runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen J. Klint (S), 2007-04-24:
Nej, jeg har ikke noget imod, at man har trepartsforhandlinger.
Det er meget fornuftigt.
Jeg blev bare lidt overrasket over, at vi i vores lovgivningsarbejde herinde skulle sætte verden i stå med ministerens henvisning til trepartsforhandlingerne.
Det var deri overraskelsen lå.
Det synes jeg jo ikke vi plejer at gøre: at fordi man har nogle forhandlinger med andre, så sætter vi lovarbejdet i stå.
Det, jeg vil spørge ministeren om – det er mit sidste spørgsmål –
er: Når en faggruppe nu har en udvikling i dag, hvor man oftere er alene i sit møde med patienten, end man var historisk for nogle år siden, hvor der var en anden faggruppebalancering – der har været en jobglidning fra forskellige faggrupper og indbyrdes mellem faggrupper i sundhedsvæsenet – er det så ikke fornuftigt at se på, om det i dag er mere fornuftigt med autorisation til den faggruppe, om der er større behov for en autorisation, end der var, da uddannelsen var ny?
Hvis jeg i øvrigt blev opfattet på en negativ måde, som om jeg havde skældt ud over, at det her beslutningsforslag var fremsat, så vil jeg da gerne undskylde det.
Man må jo fremsætte alle de beslutningsforslag, man vil, og på det tidspunkt, man har lyst.
Jeg siger bare, at hvis man vil fremme, at regeringen engagerer sig i en debat med andet end kendte synspunkter, så er det nok ikke tiden, fordi vi for nærværende er i sådan en diskussion.
Jeg anerkender fuldt ud, det sagde jeg også i mit første indlæg, at der i hvert fald for så vidt angår en del af social- og sundhedsassistenterne er tale om medarbejdere, som konkret har et jobindhold, der har flyttet sig fra, kan man sige, det helt oprindelige, før man begyndte at diskutere opgaveglidning.
Og det rejser selvfølgelig en diskussion om, hvordan den gruppe hegnes ind, anerkendes, synliggøres m.v., og den diskussion vil jeg også gerne tage.
Men det forhold, at der er en delgruppe, kan jo ikke bruges som argument for, at den samlede gruppe skal autoriseres.
Charlotte Fischer (RV), 2007-04-24:
Ja, det her spørgsmål om autorisation er jo ikke sådan et stort ideologisk slagsmål, ikke for mig i hvert fald.
Jeg synes egentlig, det er et meget praktisk, konkret spørgsmål, som vi må diskutere med sindsro.
Det, jeg i virkeligheden tænker på, er opgaveglidning.
Der har tidligere været en undersøgelse fra FOA, som har vist, at en lang række social- og sundhedsassistenter ikke føler, at de får lov til at udføre opgaver, som de i virkeligheden godt kunne udføre: medicinudlevering, apoteksbestillinger og sådan nogle ting.
Der tænker jeg: Kunne det ikke være, at netop det, at de ikke har en autorisation i modsætning til f.eks. sygeplejersker, i virkeligheden er en psykologisk hindring for at få et optimalt sundhedsvæsen, hvor det handler om at få så mange opgaver så langt ned som muligt, hvor de stadig kan varetages forsvarligt?
Altså, jeg kan heller ikke stå og hidse mig selv op, hverken retorisk eller ideologisk, over den her diskussion.
For mig handler det om, at vi har det grundlæggende synspunkt, at vi skal autorisere der, hvor der er en særlig grund til det af hensyn til patientsikkerheden, og at autorisationsordninger af princippet er af det onde, sådan hvis man endelig skulle være ideologisk, fordi det jo altså er en ordning, hvor man siger, at det kun er én bestemt slags mennesker, der må gøre dette eller hint.
Det skal man træde varsomt med, det er vores overordnede synspunkt.
Så er jeg i øvrigt meget enig i, at vi skal kigge på opgaveglidning.
Derfor må vi også – det er jo bl.a. det, der skal være temaet i de trepartsdrøftelser – diskutere, hvordan det kan være, at det ikke går hurtigere end som så med det, når det i øvrigt er sådan, jævnfør vores diskussion om ekspertudvalg, at det 100-dages-udvalg, jeg selv nedsatte, da jeg blev minister, pegede på, at der ingen barrierer er for opgaveglidning andet end dem, der sidder mellem ørerne på folk.
