runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jonas Dahl (SF), 2010-11-10:
Den her historie med de flyvende røntgenmaskiner tror jeg vi skal tage som et kapitel helt for sig selv.
Men jeg synes, det er lidt interessant, at statsministeren nu vender tilbage til at sige, at der sådan set ikke er foregået nogen overbetaling.
Det er jo det, han faktisk står og siger nu, når vi har en statsminister, som siger, at det er tilbagevist mange gange.
Men vi bliver også nødt til at holde fast i, at rigsrevisor sådan set er kommet med en kritik af den daværende sundhedsministers embedsførelse, ikke mindst i forbindelse med overbetalingen, og hvor man netop klart konkluderer, at der ikke er taget skyldig hensyntagen til økonomien.
Det er jo faktisk det, der er konklusionen fra Rigsrevisionen.
Så er jeg med på, at statsministeren tidligere har sagt, at det er udtryk for en vildfarelse hos rigsrevisor og andre ting, men som hr. Morten Bødskov jo allerede tidligere har spurgt ind til, har der også været en behandling af det her i Finansudvalget, hvor Venstre tog den rapport, som rigsrevisor faktisk også er kommet med, til efterretning.
Det var faktisk en del af konklusionerne, som statsministeren tidligere også sagde at han tog til efterretning, fra Finansudvalget.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-11-10:
Så der er jo sådan set ikke meget nyt i den sag.
Det gjorde jeg allerede for et år siden.
Jeg beklager, at det ikke er mig, der kan stille spørgsmålene, men altså, der bliver spurgt ind til, hvor det propagandistiske opstår.
Jeg peger på, at det er stærkt propagandistisk at blive ved med at cykle rundt med en løs påstand om, at der skulle have været en overbetaling på 1 mia. kr., når det positivt er forkert.
Man kunne jo retorisk spørge: Hvor i rigsrevisors materiale finder man dokumentationen for 1 mia. kr.?
Ingen steder – ingen steder.
Hvis man læser i papirerne, vil man se, at i forhold til det, som er rigsrevisors synspunkt, og som regeringen har taget til efterretning, om end vi har en faglig uenighed, så er det rigsrevisors opfattelse, at man, da man ikke kunne enes om priserne tilbage i, var det 2006, ikke skulle have skåret midt igennem, men have lagt sig et andet sted.
Og lagde man det til grund, at man havde lagt sig lige præcis dér, hvor de offentlige sygehuse var parat til at lægge sig, jamen så snakker vi om et beløb, der kunne være på op til 100 mio. kr.
Men hr. Jonas Dahl og andre snakker jo stadig om 1 mia. kr.
Jonas Dahl (SF), 2010-11-10:
Jamen når jeg har snakket om overbetalingen af privathospitaler, har jeg sådan set hele tiden sagt, at det er op imod 1 mia. kr.
Jeg har ikke sagt, at det er 1 mia. kr., for vi må jo bare erkende, at vi ikke kan få tallene at se.
Og når vi fra oppositionens side har sagt, det er op imod 1 mia. kr., tager vi udgangspunkt i vicestatsministerens holdning, med hensyn til at der er foregået en overbetaling – man kaldte det i sin tid at lukke for de gyldne haner – og at overbetalingen har været på 25 pct.
Det, der bare er interessant, er jo, at statsministeren på Venstres landsmøde sagde, at det var propaganda, og at oppositionen skulle have sagt, at privatsygehusene i gennemsnit har fået en lavere betaling end de offentlige.
Statsministeren har så bekræftet, at det, han sagde på Venstres landsmøde, simpelt hen ikke var korrekt.
Og det er jeg sådan set glad for.
Statsministeren har også bekræftet – det gjorde han jo lige før – at der har foregået en overbetaling.
Så kan vi bagefter skændes om beløbsstørrelsen, men nu bekræftede statsministeren så endelig, at der har foregået en overbetaling – og det er jeg sådan set rigtig glad for – lige så vel som at statsministeren jo også har taget til efterretning, som rigsrevisor konkluderede, at man ikke har taget skyldigt hensyn til økonomien, som det hedder med rigsrevisors sprog.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-11-10:
Altså, jeg ved ikke, med hvilket øre der lyttes, når man kan drage alle disse håndfaste konklusioner på, hvad jeg har sagt.
