runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Det folkeretlige spørgsmål er jo ret intrikat, fordi Israel har trukket sig ud og sagt: Vi vil ikke have noget med det at gøre, I kan styre jer selv.
Nu er jeg altså amatør i folkeretten, så lad os nu sige – eksperter kan måske sige, det er forkert – at umiddelbart, når man har sagt, at man har trukket sig ud, og at de kan passe sig selv og overtage det selv, så må den folkeretlige forpligtelse også være væk.
Men – så kommer men’et – hvis man så samtidig alligevel forhindrer dette område i at fungere, påtager man sig i hvert fald indirekte en forpligtelse, for så forhindrer man jo det område i at blive et normalt samfund.
Så uanset dette folkeretlige spørgsmål har de jo en forpligtelse til at sørge for, at Gaza kan komme til at fungere.
De må i hvert fald ikke lægge forhindringer i vejen, som ikke er i overensstemmelse med selvforsvaret.
Selvforsvaret er jo fuldstændig berettiget og også muligheden for at sørge for, at der ikke kan komme militante grupper ind i eller ud fra Gaza, og at der ikke kan skydes ind.
Det er jo berettiget.
Men det er ikke berettiget, at man derefter forhindrer befolkningen i at få en normal tilværelse.
Der er det jo, som jeg sagde tidligere – hvis jeg lige må … Det må så være under næste spørgsmål; så tager jeg det næste spørgsmål.
Mogens Lykketoft (S), 2010-02-03:
Udenrigsministeren var inde på i et foregående svar, hvad jeg er meget enig i, at det her jo egentlig også handler om, hvordan man kan motivere den palæstinensiske befolkning til igen at vende Hamas ryggen.
Er udenrigsministeren enig med mig i, at den hårdkogte politik, israelerne har anlagt, har den stik modsatte virkning i forhold til at fjerne Hamas’ jerngreb omkring befolkningen i Gaza?
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Jamen det er jo oplagt, som jeg har sagt adskillige gange til skiftende regeringer i Israel, at det må være sådan, at det kan betale sig at gå ind på fredssporet.
Så kan man vinde et valg, fordi man kan sige: Se, det fik vi ud af et fredeligt forhold til Israel; vi fik fremgang.
Det er det, jeg hele tiden håber på med Vestbredden, som også har økonomisk fremgang, og der er også lettelser, ikke lettelser nok, men der er lettelser.
Men Gaza har så valgt krigssporet, og det har ikke givet nogen fordel for befolkningen, men det har heller ikke givet nok fordel på Vestbredden i forhold til Abbas.
Det er ikke særlig klogt, for det ender med, hvis jeg nu skulle se på Israels interesse, at Israel overhovedet ikke får den tostatsløsning, som sikrer Israels eksistens på lang sigt.
Det værste, der kan ske for Israel, er for så vidt, at det ender med enstatsløsningen.
Hvorfor?
Fordi, hvis de beholder Vestbredden osv., vil befolkningsudviklingen jo så være, at den palæstinensiske befolkning vil være i flertal, og så står Israel i dilemmaet: Er vi en jødisk stat, så skal vi have apartheid, er vi et demokrati, er vi ikke nogen jødisk stat længere.
Derfor er det ikke klogt, og det er det, jeg argumenterer med.
Det vil gøre tilværelsen bedre for palæstinenserne, at de får deres egen stat, men det vil også sikre Israel på lang sigt.
Det er altså fredspolitikken, og med præsident Abbas er der virkelig vilje til den fredspolitik, som ikke er imødekommet nok.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-03:
Er udenrigsministeren enig med en række førende danske jurister og undersøgelseskommissionerne i Holland og Storbritannien i, at Irakkrigen var ulovlig?
Spørgsmålet lyder: Er udenrigsministeren enig i, at der ligesom i Storbritannien og Holland bør nedsættes en dansk undersøgelseskommission om Irakkrigens grundlag, der bl.a. kan afklare, om de politiske hensyn vejede tungere end folkeretten, da regeringen med et snævert flertal i Folketinget valgte at gå i krig i Irak?
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Det er da vist et forkert spørgsmål.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-03:
Det er min fejl, for jeg havde en anden rækkefølge her.
Det her er meget kortere: Er udenrigsministeren enig med en række førende danske jurister og undersøgelseskommissionerne i Holland og Storbritannien i, at Irakkrigen var ulovlig?
