runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2007-03-22:
Hr. Tom Behnke beskriver meget præcist, hvad det er, der er problemet med den nuværende strategi i Afghanistan.
Hr. Tom Behnke siger: Den militære indsats er forudsætningen for den civile indsats.
Det, som man kan se, når man læser rapporter, når man læser analyser fra Afghanistan, er, at hvis man skal gøre noget ved det her, skal det være den civile indsats, som skal være forudsætningen for en eventuel militær indsats.
Og det er lige præcis at se tingene på den omvendte måde.
Jeg vil da også godt spørge hr. Tom Behnke, ligesom jeg har spurgt nogle af de andre: Synes hr. Tom Behnke virkelig, at det går enormt godt i Afghanistan?
Synes hr. Tom Behnke, at det har været en succes med det ensidige fokus på såkaldte militære løsninger, som der har været i Afghanistan?
Og det, jeg kan se, er, at Taleban vinder.
Det er, at den strategi, som hr. Tom Behnke er fortaler for, har gjort Taleban endnu stærkere.
Den har styrket Taleban.
Det, som jeg kan se, når jeg ser på situationen i Afghanistan, er, at den er blevet stadig værre, og at man har en strategi, også fra Danmarks side, som faktisk har ført til, at de fundamentalistiske kræfter er blevet styrket, at Taleban er blevet styrket.
Det går utrolig dårligt med den strategi, man har lagt, med at man f.eks. bruger ni gange så meget på den militære indsats, som man bruger på den civile genopbygningsindsats.
Altså, Taleban opererer nu også tættere på Kabul.
I de ydre områder af Kabul er der heller ikke sikkert mere, som der har været tidligere.
Er udenrigsministeren ikke enig i, at sikkerhedssituationen i Afghanistan er blevet stadig værre igennem 2006, og at det ikke ser ud til at ændre sig?
Karsten Nonbo (V), 2007-03-22:
Jeg er ikke enig i, at krigen er tabt.
Anden verdenskrig så på et tidspunkt også meget problematisk ud.
Der var man jo, efter man gik ind i den fra englændernes og amerikanernes side, ikke så offensiv i starten, og det så ikke så godt ud, men på et tidspunkt vendte det, og det vil det her også gøre.
Og kamp skal der til, for at livet kan gro.
Det har sin opstart, det har sine besværligheder, men jeg er ikke enig i, at krigen er tabt.
Jeg er enig i, at freden er tabt, og at friheden er tabt, hvis ikke vi fortsætter og hjælper afghanerne.
Rune Lund (EL), 2007-03-22:
Det er meget interessant at have den her debat, for når jeg tænker tilbage på de debatter, vi havde i Folketingssalen for et par år siden om Irak, vil jeg sige, at så kører det nogenlunde på de samme nagler.
Når Enhedslisten sagde, at vi skal have tropperne ud af Irak, fik vi at vide: Jamen I støtter jo bare terroristerne, I holder med terroristerne.
Men det, vi sagde, og det, som var rigtigt dengang, og det, som er rigtigt nu, er, at krigen i Irak er tabt.
Det handler bare om, hvorvidt man er i stand til at indse det.
Det er det samme, der sker i forhold til Afghanistan.
Hvis man skal være realistisk, skal man indse, at krigen i Afghanistan allerede er tabt.
Taleban vinder frem hver dag, og de udenlandske styrkers popularitet falder hver dag.
Det er det, der er virkeligheden.
Men hr. Karsten Nonbo synes måske, at det går enormt godt i Afghanistan i øjeblikket, og at det er den helt rigtige strategi, man benytter sig af?
Per Stig Møller (KF), 2007-03-22:
Jeg er da enig i, at det ikke går godt nok.
Og det er jo præcis også derfor, NATO vil have flere soldater derud, og det er derfor, regeringen kommer med forslag her i foråret om at sende flere danske soldater derud.
Fordi hr. Rune Lund netop ikke har ret i den defaitisme at efterlade det hele til Taleban.
De meningsmålinger, der kom i december, viste, at kun 7 pct. af befolkningen støtter Taleban.
Det er virkelig heroisk, at hr. Rune Lund vil sige: Jamen lad de 7 pct. få magten, for de er så besværlige.
Hvad skal jeg så stille op med de 4 millioner skolebørn, som er kommet i skole mere end normalt?
I 2001 var der 1 million børn, der kom i skole, så det er jo heller ikke rigtigt, at der ikke er nogen genopbygningsindsats, for nu er der 4,7 millioner børn, der kommer i skole.