Det kan da i hvert fald ikke være sådan, at der lyttes til, hvad jeg siger.
Jeg må forstå det sådan, at oppositionen jo ikke synes, at udenrigsministerens svar den pågældende dag var fyldestgørende – og nu lægges det så i øvrigt fuldstændig entydigt til grund – samtidig med at man klamrer sig til en rigsrevisorrapport, som sådan set siger, at der fra sommeren 2006, da der var en konflikt mellem den daværende amtsrådsforening og de private sygehuse, skulle have været lavet noget mere markedsafprøvning.
Det har man klamret sig til.
Men man lægger alligevel ikke det til grund, når man skal markedsføre sine påstande om, hvad det er, vi taler om.
Og derfor er bundlinjen i det her, uanset hvordan man spørger og pakker det ind, at oppositionen hader den frihedsrettighed, vi har givet patienterne, og har forslag om at rulle den baglæns, og i stedet for at få en politisk snak om det rimelige i, at danske patienter tager et beløb med sig, hvis ikke vi selv kan behandle patienten i det offentlige, som er mindre og historisk set gennemsnitligt aldrig højere end det, vi selv bruger, pakker man det ind i al mulig prokuratorjuridisk sniksnak.
Det vil man ikke kunne sige noget hurtigt, sammenfattende om i forhold til de her lande, som har en meget forskellig karakter.
Det, man derimod kan sige om Danmark, er, at vi også er ved at få vækst igen.
Den første forudsætning
– og det var jo egentlig det oprindelige spørgsmål: Hvad er der i den her finanslov, som gør, at jeg tror på, at det fremmer udsigten til at få vækst igen?
– og helt grundlæggende forudsætning er, at vi fører en politik, hvor der er sunde offentlige finanser, hvor vi skaber et signal til den store omverden om, at der er styr på den her butik.
Det er forudsætningen for, at vi ikke skal ud og forsvare kronen med højere renter, der vil være ødelæggende i forhold til erhvervslivets mulighed for at investere, der vil være ødelæggende for husholdningernes tillid til fremtiden m.v.
Det formål opfylder denne finanslov.
Og mere til end det, fordi den jo også på en række områder tager fat i nogle vækstinitiativer.
Så der er en række initiativer.
Det, man desværre bare må konstatere, er, at Liberal Alliance så har valgt at stå som de sidste rene og sige: Da vi ikke kan få alt, hvad vi vil have, så vil vi helst ikke være med.
Det har jeg respekt for, for profil og branding og sådan noget skal man også kere sig om.
Mogens Jensen (S), 2010-11-10:
Jeg står her med et åbent brev, som er blevet sendt til statsministeren fra direktøren for Uddannelsescenter Ringkøbing-Skjern.
Der bliver skåret med 75 mio. kr. her fra næste år, og det får faktisk stor betydning bl.a. for et uddannelsescenter som det i Ringkøbing-Skjern, der, som statsministeren udmærket ved, ligger i et område af landet, hvor det virkelig er svært at tiltrække unge til uddannelserne.
Nu betyder det for kommunen, som tidligere har givet gratis tilbud til eleverne om at blive transporteret til deres uddannelse, at de ikke længere kan det, så nu skal eleverne selv til at betale et meget stort beløb hver måned for at blive transporteret til deres uddannelser.
Er det ikke i total modstrid med regeringens målsætning om, at 95 pct. af de unge skal gennemføre en ungdomsuddannelse, at man nu lægger økonomiske barrierer i vejen for, at det sker, særlig i et område af landet, hvor man i forvejen har svært ved at tiltrække de unge til uddannelserne?
Det vil jeg gerne bede statsministeren svare på.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-11-10:
Jeg er helt enig i, at man skal prioritere, og det er også det, regeringen gør.
Det er jo sådan set baggrunden for, at vi har valgt den tilgang til genopretningen af dansk økonomi, at vi laver reformer.
