Per Clausen (EL), 2007-06-01:
Det er jo uden nogen større glæde, at jeg medvirker til at gøre arbejdet om det her beslutningsforslag færdigt.
For ganske vist er det jo en stor dag, når både Venstre, De Konservative og Socialdemokraterne meddeler, at de vil stemme for et beslutningsforslag fra Enhedslisten.
Men når det sker, efter at det ved hjælp af nogle ændringsforslag er lykkedes at få vores forslag til at blive et forslag, som vil føre til forringelser i forhold til den tilstand, der eksisterer i dag, ja, så er det jo i virkeligheden en sorgens dag.
Derfor kan man selvfølgelig spørge sig selv, om det var en særlig snedig fælde, Socialdemokraterne lagde, da den daværende forbrugerordfører fra Socialdemokraterne, fru Karen Hækkerup, på et tidspunkt meget klart sagde – da regeringen ikke kunne komme igennem med en aftale med erhvervslivet om det mærke, som regeringen havde udarbejdet – at nu måtte den her underdanighed over for erhvervslivet høre op, at nu måtte Folketinget tage sagen i egen hånd og gennemføre et obligatorisk ernæringsmærke.
Vi valgte jo dengang at tage Socialdemokraterne alvorligt og tro, at det var det, de ville.
Derfor fremsatte vi det her beslutningsforslag, vel vidende at der måtte være et flertal for det i den oprindelige udformning.
Det har forandret sig siden, må man desværre sige.
Pointen her er jo, at vi har at gøre med et projekt, som måske oprindelig var tænkt som et konservativt prestigeprojekt, hvor den konservative familie- og forbrugerminister kunne give et indtryk af, at man her havde at gøre med et parti og nogle mennesker, der aktivt ville gøre noget for forbrugerne.
Man forsøgte at udvikle et ernæringsmærke, og man har i godt 2 år forhandlet løbende med detailhandelen.
Detailhandelen har, hver eneste gang der er kommet et nyt forslag til et mærke, forkastet det og opstillet nye krav og retningslinjer for, hvordan det skulle se ud.
Dem har man så i stor udstrækning fulgt, hvorefter erhvervslivet igen har forkastet forslaget.
Det, Enhedslisten så gjorde på det tidspunkt, var at sige: Jamen når erhvervslivet ikke ønsker at indføre det her mærke frivilligt, men direkte saboterer det, saboterer forhandlingerne, så må det være sådan, at Folketinget træder i kraft og altså vedtager, at vi vil have et ernæringsmærke, som indeholder både en positiv anmærkning og en negativ anmærkning.
Og det må så også være et obligatorisk mærke, fordi det åbenbart er den eneste måde, man kan få erhvervslivet til at støtte det på.
Da vi så havde forslaget oppe til førstebehandling, var det jo en meget, meget positiv og meget, meget offensiv linje, Socialdemokraterne lagde på det her.
Det var en sag, der skulle bruges til at udfordre EU, sådan at EU kunne blive presset til at være et forbrugernes Europa.
Det var en sag, hvor der ikke var nogen som helst tvivl om, at et obligatorisk ernæringsmærke selvfølgelig kunne indføres, hvis man ville det.
Så enhver mistanke om, at det her skulle være et udtryk for, at Socialdemokraterne bøjer nakken for EU og EU-retten, ja, det må man jo afvise.
Jeg kan huske, at da vi havde det her forslag til anden behandling første gang – hvor forhandlingerne jo blev suspenderet, fordi Venstre, Socialdemokraterne og De Konservative havde brug for at tale sammen igen – karakteriserede Venstres ordfører meget klart, hvad konsekvenserne ville være af det, som Socialdemokraterne dengang foreslog, og som regeringen nu har taget til sig, nemlig at vi ville få et ernæringsmærke, som ikke var i overensstemmelse med forbrugernes ønsker og forbrugernes interesser.
Det synes jeg måske er en lidt trist udgang på en sag, hvor Socialdemokraterne i hvert fald i en periode har spillet meget hårdt ud.
Så tilbage står jo, at den eneste forklaring på Socialdemokraternes ageren i den her sag er, at man har været nervøs for, bange for, ikke har ønsket at tage en konflikt med dansk detailhandel.
Det er også sådan, at hvis man vedtager regeringens ændringsforslag her, som jo er inspireret af Socialdemokraterne, så vil vi stå i den situation, at detailhandelen vil få præcis det mærke, de tilbød den første familie- og forbrugerminister, der foreslog det her, nemlig et frivilligt mærke, som er i overensstemmelse med det mærke, man har i Sverige.
Det tilbud har vi fået mange gange, og det er altså det mærke, vi så får nu.
Hvad der er endnu værre, er, at det ender med at blive det mærke, Danmark skal gå ned og kræve, at EU skal gøre til et fælles EU-mærke.
Det betyder jo så, at Danmark og Sverige og muligvis også andre nordiske lande vil komme til at spille en negativ rolle i forhold til, hvad der ender med at blive et fælles EU-mærke.
Det må jeg sige at man altså skal være en usandsynlig udspekuleret og ondsindet EU-modstander for at synes er en god idé.
Men det er sådan, det er endt.
Det startede med, at vi ville have et mærke, som gik på tværs af varerne, og som skulle have positiv og negativ mærkning.
På trods af at der i Folketinget er enighed om, at det er det rigtige mærke, så vil et flertal i dag træffe en afgørelse, som betyder, at vi i stedet for ender med at få et mærke, som er opdelt på de enkelte varegrupper, som er frivilligt, og som kun indeholder positiv mærkning.
Det er jo realiteten, og det synes jeg er en sørgelig historie.
Det skal siges til SF’s ros, at SF aldrig forsømmer en lejlighed til at lave små forbedringer.
Det er en god ting, og derfor støtter vi da også det forslag, som SF har lavet, som dog i det mindste fastholder, at udgangspunktet for forhandlingerne om et nordisk mærke skal være det mærke, som vi alle sammen støttede indtil i går, og ikke et dårligere mærke.
Men selv SF’s ændringsforslag ændrer jo ingenting ved, at ministeren har fuldstændig frie hænder til at komme tilbage med et hvilket som helst nordisk mærke og alligevel have opfyldt Socialdemokraternes krav.
Så jeg kan altså kun anbefale, at man stemmer imod ændringsforslagene, og som en særlig anbefaling vil jeg sige til folk, at hvis de ændringsforslag, som regeringen er kommet med til Enhedslistens beslutningsforslag, skulle blive vedtaget, så synes jeg, at man skal benytte lejligheden til atter engang at stemme Enhedslistens forslag ned, fordi det vil være til glæde og fornøjelse for forbrugerne.
For i virkeligheden er vi nu i den situation, at det, at vores forslag aldrig var blevet fremsat, aldrig kommet til behandling, ville have givet et bedre udgangspunkt for det videre arbejde med et ernæringsmærke i Danmark end det miskmask, som regeringen og Socialdemokraterne nu har bakset sammen.