runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-02:
Jeg har det sådan, at jeg synes, at hr. Tom Behnke fører en absurd diskussion.
Det er jo meget interessant at sidde og forestille sig, hvordan diskussionen ville være, hvis det nu var sådan, at hr. Tom Behnke og Venstre osv. ikke længere havde regeringsmagten – nu tænker jeg slet ikke på, hvad regeringen ville gøre eller ikke gøre.
Der er en ting, der er hundrede procent sikkert, og det er, at alting ikke længere ville være i den skønneste orden, som det er i øjeblikket.
Der er simpelt hen ikke noget at komme efter, og det er ligegyldigt, hvilket forslag oppositionen kommer med, så er alt i den skønneste orden, og der er ikke noget at komme efter.
Det er da rigtigt, at systemet fungerer med de eksempler, der er vist.
Det, det handler om, er, at der er 25 pct. offentligt ansatte, som ikke føler, at de kan ytre sig.
Er det et problem, eller er det ikke et problem?
Vi er altså nogle, der synes, at det er et problem.
Men det forstår jeg at regeringspartierne ikke synes, og så er den jo sådan set ikke længere.
Hr. Tom Behnke og også andre tænker: 75 pct. godt tør ytre sig, fedt, vi har ytringsfrihed, så det vil noget!
Så synes jeg også, at tingene blandes sammen i en skøn uorden.
Jeg synes, man skal diskutere, om nævnet vil hjælpe, eller om nævnet ikke vil hjælpe.
I forslaget er der jo argumenteret for, hvilke fordele der er ved et nævn, nemlig at det altså giver en anden form for debat, det giver en anden form for sikkerhed for den, der vil ytre sig.
Og med hensyn til om man rent faktisk kan ytre sig, giver det råd og vejledning.
Det synes jeg da er værd at tage med i det her, hvis man vil ændre på de der 25 pct.
Så er der spørgsmålet om omvendt bevisbyrde.
Det er jo nærmest, som om der ikke er nogen bevisbyrde.
Altså, sådan lyder det lidt.
Hvis man får omvendt bevisbyrde, er der slet ikke nogen, der skal bevise noget som helst.
Det er jo en diskussion, man også har haft, dengang man indførte omvendt bevisbyrde i forbindelse med afskedigelser og i forbindelse med graviditeter.
På den måde er der ikke noget nyt under solen.
Det er et spørgsmål, om man vil give den, der er svag, dvs. den, der har det svageste apparat, den fordel, at det er arbejdsgiveren, der skal bevise, at der ikke er tale om en uretmæssig afskedigelse.
Man skal altid begrunde det, og arbejdsgiveren begrunder vel fornuftigt nok, men derfor er det jo ikke sikkert, at arbejdsgiveren begrunder rigtigt, og den ansatte, der så bliver afskediget, føler altså, at det her er en uretmæssig afskedigelse.
Så er der alt det der ævl om læserbreve.
Det har jo ikke noget med det at gøre.
At man pludselig skulle stå stærkere i en afskedigelsessituation, hvis man har skrevet et læserbrev, og hvis der er omvendt bevisbyrde, hænger overhovedet ikke sammen.
De ting har ikke noget som helst med hinanden at gøre.
Nu vil jeg stoppe, for jeg har altså ikke noget vand, og derfor kan jeg passende stoppe her.
Jeg har heller ikke nogen Gajol, dem har jeg nede på min plads.
Tak til formanden.
Hvis der er nogen, der vil stille spørgsmål, kan jeg altså tale om et øjeblik.
Og tak til justitsministeren, fordi han ville bringe mig noget vand.
Tom Behnke (KF), 2010-02-02:
Det, der gør sig gældende allerede i dag, er, at det rent fagretligt er sådan, at det er arbejdsgiverens pligt at begrunde en fyring.
Fru Line Barfod sidder og griner, men sådan er lovgivningen da; det kan vi vel ikke være uenige om.
Det er faktuelt, og det vil sige, at hvis den, der er blevet afskediget, siger hov, og at det her ikke er rimeligt, at de begrundelser, der bliver brugt, er forkerte, er usande, ikke er rigtige, at der er noget andet, der gør sig gældende, så er det arbejdsgiveren, der skal dokumentere, at det, vedkommende har skrevet i afskedspapiret, i brevet til medarbejderen, er det, der gør sig gældende.