Karen J. Klint (S), 2007-04-24:
Nu har vi under den forrige sag hørt lidt om, at vi skal passe på med, hvad vi beder om at få undersøgt, og at vi ikke skal have så mange eksperter, og alt muligt andet.
Nu ved jeg tilfældigvis, at fru Birgitte Josefsen selv er ekspert inden for dele af psykiatriområdet, og at vi jo også dér ofte møder social- og sundhedsassistenter, der er alene i vagt – for at bruge det udtryk.
Hvordan vil Venstre sikre, at den faggruppe får den naturlige autoritet i deres arbejde i det hierarki, der er i sundhedsvæsenet, hvis man ikke vil være med til at gennemføre en autorisation?
Birgitte Josefsen (V), 2007-04-24:
Så derfor er det her jo en opgave, der helt klart skal løses derude, hvor opgaverne nu skal løses.
Anne Baastrup (SF), 2007-04-24:
Det var lidt i forlængelse af fru Charlotte Fischers spørgsmål, fordi vi står foran en kvalitetsreform – eller kald det, hvad man vil, ikke? – men vi står i hvert fald foran en udfordring, der går på, at vi vil have for få ansatte i den offentlige sektor inden for en årrække.
Noget af det, jeg kan forstå man i regionerne gør frygtelig meget ud af, er at motivere SOSUhjælperne til at tage en SOSU-assistent-uddannelse.
Hvis vi skal få den motivation sat på skinner, kunne det jo være en god idé, at man rent faktisk så også sagde: Det betyder derudover, at du får en autorisation.
Jeg tror måske også, at det ville være sådan, at nogle tænkte: Det betød måske noget for, at man fik noget mere i løn, eller man fik adgang til at udvikle sine egne personlige kompetencer, eller man fik et mere interessant opgaveindhold – eller hvad det nu kunne være – og som jeg sådan spontant tror måske for den enkelte ville stå i højere kurs, end hvis man fik at vide, at nu er man så i øvrigt også autoriseret.
Men jeg er helt enig i, at vi er i knaphed på hænder, og det er selvfølgelig også derfor, at vi skal tænke os om, for der er altså også en del af det jobindhold, som en række social- og sundhedsassistenter laver, som vi nu ligesom gør virksomhedsforbeholdt, hvis vi autoriserer dem.
Og det må man jo spørge om: Er det den rigtige løsning, at vi skaber flaskehalse ude i ældreomsorgen omkring frit valg-ordninger for praktisk hjemmehjælp etc. ved at tage en gruppe her og give dem en slags virksomhedsforbehold?
Man skal tænke sig godt om, og det er derfor, jeg siger, at for regeringen er det i hvert fald ikke – hvis man vil have et andet svar end det, vi plejer at give – optimal timing at trække det frem i dag.
Charlotte Fischer (RV), 2007-04-24:
Men mit spørgsmål gik i virkeligheden også på det psykologiske, for som jeg opfatter det, er vi i de her år ved at udvikle et sundhedsvæsen, hvor opgaveglidning er noget af det helt centrale.
Det betyder jo, at social- og sundhedsassistenter i dag har et langt større ansvar, end de formentlig havde for nogle år tilbage, og det er jo kun godt, mener jeg, hvis vi får en udvikling, hvor de i højere grad løfter et ansvar, som de også har en faglighed til.
Det, jeg egentlig er lidt ude efter – det er i hvert fald det, jeg selv tænker i den her debat – er, om det i virkeligheden er et psykologisk problem, at de står næsten alene som en uautoriseret gruppe, når de andre grupper på sygehuset er autoriserede.
De står med et selvstændigt behandlingsansvar i dag, og så er det måske også svært at forklare.
Det gik simpelt hen på: Hvad er barrieren for god opgaveløsning i sundhedsvæsenet?
Er der nogen?
Der er alle disse myter, og en myte kunne jo være, at nogle er finere end andre, eller at nogle er autoriserede, og andre er det ikke.
Den konklusion, der var, og som jeg tror stadig væk er gældende,
er, at der sådan set ikke er andre barrierer end dem, man selv skaber.
Det handler selvfølgelig om psykologi, og så må man jo tage den drøftelse.
Jeg synes jo bare, at mål og våben skal passe sammen.
Altså, det kan ikke være rigtigt, at fordi der eventuelt nogle steder føres nogle fagkampe, der har med psykologi at gøre, skal vi vinde de kampe ved at bruge et i virkeligheden efter min mening irrelevant instrument, der handler om, hvem der skal autoriseres af hensyn til patientsikkerheden.
