runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Jamen det ville jo være rart, hvis der kun var to uklare ting, for
der er i virkeligheden mange uklare ting.
Nu sigter jeg ikke på, hvad jeg selv har sagt, men nu sigter jeg på hele forhandlingssituationen frem mod topmødet i København, for hele det her aftalekompleks er jo præget af den enorme udfordring, at alle brikker så at sige forudsætter hinanden, og det svarer indirekte også på spørgsmålet.
For det siger sig selv, at man ikke kan få ulandene til at forpligtige sig på en fremadrettet energipolitik, der afviger fra business as usual, medmindre der også er finansiering til dem.
Det siger også sig selv, at man ikke får finansieringen på plads, medmindre man i udviklingslandene og ikke mindst i de store udviklingsøkonomier netop har commitment til det her med at føre en anderledes energipolitik.
Og på den måde forudsætter alle brikker så at sige hinanden.
Det, vi arbejder for, og det er det rigtige sted at gøre det, er, at EU i forbindelse med Det Europæiske Råds møde i næste uge bliver klar i stemmen, med hensyn til hvad der er EU's bidrag til en international finansiering.
Og jeg tror ikke, at det ville fremme den sag på nogen måde, at vi parallelt med det sagde, at der så her var et særligt dansk initiativ ved siden af – for nu at sige det ligeud.
Per Clausen (EL), 2009-10-21:
Jeg bemærkede jo, at statsministeren indledningsvis pralede af, at den her regering i hidtil uset grad lod pengene fosse ud af statskassen.
Det er jo spændende og viser, at statsministeren tilsyneladende er villig til at gøre meget for at sikre beskæftigelsen.
Man kan så bare sige, at det ærgerlige jo er, at de mennesker, som har fået deres privatøkonomi forbedret radikalt, har valgt ikke at øge deres forbrug, men i stedet for at indsætte pengene på nogle opsparingsordninger, som i øvrigt også er skattesubsidierede.
Så det har vist sig måske at være en lidt forkert vej, som statsministeren og regeringen er gået, i hvert fald hvis det handlede om at få mest mulig beskæftigelse for pengene.
Det, som statsministeren jo har ret i, er det store spørgsmål – det andet store spørgsmål i den her tid – om topmødet i København, altså klimaproblemstillingen.
Der er to ting, som er lidt uklare på nuværende tidspunkt – ja, flere, men jeg vil nøjes med to ting.
Det ene er spørgsmålet om, hvad det betyder, når statsministeren taler om, at der skal indgås en bindende aftale på topmødet.
Betyder det, at det skal være en juridisk bindende aftale, eller hvad mener statsministeren mere præcist?
Det andet store spørgsmål vedrører finansieringen af ulandenes indsats, hvor vi jo kan konstatere, at det ikke går ret hurtigt fremad i EU og for så vidt heller ikke andre steder.
Spørgsmålet er så, hvad man kan gøre.
Altså, finansministeren var jo i Europaudvalget og fortælle, at han ville kæmpe for så store beløb, som det var realistisk muligt, men spørgsmålet er, om det, vi mangler her, er, at Danmark gør det, som Danmark siger at EU skal gøre.
Det kunne godt være, at Danmark skulle gøre det, for der er jo lande i EU, som er i en økonomisk meget vanskelig situation, så det behøver ikke kun at være sådan ondsindede negative holdninger, der gør, at det går lidt langsomt, før de tilslutter sig et fælles EU-udspil.
Derfor er mit spørgsmål til statsministeren: Ville det ikke være en rigtig, rigtig god idé, hvis Danmark valgte at spille ud med, hvad vi synes at Danmark er forpligtet til at yde som en del af en EU-finansiering?
Det ville jo også give et rigtig godt udgangspunkt for, at vi sagde til ulandene og tredjeverdenslandene, at vi betaler, men vi forventer også, at I yder en indsats, i stedet for at det er som nu, hvor den ene, om jeg så må sige, vikler sig ud af forpligtigelsen med henvisning til, at den anden heller ikke forpligter sig.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Regeringen har fremsat et lovforslag om et fremadrettet takstregime.
Det vil sætte sig i, at der udmeldes referencetakster.
Det er dermed også svaret på, hvad der har været af notater til forberedelse af det her, for det er jo krydsende hensyn.
