runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-23:
Der står to steder i den pågældende artikel, at Dansk Folkeparti nu vil lave om på den her lovgivning, sådan at enlige adoptanter kan få det særlige børnetilskud, og at Dansk Folkeparti er parat til at bruge et flertal uden om regeringen.
Alle, der kender Dansk Folkeparti, ved, hvor effektivt partiet er med hensyn til at kræve dementier, så det havde man vel gjort, hvis der skulle være tale om en så eklatant fejlhistorie.
Den har både været bragt af Politiken og af Ritzau.
Det er en meget tydelig historie, der handler om, at det her vil Dansk Folkeparti foreslå.
Så jeg forstår simpelt hen ikke særlig meget af det, hr. Kim Christiansen roder sig ud i nu.
Hvis nu bare fru Mia Falkenberg selv havde fået lov til at fremsætte forslaget, havde vi så ikke i dag stået og vedtaget det med bred tilslutning uden om regeringen, fordi vi egentlig er enige?
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Jeg tror, at hr. Auken ligesom jeg – og jeg tror i øvrigt alle tilstedeværende her i salen – har oplevet den situation, hvor man siger: Uh, bare jeg lige havde spurgt sådan, bare jeg lige havde sagt sådan, bare jeg lige havde gjort sådan.
Der er jo intet så befriende og skønt som bagklogskabens styrke.
Og der kan man selvfølgelig altid sige, at spørgsmål med fordel kunne være blevet stillet i den og den situation.
Det korte af det lange er, at hverken statsministeren eller skatteministeren har haft den konkrete viden, som er grundlaget for, at man overhovedet kan komme og gøre et ansvar gældende her.
Man har ikke haft den viden.
Så kan man sige: Jamen burde man ikke i situationen have søgt at skaffe sig den viden?
Fantasien har altså ikke rakt til at stille de spørgsmål i den konkrete situation, og derfor er det meningsløst at begynde at forholde sig til disse hypotetiske forhold her.
Svend Auken (S), 2007-03-23:
Der fik vi så ikke drøftelsen, nu tager vi den her i salen.
Jeg vil gerne kvittere for ordførerens bemærkninger, dem var jeg glad for.
Men jeg vil gentage de to spørgsmål, som jo ikke er afklaret ved undersøgelseskommissionen, og som kun Folketinget kan forholde sig til.
Det ene spørgsmål er: Er det en acceptabel fremgangsmåde, at den endelige beslutning om, hvorvidt en bestemmelse skal gå ind eller ej, bliver truffet af departementschefen i Skatteministeriet og ikke af ministeren?
Er det acceptabelt, sådan at det er departementschefens ansvar og ikke ministerens ansvar?
Jeg citerede her ordret fra statsministerens forelæggelse i Skatteudvalget, som er optrykt i beretningen.
Det andet spørgsmål er: Der står, at skatteministeren ikke blev orienteret ved sin tiltræden om, at man ved at tage denne bestemmelse ud holdt et skattehul åbent.
Skal en minister ikke selv spørge ind til det?
Når man tager en bestemmelse ud, skal han så ikke spørge: Jamen hvad betyder det i praksis?
Skal han ikke læse den bestemmelse, man tager ud?
Skal han ikke læse sit eget lovforslag?
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Jamen jeg er nødt til at hæfte mig ved, hvad der står i undersøgelseskommissionens rapport.
Og der står ganske klart, at hverken skatteministeren eller statsministeren på det pågældende tidspunkt havde kendskab til de her skattehuller.
Det står klokkeklart.
Og det kan hr. Vernersen jo også selv stave sig frem til.
Og så alt det andet, som foregår i hr. Vernersens hoved, sådan nærmest gedulgt sammenspist spind og forræderisk sammensværgelse, jamen altså, det er der ikke det mindste – det mindste – der peger på i undersøgelseskommissionens rapport, som jeg i øvrigt ikke har grundlag for at klandre noget, for så vidt angår kvaliteten.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-03-23:
Jeg vil også godt gøre opmærksom på, at i den store virksomhed, TDC, der skulle gøre brug af, at man ikke fik lukket det der hul, sad Dyremose jo og ventede på, at regeringen skulle færdiggøre sit arbejde med L 99, erhvervsskatteforslaget, hvor man havde pillet forslaget fra den socialdemokratiske tid ud.
