Holger K. Nielsen (SF), 2008-11-04:
Da regeringen fremlagde en ny strategi for Afghanistan her i juni måned, var vores første meldinger forholdsvis positive.
Vi tog det som en begyndende erkendelse af, at det er nødvendigt at skifte spor, en erkendelse af, at det ikke er muligt at nå en militær sejr i Afghanistan - altså det stik modsatte af det, hr. Søren Espersens sagde før.
Vi lagde specielt vægt på følgende sætning, som også er en del af bemærkningerne til det her beslutningsforslag
: » … det er målet gradvist at ændre balancen i retning af større civil indsats og en mere tilbagetrukken militær rolle«.
Vi anerkender, at der i det her forslag er tale om en styrket civil indsats, i hvert fald hvad angår penge, og jeg tror bestemt, at det er noget, som Socialdemokraterne og De Radikale har kæmpet meget for i de forhandlinger, der har været.
Det er dog ikke helt klart, hvordan pengene skal bruges, og hvordan de indgår i hele den samtænkningsstrategi, der også er en del af det her.
Men under alle omstændigheder anerkender vi det.
Derimod lever forslaget jo altså ikke op til anden del af sætningen om, at man skal reducere den militære del.
Tværtimod ligger der i det her forslag, at der skal ske en optrapning af det antal soldater, vi skal sende til Afghanistan.
Der er ikke antydning af overvejelser over, hvornår vi kan begynde at reducere det militære engagement.
Der er ikke antydning af nogen form for exitstrategi i forhold til Afghanistan.
Der er tale om, at vi, siger man så godt nok, i første omgang forøger det danske kontingent, men der er ikke noget om, hvordan vi kan reducere senere hen, hvilket jo var en del af det, der var målsætningen.
Der er ikke antydning af, hvordan samtænkningen mellem det militære og det civile skal føres ud i livet i praksis.
Der er ikke her antydning af overvejelser om, hvordan der skal findes en politisk løsning i Afghanistankonflikten, en politisk løsning, som også indbefatter Taleban.
Det er jo det, som den britiske brigadechef Mark Carleton-Smith sagde til Sunday Times for ikke så længe siden, og som hr. Søren Espersen mener er sølle og slapt og selvopgivende, og jeg ved ikke hvad, men som stadig flere, der er tæt på begivenhederne, er enige om er en nødvendighed.
Jeg kan forstå, at der måske er en vis uenighed om det punkt, men det er da nok naturligt og i hvert fald for os nødvendigt, at vi, hvis vi skal støtte det her, selvfølgelig skal have et politisk perspektiv om, at det her ikke er en mission, der skal, om jeg så må sige bombe en fred igennem i Afghanistan.
Det er en vision, der skal sikre civilbefolkningens tillid med henblik på at skabe en stabil opbygning af det afghanske samfund. Vi har sagt, at vi godt ville tage et ansvar for Afghanistanpolitikken, men vi har også sagt, at det forudsætter, at det indgår i en klar exitsammenhæng.
Og så må jeg sige, at det jo er mærkeligt, at de meldinger, vi hører fra regeringen, går i den stik modsatte retning.
Forsvarsministeren sagde her for nylig, at vi vil være i Afghanistan, kunne man forstå, med samme styrke om 10 år.
Det er fuldstændig modsat det, der står i det her forslag om, at vi skal reducere det militære engagement frem til 2012.
Vi hører næste dag forslag om, at der skal F-16-fly derned.
Det er så ikke kommet med i det her forslag, men ideerne er der hele tiden.
Specialstyrker og jægerkorpset skal derned.
Konstant bliver bolde smidt op i luften om en yderligere militær optrapning, uden at det er sat i sammenhæng med, hvordan man får sammentænkt det civile og det militære.
Vi er med på, der skal være en militær beskyttelse af den civile genopbygning, og vi vil også være med til at diskutere, hvordan det kan foregå, men det skal vendes på den måde, at udgangspunktet skal være det civile, og så skal det militære tilrettelægges ud fra, hvordan det civile skal beskyttes, og ikke, som det er i øjeblikket, hvor man konsekvent optrapper militært, formentlig ud fra den tænkning, som hr. Søren Espersen jo har givet udtryk for, nemlig at meningen ikke er, at man skal opbygge civilt.
Meningen er, at man skal bekæmpe Taleban militært.
Det er det, som er hr. Søren Espersens holdning til det her.
Derfor er der jo i virkeligheden en uenighed hos det flertal, der her i Folketinget står bag Afghanistanstrategien, men også en grundlæggende uenighed med os.
Det er derfor, vi ikke kan støtte det her forslag.