runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Meta Fuglsang (SF), 2010-12-17:
Jamen så tager vi den en gang til: Jo, man skal henvende sig til Borgerservice, hvis man har et spørgsmål.
Noget af det, der er blevet diskuteret, har jo været, om man også kunne henvende sig til Udbetaling Danmark, altså der, hvor man træffer afgørelsen.
Så vi står i en situation, hvor man f.eks. som folkepensionist får truffet en afgørelse i Udbetaling Danmark, henvender sig til kommunen, som er en anden myndighed end den, der har truffet afgørelsen, og så skal kommunen sørge for at finde ud af, hvad der er foregået i Udbetaling Danmark.
Eller også skal man som folkepensionist måske henvende sig til Udbetaling Danmark, som ikke har nogen borgerservice, og som ikke er borgernær – hvad er det så for noget?
Det er den ene ting.
Den anden ting er kommunernes situation.
Økonomien er lagt an på et bestemt antal årsværk, som kommunerne har til rådighed til Borgerservice.
Vi ved ikke, om det holder.
Vi ved ikke, om der er borgerservice nok i kommunerne, for vi ved ikke, hvor mange der får brug for at få den her hjælp.
Jeg er godt klar over, at det er nemmest at gå væk fra diskussionen, men det er mest klædeligt at blive i den politiske debat og tage sin del af ansvaret for, hvad for noget makværk man er i gang med at lave, bl.a. over for de ældre ude i kommunerne.
Bent Bøgsted (DF), 2010-12-17:
Nu har vi hørt en del om, hvor dårligt det hele er, men jeg vil egentlig bare bede fru Meta Fuglsang bekræfte, at den her aftale om Udbetaling Danmark er en aftale, der er indgået med kommunerne i forbindelse med kommuneforhandlingerne, og at KL har sagt god for konstruktionen.
Jeg vil også bede fru Meta Fuglsang bekræfte, at der står direkte i loven, at der, hvor der er behov for personlig kontakt, skal borgeren stadig væk henvende sig til Borgerservice i kommunerne.
Det burde egentlig være enkelt at svare på, om ikke det er korrekt.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-12-17:
I 2009 gennemførte daværende beskæftigelsesminister Claus Hjort Frederiksen et forsøg med de sygemeldte kaldet »Aktive – hurtigere tilbage« for at finde ud af, om aktivering og tidlig indsats virker.
Vi havde dengang mange diskussioner om lovligheden af forsøget.
Svaret fik vi aldrig, for inden forsøget var afsluttet, ophøjede ministeren forsøget til lov uden at afvente resultatet af forsøget.
I den forløbne tid har vi hørt mange historier om mærkelige kurser og massetilmelding til aktiviteter, der ikke tog hensyn til den enkelte syge.
Nu er der så kommet en rapport med en evaluering af forsøget, som er én lang kritik af de aktiviteter, der er foregået.
Jeg ved ikke, om ministeren har læst evalueringen – det virkede i hvert fald ikke sådan, da vi holdt samrådet i sidste uge – men hun har i hvert fald besluttet, at indsatsen for at få de syge tilbage på arbejdsmarkedet skal foregå på en anden måde.
Det skal være virksomhedsrettet aktivering med ordinær uddannelse, der giver kommunen høj refusion på 50 pct., alt andet skal give 30 pct. refusion.
Uden at sige for meget vil jeg sige, at vi vil komme til at se et nyt regime, der er fuldstændig lige så rigidt som det gamle – uden fokus på den syge, men med fuld fokus på kommunens økonomi.
Jeg ved godt, at jeg taler for døve borgerlige ører her i salen, men det skal ikke afholde mig fra at bruge denne lejlighed til endnu en gang at opfordre til at gøre tingene anderledes.
Socialdemokratiet tror på, at det giver god mening at tage udgangspunkt i den enkelte syge, gennemføre en målrettet aktivitet, der starter der, hvor den syge er, med fokus på, at den syge kommer tilbage på arbejdsmarkedet.
Det er der god økonomi og masser af gode hænder i, for sygefraværet bliver mindre.
Det er bevist i KIA-projektet.
Men regeringen og ministerens projekt er dømt til at mislykkes.
Dommen i rapporten om »Aktive – hurtigere tilbage« er klar: I bedste fald virker det ikke, i værste fald er det direkte skadeligt.
Ministeren læser evalueringen, som fanden læser Bibelen,
og det kommer desværre til endnu en gang at gå ud over de syge.
