Per Stig Møller (KF), 2008-04-22:
Min besvarelse af den tale, vi netop har hørt, kunne jo være ganske kort, for svaret kunne være: Ja, regeringen mener, hvad regeringen har sagt, nemlig at vi vil forsvare konfliktretten.
Men jeg skal gerne gøre svaret lidt bredere.
Dagens tema er imidlertid ikke nyt for Folketinget.
Dels kom Folketinget ind på spørgsmålet under debatten den 8. april om beslutningsforslag nr. B 77 om en protokol til Lissabontraktaten, så der fik fru Line Barfod faktisk svar på sit spørgsmål; dels fik jeg det samme spørgsmål under mit samråd med Europaudvalget den 13. marts, og jeg kan også nævne, at den 7. februar redegjorde beskæftigelsesministeren udførligt over for Europaudvalget og Arbejdsmarkedsudvalget for EF-Domstolens domme i Laval- og Viking Line-sagerne, som dagens debat jo også skal ses i lyset af.
Jeg vil først knytte nogle bemærkninger til spørgsmålet om eventuelle initiativer på EU-plan, og derefter skal jeg sige et par ord om EF-Domstolen generelt, da det jo er en del af forespørgslen.
EF-Domstolens domme i december i Laval- og Viking Line-sagerne samt EF-Domstolens dom den 3. april i den såkaldte Rüffertsag har måske skabt det indtryk hos nogle, at den danske arbejdsmarkedsmodel er under stærkt pres; det indtryk har Enhedslisten jo.
Men det mener jeg ikke er tilfældet.
Men vi mener ikke, at den danske arbejdsmarkedsmodel er kommet under stærkt pres.
Fru Line Barfod nævnte Sverige, og Sverige har altså ikke tænkt sig at arbejde inden for EU med spørgsmålet, men ser ligesom vi på det på nationalt plan.
Dommen i Lavalsagen vedrørte bl.a. strejkeretten over for udenlandske firmaer, og her er de svenske regler anderledes end de danske.
Det, som især er i fokus i en dansk kontekst, er, om Lavaldommen stiller krav til klarheden i de lønkrav m.v., som en fagforening konflikter for at opnå overenskomst om.
Hvad angår Rüffertsagen, er der jo en række omstændigheder, som er særlige for Tyskland, herunder navnlig at der er tale om særlige udbudsregler for en tysk delstat i et tillæg til den føderale tyske lovgivning om mindsteløn og om almengjorte overenskomster.
I modsætning til Tyskland har Danmark ikke en lovfastsat mindsteløn eller et system med almengældende overenskomster, og jeg har mærket mig, at både LO og DA har meldt ud, at de umiddelbart anser det for muligt at håndtere dommene i en dansk kontekst uden at inddrage EU, og uden at konfliktretten angribes.
Der er som bekendt igangsat et udredningsarbejde under beskæftigelsesministeren, der skal se på Lavalsagen.
I arbejdet deltager en bred kreds af repræsentanter for arbejdsmarkedets parter og de relevante myndigheder, og beskæftigelsesministeren vil i sin besvarelse komme ind på, hvordan arbejdet skrider frem.
Regeringen vil også lave en nærmere analyse af Rüffertsagens betydning for den danske retsstilling.
Som jeg sagde under mit samråd med Europaudvalget den 13. marts, vil jeg gerne gå i byen for den danske arbejdsmarkedsmodel i EU, hvis dette måtte blive nødvendigt; dermed har jeg også svaret på fru Line Barfods spørgsmål.
Jeg er også helt sikker på, at beskæftigelsesministeren har det på samme måde som jeg: Hvis den skulle blive truet, vil han selvfølgelig også gå i byen for at sikre den.
Om modellen måtte være truet, afhænger i første omgang af, hvilke løsningsmuligheder man når frem til udredningsarbejdet om Lavalsagen.
