Annette Vilhelmsen (SF), 2012-05-10:
Jeg har været på besøg hos rigtig mange virksomheder, og mange af dem ligger i landdistrikterne.
Faktisk ligger de fleste af kommunerne på Fyn, hvor jeg er valgt, i landdistriktsområder.
Selv om bykommunerne er vækstcentre, ser jeg, at der er meget aktivitet, og at der sker rigtig meget godt i landdistrikterne.
En virksomhed, som jeg har besøgt, er f.eks. SSP Technology i Kirkeby på Sydfyn.
Virksomheden kunne ligge så mange andre steder end lige præcis i Kirkeby.
Den kunne ligge tættere på motorvej eller på en havn, men virksomheden har valgt at ligge lige i den landsby på Sydfyn, og det er der en grund til, og den er, at der på egnen er en stor tradition for godt håndværk, og for at den virksomhed skal klare sig, skal der godt håndværk til.
Ud over godt håndværk er der en anden begrundelse, som er ganske væsentlig, og den er, at virksomheden har et godt samarbejde med kommunen, som er Svendborg Kommune.
Som redegørelsen viser, er Danmark et skævt land.
Der er skævheder mellem land og by, det viser sig i alderssammensætning, i kønssammensætning, i uddannelsesniveau og i indkomst og meget mere.
Forskellighed er godt, og ofte siger vi også, at forskellighed er en styrke, men der er dog forskelle, som vi skal forsøge at rette op på.
Landdistriktspolitik handler i høj grad om at give muligheder til alle dele af landet, så der ikke er områder, der mere eller mindre kronisk har højere arbejdsløshed og lavere uddannelsesniveau.
For at skabe et godt og attraktivt lokalområde i et landdistrikt, skal en række ting være til stede.
Der skal bl.a. være en god infrastruktur, uddannelsesmuligheder, et fornuftigt uddannelsesniveau, der skal være it-adgang, og der skal være et erhvervsliv og nogle kulturelle rammer, hvori livet kan leves.
Vigtigst af alt er, at der skal være folk, der trives og har lyst til at blive ude i landdistrikterne.
Nogle af de ting kan vi som politikere hjælpe på vej, og det er det, der er det centrale i debatten i dag, nemlig hvad vi som samfund kan stille til rådighed, for at det gode liv kan udfolde sig alle steder i Danmark.
Jeg vil slå ned på to ting til det: For det første er det helt afgørende, at alle får en uddannelse og har adgang til uddannelse.
Det gælder både den unge, og det gælder for den, der har været en årrække på arbejdsmarkedet.
Den enkeltes mulighed for at skabe det liv, man ønsker, og samfundets velstand starter og slutter med uddannelse.
Uddannelse kan give højere løn, højere produktivitet, større jobsikkerhed, og uddannede har generelt bedre mulighed for at påvirke arbejdsmiljø og i det hele taget have et højere sundhedsniveau.
Derfor er spørgsmålet om uddannelse vigtigt i diskussionen om landdistrikternes fremtid.
I dag er der forskel på uddannelsesniveauet mellem folk, der bor på landet, og folk, der bor i byen.
Der er seks kommuner i Danmark, hvor over 30 pct. af folk mellem 20 og 40 år højst har bestået folkeskolens afgangsprøve, og de er alle landkommuner.
De dårligt uddannede unge klumper sig sammen i udkantsområderne af Danmark, og der er samtidig ni kommuner, som i dag har et lavere uddannelsesniveau end for 10 år siden.
Man behøver ikke at være professor i arbejdsmarkedstilknytning for at se, at vi her står med et massivt problem.
Men det er også et problem, som kan løses, hvilket regeringens nye 2020-plan, »Danmark i arbejde«, er et bevis på.
Det leder mig så over i det andet, jeg vil slå ned på, nemlig en aktiv erhvervspolitik.
Krisen har gjort det vanskeligere for mange virksomheder, især de små og mellemstore, at få lånefinansiering, men de statslige kautionsordninger bidrager til at løse denne problemstilling.
Når jeg er rundt og snakker med ejere og medarbejdere på virksomheder, hører jeg desværre alt for tit, at beliggenheden er en forhindring for at optage lån.
Virksomhedens postnummer er ofte en barriere for at få den finansiering, der kan udvikle virksomheden.
Jeg behøver vel bare at sige Søby Værft, som jeg snart har gjort mig til en vane at nævne, hver gang jeg står her og taler om de her ting, og det drejer sig om, at en driftig virksomhed har vanskeligt ved at få skaffet finansiering.
Samtidig har regeringen med finansloven for 2012 lavet en kickstart, som på kort sigt holder hånden under dansk økonomi i 2012 og 2013.
Det kommer også iværksættere og små og mellemstore virksomheder til gavn.
En uddannet befolkning i landdistrikterne og et velfungerende erhvervsliv udgør to af de hovedsten, der kan skabe en bedre balance i Danmark.
Balance i Danmark skal også skabes på andre og mere direkte måder.
Når vi i dag står her og debatterer den her redegørelse, gør vi det med et bagtæppe af forhandlinger om udligningsreform.
Det blev nævnt meget her i dag, og jeg vil også give det et par ord.
Det er nogle forhandlinger, der er gået meget i hårdknude, i hvert fald hvis man skal dømme efter, hvad man kan læse i medierne, og det kan jo undre.
Især når man hører Venstreordførere, der taler så varmt om at styrke landdistrikterne, så klinger det en lille smule hult, for er der sammenhæng mellem det, Venstre siger, og det, som Venstre gør i den her sammenhæng?
Med regeringens udspil til en ny udligningsreform fik Venstre en gylden chance for at give store dele af Udkantsdanmark et kæmpe håndslag på en lille halv milliard kroner, men man valgte at løbe fra forhandlingerne og støtte partifællen Erik Fabrin i Rudersdal og Hans Toft i Gentofte – og hvorfor? må man spørge.
Vi synes sådan set i SF, at Venstre har 400 millioner gode grunde til at sige ja til det, de selv har været med til at lægge på forhandlingsbordet.
Venstre ved du, hvor du har, er blot nogle store ord, men vi er simpelt hen nødt til i den her sammenhæng at gå sammen på tværs af partier, for det, vi skal være sammen om, er at styrke, at Danmark bliver mere helt, og at der bliver muligheder.
I SF ser vi os selv som et ansvarligt regeringsparti, og vi vil gerne være loyale og aktivt arbejde for, at landdistrikterne får den opmærksomhed og de mulige rammevilkår, som gør, at det er muligt, at de udvikler sig.
Det kræver stort samarbejde mellem alle, mellem kommuner, stat, erhverv, uddannelser, det frivillige civilsamfund, som vi også har stort brug for, og det skal være min opfordring på baggrund af redegørelsen i dag.
Da jeg i sin tid blev ordfører på området for landdistrikter, syntes jeg, at noget af det mest spændende var, at der er taget initiativ til et ministerium, som samler øvrige ministerier om den fælles opgave at få Danmark til at spille sammen.
Så jeg glæder mig til debatten, som kommer nu, og jeg har været glad for debatten her i dag med de øvrige ordførere, og jeg glæder mig over, at der er mere, der samler os end skiller os, ligesom ministeriet også er et ministerium, der samler og ikke skiller.