Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-04-08:
Jeg vil lige starte med at sige, at SF stemmer for de to ændringsforslag, der er, herunder det ændringsforslag, der går på, at det bliver muligt at sende Lissabontraktaten til folkeafstemning.
Det skal nemlig stå i loven, for at man rent faktisk kan sende den til en folkeafstemning.
Uagtet at vi godt ved, at der ikke er politisk flertal for det herinde, støtter vi det forslag.
Jeg vil så sige, at SF går ind for Lissabontraktaten.
Man kan spørge: Hvad er det, der gør, at vi går ind for den?
Ja, det er grundlæggende, at det på en række områder er en bedre traktat end den Nicetraktat, vi har i øjeblikket.
Jeg vil i den forbindelse især nævne, at det forhold, at Europa-Parlamentet, altså de folkevalgte, der sidder i Europa-Parlamentet, får større medindflydelse og bliver medlovgivere sammen med Ministerrådet, tæller rigtig meget for os.
Vi mener ikke, det er en fordel at have et samarbejde, der først og fremmest er baseret på, at man kan blokere, altså at man har en vetoret.
Det er klart, at man ved at have en vetoret kan sige nej, men for os er samarbejdet i EU mere end det at kunne sige nej; det er rent faktisk at kunne gennemføre nogle ting, som har betydning for klima, for miljø, for arbejdstagerrettigheder, for sundhed, for forbrugerbeskyttelse, altså det at få hævet niveauerne, sådan at vi rent faktisk sætter vores politiske magt ind på at få en styring af den udvikling, der ellers er gennem det indre marked, som selvfølgelig i vid udstrækning er drevet af, hvad virksomhederne har interesser i.
Kan vi så stille os op og sige: De slagsmål vinder vi, bare derudad?
Nej, det kan vi ikke.
Nogle af dem vinder vi, nogle af dem taber vi.
Sådan er det desværre også i dette Folketing.
Det kræver jo, at man har et flertal, men når vi lægger så meget vægt på, at Europa-Parlamentet er inddraget, er det, fordi Europa-Parlamentet i langt højere grad har sine fødder, sit hjerte og sin hjerne tæt på befolkningen, end Ministerrådet har det.
Der er i langt højere grad åbne døre og dermed mulighed for at komme i dialog med Europa-Parlamentets medlemmer, og det skal man virkelig benytte sig af.
En af de gode ting her er, at Europa-Parlamentet får større indflydelse på budgettet, herunder også landbrugsbudgettet.
Det bliver en kamp op ad bakke at få de landbrugsordninger og den store subsidieringsstøtte af landbrugserhvervet, der er i det nuværende system, udfaset.
Men det er altså en fordel, at vi får Europa-Parlamentet ind, og jeg håber meget, at Europa-Parlamentet, når nu der skal vælges nyt parlament i forsommeren 2009, også vil ændre sit eget landbrugsudvalg, så det ikke bare bliver dem, der selv har direkte interesser i landbruget, der sidder i det.
Vi er fuldstændig klar over, at det ikke er let at komme igennem med ændringer af traktater, og at det er en meget lang proces.
Men en af de sager, der virkelig er stor interesse for, er det rejsende cirkus mellem Bruxelles og Strasbourg, og jeg er helt sikker på, at Europa-Parlamentet vil tage den sag op og stille et traktatændringsforslag.
Det bliver kamp til stregen, det bliver kamp, så det klodser noget, for der er meget store interesser i det her fra bl.a. fransk side, eller lad mig sige det ligeud: især fra fransk side, som vil holde meget fast i, at Europa-Parlamentet skal rejse mellem Bruxelles i Belgien og Strasbourg i Frankrig en gang om måneden.
En anden ting, vi lægger vægt på, er borgernes mulighed for at bede om at få en sag rejst.
Det er også meget svært, fordi alle naturligvis er opmærksomme på, at der er for lav opbakning, når vi går til europaparlamentsvalg, at der er for lav folkelig forståelse for og opbakning til EU.
En tredje ting, jeg godt vil fremhæve her, er, at der nu kommer et separat retsgrundlag, altså et separat afsnit om energipolitik, hvor vedvarende energi også er med.
Det kommer ind under det, der hedder den almindelige lovgivningsprocedure.
Hidtil er alle beslutninger på energiområdet blevet truffet som en del af indre marked, altså i realiteten som industripolitik.
Det er meget vigtigt at have et separat grundlag, hvor det rent faktisk er energi, og hvad vi vil på energiområdet - herunder energieffektivisering, som er rasende nødvendig, og vedvarende energi - vi diskuterer det ud fra.
