runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-10-26:
I den aftale, vi har indgået med Danske Regioner, kan man godt sige, at der ikke spares noget, for ressourcerne i det danske sundhedsvæsen bliver jo netop tilrettelagt på en måde, så man siger, at der er patienter, for hvilke det ikke kræves, at der bliver indkaldt læger til overarbejde pga. et tungt øjenlåg eller for at operere en hofte, hvis patienten selv gerne vil vente længere eller lignende.
Dem skal vi ikke indkalde hurtigere nu.
Til gengæld bruger vi ressourcerne på at udrede diagnosen for de mennesker, som før har cyklet rundt i systemet.
Det gør vi ved at forbedre de diagnostiske centre, hvilket man er i fuld gang med i Silkeborg.
Forleden dag i Region Hovedstaden var der en historie om, at den praktiserende læge var usikker på, hvad en patient fejler.
Nu bliver disse patienter henvist til et diagnostisk center, hvor man tager hånd om det.
Så det handler ikke om at spare, det handler om at bruge ressourcerne i sundhedsvæsenet på en måde, så det kommer alle patienter til gavn, og så der ikke er A-patienter og B-patienter.
Vi vil gerne lave en ordentlig indsats for alle patienter i det her land og bruge ressourcerne på den rigtige måde.
Liselott Blixt (DF), 2012-10-26:
Man blander æbler og pærer.
Jeg kan tage det her fra teksten, hvor der f.eks. står det her med manglende mulighed for at bevare beskæftigelsen.
Det er det, der står af kriterier, hvis man skal have en hurtig behandling.
Det vil sige, at hvis du har et arbejde, kommer du hurtigere til end dem, der ikke har et arbejde.
Det er jo fakta, at det står på den måde.
Så vil jeg igen tage fat i en ting, som man hele tiden slynger om sig med.
Vi hørte statsministeren i åbningstalen, og vi hørte, at ordføreren tidligere sagde, at alle vil få en hurtigere diagnose.
Det passer jo ikke.
Det er løgn, for hvis der er en patient med Parkinsons sygdom, der bliver sendt hen til en privatpraktiserende speciallæge – måske, fordi man bor et sted, hvor der er langt til et sygehus – så vil man opleve, at den her garanti kun handler om dem, der bliver sendt hen til et sygehus.
Den gælder jo ikke alle, og det er også et af de kritikpunkter, der er i høringssvarene.
Det her gælder kun de patienter, der bliver henvist til et sygehus.
Det gælder ikke alle patienter.
Henrik Høegh (V), 2012-10-26:
Så har jeg et lille spørgsmål til regnestykket.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvor meget man forventer der spares på det her.
Jeg kan sagtens forestille mig, at den første måned, hvor man fratager en lang række patienter på ventelisten deres mulighed for et frit sygehusvalg efter 1 måned, bliver der luft, og der bliver mere plads.
Men de forsvinder jo altså ikke, de her patienter.
De er der i næste måned, der vil de stadig væk dukke op på listen.
Så hvor meget spares der?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-10-26:
Det er jo sådan, at hvis en praktiserende læge henviser en person til et sygehus til udredning, er det, fordi man vurderer, at det er så alvorligt, at det er et sygehus, der skal foretage udredningen.
Og de patienter vil nu være stillet på samme måde, i forhold til at de skal have et hurtigt udredningsforløb, såfremt det overhovedet er sundhedsfagligt muligt.
Men jeg vil sige, at jeg ikke er enig – altså, det er sådan i dag, at hvis man er hos speciallægen og speciallægen vurderer, at man skal have en scanning, så har man også en 1-måneds-behandlingsgaranti.
Det indførte den tidligere sundhedsminister Jakob Axel Nielsen.
Vi er i den situation, at alle patienter, der er henvist til et sygehus, får en hurtig udredning, på samme måde som alle patienter, der i dag er henvist til behandling på et sygehus, i fremtiden også har en udvidet differentieret behandlingsgaranti, som betyder, at de kan få retten til at tage på et privathospital efter 1, maks. 2 måneder.
Så på den måde stilles alle patienter lige.
Udgangspunktet er, at man henvises til et hospital, ligesom det har været tilfældet med behandlingsgarantien hele tiden.
