Villum Christensen (LA), 2016-01-14:
Som det allerede er fremgået af debatten, er der er tale om et særdeles stort og komplekst lovforslag, en sag, som har været længe undervejs – og mange vil nok mene for længe undervejs.
Liberal Alliance var ikke med i det gamle forlig og har derfor heller ikke deltaget i forhandlingerne, måske lige med undtagelse af sættemødet.
Det skal nu ikke forhindre os i at kvittere for de klare forbedringer, der ligger i forslaget.
Og ja, det kunne jo næsten heller ikke blive andet, da den gamle lov ret hurtigt viste sig at sande til i bureaukrati og kunne tage livet af selv den mest ihærdige vandværksbestyrelse.
Hvis vi ikke er på vagt i nærværende sag, altså ved det her lovforslag og ved udmøntningen, kan det imidlertid godt gå hen og blive en delvis gentagelse med masser af gode intentioner om effektivisering – vi har lige hørt om det – og med et lønligt håb om, at vi får den virkelighed, som politikerne herinde ser.
Men der er jo mange mellemregninger, inden vi når derud, og det, jeg frygter allermest, er, at bureaukratiet helt automatisk vil tage over.
Vi mener f.eks., at det er bydende nødvendigt, at vi for selskaber på under 800.000 m³ sikrer os, at regnskaberne er tilstrækkelige, så vi ikke overlader det til Forsyningssekretariatet at afgøre, hvornår der er særlige forhold til stede, som gør, at man igen skal bruge al sin tid på indberetninger frem for at skaffe billigt vand af god kvalitet.
Det er jo det, man gerne vil derude.
Vi bliver nødt til at tage ved lære af erfaringerne fra 2008-loven.
Hvis bureaukratiet får definitionsretten, vil sagsbunkerne stige, og så vil reguleringerne fortsætte derudad.
Omkostningerne ved at overvåge kan let komme til at fremstå helt ude af proportion med den gevinst, man jagter, især i de små selskaber.
Og så synes jeg, at kompetencen suverænt skal ligge hos bestyrelserne og ikke i kommunerne, når de små værker ønsker at foretage ændringer i driften, der kan betyde, at vandet bliver dyrere.
I Liberal Alliance har vi mere tillid til de lokale, ansvarlige bestyrelser end til djøf'erne, der sidder på rådhuset og skærer alle over en kam.
Der er noget værdifuldt og meget dansk i de demokratiske valg til bestyrelser, og det synes jeg ikke vi skal slå i stykker.
Når effektiviseringskravet så rulles ud, uden at der tages hensyn til individuelle forhold, betyder det jo, at djøf'erne i Forsyningssekretariatet reelt siger, sådan billedligt talt, at en anoreksipatient og en overvægtig begge skal tabe sig, lad os sige 10 pct.
Det er effektiviseringen, altså at nedbringe gennemsnitsvægten med 10 pct.
Det er jo logisk set korrekt, men det er ikke sikkert, det er hensigtsmæssigt, at anoreksipatienten også skal tabe sig.
Det må kunne gøres bedre ved at gøre brug af nogle af de tal, der ligger inde i systemet, så man kan tage nogle mere individuelle hensyn.
En anden bekymring er, at de store selskaber vil blive tilbøjelige til at insource aktiviteter, så vi kommunaliserer opgaver, der tidligere har været private.
Det synes jeg man skal gøre synligt og måske måle på på en eller anden måde, for jeg tror ikke, det kan være en borgerlig regering, der synes, det er fantastisk, at vi skal lade en masse private virksomheder dreje nøglen om, fordi det nu er det offentlige, der tager over.
Lidt i samme sfære ligger mulighederne for, at de store selskaber nu finder anledning til at eksportere – det er også blevet sagt her fra talerstolen – til det store udland, som vi har set allerede i indeværende lov.
Jeg har f.eks. her en artikel, hvor der står, at Aarhus Vand vil indtage USA.
Er det nu hensigtsmæssigt, at man for offentlige midler skal satse i den store verden?
Selvfølgelig skal man samarbejde, men er det en offentlig opgave?
Vi tror ikke på det, ligesom vi er meget forundret over, at man kan operere med begrebet uundgåelig overkapacitet, et meget vigtigt begreb.
Hvorfor er det ikke de private leverandører, man trækker på, hvis der er noget uundgåeligt, hvorved man kan gøre omkostningerne variable.
Det lyder særdeles bekymrende, at man lader offentlige monopoler selv definere, hvad der er uundgåeligt, og så kan de ellers få gode ideer med, hvad de kunne tænke sig at sætte i gang.
Jeg synes, sporene skræmmer.
Her tænker jeg f.eks. på energiselskaberne, når de på forbrugernes regning har været ude i store milliardeventyr, som senere har vist sig at gå rigtig galt.
Det har vi ikke nødig at gentage i den her lovgivning.
Selskaberne må ligesom stå ved deres læst.
Med disse bekymringer vil jeg gerne tilkendegive, at lovforslaget trækker i den rigtige retning, ingen tvivl om det, men som det fremgår, har vi nogle klare ønsker til forbedringer i udvalgsarbejdet, og inden vi gør regnebrættet op, vil jeg selvfølgelig gerne høre ministeren, om der er mulighed for, at Liberal Alliance kan indtræde i forliget, og afslutningsvis håber jeg at jeg kan få nogle kommentarer til det.