runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Jeg prøver bare at tage ministeren på ordet, med hensyn til at vi skal gøre alt, hvad der kan gøres.
Der er tusindvis af forbrugere i Danmark, der, når vi på gader og stræder har lavet aktioner om Rana Plaza-ulykken, har spurgt: Hvad kan vi gøre?
Så er det, jeg siger: Lad være med at købe deres lort.
Men de siger: Hvordan skal man så finde ud af det?
Ja, det kan vi da som stat prøve at hjælpe dem med.
Uanset om det er miljøhensyn, eller om det er arbejderrettigheder, skal der jo kontrolleres.
Så skal mærkningsordningen have et kontrolsystem.
Så derfor kan vi jo lige så godt bygge noget op her, som vi kan bygge noget op andre steder.
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-04-30:
Det er jo lige præcis det sidste.
Og undskyld, hr. Christian Juhl, men det forekommer mig på grænsen til at være en anelse naivt at forestille sig, at Danmark er i stand til at kunne give den garanti, der skulle være i forhold til en sådan mærkning.
Der, hvor det giver mening, er lige præcis, når vi arbejder sammen på globalt plan, bl.a. via det, der foregår i FN-regi.
Og det var det, jeg brugte ret meget af min tid på at adressere i talen her: at der vil man til enhver tid se Danmark – generelt, tror jeg, men i hvert fald den nuværende regering – kæmpe for, at der bliver ordentlige, troværdige mærkningsordninger.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Nu er forslaget jo netop fremsat i kølvandet på CSR-handlingsplanen for netop at udbygge den, fordi vi har et område her, hvor vi ikke kan give forbrugerne svar.
Vi kan ikke give forbrugerne ordentlige svar, når de spørger.
Jeg har selv prøvet at rode rundt i butikker der, hvor jeg bor, for at se, hvad jeg kan gøre for at blive klogere på, hvordan arbejderne har haft det, når de her produkter er blevet produceret.
Der findes ikke en mulighed for mig.
Jeg er prisgivet, medmindre jeg selv tager ud i verden og ser, hvordan det er, og så finder en fabrik, hvor man producerer ordentligt.
Og det er jo ganske uoverskueligt at lade forbrugeren selv have den opgave.
Hvilken ordning er det så, hvis Socialdemokraterne siger, at det ikke er denne ordning, at det ikke er dette forslag, der er det rigtige?
Hvad er så forslaget, hvormed vi kan hjælpe forbrugerne?
Bent Bøgsted (DF), 2015-04-30:
Tak, formand.
Dansk Folkeparti synes, at ideen om og princippet i en etisk mærkeordning kan lyde fornuftig.
Jeg har først og fremmest forstået det som en frivillig ordning, der bliver lagt op til, og det mener vi er en helt nødvendig betingelse, når det drejer sig om en mærkningsordning.
Dermed sikrer man sig, at mærkningsordningerne i sidste ende er drevet af forbrugerkrav og efterspørgsel.
Det skal være forbrugernes krav, der står i centrum for udviklingen, og derfor skal indholdet af en sådan mærkningsordning også fastlægges i dialog med brancherne.
Faktisk skal brancherne være den primære inspirationskilde til, hvad en mærkning skal indeholde.
Sagt helt enkelt: Hvis det er rentabelt at være med i en mærkningsordning, skal virksomhederne nok finde ud af at bruge den.
Og rent faktisk har der, som det også er blevet nævnt, været overvejelser om i visse markeder at lade etiske kriterier indgå i de eksisterende mærkningsordninger Svanen og Blomsten, men indtil nu er det endt i en blindgyde med en meget enkel forklaring: kontrolopgaven.
Jeg ved ikke, om Enhedslisten har tænkt på, at hvis der skal indføres en etikmærkeordning på f.eks. tøj, bliver prisen på det tøj, folk skal købe i butikkerne eller sådan noget, måske dobbelt så høj.
Altså, så kigger de ikke efter etikmærket; så kigger de efter prisen, når det kommer til stykket.
Man skal selvfølgelig også være opmærksom på, at der, sådan som den tidligere ordfører nævnte, eksisterer instrumenter, f.eks. CSR Kompasset, som er oprettet.
Men Dansk Folkeparti vil understrege, at skal der være etiske kriterier i en mærkningsordning, skal det ske inden for de eksisterende ordninger.
