Bente Dahl (RV), 2010-04-29:
Mange tak for de tilkendegivelser, der er kommet hele vejen rundt.
Jeg vil gerne kvittere for den positive stemning, som jeg hører der er hele vejen rundt.
Jeg har også øje for de forskellige problemstillinger i beslutningsforslaget.
Spørgsmålet fra S om EU-kravet kan vi undersøge.
Når de har indført ordningen i England, er det nok ikke så problematisk i forhold til EU, men det kan vi undersøge.
Jeg er også fuldstændig åben for de andre forslag, der er blevet stillet undervejs af de forskellige partier.
Det er jo sådan, at rigtig mange forbrugere er kommet i klemme her under finanskrisen på grund af forkert rådgivning.
Vi taler jo ikke om rådgivning i den lille daglige husholdning.
Vi taler om de store beløb.
Vi taler om huskøb, pensionsrådgivning og lignende.
Det er ikke nemt for den almindelige forbruger at gennemskue de råd, der gives, og uden råd klarer man sig ikke igennem.
Enhver, som ikke har faglig indsigt i den finansielle sektor, er afhængig af god rådgivning om huskøb og lignende.
Der kan være flere grunde til, at så mange er blevet rådgivet dårligt.
En af grundene er sandsynligvis, at medarbejderne i den finansielle sektor er ansat til at fremme indtjeningen for deres arbejdsplads og derfor kan risikere at komme i en situation, hvor der ikke er overensstemmelse mellem bankens og kundens interesser.
En anden væsentlig grund til, at forbrugeren kan være dårligt stillet, er klarlagt i den rapport, som vi også har omtalt i de spørgsmål, som jeg har stillet til ministeren, og som ministeren også har omtalt, nemlig rapporten fra Finanstilsynet fra februar 2010.
Undersøgelsen afdækker, at der er stor forskel i bankrådgivernes viden om investering.
Rapporten deler rådgivere op i tre kategorier.
Der er en kategori, som er god nok, rådgiverne i den kategori har god paratviden m.v. om investeringer, men de to andre kategorier lader noget tilbage at ønske.
Rådgiverne i kategori to har nogen paratviden, men på et mere generelt og overordnet niveau.
Rådgiverne i kategori tre har meget lidt paratviden om investeringer generelt.
Det er Finanstilsynets opfattelse, at rådgiverne fra kategori to og tre ikke har tilstrækkelig viden til at rådgive om mere komplicerede produkter.
Det er også vanskeligt for forbrugeren at vide, hvilken kategori rådgiver man sidder over for.
Der er en ret stor del af bankrådgiverne, der åbenbart ikke er klædt tilstrækkeligt på til det job, de har.
En rapport fra Finansforbundet fra efteråret 2009 viser, at knap 30 pct. af de bankansatte har rådgivet om et produkt, som de ikke selv til fulde forstod.
Finansrådets undersøgelser skal nu indgå i arbejdet med at etablere en certificeringsordning for pengeinstitutternes investeringsrådgivere.
Det er, som jeg også har nævnt tidligere i aften, en del af vores beslutningsforslag, at alle, som rådgiver i finansielle sager, skal være certificeret af Finanstilsynet.
Så vi hilser det meget velkommen, at der allerede foregår et forberedende arbejde på dette område.
Vi vil blot gerne have, at det gælder alle og ikke kun inden for bankverdenen, så vores forslag er, at det ikke alene skal være banker og pengeinstitutter, der skal kunne rådgive om deres egne produkter, og som også skal være certificeret.
Det skal alle, der beskæftiger sig med rådgivning i finansielle sager.
Pengeinstitutterne pålægges at fortælle, hvad det koster dem at rådgive.
De skal opgive, hvilke gebyrer de vil tage for rådgivningen.
Som det er nu, råber de ikke op om, hvad det koster.
De siger vel nærmest, at det ingenting koster, og lægger så hele gebyret på långivningen, eller hvor de nu lægger det på.
Det er nemlig så uigennemsigtigt, hvad der foregår af den slags i bankverdenen.
Men intet er gratis.
Enhver ydelse koster noget.
Den ydelse, det er at rådgive, koster noget.
Det er ikke op til os herinde at fastlægge en pris.
Det må markedet selv gøre.
For når der sættes en pris på, kan andre byde ind ved at sælge den samme ydelse og måske for et mindre beløb.
Vi kan altid hjælpe til med at etablere et marked for rådgivning, som nu er uigennemskueligt, og sørge for, at det bliver gennemskueligt og åbent for konkurrence og dermed til fordel for forbrugerne.
Vi sikrer med dette her beslutningsforslag, at rådgiverne også kan deres stof.
Vi er ikke de første i verden, der har fundet på det her forslag.
I England har en ny lovgivning gjort det lettere for forbrugerne at gennemskue finansiel rådgivning.
De nye regler fastslår, at man ikke både kan have økonomiske interesser i at sælge et produkt og samtidig kalde sig en uafhængig rådgiver.
Her i landet har vi endnu ikke forståelse for, at rådgivning er en handelsvare, som rigtig mange gerne vil sælge.
Det giver nemlig stor indtjening via rådgivning at kunne styre kundernes køb.
Vores beslutningsforslag vil gerne åbne op for, at den styring bliver mindre og helt elimineres.
Det vil vi gøre med det frie marked som redskab.
Bankerne bør oplyse om, hvad de kan give en times rådgivning for.
Det vil have den effekt, at der vil være et åbent og gennemskueligt marked for den ydelse, der hedder rådgivning, og at forbrugerne kan købe den, hvor den er bedst og billigst.
Kort sagt der, hvor forbrugerne får det produkt til den pris, han/hun finder rigtig.
Rådgiverne må markedsføre sig, og dermed får forbrugeren mulighed for at kende de produkter, der udbydes.
Vi kan endda forestille os, at rådgivningsbranchen bliver en mere etableret branche med alt, hvad det indebærer.
Det vigtige er at forstå, at rådgivningen er en vare, der allerede handles, men nu blot til skjulte priser.
For os i Det Radikale Venstre er det vigtigt, at forbrugerne stilles væsentligt bedre ved køb af rådgivning.