runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-15:
Det er jeg altså ikke enig i.
Jeg er klar over, at fru Lone Dybkjær vil kunne finde det i bemærkningerne.
Det bliver styrket, ved at de bliver sammenlagt til ét råd, hvor man får alle KRAM-faktorerne ind, og man får nogle forskere ind i dette nye råd, som under ingen omstændigheder ville acceptere det, hvis det var sådan, at de skulle være afhængige af en regering.
Så de kommer til at arbejde frit, og de kommer til at kunne give os den viden, som vi har behov for.
Så jeg mener, at det her er en styrkelse.
Så kom fru Lone Dybkjær i sin ordførertale ind på den sociale ulighed i sundhedsvæsenet.
Og derfor er det også noget af det, der skal satses på, nemlig hvordan vi får gjort op med det, via den nationale handlingsplan, som jeg forventer at kunne fremlægge, når Forebyggelseskommissionen er kommet med sine råd og indstillinger, og jeg ser det nationale råd her som en videreførelse, en permanentgørelse af de diskussioner, som Forebyggelseskommissionen her og frem til januar tager initiativ til og får skubbet i gang.
Lone Dybkjær (RV), 2008-04-15:
Jeg vil gerne takke og kvittere for ministerens bemærkninger om, at han gerne vil sætte sig i spidsen for en mere retfærdig udgiftsopgørelse i forholdet mellem private og offentlige sygehuse, og det får han jo så lejlighed til at uddybe, når der kommer et forslag fra SF m.fl.
Der er noget andet, jeg vil sige.
Det kan godt være, at regeringen ikke har til hensigt at lave bureaukratisering, men jeg bliver nødt til at sige, at facit af regeringens handlinger sådan set er en bureaukratisering; det siger jeg mere for, at det ikke skal være fuldstændig uimodsagt.
Men det, jeg egentlig tog ordet for, var i forbindelse med Det Nationale Råd for Folkesundhed, som lægges sammen med Motions- og Ernæringsrådet med det formål at styrke indsatsen for at forlænge danskernes middellevetid.
Som jeg prøvede at sige til ministeren under min tale, så kommer det helt af sig selv; den der middellevetid bliver forlænget helt af sig selv.
Det, der er afgørende, er, om det bliver et godt liv.
Og der er der altså brug for viden, og uanset hvad ministeren siger om, at det ikke er meningen, at der skal være mindre viden, så må man sige, at det bliver der som resultat af det her.
Det fremgår jo helt klart af bemærkningerne.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-15:
Jamen altså, regeringen har ingen intentioner om at skabe mere bureaukrati, snarere tværtimod.
Så fru Karen Klint får mig ikke til at stå her på Folketingets talerstol og sige, at vi bureaukratiserer, for det mener jeg rent faktisk ikke er tilfældet.
For så vidt angår finansieringen af den vederlagsfri fysioterapi, jamen så er der i dette hellige øjeblik ikke andre aftaler om finansieringen af den end den satspulje, som vi har indgået, og det vil sige, at når satspuljefinansieringen udløber, så foreligger der en ny situation, som vi må drøfte.
Karen J. Klint (S), 2008-04-15:
Jeg skal så gøre den kort, for det konkrete spørgsmål om fysioterapi var, om betalingen så er sikret på finansloven for 2009, for satspuljen på det område er jo kun 1-årig.
Så var der det om graduering af embedslægernes tilsyn på plejehjemmene, som nu på sigt skal erstattes af det, man kalder for en akkrediteringsog kvalitetsudviklingsmetode.
Embedslægerne kan nøjes med at komme en enkelt gang om året, og hvis man skal have de her metoder ind, så har jeg i hvert fald svært ved at se, at det både er tidsbesparende, og at det er en afbureaukratisering.
Jeg sidder selv i bestyrelsen på nogle private institutioner, som er inden for akkrediterings- og kvalitetsudviklingsområder, og ved, at det i hvert fald er noget, som tager ekstremt lang tid.
Det er godt, og det kvalitetssikrer, men at bilde folk ind, at det er mindre papir, er at snyde.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-15:
Jeg er heller ikke sikker på, at jeg fangede alle tre spørgsmål, der måtte være til stede, men så har fru Karen Klint jo en anden kort bemærkning.
