning, og der er dermed tale om et solidt udgangspunkt for en fastholdelse og dynamisk videreudvikling af Danmarks nuværende og også meget positive forhold til Kina.