Jonas Dahl (SF), 2010-11-04:
Tak for det.
Regeringen og Dansk Folkeparti har fremlagt et lovforslag om brugerbetaling på fertilitetsbehandling, men det er sket uden tanke på konsekvenserne for patienterne og for landets fremtidige samfund.
Lovforslagets ophavsmænd mødte end ikke op til den høring, som blev afholdt sidste mandag, hvor samtlige fremmødte organisationer fortalte om deres betænkeligheder.
Lovforslaget vil medføre en marginalisering og en diskriminering af en befolkningsgruppe, og det finder vi fra SF's side helt uacceptabelt.
Derfor kan det heller ikke være nogen overraskelse, at vi fra SF's side ikke kan tilslutte os lovforslaget.
Regeringen har fremført et argument om, at infertilitet ikke er en sygdom.
Men det passer jo ikke, og det har vi også fået ordførerne til at bekræfte tidligere i dag.
Det er en anerkendt sygdom af WHO, og barnløshed er ofte betinget af sygdomme såsom PCO og endometriose.
Fertilitetsbehandling er derfor at sidestille med al anden dansk sygehusbehandling, og i Danmark er grundprincippet, at sygehusbehandling er gratis.
Det er dette grundprincip, regeringen og Dansk Folkeparti nu rører ved.
Regeringen og Dansk Folkeparti piller altså ved en af de grundpiller i det danske sundhedsvæsen, som har været bærende igennem rigtig mange år.
En patientgruppe er udvalgt og rammes uhensigtsmæssig hårdt af lovforslaget.
Det er diskriminerende.
Det er at diskriminere en specifik gruppe så pludseligt at ændre på reglerne.
Det går direkte imod sundhedsloven, hvor der står om tilskud til medicin, citat : Tilskuddet sikrer, at ingen patient af økonomiske grunde skal afstå fra relevant behandling med lægemidler.
Citat slut.
Desuden er jeg i tvivl om, hvorvidt det lever op til EU's gennemsigtighedskrav.
Lovforslaget vil skabe enorm social ulighed.
Nu bliver sygdomsbehandlingen ikke bestemt af behovet for behandling, men snarere af patienternes pengepung.
De velstillede kan få børn, mens de mindre velstillede forbliver barnløse.
Det er for os at se fuldstændig uacceptabelt, at der ikke er lige ret og lige adgang til sundhedsvæsenet.
Som det blev sagt ved den omtalte høring, hvor regeringen glimrede ved sit fravær: Hvor skal dankortautomaten sættes op på sygehuset i fremtiden?
Ønsker vi virkelig et samfund, hvor en gruppe skatteydere holdes uden for sundhedsvæsenet?
Og ikke mindst må man spørge sig selv, efter Venstres ordfører i dag sagde, at man jo ikke kunne udelukke andre områder på sigt: Betyder det, at den næste gruppe er kræftpatienter, der skal betale for deres kemoterapi, eller diabetikere, der skal have to job, fordi deres tilskud til insulin bliver fjernet?
Vi kan også kigge på de erfaringer, der har været med et lignende lovforslag i landene omkring os.
Tyskland indførte i 2004 brugerbetaling på fertilitetsbehandling.
Det medførte et fald, faktisk en halvering, i behandlingerne, og dermed må man jo også prøve at spørge: Hvad kan man opnå, hvis man sammenligner disse tal med danske forhold?
Vi ved, at i Danmark kommer 10 pct. af børnene til verden ved hjælp af kunstig befrugtning.
Hvis nu halvdelen af disse børn ikke vil blive født de kommende år, svarer det til, at børnetallet reelt set vil falde med 5 pct.
Det er trods alt en ganske klækkelig del.
Jeg føler mig overbevist om, at konsekvenserne vil ramme Danmark.
Om det bliver 50 pct. eller 40 pct., er, som fru Birgitte Josefsen også sagde, svært at forudsige, men vi kan trods alt lytte til nogle af de erfaringer, der har været i landene omkring os, og i bl.a. Tyskland har erfaringerne været stærkt negative.