Jamen jeg er da meget glad for, at Dansk Folkeparti også er blevet optaget af spørgsmålet om ulighed, men jeg vil gerne sige, at det her betyder, at masser af patienter, som i dag er pensionister eller andet, kommer til.
Det her betyder jo f.eks., at hvis man er henvist til sygehuset for at blive udredt for en bekymring om f.eks. gigt, så vil man fra den 1. september 2013 – når det her træder i kraft – få en langt hurtigere udredning, end man kan forvente at få i dag.
Nogle steder har vi massive problemer med f.eks. folk, der har diffuse symptomer.
Man begynder at få rystelser, man ved ikke, om det kan være begyndende parkinsonisme eller noget andet.
De mennesker vil også få et langt bedre forløb med en udredningsgaranti, end de har i dag.
Derfor er det ikke kun et spørgsmål om, at jeg lige valgte et eksempel med en lastbilchauffør.
Nej, det her vil også forbedre muligheden for mennesker, der står uden for vores arbejdsmarked, altså mennesker, der f.eks. er på efterløn eller pension.
Og det er jo i virkeligheden det, der er den store forskel i forhold til det, den tidligere regering gjorde, hvor man udelukkende koncentrerede sig om fradrag for sundhedsforsikringer til folk, der var på arbejdsmarkedet.
Nu giver vi en udredningsgaranti til alle, der henvises til hospitalet, fordi lægen har en bekymring – alle uanset status.
Liselott Blixt (DF), 2012-10-26:
Jeg vil sige, at jeg er utrolig skuffet over at høre det her fra et parti, der har kørt meget på lighed i sundhed, og som har sagt, at vi ville få et A- og et B-hold.
Det er et mantra, vi har hørt det sidste par år.
Nu hører jeg ordføreren stå på talerstolen og sige, at hvis man har et arbejde, så kommer man faktisk før en førtidspensionist.
Er det ikke det, der kommer til at afgøre, hvem der skal tages hånd om, altså om man har en beskæftigelse?
Hvem er det, der kommer til at vente længst tid?
Det er de svageste i samfundet.
Det er et A- og et B-hold, som Socialdemokraterne er ved at skabe.
Er ideologien blevet helt væk for Socialdemokraterne?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-10-26:
stammer fra dengang, man indførte en differentieret behandlingsgaranti efter sygeplejerskekrisen i 2008.
Der var ikke noget, der tydede på, at der var store forringelser for patienterne.
Men jeg synes ikke, vi kommer uden om at tage den her diskussion om behandlingsgarantien og udredningsgarantien samlet set.
For behandlingsgarantien er ikke noget værd, hvis man har brugt et halvt år på at cykle rundt i systemet, før man fik ret til en hurtig behandling.
Det er den altså ikke.
For mennesker handler det ikke kun om retten til hurtig behandling.
Det handler om, hvor lang tid der går, fra man mærker en smerte, til man en dag står og igen føler sig rask nok til at kunne genoptage det liv, man havde før.
Jeg synes ærlig talt, at vi som politikere skal sige, at der er forskel på at have tunge øjenlåg – som godt nok er generende for det enkelte menneske – og at have stærke smerter i ryggen.
Det er altså ikke det samme.
Det ene er noget, hvor man kan sige ja, det er generende, det skal ordnes, hvis det har en konsekvens for, hvordan man har det.
Men rygsmerter er altså mere alvorligt end tunge øjenlåg, og det bør vi også kunne sige i de her tider, hvor der er begrænsede ressourcer i vores sundhedsvæsen.
Martin Geertsen (V), 2012-10-26:
Jamen det kan jo ikke nytte noget, at ordføreren taler om en udredningsgaranti, når vi andre taler om behandlingsgaranti.
Altså, det, jeg sådan set spurgte om, var, om man i sit forarbejde har lavet en eller anden analyse af, hvor mange mennesker der kommer til at vente længere.
Ordføreren pointerer det jo selv i sin ordførertale ved at sige, at der er nogle, som via nogle kriterier ikke skal vente i 2 måneder, men kun i 1 måned.
Og når jeg spørger, hvad det er for nogle mennesker, så er det lige pludselig op til lægerne.
