Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-05-08:
Man ved jo næsten ikke, hvor man skal begynde, og hvor man skal slutte.
Vi kan jo starte med det nemme.
Justitsministeren og Socialdemokraterne: Alt er godt, intet skal ske.
Så kan vi gå videre over til SF, som dog glædede sig i spænding til at høre, hvad Straffelovrådet kommer frem til omkring blasfemiparagraffen.
Det er dog et museskridt længere end med Socialdemokraterne.
De Radikale nævner alt godt fra ytringshavet, men vil i øvrigt ikke gøre noget konkret ved det.
Og så har vi altså regeringen placeret, som regeringer desværre tit er det i disse diskussioner, som fuldstændig passiviseret.
Til gengæld synes jeg, at der kom interessante betragtninger fra de øvrige partier.
Venstre åbner nu op for, at man gennem Straffelovrådet måske både kan se på racismeparagraffen og injurielovgivningen.
Og det støttede Det Konservative Folkeparti hårdt klemt, og det er vi selvfølgelig glade for.
Mere interessant
var det måske i virkeligheden med Dansk Folkeparti og Enhedslisten; det er spændende koalitioner, vi arbejder med i dag.
Dansk Folkeparti, som jo i virkeligheden startede med at sige, at forslaget var sympatisk, og tak for det, var jo positiv over for tre af forslagene omkring racismeparagraffen, blasfemiparagraffen og endda over for det med straffelovens § 114 e.
Det tror jeg godt jeg må tillade mig at kalde dagens surprise – eller overraskelse, man må ikke tale udenlandsk, hvis vi skal blive i det korrekte og pæne sprog, som forretningsordenen sikrer ifølge den konservative ordfører.
Endelig til Enhedslisten: Jeg var også meget begejstret for talen fra fru Pernille Skipper, der var det så racismeparagraffen, man ikke lige ville være med til noget i forbindelse med, men man har virket åben over for noget i forbindelse med de tre andre, og det er jeg sådan set rigtig glad for. Jeg håber, at vi i Retsudvalget vil kunne komme til at se nærmere på det her og prøve at se, om vi ikke kan grave et spadestik dybere og se, om vi kan få sat gang i et arbejde for at få udvidet ytringsfriheden.
Ytringsfriheden er jo en af de mest centrale frihedsrettigheder overhovedet.
Det er den, der gør, at vi lever i et demokratisk samfund, og det er den, der gør, at vi har mulighed for at tale magten midt imod, både når den røde blok har magten, og når den blå blok har magten, eller hvis man synes, at alle otte partier har jord i hovedet.
Det er det fantastiske; man kan tale magten midt imod.
Vi har stillet ændringsforslag til racismeparagraffen.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at Liberal Alliance ultimativt synes, at der slet ikke skal være nogen racismeparagraf, men vi lytter os jo frem til at se, om man ikke kunne prøve at finde et sted, hvor man kunne lave en balance og noget, der kunne skaffe flertal.
Man skal huske på, at racismeparagraffen jo dybest set er opfundet af sovjetkommunisterne.
Det er jo Sovjetunionen, der i FN sammen med de kommunistiske vasalstater og den tredje verdens nye diktaturer arbejdede for at få racismeparagraffen i den udgave, den senest er kommet i, og som er den, man implementerede i Danmark i 1971.
Det var også derfor, at SF's hr. Poul Dam så smukt holdt tale om, at det var en dårlig idé, og at der skulle være mulighed for at sige de mest uhyrlige synspunkter.
Det var kloge og vise ord.
Det er altså sådan med racismeparagraffen, at den kvikke og den kloge og den velformulerede og åndsfriske, det være sig en han eller hun, altid kan formulere sig uden om racismeparagraffen og sige lige præcis det, man har lyst til, mens den, der ikke er så velformuleret, den, der ikke er så kvik, den, der måske ikke længere fuldstændig er ved sine åndsevners fulde fem, risikerer at komme i karambolage med racismeparagraffen.
Der er faktisk en social skævhed i at have en racismeparagraf, så det undrer mig, at de partier, der generelt plejer at skulle forsvare de svageste, ikke vil være med til at hjælpe de svageste i denne sag.
I forhold til § 140, den såkaldte blasfemiparagraf, afventer vi Straffelovrådets vurdering, altså disse ophøjede og juridiske eksperters vurdering, og tak for det.
