Karin Nødgaard (DF), 2014-05-27:
Under min forberedelse til det her forslag fandt jeg forskellige avisartikler om emnet.
De følte, at de blev pålagt noget, som de ikke følte de burde pålægges.
Jeg læste også flere politikeres udmeldinger til avisen om emnet, og ud fra disse kunne jeg egentlig konstatere, at der faktisk er en vis åbenhed over for, at vi skal diskutere hele det her område.
Det synes jeg selvfølgelig er positivt.
Jeg ved ikke, om det ikke har kunnet lade sig gøre at få de to ministre i tale, så de kunne komme med sådan en redegørelse, og SF derfor har besluttet sig for at fremsætte det her beslutningsforslag, men det kan være, at fru Pernille Vigsø Bagge kan oplyse det senere i debatten, for jeg synes ikke at kunne erindre, at vi i Socialudvalget har haft en drøftelse af det.
At bruge dna som bevis er noget, som Dansk Folkeparti støtter.
Dna er noget særligt for den enkelte, og det har især i kriminalsager vist sig at være udslagsgivende for, om en forbrydelse kan opklares eller ej.
Gennem flere år har Dansk Folkeparti været fortaler for et nationalt dna-register, et register, som kunne indføres, ved at alle nyfødte registreres, og i løbet af nogle årtier ville vi så kunne have et register, som omfatter hele befolkningen.
I forbindelse med dette forslag ved jeg godt at det ikke drejer sig om at finde en skyldig i den gængse opfattelse af ordet, men det er endnu et område, hvor dna-prøver kan bruges, og det er også i forbindelse med faderskabssager.
Det kan synes som kort tid, og Dansk Folkeparti vil ikke udelukke, at den skal hæves.
Det er dog svært at melde ud i dag, hvad grænsen så skal være.
Jeg tror egentlig, at såfremt den skal ændres, skal det fortsat være i den lavere ende, da det kan have konsekvenser for et større barn, hvis der bliver en noget længere frist.
Min frygt er, at barnets tarv tilsidesættes, og det kan vi ikke acceptere.
Barnets retssikkerhed er væsentlig at have fokus på.
Der må ikke kunne komme en fremmed ind efter mange år og gøre krav på barnet.
Et ægtepar har måske i gensidig forståelse accepteret, at et barn, som ikke er mandens biologiske barn, er deres fælles barn og fælles ansvar, og det må ikke kunne ændres, ved at en fremmed pludselig står og melder sig og måske kræver f.eks. samvær med barnet.
Jeg tror, det vil være en god idé, at der er nogle eksperter, der arbejder videre med tankerne bag det her forslag, og at vi grundigt får belyst alle de mange forskelligartede aspekter, som også de ordførere, der tidligere har været heroppe, og ministeren har været inde på, så vi ikke nu siger, at der er en bestemt model for det.
I det hele taget er der umiddelbart flere ting vedrørende faderskabssager, der kunne trænge til at blive vurderet.
Det drejer sig også om de fædre, der pludselig får at vide, at de ikke er biologiske fædre, eller de fædre, der pludselig skal vedkende sig et faderskab, som de ikke har anet noget om.
Det har der været beretninger om i medierne, men jeg tror, at det ikke mindst er det følelsesmæssige, der spiller en altafgørende rolle, når der skal afgøres faderskabssager.
Det er helt forståeligt, og for Dansk Folkeparti skal og må det også være det primære, at vi varetager barnets tarv bedst muligt.
Som udgangspunkt har et barn krav på at vide, hvem der er dets far og mor, men det er også vigtigt i den forbindelse at slå fast, at det at tage ansvar for barnet er afgørende.
At barnet vokser op i en familie, er ikke kun et spørgsmål om biologi.
Det er også ansvar, følelser og nærvær. Min anbefaling i dag vil så være, at vi i Socialudvalget opfordrer en eller måske endda flere ministre til at se på området, og at vi måske kan ende med at få lavet en beretning vedrørende det her forslag, for som forslaget ligger lige her og nu, mener jeg ikke, det er fyldestgørende.
Det er ikke gået nok i dybden af alle de aspekter, der er, og derfor kan vi ikke støtte det, som det ligger her og nu.