Eyvind Vesselbo (V), 2014-02-07:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til Enhedslisten for at sætte fokus på det her problem med fattigdom, så vi får den her forespørgselsdebat.
For det er rigtigt, som hr. Finn Sørensen sagde, at vi havde en høring for et stykke tid siden, som netop drejede sig om fattigdomsgrænsen, om den grænse, som regeringen har vedtaget der skal være, og det var sådan set en udmærket høring.
En stor del af den var en teoretisk, akademisk diskussion om en fattigdomsgrænse, hvordan den var lavet, hvor den skulle ligge osv. osv.
Og det er interessant i et akademisk miljø, men det er jo ikke så særlig interessant for alle de mennesker, som bor ude i landet, og som har nogle problemer, som de ikke kan få løst, måske på grund af at de ikke alene har nogle økonomiske problemer, men også andre problemer, som gør, at de måske ikke kan styre deres økonomi eller ikke kan styre en lang række af de andre ting, sådan at de sidder med nogle store sociale problemer.
Jeg synes, høringen egentlig var meget glimrende på den måde, at mens akademikerne, teoretikerne sad og snakkede om fattigdomsgrænsen, var der én deltager, som kunne fortælle om noget ude fra virkeligheden, en, der kunne fortælle, hvordan de prostituerede har det, hvordan man behandler de mennesker, som er nederst i systemet i Danmark.
Det var jo det, som høringen egentlig skulle have drejet sig om, og det er jo det, som er udgangspunktet, når man snakker fattigdom.
Alt det andet
, altså at snakke om, hvor man skal lægge grænsen osv., og hvordan man finder frem til, at det er 2 eller 3 eller 4 år, er da overhovedet ikke interessant i den her sammenhæng.
Jeg kan også forstå, at både ministeren og hr. Finn Sørensen siger: Det er fint, vi har fået en fattigdomsgrænse, vi kan bare ikke bruge den til noget.
Det er vel egentlig det, der er hele kernen her, nemlig at der ikke er nogen, der rigtig kan sige, at vi kan bruge den til noget andet end som et eller andet mål for, at der måske er nogle, der er fattige.
Jeg mener ikke, at man overhovedet kan måle fattigdom ved hjælp af en økonomisk grænse.
Det er en absurd ting.
Fattigdom er jo en individuel ting eller en familieting, som man skal vurdere konkret.
Man kan ikke generelt sige, at alle dem, der ligger under den der grænse, er fattige.
Og så kan der være nogle af dem, som ligger over den her fattigdomsgrænse, som faktisk er og føler sig mere fattige end dem på grund af sociale problemer, fordi de ikke kan styre deres økonomi, end dem, der ligger under.
Så derfor gør al den der akademiske snak om en grænse, at man har spildt tid i den her regering.
I stedet for at gøre noget har man sat nogle mennesker til at sidde og lave en eller anden fiktiv grænse, som man ikke kan bruge til noget.
Når jeg sagde, at det da kunne være fint med en fattigdomsgrænse, ved jeg, det er en utopi.
Det er en utopi!
Det ville være fint med en fattigdomsgrænse, hvis man kunne bruge den til noget, men jeg ved bare med mig selv, at det ikke kan lade sig gøre at lave en grænse, som beskriver fattigdom.
Jeg mener egentlig, at de sidste 2 års udvikling i antallet af folk, der får julehjælp, på en meget bedre måde karakteriserer fattigdommen i Danmark end den her fattigdomsgrænse, for det er virkelige mennesker, som søger og får bevilget en julehjælp.
Og hvad er der sket med den i de sidste 2 år, hvor den her regering har siddet, og hvor hr. Finn Sørensen har støttet den?
Der er sket det, at antallet af dem, der får julehjælp, dem, der ansøger, er steget.
Det er en god indikator for, at der er noget galt på det her område, og en indikator for det er den her fattigdomsgrænse overhovedet ikke.
Når jeg roser Enhedslisten for at stille den her forespørgsel, er det, fordi jeg håber, at Enhedslisten ligesom Venstre meget gerne vil være med til, at der sker noget på det her område, altså at det ikke bare er snak.
Indtil videre har Enhedslisten jo kritiseret, men er ikke rigtig kommet med nogen konkrete ting til, hvordan man kunne tage fat i det her.
Jeg vil da gerne sige, at nogle af de ting, som er centrale her for at gøre noget for at nedbringe antallet af mennesker, som både føler sig fattige, og som måske også er det helt konkret, er, at sørge for, at de får et arbejde.
Men det er bare ikke nok for nogle mennesker, at de får et arbejde, for der er faktisk nogle af de mennesker, der har et arbejde, som har det problem, at de ikke rigtig kan styre deres økonomi og derfor kommer i nogle frygtelige sociale problemer og bliver sat ud af deres lejlighed osv.
Så en af de ting, der også skal fokuseres på her, som er en meget, meget karakteristisk ting i forhold til fattigdom, er jo, hvis man får opbygget en kæmpe gæld af en eller anden mærkelig grund.
Så er der den sidste gruppe af dem, jeg vil nævne, for det kan godt være, der er flere grupper, og det er dem, som har sociale problemer, og som ikke nødvendigvis kan få et arbejde med det samme.
Men de skal have hjælp til at få løst deres sociale problemer, så de kan komme ud af dem og måske få et arbejde på længere sigt.
Det her var tre konkrete ting, og nu kan jeg se, at min tid er udløbet, men jeg får vel nok tid til at svare på nogle spørgsmål.
Jeg sidder her og tænker, at det næsten virker, som om hr. Finn Sørensen er blevet minister.
For når man spørger ministre om noget, er det ikke altid, der kommer svar, og det var også tilfældet her.
Jeg stillede faktisk et helt konkret spørgsmål, og muligvis var det sådan, at hr. Finn Sørensen ikke helt forstod det.
Men det var egentlig ret klart.
Hvad skal der ske for de mennesker, der ligger under fattigdomsgrænsen, ifølge Enhedslisten?
Men hr. Finn Sørensen svarer slet ikke på mit spørgsmål.
Og hvad med dem, som måske helt konkret er fattigere end dem, der ligger under grænsen, men som ikke kan styre deres økonomi?
Hvad skal der ske for dem?
For de bliver jo ikke kategoriseret – som hr. Finn Sørensen siger – som fattige.
Der må være et bud.
Og hvad skal der ske med dem, der ligger over, som er mere fattige end dem, der ligger under?
Nu har jeg gentaget spørgsmålet tre til fire gange.