Det ene hensyn er det, spørgeren spørger ind til, og det andet hensyn er jo, at vi nu skal have en reel forhandlingssituation, hvor det offentlige sygehusvæsen skal ud og købe ydelser hos de private til den billigst muligt opnåelige pris.
Den overvejelse gør vi os for tiden i regeringen, og når vi har konkluderet angående den sag, vil jeg selvfølgelig også lade spørgeren det vide.
Jonas Dahl (SF), 2009-10-21:
Jamen de gyldne haner – at man nu vil lukke for dem i regeringen, er vi sådan set fra SF's side meget positive over for.
Vi undrer os lidt over, at det har taget så lang tid at komme til den erkendelse.
Det, jeg spørger ind til, er vedrørende det arbejde, der nu er udarbejdet i ministeriet, og som åbenbart bliver rundsendt på interne møder i regeringen,
det har statsministeren jo lige bekræftet.
Der har vi så Udvalget for Forretningsordenens konklusion fra sidste måned, og jeg citerer: Udvalget er imidlertid af den principielle opfattelse, at man, for at den politiske debat kan foregå på et så oplyst og kvalificeret grundlag som muligt, bør sikre lige adgang til væsentlige faktuelle oplysninger om aktuelle emner.
Det gælder ikke mindst, hvis sådanne oplysninger måtte være videregivet til andre og har dannet grundlag for politiske tilkendegivelser over for offentligheden.
Det er præcis det, som vicestatsministerens oplysninger her i Folketingssalen har været.
De har været brugt i den brede offentlighed, og alligevel tilbageholder regeringen oplysningerne.
For sidste gang vil jeg spørge statsministeren, om statsministeren vil sikre, at de oplysninger, som man bliver ved med at afvise bliver tilbageholdt fra Sundhedsministeriets side – Udvalget for Forretningsordenen har sådan set bekræftet, at de oplysninger skal udleveres – bliver udleveret til Folketinget og Folketingets Sundhedsudvalg?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Det må være et manglende indblik i en regerings arbejde, der giver anledning til, at man bruger de udtryk om videregivelse og florerede og sådan noget.
Det er sådan, at regeringen er et kollektiv, og regeringen har forberedt en lovgivning i kølvandet på det gamle aftalesystem, som gik på, at Danske Regioner forhandlede priser med de private hospitaler, og så blev de forhåbentlig enige.
Der var så et historisk eksempel på, at de ikke blev enige, og så skulle ministeren gribe ind.
Det system har vi så forladt til fordel for et nyt system, der tager sit afsæt i referencetakster, og som i øvrigt også tager sit afsæt i, at der bliver lavet sådan en særlig opmandsfunktion, så hvis man fremadrettet ikke kan blive enige om, hvad prisen skal være, så er der altså en helt tredje part, en opmand, der kan skære igennem.
Det er en lovgivning, som regeringen har foreslået.
Nu er det sådan, at lovgivning bliver til på den måde, at den tager sit afsæt i det pågældende ressortministerium, og så passerer det jo forskellige regeringsudvalg.
De dokumenter, der har været i den proces, er jo regeringens interne arbejdsdokumenter, så det er jo ikke noget med at hemmeligholde, eller at ting florerer, eller at nogle har patent på at få noget videregivet.
Det er helt almindeligt lovgivningsmæssigt forberedelsesarbejde.
Jonas Dahl (SF), 2009-10-21:
Jamen vil statsministeren ikke give mig ret i, at det er meget mystisk, at vi har en vicestatsminister, der siger, at der nu skal lukkes for de gyldne haner – de gyldne haner – i sundhedsvæsenet, som har kanaliseret midler direkte ud til privathospitalerne?
De gyldne haner er vel et symbol på en overbetaling, må man næsten formode, men vicestatsministeren siger senere i artiklen, og jeg citerer: Nu er tiden kommet til, at vi laver et mere fair system, hvor konkurrencen mellem det offentlige og det private bliver lige.
Jamen hvis den bliver lige, må det jo være, fordi der hidtil har været en ulighed, en diskurs mellem det private og det offentlige
Der skal altså ændres noget, så det bliver lige, fordi det ikke har været lige.
Det må statsministeren vel give mig ret i er lidt mystisk.