Man sad stille og roligt og ventede på det.
Lovforslaget bliver vedtaget ved tredje behandling i maj 2002.
14 dage efter møder TDC og Dyremose, som jo kender hele systemet fra sin tid som konservativ finansminister, op ovre i Statens Ligningsråd – det fremgår også – og beder om at få det her fradrag, for nu skal der nemlig ydes fradrag til TDC, for nu har vi en regering, der har sikret, at det fradrag kan køre igennem.
Det er jo sammenhængen.
Det er det, der er konsekvensen af det her.
Altså, det er jo sådan, man gør det!
Det er fuldstændig klart belyst – fuldstændig klart belyst.
Og hvis fru Pia Christmas-Møller skulle være i tvivl, vil jeg sige: Jeg har også siddet i ligningsrådet.
Jeg ved godt, hvordan tingene hænger sammen derovre.
Poul Nødgaard (DF), 2007-03-23:
Ja, det er jo to pragtfulde spørgsmål at få af en tidligere minister – der har været minister i 14 år, fik vi oplyst – og som sikkert også har været udsat for noget tilsvarende.
Vi ved jo godt, hvordan det fungerer, nemlig at det er ministeren, der står med ansvaret, men mange gange er det jo departementschefen, der laver en lang række daglige transaktioner.
Det tror jeg også hr. Auken vil erkende fra sin tid som minister: at han ikke har set hver eneste detalje.
Med hensyn til at en minister skulle læse et forslag minutiøst igennem: Man skimmer vel et forslag.
Og med den tillid mellem embedsapparatet og ministeren, der vel naturligt skal være, må man regne med, at embedsapparatet har udarbejdet tingene, som det skal.
Og at ministeren skulle kunne være personligt ansvarlig for en eller anden detalje, synes jeg virker helt urimeligt.
Svend Auken (S), 2007-03-23:
En detalje, der kostede det danske samfund et milliardbeløb, og som kom som følge af, at man nu havde en politik om, at man under ingen omstændigheder måtte genere erhvervslivet på det her område, er ikke en detalje.
Man genfremsætter et lovforslag fra en tidligere regering, det ved ministeren selvfølgelig.
Hvad er så det første spørgsmål, man tager frem?
Det er: Er det en uændret genfremsættelse, eller er der pillet noget ud?
Og hvis der er pillet noget ud, hvorfor har man så pillet det ud?
Og hvis man har pillet det ud, har det så konsekvenser?
Det er vel de mest naturlige spørgsmål.
Jeg vil sige, at jeg aldrig har hørt om ministre, der ikke gjorde det, før jeg læste den pågældende rapport.
Jeg har aldrig hørt en minister sige: Det er ikke mig, der træffer afgørelsen, det er departementschefen i mit ministerium.
Derfor står de to spørgsmål stadig væk tilbage: Hvis vi skal have anstændighed og ministeransvar i det her land, er det så departementscheferne, der træffer afgørelserne og har ansvaret?
Er der ikke noget ansvar for de folkevalgte, for ministrene i den her forbindelse?
Jeg synes, den her sag er det mest oplagte eksempel på en ministers tilsidesættelse af sine forpligtelser, man kan forestille sig.
Det er ikke et retligt ansvar, vi taler om; vi taler alene om, at Folketinget udtrykker sin kritik af, at ministeren ikke har levet op til sit ansvar.
Poul Nødgaard (DF), 2007-03-23:
Lad os slå helt fast med det samme, så det ikke hænger i tågen, at det naturligvis er ministeren, der har ansvaret.
Der kan måske ske nogle fejltagelser her og der, det skal jeg ikke afvise – jeg har ikke selv prøvet at være minister – men mange af dem, der sidder her og spørger nu, er jo tidligere ministre, så de ved, hvordan det daglige arbejde foregår.
Jeg synes, man stirrer sig alt, alt for blind på den der departementschef, der måske har lavet et eller andet, som han måske ikke skulle have gjort – det ved jeg ikke, og det vil jeg overhovedet ikke blandes ind i.
Jeg forholder mig alene til den undersøgelseskommissions rapport, som et enigt Folketing har bedt om at få udarbejdet, og som jeg synes lysende klart siger, at der ikke er mere at komme efter her.