Vi laver en dagpengereform, som bidrager både nu og her og på lang sigt, og vi er gået ind og har reguleret børnechecken for at nævne en anden ting.
Der er en række steder, hvor vi med åbne øjne lægger hånd på og reformerer, og det gør vi jo, fordi vi er i en situation, hvor vi ikke har plads til, at verdens højeste offentlige udgifter stiger, og samtidig gerne vil have rum til at gøre det rigtige.
Det er jo derfor, vi bl.a. skaber et ekstra rum til, at vi fortsat kan opprioritere sundhedsvæsenet, og det er også derfor, Danmark også i en krisetid er i stand til mere end at efterleve Barcelonamålsætningen om forskning.
Prøv at sammenligne det nøgletal med en række andre europæiske landes, så det er sådan set et udtryk for at prioritere.
Til det hører også at sige åbent, at et grundlæggende vilkår er, at vi ikke har plads til, at de offentlige udgifter stiger.
Per Clausen (EL), 2010-11-10:
Jeg har forstået, at når tiden bliver knap, så bliver ansvarlighed lig med at skære ned på uddannelser og udsætte klimaplanen til engang ud i fremtiden.
Det er ansvarlig politik.
Jeg vil nu alligevel godt vende tilbage til en enkelt ting i forlængelse af det, hr. Morten Bødskov var inde på.
Statsministeren afviser et samrådsspørgsmål, som jeg har stillet, med henvisning til, at han ikke bare har svaret på det spørgsmål, men på alle spørgsmål i en sag, kræver det jo grundig undersøgelse efterfølgende, for det kunne jo være, at statsministeren eller jeg havde overset noget.
Jeg vil alligevel prøve igen med et spørgsmål, som jeg ikke synes statsministeren har svaret på i sagen om overkompensation af de private sygehuse, for nu at bruge den officielle terminologi i den redegørelse, der ligger fra Sundhedsministeriet.
I debatten om det er det fremgået, at den daværende særlige politiske rådgiver for den daværende sundhedsminister – jeg beklager, at udskiftningen foregår så hurtigt, at vi hele tiden snakker om daværende – i en mail med nogle talepinde skrev, at den daværende finansminister, som nu er statsminister, havde været helt umulig at få i tale, når det handlede om at få gjort noget ved overkompensation af private sygehuse.
Jeg vil gerne spørge statsministeren, om det, den daværende særlige politiske rådgiver skrev, var rigtigt, eller det var forkert.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-11-10:
Må jeg ikke først omkring klimaplanen sige, at jeg ikke ved, hvad det var, der blev henvist til dér.
Jeg kan sige, at regeringen nedsatte en klimakommission.
Den barslede med en ganske glimrende rapport, og den agter regeringen at følge op på i det tidlige forår 2011, bare så det er sagt.
Hvad angår det andet spørgsmål, vil jeg sige, at jeg også har svaret på det spørgsmål i en række sammenhænge.
Sagen er jo meget, meget enkel, og det tror jeg også hr. Clausen i virkeligheden godt ved.
Det var suspenderet, det var sat på pause.
Hvem gjorde det?
Det gjorde jeg selv, det gjorde jeg i sommeren 2008 oven på strejken, fordi vi ikke følte, at det ville være ansvarligt at køre med den rettighed i den situation.
Det blev sat på pause, og så var der 1 år, til det skulle genindføres.
Og det år brugte regeringen til at finde ud af, på hvilke nye vilkår det skulle genindføres.
Det førte frem til, at jeg den 1. april 2009 indgik en aftale på regeringens vegne med Danske Regioner, som langt hen ad vejen hviler på noget af den tænkning, der er i det aldrig færdiggjorte materiale fra Indenrigs- og Sundhedsministeriet, som senere blev oversendt til rigsrevisor.
Og det er jo det forløb, der har været i den sag, og det forløb besvarer i sig selv det spørgsmål, hr. Per Clausen stillede.
Per Clausen (EL), 2010-11-10:
Jeg tror, at jeg nu forstår, hvad vanskeligheden består i, når jeg synes, at statsministeren ikke har svaret på et spørgsmål.
