Lotte Bundsgaard (S), 2007-04-19:
Ministeren vælger at tale udenom, og nu har jeg så mit sidste spørgsmål til ministeren, og jeg er sikker på, at ministeren heller ikke svarer denne gang.
Så vil jeg også godt spørge ministeren: Kan ministeren bekræfte, at han er enig med socialministeren i, at ulighed skaber dynamik i et samfund?
Er det ikke en falliterklæring over for det system, som ministeren har ansvaret for, nemlig det system, der skulle tilbyde mennesker et job?
Siger de nej til det job, skal de selvfølgelig trækkes i ydelsen.
Jeg kunne jo spørge: Hvordan syntes fru Lotte Bundsgaard selv det gik under den tidligere regering?
Jeg vil gerne forklare, hvad der gør indtryk på mig.
Det gør indtryk, når jeg i går i Politiken læser om de burmesiske flygtninge, som for 3 år siden startede i ordinært arbejde efter at have været på starthjælp.
Vi så en af dem i fjernsynet i går.
Jeg synes, det er en underlig bagvendt diskussion, at vi skal diskutere at vende tilbage til et system, som vi ved ikke fungerede.
Det er jeg nødt til at sige.
Det er jo det absurde i denne diskussion.
Den nuværende regering har siddet ved magten i nu 6 år.
Beskæftigelsesministeren siger direkte, at de mennesker, der kommer til Danmark, uanset om de er danske statsborgere eller ej, de, der har været ude af Danmark i mere end 1 år, ikke gider arbejde.
Den eneste måde, vi kan få dem i arbejde på, er ved at give dem en lillebitte hjælp, og så presser vi dem til at arbejde.
I stedet for at mistænkeliggøre alle de mennesker over en bank og på en gang kan regeringen så ikke henvise dem til arbejde?
Hvis folk siger, at nej, de gider ikke arbejde, de vil ikke tage imod det arbejde, man henviser dem til, så kan vi bruge de redskaber, vi har.
Jeg ved i hvert fald, at hvis de ikke deltager i danskundervisning, så tager man hjælpen for de timer, de ikke deltager.
Man kan også gøre det, hvis folk ikke gider arbejde.
Må jeg ikke sige, at jeg godt ved, at der er mange andre barrierer end den, vi taler om her.
Det har vi jo hørt fra integrationskonsulenter, der siger, at det er noget, man lægger meget mærke til: Kan det betale sig at gøre det ene, og kan det betale sig at gøre det andet?
Det er så også i orden.
Det er den første barriere.
Men der er da mange andre ting, vi også skal løse for at få de mennesker i arbejde.
De skal kunne dansk, de skal vide noget om det danske samfund, de skal i aktivering, de skal i løntilskudsjob osv. for at komme ind.
Det, der er brug for, er jo en målrettet indsats i jobcentrene.
Så jeg vil nødig efterlade det indtryk, at jeg tror, at denne regel om starthjælp og min snak om, at det skal kunne betale sig at arbejde, er det eneste tryllemiddel i den her sag.
Det er det ikke, men det er den første barriere, der skal sprænges.
Så har vi det på det rene.
Starthjælpen har været i funktion siden 2002.
Når vi ser på resultatet, er vi ikke nået ret langt.
Socialdemokraterne er fuldstændig enige; det bedste ville være, at vi integrerede de mennesker via arbejdsmarkedet, og at de lærte dansk osv.
Men med det starthjælpsbeløb får de lidt svært ved at sende deres børn i fritidshjem, til kulturaktiviteter og til sportsaktiviteter.
Det bliver svært.
Det, jeg vil spørge ministeren om, er: Har regeringen andre løsninger ud over det med starthjælp for at få de her mennesker i arbejde?
For det eneste, regeringen og beskæftigelsesministeren er ude efter, er at kvæle dem økonomisk, for så håber man, at det går godt.
Men det mener jeg ikke er den eneste vej frem.
Det gælder jo også den her gruppe.
Så vi har yderligere ansat 300 jobkonsulenter som et led i velfærdsaftalen fra juni sidste år, og der er meget fokus i jobcentrene lige præcis på den her gruppe, for det er jo et af vores allerstørste problemer i samfundet, hvis vi har nogle mennesker, som isoleres og derved ikke bliver integreret.
Det får negative virkninger for deres børn, så jeg kan forsikre om, at det her har meget, meget høj prioritet.
Ministeren er nu en anelse arrig over, at vi diskuterer fattigdom.
Det er, fordi det er det, starthjælpen betyder.
Jeg vil gerne bede ministeren om et øjeblik at træde ud af direktionskontorerne, de selvstændigt erhvervsdrivendes virksomheder og af ministerbilen og forholde sig til, hvordan det er at være familie, to voksne og to børn, der skal leve for godt 11.000 kr. om måneden.
Det er fattigdom, vi taler om, og det er det, starthjælpen betyder.
Det er det, starthjælpen gør.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om det slet ikke gør indtryk på ministeren, at størstedelen af de mennesker, der er på starthjælp, skal leve for så få kroner om måneden; at størstedelen ikke er kommet i arbejde.
Til sidst vil jeg gerne spørge ministeren, om ministeren kan bekræfte, at ministeren er enig i det, socialministeren ikke måtte sige, nemlig at ulighed skaber dynamik i et samfund.
Vi kan ikke leve med, og vi kan ikke acceptere, at der er grupper, som lever uden for det danske samfund.
Det gjorde man ikke noget ved i den tidligere socialdemokratiske regering, for man havde den opfattelse, at bare man gav folk en pose penge og satte dem i en toværelseslejlighed, behøvede man ikke at interessere sig mere for dem, for så havde man gjort det gode.
Men nu skal vi altså passe på, at det gode ikke bliver det bedstes fjende, for det her drejer sig altså om at få mennesker i arbejde og dermed blive integreret.
Når vi nu kan se, at det hjælper, så synes jeg, det er lidt jammerligt at vende tilbage til den politik, som vi notorisk ved ikke virkede.
Det er da underlig bagvendt.