Lars Barfoed (KF), 2015-03-20:
Jeg vil sådan set
gerne – ligesom alle andre, tror jeg – langt hen ad vejen udtrykke forståelse for og enighed i det beslutningsforslag, der ligger fra Socialistisk Folkeparti på bordet foran os, og som vi nu drøfter.
Men jeg kommer også selv til at ende der, hvor de fleste andre, om ikke alle, også er endt, vil jeg sige.
Det vil jeg selvfølgelig gerne uddybe.
Vi lever jo uomtvistelig under store forandringer.
Der er sket enorme forandringer i det udenrigspolitiske billede i de seneste år.
Både i vores nærområder og ude i verden har vi set store forandringer.
Ikke mindst den sikkerhedspolitiske situation har jo ændret sig markant med Ruslands aggression i Ukraine.
Der er situationen i Mellemøsten, der udvikler sig voldsomt.
Der sker også ting i Afrika, som vi næsten glemmer på grund af det, der sker tættere på os.
Så der er ingen tvivl om, at de enorme forandringer, som også sker lige her og nu, mens vi diskuterer, og som kommer til at ske i de kommende år, vil kræve, at vi forholder os analytisk til tingene, og det vil kræve, at vi lægger en meget klar strategi fra dansk side.
Globaliseringen som sådan kræver jo også en styrket udenrigstjeneste.
Vi i Det Konservative Folkeparti har i vores 2020-plan foreslået, at der afsættes 100 mio. kr. ekstra til udenrigstjenesten, både til eksportfremme, men også til at styrke dansk tilstedeværelse rundtomkring i verden, ikke mindst i vækstområderne.
Og midt i alt det er der selvfølgelig behov for en meget strategisk udenrigspolitisk tilgang til netop forandringerne, udfordringerne og også mulighederne, der jo opstår i forbindelse med forandringerne, for at styrke Danmarks interesser rundtomkring i verden.
Det bærende mål i sådan en strateg er og må jo være – jeg tror også, at udenrigsministeren var inde på noget af det samme – at vi sikrer Danmarks frihed, Danmarks selvstændighed og danskernes velstand, men også at vi arbejder for at styrke demokrati, menneskerettigheder og en bæredygtig økonomisk udvikling i udviklingslandene.
Men at formidle det i en strategi kræver selvfølgelig et analytisk velfunderet grundlag.
Hvis man vil lave en strategi, skal den jo være så evidensbaseret som overhovedet muligt, og der er det så, at jeg også vil sætte spørgsmålstegn ved, om det er det rigtige tidspunkt og den rigtige måde at gøre det på, sådan som beslutningsforslaget lægger op til.
Man må jo bl.a. tage i betragtning, at med de enorme forandringer, der finder sted, som ikke er slut, og som fortsætter med stor intensitet lige her og nu og i de kommende år – ingen tvivl om det – vil et stort, forkromet kommissionsarbejde, der varer lang tid, jo være forældet, inden rapporten når at komme i trykken og ligge på bordet foran os.
Så det skal altså være en anderledes tilgang til det.
Hvis man vil lave analyser, der skal underbygge evidensen i en strategi, må der altså være en anden tilgang til det end sådan et meget stort, forkromet kommissionsarbejde, som blot bliver forældet meget hurtigt.
Der er løbende behov for analyser og for strategiudvikling.
Vi skal forandre sådan en strategi.
Vi kommer til, uanset hvilken strategi vi laver, at udvikle strategien løbende, fordi forandringerne sker så hurtigt, som de gør.
Winston Churchill, som jo har sagt mange kloge ting, har bl.a. også sagt, at uanset hvor smuk strategien er, bør man af og til stoppe op og se på resultaterne.
Det ville vi jo også komme til med en sådan strategi baseret på et kommissionsarbejde.
Jeg synes også, at man skal tage med i betragtningerne, at det jo er regeringen, der fører udenrigspolitik, det er ikke Folketinget, der fører udenrigspolitik.
Derfor vil det naturlige jo være, at det er en regering, der tager initiativ til sådan et analysearbejde eller kommissionsarbejde, eller hvad det skal være.
Selvfølgelig inddrager man Folketingets partier i dialogen om det, men afsættet må være, at det er regeringen, som fører udenrigspolitikken, ikke Folketinget.
Jeg synes ikke, det er Folketinget, der i detaljer skal tilrettelægge et kommissionsarbejde.
Det må være regeringens tilgang, der er det, der bærer initiativet.
Så forståelse og enighed langt hen ad vejen.
Der står meget rigtigt, også i bemærkningerne til forslaget, men ikke her og nu og ikke på den måde.