Men statsministeren svarer jo stadig væk ikke på, om statsministeren vil sikre, at de oplysninger, som sundhedsministeren har videregivet til landets vicestatsminister, og som vicestatsministeren har brugt her i Folketingssalen, bliver udleveret til resten af Folketinget, så resten af Folketinget får adgang til præcis de samme oplysninger, som åbenbart florerer i regeringen.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Hvad jeg ved, er, at regeringen i forlængelse af de svar, jeg gav lige før, jo hele tiden har set på, hvordan vi stedse laver de ordninger, vi laver, bedre.
Og derfor har vi jo to forskellige diskussioner her: Vi har en diskussion, der handler om et bestemt forløb tilbage i 2006 og om, hvordan det så ud, og så har vi en fremadrettet situation.
I forhold til den fremadrettede situation må man sige, at det udvidede frie sygehusvalg, regeringen gennemførte i 2001-02, jo har været en megasucces.
280.000 patienter, der i det gamle regime ville være henvist til bare at stå i kø, har fået en individuel ret til at lade sig behandle.
Det har gjort, at den private sektor så fylder mere, end den gjorde, da vi kom til – selv om den stadig fylder lidt – og det forhold skal selvfølgelig bruges til hele tiden at få mest sundhed for pengene.
Det er jo derfor, at regeringen har arbejdet med og også ved lov fået vedtaget, at vi nu overgår til et nyt styringsværktøj, hvor vi fortsat forhandler om priserne mellem det offentlige og det private sygehusvæsen, men gør det med afsæt i nogle referencetakster, som findes, ved at man går ned i det offentlige sygehusvæsen og forlader ideen om at se på gennemsnitspriser for i stedet at se på, hvad de offentlige sygehuse, der gør det billigst, kan gøre det for.
Det er jo i forberedelsen af det arbejde og den lovgivning, at regeringen i den her sag som i andre sager har haft forskellige interne dokumenter – og det er i sagens natur interne dokumenter.
Jonas Dahl (SF), 2009-10-21:
Jeg vil godt fortsætte lidt med den her diskussion om privathospitalerne.
Det var jo noget af en udmelding, der kom fra vicestatsministeren tilbage i marts måned.
Det, der jo så kan undre, er, at Lene Espersen senere henviser til en rapport, der er udarbejdet i Sundhedsministeriet – en rapport, som sundhedsministeren har bekræftet er udarbejdet i Sundhedsministeriet, men som vi ikke kan få at se i Sundhedsudvalget.
Et flertal i Sundhedsudvalget har efterlyst den her og klaget til Udvalget for Forretningsordenen, og statsministeren har været i samråd i Udvalget for Forretningsordenen om den her sag, og alligevel kan vi fortsat ikke få udleveret den her hemmelige rapport.
Jeg vil gerne høre statsministeren som regeringschef: Synes statsministeren, at det er rimeligt, at man tilbageholder oplysninger for Folketinget – altså oplysninger, som landets sundhedsminister har videregivet til sin partiformand, vicestatsminister Lene Espersen, som bruger dem i den offentlige debat – og at man bevidst fra Sundhedsministeriets side nægter at udlevere dem til Folketinget?
Er det rimeligt, og vil statsministeren sikre, at de oplysninger bliver udleveret til Folketinget?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Det fordrer, at der er noget reelt at vælge imellem, og derfor kan man ikke tage afsæt i, at et antal små leverandører, speciallæger og andet, som repræsenterer en meget lille del af den private kapacitet, der er til rådighed, er i stand til at producere en ydelse for en eller anden given pris, og så sige, at så er det prisen.
Det, der har været regeringens politiske sigte – det har vi vundet tre valg på, og det har vi fået vedtaget ved lov i det her Folketing – har været at give patienterne en behandlingsret på nogle vilkår, der gør, at det er en fair pris, der afregnes.
Og derfor fremgår det direkte af lovgivningen, at den fair pris selvfølgelig må tage sit afsæt i, hvad det alternativt ville koste selv at udføre opgaven i den offentlige sektor.
Det er sigtet.
Så er jeg helt enig med Rigsrevisionen og alle mulige andre – jeg forstår, at vismændene også er på vej med nogle overvejelser – i, at man grundlæggende hele tiden skal se på, hvordan man så kan billiggøre sygehusdriften.
Det er, vil jeg gerne sige, en udfordring for både den offentlige og den private del af det danske sygehusvæsen.
