Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-02-08:
Prognoserne for det danske samfund og dansk økonomi er ganske alvorlige.
Vi kan se, at vi de seneste 15 år er røget ned ad listen over verdens rigeste lande, som er opgjort af den internationale økonomiske samarbejdsorganisation, OECD, fra en sjetteplads for 15 år siden til en tolvteplads i dag.
OECD spår, at Danmark vil klare sig næstdårligst, når det gælder vækst, i de kommende 15 år, når vi ser blandt verdens rigeste lande.
Det betyder, at vi relativt er blevet fattigere, og at vi relativt bliver fattigere.
Det er den fremtid, vi står over for.
Det er den diskussion, vi har i dag.
Det er den diskussion, vi skal finde løsninger på.
Der er kun én vej frem for det danske samfund, hvis vi også vil have velstand i fremtiden, og det er vækst.
Vækst kræver reformer.
Det kræver reformer af arbejdsmarkedsområdet, og det kræver reformer af skatteområdet.
Derfor er en afskaffelse af efterlønnen et vigtigt element.
For når vi ser frem, kan vi se, at færre og færre står til at skulle forsørge flere og flere.
Velfærdskommissionen har fastslået, at ingen overførselsindkomstmodtagere har så let ved at gå over i beskæftigelse som efterlønsmodtagere.
Det er derfor, det er særlig interessant at gå efter denne gruppe i forhold til andre grupper på overførselsindkomster.
Der er selvfølgelig også et moralsk argument imod efterlønnen, nemlig at det er dem, der har det godt, der bliver forsørget på de øvriges regning, bl.a. dem, der ikke længere har det så godt.
Tak til Venstre, Konservative og Radikale for at bakke op, om ikke med stemmer, så i hvert fald moralsk, i forhold til forslagets indhold.
Vi er meget glade for, at regeringen, efter at dette beslutningsforslag blev fremsat før jul, jo har skiftet holdning og i dag er imod efterlønnen.
Det viser, at Liberal Alliances parlamentariske indflydelse er større, end folk umiddelbart tror.
Tidligere fremsatte vi beslutningsforslag om at halvere dagpengeperioden.
Der fik vi at vide af regeringen, at det kunne der ikke være tale om.
Så fremsatte vi beslutningsforslag om at afskaffe efterlønnen.
I første runde fik vi at vide, at det kunne der ikke være tale om.
I det ene tilfælde blev vores politik gennemført, i det andet tilfælde er det i det mindste blevet regeringens politik.
Der lyttes, og vi takker.
Hvad er så oppositionens svar?
Jo, det er klynk og falsk solidaritet, statsstøttede forsikringsordninger, hvor det ikke er dem, der opfylder betingelserne, der kan trække sig tilbage, men i stedet for bare dem, der har lyst.
60 pct. af de ufaglærte indbetaler ikke til efterløn.
Det er ellers de ufaglærte, som venstrefløjen på mest usmagelig vis holder foran sig i deres argumentation for efterlønnens bevarelse, selv om vi godt ved, at det i virkeligheden er skolelærerne, som er dem, der flittigst sparer op til efterløn, for det må jo være frygtelig opslidende.
Når man så prøver at kratte lidt i overfladen, siger i hvert fald Socialdemokraternes formand, fru Helle Thorning-Schmidt: Vi skal arbejde 12 minutter mere.
Det siger hun sammen med SF's formand, hr. Villy Søvndal.
Fru Helle Thorning-Schmidt sagde på Slotspladsen ude foran Christiansborg for nogle måneder siden, at hvis ikke fagbevægelsen og arbejdsmarkedets parter i øvrigt kunne blive enige om at finde de 15 mia. kr., man mangler, ja, så kan man jo afskaffe efterlønnen.
Det vil sige, at alternativet er det samme, men vi andre får at vide, at vi er helt frygtelige.
Jeg kan ikke engang huske, hvad det var for et ord, fru Line Barfod brugte, men det var i hvert fald ikke særlig pænt.
