Martin Lidegaard (RV), 2015-10-22:
Mange tak.
En stor del af diskussionen i dag har handlet om, hvor stort råderum vi har, hvor mange penge vi har at gøre godt med, og lad mig bare slå fast med det samme, at hvad angår selve den økonomiske ramme, som regeringen lægger op til i næste års finanslov, så er Radikale Venstre sådan set enig i den.
Vi skal styre sikkert igennem den krise, der nu ligger bag os, men hvor vi stadig mærker efterdønningerne.
Derfor vil jeg i dag koncentrere mig om, hvordan vi så prioriterer de midler, der er, inden for den ramme, som regeringen lægger frem.
Man vælger nemlig helt konsekvent at skære ned på alt det, der peger fremad mod den næste generation – alle de investeringer i fremtiden, der skal sikre, at Danmark bliver ved med at udvikle sig og være det dejlige land, som vi alle sammen nyder at bo i.
Man bryder med den ambition, at vi kan levere et Danmark videre til vores børn, der er bedre end det, vi fik.
Man skærer ned på børnehaver og vuggestuer, daginstitutioner, i forhold til det, som den tidligere regering lagde op til.
Man skærer ned på pædagogområdet.
Man skærer ned på uddannelse og forskning, endda uden at have varslet det under valgkampen.
Man skærer ned på hele den grønne omstilling, som flere ordførere allerede har været inde på, og man prøver at sætte det op, som om det er et valg imellem at være miljømæssigt ansvarlig eller økonomisk ansvarlig, på trods af at der er skabt titusindvis af private danske arbejdspladser, ikke mindst i yderdistrikterne, og på trods af at man hyler og skriger i industrien, i fagbevægelsen, i Landdistrikternes Fællesråd, fordi den her vendetta, man laver af ideologiske årsager, på det grønne område koster dyrt.
Vi har svært ved at se logikken.
Ud over de jobs, det koster her og nu; ud over det, vi kan tabe på eksporten, som jo buldrede derudad på det grønne område under den tidligere regering, sender man også her en regning videre til næste generation.
Man skærer dramatisk ned – den største beskæring siden, ja, jeg tror måske, vi skal fire årtier tilbage i den danske udviklingsbistand, før vi når det her niveau, samtidig med at man hykler med, at man gerne vil hjælpe mere i nærområderne.
Alt det undskylder man så med en slags nødvendighedens politik: Det er vi nødt til af økonomiske grunde.
Men det er man ikke, for selv hvis vi anerkender regeringens økonomiske ramme, som vi gør i Radikale Venstre, så kunne man jo vælge f.eks. ikke at bruge penge på at betale velhavende ældre mennesker for at få gjort deres bolig i stand, få lavet rengøring osv.
Så det er et klokkeklart valg, man foretager her, mellem investeringer i fremtiden og, vil jeg sige, med bind for øjnene at betale danskere for noget, de vil gøre i forvejen.
Det giver i en radikal optik ingen mening.
Selv hvis man køber Venstres logik i den her finanslov, er der nogle ting, der simpelt hen ikke stemmer.
Man vil gerne gøre noget for landdistrikterne.
Tak, det er vi meget enige i i Radikale Venstre, og vi anerkender også, at der er takter i finansloven, der bærer i den retning.
Men hvad hjælper det, hvis man samtidig skærer ned på uddannelsesinstitutioner, på private grønne arbejdspladser og på rådgivning de steder, der kan skabe udvikling i landdistrikterne?
Offentlige arbejdspladser er godt, men private arbejdspladser er i forhold til at skabe udvikling og liv i landdistrikterne altså meget vigtigt.
Noget af det, der er den store udfordring i landdistrikterne, er jo at finde boliger, og i den sammenhæng er varme et stort spørgsmål.
Vi kender alle sammen til barmarksværkerne og til høje varmeregninger derude.
I øjeblikket er der adskillige landistriktskommuner, der har gang i at prøve at skabe billigere fjernvarme til deres beboere.
Det gør de gennem geotermi, det gør de ved at indføre varmepumper, der kan køre på billig el fra vind, og det vil give bedre rammevilkår for boliger i landdistrikterne.
Det er initiativer, som man bare med et slag stryger fra finansloven, selv om der er et kæmpe økonomisk perspektiv og i øvrigt også et samfundsøkonomisk perspektiv, ikke bare for landdistrikterne, men for hele samfundet.
Det er den form for logik, vi simpelt hen ikke forstår, og vi håber – måske på en rigtig god dag, hvis finansministeren havde lyst til at redde vores dag i dag – at det måske kunne bero på, at det hele er gået lidt hurtigt.
Det er jo gået hurtigt, og det er fair nok.
Man er kommet til som regering, man skulle hurtigt i gang, og så tager man hele paragraffer ad gangen for ligesom at nå, om jeg så må sige, at få enderne til at mødes i finansloven.
Det kunne jo være, at regeringen var klar til måske lige at gå ned i underparagrafferne en gang og se, om det er alle de paragraffer, man har strøget på det her område, der egentlig giver mening, også set fra en liberal synsvinkel, hvor hjælp til selvhjælp altid har været bedre end det med håndført støtte.
Når alt det er sagt, vil man kende Det Radikale Venstre på, at selv om vi er lodret uenige i prioriteringen, køber vi altså den samlede ramme, og vi er også klar til at gøre alt, hvad vi kan, for at trække den her finanslov i den rigtige retning.
Jeg kunne godt have en fornemmelse af, at det gør finansministeren.
Det gør han måske ikke i denne omgang – der tegner sig en blå finanslov, kan man godt høre på indlæggene i dag – men det kunne jo være, at der alligevel var nogle ender, der ikke kunne mødes.
Det kunne også være, vi kunne inspirere med nogle kreative tanker, og vi vil gøre, hvad vi kan, for i hvert fald at sikre, at en del af de midler, man vil bruge på bevidstløs støtte lige nu, kunne overføres til investeringer i fremtiden i stedet for.
For os er det helt afgørende, at vi i Danmark stadig væk investerer i den næste generation, investerer i det Danmark, der kommer i morgen, og ikke kun i det Danmark, vi har i dag.