runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2008-05-09:
Jeg tror da, at vi alle sammen på forskellige måder enten som sundhedspersonale, som jeg har oplevet det, eller som pårørende har skullet forholde sig til de her ting.
Sådan er det jo.
Hver gang man skal skrive testamente og tegne ulykkesforsikringer og livsforsikringer og andet, bliver man nødt til at forholde sig til, at vi alle sammen er dødelige.
Og det kan være en stor mundfuld for mange af os at finde ud af, at vi faktisk skal forlade den her jord på et tidspunkt.
Det, der jo kan være det afgørende, er sådan set, at det øjeblik man har taget stilling - og man får hjælp til at tage stilling med det her forslag, som jeg ser det - så har man faktisk skånet de pårørende for den her meget, meget svære beslutning, de skal træffe, i det øjeblik der er en af deres kære, der er døde, og hjertet stadig væk banker: Hvad gør vi?
Jeg vil da sige, at jeg selv meget gerne ville være foruden det valg, hvis det var en af mine nærmeste, der døde, sådan at det ikke var mig, der skulle træffe en afgørelse om, hvorvidt vedkommende skulle være organdonor eller ej, men sådan at vedkommende havde gjort det selv.
Så det her er, sådan som jeg ser det, sådan set et forsøg på at være skånsom over for de pårørende, mens man er i live.
Vivi Kier (KF), 2008-05-09:
Jeg vil gerne medgive, at der sikkert har været rigtig mange debatter i den her Folketingssal om det her område.
Jeg er nyvalgt sundhedsordfører, og jeg er gået ind og har taget debatten med min gruppe.
86 pct. siger, at de er positivt stemt over for det, men det øjeblik man så skal sætte det afgørende kryds et eller andet sted, tror jeg, at det lige nøjagtig er her, man viger lidt tilbage.
Men i bund og grund er det for mig personligt slet ikke så væsentligt, om man står i et register.
For mig er det allerallervæsentligste, at man har fået snakket med sine nærmeste, for det er i sidste ende dem, der står i den situation, og det hjælper altid at have fået snakket.
Jeg har stået der mange gange.
Ved man, hvad det var, den døende gerne ville have, så gør det det lidt nemmere at være med til at acceptere beslutningen, end hvis man pludselig får noget at vide, som man overhovedet ikke var vidende om.
Kamal Qureshi (SF), 2008-05-09:
Jeg er da glad for at høre, at der er højt til loftet i De Konservatives gruppeværelse, for det er jo vores gamle gruppeværelse.
Som fru Sophie Hæstorp Andersen også var inde på, er det jo ikke første gang, partierne tager stilling til det her spørgsmål eller det her tema.
Det har vi gjort gentagne gange.
Det er jo altid fint at holde høringer, så man kan blive klogere.
Det har vi også diskuteret i Sundhedsudvalget.
Men spørgsmålet er, hvad det er for nogle informationer, vi mangler, for at Det Konservative Folkeparti kan tage stilling til det forslag, som foreligger her og nu.
Det er jo ikke det, vi skal forholde os til her.
Her er der faktisk et lovforslag, der operationaliserer - kan man sige - den kampagne, som Sundhedsstyrelsen kørte, i hvilken folk blev bedt om at tage stilling, og som jo kun gav 50.000 flere tilmeldte, på trods af at den kostede 3-4 mio. kr. at føre ud i livet.
Så spørgsmålet er, om man ikke kan bruge det her som en operationalisering af noget af det, som Sundhedsstyrelsen har kørt som en kampagne.
Vivi Kier (KF), 2008-05-09:
Jeg kan jo kun sige, at jeg sidder i en fantastisk dejlig folketingsgruppe, og at der er meget højt til loftet.
I forhold til at vi gerne vil have nogle flere til aktivt at tage stilling, er jeg jo så nødt til at sige: Jamen det kan da godt være, at vi får 86 pct. til at svare, og så svarer de måske i virkeligheden nej alle sammen.
Jeg er helt enig i, at forslaget går ud på, at vi gerne vil have nogle til aktivt at tage stilling, men jeg vil gerne have, at den stillingtagen, man når til, også hviler på et sådant grundlag, at man synes, at man er velinformeret.
Så må jeg oplyse om, at jeg i mit tidligere virke og som privatperson har stået i den her situation rigtig mange gange, og folk ender rigtig mange gange med at sige nej, når de står i situationen, for de er ikke klar over, hvad det går ud på.