Tilsyneladende er det os, der skal tage stilling til, om der er tale om en ministeransvarssag, men der er altså ikke flertal for at lave en sag om ministeransvar i den pågældende sag, hverken mod statsministeren eller mod skatteministeren.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-03-23:
Jeg forstår, at hr. Poul Nødgaard mener, vi skulle rose regeringen for, at de har nedsat den undersøgelseskommission.
Det er da det værste sludder, der er sagt her i Folketinget i dag.
Og det udtryk må man godt bruge.
Det, der jo er tale om, er, at jeg flere onsdage spørger statsministeren, og på den sidste onsdag i sine svar på spørgsmål nr. S 703 og S 704 giver statsministeren urigtige oplysninger, og så bliver han tvunget til at nedsætte en undersøgelseskommission.
Det er nemlig, hvad det drejer sig om.
Så vil jeg godt, for at der ikke skal være tvivl om, hvilken advarsel der var givet, sige, at i betænkningsbidraget til L 99, hvor det her var pillet ud, siger Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og også SF og Enhedslisten, at det her lovforslag vil give skattelettelser, skatteudskydelser og åbne skattehuller for virksomheder.
Det siger vi i betænkningsbidraget.
Og inden vi kommer til betænkningsbidraget, var der stillet spørgsmål til skatteministeren, hvor vi spørger om, hvorfor det element er taget ud, og skatteministeren svarer, at det på nuværende tidspunkt ikke er regeringens politik at tage elementet med.
Vi forsøgte at fortælle skatteministeren, at der var et problem, men fordi man var kommet ind i regeringen i 2001 og havde sagt, at der ikke må ske skærpelser, tager man ikke hensyn til noget som helst, der kunne have reddet den her situation, og som kunne have reddet landet fra et milliardtab, som kunne være brugt til meget, meget mere fornuftige ting: De mange ældre, der bor dårligt på plejehjem, burde hr., Nødgaard tænke på, og mange børn har ikke for gode forhold, og mange skoler er slidt ned.
Der er sådan set nok at bruge pengene til.
Poul Nødgaard (DF), 2007-03-23:
Ja, det er næsten et helt ordførerindlæg, der kommer her, så jeg kan kun svare på dele af det.
Jeg mener ikke, at regeringen blev tvunget til at nedsætte sådan en undersøgelseskommission.
Men det valgte den at gøre, og det kan så være, at hr. Vernersen føler, den var tvunget til det, ved at der var sket et eller andet i en besvarelse af et eller andet spørgsmål.
Uanset om den har været tvunget til det eller ej, synes jeg, det var en rigtig beslutning, der blev truffet i sin tid, og jeg synes også, at vi, efter at den undersøgelseskommissions rapport er kommet, har haft om ikke et fornuftigt samarbejde så i hvert fald et samarbejde i Underudvalget under Udvalget for Forretningsordenen for at få den her sag sat fuldstændig på skinner.
Og det føler jeg faktisk vi har fået med det fremragende B 3, der ligger her i dag, men som man tilsyneladende ikke er enig i, og det har man såmænd også lov til at være uenig i.
Vi er så nogle stykker, der er enige i de konklusioner, der er truffet her, og hvis den danske befolkning fik lov at lytte med på det her, tror jeg faktisk ikke, der ville være nogen, der forstod, at man kan ligge og køre rundt i en sag, der – jeg ved det ikke helt præcis – efterhånden er 4 år gammel eller sådan noget.
Men det har man altså tilsyneladende lyst til, og det har man lov til.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-03-23:
Det var ikke for at køre rundt i en sag, må jeg sige til hr. Poul Nødgaard.
Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti ville gerne have lukket sagen bag lukkede døre i Udvalget for Forretningsordenen.
Vi synes, den her sag har en størrelse, så den fortjener at komme frem i offentligheden, at blive refereret i Folketingets protokol, så man efterfølgende kan se, hvad der var op og ned på det her, og hvad der var holdningen hos Dansk Folkeparti til sagen.
Dansk Folkeparti fik jo klar besked på her i Folketingssalen ved behandlingen af L 99, at der var et problem.
Det forbigik man.
Hvis man læser undersøgelsesrapportens del 1, side 337, kan man se, at det fremgår fuldstændig klart, at til grund for sagen lægges spørgsmål nr. S 703 og S 704 stillet af undertegnede.