Det duer ikke at lave en separat ordning for forbrugerne, som skal forholde sig til et i forvejen meget rodet marked.
Og med det, der lægges op til i forslaget, bliver det uoverskueligt at kontrollere det, og den enkelte forbruger vil nok ikke være i stand til lige at kontrollere, hvordan og hvorledes det er, når det kommer til stykket.
Jeg tror, at hvis virksomhederne kan se, at der er fornuft i det, så vil de tilmelde sig det og lave sådan en ordning og sige: Vi skal have ordnede forhold, vi skal have varerne produceret andre steder i verden end i de lande, hvor de produceres i dag, og forbrugerne skal måske betale to eller tre gange så meget for varerne, fordi vi ikke skal have dem produceret i bestemte lande.
Samtidig betyder det, at man flytter noget produktion fra nogle lande, at nogle folk bliver arbejdsløse i den forbindelse.
Bare fordi etikmærket kommer og det hele bliver dyrere, kan hr. Christian Juhl jo ikke regne med, at det gavner dem, som hr. Christian Juhl gerne vil hjælpe, i sidste ende.
Det har jeg selvfølgelig ikke belæg for at sige noget om, men det er bare sådan en tanke, at det jo ikke er sikkert, at det i sidste ende kommer til at gavne dem, som hr. Christian Juhl gerne vil hjælpe.
Men Dansk Folkeparti kan ikke støtte det her forslag.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Jeg kan fortælle fru Charlotte Dyremose, at da jeg var ung, var der mere end 25.000 syersker og tekstilarbejdere i Silkeborg, Ikast og Herning.
Det er der ikke mere.
Hvorfor er der ikke det?
Det er, fordi det er meget, meget billigere at arbejde steder, hvor der ingen fagforeninger er, og hvor man kan undertrykke arbejderne på den måde, som vi ser i Bangladesh.
Derfor er det også et dansk problem, ikke et dansk industriproblem, men et dansk handelsproblem, at man faktisk tjener penge, og at man – og nu bruger jeg et farverigt udtryk – faktisk har blod på det tøj, man sælger i dyre butikker, også i København.
Derfor er det vigtigt, at vi også tager et fælles ansvar, ikke kun et individuelt ansvar.
Vi har i hvert fald som lovgivere pligt til at hjælpe forbrugerne med at kunne gennemskue den her jungle.
Hvilke mærkningsordninger af dem, vi har i dag, dækker arbejderrettigheder og den undertrykkelse, der foregår af arbejdere rundtomkring i verden?
Charlotte Dyremose (KF), 2015-04-30:
Men der er jo netop masser af forskellige ordninger, der dækker forskellige ting.
Så er der også en masse andre hensyn.
Der bliver vi bare nødt til at sige, at selv om vi realistisk set som forbrugere og som land er nogle af dem, der aftager produkter internationalt, og det gør vi og gud ske tak og lov for det, for det er jo også noget af det, skal man lige huske, der er med til at bidrage til udviklingen i nogle af de lande, hvis alternativ kunne være ikke at have den her produktion, så er det, at en produktion ligger i et land, hvor nogle mennesker får mulighed for at få et arbejde, de ellers ikke kunne få, jo ikke bare entydigt en dårlig ting.
Så er det, vi skal bidrage til, at det så ikke betyder nogle fuldstændig urimelige vilkår, og der er det bare, jeg siger, at det kan vi i Danmark ikke løse med en lokal mærkningsordning – det ville i øvrigt være fuldstændig urealistisk for den danske regering.
Jeg tror meget, at beskæftigelsesministeren vil betakke sig for at skulle være den, der skulle regulere forholdene i Bangladesh helt alene uden internationale samarbejdspartnere.
Det her er altså et spørgsmål, vi er nødt til at sørge for bliver sikret på internationalt plan.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Jeg synes, at svaret lyder, som om at ja, vi kan intet gøre selv, så vi læner os tilbage, indtil der er en international ordning.
Det er jo ikke et godt svar.
Jeg er til gengæld glad ved, at de tidligere debatter, kan jeg forstå på ordføreren, om sagen har gjort indtryk, at der rent faktisk sker ting, og at folk tager sig sammen til også at være med til at lave løsninger, bare ikke lige på det her område.
