Frank Aaen (EL), 2012-09-06:
Det er sagt nogle gange i løbet af dagen, at finansloven her vil blive lavet sammen med Enhedslisten.
Til det vil jeg bare svare, at det håber vi.
Det vil være bedst for danskerne, det vil være bedst for beskæftigelsen, det vil være bedst for velfærden i vores samfund.
Det vil også være klogt af regeringen, for hvis man laver aftalen med os, bliver det nemmere at se forskel på den nuværende regering og den tidligere regering.
Men forudsætningen er selvfølgelig, at den aftale, der skal laves om finansloven, viser, at der er en forskel, en synlig forskel, og sådan er det altså ikke med det, der ligger på bordet i dag.
Alle de positive bemærkninger, vi har hørt i pressen op til i dag og i dag fra de borgerlige partier, viser jo i alt for høj grad, at der er for lidt forskel, en nærmest usynlig forskel; at det nærmest lige så godt kunne være forelagt af den tidligere regering.
Og det siger jeg ikke, fordi jeg mener, det er ligegyldigt, om vi har fået en ny regering – vi har jo selv støttet, at vi har fået ny regering – men fordi det skal være meget tydeligere, at der er en forskel på den gamle regering og den nye.
Vi er også nødt til at sige, at hvis det skal lykkes, skal den nye regering hjælpes.
Jeg tror, den har brug for rigtig meget pædagogisk bistand.
Der var jo f.eks. en skattereform, en skatteaftale.
4.220 kr., 4.980 kr., 11.710 kr.,
det er minusserne.
Og hvor er plusserne så?
Ja, plusserne er oppe i direktørfamilien, godt 18.000 kr., og hos de højtlønnede funktionærer, som får godt 20.000 kr.
Det er jo ikke sådan, at de mennesker, jeg lige har nævnt, der får de store plusser, er de fattigste, tværtimod.
Det er jo sådan set dem, der i forvejen er på toppen af samfundspyramiden, og så skal de bare have endnu mere betalt af dem, der har mindst.
Vi undrer os også meget over, at man laver et finanslovforslag, hvor der – lad mig bare tage de små ting først – skal spares på DSB.
Altså, helt ærligt, sidste år aftalte vi, at DSB skulle have flere penge, fordi vi har brug for en bedre kollektiv trafik.
Der skal spares på danskundervisning for indvandrere.
Jamen hvem er det nu, der har brug for danskundervisning?
Det er da folk, der er kommet hertil.
Hvorfor skal der spares der?
Det er rigtigt, at regeringen siger, at der gives flere penge til uddannelse og forskning.
Det meste af det, man giver til forskning, er det, man kalder hulopfyldning eller kløftopfyldning.
Det vil sige, at man har nogle budgetter, der er indrettet sådan, at det bare ville falde dramatisk, og så putter man lige i, så det ikke falder så dramatisk.
Og det er rigtigt, at der gives flere penge til uddannelserne.
Men det er jo sådan, at der er kommet mange flere unge ind i uddannelserne – og det er jo rigtig godt – men så kan det jo ikke nytte noget, at man ikke fylder op, sådan at der ikke stadig væk sker fald i den gennemsnitlige bevilling pr. uddannelse.
De her ting er slemme nok, men det, vi synes er allerværst, hænger sammen med, at regeringen kom til for at knække arbejdsløshedskurven.
Det var jo det, den blev valgt på i sin tid.
Det måske stærkeste argument, regeringen havde i hele valgkampen, var, at det her gælder om, at vi skal arbejde os ud af krisen, vi skal ikke spare os ud af krisen.
Selve det grundlæggende, nemlig at det gælder om at arbejde os ud af krisen og ikke at spare os ud af krisen, var jo i virkeligheden regeringens vigtigste argument i valgkampen.
Og hvad er det så, vi har set, og hvad er det, vi ser?
Jamen det er, at arbejdsløsheden stiger og økonomien skrumper.
Og så er det jo virkelig, vi må undre os over, at man, når arbejdsløsheden stiger og økonomien skrumper, så kommer med et finanslovforslag, som siger nulvækst i det offentlige forbrug og oven i købet har en negativ effekt på beskæftigelsen.
Jeg tror, man siger 9.300 færre beskæftigede på grund af finansloven.