For når statsministeren får et meget enkelt spørgsmål, starter han med en udredning af, hvad der sådan er sket i et langt forløb.
Jeg vil bare gentage mit spørgsmål, for jeg tror sådan set, at det har betydning for den misere, udenrigsministeren rodede sig ud i, da hun talte usandt over for Folketinget: Er det korrekt, at der på det tidspunkt, hvor den særlige politiske rådgiver skrev denne mail, var en konflikt, hvor der var ministre i regeringen, som mente, at der hurtigere skulle nås frem til en konklusion med hensyn til at stoppe overkompensationen af de private sygehuse, og at finansministeren havde en anden opfattelse, og at der altså var en strid imellem ministrene om det?
Eller er det urigtigt, hvad denne særlige rådgiver har skrevet?
Jeg har forstået, at heller ikke særlige rådgivere må lyve, så derfor går jeg sådan set ud fra, at det er sandt, og det er vel også derfor, vi ikke kan få et præcist svar fra statsministeren på et i grunden meget enkelt spørgsmål.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-11-10:
Det, vi får her, er en udmærket illustration af, at om jeg så var i livslangt samråd for at svare, ville vi aldrig nogen sinde nå en situation, hvor hr. Per Clausen syntes, at der var kogt suppe nok på den her pølsepind.
Der spørges til, hvorvidt der var en konflikt i regeringen om, hvor hurtigt man skulle stoppe overbetalingen.
Det får mig til at sige to ting.
For det første er det ikke regeringens opfattelse, at der var nogen overbetaling.
For det andet var der i hvert fald under ingen omstændigheder noget at stoppe i det pågældende tidsrum, for der var ingen betaling, der var ikke noget udvidet frit sygehusvalg.
Det blev suspenderet i sommeren 2008, hvor det blev besluttet, at man skulle droppe det i 1 år, fordi man oven på krisen, der havde givet et tilbageslag i vores sundhedsvæsen, desværre ikke havde plads til den patientrettighed.
Det, der var regeringens opgave, det kan man læse ud af regeringsgrundlaget fra 2007, og det kan man læse ud af den beslutning fra 2008,
var så at sørge for, at den her unikke patientrettighed, som venstrefløjen ikke bryder sig om, og som venstrefløjen jo gerne vil tage væk – under dække af en bekymring over skatteborgernes penge vil man ikke snakke om de ting – var at få det genindført.
Det fik vi, og det fik vi i form af en aftale, jeg selv indgik den 1. april 2009, i god tid inden det frie sygehusvalg blev genindført.
Per Clausen (EL), 2010-11-10:
Jeg skal jo altså ikke afvise, at statsministeren selv mener og tror på, at han har svaret på spørgsmålet, og heller ikke afvise, at det, at jeg stadig væk ikke mener, at jeg har fået noget svar, kan skyldes, at jeg ikke er i stand til at begribe de sætningskonstruktioner, statsministeren kommer med.
De samme ministres ledende, særlige rådgivere udspredte det rygte, at den daværende finansminister og nuværende statsminister var imod at gøre noget ved det.
Det er jo ganske enkelt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-11-10:
Jeg havde ellers siddet og forberedt mig på bare at kunne svare nej på spørgsmålet, men så kom der lige nogle indskudte sætninger til sidst, så jeg tabte overblikket over, hvorvidt nej er et klogt svar, eller om jeg skal sige nej, ja – eller nej, måske nej, ja – for der var mange spørgsmål i det her.
Det, der er det helt korte og lange, er, at regeringen siden valget 2007 åbent og af egen drift har sat den dagsorden at lave et nyt afregningssystem i kølvandet på de erfaringer, vi havde indhøstet.
Oven på en suspension i sommeren 2008 fik vi også god tid til det.
Vi havde et helt år at arbejde med det i, for der var ikke noget, der stod på spil, for der var ikke noget frit sygehusvalg.
Og da det blev genindført, blev det genindført på en måde, hvor man ligesom tog gevinsten hjem, ved at de private sygehuse fyldte lidt mere, end de gjorde før.
Derfor er der ingen konflikt i regeringen, der har ikke været nogen konflikt i regeringen.
