runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Henriksen (DF), 2009-02-17:
Jeg synes, det lyder rigtig fornuftigt, at Det Konservative Folkeparti nu siger: Rolig nu.
Det skulle man også have sagt - måske havde man lyst til at sige det - da man gennemførte den oprindelige havnelov.
Det er jo sådan, at selv om Dansk Folkeparti ikke var med til at stemme for den oprindelige navnelov, fik vi i forbindelse med finansloven for 2007 genindført et symbolsk gebyr på navneskift.
Det gjorde vi, fordi man ikke bare skulle kunne skifte navn, som man skifter underbukser; der skal være en god grund til det.
Undtaget fra gebyrer er så navneændringer for børn og unge, der bl.a. finder sted i sammenhæng med navneændringer i forbindelse med vielse, netop for at understrege ægteskabets betydning og fællesskab.
Altså, der kom en forskelsbehandling mellem samboende og ægtefolk.
At regeringen gik med til den forskelsbehandling i en finanslov viser jo også, at regeringen dybest set er enig med Dansk Folkeparti - ellers var den vel ikke gået med til den forskelsbehandling.
Så jeg vil høre, om ikke ordføreren vil tage initiativ til, at vi viderefører de gode takter fra finansloven 2007 og gennemfører en ændring af navneloven, der sikrer, at familie og ægteskab bliver fremhævet som bærende principper i den samlede navnelov, i stedet for det, der sker nu, nemlig en liberalisering?
Tom Behnke (KF), 2009-02-17:
Se, jeg tror, at det er væsentligt her at være opmærksom på, at tidens gang også ændrer tingene i forhold til, hvad man kalder sine børn, og hvad man gerne vil hedde.
Det tror jeg ændrer sig over tid.
Hvis man kigger over tusind år, eller bare over hundrede år, så ændrer det sig, hvad man kalder, og hvad man kan kalde, sine børn.
Men i det øjeblik, hvor vi her forcerer tempoet og siger, at alt og alle kan hedde lige præcis, hvad de har lyst til - også selv om navnet i den grad kendetegner det modsatte køn - er det jo ikke kun et spørgsmål om, at de pågældende er voksne, myndige personer, der tager ansvar for deres eget liv, for så vil man jo lukke op for, at det bliver mere og mere almindeligt, at man rent faktisk kan hedde noget, som i den grad kendetegner det modsatte køn.
Derefter vil det jo blive således, at forældre kan sige, at de også synes, at deres børn skal have lov til at hedde sådan.
Og så vil hr. Morten Østergaard og alle mulige andre stå og sige: Selvfølgelig skal de da have lov til det - når voksne kan få lov til det, hvorfor skulle børn så ikke også få lov til det?
Det er jo på den måde, man bid for bid prøver at ændre tingene, og der siger vi bare fra Konservativ side: Rolig nu - nu laver vi en lovændring, som er nødvendig, og som er efterspurgt, og den efterspørgsel imødekommer vi.
Morten Østergaard (RV), 2009-02-17:
Det er jo der, hvor diskussionen bliver lidt interessant, for der er jo en lang række navne, f.eks. navnet Dan, som for almindelige mennesker, tror jeg, måske nok vil blive opfattet som et drengenavn, men som altså er et af de navne, man kan tage, uanset om man er dreng eller pige.
Så det kan man skifte til kvit og frit.
Det, der er afgørende, er altså, at man har den her lidt underlige situation, hvor man altså bare kvit og frit kan tage en lang række navne, som for mange mennesker vil blive opfattet som værende repræsentative for et bestemt køn.
Det er jo der, vil jeg sige til hr. Tom Behnke, hvor man må spørge sig selv: Når det nu er en helt afgrænset gruppe - og det tror jeg vi er helt enige om at det er - er det så egentlig ikke lidt underligt, at man gør sig så store anstrengelser for at forhindre dem i at gøre det, de har lyst til?
Der er jo ingen - ikke nogen, jeg kan få øje på - der mister noget som helst ved, at bemeldte Ib får lov til at hedde Iben, hvis han hellere vil det.
Tom Behnke (KF), 2009-02-17:
Nu lagde jeg jo godt mærke til, at der med de eksempler, der blev nævnt her, blev lagt fælder ud, som jeg så skulle prøve at stikke fødderne ned i.