Her må den socialdemokratiske ordfører og dermed regeringen jo også gøre op med sig selv, hvad det er for en strategi, man vil anvende.
Er der nogle mennesker, hvor man på forhånd kan sige, at de må ikke vente mere end en måned – også mennesker, som ikke har en livstruende sygdom – eller er der ikke, så det dermed ene og alene vil være op til lægerne?
Altså: Er der kriterier, eller er der ikke kriterier, og i givet fald hvilke kriterier?
Dermed kan man jo også svare på, hvor mange mennesker det er, der vil opleve forlænget ventetid.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-10-26:
Det er jo ikke en analyse, som vi naturligt kan lave, eftersom det er lægerne, der skal lave en vurdering af, om folk kan vente 1 eller 2 måneder på behandling.
Men jeg vil godt sige, at jeg tror, at vi alle sammen – hånden på hjertet – kender patienter, for hvem det har været et rigtig, rigtig stort problem, at de måtte cykle rundt i systemet for overhovedet at få at vide, hvad de fejlede, for derefter, når de endelig havde fået diagnosen, at opleve, at der ikke var nogen behandlingsgaranti, fordi der ikke var noget reelt alternativ nogen som helst steder.
Nogle af dem oplevede nogle meget, meget lange forløb.
Nogle af dem hører vi om, når de ryger ud af sygedagpengesystemet efter 1 år.
Martin Geertsen (V), 2012-10-26:
Den socialdemokratiske ordfører siger, at vi med det her lovforslag har – og nu er det frit fra hukommelsen – fået foretaget en styrkelse af det udvidede frie sygehusvalg.
Det synes jeg godt nok er stærk kost, det må jeg sige, sådan en fredag eftermiddag her forud for weekenden.
Altså, med det her lovforslag vil det jo være sådan, at de mest syge grundlæggende vil have de samme vilkår som i dag, mens alle andre i princippet vil få forlænget deres ventetid med op til 2 måneder.
Jeg kunne godt tænke mig at høre den socialdemokratiske ordfører, om man i sit forarbejde til det her lovforslag – for det må vi jo et eller andet sted forvente at man har – har foretaget en eller anden analyse af, hvor stor en procentdel der i dag har ret til det udvidede frie sygehusvalg efter 1 måned, og hvor stor en procentdel der, når lovforslaget er vedtaget og implementeret, ikke længere har den mulighed.
Hvad er det for nogle mennesker, vi taler om, og hvor mange er der tale om?
Sophie Løhde (V), 2012-10-26:
Jeg noterer mig, at der i hvert fald ikke er nogen spørgsmål omkring selve behandlingsgarantidelen, og det må jo betyde, at man blandt regeringspartiernes ordførere også godt ved, at det ikke er nogen rar ting, at man nu er i gang med at fratage patienterne deres patientrettigheder.
Jeg tillod mig at citere Gigtforeningen – jeg har jo også læst deres høringssvar – og der er det noget generelt.
Altså, hvem er imod en overordnet udredningsret?
Det, som Gigtforeningen påpeger, bl.a. i dag i Jyllands-Posten, altså i dagens avis, som man jo kan købe og slå op i og dermed tjekke, om det, jeg siger, er rigtigt, er bl.a., at man er bekymret for, at patienten ikke har retten til at kunne stemme med fødderne.
For regionerne er med det her lovforslag ikke forpligtet til at indgå aftaler med privathospitaler og -klinikker om at løse de udredningsopgaver, som regionerne ikke selv har mulighed for at løse og opfylde, f.eks. efter et udbud.
Det betyder jo, at det for de patienter, over for hvem regionerne ikke kan leve op til fristen på de 30 dage, så bare er ærgerligt; der får du ikke ret til noget andet, du kan højst få ret til at få en plan.
Det er derfor, vi spørger: Hvorfor skal man så ikke kunne stille sig på patienternes side og bl.a. følge det forslag, der er, og som Gigtforeningen da heldigvis også er enig med os i?
Det synes jeg jo kunne være positivt.
Hvis man vil medvirke til det i udvalgsbehandlingen, vil vi glæde os over det, for
så kan vi da få forbedret den del af lovforslaget gevaldigt.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-10-26:
Jeg må faktisk sige, at jeg er lidt rystet.