Karen Hækkerup (S), 2008-05-09:
Det her er jo utrolig følsomt for de pårørende, som skal sige farvel på en anderledes måde, hvis de har valgt, at organerne hos den, som de elskede, og som desværre er død, skal bruges til at redde andre liv.
Omvendt er der jo andre familier, som bliver jublende lykkelige, for nu kan måske et barn eller en ægtefælle overleve.
Der er jo lige så mange lykkelige historier og lige så mange glade familier, som kommer godt ud af en organdonation, som der er familier, der skal sige farvel på en anderledes måde.
Det her er meget, meget problemfyldt, og folk skal have lov til at have lige den holdning, de vil.
De må sådan set tænke, gøre og tro lige præcis det, de vil; det er der ikke nogen der vil blande sig i.
Det, vi bare synes er rigtigt, er, at vi får flere til at tænke sig om og til at tage stilling, fordi vi i Danmark er så dårlige til at få udnyttet organer, og fordi vi ved, at konsekvensen af den manglende beslutningskraft, som Folketinget hidtil har haft på det her område, er, at vi skal begrave en hel masse mennesker, som kunne have fået et godt og indholdsrigt liv.
Gør det slet ikke indtryk på den konservative ordfører, at man rent faktisk ville kunne redde mennesker, hvis man får folk til at tage stilling - ikke til at sige, at de vil være donorer, men bare til at tænke sig om?
Lone Dybkjær (RV), 2008-05-09:
Med al respekt: I det øjeblik ordet pligt udgår, er det jo et spørgsmål, om man vil sende papirer sammen med en grundlov eller sammen med sygesikringskortet, eller at man skal gå ned til en læge og, om jeg så må sige, mere eller mindre tvinges der til at tage stilling.
Det synes jeg vi må diskutere, hvis det er det, der bliver udgangspunktet.
Jeg synes bare ikke nødvendigvis - når jeg nu bliver provokeret, fordi jeg startede med at sige, at jeg synes, det er en vigtig diskussion - at det her forslag har den helt super optimale idé og løsning bag sig.
Kamal Qureshi (SF), 2008-05-09:
Jeg tænkte bare, om man også kunne regne med De Radikales opbakning, hvis nu det her eksisterende forslag kunne samle flertal med det eventuelle ændringsforslag fra Dansk Folkeparti, hvor ordet pligt blev ændret til et eller andet andet.
Hvis man indholdsmæssigt bevarede forslaget, som det foreligger her, er det da trods alt et skridt i den rigtige retning, som vil kunne få mange flere til at tage stilling, end hvis
man starter diskussionen om formodet samtykke
Det kan jo let tage meget, meget længere tid, inden det for det første kommer i salen, og der så også kan samles et flertal i Folketinget.
Lone Dybkjær (RV), 2008-05-09:
Somme tider er det jo ikke specielt klogt at provokere, og det oplever jeg lidt at fru Pia Christmas-Møller gør i øjeblikket.
Det, som vi kan konstatere, er, at der jo ikke er flertal for fru Pia Christmas-Møllers forslag.
Der skal ordet pligt under alle omstændigheder ud - sådan måtte jeg i hvert fald forstå Dansk Folkeparti - og det vil sige, at der så ikke er et flertal.
Det, jeg synes er vigtigt nu, er, at vi kommer videre.
Vi har jo ingen glæde af at få et forslag stemt ned.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2008-05-09:
Jeg takker for tilsagnet om, at Det Radikale Venstre vil gå ind i en konstruktiv, bred og principiel diskussion om de her vigtige spørgsmål, og håber jo så også, at Det Radikale Venstre vil registrere, hvornår der er muligheder for at få et flertal for dog at bevæge sig i den rigtige retning.
Det lyder jo ikke umiddelbart, som om der er et flertal på vej i forbindelse med det radikale forslag om formodet samtykke.
Det lyder, som om det ligger lidt tungere med tilslutning til det, og derfor må man vel på et tidspunkt også i Det Radikale Venstre gøre regnebrættet op: Skal vi bevæge os i den rigtige retning, eller skal vi sidde med foldede hænder og vente på, at der om ganske lang tid måske bliver mulighed for at tage et kæmpestort skridt?