Skal jeg så lade Taleban overtage det hele igen og lade dem banke 4 millioner børn ud af skolerne?
Det er ikke værdigt, vil jeg sige hr. Rune Lund.
Det er jo hr. Rune Lunds sædvanlige spørgsmål: Hvordan synes man selv det går?
Altså, vi kan jo konstatere, at det er gået frem i Kabulområdet, i nord og i vest, og det er jo hele forudsætningen for, at vi nu er i syd.
Og når det er hårdt og vanskeligt i syd, er det jo faktisk noget, man har forudset.
Hele ideen gik jo ud på, at man havde fire trin – første, andet, tredje og fjerde trin.
Og man tog trinnene, efterhånden som man var klar til det, altså, når trin et var stabiliseret, tog man trin to, og når det var stabiliseret, gik man videre til trin tre.
Så det, at det er svært i syd, er jo en logisk konsekvens af, at man lod det ligge, fordi man vidste, det var svært, og koncentrerede sig om midten af landet og om nord og vest.
Og når man havde det under rimelig kontrol og havde forbindelse med construction teams osv., så kunne man gå ned i det skarpe, giftige område.
Og meningen er jo, når det område bliver nogenlunde stabiliseret, at man derefter kan gå videre til det østlige område.
Så man må ikke lade sig overraske af, at det er svært, hvor man havde forudset, at det var svært.
Det er bare et tegn på, at det er gået nok fremad de andre steder, til at man kan gå ned de svære steder.
Så er det jo ikke rigtigt ...
Jeg får nok en bemærkning til, hvor jeg kan besvare det næste spørgsmål.
Rune Lund (EL), 2007-03-22:
Det, vi ser i Afghanistan i øjeblikket, er jo, at Afghanistan er ved at blive et nyt Irak.
Vi ser en situation, hvor krigen i stadig højere grad er tabt, men hvor flere lande, herunder Danmark, USA, Storbritannien og andre, ikke kan se, at krigen faktisk er tabt, og at den strategi, man har lagt med at bombe demokrati ind i hovedet på folk, har slået fuldstændig fejl.
Jeg ved ikke, hvordan udenrigsministeren har det, når udenrigsministeren ser de rapporter, der kommer hjem fra Afghanistan.
Vi ser, at støtten til Taleban vokser.
Vi ser, at Taleban nu kontrollerer cirka halvdelen af Afghanistan.
Hvordan synes udenrigsministeren egentlig selv det går i Afghanistan?
Lene Espersen (KF), 2007-03-22:
Jeg vil sige til fru Line Barfod at jeg er helt og aldeles enig, og jeg synes heller ikke, at debatten i dag har været særlig skøn at høre på.
Og grunden til, at jeg så brugte min tid her til sidst til at indlede med at komme med et par lidt kritiske bemærkninger til fru Lissa Mathiasen, var ene og alene, at det lovforslag, som jeg som minister har fremsat, rent faktisk løser nogle af de problemer, som fru Lissa Mathiasens beslutningsforslag rejser, og det hørte jeg bare ikke nogen anerkendelse af.
Der blev kun nævnt det kritiske, det kritiske, det kritiske, og det synes jeg var lidt ærgerligt, for man kunne jo godt lige have lavet et par sløjfer til sidst om, at der trods alt er nogle ting, vi er enige om.
Men altså, jeg synes, at det er sådan lidt som at diskutere med en tredje person at diskutere fru Lissa Mathiasens beslutningsforslag med fru Line Barfod, så jeg tror bare, at vi må konkludere, og jeg tror, at alle her er enige om, at vi nok burde have taget de to forslag for sig.
Det havde givet en bedre og en mere ren debat, og jeg synes, at debatten blev lidt for optrukket i to forskellige retninger, og det kan godt skyldes, at de to ting blev sammenblandet.
Afstemning
Line Barfod (EL), 2007-03-22:
Jeg tror, at vi kan lære af det her.
En anden gang skal vi ikke behandle et beslutningsforslag og et regeringsforslag sammen, for der bliver en underlig afslutning på det.
Altså, når hr. Simon Emil Ammitzbøll bruger sine korte bemærkninger på at påpege, at ministeren blander de to forslag, vi har til behandling, sammen, så anklager ministeren bagefter hr. Simon Emil Ammitzbøll for, at han ikke har brugt sine korte bemærkninger til at diskutere big brother-samfund.
Men nu har man altså kun to korte bemærkninger, og der er grænser for, hvor meget man kan bruge dem til.