Deri ligger der jo faktisk allerede en omvendt bevisbyrde.
Hvis man skulle trække det her forslag igennem, ville det jo være sådan, at den medarbejder, der ikke havde skrevet et læserbrev i lokalavisen, ikke ville have muligheden for at kunne komme op og sige: Jeg mener, det er helt uberettiget, at jeg er blevet fyret.
Altså, hvis man tænker det her beslutningsforslag til ende, synes jeg, at vi får en helt absurd juridisk situation, og det er det, vi er imod.
Line Barfod (EL), 2010-02-02:
Formålet med omvendt bevisbyrde er, at det bliver sværere for det offentlige og nemmere for borgeren at løfte bevisbyrden.
Det er enormt svært som borger at løfte en bevisbyrde mod hele det offentlige system; man har slet ikke samme adgang til oplysninger osv., som det offentlige har.
Derfor skal der endnu mere til at kaste sig ud i at bruge sin ytringsfrihed, hvis man ved, at bliver man fyret, skal man selv løfte bevisbyrden for, at det var, fordi man brugte sin ytringsfrihed, at man blev fyret.
Så derfor vil en omvendt bevisbyrde betyde, at man ved, at det bliver nemmere at løfte bevisbyrden, og at det derfor også vil være mere usandsynligt, at man bliver fyret, fordi man har brugt sin ytringsfrihed.
Det er det, der er formålet.
Tom Behnke (KF), 2010-02-02:
Lad os nu få det faktuelle på plads.
Man kan ikke afskediges uden begrundelse; det kan man ikke.
Der skal være en grund til afskedigelsen.
Det er heldigvis få sager, men nogle gange opstår der desværre sager, hvor der er tvist om, hvad der var den egentlige begrundelse for den her afskedigelse.
Det er sager, der kan køre i flere år, og det er jo rigtigt, at den tid er en usikker tid.
Men det bliver vel ikke ændret ved, at der er omvendt bevisbyrde, medmindre det, at man har ytret sig i lokalavisen, har opsættende virkning i forhold til en afskedigelse, eller medmindre det, at man har ytret sig i lokalpressen, gør, at man ikke kan blive afskediget.
For hvis der stadig væk er omvendt bevisbyrde og det stadig væk er et spørgsmål og en strid om, om argumenterne er på plads eller ej, vil en sådan sag jo stadig væk kunne køre i 2 år, og i de 2 år vil det da stadig væk være bekymrende for de parter, der er involveret i sagen, uanset om der er omvendt bevisbyrde eller ej.
Line Barfod (EL), 2010-02-02:
Det er muligt, at hr. Tom Behnke ikke synes, det er noget problem at gå rundt og være bange for, at man bliver fyret, fordi man, når man har kørt en sag igennem flere år, så formentlig vil få oprejsning ved domstolene.
Men i al den tid går man altså rundt uden arbejde, og man får jo heller ikke sit arbejde tilbage af, at man får oprejsning, så hvor mange mennesker med ansvar for familie tror hr. Tom Behnke vil kaste sig ud i det?
Det andet er så, at der er nogle, for hvem det går endnu værre.
Vi har sagen fra Beredskabsstyrelsen, hvor man to gange prøvede at fyre en skoleleder.
Begge gange greb Ombudsmanden ind, og tredje gang nedlagde man så hele skolen og flyttede den til Sønderjylland, så det ikke bare gik ud over ham selv, men også alle hans medarbejdere.
Vi kan se, at der også er en række andre offentligt ansatte, der er nervøse for at udtale sig, fordi det ikke bare går ud over dem, men også de medarbejdere, der er på det institut, eller hvor de nu er; de er bange for, at det så er dem alle sammen, der bliver ramt.
Så spørgsmålet er, om hr. Tom Behnke mener, at den frygt er irrelevant, eller at der faktisk er behov for at gøre noget.
Tom Behnke (KF), 2010-02-02:
Nej, det tror jeg ikke, og det gør sig jo dagligt gældende, at der er folk, der ytrer sig, også offentligt ansatte, og det, vi kan se, og som ordføreren også tidligere har fremhævet, er, at 75 pct. af de offentligt ansatte ikke har den frygt.
De har ingen frygt for at ytre sig.
