Steen Gade (SF), 2009-04-28:
Jeg tror, jeg har luret både hr. Dohrmann og hr. Vesselbo, at det er noget med, at rønnebærrene er sure, tror jeg nok.
Men jeg skal jo ikke bruge tiden på det.
Med hensyn til det med, at miljøteknologi skulle være sådan en fiks idé fra SF's side, er det altså sådan, at i 2005 rejste SF kravet om, at vi skulle have et miljøteknologisk handlingsprogram.
Det var meget svært at få overtalt regeringen, fru Connie Hedegaard var faktisk interesseret, men hun fik ikke rigtig lov til det det første år, efter at vi havde lavet en forespørgselsdebat.
Så fik hun lov til noget det andet år.
Det er bare for lige at genopfriske hr. Jørn Dohrmanns hukommelse.
Men ellers til forslaget og tankegangen.
De tal, ministeren nævnte med, hvor mange virksomheder vi har, og hvor mange ansatte i den miljøteknologiske sektor, er jo taget fra FOA-rapporten, som Erhvervsministeriet har offentliggjort.
Det er jo også derfra, man har det tal, at eksporten er 69 mia. kr.
Det vil sige, at vi har en eksport fra de her sektorer, som vi snakker om i dag, vil jeg sige til hr. Eyvind Vesselbo - det er de sektorer, vi snakker om, og ikke en masse andre ting - som er cirka lige så stor som på energiområdet.
Men vi bruger næsten ingen penge til at fremme disse sektorer.
Det er faktisk det, vi har været frustreret over i lang tid i Socialdemokratiet og i SF, og det er derfor, vi har fremsat det her forslag.
Så er der nogle, der spørger, om vi har skrevet 150 eller 200 mio. kr. ned i vildelse på næste års finanslov - og så også på de følgende finanslove.
Det har vi da ikke.
Og skal det så lige præcis være det i fremtiden?
Nej, vil jeg da sige, det skal da op på lige så højt et niveau som det energipolitiske.
Vi er faktisk realistiske her, men vi vil have et stort spring frem.
Der vil 150-200 mio. kr. - jeg vil også tillade mig at tage min egen erfaring med her om, hvordan man kan få sådan noget til at fungere administrativt - være inden for rækkevidde.
Jeg vil sige til hr. Jørn Dohrmann, at det er inden for rækkevidde.
Det vil sige, at det sådan set er det store spring fremad på det her område.
Hvis vi skal være en grøn vindernation, og hvis vi skal tages alvorligt, må vi gøre nogle af de her ting.
Så siger miljøministeren - og jeg har jo kvitteret ministeren for, at jeg synes, at han holdt en god og fremkommelig tale i forhold til forslaget og forløbet her - at vi også videre skal drøfte nogle nye ting, og han lancerede det med, at vi kunne have demonstrationsprojekter i udlandet.
Det mener jeg også vi kan, det kommer an på, hvor mange samlede beløb vi har.
Men vi kan godt tænke kreativt på det her punkt.
Modellen er jo nogenlunde klar.
Vi laver skrap miljølovgivning i Danmark, helst skrappere end vi har den i forvejen og i virkeligheden i overkanten af, hvad andre gør.
Når vi så har skrap lovgivning, sørger vi for at få udviklet demonstrationsprojekter og udvikling, som gør, at vi kan få det til at virke i praksis.
Der skal være plads til, at der også kan laves et par kiksere, og så er vi klar til at sælge disse produkter ude i den verden, som efterspørger en lang række ting for at skaffe bæredygtig udvikling.
Et eksempel kunne være hospitalsspildevand, som ministeren selv har sagt at vi skal gøre noget mere ved.
Ja, lad os gøre noget mere: skrappere regler, give penge til virksomheder for at udvikle nogle teknologier og så tjene nogle penge på at eksportere det her til resten af verden.
Det er perspektivet i det her, og derfor er det her forslag måske lige netop det, der er brug for i en situation, hvor vi skal koble to kriser sammen, nemlig en miljøkrise og så en økonomisk krise.
Det er den type fællesinvesteringer mellem staten og private, der skal til, for at vi kan lave fremtidens arbejdspladser.
Det er ikke noget med, at det skal simre hen over sommeren.
Vi kan jo altid afslutte det inden næste samling i oktober forhåbentlig med en enig indstilling.
Tak for det.
Jeg vil først sige tak til hr. Per Ørum Jørgensen for, at han er enig i parallellen til hele det energipolitiske område, og det synes jeg er en meget vigtig enighed.
Så kommer der, synes jeg, en fair diskussion om, hvordan vi skal finde pengene.
Jeg kunne jo spørge, om hr. Per Ørum Jørgensens fortælling om globaliseringsforhandlingerne, hvor SF ikke er med, er en slags skjult invitation til SF.
Vi vil faktisk gerne være med og forstod ikke, hvorfor vi ikke kunne få lov til at være med i globaliseringsaftalen.
Det var vistnok, fordi vi ikke stemte for efterlønnen, og nu hindrer det os åbenbart i at forhandle noget om forskning og fri forskning og balancen mellem fri forskning og f.eks. et miljøteknologisk udviklingsprogram.
Det er jo ikke til at forstå for hvide mennesker.
Så jeg spørger lidt, om hr. Per Ørum Jørgensen gerne vil have os med i globaliseringsforhandlingerne, for så kommer vi.
Kan hr. Per Ørum Jørgensen ikke godt se, at det netop er i en situation med økonomisk krise, at vi skal gøre de her ting?
Det løser det jo ikke på en gang, men det er lige netop nu, vi skal gøre det.
Jeg har forstået, at der ikke var nogen invitation til at komme med i globaliseringsaftalen.
Men det kunne jo godt være, at hr. Per Ørum Jørgensen syntes, at det var vigtigt at diskutere med de partier, der har fremsat det her forslag, hvad der står heri.