Carsten Hansen (S), 2012-11-20:
Først vil jeg godt sige tak for en meget god og spændende debat.
Jeg har indtryk af, at samtlige partier tager den her situation alvorligt, og vi har fået en god og nuanceret debat, så derfor også tak til fru Rosa Lund for at stille forespørgslen.
Der er blevet nævnt forskellige ting, og jeg ved ikke, om jeg kan nå sådan at svare på alle tingene, men jeg skal forsøge at adressere nogle af de krav og retninger, der har været oppe i diskussionen.
Jeg skal sige, at man har nævnt spørgsmålet om campusboliger – det har været oppe at vende – og jeg tror, at vi har behov for at få set det igennem.
Jeg synes faktisk, det er et rigtig godt instrument.
Jeg kan høre, at når vi diskuterer campusspørgsmålet med de forskellige universiteter, har de planer, og de kigger på det.
Jeg tror, at der er noget at komme efter i den diskussion, og jeg tror også, at kommunerne her har et stort ansvar for at sikre, at vi får bygget de her campusser.
Vi var jo alle enige om det, det var hele Folketinget, der vedtog lovgivning om campusboligområdet i sin tid.
Vi har brug for at få bygget nogle campusboliger, og det vil jeg også tage en dialog med borgmestrene om i de fire universitetsbyer.
Så var der en diskussion om, om vi har brug for flere ungdomsboliger.
Som det blev nævnt, er det jo sådan, at 90 pct. af de unge faktisk bor i andre boligformer end de almene ungdomsboliger.
Fru Rosa Lund pegede på, at det også kunne være, fordi der var en udfordring i, at der ikke var nok af dem osv., og kigger man på København, viser det sig, at der faktisk er langt flere studerende end boliger i København, altså når vi tager de boliger med, som er studieegnede – de er opgjort efter, om de nu er på 50 m² eller ej, osv. –
men i forhold til, hvor mange der studerer i København, er der faktisk langt flere studerende, der bor i København.
Det betyder jo, at der må være mange af dem, der studerer enten i Odense, Roskilde eller andre steder, som optager en studiebolig.
Så har vi selvfølgelig haft den udfordring, at boligmarkedet har været frosset til, så en række af de studerende, der er færdige, ikke er flyttet fra de her lidt mindre boliger, som er studieegnede.
Så der har selvfølgelig i forhold til boligmarkedet været en stor udfordring, især i de sidste 2 år, men det ændrer ikke ved, at der også er kommet flere studerende til.
Så det har vi brug for at få diskuteret sammen med kommunerne.
Det gør jeg så også løbende.
Men det er også sådan, at når vi kigger frem mod 2016, begynder antallet af 18-24-årige der at falde.
Det er rigtigt, at det vil stige de næste par år, men så vil antallet falde.
Så jeg tænker, når vi skal diskutere de her ting, at det også er vigtigt, at de her boliger bliver indrettet, så de kan bruges til andet end ungdomsboliger.
Det skulle nødig ende, som det har gjort i en række af vores landdistrikter, hvor man står tilbage med boliger, der ikke er mennesker til; så står de tomme og bliver til ruiner.
Jeg tænker ikke, at det vil ske lige i første øjeblik i København, men det er ærgerligt at få bygget nogle boliger, som ikke er fleksible.
Og derfor tror jeg, når man diskuterer ungdomsboliger, at man skal sikre sig, at de her boliger kan bruges til andet.
Jeg kan sige, at vi også i regeringen kigger på, hvordan man generelt kan bygge billigere almene boliger.
Og der er billigere ungdomsboliger og billigere ældreboliger jo en del af den strategi, som vi skal tænke ind i det videre forløb.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi ikke får forbygget os – undskyld udtrykket – for vi ved jo, hvor mange der bliver født, og så ved vi også, hvor mange der har brug for en studiebolig, altså i forhold til de målsætninger, vi har stillet op.
Jeg er i øvrigt glad for det, fru Rosa Lund nævnte, nemlig at vi nu har fået en boligminister.
