Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Nogle gange, når vi diskuterer det her med ghettoer og integration og sådan noget, synes jeg jo, at det kan være lidt sjovt at kigge ud over det danske landskab og se, hvad det er for nogle ghettoer, vi har rundtom.
Hvordan er det, folk klumper sig sammen?
Man kan kigge på nogle af rigmandsghettoerne oppe i Nordsjælland og sige, at hvis der er nogle steder, hvor vi måske kunne have brug for at blande folk lidt mere, så er det i de rigmandsghettoer, hvor folk lever og overhovedet ikke kender det liv, som er andre steder - ghettoer, hvor folk hele tiden er med til som nogle af de betydningsfulde meningsdannere i den offentlige debat at presse på for, hvordan andre skal leve, men som ikke mener, at de samme krav gælder for dem selv.
De mener, at alle andre skal gøre en indsats for at få integration i samfundet, at alle andre skal gøre en indsats for at løse forskellige problemer, men de mener bestemt, at det skal ske, uden at de skal bidrage, tværtimod skal deres skattebetaling sættes ned.
Så jeg håber, vi en dag kan begynde også at diskutere de ghettoer, for det kunne være, at det at bryde dem ned kunne gøre, at vi fik et mere blandet samfund og et lidt stærkere fællesskab.
Men når man snakker om ghettoer, tænker man jo som regel på de fattiges ghettoer, på de socialt udsattes ghettoer.
Og som regel kommer noget af det, der skal gøres, til at handle om, hvordan vi kan straffe og tvinge, og hvordan vi kan komme med pålæg, handle om, hvordan vi kan prøve at kontrollere og fortælle andre, hvordan de skal leve deres liv, og hvis ikke de gør det, så true dem med straf.
Jeg tror, at vi ville komme meget længere, hvis vi i stedet for gav folk en reel mulighed for at blive en del af et stærkt fællesskab, så de fik en reel mulighed for, at deres hudfarve og deres hårfarve ikke længere havde betydning, men at de faktisk havde en reel mulighed for at kunne føle sig som en del af samfundet.
Da man havde alt det her med bål og brand sidste år i vinterferien, fik vi alle sammen en henvendelse - og det var også i medierne - fra et par forældre, hvis søn havde været med til at brænde af.
Og selvfølgelig sagde de, at det, deres søn havde gjort, var forkert; det var meget forkert.
Men de sagde også, at de havde gjort alt det, de fik besked på.
De havde taget uddannelse, de havde arbejde, de havde bosat sig blandt alle mulige andre danskere, de havde sørget for, at deres søn havde det rigtig godt, og at han fulgte sin skole – han gik i gymnasiet og klarede sig rigtig godt.
De kunne bare se, at uanset hvor meget de og deres søn anstrengte sig, kunne han aldrig helt få lov til at blive betragtet som dansker alligevel.
Vi hørte det jo også lige før fra Venstres ordførers side.
Der er tale om gæster, når man taler om dem, taler om den ene del af konflikten på Nørrebro.
Der er jo ikke nogen, der siger, at HA'erne og AK81'erne er gæster.
Det bliver altså en mærkelig debat, hvis man ikke ser på folks handlinger og prøver at gøre noget i forhold til folks handlinger, men alene ser på, hvor deres forældre eller bedsteforældre eller oldeforældre kommer fra.
Så er det svært at få en reel integration.
Når man så samtidig laver en økonomisk politik, hvor man fører en masse mennesker ud i fattigdom, og hvor man oven i købet målrettet tilrettelægger, hvor det er, man skærer, og hvordan det er, man skærer, så man er sikker på, at man rammer dem, der kommer hertil fra andre lande, og deres børn, er det ikke så svært at forstå, at en del mennesker føler, at det er dem, man er ude efter.
Heldigvis er der jo mange, der gør meget andet.
Der er rigtig mange, der laver gode mentorordninger for at få folk ind på arbejdsmarkedet.
På Nørrebro er der rigtig mange, der er i gang med at lave meget stærke initiativer, fordi de siger, at det, der skal til, er at skabe de stærke fællesskaber, det er, at man kan opleve, at ens nabo og ens lærer står sammen på gaden og siger: Vi vil have et fredeligt Nørrebro, vi vil have plads til, at vi kan bo her alle sammen, vi vil ikke have vold og våben, vi skaber stærke fællesskaber for vores børn ved at sikre, at de leger sammen, at de lærer hinanden at kende og kommer i hinandens hjem.
Der bliver lavet en lang række andre initiativer rundtom, som er rigtig gode, hvis vi gerne vil have, at det her skal være et samfund for os alle sammen, og hvor man ser på, hvad mennesker gør, i stedet for at se på, hvor menneskers forældre eller bedsteforældre eller oldeforældre kommer fra.
Og jeg tror altså, at det er det, vi skal styrke, frem for at man kun går ud og prøver at tale i dem og os og hele tiden dæmoniserer folk i stedet for at prøve at gøre dem til en del af samfundet, en del af et stærkt fællesskab.