runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Adam Møller (KF), 2008-12-05:
Jo, men når hr. Jeppe Kofod siger, at regeringen skærer ned, er det så ikke korrekt, at regeringen sidste år satte udviklingsbistanden op, at den i år satte den op med adskillige hundrede milliarder, undskyld, adskillige hundrede millioner kroner
Der kom lige tre nuller for meget med.
Det er da ikke så dårligt.
Hvad angår sammenlignelige lande, har Tyskland en socialdemokratisk regering, og vi betaler ca. tre gange så meget pr. dansker, som tyskerne gør.
Jeppe Kofod (S), 2008-12-05:
Nej, det er bestemt ikke dårligt, og jeg tror, vi er enige om, at Danmark bør give bistand, også gerne sådan, så vi ligger blandt sammenlignelige lande.
Der kan man så sige, at regeringen har valgt at skære ned, men den debat kan vi tage en anden gang.
Jeg synes, det mere principielle er mere interessant i den her diskussion i dag, og det er altså, hvorvidt man skal overlade det hele til en minister, til en regering.
Jeg mener rent faktisk, at kendetegnene for et levende folkestyre og et ordentligt demokrati er, at man også nogle gange overlader opgaver til andre, som ikke altid er et hundrede procent enige med en selv.
Altså, den der demokratiopfattelse med, at vi bare skal centralisere det hele, er jeg sådan set grundlæggende imod.
Jeg er glad for, at vi får diskussionen, men jeg synes bare, at vi bevæger os den forkerte vej.
Helge Adam Møller (KF), 2008-12-05:
Det ene er, at hr. Jeppe Kofod er inde på armslængdeprincippet, og det er en af grundene til, at man godt vil have en fond, så det ikke er den til enhver tid siddende minister, der administrerer det hele.
Så skal jeg lige sige, at når det sker, at der kommer et regeringsskifte - og det sker jo nok en eller anden dag - og hvis det er hr. Jeppe Kofod eller en anden god socialdemokrat, der bliver udviklingsminister, vil jeg have den samme holdning som i dag: Jeg mener ikke, at der skal være nogen fond.
Jeg har tiltro til, at den siddende minister kan administrere det på en demokratisk ordentlig måde.
Det andet er i forbindelse med det om mere eller mindre ulandsbistand.
Kan hr. Jeppe Kofod ikke bekræfte, at en ganske almindelig dansk gennemsnitsfamilie med en far og mor og to børn hvert år giver 11.200 kr. til hjælp i den tredje verden; en ganske almindelig dansk familie, far, mor og to børn, giver 11.200 kr. om året?
Det er da ikke så dårligt, er det?
Karsten Lauritzen (V), 2008-12-05:
I Venstre vil vi gerne starte med at rose intentionerne i beslutningsforslaget såvel som dele af det konkrete indhold.
I Venstre er vi i hvert fald fuldstændig enige i, at dansk bistandspolitik skal indeholde en øget og målrettet demokratiindsats.
Med en målrettet demokratiindsats mener vi, at der skal fokuseres mere på fremme af frihedsrettigheder og folkestyre.
Vi vil også gerne slå fast, at vi er fuldstændig enige i, at vi skal gøre op med den berøringsangst, der har været i forbindelse med at støtte politiske partier direkte.
Et demokrati kan ikke være velfungerende uden både en regering og ikke mindst en opposition, der kan føre parlamentarisk kontrol med regeringen.
Og det er omsonst at tale om demokratifremme uden at ville fokusere på at støtte politiske partier i udviklingslandene.
For det første vil vi gerne kaste lys over det paradoksale i, at Socialdemokratiet fremsætter et forslag om demokratifremme i udviklingslandene, samtidig med at man fremsætter et forslag, der, hvis det blev vedtaget, ville kortslutte den demokratiske proces, der kører parallelt i Danmark.
Det er forstået på den måde, at Udenrigsministeriet, som ministeren også redegjorde for, har sat en proces i gang omkring udviklingen af en strategi for demokrati og retssamfund, hvor man gennem høringer, konferencer osv. har hørt og også fortsat i 2009 vil høre en række eksperter, og hvem der ellers har interesse i det og har viden inden for området.
Hvis vi allerede nu træffer en beslutning om Danmarks fremtidige demokratiindsats, vil det være det samme som at sige, at vi er ligeglade med det arbejde og den høringsfase, som er der, og som går forud for den kommende strategi om fremme af demokrati og retssamfund, og det ville vi i Venstre være noget kede af.