Men det er i hvert fald frygteligt, at man vil afskaffe den.
Hvad er så S og SF's alternativ?
Ja, det er faktisk et ret godt spørgsmål.
Det siger jeg ikke, fordi jeg selv har stillet det, det er der nemlig utallige andre, der har gjort: politikere, journalister, borgere.
Alle er vi spændte og nysgerrige på, hvad S og SF's alternativ er.
Vi skal arbejde 12 minutter mere i gennemsnit.
Ja, det kan man da sådan set ikke være imod.
Hvis man virkelig mener det, kan man bare nedsætte marginalskatterne, for det vil være den sikreste vej til at få danskerne til at arbejde mere.
Men hvordan har S og SF så forestillet sig, at danskerne skal kunne komme til at arbejde mere i gennemsnit – 12 minutter mere om dagen?
Det ved vi ikke.
Måske ved S og SF det ikke engang selv, for de har i hvert fald ikke villet afsløre det for os andre.
Vi har spurgt, og vi har spurgt.
De har ikke kunnet svare.
Men på det punkt kan man så sige, at de flugter fint med deres partiers formænd, for de har heller ikke kunnet eller måske rettere villet svare.
Vi har set i de forskellige såkaldt fair udspil fra S og SF, at man allerede har delt lidt gaver ud til fagbevægelsen til gengæld for, at de gerne vil finde de her 15 mia. kr. Så vi må gå ud fra, at der ligger en aftale.
Der ligger en aftale med Harald Børsting, som vil få en ny indflydelse til fagbevægelsen, som vi ikke har set større, siden dansk økonomi kom i uføre i 1970'erne.
Der ligger en hemmelig plan, som S og SF og LO har lavet.
Hvor den ligger, ved vi ikke.
Hvad den går ud på, ved vi ikke.
Vi kan spørge fra nu af og til valget, men svar får vi åbenbart ikke.
Jeg synes, det er helt urimeligt – helt urimeligt – at man vil gå til valg og ikke fortælle om, hvad det er for en politik, man tilbyder danskerne.
Man lover mælk og honning, men sandheden er, at honningkrukken er tom og mælken er sur, for man har ingen svar.
Man lover guld og grønne skove, men regningen skal betales bagefter og alligevel.
Den ubehagelige sandhed er jo i virkeligheden også, at når man siger, at folk skal arbejde 12 minutter mere om dagen i gennemsnit, så er det vel i virkeligheden fru Line Barfod, der er tættest på at have svaret.
Så er det jo, fordi man ønsker at sørge for, at løndannelsen holder lidt igen.
Det er jo det, man vil fra S og SF's side, i hvert fald hvis man forstår sig på nationaløkonomi, og hvis tilfældet skulle være det modsatte, vil jeg alligevel sige, at økonomerne i Arbejderbevægelsens Erhvervsråd har gjort noget godt, for så har de snydt S og SF noget så grundigt.
Danmark er et land, der er helt fantastisk, et land, hvor vi har masser af rigdom, og vi har haft det i hvert fald de sidste 50-60 år, men man må ikke af den grund tro, at rigdommen kommer af sig selv.
Ingenting kommer af ingenting, og vi er nødt til at tage fat på de reformer, der giver vækst, hvis vi skal sørge for, at også fremtidige generationer kan leve i velstand.
De er ikke så fremtidige endda.
Det er vores børnebørn, vores børn, ja, faktisk os selv, som kommer til opleve en relativt fattigere tilværelse, hvis ikke vi gør noget nu.
Derfor er jeg glad for, at det langsomt, men sikkert lykkes os i Liberal Alliance at få flere partier til at bakke op om at ville afskaffe efterlønnen.
På et eller andet tidspunkt skal det nok lykkes at få 90 mandater – i værste fald om ikke før, at en forhåbentlig ikkeny regering har kørt Danmark i sænk.