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Jeg kan da sige, at hr. Jeppe Kofod nok ikke bliver overrasket, når jeg svarer nej, og så kunne jeg sætte mig ned.
Det er også en fejl, når spørgeren tager den verserende britiske undersøgelseskommission til indtægt for, at indsatsen i Irak var ulovlig, for man har slet ikke konkluderet på undersøgelsen.
Den er ikke afsluttet, den fortsætter bl.a. med Brown og Miliband i næste måned, så der er ikke noget at være enig med den undersøgelseskommission om, for der er ikke konkluderet.
Så vil jeg godt minde hr. Jeppe Kofod om, at grundlaget for den danske beslutning om at deltage i aktionen mod Irak i 2003 jo faktisk blevet lagt åbent frem i Folketinget, og det kan læses i beslutningsforslag B 118.
Med det folkeretlige notat af 17. marts 2003 blev der samtidig fremlagt en detaljeret redegørelse for det juridiske grundlag, og her baserede regeringen sig på samme juridiske argumenter, som den daværende regering brugte i 1998.
Jeg kan ikke huske, om hr. Jeppe Kofod var medlem af Folketinget dengang, men hans parti traf i 1998 beslutningen.
Det er ikke nyt, at der er forskellige opfattelser af det folkeretlige grundlag for den multinationale militære indsats i Irak.
For næsten 6 år siden i marts 2004 gennemførte nævnet en omfattende høring med en række forskellige jurister om bl.a. det juridiske grundlag for dansk krigsdeltagelse.
Det har vi jo altså haft en debat om.
Der blev de velkendte juridiske synspunkter for og imod, som vi hørte allerede i 2003, gentaget, og det er så også sket med jævne mellemrum siden og sker også nu.
Diskussionen kredser stadig om, hvorvidt de relevante resolutioner, først og fremmest resolution 678, 687 og 1441, tilsammen gav grundlag for magtanvendelse mod Irak.
Det mente og mener regeringen at de gjorde.
Det mente regeringen også i 1998, hvor man ikke havde resolution 1441, som var den nyeste.
Jeg synes ærlig talt også, det ville være lidt besynderligt, hvis regeringen skiftede opfattelse.
Spørgsmålet om lovlighed er jo ikke bare noget, man som minister har en mening om.
Det må nødvendigvis basere sig på den ekspertrådgivning, man får.
Og i dette land er det nu engang sådan, at det er Udenrigsministeriets folkeretsjurister, der rådgiver om disse spørgsmål.
Sådan var det i 1998, sådan var det i 2003, og det er de samme folkeretskontorer, jeg støtter mig til, som hr. Niels Helveg Petersen i den daværende regering støttede sig til.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-03:
Må jeg først konstatere, at hvis man følger undersøgelseskommissionens arbejde i Storbritannien, tror jeg ikke, man vil komme med det svar, som ministeren kom med her, for det, der jo er kommet frem som noget nyt og afgørende, er netop, som ministeren er inde på til allersidst, at juristerne i det britiske udenrigsministerium nogle uger før advarede den britiske regering om, at beslutningen om at gå i krig i Irak ikke var i overensstemmelse med folkeretten.
Der var så en proces og et politisk pres, og det er det, som er kommet frem ved høringerne, og som gjorde, at der i sidste ende så var en chefjurist, som sagde til Tony Blair: Jamen det er o.k. at gå i krig på det grundlag.
Det er i hvert fald det, man når frem til, når man følger høringerne i Storbritannien.
Der var faktisk også en juridisk chefkonsulent i det britiske udenrigsministerium, der tog sin afsked i protest mod, at konklusionen skulle være, at det var et lovligt krigsgrundlag.
Så det, jeg bare vil spørge ministeren om, er, om der også i det danske udenrigsministerium i Folkeretskontoret, som ministeren var inde på, har været en lignende proces, nemlig at der har været jurister, der har sagt: Den her krig er ikke lovlig på det grundlag, som ligger?
Vi må huske på, at der kom en resolution 1441, som ministeren også refererer til, og som ikke gav tilstrækkeligt grundlag til at gå i krig i Irak, og derfor var der også enighed i Sikkerhedsrådet – ministeren var selv inde på det – om, at man havde fem kriterier, fem minimumkrav for, at en krig skulle være lovlig.