Der er da mange, der ytrer sig både positivt, konstruktivt og negativt, og det skal der være plads til alt sammen.
Så længe man ikke afslører fortrolige oplysninger osv., skal man have lov til at ytre sig alt det, man har lyst til.
Det er udsendt i en klar og entydig vejledning om, hvordan man skal forholde sig, hvis man ønsker at ytre sig, og den vejledning er tilgængelig for alle, og derfor kan alle ytre sig.
Til de 25 pct., som føler en frygt eller er bekymrede, vil jeg sige: Læs vejledningen, tag den i hånden og ytr jer, vær velkommen i debatten.
Anne Baastrup (SF), 2010-02-02:
Nu sagde hr. Tom Behnke før, at højrefløjen ikke var bange, men hr. Tom Behnke taler udelukkende om, at de offentligt ansatte ytrer sig negativt.
Det kunne også være, at de udtrykte sig konstruktivt.
Det er ganske vist blevet opfattet af kommunalbestyrelsen eller af ministeren som en uheldig konstruktiv udfoldelse.
Men jeg må spørge hr. Tom Behnke: Er der alligevel en skjult frygt for, at der kommer en massiv kritik fra de offentligt ansatte, hvis de rent faktisk fik en sikkerhed for, at de ikke blev fyret, hvis de udtalte sig?
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-02:
Jeg overså, der var kommet en ny formand, og at proceduren dermed er svagt anderledes.
Men det, jeg ville sige, var, at jeg ikke synes, det er korrekt, for man kan sige nøjagtig det samme vedrørende graviditet, altså om det så ikke er en ulempe for den, der ikke er gravid, sammenlignet med hende der er gravid.
Og det er jo noget sludder, og derfor mener jeg også, at det, hr. Tom Behnke siger, er noget sludder.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-02:
Ytringsfriheden er en af de mest centrale værdier i et demokrati.
Det er helt afgørende, at borgerne kan tro, tænke og tale frit.
Ytringsfriheden gør, at borgerne kan tale magthaverne midt imod, og ytringsfriheden gør, at man kan sige, hvad man mener.
Ytringsfriheden er forudsætningen for et åbent samfund, for kreativitet, for innovation og opfindsomhed, for velstand og demokrati.
I Danmark er ytringsfriheden beskyttet af grundlovens § 77: »Censur og andre forebyggende forholdsregler kan ingensinde påny indføres.«
Sådan hedder det i grundloven.
I Danmark har vi i de senere år endda udviklet en selvforståelse, der gør vores lille land til ytringsfrihedens mekka par excellence.
Det kan være injurier, racisme eller blasfemi.
Sidstnævnte indskrænkning vil vi i Liberal Alliance gerne fjerne, hvis der skulle være flertal herfor.
Som liberal står jeg selvfølgelig på ytringsfrihedens side.
Derfor var det også med stor glæde, at jeg modtog det fremsatte beslutningsforslag, for så vidt angår den del, der handler om at oprette et nævn, der skal sikre offentligt ansattes ytringsfrihed.
Så det, der står i den del af beslutningsforslaget, er smukt og godt.
Men jeg må virkelig undre mig over, at man så vælger at kæde det sammen med at indføre omvendt bevisførelse i afskedigelsessager.
Dermed gør man op med et andet grundlæggende princip, nemlig at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist, og vel egentlig også, selv om man er en offentlig arbejdsgiver.
Lovgivningen har en undtagelse, som handler om afskedigelse ved graviditet, adoption og barsel.
Det har vi tålt, men vi er ikke til sinds at gå videre.
At Socialdemokraterne og Det Radikale Venstre er gået med på den galej, undrer mig, og for Det Radikale Venstres vedkommende vil jeg endda gå så langt som at sige, at det smerter mig.
Jeg forstår ikke, hvad det er, der har flyttet Socialdemokraterne og Det Radikale Venstre.
Jeg har næsten på fornemmelsen, at det forstår ordførerne for de to partier faktisk heller ikke, for fru Lise von Seelen fra Socialdemokraterne brugte, så vidt jeg forstod det, en let stigning i arbejdsløsheden som den egentlige begrundelse, mens fru Lone Dybkjær konkluderede, at det her med at være imod omvendt bevisførelse ikke var et grundlæggende princip.
Så har vi hørt det med.
