Lone Dybkjær (RV), 2010-05-06:
For lige at tage den sidste bemærkning op vil jeg sige, at jeg synes, det er nødvendigt at understrege, at den enkelte familie jo ikke kan vælge selv, fordi moderen obligatorisk har de 2 uger og de 12 uger, der kommer efter.
Så der er ikke noget frit valg for kvinden eller for den sags skyld for familien.
Nå, det var ikke det, jeg ville have startet med.
Jeg ville sådan set starte med officielt at sige velkommen til den nye minister.
Jeg skal lade være med at ytre mig om forgængeren, så man ikke sætter den nye minister i forlegenhed.
Og så vil jeg sige tak for redegørelsen.
Jeg vil så også sige, at jeg synes, det, som ministeren indleder med, er fint.
Det fremgår af forarbejderne, at det med efterlysninger og sådan noget er noget, som ministeren virkelig selv har været med inde over.
Jeg er meget enig i det, der står i begyndelsen af redegørelsen: »I Danmark er vi kommet langt med ligestilling, men vi må også erkende, at vi ikke er i mål.«
Det er jo dejligt, at det står der, selv om der så er et enkelt parti – det, der støtter regeringen – der mener, at vi har ligestilling her i landet.
Det synes jeg ikke vi har, og jeg er også glad for, at ministeren heller ikke mener, at det er sådan.
Så synes jeg til gengæld, det er lidt symptomatisk, at der, når vi kommer ned i fjerde afsnit, står: »Konkret vil vi efterlyse drengene, der for tiden ofte taber terræn i uddannelsessystemet«.
Det er sådan set rigtigt nok, og jeg synes også, det er fint, at man er fremsynet.
Jeg havde på den anden side været glad, hvis der havde været den samme bekymring på et lidt tidligere tidspunkt i historien over, at kvinderne ikke kom frem, selv om de fik uddannelse, og selv om de kom ud på arbejdsmarkedet, og at man f.eks. var bekymret over det med ligelønnen.
Den bekymring var der ikke, men så snart der er en dreng, der er ved at komme i klemme, så skal det sandelig fremhæves.
Nå, nok om det.
Det, jeg så i øvrigt vil sige, er, at jeg stadig væk synes, at den nye minister er meget præget af pjecer og konferencer, udvalg og alt muligt.
Det synes jeg jo regeringen har excelleret i på andre områder.
Lad os bare tage retsområdet.
Med hensyn til straffe er der jo ikke det, man ikke mener lovgivningen kan gøre, ved at man laver strengere straffe, for slet ikke at tale om, at man forhøjer straffen i forbindelse med burkaer fra 2 til 4 år, selv om det ikke er et rigtigt problem her i landet.
Så der mener man åbenbart godt, at man kan bruge lovgivningen.
Men det mener man altså ikke man skal gøre her.
Jeg vil så også i lyset af den debat, der har været, sige, at det jo selvfølgelig ikke kun drejer sig om lovgivning, for det drejer sig også om en lang række andre initiativer.
Nu er jeg jo i den situation, at jeg kan se en generation tilbage, og jeg vil sige, at jeg tror, det er nyttigt, at man får anvendt lovgivning, hvis ikke man skal vente en generation til.
Et af de eksempler, vi har haft, er jo 12 ugers øremærket barselorlov til mændene.
Nøjagtig ligesom moderen har en øremærket barselorlov, synes vi bare, at faderen skal have en øremærket barselorlov.
Det gør så ikke noget, at det også hjælper ligestillingen, men det er jo primært af hensyn til barnet, fordi vi er nogle, der tror, at det er vigtigt, at faderen kommer meget tidligt ind i billedet, og at han ikke nødvendigvis skal kæmpe med både arbejdsplads, normer i samfundet og eventuelt også moderen for at få den barselorlov.
Ellers vil jeg lidt overordnet sige, at Det Radikale Venstres synspunkt er, at vi tror, at ligestilling skaber et bedre samfund.
Vi tror, det skaber et bedre samfund generelt, men også for de enkelte mennesker, hvis de kan få lov til at udfolde sig på en anden måde uden hele tiden at skulle være oppe imod kønsstereotypier.
Igen kan jeg jo tage min alder i betragtning.
Jeg har jo mange gange hørt, jeg var en dårlig mor, fordi jeg ville fastholde arbejdet, og det kan man vel sige er en norm, der heldigvis er blevet ændret, men den har dog været der.
Så vil jeg lige tage fat på et par af de kapitler, som ministeren kom ind på.
Det er jeg meget enig med ministeren i, men jeg synes bare ikke, det er nok, at man laver en hjemmeside.
Når man vil have børnene til at ændre deres valg, vil man i 2010 lancere en hjemmeside med viden til unge.
Det er altså andet og mere, der skal til.
Der er det jo interessant og mærkeligt – det er da godt, at ministeren selv har fokus på det – at vi her i Danmark har en situation, hvor pigerne ikke vil vælge naturfag, mens de i en lang række andre lande udmærket vil vælge naturfag.
Derfor må vi meget mere grundigt spørge os selv: Hvad pokker er det, der foregår, hvorfor i alverden bliver naturfagene valgt fra hos pigerne?
Jeg mener, vi skal dybere ind i det end ved hjælp af hjemmesider.
Der har jeg så også kigget lidt på en af ministeriets publikationer »Flere end to slags børn« – den er altså lavet af nogle andre, men det er jo fint nok, at man har rekvireret den.
