runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2007-02-27:
Nu er det jo ikke, fordi jeg er sikker på, at min opfattelse af, hvad jeg sådan bryder mig om eller ikke bryder mig om, er særlig avanceret – det tror jeg såmænd ikke den er – men det er jo meget afgørende, synes jeg, hvordan vi sådan regulerer den seksuelle adfærd.
Og jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at misbrug er og skal være forbudt.
Men det er vel meget vigtigt, at vi også tillader seksuel adfærd, som vi selv måske personligt grundlæggende synes er ulækker, og ikke bruger staten til at regulere det ud over, hvad der er nødvendigt af hensyn til, at der ikke sker misbrug af andre mennesker, og at der heller ikke sker misbrug af dyr.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-27:
Det er den praktiske udførelse af et sådant forbud.
Hr. Christian H. Hansen siger jo selv, at det er svært, og der er ikke ret mange af de lidt hårdere sager, der når frem til retten.
Så jeg ved ikke, hvilken ambition hr. Christian H. Hansen har om, at den nedre del af sagerne skulle nå frem til retten.
Kristen Touborg (SF), 2007-02-27:
Jeg har hæftet mig ved, at ministeren gang på gang henviser til Det Dyreetiske Råd.
Det får mig til at spørge: Bekymrer det slet ikke ministeren, at der er en meget lang række fagfolk, der har udtalt sig om det her, som udtaler sig meget kritisk om det, og som faktisk direkte siger, at de synes, man skal lovgive?
Christian H. Hansen (DF), 2007-02-27:
Det er selvfølgelig skuffende, at Socialdemokratiet sådan gerne vil noget, men alligevel ikke; det er jo lidt skuffende.
Jeg kan forstå, at der nu kommer et forslag om en høring, og så kan vi selvfølgelig trække tiden lidt længere ud.
En høring kan altid være godt, men der er jo mange af de ting her, der er dokumenteret.
Men også den socialdemokratiske ordfører, hr. Frode Sørensen, siger, at vi har § 1, og den kan vi bare bruge.
Hvis den nu var så brugbar, hvorfor har vi så det problem, som vi har?
Hvorfor har vi problemet, når vi bare kan bruge § 1?
Vi har problemet, fordi man netop ikke bare kan bruge § 1.
Den kan faktisk ikke bruges til noget i den her forbindelse.
Vil hr. Frode Sørensen give mig ret i det?
Karsten Nonbo (V), 2007-02-27:
Det er ikke første gang, at hr. Christian H. Hansen har hørt det, han ville høre, selv om jeg har sagt det, jeg ville sige – nej, undskyld, jeg mener hr. Kristen Touborg.
Dét var en fortalelse, det var det andet ikke.
Kristen Touborg (SF), 2007-02-27:
Så må vi jo være nogle stykker, der har hørt noget andet end det, Venstres ordfører sagde, og der må vi jo så efterfølgende gå i bøgerne og se, hvad det egentlig var, Venstres ordfører sagde.
Men det er da tankevækkende, at man kan være så uenige om, hvad der bliver sagt, når vi sådan lige har hørt det her alle sammen.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-27:
Det var ikke det, jeg sagde, nej.
Lene Espersen (KF), 2007-02-27:
Jeg vil sige til hr. Per Clausen, at jeg er meget enig i den argumentation, som hr. Per Clausen her kommer med, og det er en farlig vej at gå, hvis vi som lovgivere begynder at sige, at det, vi lovgiver om, ikke sådan er liv og helbred og af beskyttelse af ens trivsel, men det er, hvad man selv synes er ulækkert, og hvad man ikke bryder sig om.
Det er i hvert fald en vanskelig vej at begynde at betræde.
Ikke desto mindre må man jo sige, at den problemstilling, som vi behandler her i dag, også er en problemstilling, der handler om etik.
Derfor synes jeg altså, det er vigtigt at få præciseret, at Det Dyreetiske Råd, hvor der sidder meget, meget sagkyndige folk, har været lovgivningen grundigt igennem, har været problemstillingen igennem og altså er nået frem til, at lovgivningen er tilstrækkelig, som den er i øjeblikket.