Det opdagede jeg jo godt, så den går ikke.
Det, der er sagen, er, at når det handler om, hvad man hedder officielt, har vi en lovgivning, som der nu bliver blødt en anelse op på, fordi der har vist sig et konkret behov for, at der bliver blødt op.
Det synes vi er fornuftigt og relevant.
Men det er ikke nødvendigt i det hele taget at give los på hele lovgivningsområdet; det er der ikke noget udtalt behov for.
Vi ved jo alle sammen godt, at de, som hedder Ib, men til tider gerne vil hedde Iben lørdag aften, kalder sig Iben.
I familien hedder de Iben, når de er Iben, og når de er Ib, hedder de Ib - sådan er det, men officielt hedder de Ib.
Det synes vi faktisk er en ganske fornuftig ordning, nemlig at man blandt venner og bekendte kan hedde, hvad man vil, men at det navn, man nu engang er døbt - det navn, man har - er det navn, man har officielt.
Og der synes vi ikke at der bare skal gives los, således at man kan tage navne, der kendetegner det modsatte køn; det synes vi ikke er hensigtsmæssigt.
Vi synes, det er hensigtsmæssigt i forhold til den gruppe, jeg nævnte her, at vi faktisk løsner op og giver en mulighed der, hvor der er et reelt behov.
Morten Østergaard (RV), 2009-02-17:
Jeg tror, det er rimeligt at sige, at debatten er kommet lidt ned på jorden igen efter den meget ophedede diskussion i forbindelse med den sidste navnelovsændring.
Nu har vi jo så rejst det her spørgsmål i dag, om det - når man nu alligevel er inde at kigge på det med at skifte til et navn, der betegner et andet køn - så ikke er lidt noget pjat, at man altså skal omkring Sexologisk Klinik, også selv om man i øvrigt ikke mener, man har noget at gøre der.
Derfor vil jeg bare sådan på en hel lavpraktisk måde spørge hr. Tom Behnke: Hvis man nu hedder Lykke og hellere vil hedde Dan, eller hedder Kelly og hellere vil hedde Tonni, er der så nogen rimelighed i, at man skal omkring Sexologisk Klinik?
Ville det ikke være fair nok, at man så bare fik lov til at skifte sit navn?
Tom Behnke (KF), 2009-02-17:
Det Konservative Folkeparti kan støtte det her lovforslag, som ophæver lovens revisionsbestemmelse.
Det har jo vist sig, at den lov, vi fik lavet, virker og ikke er stødt på væsentlige problemer, men alligevel er der nogle småjusteringer, som ministeren så vælger at tage med i det her lovforslag, når nu vi alligevel er i gang med at behandle det.
Det er ændringer, som vi også kan støtte fra konservativ side, bl.a. at man nu foreslår, at det gøres muligt at få en afdød ægtefælles eller samlevers mellem- eller efternavn efter samtykke fra afdødes nærmeste pårørende.
Det synes vi er en hensigtsmæssig ændring, der bliver lavet en ændring, som der også har vist sig at være behov for og et udtrykt ønske om.
Det gælder så i øvrigt også den anden ændring i § 13, stk. 3, hvori det, ud over at transseksuelle kan have et navn, der kendetegner det modsatte køn, foreslås, at det også skal omfatte andre, der ganske må ligestilles hermed.
Det er vi fra konservativ side enige i, og derfor støtter vi forslaget, som det foreligger.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2009-02-17:
Jamen jeg synes bestemt, at vi skal lytte til eksperter.
Men det, eksperterne peger på, er jo, at mobning ikke kun sker på grund af f.eks. navne eller hårfarve eller andre ting, og det synes jeg er et problem, som man skal arbejde med.
Det synes jeg er en relevant problemstilling, som vi skal arbejde med.
Hvad angår navne, vil jeg sige, at jeg synes, at den nuværende navnelov fungerer rigtig fint i forhold til, hvad man kan tillade, men i forhold til de transseksuelle synes jeg, det er rimeligt, at man, hvis man føler sig som det andet køn, også har mulighed for at skifte navn.
Martin Henriksen (DF), 2009-02-17:
Navnene Concordia, Gandalf, Tommelise, Predbjørn, Nimbus osv. betyder da ikke, at der er stramme regler for, hvad man kan kalde sine børn.