Det har vi ikke haft i 10 år, så der er et stort behov for at få sat fokus på området.
Jeg kan her nævne, at jeg har store tanker om at revitalisere Ungdomsboligrådet.
Jeg tror, at der er behov for også at inddrage de studerende i det arbejde.
Så her har vi en vigtig pointe, synes jeg, i forhold til det fremadrettede.
Og vi smiler sådan lidt til hinanden herfra, for det er nemlig rigtig vigtigt.
Så har der været en problemstilling, med hensyn til om vi nu vil sælge grunde billigere.
Og man kan sådan kigge lidt tilbage.
Nu har jeg den store fordel med min høje alder, at jeg kan huske langt tilbage, og jeg kan også huske, at fru Ritt Bjerregaard, da hun var overborgmester i Københavns Kommune, havde det der slogan om 5.000 billigere boliger.
Og da buldrede det finansielle opsving jo derudaf, altså inden krisen kom.
Men jeg var som sagt – jeg har nævnt det en enkelt gang før – på besøg i Aarhus, og derude i Aarhus havn, hvor det er allermest attraktivt, og hvor man bygger de allermest fremragende boliger, har man altså også både ungdomsboliger og almene boliger til almindelige mennesker, og man kan bygge inden for rammebeløbet.
Jeg synes, der er en udfordring i at sikre, at kommunerne kan reservere områder til almene boliger.
Det kan være i bred forstand, så det kan være ældreboliger, ungdomsboliger og andet.
Det er noget, som jeg synes vi skal kigge på.
Men at sætte prisen ned giver i øvrigt nogle store udfordringer med hensyn til EU-ret, konkurrencevilkår og alt muligt andet.
Der er også det der med, hvad ejerne af grundene kan sælge dem for i det øjeblik, man måske skal sælge dem billigere, og der er det med, hvad de kan bruges til osv.
Det, der er vigtigt, er, at kommunerne arbejder på at sikre, at der bliver blandede boligformer.
Efter den sidste opgørelse fra AE findes der også det, som nogle kalder guldghettoer eller rigmandsghettoer.
Jeg synes, det er vigtigt at sikre sammenhængskraften i vores samfund.
Vi bor sammen med mennesker, der ikke ligner os selv, og vi skal have forståelse for andres situation.
Jeg synes, at det er rigtig, rigtig vigtigt med byudvikling og byplanlægning her.
Jeg har noteret mig, at de større byer faktisk er begyndt at tænke på at lave de her nye boligområder, så vi undgår segregering.
Det er i virkeligheden en meget vigtig del af vores boligpolitik at sikre, at der både er unge og gamle og daginstitutioner, men også forskellige ejerboligformer og lejerboligformer i vores nye boligområder.
Det er nytænkning, man har foretaget.
Det betyder også, at det skal være en aktiv og levende by, hvor man laver huludfyldning med ungdomsboliger og ældreboliger osv., så byerne ikke dør fuldstændig ud, når der ikke er aktivitet om dagen.
Så der sker faktisk meget, meget spændende ting på området, som jeg synes vi skal vende tilbage til.
Jeg tror, det er helt, helt afgørende, at vi ikke begynder at påtage os den rolle.
Kommunerne kender deres behov, og de fleste kommuner har en ungdomsboligpolitik.
Det gælder især de store kommuner, som har universiteter og mange andre uddannelsesinstitutioner.
Så er spørgsmålet, om vi skal tvinge en ungdomsboligpolitik igennem, og er der en sammenhæng mellem antallet af ungdomsboliger og en ungdomsboligpolitik i alle kommuner?
Alle kommuner skal have en politik for børn og unge.
Det skal de have en politik for.
Rigtig mange kommuner gør et godt stykke arbejde, men man kan spørge sig selv om, hvorvidt en landdistriktskommune uden studerende skal have en ungdomsboligpolitik.
Jeg vil sige, at det svar svæver lidt i vinden.