Altså, i min økonomiske lærebog – og jeg tror sådan set, at finansministeren har læst den samme i sin tid og tror mere på den end jeg i øvrigt – stod jo, at når man har dårlige tider i økonomien, skal man sørge for at bruge flere offentlige midler på at sætte gang i beskæftigelsen for at sørge for, at der sker en udvikling af økonomien.
Og så er det bare, jeg siger: Hvordan kan regeringen så komme med et udspil, som i virkeligheden påvirker beskæftigelsen negativt?
Jeg ved godt, at vi af regeringen – og det kommer også her om kort tid, når finansministeren skal på talerstolen – får fortalt alt det gode, man har gjort for beskæftigelsen.
Men det skal jo kunne ses.
Men det er jo ikke nok, at man har gjort noget for beskæftigelsen, hvis arbejdsløsheden stadig væk vokser.
Det er derfor, vi synes, der bør ske noget mere.
Vi har faktisk taget regeringen på ordet, når vi snakker om beskæftigelse og arbejdsløshed.
For vi hører til hudløshed, at det er bedre, at folk kommer i arbejde, end at de får dagpenge, og så har vi sagt til regeringen: Jamen top, den køber vi; så sørg da for, at folk kommer i arbejde; tilbyd folk et arbejde.
Det er jo i virkeligheden det hovedkrav, vi har til den her finanslov; altså, vi siger, at dem, der står i fare for at dratte ud af dagpengesystemet, skal tilbydes et arbejde.
Vi har kaldt det en jobgaranti.
Vi har også sagt det på den måde, at kan den jobgaranti ikke opfyldes, skal folk fortsat have ret til dagpenge.
Det gør vi jo, fordi det, der ellers er alternativet, er, at tusindvis af mennesker står til at falde ud af dagpengesystemet, og når folk falder ud af dagpengesystemet, kan man altså se en familie, hvor en indkomst går fra løn og til det, der måske er det halve, når man kommer på dagpenge, og når man så går fra dagpenge og ud, fordi man ikke længere har ret til dagpenge, så kan man komme ud for, at det er 0 kr.
Det er jo en dramatisk udvikling – fra en almindelig løn og så til at få 0 kr. – som betyder, at familier i stort tal vil komme i økonomisk ruin, og det kan vi altså ikke bare se på.
Og det kan den regering, som er kommet til som værende mere socialt ansvarlig og mere ansvarlig i forhold til økonomien og beskæftigelsen, altså heller ikke bare se på.
Jeg vil godt sige, at vi har været relativt hårde, nogle siger for hårde, i vores retorik.
Men folk skal jo kunne forstå, hvad vi siger, og folk skal vide, at vi mener det alvorligt.
Og vi mener det altså alvorligt med, at folk skal have en garanti for enten at få beskæftigelse eller som minimum dagpenge.
Kan det lade sig gøre? spørger man så.
Jamen det kan det da.
Jeg så i dag i Politiken en kommentator, der sagde: Tilbyd da folk et servicejob i det offentlige.
Jeps, den er vi med på.
SF og Enhedslisten støttede det i sin tid, altså at man giver kommunerne penge, hver gang de ansætter en ledig.
Lad os udvide rotationsordningerne, altså uddannelsesrotation osv.
Lad os da lave sociale klausuler, når det offentlige køber ind.
Jeg har forstået, at der er store problemer nede omkring Femern med, om folk kommer i arbejde, og hvem der kommer i arbejde.
Nu har jeg ikke noget imod, at folk fra udlandet kommer i arbejde, de skal bare have en ordentlig løn.
Men når vi har så store anlægsprojekter som f.eks. på Femern, så lad os da sige til den virksomhed, som får jobbet, at de skal sørge for at ansætte både nogle praktikanter, altså unge, og også sørge for, at langtidsledige kommer i arbejde.
Det er et ganske almindeligt socialt krav, man må kunne stille til virksomheder, der har store ordrer for det offentlige.
Vi foreslår også en lang række ordinære job, hvor man skal have mulighed for genoptjening, og en grøn jobplan.
20.000 job har vi foreslået – vi mener, der er masser af muligheder.
Vi peger selvfølgelig også på dagpengesystemet.
Vi bliver nogle gange spurgt, om vi ikke tænker på dem, der er faldet ud af dagpengesystemet.
Jeg skal også sige, at vi har en lang række forslag til, hvordan pengene skal findes.
Jeg håber, at nogle vil spørge til, hvor vi synes de skal findes, så skal jeg underholde med det.