Normalt har jeg jo meget, meget stor respekt for Venstres sundhedsordfører, men der kommer i dag så mange forkerte ting frem, at jeg faktisk næsten ikke ved, hvor jeg skal begynde.
Gigtforeningen har i det materiale, der i forbindelse det her lovforslag har været sendt i høring, udtrykt generel tilfredshed med det lovforslag, der ligger her.
Men man har nogle bekymringer, og det er de bekymringer, som jeg også kan høre man kommer med i dag i Jyllands-Posten – det mener jeg det er – nemlig at man siger, at man har en bekymring for, at der er nogle patienter, der vil blive behandlet hurtigere end andre.
Det er selvfølgelig nogle bekymringer, som vi vil lytte til, og som vi vil følge op på i forhold til det her lovforslag.
Men jeg vil sige, at jeg generelt har hørt Gigtforeningen flere gange og i forskellige forsamlinger sige, at man er meget tilfreds med det lovforslag, der ligger her.
Den anden ting er i forhold til den usandhed, vi hører om, at vi fjerner muligheden for, at man kan vælge en udredning, altså en scanning, på et privathospital efter 1 måned.
Det skulle være faldet ud af lovforslaget.
Det er jo simpelt hen ikke korrekt.
Denne § 79 videreføres fuldstændig uændret i en anden paragraf, og den betyder præcis det samme, som den gør i dag, nemlig at man, hvis det er sådan, at man af sin praktiserende læge eller af en speciallæge er blevet henvist til en scanning og man ikke kan få den inden for 1 måned, så kan vælge at få den på et privathospital.
Det står fuldstændig uændret med det her lovforslag, og det synes jeg at ordføreren skulle tage at sige fra talerstolen.
Det her lovforslag går ud på at sikre alle patienter i Danmark en mulighed for hurtigere at få stillet en diagnose.
Så det der med, at man går rundt og har ondt i maven, og man spørger sig, om man fejler noget alvorligt eller man fejler noget mindre alvorligt, får vi sat til side, så man hurtigt kan få et svar.
Dernæst skal vi selvfølgelig tilrettelægge behandlingen derefter.
Sophie Løhde (V), 2012-10-26:
Jeg formoder, det er den alene, ordføreren hentyder til.
Først vil vi gerne rose regeringen for at have overtaget VK-regeringens forslag om at indføre en udredningsret, som er en del af 2020-aftalen om sundhed, der blev indgået sammen med Dansk Folkeparti.
Det er jo en forbedring, og vi er glade for, at man nu er enig i det i regeringspartierne.
Det glæder vi os over.
Vi undrer os bare over, hvorfor der så ikke skal sættes noget handling bag den her udredningsret, f.eks. at regionerne forpligtes til – f.eks. gennem aftaler om udbud – at lave nogle aftaler, så man sikrer, at patienten i de tilfælde, hvor regionerne ikke selv har kapacitet, får retten til at vælge lange ventetider fra, også når vi snakker udredning.
Endelig er vi jo kritiske over for, at man med det her lovforslag fjerner endnu en patientrettighed, for så vidt angår udredning, nemlig retten til hurtige diagnostiske undersøgelser.
Men vi er jo selvfølgelig spændt på, om det i det videre udvalgsarbejde kan lykkes os at få forbedret det her lovforslag, for der er mange store huller, fejl og mangler i det, sådan som det ligger.
Endelig synes jeg, det er pudsigt, at ordføreren lige netop fremhæver gigtpatienterne.
Mig bekendt har Gigtforeningen i dag er været ude at kritisere hele udredningsretten meget voldsomt.
Så jeg er ikke sikker på, at Gigtforeningen synes, at lige præcis gigtpatienterne får så forfærdelig meget ud af det lovforslag, som ligger på bordet.
Det er da klart, at en udredningsret er noget positivt; det foreslog vi selv.
Men hvorfor ikke sørge for, at vi stiller os på patienternes side i stedet for at stille os på systemets side?
Camilla Hersom (RV), 2012-10-26:
Jeg er egentlig enig med ordføreren i, at der selvfølgelig er forskel på kræft og ondt i knæet eller hoften.
