Niels Helveg Petersen (RV), 2009-04-29:
Lad mig begynde med dagens gode nyhed.
Det har altid været et politisk illusionsnummer, men nu er det da i hvert fald skåret ud i pap.
Denne skattereform var ikke omtalt før valget, statsministeren afviste at nedsætte en skattekommission, han afviste, at der var behov for en skattereform, men nu står vi altså midt i det.
Så nu kan vi da heldigvis begrave det illusionsnummer.
Det Radikale Venstre havde set frem til en bred reform.
Vi fandt, at Kochkommissionens arbejde var et fremragende forhandlingsgrundlag.
Men efter at V og K havde forhandlet med hinanden og øjensynlig med noget besvær var blevet enige, var der ikke så meget at forhandle om mere.
Vi blev så mødt med et krav om, at vi på forhånd skulle acceptere regeringens skattestop, som vi har været imod hele tiden.
Vi skulle acceptere, at det skulle videreføres uændret.
Det kunne vi ikke acceptere, og derfor blev det jo en kort forhandlingsomgang.
Jeg beklager meget den triste historie, som er historien om, at VK som så mange gange før valgte det smalle og bekvemme flertal med Dansk Folkeparti frem for det måske mere besværlige brede samarbejde, der kunne have givet et mere holdbart og ordentligt resultat, sådan som VK-regeringen gjorde det i 1985, hvor man jo bl.a. nedsatte værdien af skattefradraget fra 73 til 50 pct.
Det var modigt gjort, og det viste sig jo at have gode virkninger for den danske økonomi.
Inden jeg går til enkeltdelene i skattereformen, har jeg en enkelt betragtning mere.
Vi får en vanskelig opgave i Skatteudvalget og her i Folketinget med at færdiggøre den her lovgivning.
Kochkommissionen kom med sit forslag den 2. februar.
Nu 2 måneder og 3 uger efter er der første behandling, om 3 uger skal vi have anden behandling, og om 4 uger skal vi efter planen vedtage forslagene efter planen.
Vi skal selvfølgelig gøre os den størst mulige umage med at behandle forslagene omhyggeligt, men tiden er meget knap, og noget af stoffet er teknisk meget vanskeligt, og jeg synes, vi er nødt til at gøre op med os selv og indrømme, at det kan knibe med at give denne pakke så god en behandling, som den faktisk fortjener.
Så til selve skattereformen.
Det første spørgsmål er: Er skattereformen forsvarlig, er den fuldt finansieret?
Nu tænker jeg slet ikke på indkøringsfasen, hvor den de 3 første år jo er underfinansieret med 33 mia. kr.
Jeg tænker på den varige finansiering, og her vil jeg gerne henvise til det skema, som findes i bemærkningerne til L 195 under afsnit 3.4.
Jeg tænker på de varige finansieringselementer.
Er reformen så ud fra det totalt finansieret?
Svaret er nej.
Der er i hvert fald to elementer, der helt åbenbart er urealistiske i finansieringsgrundlaget varigt set.
Det første er de 1,5 mia. kr., som man mener man kan spare ved at skære ned på skattekontrol og den slags ting.
Det er jo ikke andet end fugle på taget.
Jeg har i tidens løb været med til at lave en hel del forlig, hvor man sådan har sagt, at nu skeler man bare til at effektivisere hist og pist, og det er altid fugle på taget.
Men her har man fundet et beløb på 1,5 mia. kr.
Normalt er man dog mere beskeden og siger, at her kan vi måske spare 50 mio. kr. eller sådan noget.
Især da når det gælder en indkøringsfase med en ny skattereform, hvordan i alverden forestiller man sig at man kan hente et varigt finansieringsbidrag på 1,5 mia. kr.?
Det er pænt at se på, men det er rent pynt.
Det andet varige bidrag til finansieringen er salg af CO2-kvoter.
Her har man opgjort, at det kan man tjene 2,4 mia. kr. på.
Men priserne har jo altså ændret sig, og det tal er efter min mening utrolig usikkert.
Det er i hvert fald ikke forsvarligt at indregne det her tal som et led i den varige finansiering.
Jeg vil tro, at med dagens penge - det er sådan, hvad jeg har kunnet sjusse mig frem til - kan det måske give 1 mia. kr., men så mangler der altså 1,5 mia. kr., og så har vi 1,5 mia. kr. på de indsparede udgifter til administration.
Det er selvfølgelig galt nok med denne varige underfinansiering, men jeg vil sige, at der er noget, der er værre.
Det er, at man har udhulet Kochkommissionens forslag om at reducere værdien af rentefradraget.
Det var et uhyre fornuftigt forslag, Kochkommissionen kom med på det punkt.
Det var klart nok for mig, at man var nødt til at udbygge det med en særlig hensyntagen til nogle overgangsordninger, Kochkommissionen havde taget hul på det, og vi kunne have gjort mere for førstegangskøbere eksempelvis.
Men for langt de fleste husejere var det her et aldeles rimeligt og fornuftigt forslag.
Det var et bidrag til at formindske tilskyndelsen til at stifte gæld.
Jeg kan huske det udtryk, der blev brugt, da vi i 1985 baksede med den virkelig store reduktion af rentefradraget.
Det var en ledende bankdirektør, der ved den lejlighed sagde: Vi kan jo her i Danmark ikke leve af at trække renter fra.
