Per Clausen (EL), 2012-10-04:
Jeg synes jo, det er spændende at høre debatten om sukker- og fedtafgift, for kendsgerningen er sådan set, at regeringen havde en aftale med Enhedslisten om at afskaffe sukker- og fedtafgiften, da vi forhandlede skatteaftale.
Det var sådan set på plads.
Regeringen valgte så at lave en aftale med Venstre, hvorefter fedtafgiften bliver ved med at være der og sukkerafgiften ser ud til at komme.
Men man kan selvfølgelig sige, når man tænker på, hvad debatten i dag har handlet om, at det så måske var meget heldigt, at sukker- og fedtafgiften ikke blev afskaffet sammen med os, for hvad skulle man så have snakket om?
Man kunne måske være gået lidt mere i dybden med det tilbud, som Venstre har givet regeringen, om at indgå aftale om en blå finanslov.
Det er jo et spændende tilbud, synes jeg.
Forringelser i kontanthjælp og SU skal finansiere afviklingen af en række af de afgifter, Venstre har fortrudt de har været med til at vedtage, og så skal det gå til skattelettelser til erhvervslivet.
Det er jo en skattelettelse, der ikke mindst vil være til fordel for de 100 rigeste familier i Danmark.
Det er sådan set den eneste gruppe, hvis formue og indtægter faktisk er vokset under krisen, men de skal selvfølgelig yderligere forgyldes, og de fattigste skal betale.
Jeg tror, at når man skal være helt ærlig, vil de 100 rigeste familier knap nok opdage den skattelettelse, som Venstre vil forære dem, hvorimod kontanthjælpsmodtagerne nok skal opdage den forringelse, de bliver udsat for.
Det spændende her er ikke bare, at der er tale om et så dårligt håndværkertilbud, at jeg godt kan forstå, at Venstre går ind for, at man skal have store statstilskud til at renovere bygninger, men det allermest spændende er jo sådan set, at det her tilbud strider direkte mod regeringsgrundlaget.
Af samme grund kan det jo ikke blive til noget, for regeringen står klart fast på regeringsgrundlaget.
Og i regeringsgrundlaget står der klart, at de penge, man får ind ved hjælp af en kontanthjælpsreform og en SU-reform, skal gå til velfærd og uddannelse, altså ikke til skattelettelser.
Men siden da er der jo sket det, at regeringen er blevet meget stålsat på, at når ting står i regeringsgrundlaget, kan det ikke laves om, og det vil jeg da i det her ene tilfælde sige lyder som en rigtig god idé.
Ellers vil jeg sige, at det faktisk var mere inspirerende at lytte til debatten på Socialdemokraternes kongres end til det, der har været sagt indtil nu, og et af de mest spændende og inspirerende indlæg kom jo fra finansministeren, fordi han netop satte kød og blod på konsekvenserne for de familier, som risikerer økonomisk ruin, hvis en af forældrene ryger ud af dagpengesystemet.
Da finansministeren talte længe og inderligt om, hvor vigtige hans mors dagpenge havde været i 1980'erne for hans familie og for ham, så understregede han det, som vi måske indimellem glemmer, nemlig at det får konsekvenser for mennesker, hvis vi ikke forhindrer, at omkring 20.000 mennesker ryger ud af dagpengesystemet næste år på grund af de stramninger af dagpengereglerne, som et borgerligt flertal har vedtaget.
Det er familier og børn, der kastes ud i fattigdom.
Der er rigtig mange små Bjarner, der risikerer at få deres barndom ødelagt for at øge arbejdsudbuddet i 2020.
SF's næstformand satte ord på en anden konsekvens i en artikel i Politiken.
Titusindvis af fattige uden noget at leve af skaber social dumping og løntrykkeri.
Det rammer ikke bare de arbejdsløse, det rammer alle lønmodtagere.
Vi har allerede set, og det har vi også snakket meget om i dag, hvordan fattige mennesker fra andre lande misbruges til social dumping, og man må jo nok stille det spørgsmål, om vi har brug for at stille tusindvis af danskere i en situation, hvor de medvirker til at forstærke de her problemer.
Vi har set, hvor galt det kan gå.
I Tyskland arbejder flere og flere til en løn på helt ned til 50-60 kr. i timen.
Begrebet working poor – eller arbejdende fattige, for at sige det på dansk, og det skal man vel herinde – er mennesker, der har et arbejde, men er fattige, og det fænomen nærmer sig vores grænser.
Det er jo ikke overraskende, at Venstre, De Konservative og Liberal Alliance støtter en sådan udvikling – det er jo deres løsning på krisen.
Lønningerne skal ned.
Men er der virkelig et flertal for den politik i Folketinget?
Eller kan der samles et flertal for at sikre, at ingen falder ud af dagpengesystemet uden at have fået tilbud om et arbejde, eller i det mindste et flertal for at redde de 20.000 familier, der står over for økonomisk ruin næste år?