Så tror jeg da, at jeg bare vil konkludere, at når det alligevel sætter sig nogle spor rundtomkring, så tror jeg, at vi vil fortsætte med at fremsætte de her forslag, indtil vi kan finde en opbakning og en enighed om det.
Charlotte Dyremose (KF), 2015-04-30:
Jeg vil bare sige, at det, der jo sætter sig spor, er, når vi alle sammen tager et individuelt ansvar.
Det er jo også det individuelle ansvar, der sætter sig spor i, at vi forsøger at finde løsninger i fællesskab.
Og når vi som land presser på for, at man i international sammenhæng også tager det her ansvar, så er vi som et lille land med til at kunne påvirke den store verden, men at løfte opgaven alene er slet, slet ikke realistisk.
Det vil aldrig nogen sinde kunne komme til at fungere.
Det, vi kan, er at efterspørge det her.
Det kan vi gøre som individer, og det kan vi gøre som land, og så kan vi på den måde skabe grobund for internationale samarbejder, og vi kan skabe et marked for, at virksomheder og andre private laver nogle af de her ordninger, som vi så kan støtte op om.
Joachim B. Olsen (LA), 2015-04-30:
Vi behandler her et beslutningsforslag fra Enhedslisten om en statsligt finansieret mærkningsordning, hvor forbrugerne skal kunne få al mulig information om, hvordan produkterne er produceret osv. osv.
Intentionen er, at det skal være med til at forbedre arbejdsforhold og lønninger og alt muligt andet godt i andre lande.
Det er jo selvfølgelig sympatisk at have den intention, at de ting skal blive bedre, men det her er på ingen måde løsningen.
Der sker jo mange glædelige ting på det her område i de her år – rigtig mange endda.
Hundreder af millioner af mennesker er gennem de sidste årtier blevet løftet ud af fattigdom.
Velstanden stiger i verden.
Er alting perfekt?
Går det i den rigtige retning?
Ja, det gør det bestemt.
FN har estimeret, at om 15-20 år er det, man kalder ekstrem fattigdom, udryddet i verden.
Om 5-10 år vil kinesiske lønmodtagere være på samme lønniveau, som man har i Europa.
Så det går rigtig, rigtig godt, og det skyldes ikke, at man har fået fiffige idéer om mærkningsordninger – overhovedet ikke.
Nej, det skyldes, at kommunisternes og Enhedslistens fjende nummer et, kapitalismen, er blevet mere udbredt og har løftet flere mennesker op til en højere levestandard.
Det er naturligvis meget, meget glædeligt.
Det her forslag vil ikke have nogen som helst effekt, andet end at ordningen vil blive bureaukratisk, den vil blive dyr, og den vil overhovedet ikke hjælpe de mennesker, som dens intention er at hjælpe.
Derfor kan vi naturligvis ikke støtte dette forslag.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Og hvordan skal i givet fald en fri konkurrence være med til at sikre dem ordentlige forhold?
Nadeem Farooq (RV), 2015-04-30:
Med hensyn til fagforeningerne er jeg fuldstændig enig; jeg mener faktisk, det er noget, som bør være en eksportvare fra dansk side, hvilken succes vi har med den danske forhandlingsmodel, altså den her kompromissøgende, forhandlingsorienterede og løsningsorienterede model.
Så det vil kun være godt, hvis fagforeningerne kunne inspireres af den danske model, og at det vinder frem.
Jeg tror faktisk, at det vil hjælpe sagen her blandt meget andet.
Jeg er bare bange for, at vi, hvis vi tyer til nogle af de modeller, som Enhedslisten lægger frem – hvor nogle er mere urealistiske – så taber målet af syne.
Jeg tror mere, vi hele tiden skal tage praktiske skridt.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Altså, hvis produktionsprisen på en T-shirt blev fordoblet, var det ikke noget, hr. Bent Bøgsted kunne mærke, ikke noget af betydning.
Produktionsprisen på en T-shirt udgør højst 5 pct. af salgsprisen, og det er inklusive profitten til tekstilvirksomheden i Bangladesh.
Altså, produktionsprisen udgør højst 5 pct. af salgsprisen, og resten er noget, der tjenes undervejs i kæden.
Så det er ikke noget, der vil ændre priserne væsentligt, men det vil ændre vilkårene for arbejderne ude i Bangladesh.
Jeg vil gerne høre, hvad Bent Bøgsted selv gør, når han sådan overvejer, hvad for nogle varer han skal købe.
