Lars Barfoed (KF), 2008-09-09:
Atter en gang fremlægger regeringen jo en finanslov med fremgang og forbedringer, både i investeringer og i service til borgerne, og det er der mange eksempler på.
Det er f.eks. den stigende indsats for klima og natur, miljø; de øgede midler til forskning og uddannelse; flere midler til sundhed; en indsats for at gøre det mere attraktivt at være ansat i den offentlige sektor; mere hjælp til de fattigste i udviklingslandene; og en større indsats over for de svage i samfundet.
Og sådan kunne man blive ved.
Samtidig kan vi glæde os over den laveste ledighed i mange, mange år og den højeste beskæftigelse
Der er store offentlige budgetoverskud og i det hele taget en mere robust økonomi i det her land end i de fleste andre lande i Europa eller for den sags skyld hele verden.
Ikke desto mindre ser og hører vi igen i år en gentagelse af grædekonernes kor.
Det er jo et livsvilkår, som vi i regeringspartierne må leve med, og folketingsvalgene siden 2001 har da også demonstreret, at den hopper borgerne ikke på.
Landets borgere er ikke faldet for klagesangen; den er for længst gennemskuet.
Men jeg spørger mig selv, om det virkelig kan være meningsfuldt for politikere at tilbringe livet i Folketinget som grædekoner i stedet for at deltage konstruktivt og positivt i arbejdet.
Derfor vil jeg gerne benytte dagen som anledning til at opfordre medlemmerne af de tre socialistiske partier her i Folketinget til at lade en smule lyssyn komme ind bag de nedrullede gardiner i kontorerne og glæde sig over de mange ting, der er at glæde sig over.
Vi har jo netop set, hvordan Socialdemokraterne på deres kongres i weekenden gjorde et stort nummer ud af at fordanske Barack Obamas slogan »Yes, we can« til: »Vi kan, hvis du vil«.
Når man ser på Socialdemokratiets bidrag til finanslovdebatten, skal det vist forstås som: Vi kan sagtens bruge flere penge og opkræve større skatter, hvis vælgerne vil lade os gøre det.
For det er netop det, der er tilfældet med Socialdemokraterne, Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten, der er det socialistiske triumvirat i dansk politik, at der ingen ende er på ønskerne om at ekspandere de offentlige udgifter og den offentlige sektor.
Men det vil føre til forarmelse og stigende problemer med at finansiere velfærdssamfundet, hvis man fulgte den linje, som venstrefløjen anbefaler.
Og de tre socialistiske partier er jo samtidig dybt reaktionære, når det gælder om offensivt og fremadrettet at håndtere de økonomiske udfordringer, som vi står over for i fremtiden.
Her er der ingen vilje til at erkende behovet for nødvendige reformer.
Det socialistiske triumvirat lover gerne guld og grønne skove, men sandheden er, at uden vilje til reformer kommer vi ingen vegne.
Vi Konservative bruger ofte vendingen, at man skal forandre for at bevare, til at sige, at hvis man vil bevare de værdier, vi har i samfundet, så er der ofte brug for nogle forandringer, fordi vilkårene hele tiden ændrer sig og kræver andre og nye løsninger.
Mange af de vilkår, som vi agerer under, ændrer sig i disse år og har allerede ændret sig markant.
Det gælder sammensætningen af befolkningen, hvor en stigende andel er ældre; det gælder levealderen, der glædeligvis stiger; det gælder globaliseringen med stadig stigende bevægelighed på tværs af grænserne med hensyn til kultur, økonomi og mennesker; og det gælder informationsteknologien, der på mange måder har revolutioneret vores måde at søge information og viden på og træffe beslutninger, kommunikere og tjene penge på.
Naturligvis kræver alle disse forandringer, at vi indretter os anderledes, hvis vi vil bevare vores værdier - ikke mindst velfærdssamfundet.
Vi skal forandre for at bevare, og derfor er Det Konservative Folkeparti stærkt optaget af de store reformer, der skal gennemføres, hvis vi skal fremtidssikre vores land.