Altså, FN's Menneskerettighedskomité har her i 2011 opfordret til, at man skulle gøre det, og Europarådet har opfordret landene til at gøre det, men i Danmark er hverken Europarådet eller FN nok, fordi de sande juridiske eksperter på internationale konventioners forhold selvfølgelig sidder i København – jeg synes, at det er skammeligt, at man ikke bare med et pennestrøg kan slette den paragraf. Paragraffen har ikke været i brug siden anden verdenskrig – jo, den bliver faktisk brugt en gang imellem, nemlig når forvildede mennesker, der på grund af politikernes falske spil tror, at vi har en virkningsfuld blasfemiparagraf, rent faktisk anmelder nogle for overtrædelse af paragraffen og dermed spilder gode danske politibetjentes arbejdstid, som de kunne bruge på noget mere fornuftigt.
Så der er sådan set også et ressourcemæssigt spørgsmål i forbindelse med det her ud over det principielle.
Så er der ændringen af straffelovens § 267, injurieparagraffen.
Der er i hvert fald flere, der har været åbne over for det, nemlig Venstre, Konservative og Enhedslisten.
Jeg håber også, at vi kan massere Dansk Folkepartis holdninger lidt og se, om man ikke kunne også kunne få en åbning der.
For det, vi vil, er, at vi vil ændre bestemmelsen, så det udelukkende drejer sig om alvorlige sigtelser, hvis sandhed eller falskhed objektivt kan vurderes.
Sagt på en anden måde: Man må ikke sige – og nu må jeg hellere holde mig inden for diverse former for begrænsninger – at X er pædofil, men man må godt sige, at X er en dum stodder eller en sur mokke, hvis det her bliver vedtaget.
I virkeligheden er det sådan med injurielovgivningen, at en stor del af de sager, der er, ligger inden for området for den klassiske sætning om, at en injuriesag er én idiot, der lægger sag an mod en anden idiot, fordi man lader det gå sig alt for nær og tror, at det et spørgsmål for domstolene.
Det er et spørgsmål mand og mand imellem eller kvinde og kvinde imellem osv., uden at jeg skal gå ind i alle konstellationerne.
Endelig er der spørgsmålet om straffelovens § 114 e, hvor vi godt kunne tænke os en ændring, der gør, at man ikke alene på grund af det ensidige i vinkling, redigering og klipning, som det hedder i byretsdommen over Roj TV, kan blive dømt efter denne paragraf.
Så får vi at vide af justitsministeren og af hr. Jeppe Mikkelsen, at man søreme ikke må blande sig i igangværende sager.
Det sagde de to herrer jo også, sidst det her var oppe, men jeg vil bare for en god ordens skyld minde om, at justitsministerens partifælle, den socialdemokratiske retsordfører hr. Ole Hækkerup, jo lige præcis var en af dem, der var ude efter dommen og mene, at man skulle stramme op i forbindelse med det.
Og hvis man må blande sig med at ville stramme op, må man vel også blande sig med at ville løsne op, der må det vel være lige for lige i debatten, så at sige. Så har vi også særlig stramme regler for ytringsfriheden herinde i salen, siger hr. Tom Behnke.
Derfor har vi nærmest i vores eget minikosmos nogle særlige indskrænkninger i ytringsfriheden for os.
Jeg tror nu, at praksis vil vise, at der lige præcis på denne talerstol er en udstrakt ytringsfrihed, om noget sted i dette land.
Sagt kort, hvis det stadig er muligt: Liberal Alliance tager afstand fra racisme.
Liberal Alliance synes, at der er utrolig mange tåbelige udsagn i den offentlige debat, både i de gamle, klassiske medier, på de sociale medier og andre steder.
Men hvis man mener noget med ytringsfriheden, handler det jo om at kæmpe for retten for dem, vi er uenige med, til at sige det, vi ikke kan lide.
Hvis man kun kan sige det, flertallet kan lide, hvis man kun må sige det, der er udtryk for god tone, der er respektfuldt, der er tolerant, så ender det jo med, at vi alligevel vil bestemme over, hvad andre mennesker skal sige.
Jeg vil godt afsløre, at lige meget hvilke indskrænkninger vi herindefra har i, hvad folk må sige, tror jeg ikke på, at vi ændrer på, hvad de tænker i deres hoveder, og hvad de siger til familie, venner og bekendte.
Jeg håber, at debatten har medført, at vi kan få et fremadrettet arbejde i Retsudvalget, hvor vi alligevel kan tage nogle museskridt fremad.
Det synes jeg der var antydninger om.
På den måde vil jeg efter 10 minutters bredt forsvar for ytringsfriheden alligevel slutte som en glad mand.