Lene Espersen (KF), 2013-11-12:
Der har lige været en lang ordveksling, der har handlet om, hvorvidt det er politikere, der laver politik, eller det er andre, der laver politik.
Jeg synes, det er vigtigt at få understreget, at L 51, der handler om vores folkeskolereform, er konservativ politik.
Før vi for alvor gik i gang med forhandlingerne, fremlagde Det Konservative Folkeparti vores forslag til en folkeskolereform.
Det gjorde vi i sommeren 2012.
Vores ønske var, at der skulle være flere timer i dansk og matematik.
Vi ønskede, at der skulle være bedre mulighed for at lave hold i folkeskolen, således at vi kunne støtte de elever, der havde brug for at blive løftet meget fagligt, men vi ønskede også at understøtte de elever, der var allerdygtigst, i at blive endnu dygtigere.
Vi ønskede muligheder for tonede forløb.
Vi ønskede engelsk fra 1. klasse.
Vi ønskede et andet fremmedsprog fra 5. klasse.
Vi ønskede, at der var fokus på innovation og entreprenørskab.
Alt det er en del af det her lovforslag.
Det er bare for at sige, hvis der er nogen, der sidder og følger debatten her i dag, at man altså ikke skal tro, at det er nogle embedsmænd, der har fundet på, at Det Konservative Folkeparti skulle mene det.
Det er noget, vi har ment igennem meget lang tid.
Og jeg er rigtig glad for, at der her i Folketinget har været bred enighed om, at vi skulle gøre den danske folkeskole endnu bedre, så den bliver førstevalget for langt, langt flere forældre og elever, end det i dag er tilfældet.
Vi tror på, at man i et moderne uddannelsessystem skal forene respekten for viden, kundskab og faglighed på den ene side med udviklingen af selvstændighed, kreativitet og tværfaglighed på den anden side, og det synes jeg faktisk er lykkedes utrolig flot for os med den aftale, der er indgået på folkeskoleområdet.
Vi har haft det som en politisk målsætning igennem de år, hvor jeg har været medlem af Det Konservative Folkeparti – og det har jeg været siden 1984 – at vores børn skulle lære noget mere i folkeskolen.
I mange år stod vi faktisk uden for folkeskoleforlig, fordi vi syntes, at der var for meget fokus på det, nogle kalder rundkredspædagogik, dvs. manglende fokus på faglighed.
Det er der kommet, og jeg synes faktisk, at det er lykkedes for Folketinget meget bredt at finde hinanden i nogle kompromiser, og kompromiser er der tale om.
Jeg vil da sige, at ud af alt det, jeg har læst op vi fik igennem, så var der også ting, vi ikke fik igennem.
Jeg tror, fru Karen Ellemann var inde på det samme.
Vi havde ønsket, at folkeskolens afgangseksamen talte noget mere, for så tror jeg altså, at man ville gøre sig ekstra umage til sidst.
Jeg husker min egen niece, der ringede og spurgte: Hvorfor skal jeg egentlig læse til eksamen?
For det er jo fuldstændig ligegyldigt, hvad jeg får i karakter.
Jeg er allerede kommet ind på gymnasiet.
Jeg vil sige, at den diskussion kan vi tage en anden gang, men selvfølgelig kommer man ikke igennem med alt, hvis ikke man har 90 mandater.
Men jeg synes, at vi er kommet igennem med mange ting, og derfor vil jeg også gerne stå på mål for den her reform.
Vi synes bl.a., at det er godt, at der fra 7. klasse bliver valgfag, der giver den enkelte elev mulighed for at fordybe sig der, hvor interessen er.
Vi tror faktisk på, at det er rigtig godt.
Vi mener også, at mange af de andre initiativer, der er til forbedring af udskolingen, er rigtig gode.
Det gælder bl.a. anvendelsen af valgfag og mulighederne for eliteidrætsklasser.
Det at dyrke eliten er jo noget af det, der næsten har været et tabu i mange år, og det er godt, at det er kommet med.
Der kommer en ny prøve i idræt, og der bliver også nogle ændringer af adgangsbeviset for folkeskolen, som trækker i den rigtige retning.
Vi er glade for kompetenceudviklingen af lærerne, der er en central del af reformen.
Der er mange, der har fremhævet det.
Vi er også glade for de mange regelforenklinger, det er lykkedes at komme igennem med.
For vi må jo indrømme, at vi også i Folketinget har en tendens til at dynge skolen til med nye regler, og her er det faktisk lykkedes os at komme med liberaliseringer, så der er større frihed også til fællesledelse på tværs af flere folkeskoler.
Så der er tale om et betragteligt løft, som vi er meget glade for.
Som jeg har spurgt ind til under behandlingen i Folketinget i dag, har der været et område, hvor vi mener der er behov for at få fundet en løsning, og vi er rimelig pragmatiske.
Jeg er faktisk rimelig indifferent over for, hvilken løsning vi finder, men jeg mener, at vi bliver nødt til at tage den henvendelse, der er kommet fra Det Danske Suzuki Institut, alvorligt.
De har et behov for at sikre, at deres elever også har mulighed for dispensation, på samme måde, som de kommunale musikskoler i dag har mulighed for at få en undtagelse fra de lange skoledage, så de har en mulighed for at påbegynde undervisningen af de første elever omkring kl. 13.
