Anders Samuelsen (LA), 2008-10-09:
Det vil jeg godt gøre med baggrund i, at det selvfølgelig altid er urimelig nemt at stå uden ansvar og råbe ad den til enhver tid siddende regering og fortælle om alt det, den burde gøre.
I tirsdags påpegede jeg, at regeringen virker bange for at sige tingene ligeud.
Jeg påpegede, at regeringen virker skræmt over at miste vælgere til S og SF, så skræmt, at den ikke tør sige det, den egentlig mener.
Statsministeren markerede faktisk vilje til at nærme sig de ømme spørgsmål i åbningstalen.
Det synes jeg faktisk at der er grund til at kvittere for.
Det er så sandt, som det er sagt, og det er der midt i al den rituelle stammedans med kritik af den siddende regering god grund til at takke statsministeren for at sige.
Lad mig fortsætte i det positive spor.
Statsministeren fokuserede helt korrekt på, at vores største udfordring er mangel på arbejdskraft.
Vi mangler hænder og hoveder, både i den offentlige og i den private sektor.
Derfor er det rigtigt, når statsministeren siger, at Folketingets partier bliver nødt til at gøre en kraftanstrengelse for at skaffe mere arbejdskraft.
Statsministeren fremdrog to elementer, og heller ikke her er vi i Liberal Alliance uenige.
Vi skal have nedbragt sygefraværet, og vi skal have moderniseret dagpengesystemet.
Enig, enig.
Så påpegede statsministeren, at vi skal have gennemført en skattereform, som sænker skatten på arbejde, herunder skatten på den sidst tjente krone.
Det tager jeg som et løfte fra regeringens side om, at man ikke vil gå på kompromis med ambitionen om at sænke den absurd høje marginalskat på 63 pct. Tak for det løfte.
Vi glæder os allerede på den million danskeres vegne, som i urimelig grad straffes for at gå på arbejde.
Valget er enkelt, som statsministeren påpegede.
Enten må vi acceptere tab af velstand, eller også må vi skaffe mere arbejdskraft.
Min konklusion er klar.
Vi i Liberal Alliance tvivler ikke på, at statsministeren ved, hvad der er behov for, og det er vi glade for.
Det bekymrer os, om vi endnu en gang skal opleve, at det bliver den laveste fællesnævner defineret af den samlede socialdemokratiske opposition, som kommer til at bestemme det politiske resultat.
Det skal kunne betale sig at arbejde - ja.
Målet er at sikre velstand - ja.
Den nødvendige arbejdskraft skal skaffes - ja.
Åbningstalen ligger i fin forlængelse af regeringsgrundlaget, som præcis highlightede de samme emner.
Derfor fik vi Arbejdsmarkedskommissionen, og derfor fik vi Skattekommissionen.
Arbejdsmarkedskommissionen har på regeringens opfordring fremskyndet et bud på, hvad der bør gøres snarest, og vi mener, at den har sat fingeren præcis de rigtige steder.
Nu er resten så op til os i Folketinget.
Skattekommissionen venter vi på med spænding, men mon ikke også den påpeger det, som Liberal Alliance igen og igen har sagt, nemlig at det klogeste, det mest visionære og det mest effektive er at sætte ind mod top- og mellemskatten.
Årsagen til Liberal Alliances skuffelse over åbningstalen er altså det faktum, at statsministeren ikke utvetydigt sagde det, som alle med forstand på arbejdsudbud siger, og som statsministeren utvivlsomt deler opfattelse med, nemlig at tiden er kommet til at afskaffe efterlønnen, til at afskaffe topskatten, til at afskaffe mellemskatten og til at skære dagpengeperioden ned til 2 år.
Jeg er sikker på, at statsministeren af alle ville kunne forklare det og overbevise befolkningen om, at man ikke bare kan undslå sig for at gøre det rigtige nu.
Kort sagt, som også lederskribenten i Børsen skrev i går, så ville det være befriende, hvis statsministeren havde gjort det tindrende klart, at hvis Folketingets partier ikke ville tage det ansvar, måtte konsekvensen blive, at der blev udskrevet valg.
For hvad betyder et velfærdstab af de dimensioner, som vi har udsigt til, hvis laden stå til-filosofien sejrer?
Det betyder, at skoler og daginstitutioner fortsat vil forfalde, at sygehuse aldrig vil nå den verdensklasse, alle arbejder for, at den negative sociale arv ikke vil blive brudt.
Arbejdsmarkedskommissionen har opgjort produktionstabet til 270 mia. kr. over de næste 10 år.