Det er derfor, at jeg siger: Nu vil vi gerne ind i en diskussion med lønmodtagerorganisationerne på det offentlige arbejdsmarked og arbejdsgiverne om, hvordan vi fremmer god opgaveløsning.
Og jeg er helt på det rene med, at der er en delgruppe blandt social- og sundhedsassistenter, som har brug for at få synliggjort deres kompetencer bedre for at fremme opgaveglidningen.
Jeg tror bare ikke, at det her værktøj er det rigtigt valgte til det.
Anne Baastrup (SF), 2007-04-24:
Det fører mig videre til det næste spørgsmål: Nu har regeringen jo et ønske om at udlicitere ældreomsorgen, og hvis det var, ville det måske også give en vis brugertryghed, at man vidste, at den social- og sundhedsassistent, der er der, rent faktisk også har en autorisation.
Det vender jo det hele lidt på hovedet, at det giver en tryghedsfornemmelse hos dem, der har brug for lige præcis den her bistand.
Det er jo derfor, at vi hele tiden må lave den her afvejning mellem, kan man sige, den virksomhedsindskrænkning, der ligger i, at vi autoriserer, jævnfør grundlovens bestemmelser, og så spørgsmålet: Er der patientrisiko, ja eller nej?
Og der må jeg bare gentage mig selv og sige, at når vi snakker om social- og sundhedsassistenter, så snakker vi om så bredt et opgaveindhold, at det i hvert fald for en meget stor del af opgaveindholdets vedkommende ikke giver nogen god mening at sige, at der skal man være autoriseret.
Men jeg anerkender, at tingene er under forandring, og jeg anerkender fuldt ud – jeg tror bare, det kan løses på anden vis – at der er en gruppe medarbejdere, for hvem det ville være relevant og dermed også for det omgivende samfund være relevant at få synliggjort sine kompetencer også for at fremme opgaveglidningen.
Men jeg tror faktisk, man skyder med spredehagl, hvis man vælger at bruge autorisationslovgivningen til at nå det mål.
Søren Pind (V), 2007-04-25:
Min bemærkning skulle blot forstås sådan, at der også er et modstående hensyn.
Der er det hensyn, at på et tidspunkt må der være en grænse for, hvor lang tid en begået handling skal forfølges af samfundet.
Det gælder ved snart sagt alle andre anledninger.
Men jeg synes egentlig, der kan være meget fornuft i, når beslutningsforslaget behandles i Retsudvalget – som jeg har en formodning om at det kommer til – at vi drøfter den pågældende problemstilling der.
Det har jeg ingen indvendinger imod, tværtimod.
Kristen Touborg (SF), 2007-04-25:
Da SF’s ordfører, fru Anne Baastrup, ikke kan være til stede i salen på nuværende tidspunkt, skal jeg anføre følgende på SF’s vegne: Dansk Folkeparti har med sit forslag taget den helt store pensel frem.
Formålet er at beskytte børn og unge mod seksuelt overgreb.
Det er et formål, ingen her i salen kan være imod.
Problemet er blot, at det ikke er tiltag, der efter SF’s opfattelse reelt beskytter børn og unge mod seksuelt overgreb.
Vedrørende højere straffe: Ingen, der begår overgreb, tænker et sekund på straffen.
Antallet af sager er jo ikke faldet efter de sidste stramninger af straffeloven.
Vedrørende tvungen behandling: Dansk Folkeparti ved eller burde vide, at tvang her ikke kan lade sig gøre uden terapi.
Terapi kan ikke lade sig gøre under tvang.
Får man ikke den enkelte til at forstå det forfærdelige i overgrebet og forstå, at han skal standses, så holder han jo blot op med at tage det stof, som fører til de medicinske kastrationer.
Vedrørende straffenedsættende rabatordninger: Som vi forstår forslaget, betyder det, at Dansk Folkeparti vil stække domstolenes ret til at fastsætte straffen, og det vil vel undergrave den mening, der er med at have domstole.
Endelig vedrørende forbud mod sexchat: Det er vi enige i, men det er da vist forbudt allerede.
Problemet er blot, hvordan vi får fat i dem, der ønsker at begå overgreb.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-25:
Det er jo det, vi har udvalgsarbejdet til.
Nu bliver Tøndersagen nævnt, og den er så oplagt, at man er nødt til at sige ja, ikke?