Jeg synes, at det er ærgerligt for debatten, at vi har fået blandet de to ting sammen, fordi det er nogle vidt forskellige hensyn, vi diskuterer, når vi diskuterer virksomheders og det offentliges adgang til at foretage tv-overvågning for at bekæmpe kriminalitet og ansattes retssikkerhed i forbindelse med, at der bliver foretaget overvågning.
Derfor bør vi nok en anden gang lade være med at blande de ting sammen.
Jeg synes bare godt, ministeren kunne være lidt mere afbalanceret, når man rent faktisk har blandet tingene så meget sammen, som man har her.
Lene Espersen (KF), 2007-03-22:
Jamen det svarede jeg meget klart på, vil jeg sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll.
Nu erindrer jeg ikke, om hr. Simon Emil Ammitzbøll var her, da vi startede debatten kl. 13.
Jeg vil sige, at jeg svarede meget, meget klart på lige præcis den problemstilling om, under hvilke omstændigheder en arbejdsgiver har ret til at overvåge sine ansatte, og hvor lang tid den overvågning må finde sted.
Så jeg vil sige, at jeg har givet meget, meget klart udtryk for, hvordan lovgivningen er på det område.
Men jeg kan godt forstå, at hr. Simon Emil Ammitzbøll helst vil diskutere fru Lissa Mathiasens indlæg, for hr. Simon Emil Ammitzbølls eget indlæg klædte jo ikke Det Radikale Venstre.
Og jeg synes måske, at det er lidt ærgerligt for debatten, at den ikke er sådan lidt mere afbalanceret, sådan som den var sidste gang, vi diskuterede det her emne.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-22:
Nu ender det jo med at blive en lidt spøjs afslutning på debatten, at justitsministeren og jeg så kan diskutere fru Lissa Mathiasens tale og i øvrigt også justitsministerens.
Men jeg mener stadig væk, at det, som ministeren ikke forholder sig godt nok til, er Socialdemokraternes forslag om at beskytte ansattes rettigheder med hensyn til ikke at blive overvåget en hel arbejdsdag igennem, og det psykiske pres, det kan give på ansatte at være udsat for den form for overvågning.
På trods af at det jo er rigtigt, at ministeren gennemgik punkterne i starten, synes jeg stadig væk, at der i den opsummering i den anden runde skete en fuldstændig sammenblanding af regeringens eget forslag og Socialdemokraternes initiativ.
Og det var ikke klart for nogen som helst – heller ikke for dem derhjemme ved tvskærmen – hvad det egentlig var, ministeren forholdt sig til.
Jeg synes stadig, vi mangler et klart svar fra ministeren vedrørende den problematik, Socialdemokraterne rejser, også selv om man er uenig i selve forslaget.
Lene Espersen (KF), 2007-03-22:
Jeg kan sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at det har jeg sandelig også gjort; jeg holdt en meget, meget grundig tale, hvor jeg gennemgik samtlige punkter i fru Lissa Mathiasens beslutningsforslag.
Og min anke mod fru Lissa Mathiasen var såmænd, at fru Lissa Mathiasen brugte en stor del af de 10 minutter, der er til rådighed, til bare at stå og sige, at der ikke er sket noget de sidste par år, og at det er helt forfærdeligt, og at de ansatte har det noget så dårligt.
Jeg vil sige, at en lang række punkter – også punkter, der er i det beslutningsforslag, vi behandler i dag – faktisk bliver løst i forbindelse med det lovforslag, der bliver behandlet samtidig.
Det hørte jeg bare ikke fru Lissa Mathiasen sige.
Tom Behnke (KF), 2007-03-22:
Af hensyn til referatet og for en god ordens skyld synes jeg lige, at jeg i forhold til hr. Poul Andersens indlæg her vil nævne, at indsatsen i Irak jo ikke var med begrundelsen om masseødelæggelsesvåben, men netop fordi Irak ikke levede op til FN's resolution, jævnfør det beslutningsforslag, der lå til grund for, at vi gik med i den operation.
Så til B 61.
Behovet for en militær indsats i Afghanistan er fortsat enormt.
Den afghanske regering ønsker militær hjælp, og FN's Sikkerhedsråd har opfordret medlemslandene til at bidrage til den militære indsats, der altså foregår på et klart FN-mandat.
Der er med andre ord intet, der taler for, at vi skulle reducere eller helt stoppe den militære indsats i landet.