For det andet kan vi heller ikke støtte den i beslutningsforslaget anviste finansiering.
Det foreslås, at man reducerer den finansielle og erhvervsrettede bistand med 1,1 mia. kr. i 2009, og det ville efter vores opfattelse være at gå stik imod de anbefalinger, som såvel de afrikanske medlemmer som de danske medlemmer af Afrikakommissionen er kommet med, nemlig at vi skal fokusere på at fremme økonomisk vækst og på den private sektor.
Men som jeg startede med at sige, er vi meget enige i intentionerne i forslaget, og vi vil gerne forpligte os til at arbejde for en målrettet indsats til fremme af frihedsrettigheder og folkestyre samt på et opgør med principperne om, at bistandsmidlerne ikke må bruges til direkte støtte til politiske partier og opbygning af politiske partier i udviklingslandene.
Vi må derfor afvise beslutningsforslaget, men vi må dog afvise beslutningsforslaget med henvisning til de først nævnte grunde.
Karsten Lauritzen (V), 2008-12-05:
I Venstre må vi helt ærligt erkende, at vi synes, at Socialdemokraternes forslag om at etablere et dyrevelfærdsmærke er gennemført uigennemtænkt og af en række årsager simpelt hen ingen gang har på jorden.
B 2 er et af den slags forslag, som det ikke kan lade sig gøre at gennemføre i praksis, som fødevareministeren også har været inde på, fordi en mærkningsordning forudsætter, at myndighederne kan føre en form for kontrol.
Og det er, i hvert fald for os, fuldstændig umuligt at forestille sig, at vi fra dansk side skulle kunne føre kontrol med en produktion, der foregår i eksempelvis Australien, Canada, Polen eller et helt fjerde sted i verden.
Den manglende mulighed for kontrol ville betyde, at dyrevelfærdsmærket ville være mere misvisende end informerende for forbrugerne, og det tillader jeg mig sådan set at gå ud fra ikke var hensigten med beslutningsforslaget.
For det andet ville et mærke udviklet i samarbejde med de offentlige myndigheder potentielt betyde, at vi ville bryde WTO’s regler om varernes fri bevægelighed.
Et dyrevelfærdsmærke ville altså kunne udgøre en handelshindring, og hvis ikke dyrevelfærdsmærket er noget, der enten helt eller delvis udvikles i offentligt regi, er det ikke noget, vi som lovgivere vil blande os i.
Så vil det være et privat initiativ, og man er jo velkommen til at udvikle et privat initiativ i samarbejde med interesseorganisationer og forbrugere.
Som Venstre ser det, er der heller ikke mulighed for at etablere et dyrevelfærdsmærke for nonfoodprodukter i internationalt regi, f.eks. gennem EU, og det skyldes præcis den samme problemstilling, nemlig problemet med den manglende kontrol, som også vil opstå her, idet en hel del af de produkter, vi køber, ikke er produceret i EU-landene, men i ikke-EU-lande.
Afslutningsvis vil jeg gerne gøre opmærksom på, at vi i Venstre har noteret os, at også dyrevelfærdsfolk er imod Socialdemokraternes forslag.
Dyrevelfærdsorganisationen Anima har udtrykt bekymring for, at man opstiller nogle retningslinjer for, hvad god dyrevelfærd er i forbindelse med nogle produkter, selv om man reelt set ikke kan tilbyde noget sådant.
De frygter, at et dyrevelfærdsmærke signalerer til forbrugerne, at et produkt sikrer god dyrevelfærd, og ikke blot, at det er det mindste af flere onder.
Set i lyset af den her række af begrundelser vurderer vi i Venstre, at et dyrevelfærdsmærke, som Socialdemokraterne foreslår i deres beslutningsforslag, er en ufornuftig idé, og vi kan derfor ikke støtte det.
Eva Kjer Hansen (V), 2008-12-05:
Jeg har ikke umiddelbart et bud på mulige konkrete tiltag, for det ville kræve en undersøgelse af, hvad der er af internationale organisationer, og hvad der allerede er af aftalte spilleregler.
Og i virkeligheden ville det også kræve en diskussion af, hvor det emnemæssigt ligger bedst placeret, altså hvad det er for nogle internationale fora, hvor det i givet fald skulle rejses.
