runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jacob Jensen (V), 2012-10-03:
Nu er det måske at tage munden lidt for fuld, når ministeren tager ansvaret – kan man sige – og dermed også rosen for den situation, dansk økonomi med rette er i, nemlig en positiv situation sammenlignet med udlandet.
Man må tænke på, at stribe efter stribe af anerkendte organisationer – World Economic Forum, OECD, og vi kan nævne dem derudad – som har analyseret dansk økonomi gennem de sidste mange år, længe før ministeren blev minister, og det var VK-regeringen, der styrede butikken, alle sammen har vurderet Danmark til at ligge i toppen, hvad angår konkurrenceevne, og også i toppen i vurderingen af, hvordan den danske økonomi generelt set ser ud.
Så det er nok at tage munden lidt for fuld at sige, at det er det seneste års indsats fra den nye regerings side, der er skyld i de lave renter og dermed også i de lave omkostninger for virksomhederne.
Derfor vil jeg godt holde fast i, at den politik, der er blevet ført med finansloven for 2012 – for den bliver åbenbart fortsat med det nye lovkatalog, og jeg kan nævne et eksempel: der er ekstra 5 mia. kr. på finansloven, og så kommer der en ekstra milliard til trafikanterne – er en politik, der hæver omkostningsnivauet og skatteniveauet i Danmark.
Er det med til at styrke konkurrenceevnen, eller er det med til at svække konkurrenceevnen?
Ole Sohn (SF), 2012-10-03:
Jeg er faktisk meget glad for spørgsmålet, specielt fordi spørgeren tilhører et tidligere regeringsparti.
For virkeligheden er, at op gennem 00'erne – altså i den tid, hvor vi havde en VK-regering – faldt den danske lønkonkurrenceevne med mere end 20 pct., og produktiviteten raslede ned.
Glædeligvis kan vi se, at der sket en vending, der er nu en stigende produktivitet og en forbedring af lønkonkurrenceevnen.
Det er alt sammen noget, som er med til generelt at understøtte en god konkurrencekraft.
Så vi er sådan set på vej.
Den her regering har sørget for at få styr på økonomien i en sådan grad, at omverdenens tillid til dansk økonomi er så stor, at pengene – for nu at bruge et omvendt citat – nærmest fosser ind i Danmark.
Det betyder, at store virksomheder i dag er i stand til at låne til finansieringen af deres nye projekter billigere end deres konkurrenter i Europa.
Det er jo bl.a. i kraft af, at regeringen har sat fokus på, at konkurrenceevnen skal blive bedre.
Vi har så til gengæld også sagt, at det, at den tidligere regering indførte en fedtafgift, vil vi gerne tage op med de partier, som indførte den, og se, om man kan finde en finansiering, så man kan få den afskaffet.
Så vi har sådan set meget fokus på, at erhvervslivets omkostninger skal holdes i ro, og at vi hele tiden skal have fokus på at forbedre dansk konkurrenceevne.
Jacob Jensen (V), 2012-10-03:
Jeg synes, at det sidste lød rigtig fornuftigt, hvis det så bliver omsat i handling og ikke bare i fine ord.
For man må jo også konstatere, at de ting, regeringen har besunget, nemlig at man skulle forbedre konkurrenceevnen, har haltet noget i forhold til de konkrete handlinger, det skulle føre med sig.
Lad mig bare citere fra statsministerens åbningstale i går, hvor statsministeren siger: »... regeringen har ingen planer om nye generelle forhøjelser af afgifter, erhvervsskatter eller indkomstskatter.« Det – altså netop omkostningsniveauet, herunder skatteniveauet for virksomhederne – er jo i særdeleshed noget, der påvirker konkurrenceevnen.
Men skuffelsen bliver jo så meget desto større, når man så slår op i lovkataloget, der også blev offentliggjort i går, og hvoraf det bare som et eksempel bl.a. fremgår, at man nu med regeringens velvilje vil indføre en afgift på reklamer.
Jeg kunne også nævne andre af de milliardstore ekstra skatter og -afgifter, som man har indført med finansloven for 2012.
Er det, at man indfører de her nye skatter og afgifter – herunder den nævnte i lovkataloget – med til at sikre en bedre konkurrenceevne i Danmark?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Som jeg også tidligere har sagt, er det her et emne, vi har debatteret ganske mange gange.