Men om det første - den bemyndigelse, som gives til ministeren - vil jeg sige, at jeg jo ikke har nogen mulighed for at meddele et privat sygehus eller en privat psykiatrisk klinik, at de skal arbejde under de og de vilkår.
For de vil jo altid kunne sige: Nej, det vil vi ikke.
For de er private.
Så jeg kan jo ikke gå ind og diktere dem, til hvilken pris de skal arbejde.
Men det, jeg vil gøre - som jeg også sagde til hr. Jens Peter Vernersen - er, at jeg meget gerne vil være med til, at vi udbygger det prissætningsværktøj, vi har i DRG.
Og det gælder i øvrigt helt generelt for det offentlige og det private sundhedsvæsen, at vi får skabt mere gennemsigtighed, sådan at der er fair konkurrence mellem det offentlige og det private sundhedsvæsen, så vi ikke har de her uendelige diskussioner, hvor de i det private mener, at de får for lidt, og de i det offentlige mener, at de får for meget.
Karen J. Klint (S), 2008-04-15:
Jeg har tre konkrete ting i forhold til den her pakke.
Det første handler om psykiatribehandling af børn og unge, hvor vi jo netop har en satsaftale, som vi faktisk bagefter forsøgte at få en ekstra dialog om med den daværende sundhedsminister: Hvordan var det nu, vi skulle forstå den tekst, vi har aftalt?
Det blev så afvist, fordi man ikke ønskede at have et forståelsespapir om, hvordan vi skulle huske at den skulle oversættes, når der nu i den tekst, vi har, står, at det er privat klinik/hospital, som regionerne har en aftale med.
Nu bliver det så også en delegation til, at ministeren kan gå ind og bestemme vilkårene i den aftale.
Derfor vil jeg spørge om, hvad ministeren lægger i ordet vilkår.
Er det både beliggenhed og prisfastsættelse, eller hvad ligger der i det?
Til det om vederlagsfri fysioterapi er mit konkrete spørgsmål: Sikrer loven her, at vederlagsfri fysioterapi er et selvstændigt punkt i finansloven i 2009?
Det kan lyde meget fornuftigt, at man samler fokus på plejehjemstilsyn der, hvor der er behov for det.
Men kan man ligefrem kalde det for en afbureaukratisering, når man så bagefter siger, at målet er, at de samme steder i 2015 skal have en akkrediterings- og kvalitetsudviklingsmetode?
Så er spørgsmålet: Hvad tager mest tid?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-15:
Der florerer jo en diskussion i vores sundhedsvæsen, både det offentlige og det private, hvor de i det private mener, at de får for lidt betaling, fordi de har udgifter til hospitalsbygninger og til udstyr, og hvor de i det offentlige, hvor de skal stå til rådighed om natten og til akut modtagelse, mener, at de får for lidt.
Og jeg ønsker i virkeligheden kun gennemsigtighed i prisdannelsen mellem det offentlige og det private.
Så hele den her prissætning, der er, vil jeg ikke komme ind på i forbindelse med sundhedsloven, men vi vil se, om vi kan få kvalt den diskussion, som hele tiden kommer, og så få udviklet DAG-værktøjet sådan, at vi kan få en rigtig prissætning i det offentlige og i det private, sådan at vi ikke skal døje med de her diskussioner i tide og utide.
Det vil jeg meget gerne sætte mig i spidsen for at vi får en analyse af.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-04-15:
Nu er det jo sådan, at netop dette element i lovforslaget var noget, der blev forhandlet under satspuljeforhandlingerne.
Jeg ved, at fru Løhde deltog i disse forhandlinger, og derfor kan det vel heller ikke komme bag på fru Løhde, hvad der var Socialdemokraternes holdning, nemlig at der skulle være mulighed for at lave aftaler om behandling uden for det offentlige sundhedsvæsen.
For os var det uacceptabelt, at systemet skulle komme før patienten, og at vi dermed ville komme til at acceptere ventetider på disse 12 måneder.
Det er ikke rimeligt.
Vi lovgiver herinde på Christiansborg, og jeg må forudsætte, at når vi lovgiver, træffer regionerne de fornødne aftaler om behandling på aftalehospitaler.
Thomas Adelskov (S), 2008-04-15:
Jeg kan så oplyse over for ministeren, at SAS faktisk også efter dommen blev ved med at flyve med det kabinepersonale.
Det var først, da FTF gik ind og foretog en ny politianmeldelse af SAS, at de besluttede sig for at stoppe.
