runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
Vi har i Danmark et veludviklet og fleksibelt uddannelsessystem, som tager udgangspunkt i de aktuelle behov på arbejdsmarkedet.
Det vil vi fortsat have, også i fremtiden.
Jeg kan sige som lidt Oplysning til Borgerne om Samfundet, at vi i 2007 inden for voksenefteruddannelse var på det højeste niveau nogen sinde.
Det var nemlig et beløb på 5,5 mia. kr., som blev brugt på voksenefteruddannelse.
Det voksede så til 7,4 mia. kr. i 2009, og med de ændringer, vi har lavet i forbindelse med finanslovaftalen, har vi et niveau på ca. 6,5 mia. kr. i offentlige udgifter til voksenefteruddannelse.
Så vi har heldigvis stadig væk et rundhåndet, stærkt offentligt finansieret voksenefteruddannelsessystem.
Men en del af genopretningen af dansk økonomi er også, at de ressourcer, vi har til rådighed, bruger vi meget målrettet, og derfor er det sådan, at hvis man er i gang med et uddannelsesprogram på sin virksomhed og bliver sagt op, kan man gennemføre det.
Er man ikke i et uddannelsesprogram, men bliver opsagt, overgår man til beskæftigelsesindsatsen og dermed til et andet ressort end mit.
Jeg svarer gerne sådan lidt mere detaljeret, men vi bevæger os hele tiden på kanten af, hvad der er mit ressort.
Men jeg kan sige helt konkret, at der i nærområdet i de byer, hvor Vestas har fyret medarbejdere, er over hundrede aktuelle uddannelsestilbud.
De går fra branchefag, rørlægning og taxikørsel til mere generelle fag, f.eks. it og kommunikation.
Vi ved også, at uddannelsessektoren i regi af de nye VEU-centre faktisk gør en stor indsats for at hjælpe mennesker som de fyrede medarbejdere på Vestas, og at AMU i det hele taget, hvilket er helt centralt, også er med til at opkvalificere de ledige, som er kommet ud fra virksomhederne.
Men vi har prioriteret ressourcerne.
Den vækst, der har været i voksenefteruddannelsessystemet har på mange måder været positiv, men som jeg fortalte den tidligere spørger, ser vi lidt anderledes på samfundsøkonomien, end Socialdemokraterne gør.
Vi tager sammen med Dansk Folkeparti ansvaret for, at vi kan bære dette samfund sikkert og trygt igennem den krise, som slet ikke har sluppet taget i Europa endnu, så der er chance for nye job til de medarbejdere, der bliver ledige, for det er det vigtigste.
Christine Antorini (S), 2010-11-17:
Vi synes, det ville klæde regeringen, hvis den udviste den omsorg nu, hvor kommunerne er så klemt på grund af regeringens økonomiske politik, at der bliver skåret i timetal, fyret lærere osv.
Når det så er sagt, må vi sige, at vi slet ikke forstår, at regeringen vil finansiere det ved, at det er de unge, der er i gang med at gennemføre en ungdomsuddannelse – og det har vi hårdt brug for at de gør – der skal finansiere løftet i folkeskolen.
Men mit spørgsmål går på mikset af nedskæringer, der sker i øjeblikket, som vil ramme unge, der bor i udkantsområderne af Danmark, og som har langt at rejse til deres ungdomsuddannelse – til deres erhvervsskole, deres produktionsskole, deres gymnasium.
Hvad er det egentlig, regeringen har i pipelinen med hensyn til dem?
Jeg vil gerne spørge undervisningsministeren, om hun virkelig mener, at det fremmer unges muligheder i Udkantsdanmark for at gennemføre en ungdomsuddannelse, at regeringen vil fjerne uddannelsesstøtten, mens de er hjemmeboende.
Dem, der får mest i uddannelsesstøtte, er jo nogle, der kommer fra familier, som godt nok ikke har mange penge; det er familier, som samlet har en husstandsindkomst på under 260.000 kr.
De unge får 2.700 kr. om måneden i SU, mens de gør deres ungdomsuddannelse færdig.
32.000 kr. om året mister de med regeringens nedskæringsforslag – kombineret med, at hvis man så skal rejse langt, stiger busprisen med 70 pct.
De skal betale 1.500 kr. ekstra oven i de 3.500 kr., de i dag skal betale for bare at kunne rejse hen til deres erhvervsskole, produktionsskole eller gymnasium.