Benny Engelbrecht (S), 2008-12-05:
Det er nærliggende, at vi også skal drøfte denne problematik i udvalget, naturligvis, men det er samtidig nærliggende at stille spørgsmål til ministeren om, hvorvidt hun vil stille sig i spidsen for en udredning, i forhold til hvad vi konkret fra dansk side kan gøre for at bringe denne problematik op også i international sammenhæng.
Eva Kjer Hansen (V), 2008-12-05:
Jeg synes, at man skal have fokus rettet på det internationale, som jeg var inde på i min besvarelse.
Det kan være relevant nok at diskutere, hvad det er for nogle krav, man stiller, og hvordan man kommer videre med dyrevelfærdshensyn, men jeg tror, at hvis man skal opnå noget effektivt, skal det netop ske i et internationalt forum.
Det var også derfor, jeg henviste til OIE som en af de organisationer, der netop har taget fat på at diskutere, hvad man finder acceptabelt, og hvad det er for nogle regler, man synes skal gælde.
Derfor synes jeg, at vinklen i det her beslutningsforslag kan være interessant nok, og det er vigtigt at have fokus på dyrevelfærden, men hvis man skal opnå nogle resultater, tror jeg, at man skal kigge meget mere internationalt på problemstillingen.
Benny Engelbrecht (S), 2008-12-05:
Jeg kan forstå, at ministeren selvfølgelig er afvisende over for det forslag, der ligger, men også kan se, at der i denne sammenhæng er en problematik, som det er relevant at tage op og naturligvis også at drøfte.
Jeg vil derfor spørge, om ministeren ser, at der er behov for en højere grad af forbrugeroplysning i forbindelse med den type af produkter, der er nævnt i forslaget, eksempelvis fåreuld, som stammer fra Australien, hvor fårene har fået en usædvanlig ubehagelig behandling.
Det kunne jo også være det, som vi netop har diskuteret her i Tinget, altså spørgsmålet om ræve, hvor man jo ikke som forbruger fremover kan være sikker på, at eksempelvis skind eller pels, som kommer fra udlandet, ikke kan stamme fra ræveskindsproduktion, som vi her i landet finder uhensigtsmæssig.
Eva Kjer Hansen (V), 2008-12-05:
I bemærkningerne til beslutningsforslaget står nævnt, at problemerne på dyrevelfærdsområdet er internationale, og at nogle nonfoodprodukter fremstilles under forhold, der er dyrevelfærdsmæssigt kritisable.
Ifølge beslutningsforslaget skal det undersøges, om et dyrevelfærdsmærke for nonfoodprodukter kan etableres på en måde tilsvarende det røde Ø-mærke, der garanterer statskontrolleret økologi.
Jeg finder, at det er vigtigt, at forbrugerne har adgang til relevant forbrugerinformation, så de kan træffe et kvalificeret forbrugsvalg, men jeg må sige, at forslaget om et udviklingsarbejde rammer uden for skiven.
Ideen er for så vidt sympatisk, men allerede uden udviklingsarbejde må jeg sige, at det er svært at se, at beslutningsforslaget anviser de rette midler til, at målet skal kunne nås.
Initiativet bør komme fra internationalt hold, da beslutningsforslaget beskriver en behandling af dyr, der jo netop foregår uden for landets grænser.
Vi har fra dansk side ikke mulighed for at kontrollere overholdelse af et dyrevelfærdsmærke, der etableres ud i det blå.
Det kræver international opbakning.
Forslagsstillerne drager en parallel til det danske Ø-mærke.
Forudsætningerne for økologimærkning af nonfoodprodukter er imidlertid helt anderledes.
Ø-mærket bygger på EU’s økologiforordning og den tilhørende danske økologiforordning og er netop kendetegnet ved, at der er ubrudt kontrol gennem hele produktionskæden - også for nonfoodprodukter.
Det røde Ø-mærke er derfor ikke kun kendetegnet ved, at en dansk kontrol af de økologiske varer sker i sidste produktionsled, som der ellers står i beslutningsforslaget.
Faktisk er kontrollen med økologiske varer ubrudt fra producenten gennem alle led til sluthåndteringen.
Et produkt skal, hvad enten det kommer fra Danmark, EU eller et tredjeland, overholde regler, der svarer til EU’s økologiforordning.
Når det drejer sig om tredjelande, stilles der strenge krav til dokumentationen for, at de økologiske produkter både er produceret og kontrolleret efter regler svarende til EU-reglerne.