Jeg håber, at Det Radikale Venstre vil være konstruktivt, som partiet plejer at være i det politiske arbejde i udvalgene.
Vivi Kier (KF), 2008-05-09:
Nu kan jeg ikke svare på, hvordan man har det i den socialdemokratiske gruppe, men jeg vil sige, at i den konservative gruppe diskuterer vi rigtig meget, og der er højt til loftet, og vi kan godt blive enige.
Vi er faktisk enige om, at det her aldrig nogen sinde må blive en tvang eller en pligt.
Jeg har som sundhedsordfører rejst spørgsmålet i gruppen og taget debatten om, om vi ikke skulle prøve at kigge lidt videre, frem for at vi her siger: O.k., lad os bare sende det her ud for at se, om der er nogen flere, der vil tage stilling.
Skal vi ikke prøve at kigge på det her bredere?
Kan vi ikke få den her debat om, hvad det er, det betyder?
For der er rigtig, rigtig mange forskellige holdninger.
Lad os nu få den debat og se, om der er nogen, der kunne komme med et bud, sådan at vi sagde: Yes, det var måske måden, vi kunne gøre det på.
Personligt så jeg jo gerne, at vi lavede en lille tv-udsendelse a la den, man lavede i forbindelse med »Sommer«.
Der fik folk indblik i det at have alzheimer.
Det kunne måske være smart at lave en lille serie, som kunne køre et par søndage, så folk fik et indblik i, hvad det betyder, når man afgiver et organ.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2008-05-09:
Jeg vil gerne på det helt principielle plan spørge fru Lone Dybkjær, om det ikke er fint i tråd med radikal tænkning at sikre, at det bedste ikke bliver det godes værste fjende.
Kan det ikke også dække de resultatorienterede skridt, man kan begive sig ud i i det her spørgsmål - altså at det bedste ikke skal blive det godes værste fjende, men at man selvfølgelig hele tiden skal have lov til at kæmpe for det bedste?
Birgitte Josefsen (V), 2008-05-09:
Jeg tager ordet, fordi et par af de spørgsmål, der er blevet stillet til den konservative ordfører, er kommet til at handle meget om ordet pligt i forslaget.
Jeg synes, at ret skal være ret, og jeg konstaterer, at ordføreren står med beslutningsforslaget på talerstolen.
Derfor vil jeg meget gerne have, at den konservative ordfører bekræfter, at der i forslaget står: »Alle svar er ligeværdige, men alle personer, der er fyldt 18 år og er myndige, skal have pligt til at give et svar.«
Vivi Kier (KF), 2008-05-09:
Jeg kan blive helt i tvivl om, om fru Karen Hækkerup hørte min tale og indledningen i min tale.
Der er ikke noget, der ligger os mere på sinde end at tage vare på alle og også sikre, at folk gerne aktivt må tage stilling.
Men jeg er ikke overbevist om, at vi ved at sende et afkrydsningsskema ud med ja, nej eller ved ikke dermed får flere donorer, som vi er sikre på vil afgive deres organer den dag, de står i situationen, i den for dem uheldige situation.
Jeg lægger jo lige nøjagtig op til, at vi får taget den her vigtige debat også ude i den brede befolkning, så hver enkelt derhjemme ved kaffebordet, ved middagsbordet, får taget den her snak: Hvad har jeg lyst til?
Så de pårørende og nærmeste ved det.
Det her ligger os rigtig meget på sinde, og hvis fru Karen Hækkerup havde hørt min tale fra starten, ville du også have bemærket, at der var mange værdier og tanker bag det her.
Lone Dybkjær (RV), 2008-05-09:
Det er jeg selvfølgelig enig i.
Det er jo også et udtryk, vi tit har brugt, men det, vi kan gøre nu, synes jeg altså ikke nødvendigvis bare er at stemme nogle ting igennem.
Jeg synes, det vil være vigtigt, at vi får en bredere diskussion om det her.
Jeg har nævnt nogle af de ting, vi gerne vil have med, og jeg tror, at diskussionen er åben nu, og så synes jeg, at det er en fordel, at man kan fortsætte diskussionen og så komme til en konklusion efter en bredere diskussion.
Vivi Kier (KF), 2008-05-09:
Det er jeg fuldt bevidst om at der står i beslutningsforslaget.