Hvis forslaget skulle komme så langt, at vi skal stemme om det, kan jeg allerede nu slå fast, at Liberal Alliance vil stemme imod.
Vi vil ikke slække på princippet om, at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Men når det er sagt, vil jeg dog sige, at vi er villige til at se på, hvordan vi i udvalgsarbejdet kan gå videre med ideen om et nævn, der skal sikre de offentligt ansattes ytringsfrihed, for det er sådan set en sag, der ligger os meget på sinde.
Anne Baastrup (SF), 2010-02-02:
Det bliver en o.k. aften, vi slutter nu.
I 1972 sprang de over, hvor gærdet var lavest.
Det kan man godt forstå, for det er jo det nemmeste.
Det, man gjorde dengang, var, at man tog alle de organisationer, der samlede ind, og så sagde man, at de måtte samle ind, og så var der ikke flere, der måtte.
Jeg tror, at det er en rigtig god idé, at vi får nedsat et udvalg, men jeg håber, at alle lagde mærke til, at ministeren ikke kom med nogen tidsfrist.
Den regner jeg med at vi får i det kommissorium, og at det bliver en tidsfrist, som gør, at vi rent faktisk kan se en ende på det her udvalgsarbejde.
Ellers vil jeg ikke forlænge diskussionen ret meget mere.
Jeg tror, at vi får et relativt arbejdsomt Retsudvalg, for vi vil i udvalgsarbejdet hurtigt afgive en beretning, lige så snart ministeren er kommet med sit kommissorium – vi skal selvfølgelig lige sikre, at det ser ordentligt ud og så afgiver vi en beretning.
Men det forhindrer os jo ikke i sideløbende at tage hele den debat op, som fru Julie Skovsby og også andre rejste.
Jeg tror, at det er vigtigt, at vi hurtigt giver justitsministeren grønt lys til at komme i gang med at komme med kommissoriet, nedsætte udvalget, få udvalget til at arbejde og så afslutte arbejdet inden for en overskuelig fremtid.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-02:
Jeg synes, at det er rart, at der også for en gangs skyld ligesom er et forslag, som kan få os til at erindre ordene fra tidligere statsminister Poul Schlüter om, at det altså skal være lettere at være dansker.
Her skal det være mindre bureaukratisk og med færre regler.
Det skal være lettere for organisationerne, og det er rigtig dejligt at se.
Så i Liberal Alliance kan vi selvfølgelig også kun støtte op om forslaget på baggrund af, at det jo er et forslag, som vil anspore til yderligere private initiativer til, at man giver noget, så danskerne kan vise den gavmildhed, som danskerne jo senest i Danmarksindsamlingen til Haiti har vist, at der er til overflod i det her samfund.
Line Barfod (EL), 2010-02-02:
Enhedslisten er også vældig positiv over for forslaget og glad for, at det bliver fremsat.
Jeg er enig med fru Lone Dybkjær i, at det kan være fornuftigt, at vi også i udvalget får set nærmere på det og får drøftet det kommissorium, der nu skal fremsendes, og det udvalg, der skal nedsættes, og prøver at se på, hvad det er, vi politisk synes er væsentligt der kommer med i det arbejde.
Så er jeg også helt enig i, at det er vigtigt at diskutere, hvor meget vi ønsker, at de organisationer, der virkelig er dygtige til at yde hjælp, skal bruge deres kræfter på at samle penge ind, og hvor meget vi ønsker, at de skal bruge deres kræfter på det, som de faktisk er rigtig gode til.
Det handler selvfølgelig om ulandsbistand, men det handler også om mange af de sociale organisationer og mange andre, som i dag skal bruge en meget stor del af deres kræfter på konstant at søge diverse puljer, lave fundraising osv. ud over de her mange indsamlinger, fordi der er blevet skåret så mange steder.
Det tror jeg ikke vi får løst i det her udvalgsarbejde, men jeg synes, at det er rigtig fornuftigt, at vi får diskuteret det politisk.
Vi skal holde fast i, at det altså også er en væsentlig del af forudsætningen for, at man har gode organisationer, der laver en stor indsats på forskellige områder, at vi politisk får tilvejebragt en nogenlunde rimelig fordeling mellem, hvor meget og på hvilke vilkår de selv skal sørge for at samle ind, og hvor meget vi siger, der også skal offentlige penge til at sikre, at der faktisk kan ske noget på det her område.