Jeg har ikke villet gå ind i den konkrete sag, og det vil jeg stadig ikke.
Jeg har heller ikke villet kommentere den procedure, der anvendes ved sikkerhedstjek af ministre.
Det har jeg så følt anledning til at gå lidt længere ind i, fordi der netop var opstået ikke bare den her misforståelse, der blev meget udbredt, om, at der var tale om en sikkerhedsgodkendelse af ministre, men også den misforståelse, som også er rigtig slem, om, at det skulle være embedsmænd eller PET, der havde ansvaret for at udnævne ministre eller kunne bestemme, hvem der skulle være minister i Danmark.
Det kan de ikke.
Det er der en der kan, det er statsministeren, og hvis der er nogen, der vil klage over, at man ikke er blevet minister, så skal man klage til statsministeren.
Men så vil jeg igen sige, at der ikke er nogen, der har retskrav på at blive minister, og der er egentlig heller ikke nogen, der har krav på at få at vide, hvorfor man ikke bliver det.
Så det hele er egentlig ret enkelt: Det er statsministeren, der har beføjelsen til at vurdere, hvem der skal være minister eller ikke skal være minister.
Karsten Lauritzen (V), 2012-10-03:
Jeg vil give statsministeren ret så langt, at jeg tror, de folk, der har den opfattelse, at man skal sikkerhedsgodkendes og ikke sikkerhedstjekkes, bliver færre og færre qua den diskussion, vi har haft.
Det må vel siges at være det eneste positive, der sådan umiddelbart er kommet ud af det, for statsministeren er ikke meget for at svare på nogle i øvrigt relevante spørgsmål.
Jeg kan bare, inden jeg vil gentage mit spørgsmål, understrege over for statsministeren, hvorfor vi er nogle, der mener, at det her er interessant og relevant, og det er jo bl.a., fordi hr. Henrik Sass Larsen føler sig uretfærdigt behandlet af noget embedsværk og nogle departementschefer.
Vi må formode, at det er derfor, man har klaget til Ombudsmanden.
Når Folketingets Ombudsmand går ind i en sag omhandlende et folketingsmedlem og kommer med kritik, må statsministeren forvente, at der er en række spørgsmål i Folketingssalen.
Derfor ville det være befriende, hvis statsministeren ville forklare lidt nærmere, hvorfor statsministeren ikke tidligere har klargjort over for Folketinget, at der ikke var tale om en sikkerhedsgodkendelse, men et sikkerhedstjek.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Jeg er ikke sikker på, at jeg forstår spørgsmålet længere.
Jeg ved ikke, hvilken liste der refereres til.
Jeg opfatter det som hypotetiske spørgsmål, der rejses her, og jeg synes egentlig ikke, det giver mig anledning til at svare på dem, netop fordi det er hypotetiske spørgsmål.
Jacob Jensen (V), 2012-10-03:
Jamen jeg har selvfølgelig fuld forståelse for, at statsministeren svarer, som statsministeren gør.
Men hånden på hjertet: Man kan vel ikke blive andet end en lille smule smigret over at blive nævnt i en så anerkendende sammenhæng?
Jeg mener, at det jo må være bedre at være med på listen end ikke at være med på listen.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Jeg talte mindst tre hvis'er i den sætning, der kom her fra hr. Jacob Jensen, og jeg skal igen sige, at jeg opfatter det som et hypotetisk spørgsmål, som jeg ikke kan se nogen grund til at gå ind i.
Jacob Jensen (V), 2012-10-03:
Det forekom mig jo nok, men jeg vil da sige det sådan, at statsministeren jo i givet fald ikke behøver vælge mellem sin egen EU-karriere og hensynet til den danske regering, for jeg vil gå ud fra, at det så fortsat vil være en socialdemokrat, der vil være statsminister.
Det kunne jo være en beskæftigelsesminister eller en finansminister, der har ambitioner.
Så hvis det nu tjener Danmarks interesser bedst, kunne det så alligevel ikke få statsministeren til at overveje den mulighed?
