Trine Mach (SF), 2015-02-06:
SF ser lovforslaget som endnu en vigtig styrkelse af børns rettigheder og som en ekstra støtte til udsatte børn, der er anbragt i netværkspleje.
Børns rettigheder og støtte til anbragte børn og til de familier, de er anbragt i, er også fokusområder for SF, og vi er faktisk rigtig glade for, at man bredt i Folketinget arbejder for det her, ikke ud fra partipolitiske interesser, men ud fra en fælles interesse om at støtte og forbedre forholdene for nogle af disse mest udsatte børn og unge i vores land.
Alle mine kollegaer, der tidligere har været på talerstolen, har sagt en række centrale og kloge ting om det med ændringen af afgørelseskompetence, øget støtte til netværksfamilier osv., og vi er meget på linje med det.
Så derfor vil jeg blot helt kort knytte en kommentar til det med netværksplejefamilierne.
Det er jo ikke uden udfordringer at adoptere et plejebarn eller at være den familie, og derfor er det rigtig vigtigt, at vi giver mere faglig støtte og gør det til en ret.
Det er det for barnets skyld, men det er det jo også for selve familiens skyld.
Der er ikke brug for flere sammenbrudte relationer mellem voksne og børn.
Jeg vil knytte de fleste kommentarer til det, som handler om at ændre alderen fra 15 år til 12 år i forbindelse med samtykke fra barnets side.
Det står i FN's børnekonvention, og det er også en grundværdi for SF i vores børnepolitik.
Men desværre hører vi jo lidt for tit og senest i sidste uge med SFI's rapport, at der er alt for mange børn, der oplever at blive hørt for lidt.
Og undersøgelsen viste bl.a., at godt hvert andet barn ikke følte sig taget med på råd, når der skulle tages beslutninger om anbringelsessted.
Det er uacceptabelt, og det er bekymrende.
Det at nedsætte alderen fra 15 år til 12 år i forbindelse med samtykke giver rigtig god mening.
For det er en temmelig barsk livssituation at være i som et lille menneske, og så skal man ikke opleve at blive kørt over af andre, der træffer vigtige beslutninger om ens liv, uden at man selv bliver lyttet til.
Vi tror i SF ligesom børneorganisationerne, at langt de fleste 12-årige er modne nok til at give samtykke, hvis de skal flytte, ikke mindst hvis de får den rette faglige støtte og de rette midler til at tage en sådan beslutning.
Og det skal kommunerne selvfølgelig bidrage til at børnene har.
Jeg vil gerne understrege vigtigheden af, at alle børn inddrages i sager, der vedrører dem selv.
Det er skræmmende, når vigtige beslutninger i sager om ens liv bliver taget hen over hovedet på en.
Det bør vi for alt i verden undgå, og det her er et vigtigt skridt på den vej.
Vi ved alle sammen godt, hvordan det er, når styring og kontrol foregår uden ens egen indflydelse.
Det er ikke sundt for et voksent menneske, og det er heller ikke sundt for et barn.
I SF er vi ikke bare optaget af at lovfæste børns ret til at blive hørt, vi er mindst lige så optaget af, at det rent faktisk virkeliggøres.
Og vi vil kraftigt opfordre til, at vi sammen i Folketinget følger det tæt, både at det rent faktisk sker, altså at boksen bliver – som hr. Finn Sørensen sagde – krydset af, men også at det i praksis betyder, at barnet rent faktisk får mere indflydelse i sager om dets eget liv og i det her tilfælde i anbringelsessager.
Afslutningsvis vil jeg blot tilslutte mig det, mine kolleger har sagt, og sige, at jeg også er rigtig glad for, at satspuljeforhandlingerne var så konstruktive og gode, som de var, og at vi har en bred aftale, som det her lovforslag jo er en udløber af, og vi støtter bestemt også forslaget fra SF's side.