Og det er det, jeg et eller andet sted synes er en hån mod Folketinget.
Det er en hån, fordi Integrationsministeriet for snart 2 år siden anmeldte SAS til politiet, hvorefter der så foregik en langsommelig proces med hensyn til, hvornår anmeldelsen lå, og hvordan det gik med den, og politiet var lang tid om at behandle sagen, og så foreligger der i år en dom, efter at integrationsministeren har været inde og fremsætte et lovforslag, og oven på det bliver SAS så ved med at flyve med det omtalte kabinepersonale.
Jeg har i østforligskredsen været med til at være meget barsk og hård over for private virksomheder, som har haft ansat illegal østeuropæisk arbejdskraft, og her er der altså tale om en statslig virksomhed, som ansætter illegal arbejdskraft, ikke fra Østeuropa, men fra Kina.
Det synes jeg ikke er klædeligt, og jeg synes ikke, at det er i orden, og jeg kan ikke forstå, at integrationsministeren står her i dag og forsøger at argumentere for, at man nu bare skal lave sådan en Lex SAS, og så er alt glemt.
Jeg synes faktisk, at det er en uacceptabel opførsel, og jeg synes ikke, at de burde belønnes for det.
Karl H. Bornhøft (SF), 2008-04-15:
Nu står vi så her, hvor min gode kollega, fru Anne Baastrup, for godt et år siden forudså, at vi rent faktisk ville være - godt nok med en anden sundhedsminister, men stadig væk med et oppositionsforslag, som ministeren gerne tager æren for.
Det kan vi rent faktisk godt forstå, for det et godt forslag, som SF sammen med Socialdemokratiet og Enhedslisten fremsatte i februar sidste år, og der er ikke noget, der i denne sammenhæng kan gøre os sure.
At gennemføre en autorisationsordning er af flere grunde en god idé.
For det første er det godt for de berørte social og sundhedsassistenter, at deres uddannelse anerkendes med en titelbeskyttelse; sådan er det for andre uddannede, som er ansat i sundhedssystemet, og sådan bør det naturligvis også være for social- og sundhedsassistenter.
At der eksisterer en sådan eneret kan desuden i sig selv betyde, at flere vil tage uddannelsen, fordi indsatsen belønnes med en beskyttet titel med et kvalitetsstempel.
Med et presset sundhedsvæsen og et sundhedspersonale, som jo ikke længere går i træsko, men nærmest i løbesko, kan en autorisation være med til at give en gruppe stolthed i dens arbejde og den anerkendelse af det, de laver i den offentlige sektor, som de i høj grad har fortjent.
For det andet er det en god idé, fordi det gør det klart for patienter og pårørende, hvilken uddannelse den person, der tilser og plejer dem, rent faktisk har, samt hvilke kompetencer den uddannelse har givet.
En autorisation gør det simpelt hen mere gennemskueligt, hvem der har hvilken uddannelse, altså hvem der har hvad at byde på på den enkelte afdeling.
Derimod er det vigtigt at fastholde den nuværende ordning, hvor der eksisterer en glidende opgavefordeling mellem de forskellige faggrupper, for det betyder rent faktisk en god udnyttelse af vores personale og af de kompetencer, det har.
I en tid, hvor vi jo har stort behov for mere personale i det offentlige sygehusvæsen, er det altså utrolig vigtigt, at man tør fastholde den fleksibilitet, så derfor støtter vi forslaget.
Vi støtter det oven i købet med begejstring.
Liselott Blixt (DF), 2008-04-15:
I 1991 startede man en sundhedsuddannelse, der skulle erstatte uddannelserne til hjemmehjælper, sygehjælper, plejer, beskæftigelsesvejleder og plejehjemsassistent og give de pågældende en mere ensartet og bred uddannelse samt løfte faget til at være et mere attraktivt job.
I dag fungerer uddannelsen.
Den er med til at give social- og sundhedsassistenter en bred viden om sociale forhold, ledelse, forebyggelse, sundhed, psykiatri og sygepleje.
Assistentuddannelsen blev vel modtaget trods skepsis og har siden starten øget social- og sundhedsassistenternes virkeområde og givet dem et større og større ansvar.
Vi har i dag afdelinger på plejehjem og sygehuse, hvor det er social- og sundhedsassistenten, der har det fulde ansvar, og derfor er lovforslaget her berettiget for denne gruppe.