For det siger sig selv, at hvis det offentlige sygehusvæsen med større hyppighed og større systematik bruger de private sygehuse, ikke ved at lade patienterne vandre over en for en, men ved egentlige udbud, så kan man selvfølgelig få lavere priser.
Det siger sig selv.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2009-10-21:
Jamen altså, det laver jo ikke om på, at den her regering på andre områder også har indført frit valg.
F.eks. er det sådan på kommunernes område, at man gør det ved bl.a. at sikre udbud af f.eks. private madordninger eller andre typer af ordninger.
Den diskussion vender lidt tilbage igen, for det er Rigsrevisionen, der har kigget på det her.
Det er jo ikke noget, som Socialdemokratiet har sat sig ned og rodet igennem og dannet sig en mening om med den bedste ideologiske baggrund.
Det er jo Rigsrevisionen, der har sat sig ned og kigget det igennem, og de er kommet til konklusionen af 17. juni, nemlig at Sundhedsministeriet har haft en viden om, at de her ydelser kunne have været erhvervet til lavere priser end de fastsatte takster.
Og det, man konkluderer, er jo, at i de forskellige forhandlingsforløb, der har været med privathospitalerne, kunne prisen have været presset længere ned, således at det frie valg kunne have været opretholdt, samtidig med at flere borgere kunne have været behandlet, enten i privat regi eller i offentligt regi.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Det er ikke en rigtig fremstilling af tingenes tilstand.
Det er selvfølgelig uomtvisteligt sådan – for nu at prøve at gøre det simpelt – at hvis man har 1.000 hoftepatienter, man skal behandle i det offentlige regi, hvor man kun kan nå at behandle de 900 inden for fristerne, er der 100, der får en rettighed.
Så siger det sig selv, at hvis man gik ud og købte de 100 operationer hos én privat operatør og sagde: Kan jeg købe 100 hofteoperationer, de kommer alle sammen på mandag?
så ville man formentlig få en lavere pris pr. hofteoperation, end hvis man har en model som den, Folketinget har vedtaget, hvor man siger, at de her 100 mennesker får en individuel ret til at gå ud og lade sig behandle eller lade være, ikke på ét privat sygehus, men på alle de sygehuse, der kan behandle til den givne aftalte pris.
Det siger sig selv.
Det er simpelt hen logik for burhøns.
Derfor er det altså at krydskøre ting, når man trækker hele spørgsmålet omkring prisdannelse ind her, fordi det, der har været sigtet med den her ordning, har været at give den individuelle behandlingsret til en fair og ordentlig pris.
Derfor har Folketinget vedtaget – klogt, synes jeg; i øvrigt med Socialdemokratiets egne stemmer – at den pris må være med afsæt i, hvad den alternative gennemsnitlige omkostning ville være i det offentlige regi.
Hvis man så i øvrigt ønsker at gå på jagt efter rabatter, kan man jo lave alle de udbud, man vil.
Så kunne man byde de første 900 eller de første 500 operationer ud, eller hvor mange man nu har lyst til.
I den her diskussion blander man æbler og pærer sammen.
Per Clausen (EL), 2009-10-21:
Der var meget stor forskel på de tal, der var stor spændvidde.
Selv om selv de højeste tal i virkeligheden er utilstrækkelige ud fra de rimelige forventninger, som de fattige lande kan have, var det dog alligevel positivt, at finansministeren sagde, at man gik efter de største tal.
Jeg vil sige til statsministeren, at jeg sådan set ikke har foreslået, at Danmark skal lægge noget frem ved siden af det, der foregår i EU.
Jeg har foreslået, at Danmark skal påtage sig en ledende rolle i forhold til forhandlingerne i EU.
Og det er i forhold til forhandlingerne i EU, at jeg siger: Jamen det er jo ikke svært at regne ud, hvad der kunne være Danmarks andel, hvis man i EU valgte de største tal, og derfor behøvede det ikke at være svært for Danmark f.eks. at sige, at man skulle skaffe de 2-3 mia. kr., og det ville man gøre, under forudsætning af at der i EU bliver enighed om de største tal.
Det tror jeg faktisk godt kunne fremme processen, for jeg er helt enig med statsministeren i, at det opgør, Danmark lige nu er involveret i, er et opgør i EU, og det er meget vigtigt, at der kommer en god løsning på det.