Men det er jo ikke altid, at man skal lave generel lovgivning på basis af meget konkrete sager.
Det, jeg har sagt, er, at jeg synes, vi skal gå ind og kigge på det her, for jeg er enig med ordføreren i, at det ikke behøver være noget, der er dukket op, før man er 28.
Vi har jo også set en lang række forfattere komme frem med deres fortælling om incest på et senere tidspunkt af deres liv, hvor de er klar til det.
Men det er jo ikke sikkert, at man nødvendigvis skal gribe til strafferammer, men man skal måske gribe til andre former.
Men lad os diskutere alt det her.
Vi er enige med forslagsstillerne i, at det er ganske forfærdeligt med de overgreb på børn.
Vi er også enig med forslagsstillerne i det helt overordnede, som jeg tror forslagsstillerne også står for, nemlig at der ikke gøres nok, og at vi voksne personer skal ind, når vi oplever, at der faktisk er en appel til os.
Det gør vi ikke godt nok.
Det gælder os selv som personer, offentlige myndigheder, og hvad ved jeg.
Nu er det jo mere chokerende for Dansk Folkeparti, hvis de ikke er enige med regeringen, end det generelt er for Det Radikale Venstre i den nuværende situation, kan man sige.
Men vi prøver altid at forholde os sagligt til forslagene, inklusive Dansk Folkepartis forslag.
Jeg prøvede også at sige noget om det med forældelsesfristen, hvor vi synes, at den nuværende lovgivning er rimelig, fordi man ikke skal kunne gå for langt tilbage.
Men kunne man finde nogle andre måder at tage de her sager op på end bare ved at køre en ren straffesag?
For ofte viser det sig jo, at de, der på et senere tidspunkt i deres liv erkender, at der er et eller andet mørkt hul, som de har fortrængt, kunne have brug for at tale ud om det og måske også blive konfronteret med den pågældende i en dialog.
Det ser vi også i andre sammenhænge straffemæssigt.
I forbindelse med voldtægtssager er det ikke altid et spørgsmål om, at den pågældende bliver straffet, men at kvinden får lov til at konfrontere sig over for manden – det her er nok ikke særlig godt dansk – og sige: Jeg synes, at det, du gjorde, var forkert.
Vi har da oplevet i nogle sammenhænge, at det ville være en god ting, og det kunne måske bruges her.
I forbindelse med chat vil vi være ...
Peter Skaarup (DF), 2007-04-25:
Tak for ordførerens bemærkninger om forslaget.
Det var meget konstruktivt, synes jeg.
Det er da godt, at Det Radikale Venstre og Dansk Folkeparti måske kan blive enige om noget.
Når man kigger forslaget igennem, er der flere ting, som Det Radikale Venstre kan støtte, kan jeg høre, end det, regeringen kan støtte.
Det, der selvfølgelig er lidt interessant for os i den situation, hvor vi tilsyneladende kun har regeringens støtte til det første punkt, nemlig højere straffe – måske, hvis Straffelovrådet anbefaler det og finder nogle modeller for det – er jo at høre, hvilke af de øvrige fem punkter fru Lone Dybkjær her kan give sin tilslutning eller delvise tilslutning til.
Kan ordføreren, fru Lone Dybkjær, sige mere præcist: Hvilke af de fem øvrige forslag kan vi blive enige om?
Kristen Touborg (SF), 2007-04-25:
Ministeren har som sædvanlig mange smukke ord om dyrevelfærd og mange fine hensigter, men når det kommer til handling, er der desværre ikke så rigelig plads, som der er med ordene.
Når ministeren siger, at vi har regler, der sikrer dyrevelfærd, så må jeg spørge ministeren, om det efter ministerens opfattelse er tilfredsstillende, at vi har tre gange så mange døde søer nu, som vi havde for 10 år siden; om det er tilfredsstillende, at der er mere end dobbelt så mange døde køer, som vi havde for 10 år siden.
Jeg vil spørge ministeren, om ikke der er noget, der tyder på, at det system, vi har i øjeblikket, hvor der er velfærdskontrol hvert 20. år i gennemsnit – hvert 20. år – ikke er tilstrækkeligt.
Eller hvordan synes ministrene selv det går?
Peter Skaarup (DF), 2007-04-25:
Det giver ordføreren mulighed for at fortsætte om lidt måske.
Men jeg vil godt spørge mere konkret i forhold til forældelsesfristen.