Det fremsatte forslag lægger op til at give social- og sundhedsassistenterne autorisation, således at de kan være mere fleksible i udførelsen af deres arbejde i en sektor, der faktisk har et rigtig stort behov for mere sundhedspersonale - et personale, der skal vise omhu og være samvittighedsfuldt over for de patienter og borgere, som har behov for det og har tiltro til, at de får en god behandling og en god pleje.
Herved kan opnås en bedre og mere fleksibel opgavefordeling, hvilket vil medvirke til at højne den sundhedsfaglige kvalitet og bidrage til at øge effektiviteten i det danske sundhedsvæsen.
Som en udløber af trepartsaftalen mellem regeringen, KL, Danske Regioner, LO og AC foreslås det, at sundhedspersoner, der har dokumentation for at have bestået social- og sundhedsassistentuddannelsen, samtidig har ret til autorisation som social- og sundhedsassistent, men at man ikke kan anvende titlen, såfremt man er blevet frataget den.
Det ser Dansk Folkeparti som en udmærket kvalitetsforbedring af denne gruppe medarbejdere, som svarer til, hvad andre grupper, der har ansvar for syge og svage borgere, har.
Samtidig lægger lovforslaget op til, at personer i denne gruppe stadig har adgang som medhjælp for det sundhedsfaglige personale, selv om de ikke har autorisation, ligesom autorisationsordningen åbner mulighed for, at der bliver en overgangsordning for de social- og sundhedsassistenter, der er uddannet efter de tidligere uddannelsesordninger.
Dansk Folkeparti er tilfreds med opgraderingen af denne faggruppe, ud fra at vi hele tiden ser et perspektiv i at få forbedret den offentlige sundhedssektor.
Dansk Folkeparti støtter forslaget.
Lone Møller (S), 2008-04-15:
Det er en god dag i dag for de danske social- og sundhedsassistenter.
Social- og sundhedsassistenterne har spillet og vil fremover spille en meget vigtig rolle i vores social- og sundhedsvæsen.
Derfor er der al mulig grund til at anerkende og respektere den kvalificerede og engagerede indsats, som gruppen af social- og sundhedsassistenter yder i dag på landets sygehuse og i ældreomsorgen.
Social- og sundhedsassistenterne er ganske enkelt en helt uundværlig personalegruppe, hvis vi i fremtiden skal bevare en velfungerende gruppe i det danske offentlige sundhedsvæsen.
Derfor har Socialdemokratiet også flere gange forsøgt at få regeringen til at medvirke til en autorisationsordning for denne gruppe - desværre uden held indtil nu, men bedre sent end aldrig.
Mange steder er social- og sundhedsassistenten den første kontakt, man får med sygehusvæsenet.
Der er eksempler på, at det er de eneste ansvarshavende, når der er tale om aften-, natte- og weekendvagter, ligesom de får større og større ansvar i hverdagen.
Hvis vi skal løse opgaven med at skaffe personale i fremtiden, skal alle kvalifikationer bruges, og der skal skabes respekt om deres arbejde.
Med en autorisationsordning sender vi et klart signal til patienter og andre om, at social- og sundhedsassistenterne uddannelsesmæssigt opfylder betingelserne for og har kvalifikationerne til at opnå en autorisation.
Jeg er ikke i tvivl om, at det vil få betydning både for patientsikkerheden og kvaliteten af det arbejde, som SOSU-assistenterne udfører inden for sundhedssektoren.
Med lovforslaget lægges der op til en autorisationsordning, der svarer til, som også Venstres ordfører sagde, det, der gælder for andre grupper, sygeplejersker, ergoterapeuter, fysioterapeuter - sådan nogenlunde ligelige og repræsentative uddannelser - og herved gives patienter og pårørende lettere mulighed for at få klarhed over, hvilket personale der kan forventes at have de kvalifikationer, som opnås gennem en social- og sundhedsassistentuddannelse.
Jeg tror, det er et vigtigt signal til patienterne, så de ved, at de medarbejdere, der er tæt på dem i deres hverdag, tæt på deres behandling, alle har en autorisation.
Kravene til faglig viden er eksploderet i sundhedssektoren, og arbejdet med at forhindre fejl og utilsigtede hændelser betyder et endnu større fokus på den enkeltes faglighed.