Det stod i et notat, som udenrigsministeren og ministeriet burde kende, et notat, som så blev ændret hen ad vejen, da man indså, at krigen var uundgåelig, og at den danske regering og statsministeren havde besluttet sig for at gå i krig, uanset folkeretten.
Derfor er jeg nødt til at spørge igen: Er det ikke lidt pinligt for ministeren, at man skal til Storbritannien for at finde bevis på, at den her krig ikke var lovlig, og at vi i Danmark ikke må få den her undersøgelse eller få den her diskussion og få frem i lyset, hvad der rent faktisk skete op til krigsbeslutningen i marts 2003?
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Jeg har sådan glædet mig til, at hr. Jeppe Kofod præcis skulle plumpe i og tage den her forskel med 14. februar-notatet og 17. marts-notatet op, så det har jeg forberedt mig grundigt på.
For det var jo noget, der også stod i Information og Politiken i 2003, og det er blevet gentaget, og det byggede simpelt hen på, at Information og Politiken ikke kendte notatet ordentligt.
Der er ikke nogen forskel på 14. februar-notatet og 17. marts-notatet.
Der er præcis fem punkter, som bliver nævnt.
For det første var der proportionalitetsprincippet, og det er behandlet på samme måde i begge notater.
For det andet skulle man kunne påvise objektivt brud på den seneste Irakresolution.
Det er i begge notater, og det er påvist, for de bøjede sig jo ikke; Saddam Hussein lagde jo ikke den rygende pistol frem og forklarede ikke, at han ikke havde den.
For det tredje var det sådan, at avisen skrev: Irak skal have mulighed for at rette sig.
Det stod ikke i notatet.
Der stod, at Irak havde haft reel mulighed for at rette for sig.
Det forstod journalisten ikke.
At rette sig er ikke det samme som at rette for sig; rette for sig er muligheden for at forklare sig.
Det fik Irak og afleverede en masse dokumenter, som var forkerte eller ikke tilfredsstillende.
For det fjerde skulle Sikkerhedsrådet som minimum give stiltiende samtykke.
Notatet af 14. februar stiller ikke en sådan betingelse.
Der var altså ikke fem betingelser, så nu er vi nede på fire.
For det femte ville man give nogle vetoret med tilbagevirkende kraft.
Det afviste vi i begge papirer.
Man kan ikke have vetoret med tilbagevirkende kraft.
Så der er ikke nogen forskel.
Det, det drejer sig om i England, er, at Goldsmith var chefrådgiveren, og han sagde: Dette er et tilstrækkeligt grundlag.
Det kan vi vende tilbage til ved det næste spørgsmål.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-03:
Tak for det svar.
Det, der var beskrevet i de to artikler, ministeren refererer til, eller den dækning, der var af det, var jo netop, hvordan det udviklede sig fra, at man lagde vægt på nogle minimumsbetingelser, som skulle være til stede, før man kunne sige, at krigsgrundlaget var lovligt i forhold til folkeretten, til, at man så at sige skrev sig ud af problemet.
Men de fleste folkeretseksperter på det her område – også i Danmark, det må ministeren jo medgive, også i Danmark – er ikke i tvivl om, at den krig var ulovlig.
De er ikke i tvivl om, at den her krig var ulovlig.
Jeg skal bare spørge ministeren til det, som jeg synes er interessant, og som ministeren ikke rigtig forholdt sig til: Er det ikke korrekt, at der var en juridisk chefkonsulent i det britiske udenrigsministerium, som tog sin afsked netop i protest mod, at de skulle komme med en erklæring om, at den her krig var lovlig, når den ikke var lovlig i henhold til folkeretten?
Er det ikke korrekt, at der har været de ting i det britiske udenrigsministerium?
Og hvorfor kan vi ikke få den samme kommission i Danmark, der kan undersøge de samme ting her?
Har man noget at skjule fra regeringens side?
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Jeg kan ikke tage stilling til, hvorfor en britisk jurist trådte tilbage.
Men han har altså afvist, at han var under politisk pres.
Så er der det med, hvad de fleste folkeretseksperter mener.
Jamen folkeretten jo er forskellig.
Jeg vil bare gøre opmærksom på, at dem, der rådgiver regeringen, er fra Udenrigsministeriets Folkeretskontor.
Det er det samme kontor, som rådgav regeringen i 1998.