Søren Espersen (DF), 2010-12-17:
Jamen nu bliver hr. Anders Fogh Rasmussen pludselig også blandet ind i det.
Altså, skal vi ikke lige være enige om, at jeg har fået en bekræftelse her fra talerstolen på, at det ikke er regeringen og det ikke er Dansk Folkeparti, der tilrettelægger de her er taletidsordninger i Folketinget – det gør Folketingets Præsidium, og det gør Udvalget for Forretningsordenen – så det er alle, der er enige om det her?
Kan hr. Bjarne Laustsen ikke bare sige, at ja, sådan er det, i stedet for det evige brokkeri over, at han ikke får lov til at tale nok?
Bjarne Laustsen (S), 2010-12-17:
Ved starten af det punkt her udtrykte jeg glæde over, at man kan gå herop som ordfører og få lov til at få den taletid til at forklare, hvad problemet er.
Jeg har overhovedet ikke brokket mig over taletiden.
Jeg siger bare, at der er lavet nogle begrænsninger, som blev foreslået af den daværende statsminister, og at man kan diskutere, om man skulle blive ved med at have det sådan i al evighed, men hr. Søren Espersen svarer ikke på det spørgsmål, der handler om, hvorfor han lige om lidt stemmer for et forslag, der går ud på at flytte penge fra kommuner, der har en højere ledighed end landsgennemsnittet, til rige kommuner som Hørsholm, der har en lavere ledighed end gennemsnittet.
Hvorfor gør man det?
Hvorfor straffer man nogle kommuner på den måde?
Det er det, den her sag handler om, og det kunne jeg godt tænke mig at få et svar på, enten af hr. Søren Espersen, beskæftigelsesministeren, eller hvem der har interesse i den her sag.
For kommunerne bliver straffet, og det, der er opgaven her, er at få belyst det.
Jeg synes, hr. Søren Espersen skulle bruge sin taletid på at forklare, hvorfor Dansk Folkeparti er med til at sørge for, at de kommuner, der har en højere ledighed end landsgennemsnittet, skal betale til rige nordsjællandske kommuner, der har en lavere ledighed end gennemsnittet.
Det er det.
Så ved jeg udmærket, hvor alle de her forslag om en begrænsning af taletiden osv. er kommet fra.
De er kommet fra den daværende statsminister, hr. Anders Fogh Rasmussen.
Det er rigtigt, at vi har lavet nogle ordninger her, altså at man kan stille sig op og spørge dernedefra på den ene, den anden eller den tredje måde, men det er jo ikke det samme, som at der er medlemmer af Folketinget, der på visse tidspunkter ikke kan få lov til at spørge, fordi der er blevet lavet en begrænsning.
Men det er et system, vi er blevet enige om, og jeg har det fint med at stå her som ordfører.
Jeg mangler bare, at Dansk Folkeparti og i hvert fald ministeren, når man rejser rundt og fortæller, at kommunerne ikke kan regne, går herop og fortæller, hvad der er op og ned i den her sag, for indtil videre er det jo det her – det er rigtigt – det er den sag, vi diskuterer.
Søren Espersen (DF), 2010-12-17:
Det sagde han også forleden dag, nemlig, at det er, som om det er Dansk Folkeparti og regeringen, der har besluttet, hvor lange taletiderne er.
Og der vil jeg gerne bede hr. Bjarne Laustsen her fra talerstolen om at bekræfte, at taletiderne bl.a. tilrettelægges i Folketingets Præsidium, hvor hr. Bjarne Laustsen har hr. Mogens Lykketoft siddende, og i Udvalget for Forretningsordenen, hvor bl.a. gruppeformand hr. Carsten Hansen er til stede.
Jeg vil gerne have, at hr. Bjarne Laustsen går på talerstolen og bekræfter, at det ikke er Dansk Folkepartis skyld eller regeringens skyld, at hr. Bjarne Laustsen ikke får den tilstrækkelige taletid.
Maja Panduro (S), 2011-01-11:
Hos Socialdemokraterne er vi meget optaget af, hvordan vi sørger for, at vores fængsler kan blive til steder, som gør de indsatte mindre kriminelle.
Det vil de færreste forhåbentlig være uenige i, men desværre går det slet ikke godt nok med det i dag.
Recidivet, altså tilbagefaldet, til kriminalitet er stadig væk alt for stort, og vores fængsler fungerer desværre flere steder som vældig effektive forbryderskoler, som steder, hvor man kan opbygge netværk, lære af naboen osv.
