runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lise von Seelen (S), 2009-05-04:
Jeg synes, at vi er et sted, hvor der hårdt brug for, at vi taler om de her ting, især hvis vi er optaget af at forebygge, at mennesker ekskluderes på grund af, at deres måde at leve på på vilkårsiden er så anderledes end andres.
Når der så bliver spurgt, hvorfor den socialdemokratiske regering ikke gjorde noget tidligere, så giver det altså ingen mening.
For det første er det altså mange, mange år siden, og jeg synes, det er lidt trist og også næsten morsomt, når vi skal have den skudt i skoene.
Det er altså 8 år siden.
For det andet er jeg nødt til at konstatere, at der er valide tal på, at uligheden er steget, og den afstand, der er imellem mennesker, som lever i fattige kår, er blevet større i forhold til den gruppe mennesker, som har fået forbedrede økonomiske kår.
Det kunne jo være en af grundene til, at vores interesse for spørgsmålet også stiger.
Anne Baastrup (SF), 2009-05-04:
Vi har simpelt hen taget udgangspunkt i, hvordan man er kommet frem til Københavns Kommunes billede af fattige, og det er budgetmetoden.
Det er rigtigt, at vi refererer SFI's undersøgelse, men det er jo ikke det, vi foreslår.
Det, vi foreslår, er, at man på en eller anden måde går ind og siger: Hvordan kan vi lave en beskrivelse af mennesker, der er fattige – og så kan vi sige langvarigt fattige eller andet – således at vi dels ved, hvad det er, vi snakker om, når vi taler om fattigdom i Danmark, dels er enige om grundlaget for den samtale?
Plus at vi, når vi laver lovgivningen, kan se: Hvem er det så, der rammes af en sådan lovgivning?
Det er udelukkende et forsøg på at få løftet niveauet for den danske debat om fattigdom plus at få gennemsigtighed i lovgivningen.
Tænk, det synes jeg da ikke er så slemt.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-05-04:
Jamen den store forskel er jo nok, at vi fra Venstres side gerne vil tage udgangspunkt i den enkeltes behov og den enkeltes problemer og prøve at være med til at skabe nogle løsninger på de problemer.
Vi vil gerne lave en beskæftigelsesmæssig indsats, som sikrer, at alle får mulighed for at komme i beskæftigelse i det her land, fordi vi tror, at det er den bedste måde reelt set at bekæmpe manglende rådighedsbeløb på.
I stedet for at tælle enten efter den ene eller den anden eller den tredje model, hvad det er, vil vi jo hellere have en tilgang i forhold til den enkelte.
Det er jo en anden måde at se verden på.
Jeg håber, at SF's ordfører anerkender, at der også selv for de her typer mennesker er meget stor forskel på de beløb, de får udbetalt i dag, alt afhængigt af, hvad det er for nogle vilkår, de lever under, men også alt afhængigt af, hvor gamle børnene er.
Derfor kan man jo selv med det, som fru Anne Baastrup kalder konkret, sige, at det jo på ingen måde er konkret nok til, at det kan matche det meget, meget nuancerede sociale system, som vi har i dag.
Lise von Seelen (S), 2009-05-04:
Fru Ellen Trane Nørby siger i sin ordførertale, at det er en svaghed, at der alene tales om økonomisk fattigdom, men vil ordføreren ikke give mig ret i, at der i forlængelse af den økonomiske fattigdom ligger en kulturel fattigdom?
Og vil ordføreren ikke erkende, at det er et kolossalt problem for børn at vokse med en risiko for at blive ekskluderet?
Ellen Trane Nørby (V), 2009-05-04:
Det er jo paradoksalt nok, at vi har den her debat, for sidst under debatten af forespørgselen om ulighed i samfundet, F 25, satte Venstre og De Konservative netop fokus på, at der er tale om mange forskellige slags fattigdom, nemlig at vi har en social fattigdom, en kulturel ulighed og en økonomisk ulighed på nogle områder, og der ønskede oppositionen ikke at anerkende de begreber, fordi man udelukkende ønskede at forholde sig til den økonomiske del.
Men jeg forstår så, at der er sket en ændring, siden vi havde den forespørgselsdebat, og det kan da kun glæde mig, for fra Venstres side har vi længe haft fokus på, at der er mange andre parametre end udelukkende det økonomiske, og der er det kulturelle parameter en af dem.