Kan Socialistisk Folkeparti slet ikke følge tankegangen bag, at vi fra lovgivers side i et eller andet omfang skal sætte nogle grænser?
Når Folketinget så en gang har sat nogle grænser, som Dansk Folkeparti har advaret imod, er det jo ikke nogen skam at indrømme, at man har begået en fejl, for det kan vi jo alle sammen gøre.
Så er det så bare, jeg spørger Socialistisk Folkeparti: Når vi nu kan se, at det er det, der kommer ud af det, og at der faktisk er folk, der siger, at de er kloge på det her - børnepsykologer og Børnerådet siger Socialistisk Folkeparti jo at vi skal lytte til - vil Socialistisk Folkeparti så lytte til dem?
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2009-02-17:
Som Socialdemokraterne allerede nævnte, er der meget restriktive regler forbundet med at tage et navn.
Man kan altså ikke tage et hvilket som helst navn, og det er vi sådan set ganske trygge ved.
I forhold til sager om mobning vil jeg sige, at jeg faktisk synes, det var mere relevant at gribe ind over for årsagerne til mobning og bekæmpe dem i folkeskolen, for jeg synes, det er et meget, meget større problem.
Mobning handler jo ikke kun om navne eller hårfarve eller andre ting, mobning handler om, at der er nogle, som ikke har det godt med sig selv og har et behov for at lade det gå ud over andre.
Det synes jeg vi skal arbejde meget mere med i folkeskolen frem for at gå ud og bestemme, om folk skal have det ene eller andet navn.
Tom Behnke (KF), 2009-02-17:
Men når vi nu behandler navneloven, kunne man måske også retorisk stille det spørgsmål: Hvorfor overhovedet have en navnelov?
Jeg hører næsten, at der er nogle i debatten her, der synes, at vi bare skal ophæve den her lov.
Hvorfor overhovedet have nogle spilleregler for, hvad man kan hedde?
Det er da fuldstændig ligegyldigt, hvad man hedder.
Det synes vi fra konservativ side ikke!
Jeg ved godt, at det her er en værdibaseret debat, og der har vi et standpunkt og et synspunkt, og det forfægter vi.
Det kan man så være enig i eller uenig i.
Jeg har endda prøvet på at redegøre i tekniske detaljer for, hvad det her kan medføre i virkeligheden.
Det er det, vi gør med det her lovforslag.
Men vi føler ikke et behov for at lave ændringer, hvis ikke der er et ønske om det, og hvis ikke der er et behov for at lave ændringer.
Så enkelt er det.
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-02-17:
Nu er hr. Tom Behnke jo af gode grunde ikke længere liberal, så det tager jeg så ad notam.
Men pointen er jo, at der er nogle ganske få mennesker, som åbenbart har det svært med, at de skal have de navne, de har, og som gerne vil have et andet navn.
Hvorfor i alverden skal staten, samfundet gå ind og lave en bestemmelse, der siger, at det må de ikke?
Jeg ved godt, at den er her i forvejen,
men lad os dog afskaffe enhver unødig regel, der forhindrer voksne mennesker i at træffe nogle valg på egne vegne, der i øvrigt ikke vedrører andre end dem selv.
Morten Østergaard (RV), 2009-02-17:
Jeg synes jo, hr. Jesper Langballes indlæg er én lang selvmodsigelse.
Altså, på den ene side er det en del af den kulturelle forståelse af familiebegrebet, at det er her, hvor navnet gives til børnene - det er i sagens natur ikke noget, de selv vælger, men noget, der gives til børnene - og så er der så en navnelov, der siger, at de, når de er myndige, kan vælge et nyt navn, hvis de synes, at de er blevet uheldigt udstyret med navn fra barnsben af.
Men på den anden side vil hr. Jesper Langballe nu ind og gøre sig til dommer over, hvilke navne der trods alt ikke lige kan overlades til familierne og til privatlivets fred at tage stilling til.
Det er jo sådan set der, hvor kæden hopper lidt af.
Vi synes ikke, det er Folketingets opgave at tage den opgave fra familierne; vi synes, det ligger rigtig fint, hvor det er, nemlig at forældrene tager stilling til, hvad barnet skal hedde.
Det er vi ganske trygge ved, og skulle der være nogen, der bliver mobbet på baggrund af deres navn, er det den, der mobber, der er problemet, ikke den, der bliver mobbet.
