Liselott Blixt (DF), 2016-02-11:
Fixerum er jo noget, vi har debatteret mange gange i den her sal, og det var et af de første områder, jeg skulle beskæftige mig med, da jeg kom ind i Folketinget for 8 år siden.
I Dansk Folkeparti var vi jo også ude at besøge nogle af de steder, hvor man ønskede fixerum på det tidspunkt, og vi hørte om de gener, der var rundtomkring i de forskellige storbyer.
Dengang besluttede vi, at vi var imod fixerum, for vi kunne ikke rigtig se fordelen eller det indlysende i, at misbrugere først tilegnede sig nogle penge på en kriminel måde, derefter købte noget narko af en kriminel og så støttede nogle bagmænd, som skaffede narkoen, for derefter at kunne gå ind et sted og få lov til at skyde sig med noget narko, som fastholdt dem i et misbrug.
Så de gange, sagerne har været oppe her i salen, har vi stemt nej.
Jeg gjorde også det, at jeg i min tid som ordfører tog rundt og besøgte nogle af de misbrugere, der var på døgnbehandlingssteder.
Og noget af det, jeg mødte derude, grundlagde så den politik, vi har i Dansk Folkeparti, om, at vi faktisk mener, at fixerum – og nu det her med, at vi skal give lov til, at narkomanen kan få en kammerat med ind i fixelancen eller i fixerummet for at hjælpe sig med at stikke sig selv i armen – er den forkerte vej at gå.
Jeg var på Vesterbro for et par uger siden og talte med to, som jeg blev glad for at høre havde været henne at få lægeordineret heroin.
Det er en behandling, vi var med til at indføre, og som man kan give de pågældende.
Desværre er det så bare ikke alle forundt at kunne få lægeordineret heroin, for hvis man bor et sted i landet, hvor man ikke kan få det, så er man afskåret fra det.
Men dengang kunne vi jo se, at det at hjælpe misbrugerne i stedet for at fastholde dem i misbrug måtte være bedre.
Vi har derfor også været med til ad flere omgange at støtte døgnbehandling via satspuljen, og vi mener, at hvis vi skal gøre noget for netop de her misbrugere, er det at hjælpe dem i forhold til det sociale.
Vi bliver altså nødt til at sikre, at nogle af dem, som er hjemløse, har et sted at komme hen, og at man fastholder dem i deres forbindelse til deres familier.
En af dem, jeg talte med på Vesterbro, havde tre børn og var hjemløs.
Hun fik sin hjælp fra kommunen, og eftersom hun fik penge af kommunen, fik hun også at vide, at hvis hun skulle have lavet sine tænder, som hun manglede halvdelen af, skulle hun betale det selv.
Så det er sådan lidt fattigt, at vi kan gå ud at sige, at det er helt i orden, at de stikker sig, og at de også kan få nogen til at hjælpe sig med at stikke sig, fordi vi så er fri for at gøre noget, vi er fri for at tage nogle konsekvenser for netop den her gruppe.
Jeg synes, at vi burde se på, hvordan vi kan hjælpe dem til at komme ud af misbruget frem for blot at fastholde dem i det.
Så jeg har en del spørgsmål til lovforslaget.
Når jeg har været ude at se misbrugerne på Vesterbro, kan jeg da godt se, at de har problemer, og at de har nogle udfordringer, hvis det er, de ryster meget og ikke selv kan stikke sig.
Er det så ikke at fritage Folketinget for at tage et ansvar?
Og hvad sker der, hvis man får en overdosis af sin kammerat?
Hvem er det, der har ansvaret?
Så vi har en del spørgsmål til det, og jeg ser frem til behandlingen i udvalget.
Det er vores kommentar indtil videre.