Det er små 35.000 kr. om året i ekstra udgift, som regeringen udskriver til unge, og det rammer især de unge, der har langt til deres ungdomsuddannelse.
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
Jeg vil godt lige understrege – for det er jeg blevet kritiseret for –
at jeg på ingen måde har opfundet det udtryk; det var almindeligt anvendt bredt i de danske medier og den danske offentlige debat, så det er ikke noget, jeg har opfundet til lejligheden, sådan som det er blevet påstået andetsteds fra.
Når det er slået fast, vil jeg sige, at det med cafépengene jo er en måde, hvorpå vi kan finansiere et folkeskoleudspil, hvor vi siger: Vi har en af verdens dyreste folkeskoler, det skal også være en af verdens bedste, men vi ved, at omstilling er omkostningsfuld; det er det også ved f.eks. fusioner i det private erhvervsliv, så derfor skal der være en saltvandsindsprøjtning.
Vi mener i regeringen, at den bedste forudsætning for at tilvælge en ungdomsuddannelse er, at man har en god folkeskoleuddannelse bag sig, hvilket en nylig offentliggjort rapport jo også viser.
Det helt afgørende for, at man kommer ind i en ungdomsuddannelse og klarer den, er den faglighed, man har med sig fra folkeskolen.
Derfor er det sådan set en målsætning for os, at vi styrker folkeskolen, med henblik på at flere tilvælger ungdomsuddannelse.
Derudover vil jeg pege på, at vi afsætter en pulje for dem, der har behov for at få en SU for at tilvælge uddannelse, så vi sikrer, at det bliver tilfældet.
Endelig vil jeg pege på, at Socialdemokraterne jo ofte sammen med den øvrige del af oppositionen klandrer os for de skatteomlægninger, vi har lavet.
Men dem er vi sådan set ret glade for, bl.a. i sådan en situation her, hvor man kan sige, at en typisk LO-familie faktisk har ca. 3.000 kr. mere til sig selv om måneden, altså 36.000 kr. om året.
Endelig skal jeg nævne, at det jo er interessant i forbindelse med ungdomsuddannelserne, at det alene er alderen, der afgør, hvilken forsørgelse man har.
De sidder altså side om side ude i klasserne; 17-årige sidder ved siden af 18-årige.
Den 17-årige har søgt uddannelse, det har den 18-årige også, de får nøjagtig samme uddannelse, men den ene får støtte, det gør den anden ikke.
Christine Antorini (S), 2010-11-17:
Så er det bare, det undrer os, at ministeren ikke ønsker at snakke med folkeskoleforligskredsen.
Jeg tror ikke, at vi behøver at trampe alt for meget rundt i det skænderi, som ministeren havde for åbent tæppe, da ministeren ikke ønskede at snakke med lærerne.
De blev smidt ud, fordi de ikke umiddelbart bare ville acceptere regeringens forslag til forandring af folkeskolen.
De havde nogle andre forslag, men dem ville ministeren ikke høre på, og derfor var lærerne ikke en del af samarbejdet.
Men tager vi det politiske niveau, ser vi, at det desværre er sådan, at selv om der har været lanceret forandringer af folkeskolen – hvad vi som forligspart på folkeskoleområdet synes er en god idé at arbejde videre med – fra helt tilbage i januar i statsministerens nytårstale, og selv om regeringen har haft et rejsehold ude at besøge folkeskoler og vi nu er ved at nå til den næste nytårstale, vi er godt på vej ind i november måned, har ministeren i hele den lange periode ikke syntes, at det var værd at indkalde folkeskoleforligskredsen til drøftelser om udviklingen af folkeskolen.
Derfor er mit spørgsmål, hvordan det kan være, at den nye undervisningsminister har valgt den måde at samarbejde på, nemlig at samarbejde eksklusivt med nogle få.
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
Sådan oplever jeg det ikke.
Jeg har selv været uddannelsesordfører, og det, jeg har erfaring for, også selv om jeg har været ordfører for et regeringsparti, er, at det ikke er usædvanligt, at regeringen udarbejder sine udspil til den politik, som regeringen ønsker at føre, og derefter drøfter med forligsparterne, hvordan man kan nå i mål.
Det er sådan set nøjagtig den proces, der lægges op til her.
Det er jo ikke sådan, at jeg har afvist at drøfte enkelte udspil eller andet med oppositionen.
