Torsten Schack Pedersen (V), 2014-12-04:
Det er ganske korrekt, at der jo har været en diskussion om de her tal.
Jo, jo, men jeg synes nu bare, det er ret interessant, at over halvdelen af dem, der har benyttet boligjobordningen, altså er danskere med en indkomst på under 350.000 kr. Så kan det godt være, at SF hellere vil tale procenter, og hvor stor en andel det så udgør.
Jeg synes bare, det er fantastisk at have en ordning, som over 300.000 danskere med ikke voldsomt store indkomster har haft mulighed for at benytte, og som de har benyttet.
Det vil sige, at i jagten på at genere 38.000 velstående danskere er det fint med SF, at der så ryger 310.000 kr. i samme øjemed.
Er det ikke et dårligt bytte?
En række af de forslag, vi har diskuteret i dag, har givet anledning til sådan en historisk diskussion om, hvordan det nu lige var, det var.
Og jeg tror måske egentlig, det ville være passende – også i den her forbindelse – lige at gå tilbage og spørge: Hvordan var det lige, det var?
For det var sådan, at før VK-regeringen trådte til i 2001, var der ikke fuld omkostningsgodtgørelse.
Det var VK-regeringen, der indførte den fulde omkostningsgodtgørelse for borgere og virksomheder i klagesager, fordi vi ikke ønskede den situation, som hr. Ole Birk Olesen meget glimrende beskrev: at man som skattebetaler, hvad enten det var som person eller virksomhed, ikke anlagde sag af frygt for, at omkostningerne forbundet med at vinde sagen ikke stod mål med den tvist, man havde med skattemyndighederne, altså fordi den dækning, man fik af sine omkostninger, var alt for beskeden.
Så ud fra en grundlæggende retssikkerhedsmæssig betragtning var det vurderingen, at det ikke skulle kunne risikere at være forbundet med tab at få ret.
Derfor indførte VK-regeringen den fulde omkostningsgodtgørelse.
Det glemmes lidt i diskussionen i dag, hvor det alene er den begrænsning, der kom i 2009, der har været omdrejningspunktet.
Men virkeligheden er altså, at den fulde omkostningsdækning var noget, som VK-regeringen indførte ved sin tiltræden.
Det er bare lige for at få det på plads.
Det er jo selvfølgelig lidt ærgerligt, at Socialdemokratiet ikke stiller med sin ordfører, for der var jo mange ting, man også kunne diskutere i denne sag, men lad nu det ligge.
Man kan jo bare konstatere, at partiet ikke ønsker at prioritere det.
Det gælder jo også, i forhold til hvad Det Radikale Venstre sagde om, hvad økonomi- og indenrigsministeren udtalte, da han var skatteminister – nemlig at han sådan set godt kunne se det retssikkerhedsmæssige fremmende i at sikre en fuld omkostningsgodtgørelse for virksomheder og fonde – at det så åbenbart ikke er noget, der er blevet prioriteret fra Det Radikale Venstres side i regeringens finanslovsudspil eller i regeringens finanslovsaftale.
Men som jeg også har gjort det ved andre lejligheder under debatterne i dag,
vil jeg da glæde mig over den principielt positive melding fra Det Radikale Venstre, og det håber jeg jo så kan blive lidt mere håndfast på et senere tidspunkt, så der ikke bare er tale om pæne hensigtserklæringer, men også bliver sat handling bag ordene.
I forhold til den anden del af det, som hr. Ole Birk Olesen talte om, da han ud over at tale om det principielle i, at det altså er rimeligt, at borgere og virksomheder ikke risikerer tab ved at vinde en sag, kom med en kritik af, at Venstre og Konservative sammen med Dansk Folkeparti lavede den her ændring i 2009, vil jeg sige, at vi gerne vedstår, at det var en fejl, men det værste ved at begå en fejl er jo stædigt at holde fast i den.
Hvis man har begået en fejl, må man rette op på den.
Det mener jeg er rimeligt og ganske lige ud ad landevejen.
Der er måske også en del af historieskrivningen, som ikke er blevet belyst i dag, og som jeg tror at hr. Ole Birk Olesen slet ikke er bekendt med.
For jeg tror, at det sidste lovforslag – må det næsten have været – som den daværende skatteminister, hr. Peter Christensen, sendte i høring som skatteminister, faktisk var et forslag ikke om en fuld gennemførelse af omkostningsgodtgørelsen til virksomheder og fonde i skattesager, men dog om en række klare forbedringer i forhold til det, der var lavet i 2009.
Så allerede, mens VK havde regeringsmagten, var der initiativer til at udbedre den fejl, der blev begået i 2009.
Til sammenligningen i forbindelse med det, at man skifter politik, er uansvarlig og sådan noget, altså til sammenligningen af det, som vi har gjort i Venstre, med det, regeringspartierne har gjort, må jeg nok sige, at det må jeg virkelig have mig frabedt.
Regeringspartierne kom med et fatamorgana – et katalog, der kunne løse alle landets problemer på 12 minutter, og så var der mælk og honning; der var ikke grænser for, hvor mange penge der skulle hældes ud over kommunerne.
De har så ikke fået udgiftsstop, men en minusvækst i deres velfærdsudgifter, og det står lidt i skærende kontrast til, var det 1,4 pct. i vækst, de skulle have haft?
Der må jeg sige, at vi i Venstre lavede et forslag og vedtog et forslag, der var en besparelse, som vi så efterfølgende siger ikke var den klogeste besparelse, vi fandt på i vores tid.
Så det retter vi op på med fuld finansiering i vores finanslovsudspil.
Altså, hvis vi ikke ville rette fejlen, ville det være til større gavn for statskassen og ikke efterlade noget hul.
Det står dog trods alt i skærende kontrast til den sammenligning, som hr. Ole Birk Olesen kom med.
Men for at runde af vil jeg sige, at det jo altid er godt at få en diskussion om retssikkerhed.
Det har der jo i allerhøjeste grad været grund til at diskutere på skatteområdet, hvor vi har set en række mildest talt meget uheldige sager.
Det er måske en helt anden løsning, der er relevant i den sammenhæng, men det skal i hvert fald gøres klart over for ikke bare borgere, men også den håndværksmester, som kan have en disput med skattemyndighederne, at det altså kun er rimeligt, at hvis vedkommende står på sin ret og tager en sag og får ret, skal det ikke være forbundet med omkostninger.
Derfor skal vi selvfølgelig have genindført omkostningsgodtgørelsen til virksomheder og fonde, hvis de får ret i en sag mod skattemyndighederne.
Det må vi så konstatere at der ikke er flertal for i Folketinget i øjeblikket, men det må vi jo så se om der kan skaffes på et andet tidspunkt.