Sanne Rubinke (SF), 2014-04-10:
Jeg vil også gerne starte med at takke Dansk Folkeparti for at have taget initiativ til at tage temperaturen på Barnets Reform.
Der vil altid være gode grunde til, at vi drøfter, hvilke forhold vi byder udsatte børn og unge her i Danmark, og vi har jo alle sammen hele tiden den her blinkende røde lampe omkring de forfærdelige kommunale svigt, vi har oplevet i en række børnesager inden for de sidste 10 år, bl.a. de såkaldte Tønder- og Brønderslevsager.
Jeg skal også med et smil på læben kvittere for Dansk Folkepartis udvikling på det her område, for vi husker også en tidligere ordfører i sin tid kæmpe indædt for revselsesretten over for børn.
Så der er i hvert fald sket noget, og det her er et rigtig godt initiativ.
Arbejdet med Barnets Reform har været et langt sejt træk, der oprindelig begyndte med anbringelsesreformen i 2006, og som jo har haft til mål at sikre en større kontinuitet i anbringelser med en stabil og nær voksenkontakt for udsatte børn; at styrke hensynet til barnets tarv frem for hensynet til forældrene; at sikre udsatte børns rettigheder; at sikre en tidligere indsats, også af forebyggende karakter; at sikre mere kvalitet både i sagsbehandlingen og i selve indsatsen; og at sikre bedre rammer for kommunernes indsats, herunder en afbureaukratisering.
Vi er da kommet et stort skridt videre.
Reglerne om udveksling af oplysninger om rent private forhold er blevet styrket.
Der er nu gode muligheder for, at der kan udveksles relevante og nødvendige oplysninger om private forhold vedrørende et barn eller en ung mellem socialforvaltning, skole, sundhedspleje, dagtilbud osv., således at man muliggør en tidlig tværfaglig indsats til gavn for udsatte børn.
Anbragte børn har fået ret til en støtteperson, der kan fungere som stabil voksenkontakt med positiv betydning for barnets eller den unges udvikling.
Tilsynet med opholdsstederne er blevet styrket med tilsynsreformen.
Overgrebspakken har bl.a. banet vejen for oprettelse af børnehuse i alle landets regioner.
Den skærpede underretningspligt er blevet præciseret, så det nu er tydeligere, hvornår man som fagperson skal underrette socialforvaltningen, hvis man ser mistrivsel hos et barn.
Og sammenlægningen af de fem statsforvaltninger har nu også banet vejen for en forbedret og mere professionaliseret sagsbehandling i samværs- og bidragssager i statsforvaltningen.
Så håber vi faktisk også, at den nye folkeskolelov vil hjælpe udsatte børn, da vi jo faktisk tror på, at en længere og sammenhængende skoledag styrker netop de svagest stillede børn.
Men selv om der er sket forbedringer, både lovgivningsmæssigt og i den kommunale sagsbehandling på børnefamilieområdet, er der så sandelig stadig plads til forbedringer, som også forespørgeren påpeger.
Der er desværre stadig mange eksempler på en alt for stærk silotænkning i kommunerne, hvor udsatte børn og familier falder igennem og skal rende fra den ene sagsbehandler til den anden, uden at tingene bliver ordentligt koordineret.
Vi ser for sene anbringelser, hvilket jo gør, som det tidligere er blevet nævnt, at det er sværere at finde kvalificerede plejefamilier og dermed gøre den brug af plejefamilier, som vi gerne ønsker.
Vi ser for lidt forebyggelse i familien, synes vi.
Jeg talte med en mor, som stillede mig det enkle spørgsmål: Nu er mit barn blevet anbragt i en plejefamilie, og jeg kan se, at de nu er blevet tilkendt alverdens støtte fra fagpersoner til at håndtere at have mit barn i deres familie, så kan du forklare mig, hvorfor jeg ikke kunne få en pædagog til at støtte mig i 2 timer hver eftermiddag, som jeg faktisk bad om, og så en aflastningsfamilie en weekend om måneden?
Nej, det kunne jeg ikke forklare hende.
Men jeg kunne jo godt se, at det måske havde været lykkeligere for dem.
Jeg vil ikke lægge skjul på, at rammerne og organiseringen af arbejdet også er alfa og omega for os her.
Der skal være tilstrækkelige ressourcer i form af veluddannede socialrådgivere, og de skal have en passende sagsmængde.
Og der skal være en kultur, som fremmer faglighed, helhedstænkning og reel inddragelse af børn og forældre med hensyn til at finde netop den løsning, som tilgodeser det enkelte barns trivsel, sundhed og udvikling.
Dokumentation, evidens og forskning kan bringe os et stykke, og det kan måske også bringe os langt, men at opfylde intentionerne i lovgivningen og i Barnets Reform handler først og fremmest om, at vi alle sammen tør se og tør lytte til, hvor der er børn og forældre, som skal have en indgriben og en hjælp fra fællesskabet – en indgriben fra kommunale medarbejdere, som evner at arbejde i rammer, der befordrer gedigen kommunikation, fokus på etik og retssikkerhed og en stædig insisteren på at fremme det enkelte barns tarv.
Det handler først og sidst om medmenneskelige relationer og sagsbehandlere med tid til at bruge både hjerte og hjerne.
Det ser vi at vi med den fælles vedtagelse er med til at fremme, og SF bakker gerne og glad op om forslaget.