Der er derfor ikke nogen akut og overhængende fare for den danske arbejdsmarkedsmodel, sådan som visse medlemmer af Folketinget, her fru Line Barfod, fremstiller det, og det er derfor også misvisende at tale om manglende rettidig omhu fra regeringens side ved ikke på nuværende tidspunkt at gå aktivt frem i EU-systemet, for det er jo slet ikke sikkert, det er relevant.
I den forbindelse vil jeg opfordre til, at man ser på de to lande, hvis lovgivning er mest direkte berørt af EF-Domstolens domme i henholdsvis Laval- og Rüffertsagen, nemlig Sverige og Tyskland.
Ingen af de to lande har mig bekendt taget initiativ i EU-systemet, og de skulle jo være de første til at gøre det.
F.eks. har de ikke taget initiativ til at stille krav om ændring af udstationeringsdirektivet.
Det kan selvfølgelig ikke afvises, at det vil ske, men indtil videre har vi ikke set det.
Især hvad angår Sverige, hvor der også er igangsat et udredningsarbejde, agter man at lade det arbejde køre og se tiden an.
Det samme har Kommissionens formand, Baroso, og beskæftigelseskommissær Spidla i øvrigt meget klart meldt ud.
Men skulle det vise sig, at vi ikke kan nå frem til tilfredsstillende løsninger herhjemme, er regeringen klar til at rejse sagen i EU.
Herefter skal jeg komme med et par bemærkninger om EF-Domstolen som sådan.
Den har vi også drøftet før.
Vi drøftede EF-Domstolen her i Folketingssalen den 1. februar 2008 i forbindelse med beslutningsforslag nr. B 8 fremsat af Dansk Folkeparti.
Det er selvfølgelig altid en god og nyttig debat, og det er altid godt at være kritisk over for EF-Domstolen; det er altid velkomment, man skal være kritisk over for alt.
Men samtidig er det altså vigtigt at huske EF-Domstolens vigtige rolle i EU-samarbejdet, fordi EF-Domstolen er garant for det retsbaserede samarbejde.
Det må vi altså ikke glemme i den aktuelle debat.
Lad mig give et par eksempler på nylige og overordentlig positive afgørelser, for de gode historier overses lidt og kommer jo ikke i avisen.
I den samme uge, hvor EF-Domstolen afsagde dom i Rüffertsagen, afsagde Domstolen således flere andre domme, som vi fra dansk side kun kan hilse velkommen.
For det første gav EF-Domstolen Danmark og Europa-Parlamentet medhold i en sag, vi havde anlagt mod Kommissionen, fordi Kommissionen havde givet tilladelse til såkaldte bromerede flammehæmmere.
Det er jo et stof, der mistænkes for at være stærkt miljøskadeligt, og som vi indgik en aftale angående beskyttelse mod ozon om i 1992.
EF-Domstolen fastslog heldigvis, at tilladelsen stred mod de overordnede EU-regler på området, og Kommissionens godkendelse af stoffet blev derfor annulleret.
Dommen var en dansk sejr for miljøet.
Det andet nylige eksempel, jeg vil nævne, er en sag, som var forelagt af en tysk domstol og angik registreret partnerskab og pensionsudbetalinger.
I dommen slog EF-Domstolen fast, at såkaldt enkepension også skal udbetales til den efterladte ægtefælle, når denne er af samme køn som afdøde, hvis man, som tilfældet er i Tyskland, nationalt har valgt at indføre registreret partnerskab.
Det er jo altså også en dom, der er til Danmarks fordel.
Disse to domme er gode eksempler på EF-Domstolens vigtige rolle i EU-samarbejdet.
Den gælder både som garant for lovligheden af EU’s virksomhed og som garant for, at EU's regler fortolkes i takt med tidsånden og samfundsudviklingen generelt, og det synes jeg er værd at huske på, når vi drøfter EF-Domstolens domme i sager som Laval- og Rüffertsagen, hvor vi gerne havde set noget andet, men ikke føler os truet.
I et retsbaseret samarbejde med 27 lande får vi ikke altid medhold ved EF-Domstolen, men vi var faktisk ringere stedt, hvis vi ikke havde en domstol.