Lars Barfoed (KF), 2015-04-08:
En del af kulturministerens opgave og ansvar er jo at sikre, at dokumenter, der har betydning for eftertiden, bliver opbevaret på en betryggende måde i vores rigsarkiv.
Så langt, så godt.
Det er jo noget, vi alle sammen er enige om er vigtigt og nødvendigt.
Der er det så sådan, at rigsarkivaren åbenbart mener, at dem skal man beholde, fordi det har betydning for eftertiden.
Den helt naturlige reaktion på personlige, fortrolige oplysninger, mennesker har givet til deres læge, som på ulovlig vis er endt i Rigsarkivet, ville være at beklage dybt over for de pågældende borgere og så sørge for, at informationerne bliver slettet.
Men mærkværdigvis har ministeren reageret helt modsat.
Kulturministeren vil ikke forlange oplysningerne slettet, men har fremsat det lovforslag, som vi behandler nu, som går ud på at sikre, at oplysningerne ikke bliver åbnet for offentligheden i i hvert fald de næste 120 år.
Jeg synes, at kulturministeren på den måde gør sit ministerium til et ekspeditionskontor for rigsarkivaren.
I efteråret havde vi en sag, hvor kulturministeren gjorde Kulturministeriet til et ekspeditionskontor for Danmarks Radio, fordi kulturministeren mente, at når Danmarks Radios bestyrelsesformand gav besked om, at man ikke længere ville have Underholdningsorkestret, havde ministeren kun en ting at gøre, nemlig at rette ind i forhold til den institution.
Nu forstår jeg, at når rigsarkivaren giver ministeren besked på, at de her oplysninger ikke må slettes, så mener ministeren, at så har ministeren kun en ting at gøre, og det er igen at rette sig efter systemet.
Jeg synes, det er ærgerligt, hvis vi skal have et kulturministerium, der bare er et ekspeditionskontor for de institutioner, der ligger under Kulturministeriet.
Og det holder ikke at påstå, at der skulle være en særlig interesse for eftertiden i de her meget personlige oplysninger.
Det er selvfølgelig historisk interessant at dokumentere, at den her krænkelse af de her borgere har fundet sted.
Men det kan altså godt dokumenteres, uden at man bevarer de konkrete informationer om de konkrete borgere – at gøre det er at sætte systemet før mennesker.
Systemet skal være til for borgerne og ikke omvendt.
Det vil være at underminere borgernes tillid til det offentlige system og til digitaliseringen, hvis vi ikke sletter de oplysninger.
Og politisk har vi brug for det modsatte, nemlig at vi sætter mennesker før systemet og sikrer tillid til det offentlige og ikke mindst til den offentlige håndtering af fortrolige oplysninger om os.
Vi lever i en tid, hvor alting bliver mere og mere digitaliseret, hvor det er lettere og lettere at indsamle og opbevare massive mængder af meget fortrolige oplysninger.
Det stiller også stigende krav til, at vi som politikere sikrer, at det offentlige agerer på en måde, så borgerne kan have tillid til det offentlige.
Og det gør man ikke ved at sige, at man som kulturminister bare skal gøre, som man får besked på af rigsarkivaren.
Derfor er vi en række partier, der har fremsat forslag om at forlange disse oplysninger slettet, og vi kan så nu i dag konstatere, at både Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten også har den opfattelse, så der er et flertal i Folketinget, der mener, at oplysningerne skal slettes.
Derfor skal det være min opfordring til ministeren efter debatten i dag at indbyde ordførerne til et møde i Kulturministeriet, hvor vi så bliver enige om at få de her informationer slettet.
Om det så er ved at følge det ene eller det andet forslag er jeg ligeglad med, bare oplysningerne bliver slettet.