Dette lovforslag giver anledning til at overveje, om der er andre faggrupper, hvor det vil være fornuftigt at se på en autorisation.
Det forekommer lidt mærkeligt, at f.eks. farmakonomer og farmaceuter - to faggrupper, som spiller større og større rolle i medicineringen af patienterne og også udøver klinisk farmaci - ikke har en autorisation.
Autorisationer giver patienter sikkerhed for, at de har fået en direkte eller indirekte behandling fra kompetent personale i alle led i behandlingskæden.
Med det her forslag er vi nået et skridt videre.
Socialdemokratiet kan varmt støtte forslaget.
Sophie Løhde (V), 2008-04-15:
Det danske sundhedsvæsen står over for mange og store udfordringer her i de kommende år, og man kan sige, at den fælles overskrift for dem alle tager udspring i at tænke i nytænkning og udvikling af kvaliteten i den offentlige sektor.
Fleksibel opgavevaretagelse, glidende faggrænser og arbejdstilrettelæggelse på sundheds- og ældreområdet er nogle af de vigtige spor, som skal forfølges fremadrettet, når udfordringer skal vendes til muligheder.
For Venstre er det vigtigt, at en fleksibel opgavevaretagelse såvel som en mere hensigtsmæssig arbejdstilrettelæggelse altid går hånd i hånd med patientsikkerheden og udviklingen af kvaliteten i sundhedsvæsenets ydelser, ikke mindst når det samtidig også vedrører en betydelig og vigtig personalegruppe i sundhedsvæsenet.
I Venstre ser vi derfor også det foreliggende lovforslag om en autorisation af social- og sundhedsassistenter som et vigtigt element i bestræbelserne på, at anvendelsen af medarbejdernes ressourcer og faglige viden sker på bedst mulig vis.
Konkret omhandler lovforslaget jo, at vi laver en titelbeskyttelse, sådan at det forbydes andre end autoriserede SOSU-assistenter at anvende selve betegnelsen social- og sundhedsassistent.
Titelbeskyttelser er jo ikke som sådan noget nyt fænomen i den forstand, at vi har tilsvarende ordninger inden for en lang række andre områder, f.eks. vedrørende bioanalytikere, sygeplejersker, fysioterapeuter, radiografer og andre.
Men når vi som i dag ikke har en sådan ordning for social- og sundhedsassistenter, betyder det jo i praksis også det, at titlen som SOSU-assistent principielt ikke er beskyttet, hvorfor såvel patienter som pårørende ikke har sikkerhed for, hvilket personale der kan forventes at besidde de kvalifikationer, som man opnår og besidder gennem uddannelsen som SOSU-assistent.
Den daglige tilrettelæggelse af hele behandlingen og plejen vil derfor fortsat skulle ske efter anvisninger fra de behandlingsansvarlige læger og de respektive driftmyndigheder, hvorfor det således også fortsat er vores opfattelse i Venstre, at SOSU-assistenternes grundlæggende uddannelse ikke sigter mod en selvstændig varetagelse af opgaver, der kan give anledning til særlig fare for patienterne.
Men netop med afsæt i ønsket om at lade en fleksibel opgavevaretagelse gå hånd i hånd med patientsikkerheden og udviklingen af de ydelser, vi har i sundhedsvæsenet, synes vi, at det er positivt, at vi med det her lovforslag nu giver mulighed for, at patienter såvel som pårørende får den patientmæssige sikkerhed for, at personen, som har titlen som SOSU-assistent, rent faktisk også har dokumenterede kvalifikationer for kvaliteten af de sundhedsfaglige ydelser.
Jeg kan derfor med disse bemærkninger anbefale forslaget på vegne af Venstre.
Vi ser frem til den videre udvalgsbehandling i Sundhedsudvalget, som jo forhåbentlig kan resultere i, at et enigt eller et bredt udsnit af Folketinget kan samles om lovforslaget.
Thomas Adelskov (S), 2008-04-15:
Nu har jeg jo i længere tid end integrationsministeren beskæftiget mig med denne sag, fordi jeg rent faktisk beskæftiger mig med arbejdsmarkedspolitik og arbejdsmarkedsforhold, og som politiker - og det mener jeg også ministeren burde som politiker - har man adgang til at forholde sig til, om man synes, at når en virksomhed, en institution eller en enkeltperson overtræder dette lands love, bliver de behandlet rimeligt her i Folketinget: Om man skal belønne dem, eller man skal straffe og sanktionere dem, eller hvad man skal gøre.