Kristen Touborg (SF), 2007-02-27:
Jeg vil såmænd blot høre, om jeg hørte rigtigt, når jeg mener at have hørt Venstres ordfører sige, at der også var noget, der hed inseminering, altså underforstået, at hr. Nonbo sammenlignede inseminering af dyr med sodomi.
Var det rigtigt forstået, at det var det, Venstres ordfører sagde?
Christian H. Hansen (DF), 2007-02-27:
Jeg kan forstå, at det er en lidt ny retspolitisk tankegang fra Venstres side – og det er jo så meget rart at få bekræftet i dag – at hvis noget er svært at få afsløret, lader vi det bare gå fri.
Det kan vi så indføre i al anden lovpraksis også, og det er jo selvfølgelig da en ny tankegang, som vi så har fået luftet her i dag.
Jeg vil gerne spørge hr. Karsten Nonbo: Er hr. Karsten Nonbo overhovedet i tvivl om, at dyr lider skade ved seksuelt misbrug?
Ja eller nej?
Jeg kan forstå, at Venstres ordfører, hr. Karsten Nonbo, forholder sig til det samme, som justitsministeren gør, nemlig at vi bruger bare den her § 1 i dyreværnsloven, og så siger vi, at alt er godt.
Men virkeligheden er jo, at politi og anklagemyndighed i dag ikke engang kan bruge det til noget, fordi man forholder sig til, at så skal dyrene have lidt fysisk skade.
Og man går ikke engang ind og undersøger det efterfølgende.
Det vil sige, at mange af de tilfælde, der forekommer, bliver ikke undersøgt til bunds.
Det ville de gøre, hvis det stod mere direkte i dyreværnsloven.
Det vil sige, at hvis det var præciseret mere, ville man have en mulighed for med en paragraf at kunne gå ind og forbyde det, og det har man altså ikke i dag.
Når hr. Karsten Nonbo, fordi sådan forstår jeg det egentlig lidt, også siger, at det bør være forbudt, hvorfor så ikke bare få det præciseret?
Så ville der slet ikke være nogen tvivl.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-27:
Det her beslutningsforslag fra Dansk Folkeparti går ud på, at man vil indføre forbud mod seksuelt misbrug af dyr og mod dyrepornografi.
Og så siger man, at det skal straffes på linje med overtrædelse af dyreværnsloven.
Som justitsministeren jo meget rigtigt gennemgik objektivt, er det at misbruge dyr seksuelt allerede i dag forbudt, i det omfang at det samtidig er en overtrædelse af dyreværnsloven.
Jeg går ud fra, at dyrepornografien er en afbildning af seksuel misbrug af dyr, altså forholdet dyr-mennesker, men det står ikke nærmere beskrevet i beslutningsforslaget.
Men vi er i hvert fald i Venstre helt enige i justitsministerens udlægning af sagen.
Og jeg vil også sige, at for mig er sexmisbrug af dyr både uvirkeligt og ulækkert og faktisk også noget afstumpet – i hvert fald i min begrebsverden – især hvis det oven i købet medfører, at dyret lider overlast.
Det kan jo mange gange være et bevisproblem.
Spørgsmålet er for mig også, om det ikke på en eller anden måde er afstumpede og måske endda syge mennesker, som har mere brug for hjælp end brug for straf.
Det er i hvert fald ikke et udtryk for menneskelig kærlighed, men derimod dyrisk sex, som de udfører.
Så kan man vel i hvert fald trøste sig med, at de ikke i den forbindelse får børn, fordi spørgsmålet er, hvordan de har det med børn.
Man kan jo også trøste sig med, at de måske afholder sig fra at forgribe sig på børn og andre uskyldige og forsvarsløse mennesker.
Nu har Dansk Folkepartis ordfører, hr. Christian H. Hansen, nævnt nogle historier.
Problemet er vel med de historier at få dem til at gå fra at være rygter og lidt udokumenteret til, at de kan holde i en retssag, hvis man totalkriminaliserede området.
Jeg tror, at det ville blive overordentlig vanskeligt at få de sager frem til en retssal, dels på grund af bevisproblemet, dels vidneproblemet.
Så vi kan følge Dansk Folkeparti meget hen ad vejen, men ved ikke, hvor meget der ligger i det ud over det lidt udokumenterede.