Til omtalte konference var bl.a. dr. Mark Connolly inviteret.
De behandlingsudgifter, der skal til for at bringe et barn til verden i dag, giver et reelt positivt afkast, når barnet er lidt over 38 år, og udgifterne til et barn, der er undfanget på normal vis, giver afkast fra 38.
Det vil sige, at der reelt set er få måneders forskel på, hvorvidt et barn bliver en økonomisk gevinst for det danske samfund.
Dermed må man også undre sig over, hvad baggrunden har været for, at regeringen har fremsat det her forslag, som netop rammer skævt, socialt skævt, men det er også alt for kortsigtet, fordi det på lang sigt vil være ganske bekosteligt for det danske samfund, ikke mindst fordi børnetallet vil falde, og ikke mindst fordi vi rent faktisk ved, at børn er en rigtig god investering og det er en rigtig god forretning for statskassen.
Vi har en udfordring i Danmark.
Vi ved, at der er mangel på arbejdskraft i fremtiden, og hvordan skal små generationer kunne løfte vores velfærdssamfund?
Det spørgsmål stiller vi tit og ofte, og derfor er det også fuldstændig absurd, at regeringen i dag fremsætter lovforslag, hvor man vil sænke børnetallet yderligere, og hvor konsekvenserne for velfærdssamfundet vil være endnu mere markante end ved den allerede førte politik.
Her og nu vil staten måske spare penge, men på længere sigt vil det være økonomisk katastrofalt.
Fra udlandet ser man tit og ofte op til den danske velfærdsmodel, og verden over er der udtrykt bekymring for, at den gode danske sundhedsmodel bliver tabt på gulvet.
Vi kan bl.a. se det på forskningsområdet.
Forskningen er en vigtig del af det danske sundhedsvæsen, men hvem vil mon i fremtiden ønske at deltage i forsøg inden for kunstig befrugtning, hvis det er noget, man har sparet op til igennem mange år og nu endelig har råd til en behandling?
Har man garanti for behandlingens kvalitet, hvis man deltager i et forsøg?
Det ved man reelt set ikke, og derfor er det da klart, at der er par i dag, der ønsker at benytte sig af kunstig befrugtning, som vil frafalde at deltage i forskningsprojekter ene og alene med det udgangspunkt, at de ikke føler, at det er risikoen værd.
Hvad nu, hvis de skal betale for endnu et forsøg efterfølgende?
Konklusionen er kort og godt, at dette lovforslag frarøver en gruppe mennesker deres rettigheder i besparelsernes hellige navn, og når staten reelt vil tabe penge på det, hvordan kan man så retfærdiggøre det fra regeringens side?
Vi kan sådan set sagtens diskutere, om det er en menneskeret at få børn, men det er nu engang en ret i Danmark at blive behandlet for sygdom, og det er en hjørnesten i vores sundhedsvæsen.
Derfor er lovforslaget et historisk brud på princippet om lige ret og fri adgang til sundhedsydelserne, og derfor kan vi fra SF's side absolut ikke bakke op om lovforslaget.
Jamen jeg kan da fuldt ud bekræfte, at der er betaling for adoption.
Men forslaget i dag går jo ud på, at regeringen vil indføre brugerbetaling for kunstig befrugtning, og jeg ved ikke, om det er et forsøg fra regeringen på at hæve afgifterne et andet sted, fordi man synes, at når nu adoption koster lidt penge, er det også rimeligt, at alt andet koster penge.
Jeg forstår ikke helt ordførerens argumentation, den hænger måske ikke helt sammen.
Men jeg kan da også bekræfte over for ordføreren, at på den høring, som ordføreren ikke var med til, var der bl.a. et par, der fortalte, at nu havde de gennemgået så mange forsøg, at det ville være løbet op i omkring 180.000 kr., såfremt de selv skulle have betalt for dem.
Nu var de så heldigvis i lykkelige omstændigheder, men kan ordføreren så ikke bare også bekræfte, at der rent faktisk er nogle borgere, som ender med nogle meget, meget store udgifter, såfremt de i fremtiden selv skal betale for kunstig befrugtning?