Jeg tror, vi er enige om, at det er uheldigt, at der er den der meget stringente frist, der i dag betyder, at man, hvis man er over 28 år, så i princippet ikke kan føre sager.
Så kan der ikke foretages noget over for f.eks. en gerningsmand, som har misbrugt et barn seksuelt i en ung alder, hvis den pågældende nu er over 28 år.
Jeg kan komme med et tænkt eksempel.
Vi kunne forestille os Tøndersagen.
Hvad nu, hvis den aldrig var kommet ud til offentligheden – fru Lone Dybkjær kender Tøndersagen – altså det misbrug af den unge pige, der er tale om?
Hvad hvis den unge pige så var blevet opmærksom på det, og det var dukket frem, som sådan noget dukker frem, i en alder af 30 år, ville det så ikke være rimeligt nok, at man kunne gå tilbage uden nogen forældelsesfrist og dømme de pågældende, der havde udsat den pige for det forfærdelige misbrug, der har været tale om?
Michael Aastrup Jensen (V), 2007-04-25:
Jeg har sagt det mange gange før: Der findes desværre brodne kar inden for alle brancher, og det gør der desværre også inden for dette område.
Hvis arbejdsgruppen under familie- og forbrugerministeren kommer frem med nogle andre gode initiativer, jamen så er vi også klar til at diskutere dem.
Men vi har allerede taget en lang række gode skridt i den retning.
Kristen Touborg (SF), 2007-04-25:
Det er rigtigt, som ministeren bemærker, at der jo er kontrol i besætningerne langt tiere end hvert 20. år, men den kontrol, ministeren snakker om der, er sundhedsrådgivning, som er udført af en dyrlæge, der er betalt af f.eks. svineproducenten.
Og udviklingen de senere år, efter at vi har indført sundhedsrådgivningen, viser vel med al ønskelig tydelighed, at det går den forkerte vej, selv om vi har indført sundhedsrådgivningen.
Så den form for kontrol er jo ikke tilstrækkelig.
Det, der er galt, er, at offentlig kontrol kun foregår hvert 20. år i gennemsnit, og jeg spurgte, om ministeren synes, at det er tilstrækkeligt.
Derudover skal jeg kun sige, at forslaget bygger på fuldstændig de samme principper, som regeringen selv har indført ved miljøkontrol af landbruget, så på den måde burde regeringen godt kunne acceptere det her.
Allan Niebuhr (KF), 2007-04-25:
Jeg vil starte med at sige, at vi fra konservativ side ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Det kan vi ikke af flere grunde.
Det kan vi bl.a. ikke af den grund, som også er blevet nævnt flere gange nu, at regeringen og Dansk Folkeparti jo har taget problemstillingen op i forbindelse med finanslovvedtagelsen, nemlig det med at øge egenkontrollen i besætningerne.
Vi er også en del af den aftale, som de fleste partier her jo også må vedgå sig at være en del af, med familie- og forbrugerministeren om, at man ser på veterinærforhold og -kontrollen.
Derfor kan jeg fuldt ud tilslutte mig det, justitsministeren sagde.
Det her forslag virker ret populistisk, når det tages i betragtning, at man selv er en del af en aftale, som er i gang, og som man ligesom må vente på et resultat af.
Så vil jeg også sige, at det, jeg hører her, jo også er en ufattelig generalisering af et helt erhverv, nej, faktisk af to erhverv.
Jeg hørte før hr. Kristen Touborg sige om øgning af egenkontrollen, at der vel ikke har været noget i forvejen.
Jeg håber da så sandelig, at de fleste landmænd i Danmark dagligt foretager en egenkontrol, når de færdes rundtomkring i deres besætninger.
Så den der med, at der ikke har været foretaget egenkontrol, kan jeg altså ikke købe, og jeg synes, det er en generalisering af landmændene ud over alle grænser.
Det synes jeg også gælder for den måde, man vurderer dyrlægestanden på.
Det er åbenbart sådan, at SF mener, at man kun kan stole på en dyrlæge, hvis dyrlægen er betalt af det offentlige.
Hvis dyrlægen kommer som en offentlig kontrollant, så kan man stole på ham, men den dyrlæge, som man som landmand har bedt om at komme, eller som kommer i forbindelse med en egenkontrolordning, sætter nok ikke krydsene rigtigt.
