Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-04-21:
Når man lytter til debatten om fixerum, så kan man meget let få det indtryk, at der er tale om et valg mellem enten på den ene side at oprette fixerum eller på den anden side slet ikke at gøre noget som helst.
Det er forkert.
For faktum er jo, at der i dag gøres rigtig meget for at hjælpe stofmisbrugere med at komme ud af deres misbrug gennem en bred vifte af behandlingstilbud.
Der gøres også rigtig meget for at begrænse de skader, der er forbundet med at have et misbrug.
Skadesbegrænsningen har jo især betydning for dem, der ikke er parate til at kunne gå ind i en egentlig behandling.
Alternativet til at oprette fixerum er altså ikke at gøre ingenting.
Tværtimod skal det foruroligende høje antal narkotikadødsfald og de skader, som stofmisbrugerne i øvrigt påfører sig selv og det omgivende samfund, begrænses gennem et langt, sejt træk på alle fronter.
På den baggrund og i erkendelse af, at der ikke findes en snuptagsløsning, heller ikke oprettelsen af fixerum, er regeringen gået aktivt i spidsen for arbejdet med at fastholde og forbedre de eksisterende og udvikle helt nye tilbud, tilbud, som kan nedbringe antallet af narkotikadødsfald og i det hele taget begrænse de skader, som er forbundet med et narkotikaforbrug.
Men ret skal være ret.
Regeringen er nok gået i spidsen, men den massive indsats for at sikre endnu flere behandlingstilbud på narkotikaområdet og for at gøre tilbuddene endnu bedre har kun kunnet lade sig gøre, fordi satspuljepartierne har delt regeringens ambition om at hjælpe stofmisbrugerne og i flere omgange har tilsluttet sig regeringens initiativer til satspuljeforhandlingerne, og det kvitterer jeg gerne for.
Med satspuljeaftalen for 2004 blev der afsat 145 mio. kr. over 4 år til bl.a. sikring af mere kvalitet i substitutionsbehandlingen og til indførelse af en gratis vaccinationsordning mod hepatitis A og hepatitis B samt til vandampuller i sprøjtesættene, som i forvejen uddeles.
Med satspuljeaftalen for 2006 blev der afsat 0,25 mia. kr. over 4 år til bl.a. indførelse af metadoninjektion som behandlingsmulighed, indførelse af målrettede sundhedsfaglige tilbud til de hårdest belastede stofmisbrugere, udvidelse af den gratis vaccinationsordning mod hepatitis A og B og styrkelse af indsatsen mod hepatitis C og oprettelse af Vesterbropuljen, som siden er udmøntet bl.a. i forsøget med et sundhedsrum.
Med satspuljeaftalen for 2008 blev der afsat 128 mio. kr. over 4 år til indførelsen af et mere sikkert substitutionspræparat, nemlig Buprenorphin, til etablering af et kvalitetsværktøj samt til forberedelse og indførelse af heroinordinationsordningen, altså den lægeordinerede heroin.
Med satspuljeaftalen for 2009 blev der fra og med 2010 afsat 62 mio. kr. årligt til permanent finansiering af den lægeordinerede heroin.
Der er også skabt en permanent finansiering til langt de fleste af de andre initiativer.
Jeg vil gerne knytte nogle bemærkninger til enkelte af de mange initiativer, der er taget igennem de seneste år: For knap 2 år siden indskærpede Sundhedsstyrelsen, at substitutionspræparatet Buprenorphin i højere grad bør anvendes frem for metadon; der er grund til at forvente en mærkbar begrænsning af antallet af narkotikadødsfald som følge af det skifte fra metadon til Buprenorphin, som nu er sat i gang.
For bl.a. at sætte yderligere skub i skiftet fra metadon til Buprenorphin vil Sundhedsstyrelsen gentage sin indskærpelse over for kommunerne, som har behandlingsansvaret, og som altså også er blevet kompenseret for de merudgifter, der følger med skiftet.