Det står fuldstændig klart.
Der var ikke noget med, at regeringen gjorde det af lyst.
To onsdage sagde statsministeren, at vi var kværulanter, og at der ikke var noget at komme efter.
Det var der så alligevel.
Der var sådan set et milliardtab for staten at komme efter.
Poul Nødgaard (DF), 2007-03-23:
Nu kan jeg jo ikke stille spørgsmål til hr. Vernersen – det er mig, der skal svare – og så ved jeg ikke, om der var så mange spørgsmål i det, men når hr. Vernersen siger, at bl.a. Socialdemokratiet gerne ville have haft den sag lukket i underudvalget, må jeg sige, at så har jeg hørt utrolig dårligt efter i den tid, jeg har siddet der.
Nej, det har hele tiden været hensigten, at der skulle køres til den yderste, bitre ende i den her sag.
Det har været det, der har været lagt op til hele tiden.
I alle de underudvalgsmøder, hvor vores udmærkede formand forsøgte ligesom at forene parterne til, at nu skulle vi blive enige om det, nu skulle den sag være færdig, ønskede man – og det har man ønsket hele tiden – at lave en mindretalsudtalelse, og man har også ønsket at få den til behandling her i salen, og det er helt fint, at man har fået det.
Vi tager debatten nu og gør det med oprejst pande og mener ikke, der er mere at komme efter.
Ole Stavad (S), 2007-03-23:
Jeg vil godt spørge Dansk Folkepartis ordfører om, hvordan han har det med at have stemt for et lovforslag, der har medført et milliardtab, der kunne have været brugt til noget bedre velfærd, når den stemme, man har afgivet, bygger på, at regeringen reelt har vildført Folketinget?
For da vi havde det pågældende lovforslag til behandling i Folketingets Skatteudvalg og her i Folketingssalen, blev der spurgt ind til, hvorfor den pågældende paragraf var fjernet, og vi fik et svar, som ikke på nogen måde retvisende fortalte om, at konsekvensen af at fjerne den pågældende paragraf, som SR-regeringen havde foreslået indført, ville være et milliardtab.
Det var Dansk Folkepartis stemmer, der var afgørende for, at man lukkede op for et skattehul, der har gjort, at vi mangler penge til at levere ordentlig velfærd til borgerne for.
Poul Nødgaard (DF), 2007-03-23:
Ja, nu vil jeg gerne sige, at jeg ikke havde regnet med, debatten i dag skulle være en stor skattepolitisk debat.
Så skulle vi nok have sat alle vores skatteordførere på alle sammen.
Vi valgte i sin tid at stemme for det lovforslag, der blev fremsat, og det har vi sådan set ikke fortrudt, for det blev nøje drøftet i gruppen, og sådan er det.
Og hr. Stavad sidder selv i en folketingsgruppe, og der træffer man beslutninger for og imod lovforslag.
Men alt det der snak frem og tilbage om, hvem der har gjort hvad, og hvornår de har gjort det, mener jeg jo er nøjagtigt belyst i undersøgelseskommissionen, og der er ikke kommet en eneste løftet pegefinger – bortset fra lidt kritik af nogle embedsfolk, som dog ikke var så alvorlig, at de skulle tiltales for tjenesteforsømmelse eller lignende.
Det synes jeg var meget godt.
Ole Stavad (S), 2007-03-23:
Når jeg stillede mit første spørgsmål til hr. Poul Nødgaard, var det, fordi jeg leder efter en forklaring på, hvorfor Dansk Folkeparti synes, det er klogt at holde hånden over en regering og nogle ministre, som de facto har undladt at give de oplysninger, Folketinget skulle have om de lovforslag, vi vedtager.
Hvorfor står hr. Poul Nødgaard og forsvarer den daværende skatteminister og den nuværende statsminister, uanset at det, hvis Dansk Folkeparti ikke har fået andre oplysninger, end vi andre har, er et forkert grundlag, Dansk Folkeparti har stemt for lovforslagene på?
Hvorfor er det så vigtigt for Dansk Folkeparti at dække over regeringen og undlade at udtale en kritik, når vi de facto kan se, at regeringen ikke har passet sit arbejde, og at ministeren ikke har svaret ordentligt, uddybende og oplysende over for Folketinget på et spørgsmål, som efterfølgende har vist sig at koste et milliardbeløb?