Vi har jo før set, at det er ret nemt at lave dokumentarudsendelser, og så er de egentlig udokumenterede, fordi det bare er et spørgsmål om lidt slørede billeder, lidt skæv lyd og nogle, der kommer med nogle påstande, som de render fra, så snart sagen eventuelt efterforskes.
Men vi lægger os meget op ad ministerens udtalelser og mener ikke, at det er et område, vi kan gå ind og lave yderligere lovregulering på.
Lene Espersen (KF), 2007-02-27:
Jeg vil sige, at til mange emner, ikke mindst et emne som det her, kan man jo godt have en holdning til, om man synes, sådan noget er behageligt at høre om og se på, eller om man tager skarpt afstand fra det.
Og der har jeg meget klart givet udtryk for min personlige holdning til, hvordan jeg ser på den slags.
Jeg mener, at vi som lovgivere skal passe på med, at vi ikke tror, vi er alvidende om alting.
Det Dyreetiske Råd har utrolig mange kompetente personer, og lige præcis det her handler jo om dyreetik og måske ikke så meget om menneskeetik.
Derfor er det altså noget, som jeg mener man må tillægge en meget stor vægt.
Jeg vil sige, at hvis man læser rapporten, synes jeg faktisk, at den er utrolig både velformuleret og velargumenteret i de betragtninger, som man når frem til for et stort flertal af rådets medlemmer.
Kristen Touborg (SF), 2007-02-27:
Jeg lagde mærke til, at ministeren et par gange i sin indledningstale sagde: »personligt finder jeg«.
Er der forskel på, hvad ministeren finder personligt på det her område, og hvad ministeren gør i henhold til det, ministeren nu mener man skal gøre, fordi det er en ministerpost, man beklæder?
Lene Espersen (KF), 2007-02-27:
Jeg vil sige til hr. Kristen Touborg, at en problemstilling af den type, som vi behandler her i dag, tror jeg sådan set taler til to forskellige ting i alle mennesker.
Jeg tror, at rigtig mange mennesker kan forstå den argumentation, som forslagsstillerne kommer med.
Det er for mig at se ikke overraskende, for det her er en meget, meget vanskelig problemstilling.
Og derfor har jeg da også fuld respekt for folk, der når frem til en anden konklusion.
Karsten Nonbo (V), 2007-02-27:
Dyr lider jo ikke skade ved den form for seksuel omgang.
Vi har noget, der hedder inseminering, og der er andre former for seksuel udnyttelse af dyr, hvis man kan kalde det det, af hensyn til reproduktionen, af hensyn til avl osv.
Pernille Frahm (SF), 2007-02-27:
Men der er jo forskel på at blive kaldt racist og så blive anklaget efter racismeparagraffen, og det var det første, jeg kommenterede, ikke det andet.
Det er muligt, hr. Søren Krarup er blevet anklaget efter racismeparagraffen.
Hvis hr. Søren Krarup vil læse tilbage i gamle studier, vil han kunne se, at det er sandt hvad jeg siger – objektivt.
Jeg vil sige, at det jo igen er en subjektiv sag, om folk er blevet terroriseret.
Jeg kan da i hvert fald høre, at debatten herinde har det vældig fint på trods af racismeparagraffen.
Og at nogen har kaldt nogen nazist eller racist, har jo intet som helst med racismeparagraffen at gøre.
Det har nok været på grund af de ytringer, de hørte, at de har følt trang til at komme med den type udtalelser.
Jesper Langballe (DF), 2007-02-27:
Det er et meget, meget smart eksempel, jeg vil faktisk sige, at det er oversmart.
For når hr. Tom Behnke bruger eksemplet med manddrab som en parallel, så duer tankeeksperimentet jo ikke.
Det er jo fuldkommen hypotetisk.
I det øjeblik man kunne henvise til, at der i en periode ikke havde været foretaget manddrab, og man spurgte, om man så ikke skulle afvikle paragraffen, så ville alle sige nej.
Ja, fordi vi alle ville vide, at manddrab ville komme til at forekomme.
Så derfor vil jeg sige, at det der er en debatfidus.
Det er jo nemlig ikke tilfældet med blasfemiparagraffen eller blasfemiloven.
