Henrik Sass Larsen (S), 2009-04-16:
Statsministeren - i øvrigt velkommen til ham - sagde i sin første åbningsredegørelse, at han havde en søn på 19 år, der aldrig havde kendt til ungdomsarbejdsløshed og aldrig skulle komme til det.
Antallet af unge, som ikke kan få en praktikplads, er eksploderet.
Der er i det seneste år sket et fald på 27 pct. i antallet af aftaler, der indgås.
Det betyder, at 4.472 elever ved sidste opgørelse manglede en praktikplads.
Antallet af unge på dagpenge og kontanthjælp er siden sommeren 2008 steget med 60 pct.
Så måske var der håb om handling i statsministerens tale for at gå op imod udviklingen - for Løkke junior, de mange nye ledige og os andre.
Men der blev man skuffet, og meget hurtigt stod det klart, at hovedproblemet er uenigheden om, hvordan man skal tackle den økonomiske krise.
Er hovedproblemet, at man risikerer at gøre for meget for tidligt, eller er hovedproblemet, at man risikerer at gøre for lidt og komme for sent i gang?
Regeringen tror, at man risikerer at gøre for meget, og derfor kan man også læse sig til, at statsministeren - altså den nye - i marts skønnede, at det langsomt ville begynde at vende efter sommerferien i år.
Og derfor kan man også læse sig til, at finansministeren har det gode råd til alle de danskere, som bliver ledige i disse dage, at der stadig er ledige job at få i Danmark.
Hver en ledig, som står derude, ved, at så enkelt er det ikke. At det er en tidligere beskæftigelsesminister, som fremfører den holdning, er rystende, og at den pågældende beskæftigelsesminister så er blevet forfremmet til finansminister, varsler uvejr såvel for ledige som for økonomien.
For selv om der er byttet om på ministerrækkerne, er det, som om det ikke helt er gået op for regeringen, hvad det er, vi står midt i og over for.
Regeringen har konsekvent taget fejl.
I oktober sagde Socialdemokratiets formand, fru Helle Thorning-Schmidt, her fra Folketingets talerstol, at tiden ikke var til at tale om mangel på arbejdskraft, men om mangel på arbejdspladser.
Det afviste regeringen.
Socialdemokratiet påpegede gang på gang i løbet af efteråret og vinteren, at vi stod over for en dyb økonomisk krise, men regeringen afviste, at der overhovedet var tale om en krise.
Socialdemokratiet tog teten og anbefalede, at vi greb ind over for den finansielle sektor.
Regeringen hylede op om Nordkorea.
Vi anbefalede en massiv vækstplan, og regeringen talte om panik.
Regeringen har systematisk fejlvurderet og undervurderet den økonomiske udvikling.
Regeringen er kommet for sent, og de forslag, den tøvende har fremsat, har været slatne og direkte forkerte.
I det hele taget er det en overvejelse værd, om regeringen overhovedet har forstået, hvad det er, der har ramt os.
For regeringen lader det til at være opfattelsen, at krisen er noget, der er kommet til os udefra, at økonomien i bund og grund er sund, og at det bare gælder om, at det hele driver over, så vi kan komme tilbage på det gamle spor.
Med den økonomiske analyse står regeringen forholdsvis unikt globalt set, forholdsvis, man skal ikke underkende, at den republikanske præsidentkandidat, John McCain, havde samme opfattelse, men han er da vist kommet på bedre tanker.
Den økonomiske krise er desværre dybere og langt mere alvorlig, for ligesom Danmark er en del af den internationale økonomi, har Danmark også sin andel i den økonomiske krise.
Drevet frem af den finansielle sektor og en økonomisk politik, som har udloddet skattelettelser, er der blevet skabt en gigantisk spekulationsboble såvel globalt som nationalt.
Der er blevet holdt fest på verdens børser og ejendomsmarkeder, og nu er boblen bristet, festen er slut, og tømmermændene begynder at melde sig.
For hvem skal betale for den lukkede fest, som nogen holdt med trækningsret på fremtidens indtjening og produktion?
Regningen kommer i disse dage til alle, der mister deres arbejde, får forringet deres pensionsopsparing og får tab på fast ejendom.
I en sådan situation vil regeringen, at vi skal tilbage til festen.
Regeringens eneste større tiltag har hidtil været at give skattelettelser, at få gang i privatforbruget og at puste ny luft i boblen.
Tiden er ikke til at puste til det private forbrug.