Og de skal nedkæmpes for at hindre, at Afghanistan bliver et område, hvor man frit kan skabe grundlag for terrorvirksomhed rundtomkring i verden.
Det er fuldstændig naivt at tro, at man skulle kunne arbejde i fred med civil genopbygning i Afghanistan uden en militær indsats.
Den militære indsats er forudsætningen for den civile indsats.
Omvendt er den civile indsats også forudsætningen for på sigt at stabilisere sikkerhedssituationen, herunder hindre, at afghanerne bliver økonomisk afhængige af Talebans opkøb af opiumsvalmuer.
Det ville være fuldstændig uansvarligt at trække tropper ud af Afghanistan på nuværende tidspunkt, og Danmarks troværdighed ville lide ubodelig skade, hvis vi reducerede vores indsats og overlod det til andre at træde i stedet.
Tværtimod er der behov for at øge den militære indsats mod Taleban.
Det Konservative Folkeparti afviser derfor Enhedslistens forslag.
Rune Lund (EL), 2007-03-22:
Problemet er den strategi, man har lagt, som satser på militær.
Det handler om at gå ind med stødtænderne forrest, det handler om at bombe sig frem, og det handler om at bombe demokrati ind i hovederne på folk.
Vi ser, hvordan det går ud over civilbefolkningen.
Så må man bare sige, at den politik, der er blevet ført indtil nu, og som handler om, at det her skal løses såkaldt militært, kun har ført til en eneste ting, nemlig at Taleban er blevet styrket.
Er hr. Karsten Nonbo ikke enig i, at vi, hvis vi fortsætter ad den nuværende vej, vil stå i en situation, når vi f.eks. om et års tid diskuterer i Folketinget, hvor Taleban kontrollerer endnu mere, og hvor situationen er blevet endnu værre i Afghanistan, fordi man tror, at man kan bombe demokrati ind i hovedet på folk?
Steen Gade (SF), 2007-03-22:
Jeg tager ordet for at spørge hr. Karsten Nonbo, om han slet ikke har nogen anfægtelser med hensyn til, at den fejltagelse, som man står med i hele regionen på grund af Irakkrigen, på en måde har en risiko for – vi ved det jo ikke – også at udspille sig i Afghanistan.
Det kan man jo beklage, og det gør jeg også, for der var et klart FN-mandat i forhold til Afghanistan.
Men har hr. Karsten Nonbo slet ikke nogen anfægtelser om, at det godt kan være, at det meget principielle, hr. Karsten Nonbo står og siger, ikke er rigtigt?
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-03-22:
Nu er der ikke noget nyt i, at Enhedslistens politikere ynder at nærlæse de rapporter, som vi får fra Forsvarets Efterretningstjeneste, og det skal de selvfølgelig have lov til.
Men jeg synes også, at man somme tider skal fokusere på: Hvad ville alternativet være til den situation, som vi står i?
Der synes jeg, det er lidt foruroligende, at man i Enhedslisten ser så let på situationen rent sikkerhedspolitisk og udenrigspolitisk.
For hvad ville alternativet være til, at man ikke gjorde noget for at dæmme op for den kedelige udvikling, der progressivt har været igennem mange, mange år i Afghanistan?
Nu har man gjort det igennem nogle år, og det har selvfølgelig også haft nogle negative konsekvenser, hvilket hr. Rune Lund selv nævnte, altså at man bl.a. har valgt at bruge utrolig mange ressourcer på det, og at en stor del af dem går til en militær indsats og en mindre del til en civil genopbygningsindsats.
Men det er jo noget, der gerne skulle vende over en årrække, hvor man så vil kunne se, at man underminerer Taleban og Al-Qaeda-netværket, og det gør, at der bliver flere og flere sikre zoner i Afghanistan, som så igen kan opleve en økonomisk vækst og en større sikkerhed i dagligdagen.
Der synes jeg, det er utrolig ærgerligt, at vi gang på gang her i Folketinget skal opleve Enhedslisten negligere det arbejde, der foregår uden for landets grænser.
Rune Lund (EL), 2007-03-22:
Men det kan da kun være, hvis man synes, det er positivt, at Taleban er blevet stærkere og stærkere, at Taleban kontrollerer flere og flere områder, at befolkningens utilfredshed er steget dag for dag, at mistilliden til de udenlandske styrker er steget dag for dag osv.
Når jeg læser Forsvarets Efterretningstjenestes situations- og trusselsvurdering for Afghanistan, som kom den 19. marts, må jeg sige, at det da heller ikke er specielt positivt: Oprørs- og terrorgrupper er fortsat aktive i hele Afghanistan.