Men det er bare for unuanceret at sige, at de, der er stillet sådan, at de ikke har en økonomi, nødvendigvis også er kulturelt eller socialt ulige stillet. Vi ser i dag, at en tredjedel af lavindkomstgruppen i Danmark er studerende, og det er bestemt ikke en gruppe, som vi normalt vil knytte til dem, der lever i en kulturelt marginaliseret position.
Derfor tror jeg ikke, at man kan sige noget så fuldstændig firkantet om de mennesker, der er i lavindkomstgruppen.
Det er forskellige mennesker, der har forskellige behov og forskellige problemer, og som alle sammen også har krav på, at vi i stedet for at tro, at det her kan gøres op på firkantede beregningsmodeller og rådighedsbeløb, kigger på deres sag individuelt og finder nogle løsninger, som netop retter sig mod de problemer, de har.
Det er altid godt at vide, hvem det er, man skal hjælpe, for at kunne hjælpe dem, og derfor gøres der jo også allerede i dag en meget stor indsats i kommunerne for netop at lave et opsøgende arbejde, og det er jo også en indsats, som er forskellig alt afhængig af, om vi taler om Tønder Kommune, eller om vi taler om Københavns Kommune, for der er jo også meget store geografiske forskelle i det her land, som også skal tages med, når vi taler om, hvordan det er, vi sikrer hjælpen til nogle af de udsatte grupper i det her samfund.
Der er meget stor forskel på det at leve i et lille bysamfund og knytte et socialt netværk der, hvor man har nogle meget tætte naborelationer, og på det at leve i et storbysamfund som det københavnske, hvor vi ved, at der findes nogle helt andre sociale interaktionsmodeller.
Derfor tror jeg ikke, at man bare kan gøre det så firkantet, som Socialdemokraternes ordfører reelt set gør, nemlig bare at sige, at økonomisk og kulturel fattigdom er to sider af samme sag.
Det er ikke noget, vi anerkender fra Venstres side, men vi anerkender, at der er forskellige former for fattigdom, og at det er vigtigt, at man også kigger individuelt på den enkelte persons problemer og ikke gør det ud fra en firkantet vurdering.
Erling Bonnesen (V), 2009-05-04:
Jeg synes, det er glædeligt at høre, at alle partier her i Folketinget gerne vil sætte målrettet ind, og derfor kan vi også sådan glæde os over, at vi heldigvis lever i et land, der har gode sociale ydelser, når der er brug for det.
Men så er det, at det begynder at blive lidt uklart.
Ordføreren fra Socialdemokratiet begynder at tale om modeller, og ordføreren var inde på, at man godt kunne lave nogle modeller for de forskellige ting, men så undrer det mig bare, hvorfor man ikke selv fik lavet de modeller, dengang man selv havde regeringsmagten.
Hvis vi så går et spadestik dybere: De beregningsmetoder, som bruges, hvor det sådan bliver defineret, at man er fattig, hvis man har mindre end halvdelen af gennemsnittet, betyder jo faktisk, at hvis alle i hele kongeriget – sådan lidt teoretisk set selvfølgelig – fik fordoblet deres indkomst, vil vi pr. definition stadig væk have fattige i Danmark.
Lise von Seelen (S), 2009-05-04:
Det er nok forskelligt, som man opfatter det, om der er en sammenhæng mellem økonomisk fattigdom og kulturel fattigdom, men det mener vi der er.
Vi mener, at de to ting er meget tæt forbundne, og det mener jeg også fremgår af de analyser, der foreligger.
Men hvis vi nu skulle få den tanke gerne at ville forebygge, at den gruppe, som lever meget fattigt, isoleres af det øvrige samfund, for vi kan jo have en samfundsøkonomisk interesse i, at de ikke isoleres, er ordføreren så ikke optaget af at få at vide, hvor stor den gruppe i virkeligheden er?
Det ved vi ikke i dag.
Alene af hensynet til at kunne tage de rigtige initiativer er det dog afgørende at vide, hvor stor en gruppe vi taler om.
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-05-04:
Ja, jeg mener, man godt kan sige, at der er nogle, der er fattige i Danmark, men jeg mener bare ikke, man kan gøre det op alene ud fra en økonomisk målestok.
Jeg synes bare ikke, at man alene kan gå ud fra det her.
Ud fra de eksempler, jeg nævner, synes jeg også, det rent økonomisk er svært at sige det.
En anden pensionist har valgt at sige, at vedkommende gerne vil betale en højere husleje for at kunne blive boende på sin gamle går, f.eks..