Jeg synes også, at jeg har begrundet, at jeg ikke vil have ordet pligt ind for mig er stillingtagen ganske, ganske frivilligt; jeg vil gerne give det på et meget oplyst grundlag - og at den enkelte skal gøre op med sin familie, om det er noget, man har lyst til at tage stilling til.
Birgitte Josefsen (V), 2008-05-09:
Jeg vil gerne tilkendegive, at på det sundhedsudvalgsmøde, hvor høringen blev drøftet, var jeg ikke selv til stede, hvilket jeg kun kan beklage.
Det er jo et meget, meget kompliceret spørgsmål, og det er jo ikke mindst et kompliceret spørgsmål at tage stilling til som enkeltborger.
Jeg kan sige, at jeg er en af dem, der personligt har brugt meget, meget tid på at nå frem til min konklusion, og jeg har trods alt en faglig baggrund for at vide lidt om, hvad det er, der sker, når nu man nærmer sig døden.
Men vi indgår meget gerne i en dialog om at prøve at få sat en høring på dagsordenen, og det er så også et svar på det sidste spørgsmål, fru Pia Christmas-Møller stillede …
Pia Christmas-Møller (UFG), 2008-05-09:
Jeg vil gerne takke Venstres ordfører for et meget sobert og sagligt indlæg, der viser, at Venstres ordfører har forstået både intentionen og faktisk også rigtig mange af de elementer, der ligger i mit forslag.
Det synes jeg er et godt afsæt for det videre forløb.
Jeg vil spørge ordføreren, om jeg har forstået det rigtigt, nemlig at Venstre nu vil kæmpe for, at der bliver afholdt en høring i Sundhedsudvalgets regi, en høring, som omfatter de dybere spørgsmål.
Da var jeg den eneste, der støttede forslaget.
Så jeg vil gerne høre, om ordføreren virkelig kan garantere, at der vil blive lagt kraft i det spørgsmål i Sundhedsudvalget.
Vil ordføreren bekræfte, at en sådan høring måske mest kan give os noget nyt, når det drejer sig om temaer, der ikke knytter sig til, hvorvidt et spørgeskema skal sendes ud eller ej, men mere forholder sig til de meget vidtgående forslag, som jo også præger den her debat, om formodet samtykke og lignende, de temaer, som normalt også bliver behandlet i Det Etiske Råds regi, og som jo altså intet har at gøre med mit beslutningsforslag?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-05-09:
Min primære ambition er kvalificeret stillingtagen.
Den deler jeg sådan set med hr. Kamal Qureshi.
Med hensyn til formodet samtykke: Folketingets partier består jo af ganske almindelige mennesker, der har deres etiske overvejelser på nøjagtig samme måde, som folk ude ved køkkenbordene har.
Derfor kan også Folketingets partier, de medlemmer, der sidder i grupperne, have gavn af, at vi får en mere kvalificeret tilgang til de etiske spørgsmål omkring formodet samtykke, for så kan det være, at der kan komme bevægelse i det.
Til det første, hr. Kamal Qureshi sagde, om, hvorvidt der kommer trods, hvis der er en pligt: Det her er jo ikke en eksakt videnskab, netop fordi det er meget etisk, men jeg tror bare, at hvis vi presser for hårdt, opnår vi, at folk i trods, og det er jo ikke på et kvalificeret grundlag, bare siger nej, fordi de ikke er klædt godt nok på.
Regeringens kampagner kører også primært på, at folk skal tage stilling, og at det er vigtigt.
Men jeg tror nu også, at SF vil være enig i, at det er vigtigt, at man tager stilling på et så kvalificeret grundlag som muligt.
Jeg tror, at hvis man pacer systemet for meget, får man nogle trodsige nejer, og så mener jeg ikke, at vi har fået en merværdi.
Jeg mener derfor, at det vigtigste er, at folk får en bedre forståelse af, hvad det er, de tager stilling til.
Jeg kan derfor ikke genkende, at der skulle være tale om et sløret billede, men jeg kan genkende, at der er tale om en meget svær diskussion, og det er ikke det samme som et sløret billede.
Det her er en svær diskussion, og den skal vi selvfølgelig også turde tage, men jeg synes, at det tjener os til ære, hvis vi prøver at kvalificere diskussionen i stedet for hurtigt at lave et lovforslag, som måske på det indholdsmæssige plan, altså få nogle flere organer, når uheldet er ude for nogen, medfører det modsatte af det, vi vil.
