Christian Langballe (DF), 2013-04-02:
Jeg vil gerne indlede med at kvittere for talen, hvor der blev sagt meget smukt og godt om folkekirken – det kunne jeg faktisk selv have sagt – og ja, der var mange gode ting i talen.
Jeg vil så alligevel gerne opholde mig ved tanken om en forfatning og et kirkeråd.
Jeg ved, at det af regeringen nedsatte udvalg stadig arbejder, og at der ikke endnu er kommet noget ud med hensyn til de modeller, som udvalget vil foreslå i forhold til en ny styringsstruktur.
Vi har tilbage at se, om kirkeministerens magt vil blive begrænset, være uændret eller blive øget i de foreslåede modeller for en ny styringsstruktur.
Ministeren kan undlade at svare under henvisning til, at udvalget stadig ikke er færdigt, men sagen er jo bare, at det var og er ministeren og regeringen, der vil have en styringsstruktur for folkekirken.
Et er altså, hvad udvalget foreslår, noget andet er, hvad ministeren og regeringen vil.
Det løfter ministeren sløret for i et interview i Jyllands-Posten den 30. oktober 2011.
Her står der: »I Sverige har man løsnet båndene mellem kirke og stat og gjort kirken mere demokratisk, medlemmerne glade og økonomien mere gennemsigtig. En ny styreform for folkekirken i Danmark vil styrke kirken og dens forankring i samfundet.
Tiden er moden til det.
Det er også de tilkendegivelser, som jeg får ude i de kirkelige kredse, siger Manu Sareen« – eller kirkeministeren – »Han ville hilse det velkommen, hvis folkekirken i Danmark i endnu højere grad end i dag udtrykte holdninger og deltog i samfundsdebatten.
« Tænk, jeg har svært ved at glæde mig over dette rædselsscenarie, der for mig mest af alt forekommer at være et mareridt.
Tænk, hvis vi havde et kirkeråd som i Sverige, hvor en kirkelig elite kunne tage patent på kirkens holdning til klimaet, miljøpolitikken, flygtningepolitikken, krigen i Syrien osv. osv.
Det er, hvad der er sket i den svenske kirke, som kirkeministeren åbenbart ser som et forbillede for sin egen idealkirke her i Danmark.
Det svenske kirkeråd fungerer i dag som en katapult for politiske og ideologiske budskaber og er på den måde blevet en aktiv spiller i den politiske debat.
Jeg skal ikke undgå at nævne, at kirkeministeren undgår at nævne, at båndet mellem stat og kirke ikke blot er løsnet i Sverige, men at båndet mellem stat og kirke er kappet over, fordi stat og kirke er adskilt.
Forhenværende socialdemokratiske statsminister Göran Persson har i sine erindringer givet udtryk for, at det, som han fortryder allermest i sin politiske karriere, er, at han var med til at stemme for en adskillelse af kirke og stat.
Kirken er en af de få ting, som ifølge ham var med til at binde svenskerne sammen.
Hvad ville der ske, hvis folkekirken i Danmark i højere grad end i dag utrykte holdninger og deltog i samfundsdebatten?
Jeg har en rimelig god fornemmelse af, hvad der ville ske: Danskerne ville tage afstand fra den form for synodalt pavedømme, hvor en kirkelig elite tager patent på de rigtige holdninger.
Danskerne er faktisk protestanter helt ind i marven.
Vi siger nej til den form for topstyring af folkekirken.
Vi siger nej til kirkeråd.
Begge vil betyde en adskillelse – ikke af kirke og stat, men af kirke og folk.
Vi hylder i DF det folkekirkelige græsrodsdemokrati, som ikke behøver nogen styring oppefra, men som tager udgangspunkt i sognet, den lokale sognekirke.
Vi hylder det forhold, at ingen kan udtale sig på kirkens vegne, og at alle dermed kan være med uanset politisk observans.
Jeg vil fremsætte følgende forslag til vedtagelse fra Dansk Folkeparti, hvor der står: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at forholdet mellem stat og kirke er defineret klart i grundlovens § 4, hvor der står: »Den evangelisk-lutherske kirke er den danske folkekirke og understøttes som sådan af staten«. Folketinget konstaterer endvidere, at der af regeringen i september 2012 er nedsat et udvalg, der inden for rammerne af § 4 arbejder med forslag til en ny styringsstruktur for folkekirken.
Det kunne munde ud i et forslag om et kirkeråd eller en synode.
Folketinget pålægger regeringen, at den i overensstemmelse med § 4 understøtter og værner om folkekirken.
Folketinget pålægger endvidere regeringen, at den respekterer det forhold, at sognene og de enkelte menighedsråd udgør fundamentet i det folkekirkelige demokrati, og at ingen – heller ikke et fremtidigt kirkeråd eller en synode – skal kunne udtale sig på folkekirkens vegne.«