Der er ikke nogen af os, der går og forventer, at der her inden for en eller anden overskuelig fremtid vil komme et tilfælde af blasfemi, der er så rædselsvækkende, at det må komme ind under straffeloven.
Tom Behnke (KF), 2007-02-27:
Hvis vi nu forestillede os, at der i en 10-årig periode ikke var nogen, der begik manddrab her i landet, og at man dermed ikke brugte bestemmelsen i straffelovens § 237 om manddrab, ville Dansk Folkeparti så også foreslå, at man ophævede bestemmelsen om kriminalisering af manddrab, udelukkende med henvisning til at paragraffen jo ikke havde været brugt, fordi det med at gå og slå hinanden ihjel jo ikke var noget, vi brugte her i landet?
Ville man kunne se et sådant forslag?
Nu er det jo ret hypotetisk, men jeg spørger alligevel.
Jesper Langballe (DF), 2007-02-27:
Egentlig havde jeg – eller vi – vel ikke forventet et anderledes resultat end det, der kom ud af det, og det er sådan set lidt sørgeligt at skulle sige det, for det er en underlig forestilling med en række oppositionspartier, som i virkeligheden er enige med forslagsstillerne, men som er forfærdelig bange for at blive identificeret med forslagsstillernes motiver.
Det, at man arbejder sagligt i Folketinget, arbejder sagligt i et parlament og stemmer sagligt, ja, det betyder vel egentlig, at man hver gang tager stilling til: Er det her en god idé? Vil jeg stemme for, eller vil jeg stemme imod?
Det betyder, at man ikke har den der berøringsangst og rædsel for at komme i det forkerte selskab, og det vil sige et selskab, hvor man risikerer, at ens venner vil pege fingre ad en.
Jeg tror, alle er klar over, til trods for alle de manøvrer og krumspring, der har været lavet, at selvfølgelig er blasfemiloven en indskrænkning af ytringsfriheden.
Hvorfor skulle man ellers have den?
Den er et straffelovsforbud mod bestemte ytringer, nemlig ytringer, der håner, krænker, spotter mennesker, som tror på et eller andet.
Men Muhammedkrisen gjorde det klart for nogle af os – hvis vi ikke vidste det i forvejen – at vi alle sammen i givet fald må finde os i hån, spot og krænkelse.
Det betyder ikke, at det er nogen smuk ting at håne, spotte og krænke andre mennesker, men det betyder, at det er det, vi i et retssamfund med ytringsfrihed alle sammen må finde os i, være beredt på kan overgå os.
Der er tale om en indskrænkning af ytringsfriheden.
Den er rent signalmæssig, det er fuldstændig rigtigt; den har ikke været brugt siden 1938.
Og det er jo lidt mærkeligt, at det er dem, der er fortalere for, at loven skal bevares, der henviser til, at den aldrig nogen sinde bliver brugt.
Det er jo fuldstændig den omvendte verden, for det, at den ikke bliver brugt, er jo udtryk for, at den er fuldstændig ude af trit med virkeligheden.
Men der er en række dagsordener bag ved det her.
Både regeringen, justitsministeren, De Radikale og SF har nogle dagsordener, som skal plejes, og som i virkeligheden ikke har noget som helst at gøre med, om man bør bevare blasfemiloven eller ej, i stedet for, at de siger: Nu gør vi alvor af den ytringsfrihed, som er absolut, og som vi har haft siden oplysningstiden, og så rydder vi den sidste rest af forbud mod bestemte ytringer væk.
Line Barfod (EL), 2007-02-27:
Jeg går ud fra, at det er straffelovens § 140, vi snakker om, om blasfemibestemmelsen – jeg kan ikke huske, hvad der står i § 141.
Men det, vi siger, er, at der skal være en adskillelse af kirke og stat, at vi ikke længere ønsker at have begrebet anerkendte trossamfund overhovedet, som ligger til grund for blasfemibestemmelsen, hvor det kun er anerkendte trossamfund, der er beskyttet.
Det mener vi, at man skal se mere grundigt på.
Man skal lave ændringer en lang række forskellige steder for at sikre, at den samlede måde, man så beskytter, ikke religioner – for vi ønsker ikke specielt at beskytte religiøse følelser – men de mennesker, der har en religiøs tro, er tilfredsstillende.