270 mia. kr. er prisen for at gøre for lidt.
At gøre for lidt betyder, at vi også i fremtiden betaler raske for at trække sig fra arbejdsmarkedet, mens vi brandskatter folk, der gør en ekstra indsats.
At gøre for lidt er at fedte med småjusteringer på dagpenge og sygefravær, når vi godt ved, at afskaffelse af efterløn og top- og mellemskat er det eneste, der batter.
Det er jo den del af den økonomiske politik, som vi selv kan gøre noget ved her i Folketinget.
Men der er også den del af den økonomiske politik, som vi intet kan gøre ved, eller kan gøre meget lidt ved.
Lige nu stormer det ikke kun i Danmark, men i hele verden.
Finanskrisen raser.
Sandheden er, at dette Folketing og denne regering ikke kan gøre så meget hverken fra eller til ud over at vedtage den pakke, som blev førstebehandlet tidligere i dag, og som vi også bakker op om.
Sandheden er desværre også, at vi generelt fra politisk side halter efter markedet.
Min liberale grundholdning fortæller mig, at det grundlæggende er forkert at gå ind og blande sig og redde elendige banker, der har spillet hasard, på bekostning af sunde banker, som har ageret fornuftigt.
Men en ting er idealisme, noget andet er, når virkeligheden hamrer på porten, og konsekvenserne ved ikke at forsøge at afbøde bliver så store, at det ikke kan forsvares.
Det er tilfældet nu, og derfor støtter vi også modstræbende indgrebet.
Herefter kan vi sætte os tilbage og vente på, hvordan de spiller kortene i G8-landene, når de mødes.
Så meget om økonomien, så meget om den danske og den internationale økonomi.
Reaktionerne på statsministerens tale både i tirsdags og her i salen i dag synes jeg med al ønskelig tydelighed viser, hvorfor Liberal Alliance selvfølgelig bakker op om en borgerlig statsminister, også selv om vi kunne ønske os større armbevægelser.
For hvor statsministeren tør påpege udfordringerne og også - er vi overbeviste om - er enig med os i Liberal Alliance om, hvilke reformer der burde gennemføres i morgen, så glimrer S og SF ved at tage bind for øjnene, stikke fingrene i ørene og i bedste 1970'er-stil råbe ud i alle verdenshjørner, at alle har ret til og krav på alt og endnu mere.
Det er så gennemført uansvarligt, at det trodser enhver beskrivelse, og jeg er fuldstændig sikker på, at både den tidligere finansminister Lykketoft og den tidligere økonomiminister fru Marianne Jelved krummer tæer over jammeren.
Jeg vil også meget gerne kvittere for, at statsministeren brugte en del af sin tale på kampen for ytringsfriheden.
Når man ser på, hvad Durban II-konferencen, FN's racismekonference, er på vej til at udvikle sig til, må man sige, at statsministeren i den grad gør ret i at råbe vagt i gevær.
Kampen for grundlæggende frihedsrettigheder er afgørende og kan ikke overvurderes.
De frie nationer skal stå sammen, de progressive kræfter i verden skal stå sammen, for vi skal igen og igen huske på, at dette ikke er en kamp mellem religioner, det er en kamp mellem totalitære og demokratiske kræfter.
Vi skal aktivt støtte de demokratiske kræfter i den muslimske verden.
Her ligger en vigtig og afgørende nøgle til at vinde kampen over mørkemændene.
Det er en global værdikamp, der er i gang.
Den skal vi tage aktiv del i.
Som statsministeren sagde: Frihedsrettighederne skal beskytte mennesker, ikke religioner.
I det omfang, det er muligt, bør vi sætte en aktivistisk dansk udenrigspolitik ind på dette område.
Den internationale værdikamp for friheden til at tænke, sige og skrive, hvad man mener, burde blive et adelsmærke for et liberalt sindet Danmark ledet af en liberal statsminister.
Så lad mig samle op: Statsministeren, som måske nok er lidt mere presset end normalt, fortjener ros for at påpege de alvorlige udfordringer og for at udpege en del af løsningerne.
Skal man angribe et mål, er det en afgørende forudsætning, at man kan se målet, og det kan statsministeren.
Og tak for det.
Vores forventninger til den kommende samling er tårnhøje.
Vores forventninger til, at regeringen vil sætte handling bag ordene og ikke vil finde sig i minimalløsninger, er vokset.
Vi ser frem til at deltage konstruktivt i arbejdet.
Tak for ordet.