Det vil sige, at hvis jeg nu var kommet til en anden konklusion i 2003, havde jeg skullet bruge politisk magt mod Folkeretskontoret ved at sige, at det, de lavede i 1998, kan jeg ikke bøje mig for, eller også – og det er jo endnu værre – havde Folkeretskontoret i 1998 været under et politisk pres fra den daværende regering.
Kan hr. Jeppe Kofod bekræfte, at den daværende regering i 1998 lagde politisk pres på Folkeretskontoret, for jeg fulgte den samme linje, som blev brugt i 1998?
Det korte af det lange er altså, at det var på grund af Saddam Husseins manglende vilje til at efterleve Sikkerhedsrådets opfordringer i årevis og dermed autoriteten fra Sikkerhedsrådet – præcis samme argument som i 1998.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-03:
Jeg synes heller ikke, at ministeren svarede på, hvorfor vi ikke kan få den samme åbne demokratiske proces, som de har haft i både Storbritannien og Holland, som er lande, som vi normalt sammenligner os med.
Her har de nedsat undersøgelseskommissioner, der kan indkalde selv den tidligere premierminister som vidne til at afgive forklaring i fuld offentlighed om de her ting.
Der kommer en masse spændende ting på bordet.
Jeg kan høre, at vi er uenige om konklusionerne, og vi er også uenige om processen.
I det britiske tilfælde er det jo kommet frem, at der var en politisk manipulation.
Der er flere ministre, herunder f.eks. Clare Short, den tidligere udviklingsminister, som har fortalt om, hvordan den britiske regering blev overrulet og tilsidesat på det tidspunkt, hvor man traf beslutningen om krigsdeltagelse.
Hvorfor kan vi ikke få den samme åbenhed og gennemskuelighed i Danmark?
Hvad er det, man gemmer?
Hvad er det, man har at skjule fra regeringens side?
Det spørgsmål står stadig væk tilbage.
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Man kan altid stille spørgsmål ved hvad som helst.
Man kan også sige, at det er urigtigt, at månen er rund.
Det kan man jo også sætte spørgsmålstegn ved.
Det vil man gerne have en undersøgelse af.
Det kan man godt, vil jeg sige til hr. Jeppe Kofod.
Men her har alting været lagt åbent frem.
Der har været et hav af folketingsdebatter og et hav af folketingsspørgsmål om det folkeretlige, hvor Folkeretskontorets responsum af 17. marts med det samme blev lagt åbent frem og også diskuteret her i salen.
Jeg ved ikke, hvad der skulle være skjult.
Så er der Clare Short.
Det jo fint med Clare Short, men det er ikke så relevant for os, for det afgørende er jo, hvad det er, regeringen lægger ned i Folketinget, beder om tilslutning til, og på hvilke præmisser det gøres.
Det, vi lagde ned i Folketingssalen, var, at han ikke havde respekteret FN's Sikkerhedsråd.
Det ønskede vi at han gjorde.
Det var præcis det samme argument, som regeringen kom med i 1998, og hvor hr. Niels Helveg Petersen slog meget, meget kraftigt på, at nu måtte de altså respektere det.
Det står her, må jeg lige tage det?
Til hr. Jeppe Kofod vil jeg sige, at den 17. december 1998 sagde hr. Niels Helveg Petersen: Vi kan ikke stå passivt og se på, at et militært diktatur holder verdenssamfundet og FN for nar ved systematisk at bryde resolutioner, som er vedtaget i FN's Sikkerhedsråd.
Mogens Lykketoft (S), 2010-02-03:
Jeg vil sige tak til udenrigsministeren for det svar.
Jeg er helt opmærksom på, at også Egyptens rolle ikke er særlig flatterende i forhold til den meget alvorlige humanitære situation, som almindelige mennesker i Gaza er i.
Men er udenrigsministeren ikke enig med mig i, at når Israel i denne her sammenhæng, selv om de ikke har tropper inde i Gaza, laver en så total afspærring og inddæmning af det her lille område, må de betragtes som besættelsesmagten, der efter folkeretten også har ansvaret for humanitær acceptabel behandling af civilbefolkningen?
Det tror jeg er et meget centralt punkt, og det synspunkt vil jeg meget gerne have udenrigsministeren til at støtte i de internationale fora.
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Først vil jeg sige, at ja, den humanitære situation er uacceptabel.
