Christian Juhl (EL), 2014-04-10:
Jeg har ellers øvet mig længe, og jeg har jo selvfølgelig også øvet mig på de akademiske discipliner og prøvet at finde evidens i tingene.
Altså, det betyder jo sandsynligvis sammenhæng, når det skal oversættes til dansk.
Og der tænker jeg på, at når Liberal Alliance gerne vil forære erhvervslivet flere penge – for de skal ikke ligge i staten – så er der jo ikke nogen til de arbejdsløse, hvis de skulle blive arbejdsløse.
Og det betyder, at så må man jo være fattig, når man er arbejdsløs.
Det vil sige, at vi får et mere brutalt system.
Så vil jeg gerne høre: Når nu fakta i dag er – det er der vistnok evidens for – at arbejdsgiverne har meget store overskud trods krisen; når nu fakta er i dag, at arbejdsgiverne har meget store opsparinger trods krisen, hvad mere skal der så til, for at der kan blive sat arbejdspladser i gang?
Skal vi tvinge de private arbejdsgivere?
Skal vi sige, at hvis ikke de gør det, laver vi offentlig produktion?
Eller hvad skal der så til for at skabe de arbejdspladser, som Liberal Alliance mener kommer af sig selv, bare erhvervslivet har gode vilkår?
Det synes jeg er godt, for så bliver der reelt tale om et uddannelsesløft, som kan få det, som arbejdsministeren tidligere kaldte historiske dimensioner, altså noget, der vil blive husket for fremtiden.
Jeg mener jo også, at en akademiker kunne videreuddanne sig til håndværker f.eks. Det ville mange akademikere synes ikke var at videreuddanne sig, at det var at uddanne sig nedad i systemet, men det er det rent faktisk ikke. Rent faktisk ville mange kunne videreuddanne sig til specialarbejder og endda med stor fordel, sådan at de netop kunne være den fleksible arbejdskraft.
Men jeg er fuldstændig enig i SF's melding om, at vi først og fremmest skal løfte de ufaglærte, men at vi også skal huske, at der er andre i de andre grupper, der er endt i en fælde, hvor deres uddannelse ikke slår til længere.
Tak, formand.
Det er nødvendigt at tage udgangspunkt i virkeligheden, når vi skal vurdere den fremtidige beskæftigelsesindsats, og det er efter min mening ikke lykkedes at finde en hel og dækkende løsning nu, om end vi har haft en regering i 2½ år, som vel i princippet skulle være i stand til det.
Hvis vi gav ordet til de 34.000 mennesker, som sidste år mistede retten til dagpenge, ville billedet være et noget andet end det, som de fleste partier i dag har talt om.
Der er grundlæggende brug for arbejdspladser, og set med mine øjne vil en jobgaranti, altså ret til mindst 1 års arbejde hvert tredje år til alle, være en rigtig god ting: altså ret til at være med, ret til at komme ind på arbejdsmarkedet, ret til at være med til at skabe værdierne – bare hvert tredje år.
Jeg synes ikke, det er så stort og så vildt og så revolutionært et krav, at alle ikke burde kunne være med til.
Sådan burde et rigt dansk samfund være indrettet.
Jeg ville allerhelst have, at alle havde ret til arbejde hele tiden, men jeg kan forstå, at der er mange, der synes, at der skal være en vis usikkerhed for arbejdsløse.
Så lad os prøve med hvert tredje år.
Så kunne det da gå.
Hvis der ikke er vilje eller evne til at sikre fuld beskæftigelse, må vi kigge på, hvordan indsatsen over for de arbejdsløse begynder.
Systemet i dag duer ikke.
Det er bygget op af ikke mindst hr. Claus Hjort Frederiksen og den borgerlige regering villigt hjulpet af Dansk Folkeparti.
Systemet har alvorlige svagheder og er direkte skadeligt på enkelte områder.
Det bringer ikke mennesker tættere på arbejdspladsen.
Det opkvalificerer ikke ledige i nødvendigt omfang.
Der er tale om et unødvendigt og til tider ødelæggende kontrolsystem, og systemet bygger på mistillid til og kontrol af den arbejdsløse.
Det umyndiggør arbejdsløse og giver dem sjældent mulighed for selv at blive sat i stand til at ændre deres situation.
Mange arbejdsløse går ud af systemet med mindre selvtillid og mindre tro på fremtiden, end da de kom ind i systemet.
Men hvad kan vi så gøre?
Ja, indsatsen skal tage udgangspunkt i den arbejdsløses behov, og der skal være flere rettigheder og mindre kontrol.
Deri er vi enige med flere af dem, der har haft ordet.
A-kasserne er rammen om indsatsen.
A-kasserne og ikke jobcentrene skal tage sig af de ledige det første år.
Det er det bedste for alle, og det er det billigste.
Den lokale arbejdsmarkedsindsats skal styres af fagforeningerne og arbejdsgiverne og ikke af kommunerne.
Uddannelsen er omdrejningspunktet.
12 ugers selvvalgt uddannelse vil efter vores mening være et godt mål.
Det er rigtig fint at fokusere på de ufaglærte.
Det er også rigtig fint eventuelt at have en positivliste, så vi luger de mest useriøse kurser væk.
Men det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi i Enhedslisten i nogle tilfælde anser et højskoleophold som et endog meget godt redskab for nogle ledige til at komme tættere på arbejdsmarkedet, fra ufaglært til faglært.
En del af pengene kan findes i systemet.
Vi skal spare på den meningsløse aktivering og kontrollen.
Vi skal investere i uddannelser, og de arbejdsløse skal efter vores mening ikke finansiere skattelettelser.
Sparede penge skal først og fremmest bruges til uddannelse.
Så de borgerlige kan godt glemme deres hede drømme om at forære erhvervslivet endnu flere penge.
Erhvervslivet har fået skattelettelser og har trods krisen overskud og opsparing, som de kan investere i nye arbejdspladser, men de sidder desværre på hænderne.
De har igangsat en investeringsstrejke.
Dagpengesystemet skal genoprettes.
Genoptjeningen er omdrejningspunktet, og timer for job i løntilskud og uddannelse skal med fordel tælles med.
En forlængelse af dagpengeperioden vil også være ting, vi skal se på.
Desuden er det ingen naturlov, at dagpengenes værdi systematisk skal udhules år for år.
Det er ikke nødvendigt at nedsætte endnu en kommission for at forbedre dagpengesystemet eller i det mindste genoprette nogle af de skader, som systemet har fået de sidste 4 år – skader, som især skyldes Folketingets borgerlige partier.
Kort sagt: Tiden er inde til, at vi kommer i gang.
I Enhedslisten har vi i måneder forberedt os.
Fagforeningerne har bidraget med gode forslag, og som I kan se, har Enhedslisten smøget ærmerne op, og vi er klar til at komme i forhandling med regeringen.
Vi vil gerne arbejde i forhandlingsudvalget.
Vi venter i spænding og med en smule utålmodighed på invitation fra arbejdsministeren.
Vi synes, tiden er inde til, at vi forsigtigt begynder at formulere retning i en indsats.
Derfor vil vi fremsætte et forslag til vedtagelse.
Må jeg læse det op nu?
Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget konstaterer, at 34.000 arbejdsløse i 2013 mistede retten til dagpenge, og idet det ser ud til, at yderligere 12.000-14.000 mister retten til dagpenge i 2014, opfordres regeringen til at sikre en fuld og dækkende løsning for landets arbejdsløse.