Jeg synes ikke, vi skal tvinge det igennem, men jeg synes, vi skal bruge det gode eksempel der, hvor man har de her uddannelsesinstitutioner, og sørge for at diskutere det med kommunerne, især med universitetskommunerne.
Fru Louise Schack Elholm var inde på 2010-aftalen.
Jeg er blevet gjort opmærksom på det, der står i den, og jeg skal nok følge op i forhold til det.
Jeg mener faktisk, vi også har skrevet noget om billigere ungdomsboliger og ældreboliger i regeringsgrundlaget.
Jeg skal nok vende tilbage.
Ellers må fru Louise Schack Elholm bede om et skriftligt svar, men jeg skal nok vende tilbage til den del af det.
Jeg har ikke selv været opmærksom på det, der stod, jævnfør punkt 10 i den aftale, man har indgået med De Radikale, og som vi har tilsluttet os.
Det skal jeg nok få fulgt op på så hurtigt som muligt.
Jeg har allerede haft kontakt til mit embedsværk i dag og sagt, vi skal have fulgt op på det, der er sket, og jeg nok vende tilbage med et svar til fru Louise Schack Elholm på den del af det.
Jeg vil godt kvittere for Dansk Folkepartis holdning.
Gennem hr. Mikkel Dencker har partiet gjorde rigtig meget ud af startboliger, som er blevet vedtaget i fællesskab her.
Fru Rosa Lund nævnte det også: Der er altså behov for at tænke på andet end folk, der går på en professionsbacheloruddannelse eller på et universitet.
Der er rigtig mange unge mennesker, der har brug for at flytte hjemmefra, og som er i en helt anderledes situation.
Der er startboliger et rigtig godt eksempel på det.
Jeg er glad for, at Dansk Folkeparti husker os på den del af det.
Jeg har selv boet på teknisk kollegium i sin tid.
Vi skal også tænke på lærlinge her.
Mange lærlinge er i dag lidt oppe i alderen, når de får sig en uddannelse i dag.
Måske har man valgt forkert og er kommet ind på en videregående uddannelse, men har fundet ud af, at man gerne vil være smed ligesom boligministeren.
Så er det ikke så ringe, at der også er et sted, man kan bo.
Det er fint.
Derfor er det godt at tage det med.
Jeg tror, jeg nogenlunde har været rundt om problematikken: det fælles ansvar, det med, at der faktisk er rigtig godt gang i boligbyggeriet, det med, at vi i samarbejde med kommunerne skal kigge på, hvad vi kan gøre, og hvilke rammer der er, jordsalg og nogle af de andre problemstillinger, der har været nævnt.
Men må jeg ikke sige, at vi faktisk er rigtig godt stillet.
Jeg tror, det vil betyde rigtig meget, at vi får gang i Danmark igen med den kickstart, vi har lavet i fællesskab, med renovering af de almene boliger.
Og så nævnte fru Rosa Lund, at nogle af ungdomsboligerne er vel dyre, når man skal leve af SU.
Hvordan kan vi sikre, at der er boliger til alle?
Som hr. Jan Johansen nævnte, er det en kernesag, også for Socialdemokratiet.
Jeg vil godt starte med at sige tak til Enhedslisten og fru Rosa Lund for at sætte fokus på det her.
Det giver jo mulighed for at komme ud med de faktuelle oplysninger, som findes omkring unges boligvalg.
Jeg synes, det er en vigtig diskussion, for det er en meget, meget vigtig ambition for den her regering, at der kommer flere boliger til de studerende, når vi tænker på, at der nu er 20.000 flere studerende end i 2008.
Det trækker i den rigtige retning, og jeg er enig med Enhedslisten i, at det er meget, meget vigtigt.
De unges boligvalg er langt mere varieret, at man forestiller sig.
Det er også anderledes end de mere etablerede befolkningsgruppers boligvalg.
Selvfølgelig er det det, for når man er ung, flyver man jo fra reden og skal påbegynde et selvstændigt voksenliv med arbejde eller uddannelse eller begge dele, og man skal også have en egen bolig.
Det foregår på mange måder.