Jeg savner sådan set også, at der kommer lidt uddannelsespolitik derfra, som vi kunne drøfte.
Jeg oplever jo, at når jeg som minister kommer med nogle tiltag, som er stærkt efterspurgte ude i virkeligheden, som jeg gjorde senest i søndags, hvor jeg kom med udspillet om, at man frit skal kunne holddele, som man vil, drage de kvalifikationer ind i skolen, som man ønsker, og at man skal have mulighed for at lave bred ledelse, er svaret fra Socialdemokraterne, at det med holddeling kan man sandelig ikke overlade til kommunerne, for det er alt for alvorligt til, at de kan påtage sig det, og det er de ikke ansvarlige nok til, så det må vi hellere gøre herinde på Christiansborg. Jeg mener faktisk, at fru Christine Antorini gør sig lidt skyldig i den fejl, som hun prøver at anklage mig for.
Når man ude fra virkeligheden kommer med nogle ting, som jeg har taget til mig og er villig til at arbejde for og præsenterer det i medierne, er det tommelfingeren nedad fra Socialdemokraternes side, selv om vi ofte nok her i salen har diskuteret, at det er godt, at vi har en decentral folkeskole, og at det er væsentligt, at vi ikke bestemmer det hele på Christiansborg.
Christine Antorini (S), 2010-11-17:
Det er jo altid noget, at ministeren erkender, at ministeren ikke synes, det er værd at snakke med folkeskoleforligskredsen.
Folkeskolereformen har været lanceret siden januar fra regeringens side, og der har ikke været et eneste møde.
Vi synes, det er trist, for vi har meget at byde ind med, og det ved ministeren også.
Vi har et forslag, der handler om 13 års uddannelse til alle.
Jeg kan se på ministerens ansigt, at hun godt kender det, og derfor ved ministeren også, at vi har mange forslag at spille ind med.
Men lad os tage det konkrete eksempel, som ministeren kommer med.
Det er rigtigt, at ministeren og regeringen er i deres gode ret til at komme med deres egne forslag – det vil jeg godt understrege – men hvad sker der, hvis de kun kommer til at køre i medierne, og hvis det så er, at oppositionen, Lærerforeningen eller andre tillader sig at sige, at man ikke er enig i det, hvad er det så for en reaktion, man får fra ministeren?
Altså, man kan jo godt vælge at stemple nogle, der har nogle andre holdninger, som at de så åbenbart er reaktionære.
Vi er mere optagede af at diskutere politik, og det er jo derfor, vi appellerer til, om vi ikke kan komme i gang med at forhandle.
Er det så reaktionært at sige, at vi ikke synes, det er en god idé?
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
Tværtimod har jeg netop forstået på forskere og andre, at det ikke nødvendigvis er en god idé at dele eleverne op på niveau.
Men det, jeg siger, er, at jeg synes, at det må være kommunerne, som træffer den beslutning om, hvordan de indretter deres skole.
Det hedder frihed.
Når man giver frihed, er der selvfølgelig også den risiko, at dem, som man har givet den frihed, bruger den til at gøre noget, man er imod, men jeg er jo liberal, så det tåler jeg.
Jeg tror simpelt hen bare ikke, at de folkevalgte ude i kommunerne er så uvidende eller ikke ønsker at tage den viden til sig, der foreligger, at de ville vælge den dårligst tænkelige af alle mulige løsninger, for så vidt de selv kan træffe deres beslutninger.
Jeg giver det som et eksempel på, at regeringen faktisk lytter til, hvad der bliver sagt.
Det betyder ikke nødvendigvis, at vi behøver at sidde lårene af hinanden ved møder.
Men når kommunerne og også skolelederne meget kraftigt har efterspurgt større frihedsgrader i folkeskolen og vi melder ud, at det vil vi faktisk gerne give, så er det, at fru Christine Antorini siger, at det ikke duer, og at vores forskning viser, at det går galt.
Men det er da kun, hvis man misbruger den frihed, man får, og det har jeg ikke nogen grund til at mistænke kommunerne for at de vil gøre.
Da jeg meldte ud, at jeg ville tillade forsøg på området – og jeg havde faktisk ikke givet den tilladelse på det tidspunkt, jeg meldte det ud – var der jo rig mulighed for, at man kunne have drøftet det på det møde, som jeg havde samme dag med fru Christine Antorini og folkeskoleforligskredsen.
Men som ordføreren måske erindrer, brugte vi den dag tiden på en anden måde.