For det er simpelt hen for hårdt på mange områder.
Vi risikerer, at de mange gode, frivillige kræfter bliver kørt fuldstændig ned af, at de skal sidde og bruge alle deres kræfter på fundraising og evalueringer osv. i stedet for på det, de er rigtig gode til.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-02:
Denne gang tror jeg at jeg vil erklære mig enig med hr. Tom Behnke.
Det er mere bare sådan for variationens skyld.
Også Det Radikale Venstre vil takke SF for, at man har fremsat forslaget og dermed får regeringen til at tage et initiativ på nuværende tidspunkt.
Der har længe været behov for, at der kom en revision af det her område.
Jeg er enig i en lang række af de ting, som Venstres ordfører, hr. Kim Andersen, sagde om det fine ved de folkelige organisationer.
Men jeg vil også godt sige, at jeg synes, at de folkelige organisationer selvfølgelig ikke skal bruge al deres tid og dermed meget opmærksomhed på at skaffe de fornødne midler til at drive deres virksomhed.
Det er en lidt længere diskussion, som jeg ikke synes at vi skal tage her.
Men jeg synes, at man måske kan få belyst under udvalgsarbejdet, hvordan situationen rent faktisk ser ud i dag, hvad der indsamles ved det og det, sådan at vi får en oversigt over det.
Jeg regner også med, at ministeren har været lydhør over for den diskussion.
Det vil vi jo få at se, når der bliver fremsendt et kommissorium.
Jeg synes altså også godt, at vi selv kan arbejde lidt med sagen undervejs, når udvalget arbejder, sådan at vi får dannet os et overblik over området og også over den betydning – der er jeg enig med den socialdemokratiske ordfører – det havde, da man ændrede betingelserne for nogle af foreningernes arbejde.
Tom Behnke (KF), 2010-02-02:
Jeg synes, den ordførertale, som Venstres ordfører, hr. Kim Andersen, holdt for et øjeblik siden, var så fyldig og så dækkende, at jeg umuligt kan gøre det bedre.
Jeg skal ikke stå her og gentage det hele, det er der ingen grund til på dette fremskredne tidspunkt.
Jeg var helt enig i hvert et ord, der blev sagt, både om det smukke og folkelige i, at vi har muligheden, men også med hensyn til begrænsningen om, at man skal have lov til at have lidt privatliv, når man er derhjemme.
Så det eneste, jeg vil tilføje, skal være en opfordring til ministeren om, at når vi ser på det her, kunne man måske også huske på, at vi altså heller ikke behøver at have mere bureaukratiske regler end højst nødvendigt.
Kunne vi bruge denne øvelse med nedsættelse af et udvalg til også at afbureaukratisere de her ting, ville det jo ikke være nogen skade til.
Men vi ser frem til, at ministeren får nedsat udvalget, og vi ser frem til, at udvalget kommer med et udspil, og så er vi klar til at tage den diskussion på det tidspunkt.
Pia Adelsteen (DF), 2010-02-02:
Jeg skal prøve at gøre det kort, for jeg tror egentlig, der er stor enighed om den her sag.
SF ønsker med forslaget at ændre den liste over organisationer, der kan lave offentlige indsamlinger.
Listen er gammel og forældet, og man forstår derfor også godt, at SF ønsker den ændret.
På den eksisterende liste findes organisationer, der ikke længere eksisterer.
For mig at se er det ikke nok.
Ændrer vi listen nu, er chancen for, at den snart er forældet, stor.
I stedet bør vi se på selve loven om indsamlinger, og her er det positivt, at justitsministeren vil nedsætte et udvalg, som kan gennemse selve loven.
Vi skal naturligvis også se på, hvem der skal sidde i udvalget, men jeg vil ikke undlade at nævne ISOBRO, der både har medlemmer, som er organisationer, der kan lave offentlige indsamlinger, og organisationer, der ikke har lov til det, og derfor er det oplagt at nævne ISOBRO, da de kender til de forskellige problemstillinger, der er.
Jeg synes også, det skal nævnes, at penge fra husstandsindsamlinger udgør en meget lille del af de beløb, der indsamles.
Det er faktisk kun ca. 5 pct.
Størsteparten af indtægterne til organisationerne kommer fra medlemskaber, og her er det jo positivt, at organisationer i dag har lov til f.eks. at ringe rundt og spørge, om folk ønsker at støtte med et medlemskab.