Det er rigtigt, at der i EU gælder krav om forsvarlig behandling af dyr og kontrol hermed, men i modsætning til økologimærket er der mig bekendt ikke samme omfattende regelsæt om dyrevelfærd.
Internationale dyrevelfærdsproblemer skal hellere løses i internationalt regi.
OIE, verdensorganisationen for dyresundhed, der består af 172 af verdens lande, har f.eks. vedtaget fælles internationale retningslinjer for transport af dyr, for slagtning af dyr og for aflivning af dyr i forbindelse med sygdomsudbrud.
En tanke med dyrevelfærdsmærket for nonfoodprodukter er at sikre, at dyr behandles og aflives på forsvarlig vis.
Bestræbelser for at opnå disse mål foregår således allerede på internationalt niveau i OIE-regi i fælles forståelse mellem størstedelen af verdens lande.
Jeg tror meget mere på at forbedre den internationale dyrevelfærd gennem internationalt samarbejde, og på den baggrund afviser jeg forslaget.
Per Clausen (EL), 2008-12-05:
Det synes jeg sådan set ikke der er nogen grund til, for uanset hvilke udfordringer der er i at få det her til at fungere, er den nuværende dyrevelfærdstilstand uacceptabel.
Så kan hr. Karsten Lauritzen have ret i, at det er lidt uafklaret, hvordan vi i alle detaljer kommer fra det ene til det andet om vi skal stoppe al svineproduktion i Danmark, fordi vi ikke kan finde en dyrevelfærdsmæssigt forsvarlig måde at gøre det på, hvad ingen af os mener, eller om vi skal finde en dyrevelfærdsmæssigt forsvarlig måde, som indbefatter, at man dropper fiksering.
Derfor synes jeg, det er et meget fredsommeligt forslag - også ud fra det kriterium, at vi måske gerne vil have en lille smule snor i hastigheden i regeringen og være sikker på, at det bliver prioriteret meget højt i Justitsministeriet - at vi siger, at vi godt vil have en plan inden udgangen af 2009.
Karsten Lauritzen (V), 2008-12-05:
Jeg skal selvfølgelig også kvittere for de indrømmelser, som Enhedslisten er kommet med, men jeg synes bare, det er interessant, at selv Enhedslisten kan tage fejl i sine beslutningsforslag - her er det om, hvad konsekvenserne vil være ved et forbud.
Og der vil konsekvenserne jo umiddelbart være, at dødeligheden for pattegrise vil være støre; det er det, som rapporten fra Dansk Svineproduktion konkluderer.
Og det illustrerer, hvor kompleks den her problemstilling er, og at man kan risikere at få den modsatte effekt end den, der var tiltænkt.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Per Clausen, hvorfor man så ikke bare trækker beslutningsforslaget og siger: Fint, så venter vi på rapporten, og så tager vi løsningen dér, som justitsministeren og Venstres ordfører også har givet udtryk for.
Per Clausen (EL), 2008-12-05:
Og hvis man oven i købet inddrager det spørgsmål, der handler om, hvor mange levendefødte smågrise der er, er der formentlig snarere en fordel i forhold til løsdrift.
Men jeg vil sige til hr. Karsten Lauritzen, at jeg er helt enig i, at vi har brug for at arbejde meget, meget mere med, hvordan vi sikrer en ordentlig dyrevelfærd for søerne, også når de ikke er fikseret og også med henblik på smågrisene.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Karsten Lauritzen i, at de udfordringer, vi står over for, ikke er løst, men jeg siger bare, at når regeringen har en målsætning og har gang i et udvalgsarbejde, synes jeg, det er et beskedent og slet ikke urimeligt krav at sige, at vi derefter gerne vil have en plan, og det er sådan set det, jeg ender med at sige.
Karsten Lauritzen (V), 2008-12-05:
Jeg vil sådan set bare henlede hr. Per Clausens opmærksomhed på et afsnit i bemærkningerne til beslutningsforslaget, hvor der har indsneget sig en fejl, som jo også lidt illustrerer, hvor problematisk hele den her debat er.
Enhedslisten henviser bl.a. til, at Dansk Svineproduktion har lavet en lille undersøgelse, som tyder på, at det godt kan lade sig gøre i Danmark at holde søer i løsdrift, uden at dødeligheden blandt pattegrisene stiger.