Derfor synes jeg faktisk, det er et rimeligt spørgsmål til integrationsministeren, som man ikke behøver at beklikke min person med alle mulige insinuationer om.
Spørgsmålet til ministeren er: Synes ministeren, det er i orden, at man belønner SAS for at have begået lovbrud i så lang tid, og synes ministeren ikke, det ville være et klarere og et bedre signal at sende til SAS og andre, der tænker på at bryde landets udlændingelove, at vi altså ikke belønner, hvis det er sådan, at de bliver ved med at bryde loven gennem adskillige år, på trods af at de er vel vidende om, at der er tale om lovbrud?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2008-04-15:
Med hensyn til strafudmålingen er det klart, at det skyldes den lange sagsbehandling.
Det siges jo klart, og det er jo helt rimeligt også fastsat ved Menneskerettighedsdomstolen, at sådan gør man.
Jeg har skrevet mig bag øret, hvad der sagt fra partierne side, og vender tilbage på den ene eller den anden måde.
Morten Østergaard (RV), 2008-04-15:
Jeg vil da gerne kvittere for, at ministeren har skrevet sig bag øret, at vi i fællesskab skal sørge for, at der kommer gang i sagsbehandlingen.
Et af de firmaer, der måske kan få glæde af det, har jo fyldt meget i debatten i dag, nemlig SAS, fordi den ansøgning om arbejdstilladelse til udenlandsk personale, de har indleveret, jo har været udsat for en meget langsommelig behandling.
Så vidt jeg ved, er sagen endnu ikke ekspederet, selv om jeg tror, at ansøgningen har ligget i måske mere end 12 måneder i Integrationsministeriet.
Der er sådan set ikke givet et afslag, og man kan sige, at her har vi jo nok god grund til at kigge nærmere på, hvordan noget kan tage så lang tid.
Men jeg vil sådan set bare sige, at for Det Radikale Venstres vedkommende er det stadig væk sådan, at vi synes, det vil være fornuftigt at ende med en ordning, hvorefter udenlandsk kabinepersonale er fritaget for arbejdstilladelse.
Derfor synes jeg sådan set, ministeren skulle tage de tilkendegivelser, der er kommet her, for gode varer og indkalde til et møde, hvor vi kan drøfte spørgsmålet, og kan vi skabe et bredt flertal i Folketinget - bredere end det er, fordi vi nu deltager i forligskredsen - synes jeg sådan set, det ville være ganske udmærket.
Jeg mener, at vi rent faktisk bør udnytte den konstruktive stemning, der er, til at forsøge at få skabt en løsning, som kan tilfredsstille både luftfartsselskaberne og de ansatte.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2008-04-15:
Det ville være lettere at føre en politisk diskussion, hvis hr. Thomas Adelskov holdt sig til sagen og lod være med at blive ved med at promovere sin uvidenhed om, at strafferetspleje er én ting og lovgivning er noget andet.
Og det er udtryk for en - undskyld jeg siger det latterlig, fornærmet drengeattitude at sige, at det er en hån mod Folketinget.
Det er overhovedet ikke noget, Folketinget skal tage sig af.
Vi har en anklagemyndighed, politi og domstole, til at tage sig af dem, der overtræder lovene, og jeg synes, at det er meget uklogt af SAS, hvis de bliver ved med at flyve i strid med reglerne.
Jamen jeg gentager: Det er meget vanskeligt at diskutere med hr. Thomas Adelskov, når han bliver ved med at stille det strafferetsplejemæssigt kaptiøse spørgsmål, som nemlig forudsætter noget, som ikke er sandt.
Der er ikke tale om nogen som helst belønning her.
Tværtimod er det Integrationsministeriet, der før min tid har anmeldt SAS, SAS er nu blevet dømt, og de har så anket sagen, som de er i deres gode ret til.
Hvis de fortsætter med at flyve med det personale, synes jeg ikke, det er særlig klogt af SAS, men det her har aldrig været ment som en belønning.
Der har været tale om, at der er en politisk opfattelse af, at det gavner danske interesser, og at det er en så kort flyvetid, at det ikke er rimeligt at forlange, at man over hele territoriet fra Kina og hertil skal følge nogle regler, der er væsentlig skrappere end konkurrenternes.