Selvfølgelig er jeg det, og som ordføreren siger, ligger det jo også i lovforslaget.
Men jeg deler ikke det, der ligger implicit i ordførerens spørgsmål og i øvrigt i meget andet af det, vi har hørt i dag, nemlig en holdning om, at folk er helt vilde for at blive opereret.
Altså, hvis man har en dårlig hofte, eksisterer det også på en skala.
Nogle er frygtelig mærkede af det, nogle har rigtig, rigtig meget ondt, nogle har lidt mindre ondt, og noget kan gå fra ondt til værre, og noget kan trænes væk, i hvert fald når der er tale om smerter og sygdomme i dele af bevægelsesapparatet.
Folk er efter min opfattelse overhovedet ikke særlig vilde med at blive opereret.
Det er faktisk noget, hvor de skal tænke sig lidt om, før de gør det – nu rejser formanden sig allerede op, og han er ellers lige trådt til i stolen – og derfor tror jeg faktisk, at den her differentierede tilgang er god, hvor man kan sige, at nogle har så ondt og er så smerteplagede, at de ikke kan passe deres arbejde, og de skal selvfølgelig opereres med det samme, mens der er andre, hvor der godt kan gå 2 måneder, også uden at patienten vil føle, at det er et voldsomt overgreb.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-10-26:
Jeg forstår egentlig ikke, at Venstre taler så meget imod et lovforslag, der faktisk forbedrer en lang række patienters mulighed for at få en hurtigere udredning på hospitalet.
Hvis den patient, man nævner i dag, Jan, havde fået smerter, som måske viste sig at være gigt, ville han have været inde i et helt andet udredningsforløb end det, vi ser i dag.
Det gjorde han ikke, men der er ikke noget til hinder for, at han ville få det samme forløb med lovforslaget i dag, for når man går ind og ser på, hvem der skal vente lidt længere i det danske sundhedsvæsen, er det lægerne, der skal vurdere – ikke politikerne.
Det er lægerne, der skal tage udgangspunkt i den samlede behandlingssituation og livssituation, som patienten står i.
Man kan glæde sig over Jans forløb, fordi han har fået den her behandling i vores stærke offentlige sundhedsvæsen, men man kan også være bekymret for, hvad der var sket, hvis han havde fejlet noget andet.
For havde der som sagt været meget, meget stærke smerter, kunne han have risikeret et meget længere forløb, og det synes vi ikke er rimeligt.
Vi synes, alle patienter, uanset hvad de måtte fejle, skal have en hurtig udredning og derefter en hurtig behandling.
Og det er det, lovforslaget her i dag går ud på.
Sophie Løhde (V), 2012-10-26:
Ligesom en af de foregående spørgere vil jeg også sige, at det jo ikke nytter noget, at ordføreren snakker om udredning, når der bliver spurgt til behandlingsgarantien.
Men det er så det, man i et regeringsparti kalder en udvikling og en forbedring.
Det er selvfølgelig interessant.
Jeg vil bare spørge ordføreren: Hvor stor en procentdel af de patienter, der har det udvidede frie sygehusvalg, sådan som vi kender det i dag, anslår man fremover ikke vil have den rettighed længere, som konsekvens af det her lovforslag?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-10-26:
Jamen det kan jeg ikke angive en procentdel af, for jeg kan ikke købe præmissen om, at man kan diskutere en behandlingsgaranti uden også at diskutere, at en patient altså skal vide, hvad vedkommende fejler, før man kan gøre brug af nogen som helst behandlingsgaranti.
Ellers er det simpelt hen utopi at tale om en behandlingsgaranti.
Det er jo det, vi har sat spørgsmålstegn ved gentagne gange, mens vi var i opposition.
Vi har sagt: Den tidligere regerings behandlingsgaranti er ikke noget værd, så længe du ikke ved, hvad du fejler.
Derfor er det jo også mere interessant i fremtiden at kigge på det samlede forløb, fra man havde den første bekymring, til man gik til sin praktiserende læge – jeg er bekymret, jeg har stærke smerter, jeg kan mærke, at det her er galt, men jeg er usikker på, hvad jeg fejler – og til man har fået en behandling.
