Karen Ellemann (V), 2016-04-08:
Jeg vil gerne starte med at sende en stor tak til alle ordførere, som har været yderst konstruktive og meget målrettede i det her arbejde med rent faktisk at få skabt den her helt nye hovedlovgivning på et område, hvor det er svært at lovgive.
Og grunden til, at det er svært, er, at det er en gruppe, der er bredt repræsenteret både i forhold til alder og i forhold til anbringelsessted.
Men det er jo rigtigt, at vi taler om de mest udsatte børn i vores samfund, nemlig de børn, hvor forældreansvaret, altså farens og morens evne til at tage bedst muligt vare på deres opvækst, ikke fungerer, og at de derfor er anbragt uden for hjemmet.
Det vil sige, at det her forældreansvar, som vi så ofte diskuterer, lige pludselig er blevet nogle andres.
Det er derfor, det har været så magtpåliggende for mig, at vi brugte tiden på også at diskutere, hvad sådan en hovedlov skal hedde, for »loven om magtanvendelse over for anbragte børn og unge« er simpelt hen for voldsomt et udtryk i min optik.
For det handler om at tage et voksent ansvar.
Voksne tager ansvar for børn, der ikke er myndige endnu – børn, som er under 18 år – og når faren og moren ikke er der længere af den ene eller den anden grund, er der medarbejdere, professionelle på landets institutioner og i landets plejefamilier, som står med det her kæmpestore ansvar at tage vare på børns opvækst, børns trivsel.
Det er derfor, loven hedder lov om voksenansvar for børn og unge.
Ja, kald det nysprog – det er det – men det er et nysprog, der giver god mening, og derfor er jeg glad for, at loven hedder, som den gør.
Det er vigtigt, og det er også vigtigt i forhold til modtagelsen hos medarbejderne.
Noget andet, der er vigtigt her, er jo netop, som flere også har været inde på, at der er tale om en bred politisk aftale.
Samtlige partier lige med undtagelse af Enhedslisten har i dag tilkendegivet, at man vil støtte de her lovforslag, og det mener jeg, som den konservative ordfører også var inde på, er afgørende vigtigt, for at det her rent faktisk også bliver en velfungerende implementeret del af den hverdag, som medarbejderne på landets institutioner og også plejefamilierne står med.
Så tak til ordførerne.
Så det er også hele hensigten, at vi nu med det her lovforslag får skabt de nødvendige redskaber – de redskaber, som var mangelfulde, svære at forstå, ikke til stede i den tidligere lovgivning.
Der er simpelt hen for store frustrationer over, hvordan man kunne tage det her omsorgsansvar, hvordan man kunne sige: Jeg er den voksne, og lige i den her situation er det mig, der skal tage ansvaret; der er det mig, der skal bestemme, ja, tage magten.
Men det er jo også afmagt ikke at gøre noget som helst, og det er ikke dér, vi skal hen.
Vi skal fuldstændig anerkende den stærke faglighed, der er til stede på landets anbringelsessteder, som fokuserer meget, meget målrettet på at skabe de bedste opvækstmuligheder og opvækstvilkår for landets anbragte børn.
Så det her klare regelsæt skal selvfølgelig understøtte, at personalet på anbringelsesstederne ikke overskrider deres beføjelser over for et barn eller en ung, og sikre, at personalet ikke undlader at yde den tilstrækkelige omsorg af frygt for, at man så har overskredet sine beføjelser.
Derfor er det en vigtig debat, vi har haft i dag.
Jeg vil gerne takke for debatten og også takke for de nuancer og den bredde, der er i den, for det er et stort område.
Jeg står naturligvis til rådighed til besvarelse af de spørgsmål, som udvalget måtte ønske at få nærmere belyst under udvalgsbehandlingen, og med disse ord vil jeg afslutte min ministertale.