Den eneste konflikt, der er, er en konflikt, der handler om, at der er nogle, der ikke bryder sig om, at danske patienter har fået en unik patientrettighed, som 350.000 patienter har gjort brug af, og som samtidig har presset det offentlige sygehusvæsen til at være mere effektivt.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-11-10:
Jeg skal starte med at beklage, hvis jeg bryder ind i den almindelige række af politisk fnidder, men det er nok, fordi Liberal Alliance ikke har siddet så mange år i Folketinget endnu, og så vil vi gerne diskutere politik.
Jeg vil nemlig gerne forholde mig til den indledning, som statsministeren kom med om finansloven.
Liberal Alliance beklager nemlig, at der ikke rigtig kommer nok gang i væksten med den finanslovaftale, som er vedtaget.
Vi mener, der mangler reformer: reformer af skattesystemet, reformer, der kan hjælpe med en senere tilbagetrækningsalder.
Hvis man ikke får gang i de reformer, kommer man jo til at ramme velfærdssamfundets kerneydelser og danskernes velstand.
Og så slår det mig bare: På hvilken måde hjælper den her finanslov egentlig med at opfylde statsministerens et år gamle drøm om, at Danmark skal være et af verdens ti rigeste lande i 2020?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-11-10:
Tak for det, og tak for spørgsmålet.
Jeg synes aldrig, man bliver for gammel til at diskutere politik, og jeg deler sådan set den ambition, at alle skulle bruge lidt flere kræfter på det, for der er sådan set meget på spil.
Men vi er i gang med at lave reformer. Vi har som en del af genopretningspakken lavet en dagpengereform, som er en meget, meget stor arbejdsmarkedspolitisk reform, som er listet meget, meget højt blandt de anbefalinger, der i en lang årrække faktisk er blevet fremsat til Christiansborg, men hvor den politiske vilje ikke har været til stede.
Det har vi gjort.
Spørgeren ved jo også godt, at det ikke stopper med det, og det er også baggrunden for, at vi nu, hvor finansloven er i hus, om kort tid arbejder målrettet videre med et udspil til en SU-reform, der skal forfølge det mål at få de unge hurtigere igennem uddannelsessystemet og ud på arbejdsmarkedet, og en førtidspensionsreform, som har præcis det samme sigte, nemlig at vi ikke parkerer unge mennesker på livslang passiv ydelse.
Så det tror jeg grundlæggende vi ser ens på.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-11-10:
Jeg er sådan set ikke i tvivl om, at viljen til reformer er der.
Spørgsmålet er så bare, om de også kommer.
I forbindelse med arbejdsmarkedsreformen er jeg også nødt til lige at nævne, at vi selvfølgelig også har stemt for i Liberal Alliance.
Vi stillede forslaget allerede i april, da der ikke var ét andet parti, der ville stemme for at lave den reform, men vi var da glade for, at Venstre, Konservative, Dansk Folkeparti og De Radikale senere tilsluttede sig den politik, som Liberal Alliance havde fremlagt her i Folketingssalen.
Men tilbage til finansloven.
Jeg ved godt, at der er 72 sider, men noget, der virkelig har slået mig, er på side 2 – og det er ikke, fordi jeg ikke har læst resten.
Der står: »Væksten i Tyskland, Sverige, Holland og til dels England, som er blandt Danmarks største eksportmarkeder, har været overraskende stærk i første halvår af 2010«.
Det gør mig lidt bekymret, at det er så overraskende for regeringen.
LA prøvede jo ydmygt at komme med nogle få ønsker, der virkelig kunne være gode for at fremme væksten, men jeg kunne godt tænke mig at spørge statsministeren: Hvorfor tror statsministeren, at det er sådan, at i de lande, der omgiver os, har man fået en overraskende høj vækst?
Hvad er det egentlig, der er så overraskende?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-11-10:
Ja, og når jeg har besvaret det brev, som jeg jo blankt må indrømme ikke er nået op til besvarelse endnu, vil jeg også gerne være åben om det svar, jeg afgiver.