Men lad mig så spørge på en lidt anden måde
: Med det kendskab, som statsministeren har til EU-samarbejdet, både fra tiden som europaparlamentariker og senest fra tiden, hvor Danmark var formandsland, vil det så være statsministerens vurdering, at det faktisk kunne fremme det brede EU-samarbejde, hvis det kunne blive en kandidat fra et ikkeeuroland, altså eksempelvis Danmark, som kunne stå i spidsen for Europa-Kommissionen efter 2014?
Altså, vi har jo set de meget, meget store udfordringer, som EU-samarbejdet har i øjeblikket, og der kan måske være den frygt hos os, der tilhører EU-positiv-fløjen, at EU kan brække over.
Kunne det så ikke være en fordel, hvis man kunne samles om en kandidat fra et ikkeeuroland, som dermed eventuelt måtte kunne samle bredere?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Der er jo en del spekulationer i det spørgsmål, og jeg opfatter det egentlig som et hypotetisk spørgsmål, som jeg ikke finder anledning til at svare på.
Jacob Jensen (V), 2012-10-03:
Ifølge proceduren skal jeg jo starte med at læse spørgsmålet op, og det vil jeg gøre.
Det lyder som følger: Mener statsministeren, at det vil fremme danske interesser, hvis det bliver en dansker, som overtager posten som formand for Europa-Kommissionen i 2014, sådan som statsministeren i den internationale presse for nylig er blevet vurderet til at have en mulighed for?
Mener statsministeren, at det vil fremme danske interesser, hvis det bliver en dansker, som overtager posten som formand for Europa-Kommissionen i 2014, sådan som statsministeren i den internationale presse for nylig er blevet vurderet til at have en mulighed for?
Bjarne Corydon (S), 2012-10-03:
Jo, men der er det jo sådan, at jeg løbende kigger over mod Venstre – det gør jeg alene på baggrund af min placering her i Folketingssalen – og det er noget, jeg også gerne vil gøre i forbindelse med forhandlinger, hvis Venstre agter at optræde lidt konstruktivt
Det synes jeg er ærlig snak, og det synes jeg er udtryk for, at man har en høj politisk standard, når man leverer det ligeud, og det takker jeg for.
Det betyder jo så bare, at vi må sige, at det med hensyn til skattestoppet er sådan, at det er noget, man har, når det ligesom går an, men at man, når det alligevel ikke går an, bryder det, altså når man rent økonomisk er i problemer.
Så er det, at man kan undre sig en lille smule over, at de fra partiet Venstres side har brugt et år på at tale om løftebrud og om kontraktpolitik og om alt muligt andet.
Der er det måske bedre med en mere saglig og en mere nuanceret og ansvarlig økonomisk politik som den, vi står for.
Torsten Schack Pedersen (V), 2012-10-03:
Jamen jeg gentager gerne, hvad der er blevet sagt, selv om man jo nok må sige, at man skulle tro, at der var blevet byttet rundt på pladserne.
For jeg er helt sikker på, at finansministeren også husker, at den melding, der kom fra den daværende regering, da vi lavde genopretningspakken, var, at det ikke var noget, der var i overensstemmelse med skattestoppet.
Det er fuldstændig korrekt, og der tror jeg godt, at finansministeren kan huske, at de elementer, der var dér, ikke var nogle, der var i overensstemmelse med ånden i skattestoppet.
Det er der sådan set ikke så meget nyt i.
Nu var det her jo et spørgsmål, som jeg egentlig gerne ville have stillet til statsministeren, men der var jeg jo så venlig, at jeg flyttede det over, så det i stedet blev til finansministeren, så flest mulige i dag kunne komme til at stille spørgsmål.
Jeg må sige, at jeg med tilfredshed kan konstatere, at uanset om det er statsministerens melding til DI's topmøde eller det er finansministerens melding her i Folketingssalen i dag, vi hører, vil der være tale om, at det er et brud på regeringsgrundlaget, hvis der indgås en finanslovaftale, der indeholder generelle skatte- og afgiftsstigninger.
Det synes jeg er en klar politisk tilkendegivelse og noget, som jeg naturligvis vil skrive mig bag øret.
Så vil jeg håbe på, at det også er noget, der kommer til at præge regeringens syn, når der skal være finanslovforhandlinger.
