Claus Hjort Frederiksen (V), 2010-11-18:
Danmark har som bekendt forbehold for deltagelse i tredje fase af den økonomiske og monetære union, ØMU’en, i eurosamarbejdet.
Forbeholdet er udmøntet i en protokol til Traktaten, der slår fast, at virkningen af Danmarks undtagelse fra ØMU’ens tredje fase er, at alle artikler og bestemmelser i Traktaten og i ESCB-statutten, hvori der henvises til en dispensation, ikke vil gælde for Danmark.
Ophævelsen af denne undtagelse vil kun blive indledt på Danmarks anmodning.
Lissabontraktatens artikel 139 præciserer de bestemmelser, der ikke gælder for lande med dispensation, dvs. uden for euroen, herunder Danmark.
Undtagelsen indebærer overordnet, at Danmark ikke deltager i den fælles valuta, euroen, og ikke deltager i eurolandenes fælles pengepolitik, der varetages af Den Europæiske Centralbank, ECB, samt at Danmark ikke er omfattet af visse bestemmelser vedrørende samarbejdet om den økonomiske politik.
Det drejer sig særligt om visse bestemmelser i Traktaten og stabilitets- og vækstpagten, nemlig muligheden for at modtage pålæg ifølge artikel 126, stk. 9, dvs. skærpede politiske henstillinger, og at blive pålagt økonomiske sanktioner i form af rentefri deponeringer og bøder i henhold til artikel 106, stk. 11. Spørgsmålet om eventuel dansk fremtidig deltagelse i eurosamarbejdet vil skulle afgøres ved en folkeafstemning.
EU-drøftelserne om styrket økonomisk samarbejde er foreløbig resulteret i en rapport fra finansministertaskforcen under ledelse af formanden for Det Europæiske Råd, som blev godkendt på det europæiske rådsmøde den 28.-29. oktober.
Rapportens anbefalinger skal nu omsættes til konkrete ændringer af stabilitets- og vækstpagten m.v. på grundlag af Kommissionens forslag til retsakter.
Det er målet, at Ecofin, finansministerrådet, og Europa-Parlamentet skal nå til enighed herom senest i sommeren 2011.
Taskforcen har bl.a. foreslået en ny ramme for samarbejdsprocesserne i form af det, man kalder Det Europæiske Semester.
Forslaget blev vedtaget af Ecofin den 7. september og indebærer bl.a., at EU-landenes stabilitets- og konvergensprogrammer, som præsenterer de overordnede planer for den økonomiske politik, herunder information om de nationale budgetplaner for det kommende år, fremover skal afleveres i april, mens Ecofins udtalelse om landenes programmer derefter vedtages i juni-juli.
De eksisterende procedurer indebærer, at landene afleverer deres programmer i slutningen af året, mens Rådet vedtager udtalelser i begyndelsen af det følgende år.
Den primære ændring er således timingen, idet landenes programmer fremover behandles inden sommerferien, dvs. inden landene udarbejder deres nationale finanslove.
Formålet med Det Europæiske Semester er at styrke det, man kalder ex ante-koordinationen af den økonomiske politik, dvs. at have drøftelser af EU-landenes økonomiske politik forud for vedtagelsen af den nationale politik.
Den proces kan sammenlignes med de råd og anbefalinger, som EU-landene får fra internationale organisationer som f.eks. OECD og IMF eller fra nationalt hold, som vi kender det i Danmark, når Det Økonomiske Råd udstikker anbefalinger som udspil til de økonomisk-politiske overvejelser.
Introduktionen af Det Europæiske Semester skal ses i lyset af erfaringerne fra krisen, der har vist, at landenes økonomiske politikker kan påvirke den økonomiske udvikling i andre lande.
Landene ventes i forbindelse med Det Europæiske Semester at tage højde for eventuelle EU-anbefalinger, når landene fremlægger deres finanslovforslag i de nationale parlamenter.
Danmark og de øvrige EU-lande har imidlertid lagt afgørende vægt på, at det enkelte land fortsat selv fastlægger sin nationale finanslovprocedure, og at der således ikke er tale om, at EU skal godkende de nationale finanslove.
Det danske euroforbehold vedrører som nævnt euroen, ECB og den fælles pengepolitik samt muligheden for at modtage pålæg og blive pålagt visse økonomiske sanktioner og har dermed ikke noget at gøre med Det Europæiske Semester.
Når det gælder spørgsmålet om sanktioner, indeholder taskforcerapporten forslag om at supplere de eksisterende sanktionsregler for eurolandene med flere håndhævelsesmekanismer, både økonomiske sanktioner og politiske mekanismer.
Håndhævelsesmekanismerne skal starte på et tidligere tidspunkt og anvendes progressivt i både den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten.
Under pagtens forebyggende del foreslår taskforcen for alle EU-lande, at Kommissionen skal give en advarsel til de lande, som afviger betydeligt fra stabilitets- og vækstpagtens regel om strukturelle budgetforbedringer på 0,5 pct. af bruttonationalproduktet, indtil man efterlever sit mellemfristede budgetmål.
Rådet vil senest 1 måned derefter vedtage en henstilling om at gennemføre tiltag til at korrigere afvigelsen.
Hvis landet ikke gennemfører passende tiltag inden for 5 måneder, vil Rådet vedtage en ny henstilling om at gøre fremskridt mod de mellemfristede budgetmål.
For alle EU-lande foreslås endvidere nye rapporteringskrav, hvis tilpasningen til de mellemfristede budgetmål er utilstrækkelig.