Det er heller ikke særlig klogt at holde denne gruppe mennesker spærret inde, hvor de ikke kan få normal fødevareforsyning, ikke kan komme til at få normalt arbejde og heller ikke kan få genopbygget efter destruktionerne.
Til det sidste kan jeg sige, at der nu af hensyn til vinteren er kommet glas og plastik ind, men det er jo en ringe trøst.
Det skal kunne bygges ordentligt op, og der skulle også kunne skabes arbejdspladser, og det skulle så fremmes ved, at jordbær, blomster og andet nu kan eksporteres, som man tidligere han gjort.
Men det er ikke godt nok.
Der bør kunne komme langt flere lastbiler ind.
Der kommer alt for få lastbiler ind, det er der ikke tvivl om, og grænseovergangene er for lukkede.
Egypten ønsker jo heller ikke åbne sin grænseovergang for ikke at overtage problemet fra Israel.
Det er jo dilemmaet: Israel siger, at alt må godt komme ind i Gaza, det skal bare være via Egypten, og Egypten siger: Ja tak, men vi vil ikke have ansvaret for Gaza.
Til det andet spørgsmål om, at man i Udenrigspolitisk Nævn ikke kan komme ind i Gaza, som man har ønsket, vil jeg sige, at der ikke officielt i hvert fald er meddelt noget nej fra israelsk side.
Derfor har jeg skrevet til den israelske udenrigsminister og sagt, at det er vigtigt, at et folketingsudvalg kan komme ind.
Det er ret vigtigt, at et folketingsudvalg kan følge danske projekter, og det har jeg skrevet.
Der kan jeg så sige, at vi giver UNRWA 70-80 mio. kr. om året, men i 2009 ydede vi altså 110 mio. kr. på grund af situationen.
Derudover støtter vi altså også ngo’ers arbejde i Gaza, som i 2009 beløb sig til 29 mio. kr.
Jeg synes, det er fuldstændig rimeligt, at et folketingsudvalg kan komme ind og se, hvad vi får for pengene, og hvad nytte de gør.
Mogens Lykketoft (S), 2010-02-03:
Skriftlig begrundelse
Der ønskes svar om både bilaterale og multilaterale tiltag siden november 2009 samt om planlagte forestående tiltag.
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Jeg har ved flere lejligheder her i Folketinget besvaret spørgsmål om Goldstonerapporten, og det gør jeg selvfølgelig gerne igen, for det er vigtige spørgsmål.
Jeg kan sige, at det ser ud til, at de palæstinensiske parter ikke har gennemført de forudsete undersøgelser, og i hvert fald at Hamas slet ikke agter at gøre det.
Det kan man også udlæse af, at præsident Abbas for godt en uge siden har nedsat en komité uden medlemmer fra Hamas til at foretage undersøgelser.
Hvilket mandat denne komité har, og dermed hvilke nærmere palæstinensiske handlinger, den skal inddrage i sin undersøgelse, er ikke klart.
Derimod står det klart, at den ikke vil kunne afslutte sit arbejde i tide til, at dens resultat kan komme med i generalsekretærens rapport den 5. februar.
Israel har på sin side gennemført undersøgelser.
Israel har udarbejdet en rapport, der omhandler undersøgelser af 150 hændelser under Gazakrigen.
Rapporten begrænser sig ikke til hændelser, som er omhandlet i Goldstonerapporten.
Men jeg forstår også, at Israel deler disse oplysninger med generalsekretæren uden formelt at anerkende en sammenhæng til Goldstonerapporten, hvis legitimitet som bekendt ikke anerkendes af den israelske regering.
Generalforsamlingens resolution fra den 5. november, som jeg også har besvaret spørgsmål om her, er en resolution, som drejer sig om opfølgning på Goldstonerapporten.
Den indeholder en opfordring til FN's generalsekretær om inden for 3 måneder at fremkomme med en rapport om parternes opfølgende undersøgelser.
Alt tyder på, at generalsekretæren netop på fredag vil fremkomme med en sådan rapport til generalforsamlingen, der så forventer at drøfte den i ugen, der begynder den 15. februar.
Vi vil naturligvis studere generalsekretærens rapport, og hvis vi finder det relevant, vil vi drøfte den bl.a. med vore partnere i EU-kredsen.
