Sophie Løhde (V), 2008-12-04:
Psykiatrien er et område, der desværre ofte er præget af den sensationsprægede omtale af enkeltsagerne, og hvor de omtalte ofte mangler det nødvendige overskud og sjældent har nogen til at tale deres sag.
Det er en omtale, som desværre også til tider giver et noget skævt billede af såvel patienterne som personalet.
Men det er også en omtale, som er med til at fastholde mange af myterne og tabuerne, herunder den enkeltes muligheder for at komme sig helt eller delvis.
For selvfølgelig sker der fejl, og jeg skal være den første til at vedkende mig, at der er al mulig grund til større opmærksomhed omkring dette vigtige område.
Men helt generelt er psykiatrien bare bedre end dens spejlbillede i medierne.
Eksempelvis er andelen af enestuer steget fra 40 pct. i 1996 til at udgøre 89 pct. i 2007.
Psykiatrien har trods store rekrutteringsvanskeligheder alligevel oplevet en stigning i antallet af læger.
Eksempelvis er antallet af læger næsten fordoblet i perioden 1993-2006.
Forskningen på området har generel høj prioritet i landets regioner, og vi ligger blandt nogle af de bedste i verden.
81 pct. af patienterne betragter de distriktspsykiatriske tilbud som meget gode eller gode, kun 2 pct. finder dem dårlige eller uacceptable.
Vi indfører nu det udvidede frie sygehusvalg, således at patienter med psykiske lidelser også får de samme muligheder for at komme til en hurtig udredning og behandling.
Helt generelt har psykiatrien oplevet et markant økonomisk løft igennem en længere årrække.
Eksempelvis er udgifterne til de psykiatriske sygehuse steget med ca. 1,5 mia. kr. siden 2001, ligesom der også er tilført betydelige satspuljemidler til området.
Men når det er sagt, er det, som jeg nævnte indledningsvis, ikke det samme, som at alt er i orden.
Der er udfordringer inden for psykiatrien.
Med kommunalreformen overtog kommunerne som bekendt det fulde myndigheds-, forsynings- og finansieringsansvar på det sociale område, herunder også for socialpsykiatrien, mens regionerne overtog ansvaret for behandlingspsykiatrien fra de tidligere amter.
Med overtagelsen af det ansvar følger også naturligvis forpligtelsen til at sikre, at der sker en tilstrækkelig samordning og sammenhæng for de patientforløb, der ofte går på tværs af de to myndighedsniveauer.
Og som begge ministre allerede har været inde på og redegjort for, blev det med sundhedsloven fra 2007 obligatorisk for kommuner og regioner at indgå de såkaldte sundhedsaftaler, der jo netop skal koordinere samarbejdet mellem socialpsykiatrien og behandlingspsykiatrien, ligesom regionerne i øvrigt også er i fuld gang med at udbygge såvel OP- som OPUS-teamene rundtom i landet.
Men der er også en række områder, hvor samarbejdet imellem kommuner og regioner halter gevaldigt.
Det gælder bl.a. i forhold til den manglende brug af udskrivningsaftaler og koordinationsplaner, men det gælder også i forhold til den manglende indsats over for de færdigbehandlede patienter, der ikke kan udskrives fra hospitalerne, fordi kommunerne ikke har etableret tilstrækkeligt med botilbud.
Især Københavns Kommune springer i øjnene, når man kigger ud over landet og ser på antallet af færdigbehandlede patienter.
Eksempelvis har ventetiden for fire sindslidende indtil videre varet 6 år.
6 år svarer til 2.190 dage.
Det synes jeg er værd at tænke på.
For det er ikke alene en ventetid, der er fuldstændig uacceptabel set med Venstres øjne; det er også en ventetid, der bevirker, at mennesker med et helt liv foran sig bliver passive, går i stå og mister enhver chance for at vende tilbage til et nogenlunde normalt liv.
Hverken tid, økonomi eller andet kan undskylde kommunen i den her sammenhæng.
Særlig ikke når man tager i betragtning, hvor mange andre spændende projekter Københavns Kommune har haft mulighed for at finansiere igennem de sidste mange år.
Vi vil i Venstre nøje følge udviklingen på det her område, og vi kan ikke stærkt nok appellere til, at i særdeleshed Københavns Kommune får bragt orden i forholdene.
Men når vi i dag taler om at sikre bedre tilbud og sammenhæng i psykiatrien, vil det være forkert ikke også at sætte fokus på samt værne om og styrke den ressource, som de pårørende udgør.
For psykisk sygdom rammer ikke bare den enkelte, det rammer så at sige hele familien, og her kan ikke mindst uvisheden og følelsen af ikke at være inddraget eller vide besked om ens kære have alvorlige konsekvenser for såvel den enkelte som de mange familier og venner, der lever i uvished om, hvordan behandlingen af deres kære forløber.
Samarbejdet med de pårørende og herunder personalets inddragelse af den psykisk syges familie er et område med et enormt potentiale, men det er også et område, som især kommuner og regioner bør følge langt mere målrettet, end tilfældet er i dag.
På den ene side er der ikke noget lettere end at stå her på talerstolen i dag og sige, at graden af tvang i psykiatrien bare skal ned - færdig punktum.
På den anden side kan vi jo ikke komme uden om, at vi på det her område møder det evige dilemma imellem på den ene side den omsorg, der fører til omklamring og derved en omsorgstvang, og på den anden side den manglende omsorg og hjælp, der fører til omsorgssvigt.
Spørgsmålet om omsorgssvigt og omsorgstvang kan ikke besvares med enten-eller, for det at have brug for hjælp eller at være afhængig af hjælp betyder ikke i sig selv en retslig begrænsning af personens handlefrihed.
Nu kan jeg se på min sidemand, at der er en, der gerne vil have, at jeg gør mig færdig.
Jeg skal på vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti, SF, Det Konservative Folkeparti, Det Radikale Venstre og Liberal Alliance fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse:
»Folketinget konstaterer, at der er tilført betydelige satspuljemidler til psykiatrien.
Folketinget bemærker, at satspuljepartierne har taget en række konkrete initiativer til at skabe større sammenhæng i tilbuddene til sindslidende, og at det er besluttet at indføre udvidet behandlingsret i psykiatrien.
Folketinget opfordrer regeringen til at fortsætte indsatsen for at nedbringe anvendelsen af tvang i psykiatrien, herunder - at arbejde for en fortsat styrkelse og udvikling af medarbejdernes kompetencer, - at følge op på anvendelsen af psykiatrilovens regler om udskrivningsaftaler og koordinationsplaner og orientere Folketinget om denne udvikling i efteråret 2009, - at give Folketinget en status på udviklingen i antallet af psykiatriske sengepladser i foråret 2009 og - at sikre, at socialpsykiatrien fortsat indgår som en integreret del i indsatsen for at nedbringe tvang i psykiatrien.«