Marie Krarup (DF), 2015-02-26:
Jeg vil gerne begynde med at sige tak til Venstre for at have rejst denne forespørgsel, den er meget vigtig.
Danmark er i krig med Islamisk Stat, derfor har vi sendt F-16-fly til området, derfor er vi med til at bekæmpe Islamisk Stat med militære midler, og derfor er det landsforræderi, hvis man som dansker eller dansk statsborger kæmper sammen med Islamisk Stat eller på anden måde bistår Islamisk Stat.
Islamisk Stat er nemlig vores fjende, og en fjende må man ikke hjælpe på nogen måde, uden at det har alvorlige retslige konsekvenser.
Derfor er det for Dansk Folkeparti ganske logisk, at straffelovens kapitel 12, § 102, kan bruges til at straffe hjemvendte krigere, der har kæmpet på Islamisk Stats side.
Og hvis det på grund af juridiske spidsfindigheder ikke umiddelbart kan lade sig gøre, må man med lynets fart se at få styr på juristeriet og få fremsat lovforslag, der gør det helt klart, at det er en alvorlig forbrydelse at bryde sin grundlæggende loyalitet over for sit hjemland ved at kæmpe med dets fjender.
Indtil de juristerier er i orden, må man som regering bruge megen energi på at understrege, at det er en grov forbrydelse at kæmpe på fjendens side i en krig, hvor Danmark er involveret.
Det, vi har set, er en regering, der ikke kan finde ud af, om vi er i krig eller ej, og en regering, der ikke vil tage ansvar selv, men skyder hele problematikken til hjørne ved at lade Straffelovrådet sidde og nørkle med sagen i mange, mange måneder – som om det er Straffelovrådet, der afgør, om Danmark er i krig eller ej.
Som jeg læser grundlovens § 19, stk. 2, er det ikke Straffelovrådet, men derimod det danske Folketing, der afgør, om vi er i krig.
Og dermed er det også denne politiske beslutning, der ligger bag, hvem der er landsforrædere, og hvem der ikke er.
Det er det ansvar, regeringen – som Dansk Folkeparti ser det – løber fra ved at gøre det til et meget, meget vanskeligt og nørdet juridisk spørgsmål, om der er tale om strafbare handlinger eller ej.
Men det er det altså ikke.
Ligegyldigt hvilke ord vi vil bruge, ligegyldigt om vi er i krig eller væbnet konflikt eller international væbnet konflikt, og ligegyldigt om vores fjende er en stat eller en organisation, er det ret let at afgøre, hvem vores fjender er: Det er dem, som vores F-16-fly gerne må bombe.
Og hvis danske statsborgere hjælper dem, skal de straffes hårdt.
Hvis ikke det var så let at udpege, hvem vores F-16-fly må bombe, bliver jeg alvorligt bekymret for deres opgaver.
Så er det da vanvid at sende fly af sted med dødbringende våben.
Så det er ikke en mulighed, at vi ikke ved, hvem vi er i krig med, det siger al logik.
Så derfor er det ikke et nørdet juridisk spørgsmål.
Og hvis formuleringerne i straffelovens kapitel 12 ikke svarer til nutiden, vil Dansk Folkeparti fremsætte et beslutningsforslag om, at der indføres udtryk som væbnet konflikt ved siden af ordet krig og udtryk som international organisation under væbnet konflikt osv. i stedet for ordet fjende.
Det kan simpelt hen ikke være så svært.
Når det så alligevel viser sig at være så umådelig vanskeligt for regeringen, så får jeg den mistanke, at det simpelt hen er den underliggende tankegang i ordene fjende, landsforræder og krig, som man ikke kan godtage; at man måske synes, at det er gammeldags og forkert at kræve loyalitet af sine statsborgere; at man er uenig i præmissen om, at bare det at pakke madpakker til Islamisk Stats krigere er en forbrydelse, fordi de kæmper imod vores danske soldater; at enhver sympatihandling over for Islamisk Stat er forkert.
For det vil jo sige, at vi kræver, at folk med dansk statsborgerskab bakker op om Danmark, at deres sympati ligger hos Danmark.
Det er efter min mening den helt afgørende præmis bag vores statskonstruktion, nationalstaten, og vores demokrati, altså at de folk, der har borgerskab i Danmark, også bakker op om Danmark – eller i det mindste ikke i handling hjælper vores fjender.
Den præmis skal slås fast igen og igen og igen.
Derfor skal det være svært at få dansk statsborgerskab, for vi skal være sikre på, at man kan stole på folk, før de får det, og derfor skal de folk, der har dansk statsborgerskab og hjælper vore fjender, dømmes hårdt.
Der findes en moderne tankegang, der går ud på, at nationalt tilhørsforhold er fortidigt og ligegyldigt, at kun overholdelse af menneskerettighederne og de internationale konventioner er vigtigt, og at nationalstaten dermed er et lidt besværligt mellemled mellem individet og konventionerne.
Det er en opfattelse vi i Dansk Folkeparti er meget imod.
Vi mener, at nationalstaten er helt afgørende for vores frihed, og vi vil kæmpe for, at den bevares.
Derfor er det af meget stor betydning, at det gøres helt klart, at manglen på loyalitet udtrykt i handlinger i en krigstid er strafbart – meget strafbart.
Derfor vil vi i Dansk Folkeparti gerne udtrykke vores skarpeste kritik af regeringen for ikke at have sørget for at få styr på dette område, så vi kan få dømt landsforrædere som landsforrædere, og derfor støtter vi Venstres forslag til vedtagelse.