Kigger han kun på prisen og farven på T-shirten, eller tænker han også over, hvordan den er produceret ude i verden?
Bent Bøgsted (DF), 2015-04-30:
; når man skal ind at købe nogle produkter, ser man efter det, man synes om, og om det passer i farven og størrelsen.
Jeg tror, det er det, man gør.
Jeg kigger ikke på mærkningen, og hvor det er produceret henne.
Jeg kigger ikke på, hvad mærke det er.
Jeg går ikke i mærketøj, så det spekulerer jeg ikke i.
Jeg kigger på varen og ser på, om det er en vare, jeg kan lide, og hvis det er det, køber jeg den.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Jamen hr. Bent Bøgsted, hvis vi ikke tænker over den slags ting, risikerer vi jo netop, at vi har blod på vores T-shirts, altså at vi faktisk har det, som den kampagne, der i øjeblikket kører landet over, siger, nemlig et medansvar ved at købe det.
Men det har vi jo notorisk rent moralsk.
Når hr. Bent Bøgsted siger, at hvis virksomhederne kan se en fordel ved sådan en ordning, så tilmelder de sig den, vil jeg spørge: Forudsætter det ikke, at vi har en ordning og en kontrol med den ordning?
Bent Bøgsted (DF), 2015-04-30:
Jeg synes, det er stærke ord, hr. Christian Juhl tager i sin mund.
Men hr. Christian Juhl kunne måske også blive årsag til, at der var nogle, der mistede deres arbejde i Bangladesh og i stedet blev drevet ud i prostitution – bare for, at vi står lige i det der spil på ord.
Jeg bryder mig ikke om, at vi skal ind i en debatform som den dér.
Hvis virksomhederne vil have produceret og forbrugerne købe varer, der lever op til nogle krav, så gør de det.
Hvis en forretning får at vide af kunderne, at de ikke vil handle der, fordi man ikke lever op til de krav, som Enhedslisten vil have, jamen så finder virksomheden jo nok ud af at få det produceret på den måde.
Men hvordan vil hr. Christian Juhl få overbevist 5 millioner danskere om, at de skal have samme holdning som hr. Christian Juhl?
Det er ikke lykkedes indtil videre, og jeg tror heller ikke, at det kommer til at lykkes.
Jeg tror, at vi skal lade forbrugerne og virksomhederne selv planlægge, hvordan man vælger det, man køber.
Nadeem Farooq (RV), 2015-04-30:
Tak, gode formand.
Regeringen er meget optaget af, at der sker en udbredelse af grundlæggende arbejdstagerrettigheder og bæredygtig produktion.
De dimensioner, der hæfter sig op på bæredygtig udvikling, men også det, at der sker en transaktion på markedet af goder, der baserer sig på og lever op til standarder, hvor der er taget hensyn til arbejdstagerne, er noget, der betyder rigtig meget for os.
Det spiller selvfølgelig en rolle på alle niveauer, men det er især på den globale scene, at vi så at sige skal vinde den kamp.
Lad mig starte med at sige, at Det Radikale Venstre er imod beslutningsforslaget, for jeg ser det mest af alt som et paradeforslag.
Det kan godt være, at der ligger nogle gode intentioner bag det her paradeforslag, men jeg vil gerne advare Enhedslisten imod at løfte fanen så højt, at man skøjter rundt i den blå himmel, som jeg synes at man gør her, og forbinder sig mest mulig i den blå luft.
Det, Enhedslisten også må være optaget af, er jo, at vi så at sige kommer hinanden nærmere i at finde nogle løsninger, i stedet for at det bliver sådan noget med, at man står på sidelinjen og siger: Vi vil alt det gode, men det vil I ikke.
Jeg synes faktisk, at en hr. Christian Juhls antydninger over for ministeren var direkte uacceptabel.
Det må jeg sige.
Men det bliver vi nok ikke enige om.
Det, jeg til gengæld gerne vil slå et slag for, er noget af det, som jeg selv har stiftet bekendtskab med, dengang jeg tilbage i 2011 som nybagt folketingsmedlem var i FN som delegeret, nemlig at se den opbakning, der var til Global Compact, som ligger i FN-regi.
Jeg har ikke de seneste tal, men det er i hvert fald omkring 10.000 virksomheder på globalt plan, som har indskibet sig i forhold til de forpligtelser, der ligger omkring bæredygtig produktion, menneskerettigheder og arbejdstagerrettigheder, og vi taler om sådan cirka 250 danske virksomheder.