Når nu vi har fat på kraven i folk, når de er i fængslet, så kunne vi jo lige så godt bruge tiden på at mindske risikoen for, at de kommer tilbage igen.
Det handler ikke om at nurse de indsatte eller fritage dem for ansvar, men det handler om at give dem alternativer og en ny chance for et ordentligt liv som aktiv og bidragende samfundsborger, og det handler om at minimere antallet af ofre, som skal udsættes for kriminalitet, der kunne have været undgået.
Derfor har vi også fremsat en lang række forslag, bl.a. vores udspil »Straf, der virker«, til, hvordan man i langt højere grad end i dag kan bruge tiden, hvor folk er fængslet, til at gøre dem mindre kriminelle.
Det handler om en langt bedre uddannelsesindsats, om bedre udslusning, om efterværn i forbindelse med løsladelse, og så handler det om at gøre vores fængsler narkofri, hvilket de desværre langtfra er i dag.
For at tage det sidste først er det også grunden til, at vi kan bakke op om den udvidelse af mulighederne for at undersøge både de indsatte og deres opholdsrum, som der også ligger i lovforslaget her.
Til det andet spørgsmål i forbindelse med peberspray vil jeg sige, at vi også umiddelbart kan støtte det.
Vi bakkede jo i sin tid også op om forsøgsordningen, fordi vi er meget optaget af, hvordan vi kan give vores medarbejdere i fængslerne et bredere spekter af redskaber, og også gerne mindre indgribende redskaber, i forbindelse med magtanvendelse over for de indsatte.
Erfaringerne har vist, at peberspray har kunnet virke præventivt og har kunnet virke pacificerende, så man ikke har skullet skride til yderligere magtanvendelse, og derfor kan vi også støtte den del.
Det vil vi sætte pris på fra Socialdemokraternes side.
Men vi ser frem til udvalgsarbejdet og kan altså støtte forslaget her.
Lykke Friis (V), 2011-01-11:
Nu er det jo ikke sådan, at det er ligestillingsministeren, der har givet dispensationen i de her konkrete sager.
Det gælder hverken den sag, der har med Københavns Universitet at gøre, eller den sag, der har med Aarhus Universitet at gøre.
Det er videnskabsministeren.
Præcis derfor vil det jo også være sådan, at det er videnskabsministeren, der kommer til at tage stilling til det, hvis der måtte komme lignende ansøgninger i fremtiden.
Den opgave har jeg selvfølgelig fuld tillid til at videnskabsministeren er i stand til at håndtere.
Så vil jeg også sige, at det, som jeg har gjort sammen med videnskabsministeren, er at indkalde til, kald det et topmøde, kald det et møde med universitetsrektorerne for at diskutere igennem, hvilke barrierer der er inden for universitetsverdenen.
Det fremgår i øvrigt også af perspektiv- og handlingsplanen.
Det er præcis noget, vi kommer til at kigge på nu, og jeg må bare sige, at der her jo altså er tale om nogle universiteter, der har handlet, fordi de mente, at der var nogle barrierer.
De mente, at der var nogle ting, der blokerede dem i forhold til at rykke op ad ranglisterne.
Vi har jo uafhængige bestyrelser i det her land – det skal vi også være opmærksomme på – og det er altså to uafhængige bestyrelser, der har truffet denne beslutning.
Kim Andersen (V), 2011-01-11:
Vi synes i mit parti, at der er rigtig mange gode tiltag i det lovforslag, vi her har til behandling, og som er fremsat af justitsministeren.
Vi synes, at det er helt på sin plads og rigtigt at gøre en forstærket indsats til bekæmpelse af narko i fængslerne, og vi synes, at det er rigtigt at sørge for, at sikkerheden i kriminalforsorgens institutioner er optimal, og at fængselspersonalet har de nødvendige redskaber til at sikre, at der er ro og orden i institutionerne.
Vi kan støtte det her forslag, som medfører, at man på baggrund af den forsøgsordning, der har været lokalt med anvendelsen af peberspray, da gør det til et magtmiddel, der kan bruges generelt i kriminalforsorgens institutioner i hele landet.
Forsøgsordningen er faldet heldigt ud, og det har skabt yderligere ro og sikkerhed på institutionerne, og det har gjort, at fængselspersonalet har kunnet føle en højere grad af tryghed i arbejdet.
