Karen Hækkerup (S), 2014-05-02:
Tak for det.
En indenretlig afhøring kan bl.a. betyde, at man kan optage en video, hvor man kan afhøre vidner, som har været udsat for et eller andet, umiddelbart efter at forbrydelsen har fundet sted.
Det vil sige, at det, som Dansk Folkeparti gerne vil, er at forsøge at skåne ofrene for at skulle møde frem i en retssal, fordi man som sagt kan afgive en forklaring på et videobånd og dermed få sagt, hvad man har at sige, på et tidligt tidspunkt.
Jeg synes jo sådan set, at de intentioner lyder rigtig godt, for hvem vil ikke gerne gøre det godt for ofrene?
Men når jeg alligevel ikke kan støtte forslaget, er det, fordi der er en masse andre hensyn, som også skal tages i betragtning.
Ud over at vi skal se på ofrenes retsstilling, skal vi også se på de regler, der er i forhold til, at en borger ikke bliver udsat for et overgreb fra statens side.
Det handler jo bl.a. om, at man skal have ret til at forsvare sig, når man er tiltalt ved en domstol og man er den, der sidder på anklagebænken.
Så vil det være sådan, at man har ret til at skulle høre, hvad det er for nogle argumenter, hvad det er for nogle anklager, der er rettet mod en, og hvilke beviser der er.
Derfor har vi nogle regler, som handler om, at retten skal sættes, og at der skal være en hovedforklaring, og at det skal være sådan, at retten ved at afhøre vidner også kan vurdere deres troværdighed.
Man er til stede i det samme rum, man vurderer, hvad der bliver sagt, og hvad angår dem, som kommer med nogle anklager, vurderer man, hvordan deres troværdighed er.
Så har vi en masse muligheder for, hvordan man kan lave en yderligere beskyttelse af vidner.
For der kan selvfølgelig godt være situationer, hvor det her ikke er det rigtige at gøre, og hvor vi har indenretlige afhøringer.
Det kan eksempelvis være, når det handler om sager om børn.
Der videoafhører man, og vi kigger lige nu på, om det i øvrigt kan udvides.
Men fordi vi bliver nødt til at tage hensyn til, hvad det er for nogle almindelige regler, vi har i vores strafferetspleje, som handler om principperne om bevisumiddelbarhed, så bliver jeg altså nødt til at afvise det her.
Det handler jo selvfølgelig om, at vidneforklaringer, fotomateriale, tekniske rapporter altid skal præsenteres direkte for den ret, som skal dømme i sagen.
Og det indebærer også, at offeret og andre vidner skal være til stede, og at de skal afgive deres forklaring i retten i forbindelse med sagens hovedforklaring.
Dermed kan retten både se og høre vidnerne og har også mulighed for at vurdere deres troværdighed, og man har også mulighed for at stille vidnerne spørgsmål og også konfrontere dem med eventuelle uoverensstemmelser, der er i forhold til andres forklaringer eller oplysninger i sagen.
Det er det ene hensyn.
Så er der hensynet, som jeg også nævnte, som handler om den tiltaltes mulighed for at kunne tilrettelægge sit forsvar.
Og det handler jo om, at man skal vide, hvad det er, man bliver anklaget for, og at man skal kunne have adgang til at stille modspørgsmål til vidnerne i sagen.
Derfor synes jeg, at det vigtige i en sag som den her må være at holde fast i, at vi har nogle helt særlige hensyn, der kan komme i anvendelse, hvor man kan lave en særlig beskyttelse, og det er rigtig fint, men hovedprincippet for en retshandling må altså være, at det finder sted i et retslokale, hvor der er dommere og det setup, som der i øvrigt skal være, alt afhængigt af hvilken type kriminalitet der er tale om, og at man dér med retssikkerheden placeret meget, meget højt har en mulighed for at sørge for, at der kommer en fair rettergang.
Vi hjælper ofre på mange måder.
Vi har i den her regerings tid også lavet en offerfond, men også tidligere, også før den her regering kom til, har man jo selvfølgelig haft fokus på, hvad man kunne gøre for ofrene.
Eksempelvis har man som offer jo ret til at få beskikket en bistandsadvokat, som kan støtte en, og som også kan hjælpe en under retssagen.
Der er som sagt nogle helt særlige tilfælde, hvor man tænker, at et offer kan blive udsat for trusler og dermed ikke kan forventes at skulle afgive en uforbeholden forklaring under retssagen.
Men hvis man alligevel skulle gøre det her med at lave en videoafhøring, er reglerne sådan, at den tiltalte eller sigtede vil være berettiget til at være til stede.
Og man ville også kunne risikere at skulle genafhøres eller at skulle komme ind igen til hovedforhandlingen.
Så der er mange forskellige ting, der i virkeligheden problematiserer det her spørgsmål.
Der er efter retsplejeloven også mulighed for, at retten under straffesagen kan beslutte, at offeret skal afhøres for lukkede døre, hvis man gerne vil tage yderligere hensyn til offeret, og retten kan også beslutte, at den tiltalte skal forlade retslokalet, mens der bliver afgivet forklaring.
Der er med andre ord et helt setup, som gerne skulle være en balance mellem, at vi selvfølgelig skal sørge for, at vi ikke dømmer nogen uskyldigt, at de tiltalte får en fair rettergang, at de får mulighed for at blive konfronteret med de anklager, der er rettet mod dem, men de også får mulighed for at kunne stille modspørgsmål, samtidig med at vi skal tage det bedst mulige hensyn til ofrene.
Ud fra de principper vil jeg sige, at jeg ikke kan støtte forslaget.
Jeg synes, det ville være meget betænkeligt, for det ville være en fravigelse af lige præcis de forskellige grundlæggende straffeprocessuelle principper, som vi ellers hylder rigtig meget i Danmark.
Og det tror jeg egentlig også at mange ofre vil have stor forståelse for; det er en dårlig idé, at man på en eller anden måde nærmest aflyser retssagen.
Der er behov for, at man har et rum, hvor man finder ud af, hvem der er den skyldige – og om der er nogen, der er skyldig – og hvor man udmåler, hvilken straf der skal være, og hvor det op til dommerne at vurdere vidnernes og den anklagedes troværdighed og bevisets stilling.