Man kan sige, at det ikke nødvendigvis er en stor ting, men det er jo sådan, at traktatændringer ofte er de små skridts vej, selv om det samlede dokument ser stort ud.
Og hvad er så det?
Det er jo et forfærdende begreb.
I forfatningstraktaten hed det EU's udenrigsminister, og det er jo ikke, fordi EU har en regering, men det er, fordi det er vigtigt, at man har koncentreret indsatsen på det udenrigspolitiske område, og at der er en, der er den faste tovholder på det her, og som man kommunikerer med fra omverdenens side.
Jeg synes, det er ærgerligt, at det er blevet genomdøbt til den høje repræsentant.
Det er i hvert tilfælde ikke særlig folkeligt at have med at gøre.
Så er der spørgsmålet om Kommissionens sammensætning, som nu i yderste konsekvens er skubbet helt ud til 2017.
Kommissionen bliver mindre, og det vil sige, at det ikke er alle 27 medlemslande, der på samme tid har en kommissær.
Det har vi diskuteret meget, og vi anbefalede i sin tid den danske regering, at den brugte krudt på at undgå den her ændring.
Det skyldes jo ikke, at vi ikke kan se, at en kommission med 27 medlemmer er en meget stor kommission, men netop det, at man har videnerfaringer fra de enkelte medlemslande med i Kommissionen, og det tillægger vi vægt.
Jeg må sige, at jeg ikke synes, at Danmark har gjort den helt store indsats for at få ændret det her, og min forståelse eller fortolkning af hvorfor er, at statsministeren valgte at bruge sine forhandlingskort, og dem har man jo ikke så mange af trods alt, når man sidder mange lande om bordet, på i stedet for at få lavet den særlige tilvalgsprotokol på retsområdet, altså den, der siger, at alternativerne ikke er enten at have et fuldt retsforbehold, som vi har nu, eller gå fuldt ind i retspolitikken i EU, men derimod at få en tilvalgsmulighed, hvor man hver gang kan sige: O.k., vi vælger at gå med i den her sag, eller vi vælger ikke at gå med i den her sag.
Når man ligesom bruger sit krudt på det, har man ikke så forfærdelig meget krudt at bruge på noget andet, som er kontroversielt, og hvor der virkelig skal lægges kræfter i.
Det er helt klart, at det, at vi har fået en ny traktat, i sit indhold set med vores øjne er en fordel.
Formen er kedelig.
Forfatningstraktaten var bedre.
Den var skrevet enkelt, den var en nydannelse, den var skabt af et konvent, altså en stor forsamling, der havde siddet og arbejdet med den, og hvor der var direkte folkevalgte med fra Europa-Parlamentet, fra de nationale parlamenter, fra Kommissionen og fra de nye medlemslande, som ikke helt var blevet medlemslande endnu.
Det var en nydannelse, og det var en traktat, som var langt lettere at læse.
Med Lissabontraktaten får vi ændringer til ændringer, og det gør den kompliceret.
Det betyder så også, at der skal gøres meget mere ud af oplysningsarbejdet med den her traktat, end vi ellers havde brug for.
I den forbindelse vil jeg godt sige, at jeg virkelig synes, det er meget skammeligt, at de nævnsmidler til oplysning om EU, som ellers var afsat for de næste 3 år - 20 mio. kr. i 2.008, 20 mio. kr. i 2009, 20 mio. kr. i 2010 - er fjernet for 2009 og 2010.
Så ser vi, at midlerne for de to af årene nu er fjernet.
Det synes jeg virkelig er skammeligt, og jeg synes, at det er vigtigt, at regeringen går i tænkeboks og får lavet det her om.
Jeg vil sige, at det altså ikke gør det mindre skammeligt, når man så hører Dansk Folkeparti stå heroppe og sige, at de går så vanvittig meget op i det borgernære, det folkelige, når vi ved, at årsagen til, at de to gange 20 mio. kr. er fjernet, er, at regeringen ikke havde ben i næsen det hedder det vist, når man står på talerstolen - til at stå imod Dansk Folkepartis krav om, at de to gange 20 mio. kr. blev fjernet.
Det er Dansk Folkeparti, der har taget initiativet til, at de penge, der ellers skulle bruges til folkelig EU-oplysning, nu er fjernet, og det er regeringen, der har været så svag i koderne og haft så slap en rygrad, at den har ladet sig jage rundt i manegen og i første omgang sagt ja til det her.