Tom Behnke (KF), 2009-11-20:
Det er ikke sådan, når der er en ordfører, der springer ud af rækkefølgen, fordi vedkommende er forespørger.
Se, når vi ser på tatovering, er det jo noget, som er foregået i mange tusinde år, og det har faktisk fungeret i mange tusinde år uden regulering.
Hvis vi skulle starte med at sige, hvad vi ønsker fra konservativ side, ja, så har vi den opfattelse, at der er tale om en personlig beslutning, og at det er et personligt ansvar.
Men vi er også indstillet på vigtigheden af at erkende, at når vi taler om lige præcis den her branche, bruger man jo nogle farver, som kan indeholde nogle skadelige stoffer.
Og det, at vi altså har med en branche at gøre, hvor der ikke er tilstrækkelig indsigt i, hvad det er for nogle farver, og hvad det er, de indeholder, gør, at vi har sagt: O.k., lad os se, om ikke vi kan gøre det her bedre.
Ser vi alene på farverne, er det vores opfattelse, at det vil være hensigtsmæssigt, at vi ikke kun regulerer det i Danmark – det kunne vi såmænd godt starte med – men at vi måske i et større fællesskab, f.eks. på EU-niveau, får nogle fælles spilleregler for, hvad det er for farver, der kan bruges, hvad det er, de må indeholde, således at vi i en større sammenhæng sikrer kvaliteten af de farver, der bliver brugt.
Vi har også kigget på hygiejnespørgsmålet, og igen er vi nået dertil, at vi siger: Jamen selv om vi som udgangspunkt har den holdning, at det er et personligt ansvar, når man går ind til en tatovør, er det jo lige præcis, hvad angår hygiejnen, igen et spørgsmål, hvor man som lægmand måske ikke er i stand til at vurdere helt præcist, hvor rene redskaber der bliver brugt.
Man kan godt se, om lokalerne er rengjorte, altså, det kan man sådan helt overordnet selvfølgelig godt se.
Det kan enhver jo se med sine egne øjne, men f.eks. om redskaberne er steriliseret, om de er 100 pct. rene, er nok svært for den enkelte at stå og vurdere.
Så igen er der et område her, hvor det nok er lidt svært, selv om vi kan sige, at det er kundens ansvar at gardere sig, og derfor kan der godt være behov for en bedre kontrol lige præcis på det her område.
Så når vi starter med at sige, at vi mener, at det er ens eget ansvar, om man vil have en tatovering, og at det også er ens eget ansvar, hvilken butik man vælger at gå ind i, og at se, om forholdene er i orden der, er der to ting, som måske kan være meget, meget svære at se, nemlig farverne og farvernes indhold og hygiejnen på stedet.
I forhold til tatovørernes kvalifikationer og evner er der ingen tvivl om, at det ikke er noget, man sådan kan lovregulere sig ud af.
Jeg tror ikke, at det er noget, man sådan kan lave særlige krav til.
Der må det være et spørgsmål om, at man som kunde i butikken vurderer, hvad den tatovør har lavet tidligere, og at man måske oven i købet har fået tatovøren anbefalet.
Så der må vi sige, at det må være et rent kundeansvar, om kvaliteten er i orden.
Hvad gør man så typisk i den situation som forbruger?
Ja, man spørger selvfølgelig sin ven: Hvor har du fået lavet din tatovering henne?
Hvordan gik det?
Fik du nogle følgevirkninger af det, eller var der ordnede forhold, var der rent og pænt osv.?
Så det er jo fra mund til mund, at man anbefaler hinanden at bruge den ene eller den anden tatovør.
Jeg tror også, at det er sådan for de mennesker, der får lavet tatoveringer, at i de kredse er der såmænd også en udbredt forståelse af, hvilke tatovører der ikke er i orden, og det vil sige, at allerede der har vi jo en sondring mellem, hvor man bør gå hen, og hvor man bør lade være med at gå hen.
Men vi kan også forstå, at der jo er et udtalt ønske om en regulering af området, og der er et udtalt ønske om uddannelse, og ikke mindst har vi forstået – og det er så det, der har flyttet Det Konservative Folkeparti i det her spørgsmål – at branchen selv ønsker, at der bliver bedre styr på de her ting, at der bliver et uddannelsesmæssigt krav, at der bliver en eller anden form for godkendelsesordning, så man får sorteret de brodne kar fra.
Det synes vi er en god idé.
Vi synes også, at der er behov for bedre kontrol med indholdsstofferne i farverne.
Der er ingen tvivl om, at det selvfølgelig er noget, som vil være en myndighedsopgave, for
Så der er behov for en bedre kontrol med det. Så er der selvfølgelig kravet til hygiejne, hvor jeg også må sige, at om det almindelige hygiejnekrav er opfyldt, kan enhver se med det blotte øje, men med hensyn til om redskaberne nu også er 100 pct. rene, bliver der et behov for, at der er nogle, der en gang imellem lige kigger forbi og ser, at kravene bliver opfyldt. Så er der selve godkendelsesordningen, som jo foreslås styret af Sundhedsministeriet, og der har vi fra konservativ side den opfattelse, at det vil være helt fint at få en sådan godkendelsesordning, hvis den godkendelsesordning vel at mærke er en ordning, som ikke bliver gjort unødig bureaukratisk, og hvor man ikke bygger et nyt stort imperium op af hundredvis af embedsmænd, der skal sidde og varetage det her, men at man får en ordning i et samarbejde med branchen for at finde ud af, hvordan man skal kortlægge det her, hvordan man skal tilrettelægge det, hvad det er for ting, tatovøren skal opfylde for at kunne blive godkendt. På den baggrund kan vi støtte forslaget til vedtagelse.