Jesper Langballe (DF), 2009-02-17:
Jamen det er jo, fordi hr. Morten Østergaard som en vaskeægte radikal ikke aner, hvad frihed er, og heller ikke aner, hvad bundethed er.
For os - og vi kan vel for så vidt godt kalde os kulturkonservative drejer det sig ikke om, at man bare skal give los, ligesom pastor Mortensen i Jakob Knudsens roman, der havde valgsproget: Gør, hvad I vil, så tager i hvert fald friheden ingen skade.
Og så gik alt i opløsning omkring ham.
Nej, for os er de navne, man giver de små børn, og som skal følge dem resten af livet - et navn er jo ikke noget, man selv vælger, en identitet er ikke noget, man selv vælger - en familiemæssig sag, men det er sandelig også en folkelig sag.
Der er med den nye navnelov stadig væk grænser for, hvilke skrubåndssvage ting man kan få lov til at kalde børn.
Hvorfor?
Fordi der er et kulturelt bånd, der stadig holder os sammen.
Morten Østergaard (RV), 2009-02-17:
Jeg må konstatere, at vi her har en ægte uenighed, for hr. Jesper Langballe siger jo direkte, at det i høj grad er offeret, der er problemet.
Der må jeg så bare sige at vi er uenige.
Jeg synes, at det, der er problemet, er den adfærd, der fører til, at der er ofre for mobning.
Jeg vil så i øvrigt også lige udfordre lidt på den konto og sige, at jeg forstår, at Dansk Folkeparti står meget vagt om familiebegrebet.
Der er det så, vi siger, at der står vi vagt om familien og familiens ret til også at bestemme, hvad børnene skal hedde.
Sådan har det været i mange år, og sådan synes vi, det skal blive ved med at være, og der ligger vi ikke under for Dansk Folkepartis totalitære tilgang til det spørgsmål.
Jesper Langballe (DF), 2009-02-17:
Det var dog et besynderligt synspunkt, at offeret ikke er noget problem; det er kun gerningsmanden, der er problemet.
Hvad er det dog for noget at sige?
Det er da just offeret, der er et problem, og det, der i særlig grad er et problem for Folketinget, er, at Folketinget gennem en liberaliseret lovgivning giver anledning til, at der er nogle, der bliver ofre.
Jeg synes også, det er et mærkeligt argument at sige, at der er så mange andre ting, der fører til mobning, end lige navneloven.
Ja, vist er der da det.
Det kan Folketinget jo strengt taget
ikke gøre noget ved.
Men her er så et lille hjørne, hvor børn, der bliver udstyret med fuldstændig bizarre navne - for det har Folketinget givet frit slag for - bliver mobbet.
Jamen så lad os koncentrere os om at tale om det.
Jeg har aldrig hørt, at det var noget argument for ikke at fjerne noget skidt, at der er så meget andet skidt i verden.
Morten Østergaard (RV), 2009-02-17:
Jamen ikke engang den fornøjelse kan jeg unde hr. Martin Henriksen: Vi var ikke et øjeblik irriterede over, at Dansk Folkeparti var med.
Vi var forundrede over det og så antydningsvis underholdt af, at hr. Martin Henriksens synspunkter jo var helt isolerede, som det også fremgår af debatten her i dag.
Så ikke engang den fornøjelse kan vi unde Dansk Folkeparti.
Men i relation til det andet må jeg sige, at det jo er bizart, også når man kender Dansk Folkepartis retspolitik i øvrigt, at man her altså i stedet for at kigge på, hvad vi så kunne kalde mobberen i den her sammenhæng, vil kigge på offeret, for det er her offeret, som skal ændres, og som der skal gøres noget for.
Det er ikke den, der mobber, der er problemet; det er den, der mobbes, der er problemet.
Det synes jeg er en bizar tilgang at have til et problem, som jeg anerkender er stort, og som der bør gøres noget ved.
Jeg vil da bare sige, at det kan give nogle helt, helt besynderlige konsekvensbetragtninger, hvis man overfører det til andre dele af det retspolitiske område, f.eks. at piger for at undgå voldtægt skal blive hjemme eller andre ting.
Det synes jeg er en helt bizar logik.
Vi går ind for at bekæmpe mobning, ved at dem, der mobber, holder op, ikke ved at gå ind og kigge på dem, der bliver mobbet, og sige, at de må ændre sig.