Det er det forløb, vi skal kigge på.
Det skal altså både omhandle udredning og behandling, og det er derfor, det her lovforslag er slået sammen, så det både sikrer hurtigere udredning og forbedrer behandlingsgarantien.
Og derfor synes jeg, det er en forbedring, for nu sætter vi også fokus på, at man ikke skal cykle rundt i flere måneder og blive henvist til speciallæge eller scanning eller noget helt tredje, før man får en diagnose.
Nu skal man hurtigere til, hvis lægen er alvorligt bekymret for, at man er syg, og man er henvist til et sygehus for udredning.
Jeg tror egentlig, jeg har svaret på spørgsmålet flere gange.
Jeg har sagt, at der – hånden på hjertet – er nogle mennesker, som har diagnoser, f.eks. tunge øjenlåg eller andet, som vi som medmennesker og som politikere godt ved er vigtige at behandle, men der er altså også mennesker, der fejler noget, som gør, at hvis de ikke bliver behandlet hurtigt, medfører det, at de i fremtiden ikke længere kan have det job, de har, eller ikke længere kan være det menneske eller den far eller den mor eller den søster eller den bror, som de er i dag.
De mennesker vil vi gerne forbedre sundhedsvæsenet for.
Derfor hænger det her lovforslag sammen to steder.
Jeg synes ikke, det er rimeligt, at vi i Danmark f.eks. har smertepatienter, der venter op til 1 år på at få den rigtige behandling, og som risikerer at ryge ud af sygedagpengesystemet og risikerer ikke at få den rigtige behandling.
Det synes jeg simpelt hen ikke er i orden.
Jeg synes heller ikke, det er i orden, at vi har et kæmpeproblem i psykiatrien med at få udredt diagnoserne og behandlet patienterne.
Det er det, vi tager fat på nu.
Dem vil vi gerne sikre en hurtig behandling nu.
Henrik Høegh (V), 2012-10-26:
Jeg er helt enig med ordføreren i, at det ikke er os politikere, der skal bestemme, hvem der er mest syg, eller hvem der har mest ondt.
Men jeg kan forstå, at med det her lovforslag skal vi som politikere altså bestemme, at det nu er rimeligt, at der er nogle, der skal vente 1 måned længere uden at udnytte ledig kapacitet til behandling et andet sted, f.eks. på et privathospital.
Jeg vil gerne spørge endnu en gang: Vi har fået nogle eksempler, men hvem er det lige, som ministeren og ordføreren mener skal vente 1 måned længere på behandling, selv om der er ledig kapacitet andre steder?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-10-26:
Jeg tror egentlig, vi taler forbi hinanden, for det her lovforslag handler jo om, hvorvidt man anerkender, at den tidligere behandlingsgaranti på 1 måned var med til at skævvride det danske sundhedsvæsen i en retning, der gjorde, at nogle alvorligt syge patienter endte med at få en ringere behandling alene af den årsag, at man brugte rigtig mange ressourcer på vores hospitaler til at løbe efter de patienter, som havde lige præcis 1 måned, før de kunne komme på privathospitaler.
Den tidligere regering kunne faktisk godt begynde at se konturerne af et problem, og derfor blev der jo nedsat et udvalg, der pludselig skulle se på retningslinjerne for, hvornår man skal have ret til en fedmeoperation, hvornår man har ret til en rygoperation, hvornår man har ret til en knæoperation.
For på den ene side opdagede man, at når man overbetalte privathospitalerne, udførte de langt flere behandlinger – nogle gange også af nogle patienter, som det måske viste sig var knap så syge.
På den anden side kunne man godt se, at det her var med til at skævvride, og at man derfor måtte stramme op.
Vi har forskellige måder at kigge på det på, men vi synes, at man med det her lovforslag retter op på den skævvridning, der er i sundhedsvæsenet, og det er også derfor, at jeg forventer – det er ikke noget, jeg forventer, det er noget, jeg ved – at Lægeforeningen og sygeplejerskerne og en lang række mennesker, der arbejder med at behandle syge i vores sundhedsvæsen, bakker op om det her lovforslag, og det gør de, fordi den tidligere model simpelt hen ikke har været god nok.