Det er ikke en fast kutyme, at man orienterer, forud for at man benytter sig af den hjemmel, der er i lovgivningen, til, at en minister kan give dispensationer eller tillade forsøg, og jeg mener ikke, at jeg har ændret praksis, og det er jeg ret oprigtig omkring.
Jeg mener ikke, at jeg har ændret praksis i forhold til det, der er sket under tidligere undervisningsministre, for jeg har faktisk forhørt mig om, hvad der har været praksis.
Men det var jo sådan set ikke det, der oprindelig var kernen i spørgsmålet; det var, hvordan jeg agter at gennemføre noget i et bredt samarbejde, lytte til parterne, lytte til de folk, der er ude i virkeligheden, og det vil sige, at det sådan set er noget af det, jeg har brugt rigtig meget tid på.
Og det, at man ikke sætter en underskrift på en kontrakt om, hvad et partnerskab går ud på, betyder jo ikke, at man er udelukket.
Men jeg er blot nødt til at sige, at når regeringen forhandler med andre aktører – altså ikke med forligskredsen, det er en anden sag, men med andre aktører – får man retten til at opnå indflydelse og gøre sin viden og sine interesser gældende, men man får ikke en vetoret.
Derimod har man selvfølgelig i forligskredsen en vetoret, og derfor vil jeg gøre det, at jeg, når folkeskoleudspillet kommer, først vil invitere forligskredsen ind til en teknisk gennemgang, hvor vi gennemgår, hvad der ligger i det, og derefter parterne omkring skolen, og så må vi jo i gang med forhandlingerne, nøjagtig som man plejer.
Christine Antorini (S), 2010-11-17:
Hvordan vil ministeren sikre, at flere unge, der ikke bor tæt på en erhvervsskole eller et gymnasium, gennemfører deres uddannelse, når regeringen vil fjerne deres SU, hvis de er hjemmeboende, samt øge deres transportudgifter til busser og tog med 70 pct.?
Det er ærgerligt, for det har folkeskolen ikke fortjent, og derfor håber vi også, at vi snart kommer i gang med forhandlinger.
Det er jo, må jeg desværre sige, i samme retning – og det vil jeg gerne bede ministeren kommentere, altså om det er en ny praksis, vi skal forvente – når undervisningsministeren nu i modsætning til den forrige undervisningsminister, som var på talerstolen før, og som altid respekterede, at hvis ministeren brugte sin dispensationsbestemmelse for at kunne sætte forsøg i gang i folkeskolen, så var det noget, man i respekt for forligskredsen orienterede om, har valgt at overhøre den praksis, her i forbindelse med eliteidrætsklasser.
Her er det blevet afgjort, at nogle af de forsøg, der bliver lavet med eliteidrætsklasser, er ulovlige.
Der har ministeren valgt at dispensere uden overhovedet at ville orientere forligskredsen om det.
Bjarne Laustsen (S), 2010-11-17:
Jeg kan i hvert fald høre, at der er forskel på tilgangen til det i forhold til de 2.900 medarbejdere, der er blevet afskediget, og som mister deres arbejde.
Det er godt at have kant til regeringen.
Det er der jo ikke noget problem i.
Men det hjælper ikke de folk i Skagen, Rudkøbing og Nakskov osv., at der var et højt aktivitetsniveau sidste år – så det skal vi søreme have skåret ned.
Det, det drejer sig om, er jo, hvad vi skal leve af i morgen.
Jeg er helt klar over, at regeringen har valgt en anden strategi.
De har leflet for vælgerne og sagt, at man både kunne få skattelettelser og mere velfærd.
Det er slået fejl, og så er der nogle, der skal betale regningen.
Dem, der ikke har været med til festen, skal betale regningen.
Man har også aflyst den ene havvindmøllepark efter den anden, så det her er jo selvskabte plager, som regeringen sidder med.
Derfor vil man selvfølgelig heller ikke vedkende sig, at man har et medansvar for det.
Arbejdspladserne var placeret ude i lokalområderne – i udkantsområderne, som nogle også ville kalde det – og derfor er det jo en katastrofe, at byer som Nakskov, Rudkøbing og Skagen mister så mange helårsarbejdspladser.
Det er underleverandører osv.
Det håber jeg ministeren har gjort sig klart. Selv om der er ting, der skrider over til et andet ministerium, håber jeg alligevel, at regeringen er meget optaget af, hvordan vi kan gøre det her.