Den, der bliver boende på den gamle gård, har jo et lavere rådighedsbeløb, fordi man skal trække boligudgifterne fra, men er den person fattigere end den anden person, som har valgt at prioritere anderledes?
Jeg mener ikke, at man nødvendigvis kan gøre det op ved at sige, at vi skal have en fast fattigdomsgrænse, hvor rådighedsbeløbet skal være på et vist niveau.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-05-04:
Nu er det ikke, fordi vi skal forlænge den her debat ud i det uendelige, men jeg må sige, at jeg nu nok opfatter, at fru Line Barfod og jeg lever i to helt forskellige verdener.
Nu nævnte Enhedslistens ordfører en konkret sag, for det er altid lettere at gøre det her konkret, end det egentlig er at forholde sig til, at de modeller, der bliver præsenteret, jo ikke hænger sammen i det store og hele virkelighedsbillede.
Den konkrete sag var så Gros sag.
Gros sag var en sag om, at man ikke tidligere havde nogle ordentlige tilholdsregler i forhold til voldelige mænd.
Gros sag var en sag om et barn, som havde en psykiatrisk lidelse, og som havde været nødt til at tage til Norge.
Her har regeringen jo faktisk i børnepsykiatrien fra den 1. januar indført en behandlingsret og en -garanti, noget, som man ikke tidligere har haft.
Derfor vil jeg bare høre Enhedslistens ordfører, om Enhedslistens ordfører virkelig mener, at det her er noget, man kan lave firkantede modeller for, eller om vi ikke netop er i en situation, hvor de enkelte sager er meget forskellige og adskiller sig fra hinanden, og derfor også skal behandles unikt?
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
Der er ingen tvivl om, at fru Ellen Trane Nørby og jeg oplever to meget forskellige verdener.
Det kan man meget tydeligt høre, og jeg synes, at vi måske burde besøge hinandens verdener, for det kan man nogle gange lære noget af.
Jeg er enig i, at der er forskellige sager, men det ændrer jo ikke på, at Gro og hendes børn har brug for at have penge nok til at købe mad for, uanset om man så er blevet bedre til at give tilhold til voldelige mænd i dag, end man var, da Gro var nødt til at flygte.
Det er stadig væk sådan, at hendes børn går sultne i seng og har brug for penge til mad.
Det ændrer sig ikke ved, at fru Ellen Trane Nørby siger, at man skal have forskellige modeller, og at man ikke kun skal gå ind i de konkrete sager.
Det ville vi bl.a. kunne få syn for, hvis vi lavede en vurdering af, hvornår man skal have hjælp, og hvornår det er, at vi har skåret ydelserne så meget, at folk kommer til at leve i fattigdom og ikke har penge nok til at købe mad hver dag.
Erling Bonnesen (V), 2009-05-04:
Nu er Enhedslisten jo ekspert i at få malet et kulsort billede af enhver tænkelig situation.
Det er altid sådan med lidt spænding man imødeser sidste nye version.
Så er det alligevel sådan lidt indimellem, når Enhedslistens ordfører får sagt, hvordan vi nu får defineret det omkring fattige, at det er lidt underligt, når vi også prøver at kigge lidt nærmere på de her modeller, at pr. definition er man så åbenbart fattig, hvis man har mindre end halvdelen af gennemsnittet.
Hvis man så forestillede sig den teoretiske situation, at alle danskere, samtlige danskere - selvfølgelig hypotetisk - fik fordoblet deres indkomst, ville der jo stadig væk pr. definition være fattige.
Viser det ikke bare, at hele den her debat er fuldstændig forskruet og i realiteten kørt af sporet?
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
Man kan heller ikke gå ind og sige, at man hjælper med mad hver måned.
Mad er ikke en uventet social begivenhed, det kan man ikke få enkeltydelseshjælp til.
Husleje er ikke en uventet social begivenhed, det kan man ikke få enkeltydelseshjælp til.
Der er nogle kommuner, der alligevel i strid med lovgivningen og med risiko for at blive idømt bøder af regeringen giver madkuponer til børn, fordi de simpelt hen ikke kan holde til, at der er børn i deres kommune, der sulter, men det er altså ulovligt og ikke i overensstemmelse med de regler, som den regering, fru Ellen Trane Nørby støtter, har fastsat.
Så vil jeg lige sige med hensyn til ulighed i sundhed, og at regeringen skulle have indført mulighed for, at alle kan blive behandlet: Nej.
Hvis man f.eks. har flere sygdomme, har komplikationer osv., kan man ikke blive behandlet.