For det er i min optik ganske klart, at det, hvis det er det, der skal være det bærende for regeringens finanslovaftale, er det nok en god idé, at man kigger over mod Venstre – altså over mod partiet Venstre – når der skal laves en finanslovaftale, hvis vi skal have en finanslov, der ikke vil komme til at betyde, at det bliver dyrere at være dansker, og at det bliver dyrere at drive virksomhed i Danmark, men som tværtimod vil kunne få håndteret de udfordringer, der er, uden at skatter og afgifter stiger.
Bjarne Corydon (S), 2012-10-03:
Det er sådan, at spørgeren har fået en politisk tilkendegivelse fra landets statsminister – og bedre kan det ikke blive.
Man kan også få den selvsamme tilkendegivelse fra mig, altså præcis det, der er blevet sagt i Dansk Industri, og som det også fremgår af regeringsgrundlaget; det er vores politik, så enkelt er det.
For det er jo korrekt, at der i den første del af den periode, hvor man havde regeringsansvaret, blev givet ufinansierede skattelettelser.
Det er bl.a. det, som ganske almindelige danske familier i øjeblikket oplever som noget, der er en belastning af deres privatøkonomi.
Det må spørgeren da være klar over, og der er det, jeg må sige, at det ikke tager mange sekunder at udtale sådan et lille, kort ja som en bekræftelse af de fakta, jeg her gør gældende.
Hvis man gør det, vil vi være kommet ud over det, og så skal jeg nok spare spørgeren for at komme tilbage til det ved andre lejligheder.
Jan E. Jørgensen (V), 2012-10-03:
Er der allerede en procedure i Statsministeriet i dag, eller påtænker man at indføre en procedure, hvorefter personer, der måtte have haft en forventning om at være blevet udpeget til minister, eller som rent faktisk er blevet udpeget, ved at henvende sig til Statsministeriet kan få oplyst, om der er foretaget et såkaldt sikkerhedstjek af vedkommende, og i fald der er, hvilke oplysninger der fremgik af dette sikkerhedstjek?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Vi har efterhånden haft rigtig mange debatter om det her.
Hvis man går tilbage, tror jeg, at man vil se, at jeg bruger udtrykket sikkerhedstjek rigtig mange gange.
Nogle gange har jeg, bl.a. fordi spørgeren har spurgt om en sikkerhedsgodkendelse, også brugt udtrykket sikkerhedsgodkendelse, mest i en refererende form.
Men hvis man går tilbage til de her debatter, kan alle jo se, at det er udtrykket sikkerhedstjek, der bliver anvendt.
Jeg synes egentlig, at det ligger ganske klart, selvfølgelig også som en følge af grundlovens bestemmelser, at det er statsministeren, som vurderer, hvem der skal være ministre.
Det er hendes personlige politiske overvejelser, der ligger til grund for, hvem der bliver udpeget til ministre.
Der er ikke så meget andet i det.
Vi kan jo alle sammen læse grundloven og har forhåbentlig også gjort det.
Og det er der, statsministerens mulighed for at udpege ministre efter hendes personlige politiske overvejelser fremgår meget tydeligt.
Peter Skaarup (DF), 2012-10-03:
Det er da også meget prisværdigt, at statsministeren så har rettet den misforståelse her 1 år efter, at statsministeren selv har gjort rigtig meget for at overbevise os alle sammen om, at det faktisk var sådan, at en minister skulle sikkerhedsgodkendes, ved netop at sige det i TV 2 Nyhederne.
Ydermere synes jeg synes også, at det er kritisabelt, at statsministeren 19 gange – Ekstra Bladet har talt det op – har svaret på spørgsmål om de her ting og på intet tidspunkt har fortalt Folketinget, at det netop ikke var sådan, at ministre skulle sikkerhedsgodkendes.
Selv om der blev spurgt til nøjagtig de her ting, har statsministeren på intet tidspunkt ønsket at rette den misforståelse, som der jo efter statsministerens opfattelse også var i mange af de spørgsmål, der blev stillet i Folketinget.