For ellers parkerer vi dem jo bare på overførselsindkomster.
Så bliver det endnu værre for det regnskab, vi gerne skulle have til at hænge sammen.
Derfor handler det om at få dem hurtigst muligt tilbage til arbejdsmarkedet igen.
Jeg kan forstå, at der er nogle muligheder, men der er i hvert fald ingen ekstraordinære muligheder, og det er det, der ligger i det her.
Vil regeringen, når en så stor virksomhed afskediger så mange mand i fire forskellige områder af landet, gøre en ekstraordinær indsats?
Det har jeg ikke hørt at man vil.
Det skuffer mig lidt.
Lars Barfoed (KF), 2010-11-17:
Jeg forstår spørgsmålet sådan, at det går på, om jeg så vil meddele USA, at SIMAS-programmet skal ophøre straks.
Det spørgsmål kan jeg besvare med et klart nej.
Jeg tror næsten, at fru Line Barfod stillede spørgsmålet mere for at stille spørgsmålet end for at høre svaret, fordi svaret er selvfølgelig klart, at det kan vi ikke gøre, det er der overhovedet ikke noget grundlag for at gøre.
Line Barfod (EL), 2010-11-17:
Spørgsmålet lyder: Vil ministeren klart og tydeligt meddele USA, at overvågningen af borgere i Danmark skal ophøre straks?
Tina Petersen (DF), 2010-11-17:
Jeg vil sige, at jeg er helt bekendt med, at man selvfølgelig ikke kun skal fremhæve enkeltsager.
Jeg gjorde det også meget klart fra starten af, at det her kan jeg parallelisere til andre byer i landet.
Har ministeren kendskab til, at Svendborg Kommune håndhæver loven anderledes end foreskrevet ved at tilbageholde sygedagpenge på trods af en lægelig erklæring om uarbejdsdygtighed?
Inger Støjberg (V), 2010-11-17:
Jeg kender kun sagen fra artiklen, som fru Tina Petersen meget venligt har vedlagt – altså fra den artikel, som netop har været bragt i Svendborgs NetAvis.
Det fremgår ikke af artiklen, hvordan kommunen standser udbetalingen af sygedagpenge.
Det fremgår dog af artiklen, at den pågældende borger har fået sygedagpenge i 2 år.
Sygedagpenge er jo en midlertidig ydelse, der som udgangspunkt kun udbetales i 52 uger, altså 1 år, og her har vi så med en borger at gøre, der har modtaget sygedagpenge i 2 år.
Det har vedkommende, fordi der netop er en mulighed for at forlænge sygedagpengene i en række tilfælde, f.eks. hvis den sygemeldte er under afklaring.
I artiklen refereres en læge for at have erklæret, at den sygemeldtes tennisalbue og skulderlidelse aktuelt er stationær.
Det vil sige, at lægen vurderer, at der ikke er flere behandlingsmuligheder, og at sygemeldtes helbredstilstand ikke kan blive bedre.
Efter sygedagpengeloven skal udbetalingen af sygedagpenge ophøre, hvis helbredstilstanden er stationær og kommunen efter at have vurderet arbejdsevnen har skønnet, at den pågældende ikke er berettiget til en revalidering eller visitation til fleksjob eller førtidspension.
Tina Petersen (DF), 2010-11-17:
Det fører mig faktisk hen til et overordnet spørgsmål, for nu bliver der helt konkret svaret, at borgeren står i en meget dårlig situation, hvis alle de her ting, som ministeren nævnte, ikke lykkes.
I den her konkrete sag har alt været afprøvet.
Det inkluderer også en afklaring, altså en arbejdsprøvning af personen, hvor man mener, at personen ville kunne egne sig til et eventuelt fleksjob.
Det viser sig også, at det her har været forelagt fleksjobudvalget, hvor man så har givet afslag på ansøgningen.
Hvordan skal borgeren konkret forholde sig, når borgeren nu aktivt går ind og siger, at borgeren ønsker det her job og kan deltage i et vist antal timer om ugen under hensyntagen til det handicap eller den sygdom, personen nu har pådraget sig?
I den her konkrete sag er der kun én mulighed tilbage, og det er kontanthjælpen, ifald man ikke er gift og der ikke er nogen anden indkomst, hvilket jo stiller mange familier i en dårlig situation, for mange gange kan de så ikke engang modtage kontanthjælp.