Det ønsker vi at sikre os at man gør.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-27:
Jeg er glad for den indrømmelse, for deri må jo også ligge, at man sagtens kunne ophæve grundlovens § 4, men fastholde straffelovens § 141.
Ikke at det er noget, jeg ønsker, men det må jo rent juridisk sagtens kunne lade sig gøre; man kan jo sagtens fastholde en blasfemibestemmelse, selv om man har adskilt kirke og stat i konstitutionel forstand.
Og derfor forstår jeg sådan set ikke Enhedslistens syn på det her – altså konsekvensen i det her – for hvad er logikken i, at det skal være en afskaffelse af grundlovens § 4, der kommer før en afskaffelse af straffelovens § 141?
Hvad er logikken i, at det sådan set ikke lige så godt kunne gå den anden vej?
Bare for at forstå Enhedslistens tematik rigtigt vil jeg gerne høre, om fru Line Barfod mener, at en adskillelse af kirke og stat alene kan ses sammenholdt med straffelovens § 141, eller om de to ting i virkeligheden ikke bør anskues forskelligt.
For når jeg hører Enhedslistens ordfører tale om adskillelse af kirke og stat, går jeg ud fra, at hun peger på grundlovens § 4 og derfor for så vidt ikke beskæftiger sig med straffelovens bestemmelser eller i øvrigt, som hun gjorde i sin ordførertale, beskæftiger sig med markedsføringsreglerne i forbindelse med jesussandalerne, som var en sag efter markedsføringslovens § 3.
Bare for at forstå det rigtigt: Ordføreren adskiller også grundlovens § 4 og straffelovens § 141?
Line Barfod (EL), 2007-02-27:
Nu er jeg ikke religiøs, og derfor tror jeg heller ikke på Paradis.
Derimod tror jeg på politisk kamp, og jeg tror på, at det en dag lykkes via politisk arbejde at få adskilt kirke og stat.
Det mener jeg faktisk er noget, man skal bruge noget tid på at gøre grundigt, og der skal laves et ordentligt gennemarbejdet forslag til, hvad det er for nogle elementer, der skal indgå i det.
Religiøse følelser er ikke beskyttet af blasfemiparagraffen.
Det tror jeg efterhånden stort set samtlige ordførere har gentaget fra denne talerstol, og jeg ved ikke, hvad der skal til for, at det også forstås af hr. Jesper Langballe.
Religiøse følelser er ikke beskyttet af blasfemiparagraffen.
Jesper Langballe (DF), 2007-02-27:
Jeg lytter meget intenst og prøver på at forstå, hvad der bliver sagt.
Så havde jeg jo sådan set ret i, at det er rigtigt nok, at fru Line Barfod og Enhedslisten er tilhængere af, at hverken en bestemt religion eller religioner i det hele taget skal være beskyttet særskilt af statens lovgivning, men at det synspunkt er man altså villig til at lægge på hylden indtil den dag, da man får det endelige, altså det, at stat og kirke adskilles, det, som er paradistilstanden for Enhedslisten.
Og indtil da vil fru Line Barfod godt være med til at stemme for, at staten optræder som protektor for religioner og religiøse følelser.
Line Barfod (EL), 2007-02-27:
Det er også sådan, at vi har racismeparagraffen, som beskytter folk mod at blive forfulgt og diskrimineret på baggrund af deres religion.
Når man adskiller kirke og stat, må man så se på, om der er behov for at lave ændringer i forhold til racismeparagraffen for at være helt sikker på, at der bliver den beskyttelse, man ønsker der.
Blasfemiparagraffen beskytter anerkendte trossamfund, ikke kun én religion, men dem, der er anerkendt.
Vi ønsker fuldstændig at afskaffe begrebet anerkendte trossamfund.
Vi ønsker at have alle religioner som noget, der er folks private sag, og ikke noget, hvor staten er med inde over.
Frode Sørensen (S), 2007-02-27:
Jeg nævner i min start, at vi har dyreværnsloven for at bruge den, og hvis vi når frem til, at dyreværnsloven ikke bruges inden for de rammer, der er mulige, må vi jo finde ud af, hvordan vi gør det.