Dernæst var der i slutningen af efteråret sidste år evaluering af regeringens handlingsplan til bekæmpelse af narko, og lovforslaget her lægger op til i forlængelse af den handlingsplan at gøre en forstærket indsats for at undgå, at der kommer narko ind i kriminalforsorgens institutioner, og at der finder anvendelse sted af narko i disse institutioner.
Det kan vi fuldt ud støtte.
Mange af de indsatte har jo misbrugsproblemer, og vi ved også, at misbrugsproblemer, særlig indtagelse af narkotiske stoffer, er medvirkende til at fortsætte en kriminel løbebane, så jo før vi kan få disse stoffer ud af institutionerne, jo før er der håb om, at man kan komme i gang med en resocialisering af de indsatte med henblik på at få dem ud i samfundet på den rigtige side af hegnet, om jeg så må sige, og få dem til at komme videre med uddannelse og job.
I den forbindelse kan vi også støtte, at man anvender narkohunde internt i kriminalforsorgens institutioner til at opspore narkotiske stoffer i kriminalforsorgens institutioner og på de indsatte, alt i alt et meget fornuftigt forslag, som vi fuldt ud kan støtte.
Tom Behnke (KF), 2011-01-11:
Også fra konservativ side kan vi støtte lovforslaget her.
Det er jo netop den her regering, som har indført behandlingsgaranti til stofmisbrugere både i fængslerne og uden for fængslerne, og derfor er det et supergodt forslag, også på det punkt, at ordningen herved udvides, således at man fremover ikke nødvendigvis behøver at sidde mere end 3 måneder i fængsel, for at man er omfattet af behandlingsgarantien, men så det simpelt hen er en behandlingsgaranti, der gælder alle, der kommer i Kriminalforsorgens institutioner, fordi det betyder, at hvis man er i et behandlingsforløb, inden man kommer ind, kan det fortsætte med det samme uden ophold.
Men det er et rigtig godt tiltag.
Jeg tror, at meget af den kriminalitet, der finder sted, netop er forbundet til stofmisbrug af den ene eller den anden art.
Så det er rigtig godt, at det nu bliver udvidet og kommer til at omfatte alle.
At give mulighed for at bruge peberspray tror jeg at det en rigtig god idé.
Forsøgsordningen har også vist, at det var med stor succes.
Politiet bruger det også med stor succes.
Hvad er det, pebersprayen kan?
Ja, den kan jo altså i en situation, hvor nogle af de indsatte overfalder andre indsatte eller personale, meget, meget hurtigt og effektivt pacificere voldsmanden og sørge for, at voldshandlingen hører op omgående.
Det gode ved peberspray er, at samtidig med at det er meget, meget effektivt til at stoppe en gerningsmand, efterlader det ingen skader.
Jeg kunne forstå på SF's ordfører, at man måske sådan var lidt skeptisk over for, om det blev brugt for meget, og der må man bare huske at stille sig selv spørgsmålet: Hvad er alternativet?
Hvis ikke man har peberspray som magtmiddel til at pacificere, som ikke giver nogen skader, ingen varige men, hvilke andre muligheder har man så?
Ja, så har personalet kun den fysiske magt tilbage over for en, der er gået amok og har overfaldet andre indsatte eller personale.
Det kan ofte have den konsekvens, at det giver skader.
Det tredje element er vi også tilfredse med, nemlig at man fortsætter kursen med at prøve at gøre alt, hvad man kan, for at holde narkotika ude af fængslerne.
Vi ved jo alle sammen godt, at der er narkotika i fængslerne.
Vi ved også godt, at det er meget, meget svært at holde det ude, men man skal gøre, hvad man kan, og her er yderligere et initiativ, der går i retning af at sikre, at man holder så meget narko ude i fængslerne som overhovedet muligt – også en del af forslaget, som vi fra konservativ side kan støtte.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-01-11:
Jeg tror, jeg er enig med den konservative ordfører i, at peberspray trods alt er et effektivt og også meget skånsomt magtmiddel.
Men det, jeg prøvede at sige, og det kan være, det ikke kom så klart frem, er, at hvis vi passer på den dynamiske sikkerhed, altså sørger for, at der er tid til den enkelte indsatte, at der er nogle fornuftige ting at lave, så vil vi i virkeligheden være i stand til at forebygge nogle af de situationer, hvor peberspray kunne komme i anvendelse.