Det syntes jeg lød meget interessant, for det stiller jo tingene i et spændende lys, og derfor fandt jeg den der undersøgelse og læste den, og undersøgelsen konkluderer faktisk, at dødeligheden er større, når søerne ikke er bundet under dieperioden.
Og det illustrerer lige præcis det problemfelt, der er, og som gør, at vi skal vente på rapporten fra arbejdsgruppen, som kommer næste år.
Hvordan forholder hr. Per Clausen sig til det?
Villum Christensen (LA), 2008-12-05:
Tak for det.
Det er vel så egentlig tredje gang i dag, at vi diskuterer et forslag, som vi stort set er enige om, for så vidt angår målsætningen, men hvor det, der skiller, er tempoet og midlerne.
Denne gang er jeg meget enig med justitsministeren i, at vi her skal tale om en målsætning.
Vi ved jo dybest set ikke på det her tidspunkt, hvad et forbud vil indebære, så derfor er ordet målsætning ret vigtigt for os.
Vi har også hørt, hvordan man i adskillige situationer kan opnå det samme ad frivillighedens vej.
Det synes vi også man bliver nødt til at afdække.
Et forbud er jo ikke nødvendigvis altid den rette løsning.
Regler og kontrol har vi rigtig meget af.
I forvejen har vi et landbrug, som er kendetegnet ved, at der er flere, som administrerer landbruget, end der udøver landbruget.
Vi har et meget effektivt landbrug, og som vi også har hørt, er der meget teknologi på vej, så jeg synes faktisk, at det er den rette balance, regeringen har lagt op til i den her problemstilling, nemlig at vi er nødt til at finde ud af, hvad der kan lade sig gøre.
Når 95 pct. af svineproduktionen er afhængig af den her produktionsform, så siger det sig selv, at det ikke er noget, man klarer med et pennestrøg.
Så er det det samme som at nedlægge den form for produktion.
Og Danmark er jo som bekendt ganske kendt for at producere svinekød.
Så det er altså store ting, vi har med at gøre.
Derfor synes jeg, at vi skal støtte regeringen i forslaget om, at vi ser tiden an og finder den rigtige teknologiske løsning og meget gerne på frivillig basis.
Benny Engelbrecht (S), 2008-12-05:
Ja tak, hr. formand.
Jeg bærer godt nok briller, men jeg kan alligevel ikke se, hvorvidt ordførerens trøje - jeg kan se, at ordføreren har en trøje på - er lavet af uld eller bomuld.
Lad os antage, at den er lavet af merinould.
Det er jo et dejligt produkt, som giver en god varme.
Men hvordan vil ordføreren egentlig sikre, at forbrugerne og dermed også han selv i fremtiden vil kunne være i stand til at vælge sådanne trøjer og samtidig også være sikre på, at der ikke bag ved den produktion eksempelvis ligger uld fra får i Australien, som er blevet mishandlet på det groveste i forbindelse med produktionen?
Altså, hvordan vil hr. Karsten Lauritzen og Venstre sikre et rimeligt valg for den bevidste forbruger?
Karsten Lauritzen (V), 2008-12-05:
Det er jo netop problemstillingen, for man kan ikke give nogen garantier, og jeg kan ikke garantere, hvorfra det tøj, jeg selv har på, eller det tøj, som hr. Benny Engelbrecht har på, kommer, og præcis under hvilke vilkår det er blevet produceret.
Dermed skal det ikke være sagt, at man ikke skal kontrollere det.
Det gør vi jo også, og pressen er også ivrig med hensyn til at kortlægge det, når der foregår produktion rundtomkring i verden, hvor der f.eks. bliver benyttet børnearbejde, eller hvor dyrene måske ikke har fået en ordentlig behandling, inden man har brugt dem til de produkter, som man laver.
Så det gør vi jo, og det skal vi også fortsat gøre.
Men hele ideen om et mærke, som er en slags garanti for noget, vi ikke kan garantere, er vi simpelt hen modstandere af, for det kan ikke lade sig gøre, og det giver ingen mening.
Villum Christensen (LA), 2008-12-05:
Jeg synes faktisk, at det er et godt forslag, og vi vil gerne støtte det.
Gennemsigtighed er som bekendt en god ting.
For at markedet kan fungere bedst muligt, er det jo ligefrem en forudsætning.
Der er nævnt nogle eksempler i bemærkningerne til forslaget.
Det er jo korrekt, at hvis forbrugere sover dårligt om natten, hvis de skal spekulere på, om den indkøbte dundyne er fra Polen, om den er proppet med dun fra gæs, som er plukket levende, så skal forbrugerne have mulighed for at melde fra.