Nogle lejer sig et værelse, mens andre bor på fremlejekontrakter.
Andre er så heldige at have forældre, der har råd til at købe en ejerbolig eller en andelsbolig, som lejes ud til de unge.
Andre igen flytter i kollektiv eller ind på et kollegium.
Kun 10 pct. af de 18-29-årige bor i en ungdomsbolig.
De resterende 90 pct. finder en bolig på det øvrige boligmarked.
Der er altså ikke nogen en til en-sammenhæng mellem antallet af unge og behovet for ungdomsboliger, og det synes jeg er vigtigt at fokusere på.
Det forhold, at kun 10 pct. af de unge bor i en ungdomsbolig kan selvfølgelig hænge sammen med, at der ikke er ungdomsboliger nok, og jeg er ikke blind for, at der faktisk er unge, der står på venteliste til en ungdomsbolig og også ville blive rigtig lykkelige over at få tilbudt en ungdomsbolig.
I langt de fleste kommuner er der relativt kort ventetid til en ungdomsbolig, og i kommuner med få eller ingen uddannelsespladser er det faktisk svært at leje ungdomsboligerne ud.
Man skal ikke være blind for, at der også er et mismatch her.
Når der de seneste år har været skrevet en del om mangel på boliger til studerende, er det jo faktisk et billede, som vi ser hvert år i forbindelse med semesterstart.
Traditionelt aftager efterspørgselen dog i løbet af efteråret, efterhånden som de unge får anvist en bolig, selv finder en bolig, eller finder ud af, at de slet ikke har brug for en ungdomsbolig.
Generelt skal man altså være opmærksom på, at de studerende altså vælger rigtig mange forskellige boligformer.
Det samlede antal ungdomsboliger dækker faktisk kun knap 30 pct. af de studerende.
De fleste studerende bor altså i helt andre boligformer end ungdomsboliger.
Efterspørgslen på ungdomsboliger i de store uddannelsesbyer vurderes at være stigende i de her år.
Det skyldes ikke bare de demografiske, men også de strukturelle forhold og desuden et øget optag på de videregående uddannelser, herunder et øget antal udenlandske studerende, der også tæller med her.
Den seneste befolkningsfremskrivning fra Danmarks Statistik viser, at ungdomsårgangene vokser i de her år, men den viser også, at kurven faktisk snart knækker.
Tallene viser, at antallet af unge mellem 18 og 29 år vil stige frem til 2020, men hvis der alene ses på de 18-24-årige, som primært er dem, der flytter ind i ungdomsboligerne, så vil den her gruppe kun vokse frem til 2016, hvorefter den gruppe vil blive mindre.
Vi står altså foran en øget efterspørgsel de næste 4-5 år, hvorefter vi risikerer at stå med for mange ungdomsboliger.
Samtidig er det en kendt sag, at de unge, når de vælger en bolig, prioriterer at have en meget kort afstand til uddannelsesstedet eller arbejdspladsen og ind til storbyens kultur- og forlystelsestilbud.
Det øger efterspørgslen efter centralt beliggende ungdomsboliger i de store uddannelsesbyer.
En anden tendens er de seneste års økonomiske krise.
Krisen har betydet, at folk simpelt hen flytter mindre, og det er klart, at lejeboligmarkedet bliver mindre mobilt, når det har været fastfrosset.
Det tror jeg man skal have med i sin vurdering – især i Københavnsområdet.
Det gælder også for de unge, der flytter fra ungdomsboligerne, men også for dem, der bor i studieegnede private boliger.
Hvis man ikke får job, så flytter man ikke, for man tør ikke risikere at flytte over i en større bolig af den ene eller den anden slags.
Det giver selvfølgelig en større søgning på de ledige boliger.
Det skyldes altså dels de tendenser, som jeg har nævnt, dels at optaget på de videregående uddannelser har været stærkt stigende de senere år.
Sammenfattende kan det siges, at efterspørgslen efter boliger til unge og studerende forventes at være stigende i de næste 4-5 år, hvorefter den forventes at være aftagende.