Reformerne gælder arbejdsmarkedet, skattepolitikken, den offentlige sektor og infrastrukturen.
Mangelen på arbejdskraft er den dominerende samfundsøkonomiske udfordring.
Derfor har vi bedt Arbejdsmarkedskommissionen om at komme med nogle bud på, hvad vi kan gøre for at øge arbejdsudbuddet.
Fra konservativ side opfordrer vi til fordomsfrit og åbent at se på kommissionens forslag og overvejelser.
Vi må have mod til at se sandheden i øjnene.
Mangel på arbejdskraft kommer til at true den indtjening i landets virksomheder, der skal finansiere vores velfærd, og den kommer til at true helt basale offentlige serviceydelser, hvis ikke vi gør noget ved det.
Skatten på arbejde skal ned.
Vi har i denne regerings tid allerede taget hul på lettelser i skat på arbejdsindkomster, men der er brug for noget mere grundlæggende.
Især skatten på den sidst tjente krone skal sættes ned, så man højst betaler halvdelen af den sidst tjente krone i skat.
Det vil gøre det mere tiltrækkende at arbejde og investere i Danmark og gøre en ekstra indsats, og det er det, der er brug for.
Det vil gøre Danmark mere konkurrencedygtigt i en globaliseret verden, hvor arbejdskraften er mere mobil end nogen sinde før, og det vil bidrage markant til at øge arbejdsudbuddet.
Så skal der fremtidsinvesteres i danske jernbaner og veje og anden infrastruktur.
Det er helt afgørende for effektiviteten i vores samfund og for virksomhedernes lyst til at placere sig i Danmark, at det er hurtigt, let og bekvemt at komme rundt i landet, hvad enten det er privat, vi taler om, eller det er godstransport.
Vi skal bruge vores tid på noget værdifuldt og ikke på at sidde og vente på at komme på arbejde eller komme hjem til familien ude på en vej eller en jernbanestation.
Den offentlige sektor er også en vigtig del af hele reformprocessen, og det vidner finanslovforslaget jo ganske klart om.
Kvalitetsreformen fylder meget i forslaget til finanslov.
Stigende mangel på arbejdskraft på den ene side og større og større pres på de offentlige udgifter på den anden side er rimelig sikre prognoser.
Kvalitetsreformen skal sikre, at vi får mest muligt for pengene, og at den offentlige sektor er en attraktiv og spændende arbejdsplads, der er konkurrencedygtig i fremtidens konkurrence efter arbejdskraft.
Også kvalitetsreformen vil - gennemført på den rigtige måde - bidrage til at sikre den nødvendige arbejdskraft, både til den private og til den offentlige sektor.
Reformerne af arbejdsmarkedet, skattepolitikken, infrastrukturen og den offentlige sektor er langsigtede investeringer i Danmark og i velfærd i Danmark.
Der er to modeller til at sikre fremtidens velfærd.
Den ene er den socialistiske.
Den går ud på gennem stigende skatter at finansiere stadig stigende offentlige udgifter - altså at fordele mere og mere af velstanden.
Den model vil føre til et samfund, hvor der ikke bliver tjent penge, fordi det ikke kan betale sig.
Den anden model, som Det Konservative Folkeparti står for, går ud på at sikre, at det kan betale sig og lade sig gøre for virksomhederne og borgerne at tjene penge og dermed øge velstanden og dermed sikre, at vi har råd til velfærd.
Man bliver nødt til at indse, at det er de penge, der tjenes i landets private virksomheder, der i sidste ende betaler for den offentlige sektor.
Finanslovforslaget har tre sigtelinjer: Vi styrker den offentlige service til borgerne og de offentlige investeringer; vi fører en relativt stram og dermed ansvarlig økonomisk politik; og vi lægger op til reformer, der fremtidssikrer dansk økonomi.
Det er fornuftig og ansvarlig konservativ økonomisk politik.