Ole Birk Olesen (LA), 2014-05-08:
Vi står i dag i den usædvanlige situation, at en siddende regering har et flertal i Folketinget imod sin politik.
Det vil under normale omstændigheder have store konsekvenser for en regering, men lige præcis i det her tilfælde er det ikke noget nyt.
Baggrunden for det her beslutningsforslag er nemlig den, at regeringen ikke retter sig efter den gældende lovgivning på det her område, som et flertal i Folketinget allerede har vedtaget.
Det har regeringen ikke gjort, efter den i april 2013 fik en henvendelse fra EU om, at den danske praksis med udbetaling af børnechecks ikke er i overensstemmelse med i EU's regler for det indre marked.
Derfor har regeringen på egen hånd ændret praksis for udbetaling af børnepenge til borgere fra andre EU-lande, selv om den nye praksis er i strid med den lovgivning, som er vedtaget her i Folketinget.
Regeringen har altså valgt at ignorere en af Folketingets vedtagne love, og vi ved, at regeringen heller ikke vil rette sig efter det her beslutningsforslag, selv om et flertal i Folketinget i dag stemmer for.
Regeringen har forklaret, at den ikke kan rette sig efter det her forslag, fordi det er ulovligt ifølge EU's regler.
Men forslaget lægger jo op til, at udbetaling af børne- og ungeydelser og børnetilskud skal ske i overensstemmelse med den af Folketinget vedtagne lovgivning, og regeringen kan derfor bare ændre den lovgivning, så den bringes i overensstemmelse med den praksis, som EU siger vi skal have.
Det har regeringen haft rig lejlighed til at gøre, men der er ikke sket noget.
Der skulle gå lang tid, før regeringen overhovedet indkaldte til forhandlinger, og de forhandlinger endte med, at regeringen kun ville gå med til det, som den selv har foreslået.
Så kan man rigtignok læse i aviserne, at regeringen på det seneste har inviteret Venstre og Konservative til en række forhandlinger, som resten af Folketinget ikke har været en del af.
Det har heller ikke ført til nogen løsning.
Lige nu står vi derfor i den situation, at vi har et problem, men ingen løsning, og når det her forslag snart bliver vedtaget, har vi samme problem og stadig ingen løsning.
Situationen er fastlåst, og regeringen har reelt ingen handlemuligheder for at komme oppositionen i møde uden at bryde EU-reglerne.
I den situation kunne regeringen så forsøge at påvirke EU til at åbne op for, at de enkelte medlemslande selv kan opstille regler for, på hvilke vilkår det eksempelvis skal være muligt at få udbetalt en børnecheck.
Der er heldigvis statsledere i andre EU-lande, som ikke mener, at EU skal være en social union, men et fællesskab, så det er ikke en kamp, Danmark vil komme til at kæmpe alene i Bruxelles.
Alligevel har regeringen ikke gjort noget for at påvirke EU i den retning, og selv om det vil være fornuftigt at prøve, må vi jo også være realistiske og sige, at det under alle omstændigheder vil være en lang proces, der vil strække sig over mange år.
Eksempelvis tog det 6 år at lave den nugældende ordning, som blot var en koordinering.
Samtidig kan man meget vel forestille sig, at det vil være vanskeligt at samle flertal i Europa-Kommissionen for, at en sådan ændring overhovedet vil blive foreslået.
I Liberal Alliance har vi foreslået, at denne gordiske knude løses ved en vejledende folkeafstemning, der skal afgøre, hvorvidt lovgivning, der regulerer adgangen til danske velfærdsydelser, skal vedtages i Folketinget eller i EU.
Hvis denne frist ikke kan overholdes, skal den danske regering gennem en ensidig erklæring meddele EU-partnerne, at EU-rettens forrang på dette område ikke længere er gældende for Danmark.
Et folkeligt ja til et velfærdsforbehold vil gøre det umuligt for de andre landes regeringer at ignorere denne beslutning, også selv om den ikke er juridisk bindende.
Det vil samtidig være i tråd med, hvordan internationalt samarbejde organiseres, for et land er kun kontraktligt forpligtet, indtil traktaten siges op.
Der er ikke nogen lande, der vil lide skade, ved at Danmark tager suveræniteten tilbage på dette område.
Når regeringen allerede nu har gjort det klart, at den ikke vil rette sig efter et flertal i Folketinget, vil jeg opfordre regeringen til at tage initiativ til en folkeafstemning om et velfærdsforbehold.
Kun ved at spørge befolkningen opnår Folketingets flertal nemlig legitimitet i forhold til parterne i EU-samarbejdet, og dermed kan den her regering og en kommende regering opnå et mandat til selv at beslutte, hvilke velfærdsydelser der skal udbetales fra Danmark.
Efter 5 år mener vi at man skal have ret til fulde sociale ydelser i Danmark, og det princip vil vi gerne gennemføre.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at vi mener, det er udemokratisk at ignorere en dansk lov, sådan som regeringen gør.
Derfor stemmer vi også ja til dette forslag, samtidig med at vi opfordrer regeringen til at udskrive en folkeafstemning om et velfærdsforbehold.
Det er en demokratisk acceptabel måde at løsne op for den her helt fastlåste situation på – en situation, hvor et flertal i Folketinget ønsker en anden retsorden end den, der gælder i EU og dermed også i Danmark.