Vi må overveje, hvordan vi griber sådan en sag an, men det er da i hvert fald en begyndelse, eller det kunne være en begyndelse, hvis statsministeren i den her sag, som har været så omdiskuteret, og som vi har haft så mange spørgsmål om – samråd har vi også haft om den – kunne sige til Folketinget i dag: Jamen jeg trækker da selvfølgelig den udtalelse tilbage, som jeg kom med for 1 år siden, nemlig at hr. Henrik Sass Larsen ikke kunne blive minister, fordi han ikke kunne sikkerhedsgodkendes.
For det er jo det, der er sandheden.
Han kunne godt være blevet minister, for han skal jo netop ikke sikkerhedsgodkendes, så kan statsministeren ikke bekræfte, at den udtalelse bør trækkes tilbage?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Jeg vil først og fremmest sige, at hvis jeg skulle rette alle de ting, som bliver sagt, og som er forkerte, i pressen eller andre steder, ville jeg få rigtig travlt, så nej, det kan man ikke regne med at jeg gør hver gang.
Når jeg følte anledning til at uddybe den generelle procedure om de såkaldte sikkerhedstjek, var det, fordi der var ved at opstå mange misforståelser.
En af misforståelserne var, at det var PET, der kunne bestemme, hvem der skulle være minister.
Og der følte jeg anledning til at henlede vores alle sammens opmærksomhed på grundloven, hvori der står, at det er statsministeren, som bestemmer, hvem der skal være minister.
Det er sådan set det, der er kernen i den her sag, og som jeg nu har følt anledning til at præcisere.
Man kan også se rigtig mange gange, også i forbindelse med de diskussioner, vi har haft i Folketinget, at jeg benytter begrebet sikkerhedstjek.
Jeg har været tøvende med hensyn til at gå ind i hele det her, for der er ikke tradition i Danmark for at gå ind i den her diskussion om sikkerhedstjek.
Men jeg følte anledning til at præcisere nogle ting, fordi der efterhånden var opstået en del misforståelser om det her med sikkerhedstjek og sikkerhedsgodkendelser.
... i hr. Jacob Jensens spørgsmål.
Det er hypotetiske spørgsmål, der stilles her, og jeg kan ikke se nogen grund til, at vi skal bruge tid på hypotetiske spørgsmål.
Lad os holde os til virkeligheden, der befinder jeg mig i hvert fald bedst.
Jeg har ikke på noget tidspunkt været i tvivl om, at ministeremner ikke skal sikkerhedsgodkendes, det fremgår jo også af grundlovens paragraffer, og det regner jeg egentlig også med at alle i Folketinget, inklusive hr. Peter Skaarup, er bekendt med er sådan, for det er det, der fremgår af grundloven.
Det, der er fast praksis i forbindelse med ministeremner, som kan komme på tale i forbindelse med regeringsdannelsen, og det har jeg også forklaret mange gange, er, at man gennemfører et såkaldt sikkerhedstjek.
Og det sikkerhedstjek består simpelt hen i, at PET på Statsministeriets foranledning foretager en registermæssig undersøgelse af, hvilke eksisterende optegnelser der er på en given person.
Når det er tilendebragt, kan Statsministeriet så underrette den, der skal være statsminister, om de oplysninger, og vedkommende kan så bruge de oplysninger, hvis det findes relevant.
Det er sådan, det er.
Men jeg tror ikke, at der er nogen, der på noget tidspunkt har troet, at der skulle en sikkerhedsgodkendelse til for at blive minister.
Peter Skaarup (DF), 2012-10-03:
Hvis det nu forholder sig, som statsministeren siger, og det skal man jo nok tro på, nemlig at statsministeren hele tiden har været klar over, at ministre ikke skal sikkerhedsgodkendes, kan statsministeren så bekræfte, at statsministeren jo selv har brugt udtrykket sikkerhedsgodkendelse om den procedure, som hr. Henrik Sass Larsen altså ifølge statsministerens eget udsagn ikke kunne bestå?
Det var det udtryk, der blev brugt af statsministeren, da sagen opstod – det kan man jo ikke komme uden om.
