Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-02-26:
I sommer skrev jeg til justitsministeren og partierne bag aftalen om at få et møde.
Det var, umiddelbart efter at den nyvalgte regering havde offentliggjort, at man ville lukke Irakkommissionen ned, og derfor er det jo så passende, hvilket fru Mette Bock også var inde på i dag, at vi diskuterer de her to ting i forlængelse af hinanden.
At lukke Irakkommissionen var jo endnu en sag oven i en række sager, der har illustreret, at offentlighedsloven ikke fungerer, og at der er ting, der ikke kommer til offentlighedens kendskab.
Desværre nyttede denne henvendelse til justitsministeren ikke noget, men der var så et par måneder senere en fælles henvendelse fra partilederne for henholdsvis SF, Radikale og Konservative, som bad om et møde – det er jo lidt svært at ignorere tre ud af fem forligspartier – og vi har haft det møde, godt nok efter noget tid.
Men vi gjorde det også meget klart for ministeren og de andre partier, det har vi også gjort over for offentligheden, at man ikke kan sidde overhørig, at der er kommet så mange sager, der har dokumenteret, at der har været alt for lange svartider; at princippet om meroffentlighed jo bliver brugt utrolig uensartet og i alt for lille et omfang; og at der har været en række problemer og tilfælde, hvor det ikke bare var uger og måneder, men snarere år, journalister har måttet vente.
Fra SF's side vedkender vi os fuldt ud vores ansvar for at lave offentlighedsloven.
Jeg mener, det var en fejl, men man må stå ved det, man har gjort.
Det betyder jo ikke, at man ikke sammen med andre, der er enige, kan prøve at ændre det, man synes ikke fungerer, og det er vores udgangspunkt, specielt med hensyn til § 24 og § 27.
Oluf Jørgensen er jo, som jeg tror de fleste kan blive enige om, lidt af en ekspert i forhold til offentlighed, og han har lavet et forskningsprojekt.
I det forskningsprojekt konkluderer han, at Danmark er det land blandt de fem nordiske lande, der har mindst offentlighed, og at Danmark har mindre offentlighed end EU.
I 2008 fastslog EU-Domstolen retten til aktindsigt i rådgivning fra Ministerrådets juridiske tjeneste, og en dom fra 2013 fastslog retten til aktindsigt i forslag, der indgår i den politiske beslutningsproces i en arbejdsgruppe under ministeriet.
Det er jo ikke helt mærkeligt at sammenligne det med det herhjemme.
Så på den måde er det klart, at der i de to tilfælde er langt større mulighed for aktindsigt og offentlighed på EU-plan.
Jeg synes ikke, at det er tilfredsstillende, at vi i Danmark ligger så langt fra det niveau, og at vi laver en ordentlig bundskraber i forhold til de lande, vi normalt sammenligner os med.
Der har været en lang række sager de sidste par år, og f.eks. er der fejl i konsekvensberegninger af dagpengereformen og støtten til solceller blandt mange, mange sager.
Vi har, som min radikale kollega også var inde på, en proces i gang.
Det er vigtigt for os, at der hurtigt sker noget.
Vi respekterer, at ministeren har inviteret os til et nyt møde.
Forudsætningen for det, vi drøfter i salen, er jo det, som jeg egentlig tror de fleste partier accepterer, nemlig respekten for de forlig, man har indgået.
Uanset om man er blevet klogere eller er blevet oplyst af de problemer, der er i lovgivningen, er der respekt for, at man har indgået forlig.
Ellers tror jeg, det er slut med at indgå forlig i Folketinget.
Det betyder jo, at vi i hvert fald inden et valg skal have ændret det i forligskredsen, hvis vi skal have ændret noget.
Men det er også klart, at hvis der ikke bliver ændret noget, opsiger SF forliget.
Det er jo ikke første gang i verdenshistorien, at det er sket.
Til sidst vil jeg gerne sige, at der hele tiden bliver henvist til den stakkels, vil jeg næsten sige, ombudsmand, der bliver spændt for enhver vogn.
Der bliver henvist til, at ombudsmanden skal lave en evaluering.
Men må jeg lige minde om det, som ombudsmanden jo også siger igen og igen, når han måske føler, han er ved at blive lidt misbrugt politisk: En ombudsmand kan ikke sige, om en lov er god eller dårlig, en ombudsmand kan sige, om den bliver fulgt i forhold til lovens ånd og bogstav.
Det er os herinde, der skal vurdere, om vi synes, det er ret og rimeligt, eller om vi skal ændre tingenes tilstand.