Benedikte Kiær (KF), 2013-03-20:
De seneste år er vi blevet rystede gang på gang af nogle forfærdelige historier, nogle forfærdelige historier om nogle børn og unge mennesker, som er blevet svigtet, svigtet af deres forældre; måske er de blevet udsat for overgreb, måske også seksuelle overgreb, men de er også blevet svigtet af det samfund, som ellers skal gribe ind, når der er nogle børn, der er i sådan en forfærdelig situation.
Det er noget, der ryster os alle, og især er det rystende, at nogle af de her børn har levet under sådan nogle vilkår i mange år.
Noget af det har vi ikke engang opdaget, og det er først, når de bliver voksne, at vi får at vide, hvad det er for en forfærdelig historie, de har at fortælle.
Det er nogle historier, som også i den grad viser, at der er behov for ændringer, også ændringer af den kultur, der er i forhold til børn, der har det svært, og den tilgang, man har til børn, der har det svært.
Og det er jo baggrunden for, at vi gennem årene har kunnet se det ene tiltag efter det andet for netop at hjælpe de her børn, sådan at de ikke skal leve under sådan nogle forhold.
Der har f.eks. været anbringelsesreformen, og Barnets Reform er jo også en af de rigtig store reformer, et af de rigtig store tiltag, som netop skal ændre revolutionerende ved det her område.
Jeg har selv som minister oplevet mange af de her forfærdelige sager, og jeg var med til at få vedtaget Barnets Reform.
Jeg husker tydeligt, hvor mange gange vi hørte kommentaren i forbindelse med Barnets Reform, når nogle kommuner ikke havde implementeret den, at de jo var i gang med at implementere den.
Derfor satte jeg også gang i en undersøgelse, som Børnerådet skulle foretage, netop for at tale med de børn, det drejer sig om, om, hvordan de egentlig oplevede det at være anbragt på en institution.
Der blev også nedsat et ekspertudvalg, som netop skulle se på, hvordan og hvorledes Barnets Reform egentlig blev iværksat og implementeret ude i de enkelte kommuner.
For vi skal simpelt hen hjælpe de børn, som ellers er udsat for et kæmpe svigt.
Der kom som bekendt et valg, og jeg er glad for, at ministeren, som sidder på området, har taget tråden op på det område, for det er et område, som i høj grad har været præget af, at vi alle sammen er meget enige om, at der skal ske noget, og at der skal ske noget revolutionerende.
Det kan man bare se med anbringelsesreformen og med Barnets Reform, altså at der er en enighed i Folketinget om, at vi skal give de her børn den rigtige hjælp.
Vi kan også nu se resultatet af det arbejde, som ministeren har sat i gang.
I det, som så hedder overgrebspakken – man kunne måske have brugt et andet ord – er der nogle forslag, som netop skal lave nogle justeringer.
Nogle af de justeringer er rigtig gode, rigtig kloge, og om andre justeringer tænker jeg: Skal man virkelig til at skrive det ind i en lovgivning, for det er jo egentlig noget, der for mig virker som sund fornuft.
Det er f.eks., at man ikke skal lade børn have samvær med deres forældre, uden at der er en eller anden overvågning, hvis det drejer sig om nogle forældre, som faktisk har udøvet seksuelle overgreb på barnet.
Men som sagt går det her forslag ind og præciserer og justerer nogle ting, og så er der også et par ting, jeg meget gerne lige vil fremhæve, som jeg synes er meget, meget væsentlige, og som virkelig vil styrke området og virkelig vil hjælpe de børn, som det drejer sig om.
Med det her forslag får børn nu ret til en bisidder, når de i de her sager skal sidde over for en socialrådgiver.
Jeg synes, det er rigtig, rigtig godt, at de nu har ret til en bisidder, for nogle gange, når man har siddet over for en myndighedsperson, som har gennemgået ens sag, kan man bagefter ikke huske, hvad det var, der blev sagt til en, eller man har måske ikke helt forstået, hvad det egentlig er, det hele går ud på.
Derfor er det rigtig godt, at børn nu får ret til en bisidder.
Derudover synes jeg også, det er meget spændende – og jeg vil følge det meget nøje – med den her støtte til børn og unge, hvis de gerne vil køre en erstatningssag mod en af de kommuner, som i den grad bare har siddet på hænderne og fuldstændig overhørt den ene underretning efter den anden.
Det er der jo desværre nogle eksempler på – det har vi desværre set i nogle af de her sager – altså at der er kommuner, der bare har siddet på hænderne.
Nu bliver der så mulighed for, at de pågældende børn og unge kan få støtte til faktisk at køre en erstatningssag.
Det er også noget, jeg venter mig meget af og vil følge meget nøje.
Så blev det sagt af SF's ordfører, at der er sket mange tiltag gennem årene, og det er jeg fuldstændig enig i.
Og der var en bøn, kunne jeg høre, fra SF's ordfører om, at det ligesom må være der, hvor vi kan sætte punktum i forhold til de tiltag, og at vi nu forhåbentlig ikke skal i gang igen med at lave ny lovgivning.
Med det forslag, vi står med nu, håber jeg at vi i langt højere grad og meget hurtigere kan give de børn, som er udsat for omsorgssvigt, en meget hurtigere og mere kvalificeret og effektiv hjælp.
Vi støtter forslaget.