Der kigger man altså på, hvad der foregår i daginstitutionerne, altså før skoletiden, og jeg tror ganske som fru Pernille Vigsø Bagge, at vi skal sætte ind på et meget tidligt tidspunkt, og at vi er langt mere kønsfokuserede, end vi sådan set tænker over i almindelighed.
Derfor vil jeg egentlig anbefale ministeren at gå ind i det her og prøve at se på: Hvilke initiativer kunne man forestille sig på baggrund af den her rapport?
Jeg tror, at pædagoger er fint uddannede, jeg tror, de er mægtig gode for vores børn, jeg har selv haft enormt glæde af dem, og de er jo klart meget bedre til en lang række ting, end normalforældrene er, tror jeg, men jeg tror ikke, de er storvidende om det her med normerne, og hvad det egentlig er, der skal til for at præge dem.
Og det er det, der fremgår af den her publikation både direkte og indirekte, og det handler om normerne i samfundet og alt muligt, som vi alle sammen er præget af.
Derfor skal min anbefaling være, at ministeren går ind og kigger lidt nærmere på den her rapport, for jeg tror, vi faktisk skal starte der.
Det er interessant, at i samme kapitel kommer ministeren ind på lønforskellene.
Man kan jo putte lønforskellene ind mange steder, og det kommer ligesom til at virke, som om det er, fordi kvinderne på en eller anden måde vælger forkert uddannelse, men det er jo ikke alene det, vi snakker om, når vi snakker om lønforskelle; der snakker vi altså om en række uforklarlige ting.
Men den debat vil jeg lade ligge, for nu kommer der jo noget fra Lønkommissionen, og så kan vi jo få en diskussion, desværre ikke i Folketinget i første omgang, men så kan vi tage den i et af udvalgene, f.eks. PØ-udvalget.
Så er der spørgsmålet om forskningen og universiteterne osv., og der kan jeg godt mærke, at det er noget, ministeren har et vist hjerte for ikke at sige et stort hjerte for, og det skal ikke komme hende til skade.
Jeg synes, det er fint, at man har fokuseret på det.
Blot vil jeg sige, at når man refererer til Aalborgundersøgelsen, burde man også have refereret til den udvikling, der er sket, for der kommer jo nogle konkrete tal her, og det er sådan set godt nok, men det interessante ved Aalborgundersøgelsen er jo, at i løbet af 25 år var der ikke sket en bønne, der var ingen udvikling; det er klart, at der var kommet mange flere personer ind på feltet, men procenten og procentfordelingen var nøjagtig den samme.
Det er jo det virkelig skræmmende, at til trods for at vi har snakket og ævlet om det, så var der på 25 år ikke sket noget som helst på Aalborg Universitet.
Det er der, hvor de snakker om den her rørledning og alt det her.
Derfor synes jeg, man må tage meget fat på, hvad det er, der skal til, og det kan godt være, det er nogle puljer, der skal til, og det kan være, det er forskellige andre ting, men det er nok også noget mere grundlæggende, som refererer til det første, jeg sagde, nemlig det der med, at kvinderne ikke vil have naturvidenskab, for stillingerne på Aalborg Universitet var ikke kommet på humaniora, de var jo kommet på de naturvidenskabelige områder, eller det, vi kalder de hårde områder.
Så er der spørgsmålet om større mangfoldighed i ledelser og bestyrelser; det er der jo nogle, der har været inde på.
Nørbyudvalget har jo foldet sig ud, og det viser jo, at vores rekrutteringsgrundlag, altså den danske rekruttering, til bestyrelser har været mildest talt meget ringe, og at man derfor, hvis man vil have mere mangfoldighed, skal gå langt mere åbent ud.
Og det er ikke kun et spørgsmål om mænd og kvinder, det er også et spørgsmål om, at vi f.eks. har været meget lidt internationale, bare for at tage noget.
Og det er jo så noget af det, som Nørbyudvalget også kigger på.
Så ville jeg have sagt en hel masse mere om det, men jeg kan jo også godt se, at tiden går, så jeg vil sige tak for den ligestillingsredegørelse – den nåede trods alt frem i går – fra kommunerne og også med lidt tal fra staten, og der vil jeg med det samme sige, at den vil vi indkalde ministeren til samråd om, for det er en meget interessant redegørelse.
Men apropos det, Venstres ordfører sagde for et stykke tid siden om, at mainstreaming jo er det fuldstændig afgørende, så vil jeg anbefale ministeren og måske også Venstres ordfører at læse nederst på side 9: »Størstedelen af kommunerne, svarende til 75 pct., har ikke en samlet strategi, procedure eller plan for deres arbejde med kønsmainstreaming eller ligestillingsvurdering.« Så kan det vel ikke siges tydeligere.
Den går ikke med, at vi bare lader stå til, og derfor er man nødt til at kigge mere på det.
Omkring råd og nævn er den også helt gal i kommunerne.
Der er ikke sket noget.
Til gengæld vil jeg sige, at der er sket noget i staten.
De sidste par år er det faktisk blevet bedre i 79 pct. af de statslige organisationer , for staten har faktisk formået at udnævne meget mere ligeligt mellem mænd og kvinder i de sidste år, og det er da en god ting.
Der var mange andre ting, man kunne tage fat på i sådan en debat, men det kan man selvfølgelig ikke nå, og derfor har jeg valgt at fokusere på de her områder, som jeg har nævnt.