Jeg har dog lidt svært ved at forstå, at man ikke samtidig kan få lov at spørge om et støttebeløb, når man alligevel har folk i telefonen, men det er en balancegang, for det må aldrig blive sådan, at borgerne føler sig generet i deres eget hjem.
Jeg synes, at det er godt, at der bliver nedsat et udvalg.
Jeg glæder mig til, at vi får en revision af loven, og ser frem til det arbejde, der skal ske.
Tom Behnke (KF), 2010-02-02:
Alt er i den skønneste orden i forhold til de spilleregler, der er, men selvfølgelig kan man altid fremdrage enkelteksempler, hvor der er sket uretfærdigheder.
Men for de enkelteksempler, der er blevet fremført på uretfærdigheder, viser det sig jo så også, at når ombudsmanden går ind i det eller domstolene går ind i det ofte med hjælp fra den faglige organisation, der står bag den pågældende medarbejder, at de afgørelser, der blev truffet, var forkerte.
Man måtte ikke have afskediget den pågældende medarbejder.
Det har været dokumenteret, at det var, fordi vedkommende havde ytret sig negativt og ikke noget som helst andet.
Der viser systemet jo, at det virker.
Julie Skovsby (S), 2010-02-02:
De nuværende regler for humanitære organisationer og patientorganisationers mulighed for landsindsamling blev fastsat i 1971 og står i dag uændret.
Derfor hilser vi Socialdemokrater dette beslutningsforslag og initiativ fra SF's side velkommen.
Der er helt sikkert behov for at se på reglerne for offentlige indsamlinger.
Konsekvensen af denne gamle lov fra 1971 er jo, at organisationer, der ikke længere eksisterer, kan forhindre, at nye organisationer kommer til.
Efter at SF har stillet dette beslutningsforslag, har ministeren valgt at nedsætte et udvalg til at se på området.
Og der er vel derfor rigtig god grund til at rose SF, som har igangsat hele processen, og fordi SF nu har fået ministeren og regeringen til at tage initiativ og til at handle.
Tak for det.
Vi Socialdemokrater bakker selvfølgelig op om at ændre reglerne for humanitære organisationer og patientorganisationers muligheder for landsindsamlinger og det arbejde, som nu er igangsat.
Dog mener vi, at der er en række forhold, som man bør være opmærksom på i det videre arbejde, bl.a. med udgangspunkt i det øgede krav om egenfinansiering, der blev vedtaget af regeringen og Dansk Folkeparti i 2006.
I 2006 fik en række nødhjælpsorganisationer således en ekstraordinær tilladelse til at foretage gade- og husstandsindsamling, fordi regeringen og Dansk Folkeparti samtidig skar i deres budgetter og stillede krav om øget egenfinansiering.
I 2006 skulle organisationerne således selv samle 5 pct. af beløbet fra Danida ind, og i 2007 var det 10 pct. Endvidere valgte regeringen og Dansk Folkeparti ved lovændringen i 2006 at fjerne halvdelen af pengene i den pulje, som organisationer har adgang til for at bedrive folkeoplysende virksomhed herhjemme om forholdene i den tredje verden.
Før 2006 var puljen således på 24 mio. kr., derefter blev den beskåret til 12 mio. kr. I eksempelvis Mellemfolkeligt Samvirke, der traditionelt har spillet en ledende rolle i den generelle folkeoplysende virksomhed om ulandene, har besparelsen haft den konsekvens, at foreningen har fyret 22 ansatte, de har lukket deres bibliotek og solgt organisationens forlag.
Oplysningspuljen kan ikke direkte bruges til at lave indsamlinger for, men den kan bane vejen for, at man i det hele taget kan engagere befolkningen i udviklingsarbejde, og derfor mener jeg, det er væsentligt at undersøge forholdet mellem på den ene side at få folk til at give penge og på den anden side at gøre dem klogere på forholdene i den tredje verden.
Helt konkret ønsker vi Socialdemokrater at få belyst, hvilke konsekvenser besparelserne i 2006 har haft for særlig de humanitære organisationer.
En revision af indsamlingsloven bør således bl.a. bygge på erfaringerne fra 2006.
Med de ord ser jeg frem til det videre arbejde.