Og det er ikke bare antallet af dem, for det handler også om, hvilke netværk de har acces til.
Det betyder så, at virksomhederne i høj grad tager et stort ansvar.
Nu har jeg ikke en graf med, der viser, hvilken eksponentiel udvikling tilslutningen til Global Compact rent faktisk har.
Vi kan selvfølgelig ikke alene lade det bero på, at virksomhederne tager et ansvar, men jeg mener faktisk, at der sker noget derude.
Og jeg mener, at Enhedslisten burde være lidt mere konstruktiv og se på, om man kan gøre noget på globalt plan, i stedet for at komme med det her paradeforslag.
Der er et ti principper, som man hæfter sig ved i Global Compact, som jeg ikke vil læse op.
Jeg ved ikke, om hr. Christian Juhl har været inde og se på, hvad virksomheden faktisk gør, men jeg vil opfordre til det.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Jeg kender godt Global Compact og ved, at det er en god hensigt, men jeg tænker på forbrugernes mulighed for at handle.
Jeg har sammen med gode aktivister fra fagbevægelsen i Silkeborg stået foran vores beklædningsvirksomheder i byen netop for at stille spørgsmålet til butikkerne: Hvor får I jeres varer fra?
Hvad er det, I handler med?
Det kan de ikke svare på.
Og når ikke engang købmændene kan svare på det, så kan forbrugerne jo da slet ikke få noget svar på det.
Har vi slet ikke et ansvar for at hjælpe dem med at foretage et valg?
Jeg tror, der er tusindvis af danskere, der gerne ville købe f.eks. deres beklædningsgenstande mere bevidst, hvis de havde mulighed for at gennemskue det.
Nadeem Farooq (RV), 2015-04-30:
Hr. Christian Juhl spørger retorisk, om vi da slet ikke har noget ansvar selv.
Jo, det har vi da, og det mener jeg faktisk også er ret vigtigt.
Selvfølgelig skal vi have visioner, men det er vigtigt, at vi tager de rigtige skridt henimod en større efterlevelse af arbejdstagerrettigheder og så fremdeles.
En af de metoder, som jeg mener må være vejen frem, er f.eks., at det bliver mere transparent for forbrugeren, og at man så at sige kan købe det rigtige, og det kan være ved mærkningsordninger på tøj, hvor tøjet bliver gransket og vurderet og får en karakter, alt efter hvor bæredygtige det er i bredeste forstand, også i forhold til arbejdstagerrettigheder.
Så jeg mener jo, at der er rigtig mange ting, vi kan gøre sammen, men jeg mener også, at det kræver en konstruktiv tilgang, også fra Enhedslistens side.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
F.eks. er det jo fuldstændig rigtigt, at hvis vi sikrede, at alle arbejdere på den her klode havde stærke og uafhængige fagbevægelser og fagforeninger til at forsvare sig, så var vi rigtig godt kørende, men det har de ikke. Men vi har forbrugere i Danmark, som gerne vil have den transparens, som ordføreren nævner, men som ikke har den transparens.
Mette Reissmann (S), 2015-04-30:
Socialdemokraterne går bestemt ind for en god og transparent forbrugeroplysning, også når det kommer til lige præcis sociale, miljømæssige vilkår for arbejdstagerne.
Der er allerede adskillige private mærker, som arbejder glimrende med nøjagtig de her forbrugeroplysninger.
Jeg kunne alene bare nævne Fair Trade-mærket og Max Havelaar, som jo netop indeholder adskillige sociale momenter.
Det fungerer udmærket.
Det, som jeg siger, er bare, at Socialdemokraterne ikke mener, at det skal være en offentligt støttet mærkningsordning, fordi det kræver en uendelig stor indsats, økonomisk såvel som markedsføringsmæssigt, verifikationsmæssigt og kontrolmæssigt.
Og hvis ikke man har forbrugernes tillid til sådan noget, står den indsats, man faktisk yder, ikke mål med resultatet.
Vi ved det, og jeg vil gerne opfordre Enhedslistens ordfører til at gå tilbage til de undersøgelser, der blev lavet i starten af 00'erne, som handler om lige nøjagtig det her, og som slår det fast.