Hvorfor mener Dansk Folkeparti, at det er i orden?
Poul Nødgaard (DF), 2007-03-23:
Det er hr. Frank Aaens vurdering, at man bevidst har gjort det.
Det må stå for hr. Frank Aaens egen regning, det er i hvert fald ikke en udtalelse, jeg kan tilslutte mig.
Det er en sag, der har været sagt og skrevet så meget om, og jeg synes, jeg må rose regeringen for, at den tog initiativ til at nedsætte en undersøgelseskommission.
Men så er det sådan herinde, at når nogle ikke er tilfredse med undersøgelseskommissionens konklusioner, så begynder man at lave en hel masse rav i gaden, og det synes jeg er helt urimeligt.
Man må have respekt for det vel udførte arbejde, der er lavet i undersøgelseskommissionen, og vi har været med i den flertalsudtalelse, der siger, at den sag er færdig.
Det står vi ved.
Nu skal jeg lige sige hr. Ole Stavad noget, og det tror jeg han vil kunne bekræfte mig i: Vi holder ikke hånden over nogen.
Vi har bevist det ved forskellige lejligheder her i Folketinget, også mens den borgerlige regering har siddet – og jeg behøver hverken at give eksempel et, to eller tre.
Der er adskillige eksempler på, at vi har sagt nogle ting til regeringen, f.eks.: Det der, det går ikke!
Og derfor synes jeg ikke, det er en rigtig påstand, at vi generelt holder hånden over regeringen.
Vi holder ikke hånden mere over denne regering, end SF og Enhedslisten gjorde det, da der sad en socialdemokratisk-radikal regering.
Da måtte SF og Enhedslisten også ustandselig, sikkert ikke altid med lige stort velbehag, støtte regeringen, for at den ikke skulle falde.
Sådan er livet nu engang skruet sammen herinde.
Da jeg kom i Folketinget, blev der sagt: Poul, du skal lære at tælle til 90, det er et magisk tal.
Det er flertallet her i Folketinget.
Men vi skal gerne have de store, brede flertal hjem omkring stor lovgivning.
Tavlen her bag mig lyser jo ustandselig med 114-115 grønne knapper.
Så er der nogle enkelte ting, vi er lidt uenige om, og det skal vi også være, for hvis vi var enige om alt, så var der ingen grund til at være her.
Og befolkningen skal jo også kunne kende forskel på en socialdemokrat og en DF’er, og det tror jeg da også de – forhåbentlig – kan fremover.
Jeg kan bekræfte det, der er sagt.
Og jeg vil vedrørende en enkelt detalje i fru Birthe Rønn Hornbechs indlæg sige, at det jo ikke er første gang, vi her i salen oplever, hvordan Socialdemokratiet sender et – oppe i vores gruppe kalder vi det sådan – tæskehold i salen.
Nu i dag er der kun tre medlemmer på holdet, ikke sandt, men der plejer sådan at være en seks-syv stykker, når der er noget, der betyder utrolig meget for partiet.
Og det tager vi selvfølgelig imod med oprejst pande.
Margrethe Vestager (RV), 2007-03-23:
Men når man lytter til debatten og har fulgt den måske med lidt større distance end ordførerne her i dag, er der en ting, som er meget, meget vanskelig at forstå, og det er, hvordan Dansk Folkeparti forholder sig til den politiske del af det her spørgsmål.
Det er selvfølgelig rigtigt, at der foregår utrolig mange ting i et ministerium, men lovforslag er jo noget, som giver et forhold til Folketinget, og det synes jeg i hvert fald er et meget vigtigt anliggende: det forhold, man har til Folketinget.
Man skal personligt under førstebehandlingen være til stede, forsvare det, få det igennem, skabe flertal.
Poul Nødgaard (DF), 2007-03-23:
Jeg har sådan set
svaret på det et par gange, men jeg gør det gerne en tredje gang.
Fru Vestager har selv været minister i mange år og ved, at arbejdet i et ministerium er sådan, at en minister selvfølgelig er den, der bestemmer, og den, der også må tage ansvaret, men det daglige arbejde i et ministerium foregår i en kombination af embedsapparatet med departementschefen og så ministeren.