Unge og studerende er for mig at se en relativt svag gruppe på boligmarkedet.
Det skyldes, at de skal etablere sig, og det sker typisk for begrænsede økonomiske midler.
De almene ungdomsboliger er det altovervejende hovedværktøj i forhold til kommunerne, der har mulighed for at imødekomme de unges efterspørgsel efter boliger.
Den offentlige støtte til ungdomsboliger sikrer en boligform, der matcher de unges økonomiske behov.
Når man kigger på de almennyttige ungdomsboliger, ses det, at de er karakteriseret ved kerneprincipper såsom lige adgang for alle uddannelsessøgende – hvilket er et vigtigt princip – og for andre unge med behov.
De er også karakteriseret ved medbestemmelse og beboerdemokrati, stabile lejeforhold via balanceleje og en rimelig og ordentlig finansieringsmodel.
Behovet for nye ungdomsboliger vurderes af kommunerne.
Det er således kommunerne, der løbende vurderer det lokale behov for ungdomsboliger, og hvem skulle vide det bedre end dem.
Det er kommunerne, der laver lokalplanerne, og på baggrund af deres vurdering giver de tilsagn om støtte til nye almene ungdomsboliger.
Dette træk ved den almene model er blevet styrket med reformen af den almene boligsektor, hvor kommuner og boligorganisationer nu i højere grad samarbejder om vurderingen af behov, udbud og udfordringer i de eksisterende boliger.
Vi har, som fru Rosa Lund rigtigt sagde, en målsætning om, at 60 pct. af en ungdomsårgang skal have en videregående uddannelse, og jeg nævnte også, at optaget på de videregående uddannelser er steget markant i de senere år.
Det er både kommet flere danske og udenlandske studerende til gode, og det er jo glædeligt.
Det er klart, at når man øger optaget, har det også konsekvenser for efterspørgslen på ungdomsboliger.
I 2010 vedtog et helt enigt Folketing det, der hedder campusloven.
Den gør det bl.a. muligt, at man på universiteterne tager initiativ til at etablere almene ungdomsboliger forbeholdt danske og udenlandske studerende.
Loven har til hensigt at give universiteterne bedre mulighed for at råde over et tilstrækkeligt antal boliger til de studerende, de har.
Men på trods af den store interesse fra universiteternes side er der endnu ikke blevet opført nogle af disse campusboliger, og jeg synes, vi skal se på, hvordan vi kan sikre flere af de her campusboliger.
I de seneste 10 år er der givet tilsagn om op imod 11.000 nye ungdomsboliger.
Cirka 1.600 af de sidstnævnte ligger i hovedstadsområdet og 600 i Københavns Kommune.
Så de bliver altså allokeret derhen, hvor behovet er størst.
Kommunerne er ved at tilpasse udbuddet af ungdomsboliger.
I øjeblikket er der cirka 4.000 ungdomsboliger under opførelse.
Det synes jeg vi skal glæde os over, i en tid hvor der er begrænset arbejde til vores håndværkere.
Det her er samfundsmæssigt nyttigt, og det er også godt for vores håndværkere, at der bliver opført boliger, så vi kan opfylde et behov.
For 2013 vurderer vi, at kommunerne til næste år vil give tilsagn om ydeligere 1.200 ungdomsboliger.
Kommunerne er jo omdrejningspunktet for ungdomsboligpolitikken.
Mange steder er man begyndt at adressere udfordringen særskilt, og i mange kommuner bliver unge studerende med rette set som en strategisk ressource.
Specielt i kommuner med rigtig mange uddannelsesinstitutioner gør man en ekstraordinær indsats.
Jeg var selv i går på besøg i Aarhus og så, hvad man har gang i af nye ungdomsboliger på havnen, hvor man jo har blandet velhaverboliger og almindelige udlejningsboliger med kollegieboliger og almene boliger.
Jeg synes, det er meget, meget nyttigt, og det var flot at se, hvor mange ekstra ungdomsboliger, der bliver bygget der.