Den politiske proces er ofte forvirrende og træg.
Der er korruption og nepotisme osv.
Men det skal altså forstås sådan, at det, at Taleban er blevet stærkere og stærkere, det, at Taleban kontrollerer stadig mere af landet, og det, at befolkningens tilfredshed er stærkt faldende, er noget, som hr. Hans Kristian Skibby synes er en udvikling, der går i den rigtige retning.
Jeg synes, at det er en meget mærkelig analyse af situationen, må jeg sige.
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-03-22:
Det er altid spændende at få den slags spørgsmål, for hvad ville situationen have været i Afghanistan i 2007, hvis ikke det internationale samfund havde vist et engagement i at få stoppet udviklingen, som pågik ganske progressivt i Afghanistan på daværende tidspunkt?
Derfor kan man selvfølgelig ikke svare på det spørgsmål, der bliver stillet, fordi man ikke ved, hvordan situationen ville have været i dag, hvis der ikke var blevet gjort noget.
Men det, jeg kan svare på, er, at med den udvikling, der har været, er det, der bliver beskrevet eksempelvis i den redegørelse, vi har fået fra Forsvarets Efterretningstjeneste, selvfølgelig ikke lutter lagkage.
Men det vidner da klart om, at der er et behov for en international tilstedeværelse i Afghanistan, og at man gør, hvad man kan for at underminere den rugekasse, der har været netop med hensyn til bl.a. Taleban og AlQaeda-netværk i Afghanistan og på deres territorier i øvrigt.
Rune Lund (EL), 2007-03-22:
Hvis man skal tro på alle de analyser og rapporter, der kommer om situationen i Afghanistan, så siger de jo meget enslydende, at der er alt for meget fokus på såkaldte militære løsninger og alt for lidt fokus på civil genopbygning.
Det kommer bl.a. også af, at man bruger ni gange så meget på den militære indsats, som man bruger på den civile genopbygning.
I forlængelse deraf vil jeg gerne spørge: Er det hr. Hans Kristian Skibbys opfattelse, at Taleban er blevet styrket eller svækket, siden krigen i Afghanistan startede?
Det er sådan set bare spørgsmålet.
Og har den strategi, som man har lagt, været en succes, eller har den været det modsatte?
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-03-22:
Det beslutningsforslag fra Enhedslisten, som vi nu skal behandle her i Folketinget, er et forslag om at trække de danske styrker tilbage fra Afghanistan og øge bistanden til genopbygning.
I og for sig er det jo et ganske smukt og harmonisk forslag, som måske i manges ører lyder som den rene idyl, men hvad er virkeligheden?
Virkeligheden er netop, at det, hvis Enhedslistens forslag blev vedtaget, så i den grad ville forringe det internationale samfunds mulighed for at understøtte en genopbygningsproces, al den stund at sikkerheden ville være nærmest ikkeeksisterende.
Hvor mange vurderer Enhedslisten selv ville rejse til Afghanistan, hvis opgaven skulle løses uden internationale sikkerhedsstyrker som garanti for egen og kollegers sikkerhed?
Forslaget fra Enhedslisten er efter Dansk Folkepartis opfattelse et rent paradeforslag, som kun er sat i verden for at rette politisk fokus på Enhedslisten.
Hvis jeg skal være helt ærlig, klæder det ikke Enhedslisten at bruge situationen i Afghanistan til at stille drilske forslag her i Folketinget.
Lad mig minde om, at Danmark er i Afghanistan efter ønske fra den afghanske regering, og at Danmark er i Afghanistan med et FN-mandat, der med udgangspunkt i den aktuelle situation i Afghanistan består af såvel et civilt som et militært element, en aftale, som i øvrigt er indgået med den afghanske regering som beskrevet i The Afghanistan Compact.
Hvis Enhedslisten reelt og ærligt har fremsat dette forslag for at skabe en bedre situation for den afghanske befolkning, så mener Dansk Folkeparti, at man vil opnå den diametralt modsatte effekt, såfremt forslaget vitterlig blev vedtaget.
De sikre områder i Afghanistan ville blive færre.
Den afghanske præsident ville få undermineret sin autoritet og sin kompetence.
Den afghanske regering ville opleve splid og dermed voksende ustabilitet i hele landet.
Ikke mindst ville genopbygningsprojekter kuldsejle totalt, og den økonomiske udvikling ville gå direkte i minus.
store mængder af opium og afsætte det via deres forgrenede net over det meste af jordkloden.