Det, der for alvor ville udfordre den danske ungdom, var, hvis vi i en situation, hvor vi er blevet ramt af det største økonomiske tilbageslag siden 1930’erne, ikke tog det alvorligt og forsøgte at rette tingene op, men betalte gæld med gæld, sådan som Socialdemokratiet foreslår, og øgede de offentlige udgifter ud over et niveau, hvor det kan finansieres, og dermed dømte den danske ungdom til at skulle slæbe rundt på og trækkes med livslange renter.
Det ville være en ungdomsfjendsk tilgang til tingene.
Det er derfor, vi har valgt en anden og noget sværere tilgang, der kan udtrykkes i knap så smarte overskrifter, men som sådan set handler om at få pengene til at række.
Og ja, det er rigtigt, at loftet over, hvor meget man kan komme til at betale for transport i ungdomsuddannelserne, er blevet hævet.
Det er det så også blevet, i lyset af at vi aktuelt har SU-ordninger og andet, og spørgeren ved jo også godt, at stod det til regeringen, ville vi gerne afvikle noget af den SU og prioritere den om.
Så det følger jo med at tage ansvar for økonomien.
Unge mennesker tager ikke en uddannelse, fordi de kommer billigt med bussen.
Og deres forældre må også have den tilgang til tilværelsen, at det handler om at give deres børn et godt afsæt her i livet.
Per Dalgaard (DF), 2010-11-10:
Det er ganske glædeligt, og det takker jeg selvfølgelig for og ser frem til at høre ude fra den store verden – derude, hvor man ikke betaler skat – at nu er man også begyndte at gøre det til glæde for egne borgere.
Det synes jeg ville være rart og dejligt at høre.
En anden ting, som også falder mig for brystet, er, at vi støtter sådan nogle diktaturstater i Afrika, at vi støtter Egypten, som f.eks. har et ganske specielt forhold til de få kristne koptere, der er tilbage i landet.
Vi giver ulandsstøtte til et land, som undertrykker den kristne befolkning, som alt andet lige må være vores brødre.
Det finder jeg altså også er ret besynderligt.
Søren Pind (V), 2010-11-10:
Jeg forstod det ikke så meget som et spørgsmål, men som en konstatering af hr. Per Dalgaards politiske grundsynspunkt.
Jeg skylder måske også i al stilfærdighed at gøre opmærksom på, at spørgsmålet om Egypten og andre i højere grad henhører under udenrigsministeren end under mig, men jeg skal ikke kede hr. Per Dalgaard med den slags kompetencedrøftelser, men blot sige, at jeg jo hører, hvad hr. Per Dalgaard siger.
Min umiddelbare tilgang er, at den støtte, som jeg administrerer og har ansvaret for, ikke går til at understøtte diktaturer, tværtimod.
Jeg kan i hvert fald love hr. Per Dalgaard, at jeg vil bestræbe mig alt det, jeg kan, på, at det på ingen måde skal blive tilfældet.
Tværtimod skal vi være med til at understøtte frihed og en udvikling, hvor man respekterer menneskerettighederne og demokratiet.
Per Dalgaard (DF), 2010-11-10:
Er ministeren bekendt med de mange undersøgelser, som f.eks. professor Martin Paldam fra Aarhus Universitet har gennemført om ulandsstøttens virkning i modtagerlandene, og som har konkluderet, at denne støtte gennem flere årtier ikke har haft nogen som helst mærkbar virkning på en bedre ytringsfrihed, udvikling af en form for demokrati, reduktion af den udbredte korruption i disse lande, skabelse af en bedre retssikkerhed eller i det hele taget givet den almindelige borger i disse lande et bedre liv?
Er ministeren bekendt med de mange undersøgelser, som f.eks. professor Martin Paldam fra Aarhus Universitet har gennemført om ulandsstøttens virkning i modtagerlandene, og som har konkluderet, at denne støtte gennem flere årtier ikke har haft nogen som helst mærkbar virkning på en bedre ytringsfrihed, udvikling af en form for demokrati, reduktion af den udbredte korruption i disse lande, skabelse af en bedre retssikkerhed eller i det hele taget givet den almindelige borger i disse lande et langt bedre liv?