Martin Lidegaard (RV), 2016-02-26:
Mange tak, formand.
Lad mig starte med at rette en tak til Liberal Alliance for at give os mulighed for at drøfte Irak- og Afghanistankommissionen nok en gang.
Man kan jo faktisk sige, at debatten allerede nu har vist, at der er mindst tre niveauer i den diskussion, som vi har i dag.
Det første er selvfølgelig selve det substantielle i nytten af at have en Irak- og Afghanistankommission og det forslag, Liberal Alliance har fremsat – eftersom der ikke på nuværende tidspunkt er flertal for at genåbne Irak- og Afghanistankommissionen i den nuværende form – om i stedet for at offentliggøre de dokumenter, der egner sig til det.
Fra radikal side er vi indstillet på at støtte det forslag.
Jeg deler sådan set flere af justitsministerens betænkeligheder her.
I hvert fald er det en besværlig model, kan man sige.
Vi synes, det vil være et mere rent snit simpelt hen at lade kommissionen gøre sit arbejde færdigt.
Der er der flere grunde til.
For det første er der jo sket det, fra Liberal Alliance indvilligede i at nedlægge kommissionen, at der er raslet skeletter ud af skabene, om jeg så må sige.
Det var mediedækningen i sommeren 2015 udtryk for, og den var også grund til, at Liberal Alliance tog det her initiativ.
Der kan man spørge sig selv: Når nu vi har brugt så mange penge, så stor en del af kommissionens tid på at grave alle de her ting frem og sådan set kun mangler den sidste femtedel af arbejdet, hvorfor så ikke bare gøre det færdigt?
Det andet er – og der har vi en helt reel politisk uenighed – at regeringen gerne vil gøre det, at man nedsatte en Irak- og Afghanistankommission, til noget, der var en rent politisk manøvre for at mistænkeliggøre den forrige regering, der sendte os i krig i Irak og Afghanistan.
Jeg vil bare gerne sige igen, at jeg selv stemte imod Irakkrigen, men jeg stemte faktisk for Afghanistankrigen sammen med resten af mit parti.
Vi var i hvert fald i Afghanistan medansvarlige for indsatsen hele vejen igennem, så når vi beder om at få den belyst, er det jo ikke et udtryk for ikke at ville stå på mål for de beslutninger, vi har truffet, men et spørgsmål om at kvalificere de beslutninger, vi skal træffe i fællesskab i årene fremover, når det handler om noget så svært og vanskeligt som krigsdeltagelse.
Jeg er selv af den overbevisning, at hvis jeg skulle stemme om i dag, ville jeg også stemme for Afghanistanindsatsen, men jeg er også helt opmærksom på, at ikke alt i Afghanistan gik, som jeg havde håbet, og at vi måske kunne have gjort nogle ting endnu bedre.
Derfor vil jeg bare sige, at vi kun har ét ønske, og det er sådan set at få belyst alt, hvad der er sket, få lært af erfaringerne, sørge for, at vi gør det endnu bedre næste gang.
Jeg kan ikke forstå, at der ikke er et flertal i Folketinget, der kan se den samme interesse og den respekt, det er at vise det over for vores veteraner og de pårørende til dem, vi har mistet.
Jeg vil i hvert fald sige, at når der går lang tid, hvor regeringen af en eller anden mærkelig årsag ikke ønsker det gennemført, skaber det virkelig myter og ideer om, hvad regeringen har at skjule. Jeg tror sådan set ikke, at regeringen har noget som helst at skjule, men det er jo klart, at den nidkærhed, hvormed man undgår enhver form for offentliggørelse, bidrager til en eller anden form for mistænkeliggørelse, som ingen er tjent med.
Det var det første niveau.
Det andet niveau er det, som justitsministeren bringer frem her under den indledende debat, om magtbalancen mellem den udøvende og lovgivende magt.
Det var faktisk en meget interessant udtalelse, justitsministeren kom med, om, at det der med, at der ikke er nogen over eller ved siden af Folketinget, er noget gammeldags bras, som ikke hører nogen steder hjemme.
Der rammer han lige ned i nerven hos os Radikale, for det var Viggo Hørup, som justitsministeren også var inde på, der sagde det.
Vi mener faktisk som udgangspunkt – jeg kender godt grundloven; jeg ved, præcis hvor grænserne går – at det er en meget, meget stærk tradition i det her hus, at man har respekt for det flertal, der er i Folketinget.
Jeg mener også – nu skal det ikke udvikle sig til en stor statsforvaltningsdiskussion – at man kan tale om, at der i de senere år er sket en forskydning gennem skiftende regeringer fra Folketinget over mod den udøvende magt.
Jeg mener sådan set, at den udøvende magt er meget, meget stærk i øjeblikket, og derfor har vi brug for, at Folketinget en gang imellem også sætter sit fingeraftryk.
Det er en længere diskussion.
Det handler om check and balance mellem den lovgivende og udøvende magt.
Jeg mener helt klart, at der er et behov for i disse år at manifestere, at Folketinget er en helt grundlæggende konstruktion i den tredeling.
Derfor håber jeg inderligt, at det står til troende, at justitsministeren med sin personlige kapacitet vil gøre alt, hvad han kan, for at det her ender med en løsning, alle kan være i.
Det så vi meget gerne var en gennemførelse af Irak- og Afghanistankommissionen, eventuelt suppleret med andre ting.