Flere af dem er taget i brug, og der er tale om lavenergi- eller 0-energi-huse.
Jeg synes faktisk, at der gøres en stor indsats fra vores kommuners side.
Dog ikke i København, men i de nævnte byer, altså Roskilde, Odense, Aarhus og Aalborg, har man forskellige garantier til de uddannelsessøgende.
I Aalborg har der længe været et nært og tæt samarbejde mellem kommunen og universitetet om studieboliger, og i 2010 gav Aalborg Kommune tilsagn til etablering af ikke mindre end 2.700 nye almene ungdomsboliger.
I 2013 budgetterer kommunen med yderligere 630 ungdomsboliger.
Så der sker altså noget.
Også i Aarhus og i Odense budgetterer man med nye ungdomsboliger.
I 2013 planlægger Aarhus 170 nye ungdomsboliger, og Odense planlægger 100 nye ungdomsboliger.
De første 145 er der allerede blevet afsat penge til i budgettet for 2013 efter mange år uden nye tilsagn om nye ungdomsboliger.
Nu sadler man altså om, og det synes jeg er rigtig positivt.
Alt i alt peger det her på, at kommunerne med rigtig mange uddannelsesinstitutioner nu tager udfordringen med flere unge på de videregående uddannelser op og etablerer nye ungdomsboliger.
I staten og i regeringen har vi aftalt med KL, at kommunernes andel af grundkapitalen til almene boliger frem til udgangen af 2016 nedsættes fra 14 pct. til 10 pct. i den finanslovaftale, som vi har lavet sammen med Enhedslisten.
Herunder også til de almene ungdomsboliger.
Jeg tror på, at det er det, der er med til at give det et mægtigt boost nu.
Vi får bygget flere nye almene ungdomsboliger, og jeg er rigtig glad for den aftale, vi har lavet.
Ved lovændringen vil kommunerne faktisk få en bedre mulighed for at føre en aktiv boligpolitik og dermed sikre, at der er ordentlige boligtilbud til alle borgerne.
Og i stedet for at have enten 14 pct. eller 7 pct. i forhold til grundkapital lægger man sig nu fast på en lavere procentsats end de 14 pct., og dermed sikres det også, at kommunerne kan regne med det frem til 2016.
Derudover vil den lavere grundkapital forhåbentlig også betyde, at der bliver sat mere skub i byggeriet, og at vi får skabt flere job.
Jeg forventer, at vi ender med en bred opbakning til det her forslag, når det skal tredjebehandles på torsdag.
Jeg glæder mig til, at det bliver afsluttet, så kommunerne kan planlægge ud fra det.
Jeg skal afslutningsvis understrege, at vi også i de kommende år må forvente en høj efterspørgsel efter ungdomsboliger i de store uddannelsesbyer.
Derfor er det godt, at Folketinget og vi som regering har fokus på det sammen med kommunerne.
Jeg skal også nævne, at jeg løbende har møder med de fire universitetsbyer, hvor vi drøfter de her problemstillinger, og jeg kan mærke, at de er meget opmærksomme på det og er opdateret på det.
Det synes jeg også, at tallene her viser.
Der arbejdes med det, og der er i øjeblikket ved at blive opført 4.000 nye ungdomsboliger, og kommunerne i specielt de store uddannelsesbyer planlægger at give tilsagn til yderligere nye ungdomsboliger.
Jeg har som sagt drøftet situationen med borgmestrene fra de 4 uddannelses- og universitetsbyer, og jeg ser med tilfredshed på, at kommunerne faktisk vedtager egentlige ungdomsboligpolitikker med forskellige garantier.
Så det er måske mere nuanceret, end man måske lige tror, når man kigger ud over landskabet i november måned, og det er faktisk sådan, at der er gang i rigtig meget på området.
Ungdomsboligmarkedet er blevet mere varieret, men jeg anerkender, at der er en udfordring.
Ikke mindst set i lyset af, at boligmarkedet har været totalt nedfrosset
Men tak for ordet.