Martin Henriksen (DF), 2009-02-17:
Hvis Det Radikale Venstre blev irriteret over Dansk Folkepartis tilstedeværelse ved mødet, fik vi trods alt lidt ud af det, kan man så i hvert fald sige.
Men jeg vil bare sige, at jeg synes, det er ærgerligt, at hr. Morten Østergaard ikke vil være med til at kigge på, at den liberalisering, som jo blev gennemført helt i tråd med Det Radikale Venstres ånd, rent faktisk medfører, at der opstår nogle problemer.
Det er jo alvorlige problemer, når børn bliver mobbet - det går jeg også ud fra hr. Morten Østergaard mener - og der skal man så selvfølgelig kigge på alle de ting, der spiller ind.
Og der kan det, at man liberaliserer, give mulighed for, at man kan kalde sine børn alle mulige mærkelige ting, og det er da klart, at det også kan være en årsag til mobning.
Så jeg vil bare bede Det Radikale Venstre om at genoverveje deres afvisning af et ændringsforslag.
Så vil vi også forsøge at hæve ambitionsniveauet en lille smule hos Socialistisk Folkeparti.
Jeg spurgte ind til Socialdemokraternes politik vedrørende mobning af børn, og hvad man vil gøre for at forhindre det.
Det var jo ikke et problem, da man i sin tid vedtog navneloven, og det var der en lang række partier i Folketinget, der mente, kunne vi forstå i Dansk Folkeparti.
Når nu en børnepsykolog og Børnerådet er ude og advare imod, at det, at man har udvidet rammerne for, hvad man kan kalde børn, rent faktisk medfører, at børn bliver mobbet, vil jeg bare høre, om det gør, at Socialistisk Folkeparti gør sig nogen overvejelser om, om der skulle strammes bare en lille smule op.
Ligesom vi hører Socialdemokraterne sige, at vi skal have en mobbepolitik i skolerne osv. osv., for vi kan ikke have, at børn bliver mobbet - Dansk Folkeparti er enige - hvordan kan det så være, at man mener, det er o.k. i det her tilfælde?
For det må man jo gøre, hvis ikke man ønsker at støtte et ændringsforslag.
Tom Behnke (KF), 2009-02-17:
Ja - jeg er også beroliget.
Jesper Langballe (DF), 2009-02-17:
Jamen det forstår jeg godt.
Ethvert synspunkt er naturligvis rigtigt for den, der fremsætter det.
Det må man gå ud fra.
Jeg kan forstå, at der altså ikke var tale om sådan en værdirelativisme fra hr. Tom Behnkes side.
Det ville ellers være i overensstemmelse med den konservative fremsatte navnelov, men jeg er beroliget over, at det ikke er tilfældet.
Tom Behnke (KF), 2009-02-17:
Nu er vi ude i en teoretisk diskussion, som går langt uden for lovforslaget her, men reelt er det vel sådan i politik, at alle argumenter og synspunkter er rigtige for den, der fremfører dem.
Men for os som politikere handler det om, at vi vejer de forskellige argumenter, der taler for og imod, og selv vurderer, om det taler for, eller om det taler imod, og derudfra tager vi stilling til de forskellige ting, der kommer på vores skrivebord.
Så i princippet er alle argumenter rigtige, medmindre man faktuelt siger noget, der er forkert.
Jesper Langballe (DF), 2009-02-17:
Den største overraskelse i hele mit lange liv, som De Konservative har givet mig, var den, at det var to konservative ministre, der fremsatte et lovforslag, som i princippet er fuldstændig slægtsopløsende som navneloven, og jeg skylder justitsministeren at gøre opmærksom på, at han ikke var en af de to konservative ministre.
Hvad hr. Tom Behnke mener inderst inde, vil jeg ikke grave i, det ville også være ufint, men jeg vil gerne i den forbindelse spørge om en ting.
Her under debatten sagde hr. Tom Behnke på et tidspunkt, at navneloven er utrolig ømtålelig, at den kalder på en masse synspunkter, og at den er en kat på et varmt bliktag osv., og så sagde hr. Tom Behnke - jeg kan have hørt forkert, og jeg vil gerne have undersøgt, om jeg har: Alle synspunkter er jo lige rigtige.
Er det virkelig rigtigt, at hr. Tom Behnke har sagt det?