Og der kan jo ske nogle kommunikationssvigt af forskellig art, det skal jeg ikke gøre rede for, for jeg har ikke prøvet at være minister.
Det er tydeligt, det fremgår klart af den beretning, der ligger her i dag.
Margrethe Vestager (RV), 2007-03-23:
Jeg accepterer selvfølgelig at få det samme svar, men mit spørgsmål var egentlig lidt anderledes, nemlig om vægtningen af, hvad der er vigtigt, og hvad der er mindre vigtigt.
For jeg gik ud fra, at hr. Poul Nødgaard ligesom vi andre parlamentarikere finder, at det er særdeles afgørende, hvordan en minister håndterer sit samarbejde med Folketinget.
Der er en udvidet pligt til at oplyse retvisende og ikke holde noget tilbage, og det må jo også gælde lovforslag, som meget ofte er hele udgangspunktet for de drøftelser, vi har.
Selv om der selvfølgelig foregår så utrolig mange ting i et ministerium, og jeg kan personligt genkende hr. Poul Nødgaards fremstilling af det, er der alligevel forskel på dagen og vejen og et cirkulære og en vejledningsskrivelse, og hvad ved jeg, og så et lovforslag, som jo er hele fundamentet for dialogen mellem Folketinget og en regering om, hvad der skal være landets love.
Vil hr. Poul Nødgaard ikke give mig ret i, at en minister bør have øget opmærksomhed på den lovgivning, man beder Folketinget diskutere, i forhold til ministeriets øvrige sager?
Poul Nødgaard (DF), 2007-03-23:
De ord er som talt ud af min mund, og når jeg sidder her – hvad enten jeg sidder i formandsstolen eller sidder nede på min plads i salen – glæder det mig, uanset om der sidder en socialdemokratisk-radikal regering, eller der som nu sidder en borgerlig regering, at ministrene gør utrolig meget ud af at komme i en god kontakt med de forskellige ordførere.
Der er jo også lidt prestige i det, tror jeg, for en minister, at man kan gennemføre noget, der er et stort, bredt flertal bag – specielt de helt store, afgørende love omkring folkeskolen og nogle store sociale love, og jeg kunne nævne andre ting.
Desværre fik vi ikke et bredt flertal bag kommunalreformen, men det var i hvert fald ikke vores skyld; det var jo nok mere Det Radikale Venstres og Socialdemokratiets skyld, at vi ikke fik en bred aftale omkring kommunalreformen.
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-03-23:
Det kan ikke nægtes, at det er en historisk debat, vi har gang i i dag.
Det er det på ikke mindre end to måder.
For det første, er det første gang, at Folketinget debatterer med sig selv uden involvering af en minister.
Det synes jeg sådan set er en god nydannelse, som jeg har givet tilslutning til i Udvalget for Forretningsordenen, for det er fint, at man kan diskutere anliggender, uden at de absolut skal foregå foran en minister.
Det er også en historisk debat ud fra en andet synsvinkel, for emnet handler jo om en historisk begivenhed, som er afdækket, og som er håndteret.
Skal de have lov til bare at stå vidt åbne?
Skal sådan nogle konstaterede, regulære skattehuller bare have lov at være?
Nej, det skal de ikke.
Skal de lukkes?
Ja, det skal de set med Det Konservative Folkepartis øjne.
Det kan der simpelt hen ikke være nogen tvivl om.
Sker det?
Ja, det sker også.
Hvad siger undersøgelseskommissionen så?
Den siger klinkende klart, at hverken skatteministeren eller statsministeren var bekendt med det meget omtalte skattehul, som jo så særlig TDC er blevet kendt for at have kendt til.
Det siger undersøgelseskommissionen ganske klart, og på det grundlag mener vi i Det Konservative Folkeparti ikke, at der er behov for på nogen måde at gøre et politisk ansvar gældende i forhold til de to ministre.
Undersøgelseskommissionen er også rimelig klar, når det drejer sig om Skatteministeriets håndtering.
Her peger man på, at der er forekommet en håndtering, som kan kritiseres, men dog ikke, så det bør få retlige konsekvenser for de involverede embedsmænd.
Jeg synes, vi står med en meget klar rapport.
Det er en rapport, der er halvgammel.
Den er næsten gået hen og blevet lidt støvet.