Kamal Qureshi (SF), 2008-05-09:
Jeg synes egentlig, at debatten er meget følelsesladet og meget alvorlig og også for alvorlig til at blive endnu mere sløret af noget af det, som sundhedsministeren kommer ind på.
Jeg bliver i hvert fald forvirret, når sundhedsministeren siger, hvis vi støtter et sådant forslag, som i forbindelse med flytning, udstedelse af pas eller andet giver nogle muligheder for både de 18-årige og dem, der er ældre, for at tage stilling til det her, kan det betyde, at folk bliver trodsige og ikke vil være organdonorer, og så har vi ikke opnået det, vi ville - sådan tror jeg ministeren sagde.
Vi vil egentlig gerne have, at folk tager stilling.
De behøver ikke nødvendigvis at tage stilling til, om de vil være organdonorer.
Det er fint, hvis de vil være organdonorer, men det er også fint, hvis de ikke vil være det.
Det afgørende for os er, at folk tager stilling.
Vi ser det ikke nødvendigvis som en modreaktion eller som en uheldig udvikling, som vi ikke ønsker, hvis folk ved at tage stilling siger nej.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-05-09:
Nu ved jeg positivt, at fru Pia Christmas-Møller ved, at det her ikke er et enkelt spørgsmål.
Jeg ved, at fru Pia Christmas-Møller er meget optaget af den her enormt vanskelige diskussion, som det er at tage stilling til sin egen død og til, hvad der skal ske med ens organer, og de etiske overvejelser, der er i det.
Det er da et meget etisk spørgsmål, om vi skal have forhåndssamtykke, for det ville være et udgangspunkt for, at man uden stillingtagen til organdonation vil samtykke.
Jeg synes, at det er et meget etisk spørgsmål, om staten på den måde har en forret til hjernedøde menneskers organer.
Jeg synes, at vi skylder hinanden, at vi kvalificerer den debat med det formål, som jeg nævnte før, nemlig at få flere organer og flere til at tage stilling.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-05-09:
Nu er det jo ikke nogen hemmelighed, at det her spørgsmål om organdonation har været oppe mange gange, ikke kun i Folketinget, men i hvert fald ude i den brede offentlige debat.
Der har været møder, der har i de seneste dage været meget medieovervågning på spørgsmålet, og det har der været gentagne gange før.
Nu ligger der så et konkret forslag her i Folketinget, og så er det vel egentlig ikke for meget at forlange, at man så beder partierne om, når der ligger konkrete forslag, at prøve at sætte sig ind i de svære spørgsmål, tage diskussionen i gruppen, og nogle gange kan man godt gå i gang flere uger i forvejen og ikke på selve dagen, hvor forslaget skal behandles, for at få taget stilling.
For det her er jo, som jeg siger, et ekstra skridt til en lang række tiltag, vi gør i forvejen, og som sundhedsministeren allerede har orienteret Folketinget om.
Man sender allerede i dag materiale ud til de 18-årige.
Nu skal man også sende materiale ud til alle andre, og så skal man bede folk om at tage stilling, og hvis de absolut ikke kan tage stilling, kan de lade være, og så vil de blive spurgt igen senere, eller de kan skrive, at de ikke ved det, og så på den måde udskyde beslutningen.
Men det er jo en måde at prøve at få folk til at tage stilling, som i dag måske, som ordføreren selv siger, slet ikke er interesseret i at tage stilling.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2008-05-09:
Jeg er oprigtig glad for, at sundhedsministeren ikke bare ønsker debatten, men også ønsker den på et kvalificeret niveau, og jeg håber så, at sundhedsministeren vil lægge lidt personlig kraft i, at vi kan få det på et sagligt grundlag.
Det mindste, man kan håbe på, er så, at ministeren rent faktisk læser mit forslag.
Til det her med, at det er absurd at have en pligt uden en sanktion, vil jeg sige, at det er noget, vi har mange steder i lovgivningen i forvejen.
Men lad os tage den diskussion under udvalgsarbejdet og gå nærmere ind i det.
Det afgørende for mig er, at vi får bevæget os, at det bedste ikke bliver det godes værste fjende, altså det her med at spørge voksne, myndige mennesker om, hvor de står, og at det også er et acceptabelt svar, at de siger »ved ikke«, og det kan vi f.eks. gerne gøre i en anonym ramme, så ingen kigger de offentlige instanser, som bliver involveret i den praktiske håndtering, over skuldrene.