Det er ikke en behandlingsgaranti, for man kan ikke være sikker på at få en ordentlig behandling.
Det er ikke sikkert, at privathospitalet vil tage en, og det er heller ikke sikkert, at det offentlige sygehus har tid til at tage en inden for tiden, fordi de skal bruge ressourcerne på at betale til privatsygehusene for dem, der kan tages af dem.
Hvis nu hr. Erling Bonnesen hørte efter, hvad jeg sagde, så kunne han høre, at jeg netop sagde, at der er forskellige modeller, der kan bruges til forskellige formål.
Den ene model kan bruges til at se på, hvor stor uligheden er i samfundet.
Det er det, man bl.a. kan se på, i forhold til hvor stor indkomsten er.
Det andet, man kan se på, er, hvad det rent faktisk koster at købe mad, hvad det rent faktisk koster at leve i Danmark i dag, og hvor store afsavn man må lide i forhold til at kunne købe mad, i forhold til at kunne købe medicin, i forhold til at kunne købe de ting, som vi i dag mener hører med til at leve et liv i Danmark.
Det er to forskellige modeller, som kan bruges til to forskellige ting.
Hvis vi vil vurdere, om folk rent faktisk lever i reel fattigdom - ikke bare i relativ fattigdom i forhold til resten af befolkningen, men i reel fattigdom - og ikke har råd til at købe mad, er vi nødt til at se på, hvor mange penge de har tilbage, hvad det koster at købe mad, og om de har råd til det.
Erling Bonnesen (V), 2009-05-04:
Vi kan så prøve ligesom at gå over i den lidt anden del af debatten og stille spørgsmålet om, hvornår man så er fattig, og hvad fattigdom er.
Men er vedkommende så fattig?
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
Bankdirektøren, der har 12 mio. kr. om året i indkomst, og så alligevel går ud og drikker hele tiden og ikke har penge til at tage på skiferie et par gange om året, og hvad han ellers har behov for, er nok ikke ham, vi ville betegne som fattig.
Det tror jeg også godt ordføreren er klar over.
Der, hvor vi går ind og siger, at der er tale om fattigdom, er der, hvor man ikke har råd til de basale ting.
Det er der, hvor man ikke har råd til at købe mad.
Det er der, hvor man ikke har råd til at købe vinterstøvler til sine børn, ikke har råd til at købe medicin, ikke har råd til at få lavet sine tænder.
Hvis ordføreren, spørgeren her er i tvivl om, hvorvidt der er fattige i Danmark, så prøv at gå ud på almindelige gader og se på folks tænder.
Prøv at gå ud på væresteder og andre steder og se folks tænder.
Det er der, man tydeligst kan se, hvor stor fattigdom vi har fået i Danmark i dag.
Man kan virkelig se uligheden på folks tænder, fordi de, der ikke har råd, ikke får lavet deres tænder.
Det er muligt, at Venstre synes, det er helt fint, at vi har den ulighed.
Prøv at kigge på tænderne og se, hvor stor den er, og vurderer så, om man stadig synes, at det er helt fint, at det er sådan.
Anne Baastrup (SF), 2009-05-04:
Jeg synes i og for sig, at det har været en rigtig god debat i dag.
Beskæftigelsesministeren interesserer sig ikke for det - og that’s it.
Skidt nu med det.
Men jeg oplever, at vi rent faktisk er kommet så langt, at folk forholder sig til, at der er fattige i Danmark.
Der er også flere af ordførerne, som på baggrund af spørgsmål har forsøgt at komme ind på, hvad det så er, vi snakker om.
Hr. Erling Bonnesen fik jo så også lige at vide af fru Line Barfod, at der er forskel på uligheden og forskel på, hvorvidt der er fattigdom.
Derfor føler jeg, at vores niveau for diskussionen om en officielt fastlagt fattigdomsdefinition har flyttet sig, i forhold til hvad vi tidligere har oplevet.
Specielt synes jeg, det var interessant at høre fru Vivi Kiers begejstring for projektet i Odense, og det er lige præcis det, som vi gerne ville opnå.
Vi så gerne, at man anvendte den metode for hele landet
, men det forhold, at en konservativ ordfører er kommet så langt i sin argumentation, at hun begejstret roser Odense Kommune, men ikke rigtig roser Københavns Kommune, viser, at meget er nået, synes jeg.
Man kan altid diskutere metodens forfinelse, man kan altid diskutere enkeltelementer i den.