Herudover vil Sundhedsstyrelsen afholde en konference med fokus på nedbringelse af narkotikarelaterede dødsfald og sygelighed blandt stofmisbrugere.
Det forventes, at retningslinjerne vil medvirke til at nedbringe sygeligheden og dødeligheden blandt stofmisbrugerne. Med det for nylig iværksatte forsøg med sundhedsrum på Vesterbro får vi mulighed for at se, hvad der kan opnås med oprettelsen af et sted, som kombinerer sundhedsfaglige tilbud med socialfaglig rådgivning og værestedsaktiviteter, og som i forhold til fixerum alene adskiller sig derved, at der ikke må indtages heroin eller andre stoffer, som ikke er lægeordinerede.
Der er planlagt en evaluering af forsøget, som afsluttes med udgangen af 2011.
Inden for kort tid udrulles den lægeordinerede heroinordning.
Der vil i 2011, dvs. 2 år efter behandlingsformens indførelse, blive foretaget en evaluering af behandlingens effekt.
Sundhedsstyrelsen vil i den forbindelse også se på, om der er sundhedsfagligt grundlag for at udvide ordningen til at omfatte endnu flere stofmisbrugere.
I regeringen har vi stor tiltro til, at de forskellige initiativer tilsammen vil nedbringe antallet af narkotikadødsfald og i det hele taget begrænse de skader, der er forbundet med at have et stofmisbrug.
Oprettelsen af fixerum permanent eller som forsøg må vi derimod afvise.
Først, men ikke i sig selv afgørende,
ligger det fast, at oprettelsen af fixerum vil være i strid med FN's narkotikakonventioner.
Det har FN's eget narkotikakontrolorgan påpeget gentagne gange og senest i februar i år.
Konventionerne forpligter nemlig landene til kun at tillade brug af narkotika til medicinske og videnskabelige formål.
Den grundlæggende forpligtelse er helt central for dansk narkotikapolitik, og den hviler på forbuddet mod brug af narkotika til andre formål end netop medicinske og videnskabelige.
Det er vigtigt at holde fast i, at vi ikke bare taler om en konventionsretlig formalitet, for bag ved ligger nemlig den realitet, at oprettelsen af fixerum vil være udtryk for en klar legaliseringstendens, og det vil jeg gerne forklare.
Med oprettelsen af fixerum vil man sætte hensynet til skadesbegrænsning over alle andre hensyn, og har man først gjort det, vil det være meget vanskeligt på en holdbar og rationel måde at afvise forslag om nye tiltag, der kan begrænse skaderne endnu mere.
Men hvordan skal afvisningen begrundes, når det tiltag rent faktisk vil virke skadesbegrænsende i forhold til sundhed, i forhold til kriminalitet og i forhold til prostitution?
Efter oprettelsen af fixerum vil det også være meget vanskeligt med en holdbar og rationel begrundelse at afvise krav om at udvide målgruppen og at slække på adgangskravene, så fixerum kan blive til gavn for endnu flere stofmisbrugere.
Jeg vil gerne give et helt konkret eksempel:
I beslutningsforslaget lægges der bl.a. op til, at personalet ikke direkte må hjælpe misbrugere med indtagelse af stoffet.
Men hvorfor egentlig det?
Det forekommer da uholdbart og irrationelt, at man først opretter et sted, hvor stofmisbrugere i hygiejniske omgivelser og under overvågning af sundhedsfagligt personale kan tage deres heroin, hvorefter man afviser dem, der er i så ringe en forfatning, at de ikke uden direkte hjælp kan indtage deres stof.
På sidste uges åbne samråd i Socialudvalget bemærkede jeg da også, at en af beslutningsforslagsstillerne selv var inde på, at nogen kunne have behov for hjælp til selve indtagelsen.
Et andet eksempel: Med beslutningsforslaget lægges der op til, at det skal være et adgangskrav, at stofmisbrugerne lader sig registrere.
Men hvorfor nu egentlig det?
