Per Clausen (EL), 2012-04-20:
Jeg går ud fra, at baggrunden for det her beslutningsforslag er en række sager, som har været omtalt i medierne, sager, som i hvert fald i mediernes dækning godt kunne fremstå lidt mærkelige, og som har ført til stærke politiske reaktioner.
Jeg tror endda, at jeg selv på et tidspunkt i nogle af tilfældene har sagt, at jeg syntes, det her lignede noget, man var nødt til at se på.
Men så kom jeg til at tænke på, om der ikke var et eller andet, som gav mig sådan en erindring om, at det her var sket før.
Så gik jeg tilbage og kiggede i arkiverne, det er jo på nogle måder blevet nemmere med alt det her elektronik nu om dage, og så fandt jeg ud af, at vi havde haft en fuldstændig tilsvarende diskussion tilbage i 2008.
Dengang var den daværende regering jo meget grundig i sit arbejde, så de igangsatte en undersøgelse af, om alle de her skrækkelige ekspropriationssager, man havde set omtalt i medierne, ikke var udtryk for, at der var et stort generelt problem.
Det fik man kammeradvokaten til at se på.
Det var dengang, hvor alle de borgerlige partier nærede ubetinget tillid til kammeradvokaten.
Det har flyttet sig lidt, nu er det nogle andre, der nærer ubetinget tillid til kammeradvokaten.
Men dengang nærede de borgerlige partier ubetinget tillid til kammeradvokaten.
Han nåede så frem til, at der sådan set ikke rigtig var noget at komme efter, der var sådan set ikke nogen problemer.
Nu havde vi jo en beslutsom regering dengang, så de ændrede alligevel lovgivningen, for nu havde de jo ligesom sagt, at der var et stort problem, og så måtte de hellere ændre noget.
Man kan så på baggrund af beslutningsforslaget i dag konstatere, at de nok ikke ændrede nok, i hvert fald ifølge de borgerlige partier.
Dengang, fordi det var et lovforslag, blev det jo sendt i høring, og jeg synes, jeg bare vil fremhæve et enkelt høringssvar, som gjorde et uudsletteligt indtryk på mig.
Han skrev, at det, som han oplevede, var, at de her lovforslag, der handlede om at gøre det sværere at ekspropriere, måske i virkeligheden mere handlede om, at man ville sørge for, at dem, som ejede jorden, fik nogle flere penge i erstatning.
Det er jo for så vidt et legitimt synspunkt at have og en legitim interesse at have at varetage jordejernes interesser.
Det er der ikke noget galt i, det er vel borgerlige partiers pligt at gøre det.
Dengang spurgte jeg lidt ind til det, og det gik aldrig helt op for mig, om den daværende minister på området mente, at Anders Christensen havde indsigt i det her, eller mente, han ikke havde det.
Lad os nu bare antage, at man i Venstre har den opfattelse, at dygtige og kloge borgmestre, som er Venstrefolk, godt ved, hvad ting handler om.
Så kunne man måske sige, at det er kernen i det.
Det skal jo ikke betyde, vil jeg gerne sige, at man ikke kan se på, om der kan være regler og ting omkring ekspropriationslovgivningen, som kan blive ændret.
Jeg nærer ikke afgrundsdyb tiltro til og tillid til kommunalbestyrelser og myndigheder i det her land, så det kan såmænd godt være, at der er brug for at stramme op på noget.
Men jeg vil godt til to elementer i forslaget sige, at dem er jeg i hvert fald helt uenig i.
F.eks. står det i bemærkningerne, at der er sådan en forskel på, hvis man eksproprierer med henblik på at forbedre den offentlige infrastruktur i form af veje og hospitaler, og så hvis man vil realisere en lokalplan, hvor der ønskes et idrætsanlæg, et storcenter eller en festivalplads.
Det er klart, at jeg ikke reagerer så positivt på ordet storcenter som på ordet hospital, men på den anden side vil jeg gerne sige, at efter min opfattelse kan der være mindst lige så god grund til af hensyn til almenvellet at etablere et idrætsanlæg som at etablere en vej.
Og det kan da ikke være afgørende, om det ene etableres af kommunen og det andet etableres af en privat.
Det kan vel ikke være afgørende for, om man skal tage hensyn til almenvellet.
Det kan jeg ikke forstå i hvert fald.
Jeg kan slet ikke forstå, at det skulle være særlig vanskeligt, hvis det er en privat, der er på banen og laver noget, som er vigtigt af hensyn til almenvellet, altså at der så skal være særlig dårlige regler om det, i forhold til hvis det var kommunen.
Det må jeg indrømme at jeg har svært ved at se som et egentligt typisk borgerlig-liberalt standpunkt i hvert fald.
Det andet, som jeg godt vil sige at jeg heller ikke støtter, er, at man skriver, at det aldrig bør være forbundet med en udgift for en borger at få afprøvet lovligheden af en ekspropriationsbeslutning eller fastsættelsen af en erstatnings størrelse.
Hvis man med det mener, at uanset advokatregningens størrelse skal den betales, er jeg ikke enig.
Det kan godt være, at vi kan se på, om der i den måde, man håndterer det på nu i forhold til dækning af udgifter i forbindelse med sådan en ekspropriationssag, er tale om, at beløbet i dag er for lavt, men altså, man skal ikke komme her i Folketinget og sige, at folk kan få betalt en hvilken som helst advokatregning i forbindelse med en ekspropriationssag.
Lad mig sige det på den måde, at min fordom siger mig, at så vil advokater og de pågældende mennesker hurtigt kunne blive enige om, at det her bliver rigtig, rigtig dyrt, og det ser jeg sådan set ikke nogen grund til.
Så der er to elementer i beslutningsforslaget, jeg ikke kan støtte.
Jeg vil ikke udelukke, at vi i udvalgsarbejdet på nogle af de andre områder kan nå frem til, at der er noget af det, der skal gøres, det er jeg fuldstændig åben over for.
Men problemet i det her består jo i, at når der kommer et beslutningsforslag med mange punkter og man starter med ikke at kunne støtte det første, så behøver man, hvad angår stemmeafgivning, jo ikke læse videre.
Men hvis der er tale om, at vi skal indgå i et seriøst udvalgsarbejde, så skal vi selvfølgelig læse videre, og det har jeg gjort, og vi kan selvfølgelig også snakke om de andre elementer efterfølgende.