Ham kan man nok ikke stole på, selv om det er lovbestemt og under ansvar, at en dyrlæge har pligt til at anmelde, hvis der foretages ting, som ikke er i overensstemmelse med almindelig god dyrevelfærd.
Vi skal senere, hvilket også hr. Christian H. Hansen lige nævnte, drøfte et forslag om skuldersår.
Den drøftelse tager vi da også, når den tid kommer, og vi har selvfølgelig også nogle forslag til, hvordan vi kan håndtere det.
Det gælder, både når det er grise, og når det er alle andre former for dyr i dansk landbrug.
Det vil vi selvfølgelig reagere på, men vi er ikke med på den her meget, meget populistiske fremstilling, som SF lægger op til med det her beslutningsforslag.
Peter Skaarup (DF), 2007-04-25:
Jeg er egentlig glad for, at hr. Søren Pind siger, at Venstre er villig til at drøfte det her, for det reelle problem for mange af dem, der har haft det her i baghovedet i mange år, er, at de faktisk f.eks. som 29-årige kan opleve, at de får det problem frem i lyset og bliver klar over, at de altså har været udsat for et måske massivt seksuelt misbrug og gerne efter lange overvejelser vil føre en sag mod den person, der har udsat vedkommende for det seksuelle misbrug, men finder ud af, at nu er sagen forældet.
Det ser vi som et problem, og der har været en række eksempler, bl.a. i Danmarks Radio, hvor man kan mærke, at det virkelig er noget, der går de mennesker på, at sagen er glemt og ikke kan rejses igen.
Christian H. Hansen (DF), 2007-04-25:
Nu er det jo ikke mit problem, hvis regeringen har lavet en fejl i forbindelse med opfattelsen af skattestoppet, det er jo faktisk regeringens problem.
Min opfattelse af skattestoppet er, at hvis man indfører brugerbetaling på et område, så skal man give lige så meget kompensation på et andet område, og det fremgår heller ikke af beslutningsforslaget, at man vil det.
Men som jeg sagde, er det jo noget, der kan indgå i drøftelserne under den her udvalgsbehandling, vi skal have af forslaget.
Det kunne jo også være, man skulle lave det til en frivillig ordning.
Nu må jeg jo ikke stille hr. Kristen Touborg spørgsmål, men jeg kunne have lyst til at spørge, om ikke det ville være en god idé – det kan han så måske svare på lidt senere i dag – at man gjorde det til en frivillig ordning, sådan at landmændene faktisk kunne gå ud og sige: Her er noget, der ligger som en frivillig ordning, men jeg har satset i min besætning at gå med i sådan en aftale og betalt for nogle ekstra besøg.
Jeg tror faktisk, det kunne blive en rigtig god reklame for dem.
Kristen Touborg (SF), 2007-04-25:
Jeg vil godt stille et spørgsmål i forbindelse med ordførerens udsagn om, at det kunne komme i karambolage med skattestoppet.
Det er min opfattelse, at et sådant brugerbetalt tilsyn ikke vil være i strid med skattestoppet.
Jeg vil henvise til, at regeringen jo faktisk selv på miljøområdet har gennemført fuldstændig det samme brugerbetalte tilsyn, og det er faktisk det, SF har brugt som model til det her.
Derfor burde de ting da kunne hænge sammen, og det er så mit spørgsmål til ordføreren: Er ordføreren enig i det?
Christian H. Hansen (DF), 2007-04-25:
Nu skal man jo ikke altid springe op af æsken som en trold, især ikke, hvis ikke man har lyttet til, hvad der er blevet sagt.
Jeg sagde højt og tydeligt, at vi synes, at der er nogle gode intentioner i det her forslag.
Vi synes også, at vi under udvalgsbehandlingen kunne drøfte, om det her kunne blive en frivillig ordning.
Vi sagde, at der var nogle forhandlinger i gang ovre i ministeriet, som formodentlig – sådan er det som regel, når der er forhandlinger – munder ud i nogle tiltag, plus at jeg så roste det her med egenkontrollen.
Når jeg roser det med egenkontrollen og den aftale, der er indgået her, er det jo ikke ensbetydende med, at jeg siger, at det er nok.
Nej, jeg sagde netop også: Vi har forhandlinger i gang, og vi kan kigge på det her under udvalgsbehandlingen.
Der skal vi på et senere tidspunkt, inden vi går ind i den mødefri periode i Folketinget, behandle et forslag, som er fremsat af hele oppositionen inklusive Dansk Folkeparti.