Hvordan forholder ministeren sig til det og specielt til de her sager, hvor læger har været inde over og har sagt, at borgeren ikke kan klare et fuldtidsjob, at borgeren vil være hæmmet af det her resten af sit liv, og at der ikke er nogen helbredelsesmuligheder, at der ikke er nogen muligheder overhovedet, når personen gerne aktivt vil ind og have et fleksjob, men så bliver afvist på den her måde?
Inger Støjberg (V), 2010-11-17:
Nu var det jo mange spørgsmål, men jeg skal prøve at besvare så mange af dem, som det er muligt inden for det her minut, som jeg har til at svare.
For det første vil jeg sige – og det er meget afgørende – at kommunen er pligtig til at hjælpe borgeren videre.
Når vi har et kontanthjælpssystem, som vi har, hvor der er en pligt til gensidig forsørgelse, er det jo faktisk på baggrund af en meget lang tradition i Danmark for, at hvis man er gift, har man netop pligten til at forsørge hinanden i situationer som den her.
For det første er det, som jeg nævnte, en gammel tradition, og for det andet er det sådan, at det er noget, Dansk Folkeparti bl.a. også bakker op om.
Det er så også sådan i forbindelse med sygedagpengeloven, at der jo er en række forlængelsesmuligheder i sygedagpengeloven, i høj grad faktisk takket være Dansk Folkeparti, og det er jo så også årsagen til, at den borger, der er omtalt her, rent faktisk har modtaget sygedagpenge i 2 år imod det ene år, som ellers er udgangspunktet.
Tina Petersen (DF), 2010-11-17:
Jamen vi erkender da, at vi er en del af de aftaler, der er indgået; så langt er der sådan set ikke noget problem.
Problemet ligger i, at vi står med nogle mennesker i dag, som ikke har andre muligheder.
Der er jo ikke nogen i vores samfund – forhåbentlig – som forventer at skulle ryge på kontanthjælp, hvis de har arbejdet det meste af deres liv.
Der er ingen, der forventer at blive syge, brat – forhåbentlig da ikke i hvert fald.
Og der forventer man jo ligesom, at der er et system, der går i gang.
Her kan man så sige, at man selvfølgelig har forsørgelsespligt over for hinanden, hvis man er gift.
Men det må et eller andet sted være svært, når man nu ønsker at deltage i samfundet i et fleksjob, så at blive afvist på den her måde.
Man forventer jo ikke at ryge helt ned og ikke engang kunne modtage kontanthjælp, heller ikke, hvis man har en lille ejendom et eller andet sted.
Det er jo en utålelig situation at blive sat i.
Inger Støjberg (V), 2010-11-17:
Vi kan se, at tingene rent faktisk skrider i lande, hvor der ikke er en grænse, eller hvor grænsen for sygedagpengeudbetalingens længde er anderledes end i Danmark.
Det betyder også, at hvis man kigger mod Sverige, hvor de førhen ikke havde en begrænsning, har de lagt en begrænsning ind, der stort set er tilsvarende den danske, fordi de netop har kunnet se, at det ikke hjælper borgerne videre, hvis der ikke ligesom er en kant, altså en opgave for kommunerne at arbejde hen imod.
Og det vil altså sige, at man inden for 1 år skal afklare en borger.
Og det er derfor, at der, som jeg nævnte før, er kommet en række forlængelsesmuligheder ind, og jeg vil gerne sige, at der har Dansk Folkeparti været meget en aktiv medspiller med hensyn til netop at forbedre de her muligheder.
Tina Petersen (DF), 2010-11-17:
Jeg synes, det er interessant, at ministeren nævner, at der er 1 år til en afklaring.
I det her tilfælde er der så gået 2 år uden en afklaring, og der er ikke noget, der har ændret sig, tværtimod.
Specifikt vil jeg jo sige, at det stadig væk er et skidt problem at stå med ikke at blive afklaret i de her situationer, så man ved, hvor man konkret står økonomisk, når man nu har været udsat for enten en arbejdsskade eller noget andet ulyksaligt i sit liv, altså så man ikke kommer til at stå i den her umiddelbart dårlige situation, hvor man ikke kan komme videre, trods det at man selv ønsker at tage del i afklaringen.
Har ministeren kendskab til, at Svendborg Kommune håndhæver loven anderledes end foreskrevet ved at tilbageholde sygedagpenge på trods af en lægelig erklæring om uarbejdsdygtighed?