Edmund Joensen (SP), 2014-04-29:
Tak for det.
I dag har Folketinget påbegyndt en ny tradition med en årlig debat om rigsfællesskabet.
Sambandspartiet håber på en konstruktiv tradition uden fordomme og berøringsangst.
Et vigtigt tema er, at vi efter 634 år i samme rige stadig vil rigsfællesskabet.
Spørgsmålet er, hvordan fællesskabet fortsat udvikles.
Som med de fleste fællesskaber er der fordele og ulemper ved rigsfællesskabet, men fordelene er langt større end ulemperne for os alle sammen.
Færøerne har stor fordel af at være med i en større statslig sammenhæng og et større statsligt samarbejde.
Det har givet slagkraft internationalt, og stordriftsfordelene er åbenbare.
For den enkelte ligger fordelene bl.a. i statsborgerskabet og de dertil knyttede rettigheder.
Jeg forestiller mig også, at Danmark i rigsfællesskabet bl.a. opnår en unik geopolitisk stilling i hele verden.
Den fordel skal man ikke forsmå.
Det er ganske enkelt sådan, at sammen bliver vi alle større og stærkere.
Ulemperne, hvis man kan kalde dem det, er bl.a., at Færøerne og Danmark som et EU-land af og til har modstridende interesser.
EU-handelsboykotten mod Færøerne, som Danmark skal være med i, fordi Danmark er EU-medlem, er et eksempel herpå.
Jeg mener selv, at det er på kanten til en grundlovsstridighed, at Danmark boykotter egne statsborgere, men lad det ligge denne gang.
EU-integration og rigsfællesskabet er ikke nødvendigvis to uforenelige størrelser.
Der bør tværtimod fokuseres på, hvordan vi drager fordel af, at Danmark er med i EU, mens den øvrige del af rigsfællesskabet står udenfor.
Vores opgave som politikere er nu engang at finde pragmatiske løsninger og kompromiser. Vores politiske modstandere, specielt de republikanske kræfter, angriber den økonomiske del af fællesskabet – tilskuddet til Færøerne og Grønland.
Danmark køber sig til magt over færinger og grønlændere, lyder den misforståede partipolitiske retorik.
Hvis man har forstået fællesskabet, ved man også, at overførslerne er finansiering af sagsområder, som vi er fælles om, hverken mere eller mindre.
Hvordan er så rigsfællesskabets tilstand i dette herrens år 2014?
Statsministerens redegørelse danner grundlag for debatten og viser, at tingene kunne se bedre ud.
Økonomien på Færøerne og i Grønland vækker bekymring.
Der er underskud og gældsætning, mangel på politiske reformer, manglende finanspolitisk holdbarhed, udvandring og truende befolkningssammensætning, udsigt til færre erhvervsaktive og flere på passiv forsørgelse osv. osv.
Noget tyder på, at den nordiske velfærdsmodel på Færøerne og i Grønland vil komme under betydeligt pres i fremtiden.
Risikoen er, at der i fremtidens rigsfællesskab vil være stor forskel på velstands- og velfærdsniveauet i de tre lande.
Det er nok en udfordring, som nok vil kræve fælles løsninger.
Omvendt er der også langsigtede muligheder: Olieefterforskning i begge lande og udvinding af mineraler i Grønland kan komme til at spille en rolle, men indtil videre er det fugle på taget.
Eksporten af pelagisk fisk er støt stigende og indbringende for en del færøske rederier, men paradoksalt nok kommer de voksende indtægter kun i mindre grad landskassen til gode.
En rimelig ressourceafgift vil afhjælpe det økonomiske problem, men ikke løse det.
Der skal helt andre tiltag til for at vende udviklingen.
Statsministerens redegørelse er informativ.
Man berører kun et punkt: visioner for fællesskabet.
På første side i næstsidste afsnit står der: »I takt med, at sagsområder overtages, udvides Færøernes og Grønlands selvbestemmelse, og rigsfællesskabet udvikler sig.«
Mener regeringen virkelig, at rigsfællesskabets udvikling er betinget af, at sagsområderne overføres til Færøerne og til Grønland?
Det er ellers noget, der ligner en afvikling af fællesskabet, vil jeg hellere sige.
For længe har det været sådan, at man fra dansk side har spurgt: Hvad vil Færøerne, og hvad vil Grønland?
Og så har man sagt: Fint, lad os gøre det.
Eller man har sagt: Nej, det kan ikke lade sig gøre.
Selvfølgelig skal der lyttes til Færøerne og til Grønland, men indimellem savner man at høre, hvad regeringens vision og mål for rigsfællesskabet er, og hvordan målet skal nås.
Rigsfællesskabet har et enormt fælles potentiale.
Det er et kæmpestort geografisk område, der strækker sig fra den dansk-tyske grænse og op til Nordpolen.
Vores tre lande er fyldt til bristepunktet med ressourcer, f.eks. veluddannede mennesker, konkurrencedygtige virksomheder, værdifulde kompetencer og specialiseret viden.
Hvorfor ikke udvikle et samarbejde også på sagsområder, der er overtaget eller slet ikke kan overtages?
Udenrigs- og forsvarsområdet, erhverv, uddannelse, sundhed, socialområdet og kultur er hele nøglen til udvikling og vækst.
Lad os komme væk fra illusionen om, at overtagelse af sagsområder driver udviklingen.
Når alt det er sagt, vil jeg gerne kvittere for det omfattende samarbejde, der fungerer godt og efter hensigten.
Jeg sætter stor pris på, at et samlet Folketing vil finde, fjerne og forebygge grænsehindringer i rigsfællesskabet.
Det betyder meget for mange borgere.
Til sidst vil jeg sige tak til statsministeren for redegørelsen og komme med en appel til Folketinget om at fortsætte den nye tradition med en særskilt årlig debat om rigsfællesskabet.