Det kan vi sagtens prøve at snakke om.
Det, der er afgørende for mig, er, at vi kommer et skridt i den rigtige retning på det punkt.
Vi sender raskvæk unge 18-årige i krig uden at spørge Det Etiske Råd, så kan vi måske også tage stilling til sådan et blanketspørgsmål uden at have Det Etiske Råds rådgivning indover.
Ja, de taletidsregler!
Jeg håber så også, at ordføreren er enig i, at det ikke kan være en meget, meget dyb etisk problemstilling at håndtere, hvorvidt man skal have et spørgeskema, hvor alle svarmuligheder er lige legitime.
Altså, vi sender rask væk unge 18-årige af sted i krig uden at have spurgt Det Etiske Råd, om det er etisk forsvarligt.
Der må vel være en grænse for, hvad man politisk kan tage stilling til her i Folketinget uden at have haft Det Etiske Råd eller andre eksperter inde over først.
Det ændrer ikke ved, at de øvrige, meget tunge og vanskelige temaer, der knytter sig til de personlige overvejelser om, hvad man vil i organspørgsmålet, kan kræve en høring og også Det Etiske Råds bidrag, men selve det her med, hvordan vi får kortlagt holdningerne, kan vi vel godt håndtere her i Folketinget uden at høre Det Etiske Råd først.
Er ordføreren ikke nogenlunde enig i den vurdering?
Kamal Qureshi (SF), 2008-05-09:
Jeg vil igen sige, at det ikke nødvendigvis er SF's målsætning at få flere organer.
Det ser vi som resultat af, at en stor del af danskerne gentagne gange udtrykker ønske om, at de gerne vil være organdonorer.
Vi tror, at hvis vi kan gøre det lettere for folk at tage stilling, vil vi også tage en del af byrden fra de pårørende det øjeblik, hvor de står med en af deres kære, som er død, at det ikke er dem, der skal træffe det svære valg, men at det er den pågældende, der er død, som i live og gerne sammen med de pårørende har truffet det valg, så de undgår det svære valg.
Så nævnte ministeren pludselig det formodede samtykke, og at det er det, som Det Etiske Råd skal tage stilling til.
Mig bekendt er der ikke forfærdelig mange partier, der støtter formodet samtykke, men tværtimod hælder mere over mod det forslag, der ligger her, hvor man ikke kun gør det lettere at informere, men også gør det lettere for folk at tilmelde sig. Jeg kunne godt afslutningsvis tænke mig at spørge: Hvad er ministerens ambition?
Nu har man lige sat den her kampagne i gang, som Sundhedsstyrelsen har kørt, hvor målet kun var 50.000 flere tilmeldte.
Det er jo en dråbe sammenlignet med de andre europæiske lande, som har mange flere tilmeldte.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-05-09:
Vi har hos Socialdemokraterne selvfølgelig stor forståelse for, at der er mange etiske spørgsmål, der kan være svære at tage stilling til som parti.
Vi har også igennem tiderne haft områder, hvor man måtte tage individuel stilling til spørgsmålene, men vi har også igennem de senere år forsøgt at prøve at tage de her diskussioner i vores gruppe, så vi kan stå samlet om de her ting, fordi vi tror på, at borgerne ude rundtomkring har brug for, at partierne også nogle gange viser vejen og viser, at de svære spørgsmål kan man altså også godt diskutere.
Derfor undrer det mig lidt, at man nu prøver på at udskyde det her til efteråret, fordi Det Etiske Råd har besluttet sig for at kigge på det og komme med en redegørelse.
Det er jo rigtigt, at der tidligere er blevet foreslået en høring.
Til det har Det Etiske Råd svaret, at de da godt vil lave en høring, men der var allerede så mange andre høringer på området, så de ville hellere lave en redegørelse.
Jeg har i det hele taget ret svært ved at se det, for når man går ind og kigger på forskellige hjemmesider om at tage stilling - transplantation.dk og alle mulige andre steder - så ligger der jo masser af materiale, der kunne gøre, at den konservative ordfører ville kunne sætte sig ind i sagen og prøve at overbevise sin gruppe om, hvad der er op og ned i de her sager.
Så hvorfor kan man ikke gøre det her i dag?