Finn Sørensen (EL), 2011-11-17:
Tak for ordet, tak for redegørelserne, og tak til hr. Bertel Haarder for fremlæggelsen.
Jeg er nu ikke helt sikker på, at Karl Marx – undskyld, hr. Karl Marx – vil være helt enig i, at det er ligegyldigt, hvad forklaringen er på, hvorfor vi skal forandre verden, men jeg har noteret mig, at hr. Bertel Haarder også taler om nordisk merværdi.
Så der er vel snart basis for, at vi to i fællesskab udbyder en studiekreds til Folketingets valgte og ansatte i Karl Marx' tanker, og hvad de kan bruges til i dag.
Jeg deltog i mit første møde i Nordisk Råd som nyvalgt medlem af Folketinget her for 3 ugers tid siden, og jeg må sige, at det var en meget positiv oplevelse.
Jeg oplevede, at der var en god dialog på tværs af partierne og landene og et konstruktivt samarbejde i udvalgene.
Der var heller ingen sure miner, i modsætning til hvad vi måske har oplevet her i salen de sidste par måneder.
Der er så nogle, der vil sige, at det er, fordi Nordisk Råd ikke har nogen praktisk betydning.
Det mener jeg ikke er rigtigt, for hvis man kigger efter i papirerne og beslutningerne, kan man jo se, at der foregår et vigtigt og grundigt arbejde i udvalgene under Nordisk Råd, der også smitter af på diskussionerne og beslutningerne i de nordiske lande, og det er jo meningen med det.
Så jeg tror snarere, det er, fordi vi trods politiske uenigheder har mange fælles værdier i de nordiske lande, og der er det gavnligt at have et forum, hvor vi arbejder med at forsvare disse værdier.
Det er også nødvendigt, fordi vi jo har mange fælles udfordringer.
Nogle af dem er omtalt i de andre indlæg og i redegørelserne, men jeg vil nævne en stor og voksende udfordring, nemlig den øgede sociale dumping, som lægger et stigende pres på løn- og arbejdsvilkår i de nordiske lande og på hele grundlaget for den nordiske velfærdsmodel.
En rapport i oktober 2010 konkluderede, og jeg citerer: Uværdige boligforhold, lavere løn end mindstelønnen, ulovligt lange arbejdsdage og brud på sikkerhedskrav med arbejdsulykker til følge, er virkeligheden for mange i den relativt store gruppe af østeuropæiske arbejdere i Norden.
Citat slut.
Den Venstresocialistiske Grønne Gruppe i Nordisk Råd har fremsat et forslag, som skal behandles videre frem i rådets arbejde, og som går ud på, at vi skal sætte af fra den rapport og prøve at gøre det grundigere og bedre.
Det sker ud fra en grundholdning, som nok adskiller sig fra den tidligere talers, nemlig en grundholdning, der siger, at vi er åbne samfund; det vil vi gerne være, det bestræber vi os på internt i de nordiske lande og i Nordisk Råd.
Det skal vi også være over for omverdenen, og derfor skal udenlandske arbejdere være velkomne i de nordiske lande, men det skal jo ske på lige vilkår, og derfor opridser vi i vores forslag nogle ting, som vi synes at en sådan arbejdsgruppe kunne arbejde med.
Og en af tingene er et problem, som er fælles for alle de nordiske lande, nemlig at vi er nødt til at kigge på, om der skulle være nogle EU-regler, der forhindrer os i en effektiv indsats over for social dumping.
Og det er der jo noget der tyder på at der er – jeg tænker på de domme, som Domstolen har afsagt, Lavaldommen osv., men også på det seneste en dom imod Island, fordi de krævede af udenlandske virksomheder, at de betalte fuld løn under sygdom, og at virksomhederne arbejdsskadeforsikrede sig på vegne af deres arbejdere.
Jeg taler om den norske almengøringslovgivning, som jo nu er under prøvelse ved EFTA-domstolen under de samme anklager, som de svenske fagforeninger blev dømt for.
Jeg tænker på Belgien, der nu er en sag på vej imod, fordi de har et kontrolsystem i forhold til udenlandske virksomheder, der meget ligner det, som vi har her i Danmark.