Så vil jeg da gerne sige til hr. Christian H. Hansen, at en høring da ikke behøver at forsinke en behandling af det her forslag, idet jeg går ud fra, at formanden om kort tid siger, at forslaget nu går til udvalgsbehandling, og det vil da sige, at en sådan høring kan foregå i forbindelse med denne udvalgsbehandling.
Jesper Langballe (DF), 2007-02-27:
Jeg må forstå fru Line Barfods bemærkninger sådan, at når Enhedslisten ikke kan få det hele, altså få en adskillelse af kirke og stat, så vil man indtil videre støtte en lovgivning, der opretholder en beskyttelse, ikke bare som fru Line Barfod sagde af en bestemt religion, men af al religion.
Må jeg lige for præcisionens skyld spørge fru Line Barfod: Er det rigtigt forstået, at fru Line Barfod mener, at lovgivningen overhovedet ikke skal beskytte nogen religion eller nogen religiøses følelsesliv – er det rigtigt?
– men at fru Line Barfod er villig til at lægge det synspunkt på hylden indtil den dag, da utopia oprinder og man kan få den totale adskillelse mellem kirke og stat?
Line Barfod (EL), 2007-02-27:
Jeg er fuldstændig bekendt med, at der er forskel på grundloven og straffeloven, og jeg er fuldstændig bekendt med, at der er en lang række love, der skal ændres, før man kan lave en adskillelse af kirke og stat.
Der en lang række forhold, som man skal ind og ændre på, og det er derfor, vi siger, at det er væsentligt at se på samlet, hvordan tingene så kommer til at se ud, når man laver den adskillelse af kirke og stat.
Det er ikke kun én bestemmelse, det er mange bestemmelser i flere forskellige love.
Søren Krarup (DF), 2007-02-27:
Jeg synes, hykleriet er fuldstændig grotesk.
Jeg og adskillige andre blev her for et halvt år siden anklaget for racisme, og der blev stillet forslag om, at vi skulle slæbes for retten.
Sådan fungerer det.
Det er dog utroligt, at man så skal opleve disse retfærdige personer, der kommer og fortæller, at det overhovedet ikke er relevant.
Det er et hykleri uden lige, og det er vendt imod den befolkning, der er terroriseret.
Og jeg kan kun glæde mig over det systemskifte, der alligevel førte til, at befolkningen sagde nej til dem, der sidder i helligheden og terroriserer dem.
Må jeg så lige sige til fru Pernille Frahms orientering: Jeg havde i efteråret 1970 besøg af Aksel Larsen, der var på besøg på Ribeegnen, hvor han kom og bevidnede sin dybe sympati og enighed med mig i mine kronikker imod den kommende § 266 b.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-27:
Det, som får mig til at tage ordet, er det, som fru Birthe Rønn Hornbech siger om, at det ikke skulle være muligt at føre et sandhedsbevis for ytringer, som man så er blevet tiltalt for.
Ville det ikke være rimeligt, om man lod den usikkerhed eller den tvivl, som fru Birthe Rønn Hornbech rejser, komme tiltalte til gode, og at man i hvert fald skaber den juridiske mulighed for, at man kan forsvare sig og forsvare de synspunkter, som fru Birthe Rønn Hornbech så mener at man potentielt skal kunne straffes med 4 års fængsel, jævnfør nuværende paragraf, stk. 2, for?
Ville det ikke være rimeligt, om tvivlen kom den tiltalte til gode?
Søren Krarup (DF), 2007-02-27:
Så kan jeg sige, at det, som hele § 266 b jo har tjent til, er en terrorisering af den offentlige debat.
Det har jeg for mit eget vedkommende et eksempel.
Men altså sådan blev det brugt, og man skal være meget hyklerisk, man skal være meget, meget nedgroet i sin retfærdighed, hvis man ikke ved, at sådan har det fungeret over for den jævne befolkning.
Derfor synes jeg altså, som jeg også sagde til hr. Tom Behnke, at det simpelt hen er en form for hykleri, der ligger i, at man nu ophøjer sig selv til at være den så retfærdige, der ikke tåler, at vi sætter en grænse for den terror, der kan udøves mod befolkningen.