Per Clausen (EL), 2011-02-24:
Jo tak.
Jeg synes, det på mange måder har været en interessant debat, og jeg synes, at det i hvert fald her til sidst kom frem, at det må være slut med, at statsministeren bruger tal, som stammer fra EU, til at sandsynliggøre, at man skal føre en bestemt økonomisk politik i Danmark, for det blev nærmest rubriceret i samme kategori som Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, og jeg mener at vide, at statsministeren ikke altid sådan fæster den store lid til tal, der kommer derfra.
Jeg tror sådan set, det er meget fornuftigt, når man sammenligner nogle lande, at man så vælger at have det udgangspunkt, at den sammenligning, man foretager, baseres på de samme beregningsmetoder.
Det kan da godt være, at statsministeren kan blive enig med den svenske statsminister om det, for der kan jo være en fælles interesse i at sløre tingene.
Debatten i dag, der jo skulle handle om fremtiden, kom alligevel til at handle en lille smule om fortiden.
Hr. Peter Christensen var nok den, der kom længst tilbage i fortiden – jeg tror, han rundede Stauning – og jeg tænkte, at han, efter at have læst op af forskellige socialdemokratiske prorammer, vel så ville have afsløret, at efter Stauning og Socialdemokraternes program efter anden verdenskrig var det gået rigtig, rigtig skidt i Danmark.
Der havde været minusvækst, ligesom der har været det i de seneste år.
Men desværre kom hr. Peter Christensen aldrig rigtig ind på, hvad pointen var med at referere til Socialdemokraternes programmer fra 1930'erne og 1940'erne
andet end selvfølgelig altid relevant information om, at de på nogle områder havde andre politiske standpunkter dengang, end de har nu.
Der har også været en anden diskussion, som er lidt mere aktuel, nemlig: Hvis nu nogle andre havde haft magten, hvad var der så sket?
Det dejlige ved den slags diskussioner er, at der kan man påstå hvad som helst, uden at det kan modbevises.
Men jeg vil nu alligevel tillade mig at sige, at hvis det nu var sådan, at vi i 2002 havde fortsat med at føre en politik, der handlede om stadig at holde Danmark i spidsen, når det handlede om vedvarende energi, energibesparelser og miljøinitiativer, og hvis vi havde satset på at give skattelettelser til de lavtlønnede, som den daværende socialdemokratisk-radikale regering støttet af SF og Enhedslisten gennemførte, i stedet for at indføre et skattestop for arbejdsfri indkomster, så er jeg ikke sikker på, at det havde stillet Danmark i en dårligere situation i dag end den, vi står i.
Det vil jeg i hvert fald godt have lov til at sige.
Så var statsministeren lidt ked af, at de her forslag til vedtagelse ikke kunne komme til afstemning i dag; det var produktiviteten, der røg.
Her har vi måske en kerne i problemet, for statsministeren synes at mene, at bare man træffer nogle beslutninger, så sker der noget.
Pointen er, at hvis man ser det forslag til vedtagelse fra flertallet i Folketinget, så vil man se, at ud fra en defensiv holdning kunne man godt stemme for det, fordi det sker der overhovedet ingenting ved.
Man siger, at man vil have gang i den økonomiske vækst igen, og så skriver man, at dette kræver politiske tiltag.
Så læser jeg jo lidt frygtsomt videre og tænker: Kan det være, at Dansk Folkeparti er hoppet på det der med, at vi skal afskaffe efterlønnen, eller har regeringen allerede givet den indrømmelse, at vi løser fremtidens økonomiske udfordringer ved at forhindre folk i at få permanent ophold i Danmark, eller hvad kan der ligge i det?
Nej, der ligger ingenting.
Resten af forslaget til vedtagelse bekræfter jo sådan set meget godt, at også politisk er flertallet i det her Folketing handlingslammet, fordi der ikke er enighed om, hvad man skal gøre; det kan der selvfølgelig blive, og det arbejder man vel på.
Men jeg kan godt forstå det, hvis der er nogen i det politiske flertal i Folketinget, der synes, at det er rigtig godt, at vi snart kan få et valg, ikke fordi man regner med at vinde, men fordi man så slipper for at få afsløret, at man ikke har nogen svar.
Det synes jeg er rigtig godt.
Og det er, uanset hvad man gør.
Uanset om man udskyder miljøtiltag, giver skattelettelser, får ekstra EU-midler eller ej, er tanken om, at vi i Danmark skulle kunne konkurrere med kinesiske landmænd eller ukrainske landmænd om at producere svin til kineserne, fuldstændig utopisk.