Vi skal da leve af at producere, udvikle og sælge varer og tjenesteydelser.
Vi kan ikke leve af at trække renter fra.
Dette finansieringselement er udhulet med det halve, ca. 4,5 mia. kr. ud af de 9 mia. kr., der oprindelig var, og det synes jeg er ærgerligt.
For det havde givet ikke bare et finansieringsbidrag, men også et langsigtet bidrag til en sund økonomisk udvikling.
Man skulle egentlig tro, at det var helt i overensstemmelse med borgerlig tankegang at mindske tilskyndelsen til at stifte gæld.
Det var i gamle dage i hvert fald god borgerlig politik, at man skulle styrke opsparingen og i hvert fald ikke give tilskyndelse til at stifte gæld.
Så det er en skuffelse, og det er jo oven i købet sådan, at det også betyder noget for den samlede fordelingsvirkning af skattereformen, og det kommer jeg til nu.
Det andet spørgsmål er: Er den fair?
Og her er svaret også nej.
Her er det ikke mindst skatteloftet, undskyld, skattestoppet, jeg tænker på.
Jeg er før kommet galt af sted i dag med dette udtryk, og nu skal jeg prøve på at forbedre mig.
Hidtil har regeringen jo hævdet, at skattestoppet ikke koster noget, men når man nu ser ned over finansieringstabellen her under afsnit 3.4, fremgår det klart, at skattestoppet koster.
Det koster noget, for så vidt angår ejendomsværdibeskatningen, nemlig 1,2 mia. kr., og det koster ca. 2 mia. kr., at man efter 2015 igen i kroner og øre fastfryser stykafgifterne.
Så skattestoppet har den virkning på disse områder, at de penge jo skal findes andre steder inden for skattesystemet.
Derved dukker skattestoppet altså op nu med en virkning for hele systemet på noget, der ligner 3,5 mia. kr. årligt, som altså skal finansieres på den ene eller på den anden måde.
Det gør det mere skævt.
Jeg vil så også i den her sammenhæng gentage, at havde man fastholdt Kochkommissionens forslag ved at reducere rentefradragsværdien fra 33 pct. til 25 pct. i den form, det havde, havde det også haft den fordelingsvirkning, at en række mennesker med gode indkomster og gode huse, dyre huse, dog skulle have bidraget en smule mere til den store skattelettelse, som de nu får.
Det ville f.eks. have været virkningen for mit eget private vedkommende, og det ville jo have været helt igennem rimeligt.
Jeg vil så endelig føje til, at der jo er en del økonomer, der frygter, at vi i løbet af nogle år får øget inflation.
Det skal jeg ikke gøre mig klog på, det forekommer mig vanskeligt at gennemskue.
Andre økonomer har andre synspunkter og frygter deflation, så det er ikke til at gøre sig særlig klog på.
Men jeg vil sige, at hvis vi får øget inflation, ville det være en fordel, og vi ville imødegå bobletendenser i økonomien, hvis vi havde en mindre værdi af rentefradraget, og hvis vi ikke havde fastfrysningen af ejendomsværdibeskatningen.
Det tredje spørgsmål, jeg vil stille og prøve på at besvare, er: Er skattereformen grøn?
Svaret er nej.
Efter Kochkommissionen ville vi få en reduktion af CO2 på 1,6 mio. t CO2-ekvivalenter; med dette får vi en reduktion på 0,5 mio. t, altså to tredjedele mindre.
Vi fjerner os hermed fra vores miljømålsætninger og forpligtelser, og det er simpelt hen ærgerligt.
Lige så meget betyder det, eller endnu mere betyder det, at vi ved fastfrysningen af afgiftssatser undtagen indekseringen af energiafgiver endnu en gang udhuler værdien af de grønne afgifter.
I forvejen har vi et efterslæb på skønnet 9 mia. kr. om året på grønne afgifter, som skyldes den hidtidige fastfrysning.
Når man nu fastfryser igen, får vi yderligere en udhulning, og det er ud fra et miljøsynspunkt en betænkelig og uheldig udvikling.
Endelige er der det fjerde spørgsmål, og det kommer vi tilbage til, ikke mindst under debatten i morgen.
Det drejer sig om, at der er en række enkeltelementer, som ser ufornuftige ud, herunder f.eks. multimedieskatten, som vi nok skal finde lejlighed til at diskutere.
Det mest pikante bidrag til finansieringen er i øvrigt, at man fastfryser alle beløbsgrænserne i skattesystemet.
Det giver faktisk et varigt bidrag til finansiering på 5 mia. kr.
Vi giver med andre ord nu nogle skattelettelser, og så fastfryser vi beløbsgrænserne, og så inddrager vi 5 mia. kr. af skattelettelserne på den maner.
Det er meget smart - det synes jeg faktisk det er, og det er inspirerende, vil jeg sige - så det skal regeringen jo ikke have utak for.
Til sidst vil jeg sige, at vi ikke fra De Radikales side synes, at det er forsvarligt.
Vi mener ikke, at den er fuldt finansieret; vi mener ikke, at den er fair, og den er ikke grøn, og derfor er denne skattereform for os en skuffelse.
Vi havde meget gerne set, at man havde kunnet lave en bredt funderet skattereform.
Det var vores mål og vores ønske.
Det kunne desværre ikke lade sig gøre.