Mette Frederiksen (S), 2015-03-19:
Det er uholdbart, at offentligt ansatte, velfærdssamfundets fronttropper, oplever overfald, chikane, trusler eller anden adfærd fra borgere eller pårørende, som er uacceptabel.
Jeg tror også, at det er vigtigt at sige, at hver gang en sygeplejerske, en portør, en parkeringsvagt eller en politibetjent bliver angrebet, truet eller chikaneret, er det hele velfærdssamfundet, der står for skud, og derfor er det også et fælles ansvar at modvirke de utrolig kedelige samfundstendenser, der er på det her område.
Jeg kan måske helt indledningsvis sige, at noget af det sidste, jeg nåede, mens jeg stadig var beskæftigelsesminister, var i samarbejde med Folketinget at få strammet lovgivningen, sådan at arbejdsgiveransvar også skal udstrækkes til fritiden, hvis eksempelvis et overfald på en sygeplejerske eller en politibetjent har at gøre med noget, der har fundet sted i arbejdstiden.
Det håber jeg på kommer til at virke godt.
Så vi skal gøre, hvad vi overhovedet kan for at passe på vores medarbejdere og slå ned på det, man jo ikke kan kalde andet end asocial adfærd, for det er det, når gode medarbejdere bliver chikaneret.
Der blev jo, som det er forslagsstillerne bekendt, nedsat en arbejdsgruppe i 2013 under Rigspolitiet, hvor også Politiforbundet deltog, for at se på, hvordan vi kan passe ekstra godt på vores politibetjente.
Den arbejdsgruppe fandt i hvert fald på det tidspunkt, at der ikke var behov for nye lovgivningsinitiativer.
Den kom med en række andre anbefalinger i stedet.
Hvis vi kigger på selve beslutningsforslaget, og hvis vi har læst det korrekt, kan vi se, at det første element går ud på, at straffen for chikane mod offentligt ansatte tjenestemænd skal være den samme, uanset om chikanen finder sted i tjenesten eller i fritiden.
Straffeloven indeholder allerede i dag særlige regler om overfald på personer, der handler i medfør af offentlig tjeneste eller hverv.
Det drejer sig om § 119 og § 121, hvor de personer bliver givet en særlig beskyttelse mod både vold, trusler og det, man kalder fornærmelig tiltale
Bestemmelserne, og det er nok vigtigt at sige, omfatter både situationer, hvor offentligt ansatte overfaldes med vold, trusler eller fornærmelig tiltale i arbejdstiden, og situationer, hvor overfaldet måtte ske uden for arbejdstiden, men hvor det overfald, der måtte ske uden for arbejdstiden, netop er begrundet i arbejdssituationen.
I retspraksis kan jeg sige at det allerede er tillagt betydning i skærpende retning, at en trussel mod en offentligt ansat bliver fremsat over for den forurettede uden for arbejdstiden.
Det er der også redegjort for over for Folketinget tidligere.
Jeg går jo ikke ud fra, at det, forslagsstillerne ønsker, er at få strafniveauet ned – det ville ligne forslagsstillerne dårligt – og derfor skal man nok være lidt varsom med den her del af beslutningsforslaget.
For der er allerede i dag en retspraksis for at tillægge det skærpende omstændigheder.
Vi må i hvert fald ikke komme til ad bagvejen at sætte straffen ned for det her.
Så man kan sige, at alene den uklarhed, der er her, gør, at vi ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Så er der det, der vedrører chikane mod familien, og her er vi inde ved noget, der virkelig er ubehageligt.
Tænk sig at gå på arbejde, passe sit arbejde og så opleve, at ens familie – det kan være børn, en ægtefælle eller andre – bliver chikaneret, fordi man er fængselsbetjent, eller fordi man er sygeplejerske.
Det er der kun grund til at tage afstand fra.
Men her foreslås det i beslutningsforslaget, at det skal udgøre en særskilt strafskærpende omstændighed, hvis chikanen eller truslerne er rettet mod en offentligt ansats nærmeste familie.
Det siger sig selv, at vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at forhindre, at det finder sted.
Vold og trusler mod pårørende straffes efter straffelovens bestemmelser om vold eller trusler, og domstolene kan ved strafudmålingen tage hensyn til, at forholdet er begået i anledning af offentlig tjeneste.
Det gælder f.eks., hvis det er en ægtefælle til en politibetjent.
Så der er altså muligheder for, at man ser det som en strafskærpende omstændighed, og det vil sige, at mulighederne allerede foreligger i straffeloven.
Så er der det tredje element, hvor det foreslås, at normalstraffen for overtrædelse af straffelovens bestemmelser om overfald på en offentligt ansat med vold, trusler eller fornærmelig tiltale skal fordobles, hvis gerningsmanden tidligere er dømt for personfarlig kriminalitet.
Jeg har ikke noget meget dogmatisk forhold til straf.
Jeg er bestemt tilhænger af, at vi sanktionerer der, hvor det er nødvendigt og rigtigt, og er der områder, hvor straffen skal sættes op, vil jeg ikke på nogen måde principielt være modstander af det.
Vi skal bare være sikre på, at det virker, og at det ikke bliver et slag i luften.
Der noterer jeg mig bare, at den arbejdsgruppe, der har været nedsat tidligere, hvor også Politiforbundet har deltaget, ikke har anbefalet, at straffen skulle sættes op.
Der har man derimod anbefalet noget andet, nemlig at vi klæder ikke mindst vores politifolk bedre på til at håndtere de situationer, hvor konflikterne måtte opstå. Lige så hård jeg var i min indledning i forhold til at slå ned på truslerne, chikanen og volden, lige så vigtigt er det dog, vil jeg gerne understrege, at vi i vores offentlige sektor arbejder konfliktnedtrappende i stedet for konfliktoptrappende, for hvad enten man er politimand, ambulanceredder, ansat i psykiatrien eller socialrådgiver, møder man mennesker, der har det dårligt.
Man møder mennesker, der er påvirkede, som er misbrugere, som står på kanten af deres liv, og som derfor en gang imellem kan have en adfærd, som på alle mulige måder er forkert, men som selvfølgelig har rod i, at livet for nogles vedkommende bare er så umådelig trist og så utrolig svært at håndtere.
Hvis vi i alle de tilfælde sætter hårdt mod hårdt, vil man se alt for mange konflikter optrappe.
Et af de store privilegier ved at bo i Danmark er, at vi har så ufattelig dygtige folk siddende i vores ambulancer og arbejdende på de lukkede afdelinger i psykiatrien og i vores patruljevogne, som under de mest stressende og menneskeligt udfordrende situationer evner at lade være med at sætte hårdt mod hårdt, men som faktisk med deres empati, deres menneskelige indsigt, deres psykologiske overlegenhed og deres indsigt i livets forhold i øvrigt får nedtrappet konflikter, sådan at også vores allerallermest sårbare mennesker kan komme ud af situationer uden at skulle lægges i håndjern eller på anden vis underlægges brugen af magt.
Jeg vil utrolig gerne have, at vi fastholder de traditioner og den kultur, for det er noget af det, der gør Danmark til et helt særligt samfund.
Det ændrer ikke på, at vi skal slå hårdt ned på chikanen, på volden, på truslerne, fordi det er uacceptabelt, men jeg lytter mig altså til, at den arbejdsgruppe, der tidligere har været nedsat, er kommet med andre anbefalinger end det, der ligger i beslutningsforslaget her, og ud fra et samlet hele vælger vi derfor at sige nej tak til forslaget.