Det forekommer da også her uholdbart og irrationelt først at oprette et fixerum og dermed sætte hensynet til skadesbegrænsningen foran alle andre hensyn for derefter at afvise de stofmisbrugere, der ønsker anonymitet i forbindelse med brugen af et fixerum.
Skal de virkelig henvises til at indtage deres stof i baggårde og kælderhalse?
Noget helt andet er, hvordan politiet rent praktisk skal forvalte lovgivningen, hvorefter besiddelse af euforiserende stoffer er forbudt, men alligevel accepteres i fixerummet som en art fristed.
For hvordan skal fristedet afgrænses?
Hvis besiddelse af heroin accepteres i et fixerum, skal man så også acceptere besiddelse af heroin umiddelbart ude foran døren, eller når stofmisbrugeren er på vej ind i fixerummet?
Og hvad så lidt længere væk, 100 m væk, 200 m væk, 300 m væk, i samme kvarter, i nabokvarteret, på Vesterport Station eller på vej til fixerummet på en station længere ude i byen?
Hvor skal grænsen gå for at klare frisag ved over for politiet at hævde, at man er på vej til fixerummet?
Trods regeringens gentagne opfordringer har fortalerne for fixerum endnu ikke givet rationelle og holdbare begrundelser og svar.
Det bekræfter, at oprettelse af fixerum er udtryk for en klar legaliseringstendens.
Regeringen er helt på det rene med, at fortalerne for fixerum har de allerbedste intentioner og slet, slet ikke kan slås i hartkorn med tilhængere af en egentlig legalisering, men der er ikke skygge af tvivl om, at legaliseringstilhængerne vil se oprettelsen af et fixerum som en kæmpe landvinding.
Nogle vil så sige, at vi allerede er trådt ud på en glidebane mod legalisering med de eksisterende skadesbegrænsende tiltag, og det kan man måske nok sige der er noget om.
Sandt er det i hvert fald, at de eksisterende tiltag i forhold til en kompromisløs kamp mod narkotika godt kan virke paradoksale med bl.a. udlevering af rene sprøjter og kanyler.
Ordination af metadon - og det mest aktuelle eksempel ordination af heroin - er både pragmatiske og fornuftige tiltag, der ikke er nær så vidtgående som oprettelsen af et egentligt fixerum.
Man kan sige det sådan, at vi med de eksisterende tiltag befinder os på en glidebane, hvor vi fortsat kan stå fast, mens vi med oprettelse af fixerum vil komme derud på glidebanen, hvor vi mister fodfæstet, hvilket vil føre til en legalisering.
Med hensyn til den kommende heroinordinationsordning kan jeg i øvrigt ikke lade være med at tænke på, hvordan man mon vil organisere sig, hvis der også skal oprettes fixerum.
Når man ser bort fra selve den lægeordinerede heroin, vil mange af de tilbud, der knytter sig til den ordning, jo være nøjagtig de samme tilbud, der tænkes knyttet til et fixerum - jeg tænker bl.a. på hele den sundhedsfaglige indsats.
Derfor, og fordi der jo generelt er mangel på sundhedsfagligt personale, vil det vel være nærliggende at lægge heroinordinationsklinikken og fixerummet sammen.
Den ene stofmisbruger vil komme ind og få den lægeordinerede heroin og det fine lægemiddel fra lægemiddelvirksomheden i Schweiz, mens den anden vil være henvist til først at skulle begå kriminalitet, eventuelt også prostitution, for derpå på det illegale marked at købe heroin fra et uhumsk laboratorium i Afghanistan.
Helt grotesk bliver det, hvis de to misbrugere bagefter kan sætte sig side om side i injektionslokalet, hvor den ene kan indtage det klinisk gennemkontrollerede stof, mens den anden må indtage noget, som ingen rigtig ved, hvad er.
Vi bør undgå at bevæge os for langt ud på glidebanen, og vi må i hvert fald ikke miste fodfæstet.