Pointen er, at vi altså skal have en omlægning af landbruget, og derfor skal vi selvfølgelig arbejde på, at den støtte, vi får på det område, er støtte, der går til den omlægning, der gør, at vi får en produktion, hvor der findes lokale arbejdspladser, hvor der er værditilvækst, og hvor vi også er i stand til at løfte den opgave, der handler om at tage vare på vores natur og miljø.
Det er en helt oplagt opgave, og jeg synes, det er rigtig godt, at der findes en opposition i det her Folketing, der nogenlunde klart formulerer det perspektiv.
Det samme gælder jo, når vi snakker om spørgsmålet om klima-, energi- og miljøarbejdspladser.
Statsministeren er stolt over, at der er kommet en ny plan fra regeringen i dag.
Ja, det er jo den plan, hvori det endegyldigt slås fast, at man løber fra den tidligere statsministers løfte om, at Danmark skulle være fossilfrit i 2050.
Det fremgår klart af planen, at det ikke længere er målsætningen.
Det er også en plan, hvor man sådan set opgiver at forholde sig til CO2-udslippet.
Så det fantastiske i den plan er nu til at gennemskue.
Men også der vil jeg bare sige, at jeg synes, at det er rigtig godt, at der i oppositionen er en klar opfattelse af, at vi fremover skal investere i energibesparelser, i omlægning til vedvarende energi, og vi skal investere i at sikre både at få en omlægning i Danmark, der fører til, at vi løser vores opgave i forhold til klimaudfordringen og i forhold til energiudfordringen, og at udvikle teknologi og ekspertise, der gør, at der såmænd også godt kunne være nogle, der kunne have glæde af at købe nogle af de produkter, vi fremover producerer, og bruge noget af den ekspertise, vi udvikler.
Vi har en sammenhængende opfattelse af, at der også skal satses på en række andre områder.
Der er nævnt it, der kunne nævnes kultur, der kunne nævnes rigtig, rigtig mange områder, hvor en målrettet indsats for at skabe beskæftigelse ville være den rigtige vej at gå.
Det må jo være gået op også for statsministeren og de borgerlige partier her i Folketinget, at kendsgerningen er, at A.P. Møllers overskud sådan set er større end nogen sinde, ikke mindst på grund af de olieprisstigninger, som i øvrigt belaster danske forbrugere og danske virksomheder.
Men det har jo ikke ført til, at man har investeret i arbejdspladser i Danmark.
Her kræver det måske en mere målrettet indsats, og der vil jeg sige, at det gode ved den her debat vel er, at uanset hvilke overvejelser man gør sig omkring fortiden, er der ingen tvivl om, at oppositionen på det område har en anden politik – en politik, der rækker ud over det, som regeringen og flertallet herinde har at byde på.
Så bare til allersidst: Jeg var glad for, at statsministeren i sidste runde holdt op med at forsøge at bilde folk ind, at afskaffelse af efterlønnen fører til 70.000 nye arbejdspladser.
Det var dejligt.
For man kunne godt have en seriøs politisk debat om, at hvis der bliver flere arbejdspladser, bliver større efterspørgsel efter arbejdskraft, er der flere, der søger ud på arbejdsmarkedet.
Men det kan så være rigtig, rigtig vigtigt at sørge for, at disse mennesker har den rigtige uddannelse; det kan være rigtig, rigtig vigtigt at sørge for, at kvalifikationsniveauet i arbejdsstyrken er højt.
Det er rigtigt.
Det kan være vigtigt.
Så selvfølgelig skal man, hvis man ønsker at skabe en større efterspørgsel efter arbejdskraft, som Enhedslisten gør, også tænke på, hvordan man sikrer, at den arbejdskraft reelt er til stede.
Men myten om, at der opstår nye arbejdspladser, fordi man fjerner efterlønnen, passer ikke.
Det eneste, jeg bare til sidst vil sige om det, er jo, at den eneste måde, det kan komme til at passe på, er ved, at der på det, man kalder det lange sigt – statsministeren ville ikke sige, hvor langt sigt, det var, og det kan jeg godt forstå – sker det, at overskuddet af arbejdskraft fører til, at løn- og arbejdsforholdene forringes.
Det er sådan set det, hele den der markedsøkonomiske teori om arbejdsmarkedet handler om, nemlig at det er nogle markedsmekanismer, der slår igennem: Når der er et overskud af en vare, falder prisen.
Derfor må man stille sig selv spørgsmålet: Findes der andre grunde til at afskaffe efterlønnen, andre grunde til at forringe vilkårene for de arbejdsløse end et ønske om at forringe løn- og arbejdsvilkårene for de almindelige danskere?
Det er i hvert fald svært at se, at det har andre konsekvenser.