Jeg skal bare høre, om den konservative ordfører ikke er enig med mig i, at det er nødvendigt at passe på den dynamiske sikkerhed, og at det faktisk går den forkerte vej i vores kriminalforsorg lige nu, hvor belægget er tårnhøjt, hvor der er blevet færre ansatte, og hvor volden er stigende, og at vi derfor i virkeligheden også burde se på den dynamiske sikkerhed.
Tom Behnke (KF), 2011-01-11:
Der er ingen tvivl om, at sådan et magtmiddel som peberspray først skal bruges, når det er gået galt, altså når der er en overhængende fare for et overfald, eller når et overfald er i gang.
Så det er fuldstændig rigtigt, at man ikke bare skal gøre det, men også være opmærksom på, hvordan man kan indrette sig på en sådan måde, så vi undgår, der opstår de her konflikter, hvor det kan blive nødvendigt at bruge magtmidler af den ene eller anden art.
Jeg er ikke enig i SF's ordførers udlægning af situationen i kriminalforsorgen, men jeg er dog enig i, at der er nogle udfordringer i kriminalforsorgen i øjeblikket, det er der ingen tvivl om, og det er også derfor, at det er glædeligt, at vi netop i år skal i gang med nogle forhandlinger om en flerårsaftale for Kriminalforsorgen.
Vi har bedt Kriminalforsorgen om at melde tilbage til os, hvad udfordringen er: Hvad er noget midlertidigt, hvad er mest relateret til bandekonflikten, hvad er mere langsigtede udfordringer for kriminalforsorgen, og hvordan sørger vi for at imødegå dem – og ikke bare økonomisk?
For en ting er, at vi skal finde nogle penge til det, men det drejer sig også om, hvordan vi indretter kriminalforsorgen.
De forhandlinger glæder jeg mig utrolig meget til.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-01-11:
Jeg mener, det var en lidt forvirret debat i forhold til det emne, der var lagt op til.
Jeg har to ting: Betyder det så, at man ikke har tænkt sig at give dispensation til flere universiteter, og hvis svaret er ja, hvad har man så tænkt sig gøre i forhold til de to universiteter, som man allerede har givet dispensation til?
Lykke Friis (V), 2011-01-11:
Ja, naturligvis.
Jeg beklager, at jeg ikke svarede på det med det samme.
Man kan jo sige, at med hensyn til det, der er min grundfilosofi, hvad angår ligestilling, er jeg meget enig i det, som ordføreren selv sagde, og for den sags skyld også i det, der blev fremført fra Dansk Folkepartis side, nemlig at ordet ligestilling nok ikke er det bedste.
Ordet ligestilling giver det indtryk, at det er noget med noget procenttyranni, og at det skal være 50-50 eller 60-40, altså en bestemt procent, man går efter.
Jeg ser præcis på samme måde, som der blev redegjort for, på den her debat ud fra, at der skal være lige muligheder.
Vi skal se på, om der er nogle barrierer, som gør, at man bliver blokeret bare på grund af sit køn eller seksuelle tilhørsforhold – nu breder jeg debatten lidt ud.
Det er det, vi skal have fokus på.
Det er også det, som vi fremadrettet fra regeringens side naturligvis vil fokusere på, og det er, uanset om det gælder universiteter, eller om det gælder erhvervslivet, bestyrelser osv.
Julie Rademacher (S), 2011-01-11:
Mange tak.
Det er jo skægt, som hr. Simon Emil Ammitzbøll selv indledte med at sige, at en revisionsbestemmelse kan give anledning til sådan en debat.
Jeg tror, det her er noget, der virkelig berører os som mennesker, det her er virkelig noget, som betyder noget i demokratiet.
Den diskussion om ligestilling, som vi har i dag, er rigtig, rigtig vigtig, og det er også vigtigt, at vi tør træffe nogle beslutninger og tør tage den debat.
Så jeg vil sige tak til hr. Simon Emil Ammitzbøll for hans indspark i debatten, men jeg må bare sige, at jeg ikke synes, de er super kvalificerede.
Jeg har læst Leny Malacinskis bog, jeg har læst om den norske model, jeg har læst om, hvad man gør i Spanien, Frankrig, Sverige og Island, og om, hvad der er på vej rigtig mange andre steder.
Der er alle mulige former for modeller.
Nogle kalder det her kvoter, andre kalder det et paritetsprincip, og det er faktisk det, vi har indført med den her lov, nemlig at der både skal indstilles en mand og en kvinde.