Mogens Lykketoft (S), 2010-02-03:
Årsagen til, at jeg rejser det her spørgsmål igen, er selvfølgelig – præcist som antydet i udenrigsministerens svar – FN-processen, som nu i løbet af et par dage går i gang med generalsekretærens rapport og den debat, der skal være i FN's Sikkerhedsråd.
Jeg synes, at ministeren måske skulle ændre lidt på sin vægtfordeling i svaret og lægge en dansk energi ind i, at Danmark vil holde begge parter fast på en forpligtelse til at respektere Genèvekonventionen og en forpligtelse til at opfylde kravene til en omfattende og uafhængig undersøgelse af, hvad der foregik under Gazakrigen.
Jeg synes ikke, at det er tilfredsstillende, hvad Israel indtil nu har præsteret af undersøgelser, og specielt ikke hvilke konsekvenser Israel har draget af de meget få punkter, hvor de har kritik af sig selv.
Altså, der er jo to militære kommandanter, der blev udpeget som dem, der ulovligt smed fosforbomber i hovedet på civilbefolkningen, men de fortsætter jo i deres embede.
Synes udenrigsministeren, at det er tilfredsstillende?
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Det var flere spørgsmål under ét.
Jeg er enig i, at der skal undersøgelser til.
Folkeretten skal respekteres, der skal ikke være straffrihed, og den humanitære folkeret skal respekteres.
Det har vi også sagt meget tydeligt til Israel.
Jeg har gjort det direkte i min samtale med udenrigsministeren, da han var her i København, og vi har også sagt det til palæstinenserne.
Der hinker det jo, for palæstinenserne har intet foretaget sig.
Israel gør forhåbentlig noget ved det nu.
Jeg tror, at det er 150 sager, Israel trods alt har undersøgt og lagt på bordet, hvoraf 36 er overført til almindelig strafforfølgelse.
Om der så kommer straf til sidst, ved jeg ikke, men de er altså overført til strafforfølgelse.
Det er rigtigt, at der så var de to definerede sager.
Jeg må tilstå, at jeg ikke helt kan få styr på, om det er, fordi de har brugt hvidt fosfor, eller om de har brugt raketter eller raketangreb, hvor det ikke burde have været tilfældet.
Altså, det kan jeg ikke få klarhed over, men selvfølgelig: Hvis der er tale om hvidt fosfor, er en disciplinærsag jo ikke tilfredsstillende.
Mogens Lykketoft (S), 2010-02-03:
Tak for den del af svaret.
Jeg synes, det er meget vigtigt, og det skal være min opfordring til regeringen og til udenrigsministeren, at vi i denne sag hele tiden fra dansk side gør en aktiv udenrigspolitisk indsats, og at vi i forbindelse med den aktive udenrigspolitiske indsats bevarer en proportionssans.
For hvad var omfanget af ødelæggelser og ofre på de to sider i den konflikt, vi her taler om, og hvad var magtforholdet mellem de to sider?
Der synes jeg måske, at vi kunne tillade os – og det er det, jeg beder udenrigsministeren om hele tiden – at lægge meget større energi i over for den israelske regering, som man jo i modsætning til Hamas er i dialog med hele tiden, at understrege det synspunkt, at den krigsførelse, der foregik imod Gaza var helt uacceptabel i en række af konsekvenserne.
Per Stig Møller (KF), 2010-02-03:
Jamen jeg er da enig i, at man skal bevare proportionssansen.
Det er rigtigt, at der ikke var mange, der døde af dem, men der var altså indtil krigens start faldet op mod 1.000 raketter eller mere, jeg kan ikke huske tallet på det, men det var mange, og der er jo faldet op mod 300 efter krigen.
Det nævner Goldstone som noget, der kunne ligne en forbrydelse mod menneskeheden, så det tegner altså også meget alvorligt, og det bliver ikke undersøgt fra Hamas' side.
Israel har jo altså de ca. 150 sager, hvoraf de 36 er overført til det kriminelle system, og de understreger i den rapport, som de sender frem til generalsekretæren, og som de også har sendt et resumé af til landene, at de går frem på samme måde, som andre demokratier gør, og det er trods alt et demokrati, som har et retssystem.
Men jeg er enig i, at ødelæggelserne i Gaza jo selvfølgelig har været langt, langt større end det, Israel har måttet lide under, men der har været den psykiske terror med konstante raketangreb.