Og der håber jeg, at alle partier er enige i – jeg mener, at alle partier burde være det – at det er fuldstændig uacceptabelt, at EU blander sig i vores konfliktret og i medlemslandenes ret til at beskytte sig imod social dumping.
Det har i hvert fald været Danmarks stilling ved EU-Domstolens behandling af de domme, jeg omtalte før.
Det er svært at ændre EU-regler – det tror jeg alle må erkende, selv undertegnede – men det vil helt klart gøre det nemmere og give os en stærkere udgangsposition, hvis de nordiske lande står sammen og prøver at udmønte de fælles holdninger, vi har haft til Domstolens indblanding i de ting, og bl.a. på det grundlag støtter den europæiske fagbevægelses krav om en social protokol og ændringer i udstationeringsdirektivet, alt sammen med det formål at sikre, at vi kan generhverve retten til at stille de samme krav til udenlandske virksomheder som til de danske.
Med hensyn til Østersøsamarbejdet synes jeg, at det også dér er en god redegørelse.
Jeg vil fremhæve en enkelt ting blandt mange gode, og det er det store arbejde, der er gjort i forhold til menneskehandel.
Der har jo fungeret en arbejdsgruppe gennem længere tid, og den kom med en afsluttende rapport her i august 2011, og jeg synes, den bør omtales, fordi der er en lang række anbefalinger, som jeg håber vi alle sammen kan bakke op om og søge at gennemføre i vores egen lovgivning og arbejde her i Folketinget, i det omfang de endnu ikke er implementeret.
Jeg vil især fremhæve nogle af anbefalingerne, nemlig at vi skal anerkende, at der, når vi taler om menneskehandel, er tale om en international, grænseoverskridende kriminalitet, som vi skal samarbejde med en lang række lande om og ikke kun EU-lande; at vi skal tilføre de fornødne ressourcer til den opgave; at det skal være en indsats, hvor det er offeret, der er i centrum, så vi på alle måder beskytter ofrene og giver dem en mulighed for at få en normal tilværelse i vores lande; at vi skal kigge på vores lovgivning og se, om den nu også er effektiv nok til at leve op til anbefalingerne.
Med hensyn til det arktiske vil jeg sige, at vi jo har en udmærket strategi på det område.
Jeg kunne måske nok savne nogle mere konkrete politiske udmeldinger i forhold til, at vi vil en fredelig udvikling i det arktiske.
Jeg mener, det er meget vigtigt, at vi skal være meget på vagt over for det, der sker, når stormagter opdager, at der er store naturressourcer, for så ser vi ofte en militarisering.
Selvfølgelig skal Danmark hævde sin suverænitet i området, men det er noget andet end at medvirke til en øget militarisering, og det kunne vi jo f.eks. udmønte ved et krav fra Danmark om, at Arktis skal erklæres som atomvåbenfri zone.
Med hensyn til sikkerheden i forhold til krydstogtskibe erkendes det i redegørelserne, at det er stort set umuligt at have et beredskab, der kan sikre dette, og at man kan lave en effektiv redningsaktion, hvis et krydstogtskib med flere tusind passagerer kommer ud for en katastrofe.
Derfor burde man indføre nogle skrappere regler i forhold til krydstogtskibes sejlads, f.eks. et krav om, at de altid sejler to og to sammen, så det ene skib har mulighed for at hjælpe det andet, og at der også er en lods om bord.
Det var bare nogle få bemærkninger til de udmærkede redegørelser, og jeg ser da frem til, at de ansvarlige ministre, hvoraf nogle er til stede, måske også kommenterer disse ting, i hvert fald hr. Bertel Haarder.
Tak for ordet.
Tak til ministeren for besvarelsen.
Jeg stillede ikke noget direkte spørgsmål i min ordførertale, men det vil jeg så gøre nu.
Med baggrund i det, jeg sagde i ordførertalen, vil jeg gerne høre, om ministeren vil arbejde for, at vi på fællesnordisk plan får en afklaring af, om der skulle være nogle EU-regler, der stiller sig hindrende i vejen for en effektiv indsats imod social dumping.