Ellen Trane Nørby (V), 2009-05-04:
Vi behandler i dag B 159, som er et SF-forslag, som pålægger regeringen at indføre en officiel fattigdomsgrænse i Danmark, men fra Venstres side kan jeg kun sige, at vi bestemt ikke ser forslaget som den mirakelkur, som man tit hører SF føre det frem som, og vi kan ikke fra Venstres side støtte forslaget.
I Venstre ønsker vi modsat SF et fokus på den enkelte, et fokus på løsninger af de problemer, den enkelte har, og et fokus, der sætter den enkelte i centrum i stedet for at operere med firkantede støtteordninger og beregningsmodeller, som bestemt ikke levner plads til individuelle løsninger.
I Venstre ønsker vi, at lovgivningen i Danmark også fremover sikrer, at vi kan finde løsninger, som passer til den enkelte, i stedet for at tro, at vi ved at behandle alle ens behandler dem lige.
Nej, det er, som det også er blevet sagt tidligere i dag, sådan, at det først er, når vi behandler folk forskelligt, at vi netop kan behandle dem lige. SF skriver i beslutningsforslag B 159, at de ønsker en fattigdomsgrænse til to ting: For det første skal der laves en årlig statistik, der belyser udviklingen i fattigdommen, og for det andet skal fattigdomsgrænsen anvendes til løbende at foretage vurderinger af nye lovforslags konsekvenser for udviklingen i antallet af fattige.
I forhold til det første er det nok der, vi har den fundamentale forskel på SF og Venstre.
Vi vil hellere fokusere på at hjælpe den enkelte, som i en periode har det svært, i stedet for at tælle hoveder og hvert år gentage formålsløse debatter om Ginikoefficienter og medianindkomster, sådan som vi jo til dels også gør i dag.
Hvert år stiller SF sig jo forrest i køen for at kritisere regeringen for, at væksten og velstanden i samfundet er steget.
Det er jo netop det paradoksale ved at gøre fattigdom til et rent økonomisk forhold, at det netop er i tider med økonomisk vækst, tider med højere beskæftigelse, tider med velstandsstigning, at antallet af fattige på papiret ud fra de økonomiske beregningsmodeller også stiger.
Når vi ser på Danmark i de her dage, kan vi jo også se, hvorfor sådan en økonomisk beregningsmodel er så forkert, som den overhovedet kan blive.
Det at se på fattigdom som udelukkende et økonomisk forhold, som kan beregnes ud fra den ene eller anden model, er unuanceret og giver et forkert billede af det velstillede velfærdssamfund, som vi lever i.
Fra Venstres side vil vi hellere glæde os over, at Danmark ifølge OECD's seneste undersøgelse er det land i OECD, hvor den mindste andel af befolkningen lever i den såkaldte lavindkomstgruppe opgjort som personer med en disponibel indkomst under 50 pct. af medianindkomsten.
I Venstre vil vi hellere glæde os over, at mobiliteten ud af lavindkomstgruppen er meget høj i Danmark: Omkring 50-60 pct. af dem, der er i gruppen i år, er ude af gruppen året efter.
I de seneste beregninger fra Finansministeriet og den opgørelse, der netop er udgivet, kan vi se, at de personer, der var i lavindkomstgruppen i 2005, havde en gennemsnitlig indkomstfremgang på 70 pct. frem mod 2006, fordi mange studerende fik arbejde, og fordi ledige fandt beskæftigelse.
Med B 159 kommer SF jo heller ikke med konkrete forslag til, hvordan modellen skal skrues sammen.
Det er måske også det, der gjorde, at SF heller ikke havde held til at få den tidligere socialdemokratiske regering til at indføre en officiel fattigdomsgrænse, og det til trods for, at SF var støtte for en SR-regering gennem rigtig mange år.
Et andet punkt i B 159, som jeg egentlig synes fortjener lidt opmærksomhed, er, at SF indleder beslutningsforslaget med »modsat mange andre lande«, og derfor kunne det jo være interessant at høre, hvad det er for nogle »mange andre lande«, SF refererer til.
Er det USA?
Er det USA, der er blevet SF's nye forbillede?
For USA har jo en officiel fattigdomsgrænse, men det er bestemt ikke noget, der har fået os i Venstre til at se, at amerikanerne har fået færre fattige, og det viser jo nok netop paradokset ved hele diskussionen om en officiel fattigdomsgrænse, at det ikke er et tal, der afgør, om vi har flere eller færre fattige i landet, nej, det er de helt konkrete og målrettede indsatser, vi gør over for den enkelte.
Derfor kan Venstre heller ikke støtte B 159, som det ligger her, for vi tror ikke, at det på nogen måde løser problemet.