Det vil jo ikke være muligt med en skoleuge som den her, der er på 28, 30 og 33 timer på henholdsvis indskoling, mellemtrin og udskoling.
Det håber jeg så vi kan finde en løsning på.
Jeg har også modtaget en anden henvendelse, som jeg håber på at vi kan finde en løsning på.
Ganske mange familier står jo med børn, der er særlig udfordret.
Det kan være en dreng med diagnosen infantil autisme.
Mange af dem har jo deltidshjemmetræning.
For dem bliver det altså en udfordring, hvis man holder fast i heldagsskolen, at de ikke får mulighed for at deltidshjemmetræne deres børn i noget af tiden.
Der håber jeg altså på at de særlige regler, som fremgår af lovforslaget, og som undervisningsministeren kan fastsætte, tillader, at man kan fravige det krav for elever, der modtager enten specialundervisning eller får en anden form for støtte.
For jeg mener, at den gruppe af elever har rigtig, rigtig godt af den inklusion, der ligger i, at de er med i meget af den almindelige undervisning, men de skal selvfølgelig også passe deres støttetræning.
Den del af lovforslaget, L 52, som vi jo ikke er så glade for, er den del, der handler om diskussionen om lektiehjælp – og det er der blevet sagt rigtig meget om i dag.
Jeg vil gerne gøre det helt klart: Det Konservative Folkeparti har været tilhænger af, at der på alle skoler er et tilbud om frivillig lektiehjælp.
Vi synes, det er en god idé, at der er det tilbud, og det er bl.a., fordi vi erkender, at der er forældre, der ikke kan hjælpe deres egne børn, og som har brug for, at der er læreruddannet personale, der hjælper de pågældende elever.
Men vi vender os altså imod tanken om en obligatorisk lektiecafé eller tvungen lektiecafé til alle.
Der må jeg sige vi var uenige, og der endte det jo med, at Det Konservative Folkeparti forlod forhandlingerne, fordi vi ikke ønskede at være en del af den aftale.
Det vælger regeringen så sammen med Venstre og Dansk Folkeparti at indføre med L 52.
Jeg synes jo, at det er en lidt sjov måde, man formulerer sig på, for der står i L 52: Med nærværende lovforslag ophæves kravene til organisering af lektiehjælp, herunder at det er frivilligt at deltage i det.
Det er en lidt sjov måde at formulere sig på, når det, det handler om, er, at man fjerner frivillighed og indfører tvang.
Men vi er modstandere af det.
Jeg vil sige, også til hr. Alex Ahrendtsen, som jeg havde en drøftelse med under behandlingen tidligere i dag, at erfaringerne i Norge ikke bygger på, at de svageste elever går hjem.
I den artikel, der var i Berlingske sidste år, står der sort på hvidt: Erfaringerne fra Norge bygger på, at når de svageste elever kommer ind i en klasse og går i en klasse, hvor der er utrolig mange elever i forvejen, der faktisk godt kan klare sig selv, så bliver der ikke så meget fokus på de svageste elever.
Det er klart, for de ressourcestærke råber også op og vil have hjælp.
Det er det ene problem, altså at de svageste, om jeg så må sige, bliver nålen i høstakken, når der er fyldt med børn i rummet.
Og det har altså givet et dårligt resultat for de svageste.
Jeg erkender, at der er resultater, hvor de dygtigere gør det bedre.
Det har undervisningsministeren også kommenteret.
Men vi har en udfordring, og vores holdning er altså den, at vi synes, at tilbud om lektiehjælp skal være til dem, der har brug for det.
Vi mener faktisk, at forældrene og eleverne selv skal have lov til at disponere over deres fritid.
I det samfund, vi lever i i dag, hvor der er ganske mange, der arbejder forskudt, så er der faktisk også mange, der gerne vil sidde og lave lektier med deres børn derhjemme om eftermiddagen.
Der er andre børn, der vil i Suzukiinstituttet og spille violin.
Der er så nogle, der ikke har haft så gode erfaringer med det, hørte vi af fru Karen Ellemann, men så kan det være, at man vil spille håndbold eller fodbold eller badminton.
Jeg vil sige, at der var noget, som jeg syntes var lidt underholdende, men nu valgte jeg ikke at drille Enhedslisten med det, for Enhedslisten holdt en lang tale, der handlede om, at man ikke syntes, at eleverne skulle gå så lang tid i skole.
Og det eneste lovforslag, de støtter, er et, der øger antallet af timer, som eleverne skal være i skolen – fra 28 til 30 timer ved indskolingen, fra 30 til 33 timer på mellemtrinnet og fra 33 til 35 timer ved udskolingen.
Så jeg havde bare lidt svært ved at forstå logikken i Enhedslistens måde at argumentere for det på.
Derfor har vi jo så respekteret, at de andre partier kan gennemføre det efter et folketingsvalg, for så er vi ikke en del af forligskredsen.
Men resten af folkeskoleaftalen er vi faktisk ganske tilfredse med.
Der er nogle hjørner som sagt, vi gerne vil arbejde med under udvalgsbehandlingen, og der håber jeg at vi kan finde hinanden.