Det har forbrugerne ikke i dag.
Man kan ikke se, om det pågældende materiale er produceret på en måde, som vi her i landet finder uacceptabel.
Det er blevet nævnt, at der er mange praktiske problemer med sådan et mærke.
Der er vores holdning den, at det da må være bedre end ingenting.
Det må jo være sådan, at et mærke selvfølgelig ikke lover mere, end det kan holde, og jeg tror nu ikke på, at vi når helt ud, hvor vi kan sammenligne med Ø-mærket.
Men man kan vel på en eller anden måde diskutere - det er kun et udviklingsarbejde, vi står her og skal tage stilling til, og det er jo noget af det, vi gerne vil have kastet lys over – om man kan frembringe et mærke, hvor det giver mening, og hvor man får afklaret nogle af alle de her problemstillinger, uden at mærket nødvendigvis skal rumme dem alle sammen.
Kan man gøre det frivilligt?
Der er masser af spændende spørgsmål, man kan stille.
Det afgørende er, at vi jo lever i en verden, hvor folk ikke bare lægger vægt på produktet og kvaliteten af produktet, men bestemt også på processen i produktionen, altså hvordan man når frem til produktet.
Jeg synes faktisk, vi har en forpligtelse til, at de mennesker, der lægger vægt på de ting, også skal have mulighed for at agere fornuftigt i det marked.
Så selv om vi ikke fylder bægeret fuldt op, synes jeg, at det er et vigtigt signal, at vi herfra siger: Det vil vi gerne bruge 1 mio. kr. til at undersøge nærmere, nemlig: Kan den her idé bære?
Det vil vi meget gerne være med til at støtte.
Per Clausen (EL), 2008-12-05:
Udviklingen og etableringen af det røde Ø-mærke, som der refereres til og sammenlignes med i det her beslutningsforslag, var jo en arbejdsproces, der krævede forholdsvis lang tid, og som krævede, at mange mennesker var meget involveret i, hvordan det skulle skrues sammen.
Jeg synes, at det er rigtigt, at hvis man kunne have et internationalt dyrevelfærdsmærke, som er troværdigt, kunne det være en god hjælp i den situation, hvor man skal købe ind.
Når jeg tror, at man kun kan betragte det her beslutningsforslag som det første skridt i retning af at sætte gang i noget arbejde - og derfor synes jeg måske også, at vi skal bruge lidt tid på at beskæftige os med det i Fødevareudvalget, inden vi i givet fald vedtager det og sætter det i gang i forhold til ministeren - så er det jo, fordi der er en række besværligheder med sådan et mærke.
På den ene side er der det der med, at det skal være et internationalt mærke, jo er uomtvistelig rigtigt.
På den anden side er det jo også klart, at det måske inden for nogle områder kan være meget vanskeligt at finde produkter baseret på dyr, som ikke er produceret på en måde, som vi danskere synes er forkastelig eller for dårlig.
Vi skal jo ikke bare have et mærke, som kun er en garanti mod direkte dyrplageri.
Jeg synes, det er vigtigt, at et mærke har en positiv kvalitet.
Det betyder så, at hvis man får sådan et mærke – hvis man kan få en international aftale om det - vil det givetvis tage noget tid, inden der for alvor kommer nogle virksomheder med i ordningen.
Derfor er det også af den grund et langsigtet projekt.
Der kunne jeg jo godt frygte, at man i sådan en situation kunne komme dertil, at man sagde: Nu gælder det om at få gang i det, nu skal vi have mange med - og at det sådan set endte med, at det bare var sådan, at vi fik de værste producenter squeezed ud og altså fik sådan en tilkendegivelse af, at det andet var i orden.
Der synes jeg jo i virkeligheden, at når det handler om ting, der produceres under fuldstændig uacceptable forhold, må det handle om at få etableret et forbud, få stoppet importen af dem, og at det så ville være godt ved siden af det at kunne have en egentlig mærkning, som sagde noget positivt.
Jeg tror bare, at vi er nødt til at sige, at vi godt, inden vi vil kaste det videre til fødevareministeren og ministeriet, så de kan arbejde med det, i udvalgsarbejdet vil være med til at forsøge at præcisere det lidt mere og sætte nogle rammer for det, der forhindrer, at det udvikler sig i en uhensigtsmæssig retning.