Marion Pedersen (V), 2009-10-21:
Jeg foretrækker også selv at kalde menneskehandel for slaveri, for det er det, det reelt er – en moderne form for slaveri.
Med hensyn til den folkelige forankring vil jeg sige, at den skal vi bibeholde, for den er hjørnestenen, kan man sige.
Det hjælper ikke meget, at vi nordiske politikere går og holder møder, hvis ikke folk føler, at det har nogen som helst værdi eller indflydelse på deres hverdag, så derfor er det vigtigt.
Om det så lige skal være gennem Foreningen NORDEN, ved jeg ikke.
Vi har jo nogle budgetter, vi skal vedtage i forbindelse med vores session i næste uge, når vi skal til Stockholm, men det er klart, at det vil være nogle af de ting, der vil komme ind over i den forbindelse.
Line Barfod (EL), 2009-10-21:
Jeg er jo fuldstændig enig i det, ordføreren sagde om indsatsen mod menneskehandel eller slaveri, som jeg tror vi skal til at kalde de.
Derfor vil jeg høre, om ordføreren er enig med mig i, at vi skal prøve at se, om vi under det danske formandskab næste år kan sikre, at der kommer mere fokus på menneskehandel og slaveri, end der desværre har været de sidste par år i det nordiske samarbejde, for det er et meget, meget alvorligt problem.
Det er det ene spørgsmål.
Mener ordføreren ikke, at det også giver os en forpligtelse til at sørge for, at det kan fortsætte, herunder at vi sikrer, at Foreningen NORDEN får bevillinger, og at der er projekter i det nordiske, der handler om at sikre det folkelige engagement og den folkelige forankring?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Jeg takker for den gode rådgivning, og så vil jeg i øvrigt så i Folketingets Europaudvalg forud for min deltagelse i Det Europæiske Råd detaljeret gøre rede for, hvad det er, der er den danske regerings forhandlingsposition, og indhente de fornødne mandater.
Ida Auken (SF), 2009-10-21:
Tak for det.
Det synes jeg sådan set er en rar betryggelse at få, og det ville være rart, hvis statsministeren ville sige, det var et reelt mandat, EU skal give i næste uge, altså at vi skal have et reelt mandat på klimafinansieringen i de videre forhandlinger for at kunne komme videre.
Jeg vil også godt spørge om det her ord, der er røget ud.
Vedrørende den klimafinansiering, man vil give til ulandene, er ordet additionalitet jo røget ud.
Så jeg kan godt forstå, hvis der er nogle ulande, der lige nu sidder og siger: I vil fodre os med vores egen hale, for nu tager I bare pengene fra de allerede eksisterende bistandsmidler.
Så hvis ikke ordet additionalitet kommer ind igen, har vi altså en frostsituation mellem ulandene og EU.
Så Danmark skal jo prøve at tø den her situation op, vi skal prøve at presse på, for at EU vil være med til at tage den her situation op.
Der vil det at presse på for at få sådan et ord som additionalitet plus en tilslutning til den norske finansieringsmodel ind i rådskonklusionerne i næste uge jo være et meget offensivt skridt af den danske regering.
Så vil statsministeren presse på for lige præcis de to konkrete ting?
Så vil jeg spørge, hvad statsministeren gør sådan helt konkret.
Har vi spillet noget konkret ud i forhold til, at der nu bliver vedtaget noget om klimafinansiering på Det Europæiske Råds møde i næste uge og de følgende forhandlinger?
Hvor går vi helt konkret ind og presser?
Jeg synes jo, at den her udtalelse fra Yvo de Boer, FN's klimachef, skulle give anledning til, at vi skruer bissen endnu mere på i EU, hvor vi jo har ret til at være så hårde som overhovedet muligt og drive på så meget som overhovedet muligt.
Statsministeren kom lidt ind på det over for hr. Per Clausen, men jeg kunne godt tænke mig, at han blev en lille smule mere konkret – så meget, man nu kan i forhold til forhandlinger.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Jeg har jo også læst Information her til morgen eller rettere sagt allerede i går aftes, da den kom på nettet.