Samtidig vil en manglende efterlevelse af en henstilling om at gøre fremskridt mod de mellemfristede budgetmål indebære, at Rådet udarbejder en rapport til Det Europæiske Råd, og at Kommissionen vil gennemføre overvågningsbesøg. Med hensyn til økonomiske sanktioner
foreslår taskforcen en totrinsproces, hvor man først styrker de eksisterende sanktioner for eurolandene og siden hen, men så hurtigt som muligt, indfører nogle nye sanktioner af en anden type, som skal gælde for alle EU-landene.
De skal dog ikke gælde for UK, der har en særlig undtagelse fra vækst- og stabilitetspagten.
Under første trin foreslås for eurolandene, at en henstilling om fremskridt mod de mellemfristede budgetmål i den forebyggende del af pagten skal udløse en rentebærende deponering, hvis det konstateres, at et land ikke efterlever henstillingen om fremskridt mod de mellemfristede budgetmål og derfor får en ny henstilling.
Hvis et euroland allerede er pålagt en rentebærende deponering under den forebyggende del af pagten, konverteres denne til en rentefri deponering, når Rådet beslutter, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud, og samtidig vedtager en henstilling til eurolandet om at bringe det offentlige underskud ned under 3 pct. af BNP inden for en given frist og gennemføre strukturelle budgetforbedringer.
Hvis landet ikke er pålagt en rentebærende deponering, udløser beslutningen om eksistensen af et uforholdsmæssigt stort underskud ikke en økonomisk sanktion i dette trin af processen.
En sådan bøde med en fast og en variabel del svarer til den eksisterende sanktionsmulighed i pagten.
Det nye er altså, at sanktionerne starter på et tidligere tidspunkt i proceduren og optrappes gradvist.
De eksisterende sanktioner under artikel 126 omfatter kun eurolande, altså eksklusive Danmark og andre ikkeeurolande.
Det vil de også kun gøre i trin to, hvor alle lande eksklusive UK omfattes af økonomiske sanktioner.
I dette andet trin indføres nye sanktioner for alle EU-lande bortset fra UK.
Disse sanktioner skal baseres på bredest mulige dele af EU-budgettet, det vil sige, at der skal være mulighed for at suspendere midler fra EU-budgettet til landene i tilfælde af manglende overholdelse af de finanspolitiske regler.
De relevante dele af budgettet kunne f.eks. være strukturfondene.
Allerede i dag indeholder forordningen om Samhørighedsfonden mulighed for at stoppe udbetalinger i tilfælde af manglende efterlevelse af stabilitets- og vækstpagten, nemlig hvis et land har fået en henstilling, men ikke har gennemført effektive tiltag for at nedbringe det uforholdsmæssigt store underskud.
Det er det princip, som nu tænkes udbredt til andre dele af EU's budget, herunder strukturfondene m.v.
Sammenhængen mellem midler fra Samhørighedsfonden og overholdelsen af EU's finanspolitiske regler har eksisteret i mange år.
Der har så vidt vides
aldrig været nogen, som har ment, at det var et problem i forhold til euroforbeholdet.
Taskforcerapporten blev som nævnt godkendt af Det Europæiske Råd på mødet den 28. og 29. oktober.
Der er således enighed om de overordnede principper for nye skærpede sanktionsregler.
Taskforcens forslag skal nu udmøntes i konkrete retsakter.
Udmøntningen af forslagene vedrørende nye sanktioner relateret til EU's budget forventes at ske snarest i forbindelse med forhandlingerne om de flerårige finansielle rammer inden for EU.
Det er forventningen, at sanktionsreglerne vil blive implementeret ved at indskrive dem i de relevante budgetforordninger, ligesom det i dag er tilfældet med Samhørighedsfonden, og formentlig ikke via en ændring af stabilitets- og vækstpagten.
Taskforcen har endvidere foreslået at udvikle et samarbejde om håndtering af makroøkonomiske ubalancer i EU-landene.
Samarbejdet skal bidrage til at sikre, at landene adresserer store og vedvarende problemer med f.eks. konkurrenceevnen og betalingsbalancen.
Der arbejdes i den forbindelse med at indføre økonomiske sanktioner for eurolande, som får henstilling om at håndtere uforholdsmæssigt store makroubalancer, men som ikke gennemfører tiltag for at få styr på problemerne.
Dette samarbejde om makroubalancer har, ligesom Det Europæiske Semester og styrkelsen af stabilitets- og vækstpagten, ikke noget med euroforbeholdet at gøre.
Vi har jo ikke i Danmark tænkt os at føre en politik, der vil kunne tænkes at kvalificere os til sanktioner.
Under hele processen har Danmark derfor lagt afgørende vægt på, at euroforbeholdet respekteres.
Når der måtte foreligge konkrete forslag til udmøntning af sanktioner fra alle EU-lande, vil regeringen udarbejde en juridisk vurdering af dette spørgsmål.
Lad mig konkludere med at slå fast, at det danske euroforbehold vedrører de sanktioner, som allerede er indeholdt i traktaten og stabilitets- og vækstpagten.
Det er sanktioner, som nu styrkes, og som fortsat kun gælder for eurolandene.
De sanktioner, som Danmark og andre lande uden for euroen vil blive omfattet af,
handler om en mulig suspension af midler fra EU-budgettet svarende til de eksisterende regler vedrørende Samhørighedsfonden, som Danmark og andre lande uden for euroen allerede er omfattet af.
Dette princip er der altså ikke noget nyt i.
De nye rammer for samarbejdet, herunder de nye samlede sanktionsregler, vil efter min vurdering med andre ord ikke ændre et komma i det danske forbehold over for euroen, ECB og den fælles pengepolitik samt pålæg og den særlige type sanktioner, som gælder for eurolandene.
Under alle omstændigheder, og for at vi får en fuld belysning af det spørgsmål, vil jeg understrege, at regeringen som nævnt vil udarbejde en juridisk vurdering af dette spørgsmål, når vi kender de konkrete forslag.