Jeg kan i hvert fald for Enhedslistens vedkommende sige, at vi ikke vil acceptere, at tusindvis smides ud af dagpengesystemet uden at have fået et tilbud om arbejde.
Det er ikke nogen løsning at pege på en akutpakke, der får 400 i arbejde, eller en økonomisk politik, der fører til et stort set uændret arbejdsløshedstal.
Ti fagforbund fremlagde deres forslag i tirsdags, Enhedslisten har selv mange konkrete forslag, men vi siger til regeringen, at det er løsningen og ikke redskaberne, der er afgørende.
Der skal findes en løsning,
og der vil jeg sådan set opfordre regeringen til at holde op med at skyde på budbringerne, men i stedet begynde at lytte og medvirke til at finde løsninger.
Vi står jo faktisk i dag, regeringspartierne og Enhedslisten, sammen om et forslag til vedtagelse om at bekæmpe ulighed og fattigdom.
Så kan vi jo ikke samtidig acceptere, at tusindvis af familier kastes ud i fattigdom, for så bliver vores egne vedtagelser jo meningsløse.
Vi er i en krise, og den forsvinder ikke af sig selv.
Det er også derfor, at det på mange måder er, som jeg lige sagde, et godt forslag til vedtagelse, vi fremsætter sammen med regeringspartierne.
Det understreger behovet for at skabe arbejdspladser gennem grøn omstilling, og det kræver en indsats mod fattigdom, ulighed og social dumping.
Og så bør man vel støtte det, når nogen vil gøre noget.
Jeg bemærkede også, at i både Det Radikale Venstres og SF's tale spillede den grønne omstilling en vigtig rolle, og det synes jeg faktisk er rigtig godt og rigtig vigtigt, nemlig at anvendelsen af færre ressourcer og mindre forurening er et uomgængeligt krav til os.
Det er ikke kun med hensyn til olie, at vi nærmer os en situation, hvor naturressourcer bliver en mangelvare.
Det er måske derfor, vi har set, hvordan prisen på råvarer efter at være faldet i over 100 år er steget de sidste 10 år, faktisk, som fru Marianne Jelved sagde, mere, end de faldt i de foregående 100 år.
Bare et konkret eksempel: Den danske landbrugsproduktion er totalt afhængig af anvendelsen af fosfor.
Der kan prisen på grund af en akut mangelsituation i de kommende år eksplodere, og ingen har i dag en løsning på, hvordan den udfordring skal løses.
Klimaforandringerne er bare et eksempel på, at vores nuværende livsform og måde at producere på er i direkte konflikt med naturgrundlaget og miljøet – den grønne omstilling er absolut nødvendig.
Det at satse på beskæftigelse og grøn omstilling kræver et opgør med den spekulation, som udløste den nuværende krise.
Det handler ikke bare om at lade bankerne betale deres rimelige andel af krisen; det handler om at opbygge en finansiel sektor, der kan stille penge til rådighed for de nødvendige investeringer.
Det kræver opdeling af bankerne, sådan at de spekulative forretninger skilles ud fra den almindelige bankdrift.
Bankerne skal deles op, så vi ikke behøver redde banker, fordi de er for store til, at vi kan tillade dem at gå fallit.
Det kan jo ikke nytte noget, at vi er nødt til redde Danske Bank, hver gang de kvajer sig, fordi de kommer og siger, at hvis vi ikke redder dem, er der ingen penge i dankortautomaten på mandag.
Vi er nødt til at sikre, at banker ikke har en størrelse, der er større, end at vi godt kan lade dem gå fallit.
Vi skal have en almennyttig banksektor, som kan være et alternativ til den spekulative.
Der skal investeres i velfærd, for det skaber jo faktisk værdier for os alle.
Der er nogle, der forsøger at fremstille det, som om der i den private sektor skabes værdier, mens der i den offentlige sektor bruges værdier.
Jeg mener faktisk, at det skaber meget mere værdi for os alle sammen, hvis skolelærere underviser børn, sygeplejersker behandler syge, pædagogisk personale passer børn, SOSU-assistenter hjælper ældre – og det med ældre lægger jeg mere og mere vægt på for hver dag, der går – og at ældre får en ordentlig velfærd.
Det er da meget bedre og skaber meget mere velfærd, meget mere værdi, end at de står passive og venter på et arbejde i arbejdsløshedskøen.
Det viser også det valg, regeringen står over for.
Regeringen kan gennemføre en skattereform med skattelettelser til dem med de højeste indkomster, som betales af arbejdsløse, kontanthjælpsmodtagere og pensionister.
Den kan forringe forholdet for fleksjobbere og gøre det umuligt at få førtidspension.
Det har vi set.
Eller den kan sammen med os sikre investeringer i grøn omstilling og velfærd.
Den kan sammen med os bekæmpe ulighed og fattigdom, det så vi i finanslovaftalen for 2012.