Den her udtalelse, som jeg i øvrigt ikke ellers skal bedømme, fordi det jo er hans udtalelse, og hvad for overvejelser der ligger bag hans udtalelse, kan jeg jo ikke vide med sikkerhed, dækker jo i hvert fald over det faktum, at det ikke bare er på den flade hånd at ramme en aftale i København til december.
Når der så spørges, hvad det giver anledning til, kan man sige, at det så i virkeligheden – i store gåseøjne – bare giver anledning til, at vi så fortsætter med at gøre det, vi allerede er i gang med, for vi har en intensiv målrettet indsats koordineret mellem de relevante ministre, der er på den her sag fra nu af og helt frem mod København.
Det indebærer bl.a., at miljøministeren og klimaministeren om ganske kort tid, jeg tror, det allerede er i morgen, rejser til Indien.
Jeg planlægger selv at skulle til Rusland, til Sydafrika, formentlig deltage i G20-finansministermødet i Skotland om få uger.
Så man kan sige, at den udtalelse i Information i dag bekræfter os i, at vi skal lægge al vores energi og al vores arbejdsindsats i at gøde jorden yderligere for at skabe forudsætningerne for, at der kan indgås en aftale i København.
Ida Auken (SF), 2009-10-21:
Mange tak.
I morges var vi nogle, der vågnede op til den her meget ubehagelige overskrift på forsiden af Information, hvor der står: »Vi når det ikke«.
Han siger faktisk, at han ikke tror på, at vi får en bindende aftale i København.
Han tror mere på, at vi højst får en politisk aftale, og så må vi få de juridiske og tekniske detaljer på plads siden hen.
I samme artikel var jeg glad for at læse, at statsministeren på sit pressemøde i går igen slog fast, at vi skal have en bindende aftale, og at vi går efter 2-graders-målsætningen.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Jeg forstår egentlig ikke helt spørgsmålet.
Jeg vil da tro, at det her spørgsmål om, hvordan Danmark håndterer internationale forpligtelser, er et spørgsmål, som vi rimeligvis både har haft og vil have drøftelser om alle mulige steder – i ministerier, mellem ministerier og i regeringen.
Og vores endelige positioner vil jo afhænge af, hvad det er for et regime, vi får internationale forpligtelser på baggrund af.
Altså, vi er i gang med at forhandle en international aftale, og det, jeg kan garantere spørgeren, er, at Danmark selvfølgelig agter at efterleve resultatet af den internationale aftale et hundrede procent.
Ole Hækkerup (S), 2009-10-21:
Det synes jeg er lige frisk nok.
Så lad mig prøve på en anden måde: Har statsministeren i forbindelse med sine drøftelser med Klimaministeriet på noget tidspunkt berørt spørgsmålet om, hvorvidt Danmark skal købe udledningstilladelser uden for landets grænser?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Heller ikke det spørgsmål kan jeg besvare på de præmisser, der bygges op.
Altså, spørgeren må jo ligesom vælge, om han vil spørge ind til et eller andet forhold – kan jeg forstå – mellem nogle ministerier, eller om spørgeren vil spørge ind til noget substantiel energi- og klimapolitik.
Sådan nogle spørgsmål om noget substantielt, der er pakket ind, og som ligesom har det afsæt, hvis jeg, hvis jeg svarer på dem, skulle anerkende en eller anden særlig problemstilling, som jeg ikke rigtig kender noget til, kan jeg jo ikke svare på.
Ole Hækkerup (S), 2009-10-21:
Nu anede det mig nok, at statsministeren ikke ville ønske at svare på det spørgsmål.
Så derfor vil jeg spørge, om det forhold, der har udviklet sig mellem Statsministeriet og Klimaministeriet, på noget tidspunkt har berørt, hvorvidt Danmark kommer til at købe udledningstilladelser uden for landets grænser, for så vidt angår CO2.
Og jeg tror så også, helt afset fra det, at det vil være vanskeligt at forklare danske skatteydere, at man skulle bruge skattepenge på det.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-10-21:
Jamen det spørgsmål kan jeg jo slet ikke besvare, for det er et spørgsmål, der rejses oven på nogle præmisser, som er forkerte.
Altså, oven på en lang indledning om et eller andet forhold mellem to ministerier, hvor jeg ikke lige ved hvad der sigtes til, bygges så et spørgsmål op, som jeg slet ikke ved om har nogen relevans.
Så det tror jeg ikke jeg kan afdække yderligere.