Charlotte Fischer (RV), 2007-01-10:
De medicinske patienter er jo et vigtigt område.
De udgør 80 pct. af alle de patienter, der befinder sig på sygehusene, og mere end halvdelen af de medicinske patienter er 65 år og derover.
Så det er et vigtigt område, og jeg vil sige, ligesom jeg sagde sidste gang, forslaget blev fremsat, at sigtet synes jeg er vigtigt, og jeg synes, S har fremsat et på alle måder sympatisk forslag.
Vi har to indvendinger mod det, den ene er timingen i det, og den anden er metoden.
Vi står nu her i 2007; den ny kommunalreform er ikke ret mange dage gammel, og jeg synes jo, at vi skal udvise den reform, som vi med sundhedsloven selv har været med til at støtte på sundhedsområdet, den nødvendige respekt og sige, at nu skal den have lov til at virke, for meget af det, der ligger i kommunalreformen, vil efter min bedste overbevisning, og også når jeg tænker optimistisk om det, også komme netop de her patienter til gode.
Problemerne er der, og det er jeg helt enig med Socialdemokraterne i.
Vi ved, der er problemer med manglende kapacitet, underbemanding, skiftende personale osv.
Det er ikke det, diskussionen skal handle om.
Det er spørgsmålet: Er en handlingsplan det rigtige redskab, og er det tidspunktet nu, at man skal sætte sådan et initiativ i søen?
Som sagt synes vi, at kommunalreformen i meget høj grad handler om at sige, at nu er det altså regionerne, der har et ansvar for at drive sundhedsvæsenet, og kommunerne bliver koblet på.
De får nu i meget højere grad et ansvar for forebyggelse og sundhedsfremme.
Det er vigtigt, at de gør det godt, og det er vigtigt, at de gør det i et samarbejde.
Og det tror jeg kommer til at udvikle sig over tid, bl.a. med de sundhedsaftaler, der nu bliver indgået.
Det bliver et, tror jeg, meget vigtigt instrument, og det kommer ikke til at fungere i fuld forstand fra første færd, men er et udviklingsinstrument, og vi sætter vores lid til, at vi i hvert fald over tid kan være med til at gøre noget ved de manglende sammenhænge, som er et stort problem.
Ét problem er jo kapaciteten, og noget af problemet er, at raske patienter ligger og venter i sengene, og det er, fordi kommunerne ikke har de nødvendige tilbud.
Det er også det problem, som Socialdemokraterne peger på, nemlig at patienter ligger og venter.
Hvor de skulle være blevet udredt første dag, ligger de og venter, og det spærrer selvfølgelig, og det optager kapacitet.
Alt sammen er noget, som regionerne og kommunerne sammen skal finde ud af at løse.
Et andet problem er personale, og der synes vi, at det er et meget stort problem, at vi har personale – nu er det sygeplejerskerne, der bliver nævnt her – der bruger en meget stor del af deres tid på andet end det, de er sat i verden for, sygeplejersker, der ikke plejer, men bruger tiden på administration.
Jeg synes, regeringen skulle koncentrere sin kvalitetsreform om at frisætte personalet, så personalet i alle led af sundhedsvæsenet kom til at bruge noget mere tid på deres kernekompetencer og noget mindre tid på at forvalte, administration osv.
Om nationale handlingsplaner har vi den opfattelse, at de kan være gode, det har de været på kræft- og hjerteområdet, men det er også et instrument, man skal bruge med omtanke.
Hvis man iværksætter handlingsplaner overalt, devaluerer man også handlingsplanerne, og man frarøver jo i virkeligheden regionerne og kommunerne det handlerum, som er tanken bag kommunalreformen.
Vi vil gerne have det sådan, at kommuner og regioner nu lader et væld af løsninger og redskaber komme i spil og lader sig inspirere af hinanden, og vi så på den måde får en frodig udvikling på området.
Vores opgave her i Folketinget kunne være at sørge for, at der er en overvågning, at sørge for, at der er en erfaringsudveksling, og måske skal vi også overveje at sætte nogle mål.
Jeg vil gerne være med til at diskutere, om vi på sigt skal sætte nogle mål for det medicinske område i erkendelse af, at det er et stort og vigtigt område.