Men det, der egentlig får mig til at rejse mig og stille et spørgsmål til hr. Simon Emil Ammitzbøll, er, at jeg gerne vil høre, hvilke initiativer
Liberal Alliance, Ny Alliance, eller hvad partiet nu hedder, egentlig vil tage på det her område for at fremme en ligelig fordeling mellem mænd og kvinder.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-01-11:
Altså, når spørgeren ikke engang kender partierne i Folketinget, kan man jo heller ikke undre sig over, at hun kommer frem til de konklusioner, hun kommer frem til, i forbindelse med ligestillingsspørgsmålet.
Man kan kalde det noget andet end kvoter, siger spørgeren.
Undskyld mig, men det er jo fuldstændig et socialdemokratisk manipulationstrick.
Kvoter er kvoter, lige meget hvad Socialdemokraterne vælger at kalde det.
For min skyld kan man kalde det, hvad man vil – det er jo stadig kvoter.
Jeg er nødt til at spørge fru Julie Rademacher: Benægter fru Julie Rademacher de tal, som Ligestillingsministeriet oplyste i 2006 vedrørende forholdene på Københavns Universitet, og som viste, at der procentuelt var flere kvinder, der fik jobbene, både som professorer, lektorer og adjunkter, end der var kvinder, der ansøgte?
Benægter fru Julie Rademacher det faktum?
Julie Rademacher (S), 2011-01-11:
Jeg benægter bestemt ikke de tal, som har ligget på Ligestillingsafdelingens hjemmeside.
Jeg benægter heller ikke, at jeg er ganske imponeret over, at også hr. Simon Emil Ammitzbøll nu deltager i debatten, men jeg synes også bare, vi må sige, at det skal være ret og rimeligt.
Lad os nu blive enige om, at vi gerne vil have både mandlige og kvindelige talenter i spil.
Lad os nu blive enige om, at vi inden for de næste måske 10 år gerne vil have nået visse mål på det her område.
Jeg kan fortælle hr. Simon Emil Ammitzbøll, at hvis vi fortsætter i det tempo, vi har i dag, skal vi vente 100 år – måske 97 år, eller hvad det helt præcis bliver.
Hvor mange år vil hr. Simon Emil Ammitzbøll vente på, at vi i Danmark rent faktisk kan gøre status og sige, at vi har ligestilling mellem mænd og kvinder, både i topledelserne og i uddannelsessystemet, hvor jeg mener at ordføreren har en pointe i at sige, at rigtig mange mænd møder større og større udfordringer?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-01-11:
I Liberal Alliance har vi ikke den holdning, at alt skal være procentuelt korrekt efter nogle statistikker, så det nødvendigvis skal være sådan, at der skal være 50 pct. – eller måske nærmere 51 pct. – kvinder alle steder og 49 pct. mænd, eller at der skal være 10 pct. homoseksuelle eller 8 pct. muslimer.
Sådan har vi det ikke i Liberal Alliance.
Det er, fordi liberalisme i modsætning til socialisme opfatter mennesker som individer, som enkeltpersoner, og vi tager udgangspunkt i det enkelte menneske i stedet for nogle statistiske fakta.
Men det er klart, at det er en uenighed, der er mellem Socialdemokraterne og Liberal Alliance.
Er det det statistiske, der er det vigtige, som det f.eks. også er for Socialdemokratiet i sundhedspolitikken, eller er det de individuelle valg, der er det vigtige?
Er det den enkelte persons talent, den enkelte persons muligheder, der står i centrum?
Vi tror på mennesket og ikke på systemet og på statistikker.
Pia Adelsteen (DF), 2011-01-11:
Jeg er meget glad for det sidste svar, hr. Simon Emil Ammitzbøll kom med, for jeg synes, det, som hr. Simon Emil Ammitzbøll startede med, var værd at bemærke: Man skal være opmærksom på, hvordan man opfatter ligestilling.
Og nu kan vi jo så stå og bekræfte hinanden i, at vi er enige, men vi er i hvert fald ikke enige med fru Julie Rademacher i, at man kan kalde tingene noget andet – så er det ikke kvoter – og at hvis man har statistikkerne i orden, så har vi ligestilling.
Tværtimod er ligestilling lige muligheder for begge køn.
Det er det, der er ligestilling.
Og når man bliver behandlet ens, så er der reel ligestilling.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-01-11:
Jeg kan bekræfte, at jeg er enig med fru Pia Adelsteen og uenig med fru Julie Rademacher.