I TV 2 den 29. september, dvs. dagen efter, at der var nogle meget omtalte møder med hr. Henrik Sass Larsen i Statsministeriet, udtalte statsministeren følgende: »Jeg har talt med Henrik Sass i morges, hvor han fortalte mig, at han ikke længere står til rådighed som minister i en kommende regering, netop på den her baggrund at han ikke kan blive sikkerhedsgodkendt.« Jeg synes, at det gode at sige her, dels af hensyn til at folk også skal have en vis form for retssikkerhed i forbindelse med sådan nogle sager, dels også fordi statsministeren både udadtil, når statsministeren udtaler sig, og over for Folketinget skal give de rigtige oplysninger på de rigtige tidspunkter, er, at det da virker mærkeligt, at statsministeren på den ene side er så skråsikker på, at man ikke skal sikkerhedsgodkendes som minister, mens hun altså på den anden side alligevel bruger det selv samme udtryk i medierne om, at det kunne hr. Henrik Sass Larsen ikke blive, og derfor kunne han ikke blive minister.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Nu er det jo en sag, som hr. Peter Skaarup og jeg har drøftet før, for vi har haft et samråd om det, og jeg har netop for nylig i et åbent samråd, som alle havde mulighed for at følge, orienteret om den generelle procedure i forbindelse med det såkaldte sikkerhedstjek af mulige ministeremner.
Det, jeg også gav udtryk for på det samråd, var jo, at det følger af grundlovens § 14, at det er statsministeren, der indstiller til regenten, hvem der skal udnævnes som minister.
Statsministerens kompetence til at udnævne ministre er altså en kompetence, som udspringer direkte af grundloven, og den udvælgelsesprocedure – altså det, at det udspringer direkte af grundloven – indebærer bl.a., at der ikke gennemføres en sikkerhedsgodkendelse af ministeremner.
Det er altså ikke en betingelse for at blive udnævnt til minister, at den pågældende person er blevet sikkerhedsgodkendt, og der skal ikke være nogen tvivl om, at vi jo egentlig alle sammen bør være klar over de grundlovsmæssige rammer.
Jeg var i hvert fald klar over det, ligesom embedsmændene i Statsministeriet selvfølgelig var klar over, at det var de grundlovsmæssige rammer – det siger sig selv – der også gjaldt i forbindelse med den seneste regeringsdannelse.
Derfor er svaret selvfølgelig, at hverken jeg eller de embedsmænd, som jeg omgiver mig med, på noget tidspunkt har været i tvivl om, at ministeremner ikke skal sikkerhedsgodkendes.
Peter Skaarup (DF), 2012-10-03:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder sådan her: Hvornår blev statsministeren klar over, at man ikke skal sikkerhedsgodkendes for at blive minister?
Hvornår blev statsministeren klar over, at man ikke skal sikkerhedsgodkendes for at blive minister?
Jo, det er der nok nogle der har troet, for statsministeren sagde selv i TV 2 Nyhederne den 29. september 2011, at hr. Henrik Sass Larsen ikke kunne blive minister, fordi han ikke kunne blive sikkerhedsgodkendt.
Det var det, statsministeren sagde.
Jamen man kan selvfølgelig godt ryste på hovedet over det, men det findes på bånd.
Statsministeren siger selvfølgelig mange ting og giver mange interview, men tænker sig vel også om, inden hun udtaler sig om vigtige spørgsmål.
Hun bliver spurgt om alt mellem himmel og jord, men ikke mindst det her er jo ekstremt vigtigt, og her er det vigtigt at være præcis.
Og det var statsministeren så mildest talt ikke den 29. september
Der må jeg så spørge: Er det sådan, at statsministeren vil trække den udtalelse tilbage?
For den var jo meget misvisende, kan man roligt sige.
Noget andet, der er meget misvisende, er, at der fra folketingsmedlemmers side er blevet spurgt rigtig mange gange til den her sag, og der er ikke rigtig kommet noget svar.
Det svar, der hele tiden er kommet, er, at man ikke rigtig har nogen kommentarer, og man har under ingen omstændigheder rettet den misforståelse, som statsministeren forsøgte at rette på samrådet forleden dag, nemlig den, at ministre ikke skal sikkerhedsgodkendes.
Så vil statsministeren beklage den fortalelse, eller hvad det var?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Hr. Jan E. Jørgensen har også stillet det her spørgsmål skriftligt, og jeg har også svaret på det.
Svaret er: Nej, det er der ikke.