Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-03-04:
Jeg skal takke mange gange for indlæggene, som i dag egentlig var meget forskellige.
Jeg må nok sige, at jeg jo føler mig meget på linje med hr. Søren Krarup, når han igen slår fast, hvad det egentlig er, det drejer sig om, hvad den danske folkekirke er.
Jeg forstod godt fru Karen Klints ønske om interesse for folkekirken, og det er ikke bare semantik at diskutere det.
Det, jeg måske føler virkelig er en mangel i dagens Danmark, for jeg tror, hr. Søren Krarup, fru Karen Klint og jeg vil det samme, er jo for mig at se fortroligheden med kirken og fortroligheden med, hvad kristendom er.
Jeg kan huske diskussionen med en teologisk professor, der sagde, og det havde jeg ikke regnet med at han ville sige, at vanekristendom var en god ting, og så gik han over til at tale om kirkegængerembedet.
Når jeg tænker tilbage på det i dag, er det egentlig den trofasthed, som hr. Søren Krarup taler om, og som altså også er noget, man er opvokset med.
Man har også fået en arv hjemmefra, hvor kirken er et fortroligt element i dagligdagen, som man udviser trofasthed over for.
Det mener jeg er det afgørende.
Hvis man render efter alle dem, der vil forlade folkekirken, så render man ærlig talt efter de forkerte.
Jeg er ikke enig i fru Karen Klints betragtninger om, at det drejer sig om penge, og at det drejer sig om at holde på så mange medlemmer, hvis grunden til, at man holder på medlemmerne, er, at kirken glemmer, hvad der er kirkens anliggende og opgave.
Det var jo slet ikke det, der måske var meningen at diskutere i dag, men jeg mener, at det er meget, meget vigtigt, at vi holder fast i, at kirken altså ikke er et almindeligt moderne eventforetagende.
Hr. Søren Krarup var også inde på, at embedet er det samme, uanset hvor gammel den pågældende er.
Man kunne yderligere tilføje, at der kun er ét embede i den danske folkekirke.
Men der er jo så alligevel forskel, og derfor vil jeg godt sige til fru Pernille Bagge, som altså mener, at der ikke er nogen arbejdsleder, at det er rigtigt.
Vi har jo i det enkelte sogn en ganske særlig ordning.
Det må vi have.
Præsten er kaldet.
Præsten er i sin forkyndelse uafhængig af menighedsrådet.
Det er fuldstændig fundamentalt for vores kirkelige selvforståelse.
Men det er jo ikke rigtigt at sige, at man bare kan sidde og hænge der, til man er gammel og senil, og så begynde at sammenligne det med, at det måske er meget smart, at man skal til en køreprøve, når man bliver 70 år.
Selv om vi kun har ét præsteembede, har vi altså nogle præsteembeder med en særlig funktion, nemlig provsterne og biskopperne.
Selv om der er den særlige konstruktion i den danske folkekirke, som vi nødvendigvis, mener jeg, må have i en folkekirke med den helt uafhængige forkyndelse og med, at staten bidrager til lønningerne, så er det altså ikke rigtigt, at der ikke er nogen til at holde øje.
Det sker jo da også, at vi bliver nødt til at afskedige præster på grund af svagelighed – sager, som netop starter med indberetning fra provst og biskop.
Med hensyn til åremål vil jeg sige til hr. Søren Krarup, at når der står det med dynamik i lovforslaget, så ved vi jo alle sammen godt, at grunden til, at vi har fået det her lovforslag, er, at nogle biskopper i en valgkamp om bispevalg, der ikke lå så langt fra et folketingsvalg, jo havde meget travlt med at overgå hinanden i løfter om åremål.
Der var også siddende biskopper, der kom til at sige, at det syntes de var en god idé.
Det blev så grebet til regeringsgrundlaget.
Så det stammer altså i virkeligheden fra biskopper og bispekandidater selv og derfor argumentet.
Det kan der jo argumenteres på mange måder for.
Med hensyn til den viden, der går tabt, er det jo en del af ordningen, at de pågældende skal have en passende aftrædelse, som skal aftales individuelt med den enkelte, for jeg er fuldstændig enig i, at det er meget vigtigt, at viden ikke går tabt.
Det gør den så til gengæld altid, når en biskop og en præst bliver afskediget.
Det argument, som selvfølgelig gør størst indtryk på mig – for så vidt, vil jeg sige, for det har også flere sider – er bekymringerne hos menighedsrådene, fordi jeg jo vægter kaldsretten meget højt.
På den anden side må jeg altså også spørge dem, der er så bekymrede og jo kun hører de menighedsråd, der nu er kritiske
Hvad er det for en folkekirke, man ønsker at tegne?
Ønsker man at tegne en folkekirke, hvor menighedsrådene ikke bryder sig om den præst, de selv har kaldet?
Eller mener man, at præsterne bliver mere senile end andre i det danske samfund?
Da min far, der var født i 1906, var præst, skulle han gå af, når han var 70 år, og kunne gå af, når han var 67 år.
Man kan roligt sige, at folk er blevet friskere siden.
Der, hvor der af og til er ledige præstestillinger,
kan jeg så spørge: Hvor er det så, man går hen, når stillingerne er vakante og menigheden skal have en prædikant?
Så går man jo til emeritiene, og mange af emeritiene ved vi jo kan overkomme det utrolige oppe i en meget høj alder.
Det er klart, at jeg selvfølgelig har lyttet til debatten.
Jeg ved jo også, at indvendingerne og argumenterne og bekymringerne kommer – til dels i hvert fald – fra høringssvarene, så det er da klart, at det er noget, Kirkeudvalget ønsker at deltage i.
Jeg behøver ikke at sige, at jeg er til rådighed, fordi det har jeg jo pligt til, men jeg ser i hvert fald frem til en god debat, også i Kirkeudvalget.