Tiden er til målrettede investeringer og vækstplaner.
Tiden er faktisk til, at man gør alt, hvad man kan, nu frem for at vente.
Derfor har Socialdemokratiet foreslået en vækstplan på 36 mia. kr., en vækstplan, som stimulerer alle de dele af dansk økonomi, hvor vi har en chance for at gå imod udviklingen og at sikre såvel beskæftigelse som investeringer.
Vi ved, at vi inden for de næste 10 år skal have renoveret skoler, daginstitutioner, ældreboliger og sygehuse.
Lad os fremrykke dem nu frem for at vente på, at der kommer stadig flere ledige.
Vi ved, at vi skal have flere investeringer i grøn teknologi og energibesparelser.
Det er dobbelt fornuftigt at sætte gang i de områder nu, områder, som også styrker vores eksportmuligheder.
Vi ved, at den kollektive trafik har lidt under manglende investeringer med den katastrofale effekt, at vores togdrift er blandt Europas langsomste, og at passagerantallet i busserne er gået tilbage.
Det er da nu, at vi skal investere i fremtiden til fordel for beskæftigelsen på både kort og lang sigt.
Vi ved, at masser af almene boliger trænger til at blive renoveret, og vi ved, at der kommer til at mangle boliger i og omkring de større byer.
Her kan vi også sætte nogle aktiviteter i gang.
Der er da ingen grund til at se på, at de aldrig får en chance for at udvikle sig.
Vi ved, at hvis vi ikke effektivt får gjort noget ved uddannelses- og kompetenceniveauet i den danske arbejdsstyrke, risikerer vi at mangle kvalificeret arbejdskraft den dag, krisen er ovre.
Det er da oplagt, at vi giver de mange, som i disse dage mister deres arbejde, en mulighed for at tage en ny, faglært uddannelse - fra ledig til faglært.
Hvor svært kan det egentlig være?
Alle disse forslag har vi lagt frem.
Alle er de blevet afvist surmulende - af regeringen, og dermed pådrager regeringen sig, desto længere tid, der går, et direkte ansvar for, at det går den forkerte vej.
Så vidt vi har forstået det fra dagspressen, er den nye statsminister og vicestatsministeren nu blevet enige om bogføringen af rejseudgifter til flytransport, og det er da en glædelig begivenhed, som måske kunne følges op af en anden afklaring, for vicestatsministeren udtalte jo for nylig, at nu måtte tiden være kommet til at bringe den overbetaling, som private hospitaler har fået, ned på et realistisk leje, det vil sige en nedsættelse af taksterne med 25 pct.
Og her vil vi gerne give vores uforbeholdne støtte til vicestatsministeren.
At man har overbetalt de private sygehuse med 879 mio. kr., er der slet ikke nogen rimelig begrundelse for, medmindre det handler om ideologi eller for den sags skyld om vennetjenester.
I Socialdemokratiet er vi tilhængere af frit valg, og for os er det o.k., at der også er private aktører, men det skal foregå fair og ordentligt.
Hvorfor ikke give offentlige og private sygehuse de præcis samme muligheder og forpligtelser og dermed netop gøre konkurrencen fair og ordentlig?
Vi håber, at vicestatsministeren også i den her sag får sin vilje og bringer sig foran med 2-0, og vi skal nok heppe på.
Det danske velfærdssamfund er et unikt og stærkt projekt - et socialdemokratisk projekt.
Bropillerne er frihed, lighed og fællesskab.
Hvis man ensidigt fokuserer på frihed for de få, f.eks. gennem sundhedsforsikringer, sætter man ligheden og fællesskabet over styr.
Hvis man uddeler skattelettelser til de allermest velhavende på bekostning af de dårligst stillede, sætter man ligheden og fællesskabet over styr.
Hvis man kommer for sent til at løse den økonomiske krise, sender man både friheden, ligheden og fællesskabet til tælling, og det er lige præcis, hvad den her regering er i gang med.
Der er behov for både en ny statsminister og en ny politik.
»Folketinget konstaterer, at Danmark står i den værste økonomiske krise siden 1930'erne.
Folketinget opfordrer regeringen til at indkalde Folketingets partier til forhandlinger om en vækstpakke, der kan afbøde krisens negative effekter for Danmark og imødegå masseledighed, samtidig med at der investeres i de fremtidige udfordringer for Danmark inden for klima, vækst og velfærd.«