Joachim B. Olsen (LA), 2015-04-30:
Jeg er bestemt enig i, at det ikke er i alle lande, at lønmodtagerne har lige så høje reallønninger og er lige så velstående, som de er i vores del af verden.
Det ville være fuldstændig vanvittigt at påstå det, for sådan er tingene ikke.
Men det, der er virkeligheden, er, at der er en rigtig positiv udvikling i gang, at velstanden løftes.
Det er rigtig, rigtig positivt, og det skyldes som sagt ikke, at man har de her mærkningsordninger.
Vi kan godt kan sidde i vores del af verden og kigge på arbejdsforhold i Bangladesh og synes, at de er forfærdelige.
For det første havde vi for 100 år siden heller ikke så gode arbejdsforhold i Danmark.
Vi har altså været gennem en udvikling.
Det er en udvikling, som nu også pågår i de her lande, og som i øvrigt går meget hurtigere.
For det andet er konsekvensen af, at man fordyrer produktionen for virksomhederne, jo ikke, at de her lønmodtagere så bare får bedre arbejdsforhold.
Nej, konsekvensen er, at der er nogle, der mister deres arbejde, eller at arbejdet flytter nogle andre steder hen.
Så det bedste, man kan gøre, er altså at sørge for at nedbryde handelsbarrierer, sørge for, at markedsøkonomien får lov til at virke, for det løfter faktisk folk op på et højere velstandsniveau.
Om vi tror, at lønmodtagerne er dumme?
Nej, det er jo netop det, vi ikke tror.
Vi tror, at de godt selv kan finde ud af at administrere de her ting.
Det tror vi faktisk godt at de selv kan.
Vi har faktisk tillid til, at voksne mennesker godt kan finde ud af at administrere den løn, som de har tjent ved at gå på arbejde.
Så nej, det tror vi ikke.
Det er tydeligvis det andet, der er tilfældet, nemlig at myndighederne og organisationerne tror, at de er dumme.
Vi er nødt til at have det her system, for tænk, hvis de ikke sparer op til deres ferie; vi må jo beskytte dem mod dem selv!
Det er det, der er intentionen.
Det synes vi er formynderi.
Det er ikke at behandle voksne mennesker som voksne mennesker.
Og det mener vi at man bør.
Christian Juhl (EL), 2015-04-30:
Jeg synes, at hr. Joachim B. Olsen har en mærkeligt formynderisk holdning til arbejdere i Danmark.
Hvad nu hvis de glemmer at hæve deres penge?
Sig mig, tror hr. Joachim B. Olsen, at de danske arbejdere er dumme?
Selvfølgelig hæver de deres penge, hvis de har brug for dem.
Det vil derfor være en rigtig god idé, hvis Liberal Alliance vil gøre sig den umage at fortælle: Hvad er det for nogle penge, der ikke bliver hævet?
Det har vi ikke et ret godt billede af, men jeg tror, at jeg godt ved det – det er nemlig dem, der er forhindret i at holde ferie, og som på anden måde i stedet for har en indtægt.
Derfor vil jeg spørge: Hvad er det for nogle penge, der ikke bliver hævet?
Og er der slet ingen ulemper ved at privatisere opkrævningen af feriepengene?
Joachim B. Olsen (LA), 2015-04-30:
Vi møder muligvis nogle forskellige mennesker.
Men ministeren svarede ikke på mit spørgsmål.
Hvordan kan det som socialdemokrat være acceptabelt – uanset om ministeren så synes, at det er et enkelt system, og at det er ligetil – at en lønmodtager, som har solgt sin arbejdskraft til en arbejdsgiver, går glip af frugten af sit arbejde, nemlig de penge, man får for at gå på arbejde, for at sælge sin arbejdskraft?
Hvordan kan det være acceptabelt, at den situation overhovedet kan opstå?
Kan ministeren ikke se, at det er et problem, og at det er en uretfærdighed?
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-04-30:
Jeg vil bare sige, at der, som jeg også sagde i min tale, er så mange værn undervejs her, at man har masser af muligheder for som lønmodtager selv at være aktiv i forhold til det her.
Og som jeg også sagde i talen, er jeg meget optaget af, at vi har et system, som også animerer til, at man får holdt sin ferie.
Det tror jeg er til gavn for alle parter, også de lønmodtagere, som Joachim B. Olsen tilsyneladende her bekymrer sig så meget om.