Søren Espersen (DF), 2009-03-31:
Lad mig starte her med en lykønskning til os alle sammen i anledning af NATO's 60 års fødselsdag.
Man kan konstatere, at NATO, som også Venstres ordfører så fint påpegede, ikke alene har været en forrygende succes, men altså også selve grundlaget for, at vi i dag kan være danske parlamentarikere i et frit land, og at ikke en mors sjæl vil kunne forhindre os i at sige det, der ligger os på sinde.
Men det bliver altså ikke kun ved os herhjemme, for ydermere er NATO grundlaget og garanten for, at den samme vidunderlige frihed også kommer det tjekkiske folk til del, det polske, det ungarske, det slovakiske, det slovenske, det rumænske, det bulgarske og de baltiske folk.
Havde NATO ikke været her med sine gensidige forpligtelser, med al sin styrke og med al sin vilje til frihed, er det sandsynligt, at vi, Danmark inklusive, i dag havde været proletariatets diktaturs trælle.
Det er NATO's afgørende fortjeneste, og det er årsagen til, at jeg trods alle NATO's fejl og mangler - og jeg kunne nævne mange, men vil afstå fra det nu - af hjertet takker de repræsentanter fra 14 lande, som den 4. april 1949 mødtes i Washington for at underskrive traktaten om Atlantpagten.
Danmark blev den dag med sin underskrift - jeg tror, det var udenrigsminister Gustav Rasmussen, der skrev under; dengang var det udenrigsministrene, der rejste, det gjorde statsministrene ikke, de tog en gang imellem til Oslo, når det gik højt – sikret sin frihed og selvstændighed.
Der var mange surmulere herhjemme dengang, og det var der såmænd også hele vejen op indtil slutningen af 1980'erne.
Men i dag er det vel kun yderligtgående ekstremister, gamle betonkommunister, der er uenige i, at Danmark som en selvstændig, fri og demokratisk stat naturligt hører med i NATO.
Efter at den brovtende kommunisme havde knust friheden i såvel Polen, Ungarn, Bulgarien, Rumænien og i 1948 også gjorde det af med Tjekkoslovakiet, var det endegyldigt slut med den danske neutralitet.
Og da NATO-traktaten blev underskrevet i Washington, var det en glædens dag for Danmark.
I disse år betaler vi så af, føler jeg, på vores enorme gæld til NATO, som i årene omkring den kolde krig beskyttede os så fint.
Det kræver noget at være med i den her frihedsalliance, og for Dansk Folkeparti er det en æressag at yde de nødvendige militære og økonomiske bidrag.
Det vil vi kæmpe for, når forhandlingerne om forsvarsforliget indledes om nogle dage.
Efter de pinagtige fodnoteår i 1980'erne, hvor det ved hjælp af luskede finurligheder her i dette hus og i denne sal lykkedes Socialdemokraterne, Socialistisk Folkeparti og De Radikale at sætte grumsede fingre på Danmarks omdømme, står Danmarks navn nu igen uplettet i en sådan grad, at NATO i disse timer er ved at vælge Danmarks statsminister til alliancens højeste post.
Det har glædet os, at Dannebrog overalt i den frie verden er blevet selve symbolet på frihed og det i en sådan grad, at de mørkets kræfter, der hader folkestyre og frihed, afbrænder vores flag.
Det kan jo for en dansker være trist at se på, men glædeligt er det at konstatere, at selv når Dannebrog står i flammer, så er og bliver det det flotteste og smukkeste flag i verden.
NATO’s opgaver har i de seneste år skiftet karakter fra at have en veldefineret fjende til at møde en fjende af et langt mere diffust tilsnit.
Det bliver den store opgave for de 26 medlemslande at forholde sig effektivt til denne helt anderledes trussel.
Jeg er sikker på, at også denne opgave vil blive løst, sådan at vi også i de kommende 60 år vil kunne sikre Danmarks frihed gennem NATO.