Er det blevet sådan en konservativ parole, at alle navne er lige gode, at alle synspunkter er lige rigtige?
Tom Behnke (KF), 2009-02-17:
Det er jo præcis det, som lovforslaget her lægger op til, nemlig at man netop udvider den mulighed, der er for at give en dispensation, netop for at en person så kan tage et navn tilhørende det modsatte køn i virkeligheden, nemlig ved at man går ind og siger, at de, der har det svært med det navn, de har, har muligheden for at kunne ændre, altså hvor man sidestiller.
Man gør det så efter en ansøgning osv., sådan at der så er bare en lille smule hold på, hvem det er, der får muligheden for at ændre navn.
Men det er jo lige præcis, sådan som hr. Simon Emil Ammitzbøll siger, altså at hvis man har det svært med sit navn, så kan det blive ændret.
Det er præcis det, der står i lovforslaget.
Line Barfod (EL), 2009-02-17:
Det har jo høj underholdningsværdi, men der er bare ingen, der har talt for, at børn skulle have mulighed for frit at vælge.
Det, der er diskussionen, er, at voksne mennesker skal have ret til selv at vælge, hvilket fornavn de ønsker.
Fornavne er der jo altså ikke den samme beskyttelse af som efternavne, og derfor har jeg svært ved at se, hvad det er for et beskyttelseshensyn, hr. Søren Pind varetager ved at sige, at voksne mennesker ikke skal have ret til selv at vælge, hvilket fornavn de vil bære - hr. Søren Pind, der ellers plejer at bryste sig af, at han skulle være så vældig liberal.
Hvad er argumentet for, at et voksent menneske ikke skal have lov til selv at vælge sit eget fornavn?
Søren Pind (V), 2009-02-17:
Jeg ved ikke, hvorfor jeg uvilkårligt kommer til at tænke på Johnny Cashs gamle sang »A Boy Named Sue«, men det er jo sådan set lidt den samme problemstilling, og i den sang er der udmærket redegjort for, hvilke ulyksaligheder man kan gennemgå som drengebarn ved at blive kaldt et pigenavn.
Det ender som bekendt med, at faren fortæller sønnen, efter at sønnen har givet ham nogle ordentlige nogle på hovedet, at det jo skyldtes, at han gerne ville have, at sønnen blev en stor, stærk dreng.
Og sådan kan tingene jo være så paradoksale.
Jeg vil sige, at jeg i virkeligheden synes, at hr. Jesper Langballes spørgsmål bar svaret i sig selv.
Jesper Langballe (DF), 2009-02-17:
Hr. Søren Pind har ganske udmærket svaret fru Karen Hækkerup på spørgsmålet, om man dog ikke skulle have frihed til navnemæssigt kønsskifte, og har gjort det sådan, at jeg tror, fru Karen Hækkerup forstod det - og måske også De Konservative.
Men jeg vil godt spørge hr. Søren Pind, om ikke der kunne tilføjes et andet synspunkt.
Klassisk har navneloven været en beskyttelseslov, der skulle forhindre forældre i at gøre et barn fortræd.
Jeg husker, at en far for 40 år siden fik afslag på at kalde sine tvillingesønner for Buldrian og Sonnyboy Olsen, og det synes jeg var velbetænkt af ministeriet over for de to drenge.
Og mit spørgsmål er: Hvis hr. Søren Pind - eller for den sags skyld Folketingets formand - nu havde haft forældre, der var mindre fornuftige end dem, han i virkeligheden har haft, sådan at han i dag slæbte rundt med navnet Lise eller måske Majbrit, ville han så ikke synes, at man virkelig havde gjort et barn fortræd?
Søren Pind (V), 2009-02-17:
Vi er tilfredse med det lovforslag, der foreligger.
Vi er selvfølgelig opmærksomme på, at der er en række forskellige hensyn, der skal varetages, og Venstre indgår gerne i drøftelser med alle Folketingets partier om den her sag.
Jeg tør vel godt uden at fornærme nogen sige, at det rent faktisk var Dansk Folkepartis fortjeneste, at netop revisionsparagraffen blev indsat under behandlingen af lovforslaget om navneloven sidste gang.
Jeg føler ikke umiddelbart, at der er behov for at indsætte en revisionsparagraf, men tale under udvalgsbehandlingen kan vi altid.