Men det blotte forhold, at vi nu er kommet så langt med fattigdomsdefinitionen, at vi i hvert fald taler med to partier fra regeringsområdet, Dansk Folkeparti og De Konservative, synes jeg er et skridt på vejen.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-05-04:
Jeg vil gerne spørge Enhedslistens ordfører, fru Line Barfod, med hensyn til nogle af de elementer, som fru Line Barfod nævner i forbindelse med nogle helt konkrete eksempler, hvor folk i dag er socialt marginaliserede - vi kan bare tage Gro som eksempel - om det ikke er korrekt, at man allerede i dag ifølge sociallovgivningens kapitler om aktiv socialpolitik kan bevilge de her ting, og at det beror på en individuel vurdering af den enkelte sag.
Anne Baastrup (SF), 2009-05-04:
Mener hr. Dennis Flydtkjær, at det ville være en god idé, at vi vidste, hvordan vores lovgivning ramte konkrete befolkningsgrupper, herunder f.eks. at vi, når vi forsøger at få indført et fritidspas til fattige børn, ved, hvem det er, der i givet fald skal have sådan et fritidspas?
Eller mener hr. Dennis Flydtkjær slet ikke, at det er nødvendigt at der i det danske samfund er børn, der skal have et fritidspas, forstået på den måde, at de skal have et tilbud om at gå gratis til en eller anden form for sport?
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-05-04:
Det er jo sådan, at hver gang vi behandler lovforslag, kigger vi på de konsekvenser, de har for de forskellige grupper og tager stilling til det ud fra det.
Det gjorde man jo bl.a. også ved skatteforhandlingerne.
Man kan være enig eller uenig i, hvordan det er blevet sat op, men da lavede man jo også utrolig mange beregninger på, hvordan det ramte de forskellige grupper ud fra forskellige indkomstmodeller, og hvordan man kunne skrue på de forskellige knapper, og det gør vi jo hver gang.
Det er jo ikke sådan, at vi ikke har fokus på at hjælpe de her mennesker, selvfølgelig skal vi have det, og vi prøver også på at forbedre forholdene, også for dem, der har mindst.
Nu har vi f.eks. lavet ældrechecken for dem, der er pensionister, men som ikke har noget ud over pensionen.
Den måde synes jeg vi skal blive ved med at gøre det på.
Jeg tror, det kun bliver misvisende, hvis vi laver en eller anden grænse og siger, at hvis det er under den, er det et problem, og hvis det er over den, er det bare ikke noget problem.
Anne Baastrup (SF), 2009-05-04:
Det var jo en fremragende begrundelse for, hvorfor vi skal have en diskussion om fattigdom, hvorfor vi skal have en ærlig samtale om: Er der fattige mennesker her i landet?
Hvordan kan vi konkretisere, hvem det er?
Hvordan kan vi gå ind konkret og hjælpe disse grupper?
Vi ved på et eller andet niveau at vi har grupper af fattige pensionister.
De kan ligesom ikke rigtig komme i arbejde, for det er de færdige med.
Hvordan kan vi hjælpe dem?
Vi ved, at der er børn, der oplever sig utrolig marginaliserede, fordi mor eller far ikke har råd til at give dem det tøj, der er nødvendigt, for at de i øvrigt kan deltage i noget sport.
Hvordan kan vi hjælpe dem?
Fru Vivi Kier kommer med en fremragende beskrivelse af, hvorfor det er nødvendigt, at vi ved noget mere om, hvilke mennesker der er fattige.
Det er jo også det, som Københavns Kommunes undersøgelse viser.
Der er sådan ca. 15.000 mennesker, der på en eller anden måde er i en fattigdomsfælde over mere end 4 år, og det er dem, man så konkret kan gå ind og hjælpe. Ja, ja, det bliver bare ved.
Vivi Kier (KF), 2009-05-04:
Jeg vidste faktisk ikke, at det var nede hos fru Anne Baastrup, da den lyste rødt.
Jeg troede, at det var min, der blev ved med at lyse.
Jeg vil så bare sige til fru Anne Baastrup, at jeg prøvede at komme med nogle bud på, hvordan jeg har set at nogle kommuner har læst de her fattigdomsundersøgelser, som jeg synes at det er rigtig positivt at man laver.
Man kan kigge på dem, men at man skal gå derfra og til at sætte en fattigdomsgrænse, er jeg på ingen måde enig i.