Ligeledes ville Taleban atter få fast rodfæste i Afghanistan og dermed fortsætte udklækningen af endnu flere talebanmilitsfolk.
Korruption og nepotisme ville atter vinde indpas flere steder i det afghanske samfund.
Den udvikling ønsker Dansk Folkeparti på ingen måde at støtte op om.
Med de ord vil jeg meddele, at Dansk Folkeparti naturligvis ikke kan tilslutte sig beslutningsforslaget.
Poul Andersen (S), 2007-03-22:
I Socialdemokratiet er vi helt klar over, at hvis der ikke bliver gjort noget for at dæmme op for Taleban og de kommer til styret igen, vil det blive rugekassen for terrorister, som har vist deres grusomme ansigt meget tæt på Danmarks grænser i både London og Madrid i Spanien.
Det ønsker vi ikke.
Vi har et ansvar over for verdenssamfundet, og derfor ønsker vi at støtte op om den indsats.
Karsten Nonbo (V), 2007-03-22:
Man kan lige så lidt bombe demokrati ind i hovedet på folk, som man kan bombe fornuft ind i hovedet på hr. Rune Lund.
Det er såmænd den lighed, der er i det her spil.
Der er altid en øget kamp fra Talebans side, når vi går ind på deres enemærker, og det er klart, at det får krigen til at svulme op, men det er jo en del i processen, før vi kan få fred.
Det håber jeg på vi kan.
Krigen kan ikke tabes, tror jeg, men freden kan vindes.
Rune Lund (EL), 2007-03-22:
Men det ændrer ikke ved, at den situation, der er i Afghanistan i dag, er meget alvorlig.
Den linje, som Danmark har lagt sig på, som USA har lagt sig på, og som andre lande har lagt sig på, der har tropper i Afghanistan, har betydet, at Taleban er blevet styrket.
De kontrollerer nu halvdelen af Afghanistan, og de er blevet stadig stærkere.
Tilliden til de udenlandske styrker falder dag for dag.
Utilfredsheden blandt den almindelige afghanske befolkning stiger dag for dag.
Det er jo, fordi den strategi, man har lagt sig fast på, er totalt forkert.
Man tænker på, hvordan man kan rykke ind med stødtænderne forrest og smide en masse bomber, nogle gange fra 100 meters højde.
Man har grebet det her fuldstændig forkert an, og man er i gang med at tabe den krig, som bliver ført i Afghanistan.
Kan hr. Poul Andersen ikke se, at Afghanistan går efter det samme mønster som det, vi har set i Irak, og at krigen i Afghanistan er lige så tabt som krigen i Irak?
Jeg er glad for, at Socialdemokraterne sammen med De Radikale i sommeren sidste år skiftede holdning til Irakkrigen og kom med over på holdet med Enhedslisten og SF, der sagde, at tropperne skal trækkes hjem fra Irak, fordi det er kontraproduktivt, at de er der.
De er en del af problemet; de er ikke en del af løsningen.
Jeg tror også, at vi på et tidspunkt når den samme konklusion i forhold til Afghanistan, for situationen i Afghanistan er i øjeblikket en gentagelse af, hvad der foregår i Irak.
Afghanistan er allerede i dag et nyt Irak.
Afghanistan er allerede de facto en krig, som er tabt.
Men er hr. Poul Andersen ikke bange for, at man derved bare går fra den ene fiasko til den anden?
Poul Andersen (S), 2007-03-22:
Vi ønsker som Enhedslisten at få en større genopbygning i Afghanistan.
Det mener jeg også regeringen har signaleret i dag, men vi ønsker også en styrket indsats militært.
Det er nødvendigt, for at vi kan yde en større indsats humanitært.
Vi skal have frembragt sikkerhed med militær indsats over for Taleban, for at vi kan give bedre beskyttelse til den civile indsats.
Vi ønsker at støtte menneskerettigheder, demokrati og sikkerhed i Afghanistan.
Vi ønsker også at få stoppet uddannelsen af terrorister, som vi har set rundtomkring i verdenen, også i Europa, slå til uden forudgående varsel.
Vi har et ansvar over for verdenssamfundet til også at yde en indsats og et ansvar for sikkerheden for den danske befolkning.
Det er et ønske, som Socialdemokratiet har haft i lang tid, og vi deltager positivt i forhandlingerne om en styrket indsats i Afghanistan militært og humanitært på et fortsat FN-mandat.
Jeg skal derfor på baggrund af det fremførte afvise Enhedslistens forslag.