Lone Dybkjær (RV), 2008-05-06:
Sundhedsforsikringerne er kommet for at blive, siger fru Vivi Kier.
Det er et personalegode, som man ikke har lyst til at komme af med.
Det tror pokker.
Altså, hvis nogen tilbød os herinde en eller anden form for personalegode, som var af en vis økonomisk værdi, og det ikke kostede os en krone, ville man da også være helt tåbelig, hvis man sagde nej til det.
Jeg tror, det er meget nemt at forære penge til folk, og så sige, at de bidrag er kommet for at blive, altså at dem vil folk ikke af med igen.
Mere tåbelige er folk jo trods alt ikke.
Jeg vil så lige sige - også for at understrege det, hr. Jens Peter Vernersen har sagt - at regeringens forslag i sin tid, i 2002, altså ikke var for alle.
Jeg indrømmer gerne, at det kom med, fordi man ellers ikke kunne få det igennem, men det er lidt at bryste sig med lånte fjer, synes jeg - eller hvad sådan noget nu hedder - for det oprindelige forslag havde ikke alle med; det kan man jo hygge sig med at læse.
Jeg vil så lige forholde mig til forslaget.
Det Radikale Venstre kan tilslutte sig den del af forslaget, der går på at fjerne de skattefinansierede sundhedsforsikringer.
Der skal selvfølgelig være alle mulige overgangsordninger, men det kan man jo nok finde ud af, hvis det endelig var, at der kunne skabes et flertal.
Vi synes heller ikke, at man bare skal overføre penge til sundhedsvæsenet, men det er, fordi vi generelt er imod den form for kassetænkning - jeg synes, at hver gang man kommer ind i den, synker man i mosen.
Vi har ikke noget imod, at folk tegner forsikringer.
Der er masser af mennesker, der tegner alle mulige forsikringer.
Nogle er obligatoriske ejendomsforsikringer, bilforsikringer og sådan noget - og dem skal man selvfølgelig tegne, men det afgørende for de forsikringer er jo, at vi andre ikke bidrager til dem ved hjælp af skatten.
Det er der, den afgørende forskel mellem os og regeringspartierne er.
De mener, at man ikke bare skal bidrage kollektivt til sundhedsvæsenet via skatten, men at man sandelig også kan bidrage kollektivt ved hjælp af nogle ordninger, som kun kommer en ganske bestemt mindre gruppe til gode.
Men det er igen en forskel, som formentlig er af mere ideologisk karakter.
Jeg har allerede sagt til skatteministeren - det er derfor, det måske er godt, hvis skatteministeren ikke bare kaster sig ud i sundhedsområdet sådan uden videre - at den tidligere regering ikke indførte nogen skattefinansierede ordninger for rygere, men derimod for alkoholmisbrugere.
Det er selvfølgelig ud fra en betragtning om, at alkoholmisbrug har en langt, langt større virkning for arbejdsgiveren, familien og alle omgivelserne i det hele taget, end rygning trods alt har.
Primært - og nu ser jeg bort fra passiv rygning - går det jo ud over den, der ryger, og ikke ud over alle mulige andre.
Der er meget stor forskel på alkohol og rygning.
Den diskussion håber jeg ikke at vi skal ind i, i den forstand at man er uenig i det.
Der er så spørgsmålet om pengene.
Det er jo interessant - jeg ved ikke, hvem der skal sidde med smårøde ører, men nogle bør vel sidde med lidt smårøde ører et eller andet sted - for der står, at selv om man gennemfører det ændringsforslag, at det er for alle, regner man ikke med, at det koster mere end et nettoprovenutab for det offentlige i størrelsesordenen 35 mio. kr.
Man kan jo sige, at der er tale om et vist fejlskøn.
Nu har millionerne jo rodet meget omkring.
Jeg tror, at skatteministeren sagde 340 mio. kr.; jeg ved sådan set ikke, hvilket år han forholdt sig til.
Men det synes jeg at vi skal få afklaret i udvalgsarbejdet, så vi en gang for alle kommer ud over den diskussion og simpelt hen har sort på hvidt, hvad det her koster det offentlige, sådan at vi ikke bliver ved med at slås om de her ting.
De 140.000, som Dansk Folkepartis ordfører taler om, er dem, der står i lovforslaget, men det blev jo aldrig en realitet, formentlig bl.a. på grund af Dansk Folkeparti.
Der er jo pokker til forskel, og derfor synes jeg, at vi skal holde op med den her diskussion om, hvad den tidligere regering gjorde, og hvad der var i år 2001 og 2002, for før denne regering trådte til, var der arbejdsgiverfinansierede, altså ikke for den enkelte, skattebetalte forsikringer på alkoholområdet, og det var det eneste ikke engang for følgesygdommene, men kun for alkoholafvænning.
Der er jo meget stor forskel på, om man snakker om det, som jeg sagde, eller om rygning og alt det der, og det er der jo også med hensyn til tallene.
Lad os dog holde os til fakta.
Der er nu en meget stor gruppe mennesker, som får sundhedsforsikringer.
Det er der ikke en stor gruppe, der har haft før.
Der har været nogle, der har fået betalt alkoholafvænning, og så er der sikkert nogle direktører, der selv har betalt for sundhedsforsikringer, der ikke er finansieret af andre skatteydere, og som derved har kunnet tage en behandling på et privathospital.
Det er klart, at det har været til fordel for de rige.
Problemet nu er, at vi nu gør det ulige, i den forstand at alle, der har et arbejde og er heldige at være et sted, hvor der er en arbejdsgiverbetalt forsikring, går foran andre i køerne.
Sådan er det, uanset hvordan vi end vender og drejer det.
Den ulighed ønsker Det Radikale Venstre ikke skal være der, og vi er derfor ikke tilhængere af de her skattefinansierede sundhedsforsikringer.