Jeg kender nemlig også familier, som faktisk har en rigtig, rigtig god indtægt, og som aldrig nogen sinde ville ligge nede i det lag, men hvor børnene aldrig nogen sinde kommer ud til noget, fordi familierne har nogle helt andre ting, de bruger deres penge på.
Så man kan ikke bare isoleret se på sådan en undersøgelse og sige, at det er der, hvor vi skal sætte et.
Næh, vi skal altid være opmærksomme især på børnefamilier, på, at der er nogle voksne omkring børnene, der observerer, om de trives.
Og trives børn ikke, skal der gøres en indsats, uanset hvad familiens indkomst måtte være.
Anne Baastrup (SF), 2009-05-04:
Nu var fru Vivi Kier her jo ikke dengang, hvor vi diskuterede spørgsmålet om, hvorvidt der fandtes fattige børn i Danmark.
Det mente den daværende socialminister overhovedet ikke der gjorde.
Vi fik så alligevel afsat nogle midler til at give disse børn et fritidspas, og det var en kamp op ad bakke.
Hvis fru Vivi Kier havde deltaget i den forhandling, er jeg helt sikker på, at fru Vivi Kier ville have støttet mig.
Vi ved jo, at der er børn, der marginaliseres, fordi forældrene ikke har råd til at give dem det nødvendige sportstøj og betale udgifterne til sportsdeltagelse i det hele taget.
Vi ved, at der er folkepensionister, som lever et rigtig, rigtig elendigt liv, fordi de ikke har råd til at få en ordentlig tilværelse.
Og hvis vi bare kunne komme så langt, at vi fik konkretiseret, hvad det er for nogle mennesker, hvor lang tid de skal have været på den der ydelse, ville vi i højere grad vide, hvad det var, vi snakkede om.
Vivi Kier (KF), 2009-05-04:
Jamen jeg vil altid gerne tage den her debat.
Jeg mener rent faktisk også, at jeg har taget den utrolig mange gange i det sidste halvandet år.
Det er jo den tid, hvor jeg har siddet her og har kunnet blande mig i det, der er sket herinde.
Jeg er altid åben for at debattere både synspunkter og holdninger og mener faktisk, at kommunerne, som har de borgernære opgaver, er rigtig godt tjent med at lave en fattigdomsundersøgelse og bruge den som et redskab til at diskutere sociale indsatsområder. Men vi må aldrig nogen sinde glemme, at der altså også i andre familier end familier, der har en stram økonomi, er børn, som kan mistrives, og som kan have behov for tilbud.
Og det er det allervæsentligste for mig.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-04:
Tak for ordet.
Ordføreren nævnte, at vi bor i et velfærdssamfund og at det er vigtigt, at vi tænker på vores svageste, herunder vores handicappede.
Nu er det jo altså sådan, at en del undersøgelser har peget på - på trods af, at regeringen synes, regeringen har gjort tilstrækkeligt - at det ikke er gået den rigtige vej.
Hvis man nu skulle se på, hvordan det egentlig ser ud, så hedder det i Socialpædagogernes undersøgelse fra marts i år, at der er mere end 6.400 borgere, der bor på under 20 m².
Der er en del unge, der bor på plejehjem.
En del af de her mennesker har ikke eget badeværelse, de har ikke egen indgang, de har køkkenniche.
Synes ordføreren, at det er værdigt for et velfærdssamfund?
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-05-04:
Jeg kan starte med at sige, at jeg er enig med fru Line Barfod så langt, at folk ikke selv har valgt at blive arbejdsløse - det tror jeg ikke der er ret mange der selv vil.
Men grunden til, at der er stor forskel på det, er, at når man får gældssanering, så skal man jo have en situation, der er økonomisk afklaret, så der kan fastsættes nogle rammer for, hvad man kan betale både i renter og afdrag.
Hvis vi sammenligner det med en kontanthjælp, så står man jo i en situation, der ikke er afklaret.
Man ved jo ikke, hvor lang tid man skal være på kontanthjælp, og den bedste måde, vi kan hjælpe folk på, er jo at sørge for, at de kommer i arbejde eller uddannelse eller kommer videre på en eller anden måde.
Det er jo ikke ved at sige, at de bare får højere ydelser af forskellig art.
Det er nok der, vi ser lidt forskelligt på det i forhold til Enhedslisten, som siger, at vi skal hæve alle ydelser, og at det er løsningen på alt, mens vi siger, at vi hellere vil hjælpe folk til en bedre velfærd, ved at de får et arbejde og kommer ud og får noget socialt sammen med kollegaer osv.