Bertel Haarder (V), 2010-04-26:
Beslutningsforslaget går ud på, at reglerne ændres, sådan at kommuneskatterne for grænsependlere over den dansk-tyske grænse tildeles den kommune, som pendleren arbejder i.
Baggrunden er, at den kommune, hvor vedkommende arbejder, har visse udgifter til personen.
Det drejer sig hovedsagelig om udgifter til sygedagpenge og daginstitutioner.
Forslagsstillerne nævner, at grænsependlere er en værdifuld gruppe for erhvervslivet i det sydjyske område, og at grænsen ikke skal være afgørende for, hvor et menneske bosætter sig, eller hvor en virksomhed etablerer sig.
Derfor bliver der foreslået ligestilling af de sydjyske kommuner med de danske kommuner i Øresundsregionen vedrørende pendlerskat.
Man skal skelne mellem de regler, der gælder for den enkelte grænsependler, og de regler, der gælder for kommunerne.
For den enkelte grænsependler er det de samme regler, der gælder, uanset om personen pendler fra Sverige eller fra Tyskland.
For kommunerne er der en forskel, fordi Øresundsaftalen indebærer en vis udveksling af såkaldt provenu af kommuneskat mellem kommunerne.
Det vil jeg vende tilbage til.
Lad mig først ridse op, hvad det er for nogle skatteregler, der gælder, når en person med bopæl i udlandet arbejder for en dansk arbejdsgiver i Danmark.
Lad mig straks slå fast, at det er de samme regler, der gælder, uanset om man pendler over den dansk-tyske grænse eller pendler over Øresund.
Hvis man bor i udlandet og arbejder for en dansk arbejdsgiver, er man skattepligtig til Danmark af den lønindkomst, man får i Danmark.
Skattesatserne er for de statslige skatters vedkommende de samme som for lønmodtagere, der bor i Danmark, så her er der ikke nogen forskel.
Forskellen er, at grænsependlerne ikke betaler kommuneskat efter satsen i en bestemt kommune, men i stedet betaler en gennemsnitlig kommuneskattesats for landet som helhed.
For den enkelte grænsependler er der ikke nogen forskel.
Reglerne er som sagt de samme, hvad enten man pendler til Danmark fra Sverige eller pendler til Danmark fra Tyskland.
Derfor forstår jeg ikke forslaget om, at vi skal ligestille skattereglerne for pendlere i de sydjyske kommuner med skattereglerne for dem, der pendler over Øresund.
For de er allerede ligestillet.
Så kommer vi til det, som ikke er ens ved Øresund og ved Flensborg Fjord.
Forslagsstillerne henviser til den Øresundsaftale, som er indgået med Sverige.
Men Øresundsaftalen handler ikke om, hvordan vi i relation til de danske kommuner beskatter personer, som bor i Sverige og arbejder i Danmark.
Øresundsaftalen handler om det modsatte.
Øresundsaftalen har ikke til formål at kompensere den kommune, hvor man arbejder i Danmark, for tabte indtægter.
Aftalen har derimod til formål at kompensere bopælskommunen i Sverige for de indtægter, den mister, når grænsependlernes lønindkomst beskattes i Danmark.
Aftalen vender naturligvis begge veje, sådan at en dansk bopælskommune tilsvarende kompenseres, når kommunens borgere arbejder og beskattes i Sverige.
Det vil sige, at den danske bopælskommune får en vis kompensation, hvis en borger bor i kommunen og arbejder i Sverige.
Men der er som sagt tale om en kompensation til bopælskommunen og ikke til arbejdsstedskommunen, som man skulle tro, når man læser forslaget.
Når det er sagt, står tilbage, at den mere grundlæggende baggrund for beslutningsforslaget, er, at de sydjyske kommuner som arbejdsstedskommuner har visse udgifter til sygedagpenge og dagpasning i forbindelse med personer, som arbejder i kommunen, men bor i Tyskland.
Der er tale om særlige forhold, som kun har betydning for nogle få kommuner tæt på grænsen, men der er tale om forhold, som vi skal være opmærksom på.
Regeringen har flere gange tilkendegivet, at det er forhold, som skal tages i betragtning ved udmåling af de såkaldte særtilskud.
Særtilskuddene er midler, som kan tildeles kommuner i særlige situationer, når de ikke er dækket af det generelle udligningssystem.
Spørgsmålet er netop, hvad der så er det mest hensigtsmæssige middel til at nå målet.
En ordning svarende til Øresundsaftalen er jo ikke relevant, da den ikke sigter mod at tilføre midler til arbejdsstedskommunen.
Det kan derfor overvejes, om det vil være mere hensigtsmæssigt at tage hensyn til den udgiftsmæssige belastning fra grænsependlere ved udmåling af særtilskud eller ændre de generelle skatteregler.
De tidligere erfaringer med fordelingen af en del af skatteindtægterne fra begrænset skattepligtige til kommunerne har vist, at det førte til en fordeling af et skattebeløb til et stort antal kommuner.
Særtilskuddene er en mere enkel og ubureaukratisk metode, hvormed man kan tage højde for forhold, som kun er relevante i ganske få kommuner, og det må vurderes, at det forhold kun er relevant i nogle få kommuner tæt på den dansk-tyske grænse.
Der findes ikke specifikke opgørelser over den del af en kommunes udgifter, der vedrører personer med bopæl i udlandet.
Men Aabenraa Kommune har fået foretaget en særlig undersøgelse, som pegede på, at kommunen har udgifter på ca. 7 mio. kr. årligt til personer, der arbejder i kommunen og bor i Tyskland.
Der er tale om et problem af en størrelsesorden, som kan håndteres inden for rammen af særtilskud.
Det er et forhold, som bliver taget i betragtning ved udmåling af særtilskud.
Jeg kan i den forbindelse nævne, at i 2010 har Aabenraa Kommune modtaget et særtilskud på 8 mio. kr.
Den væsentligste begrundelse for dette særtilskud var netop kommunens udgifter til grænsependlere, der, som jeg før nævnte, androg ca. 7 mio. kr.
Afslutningsvis kan jeg sige, at for den enkelte grænsependler er det de samme regler, der gælder, uanset om man pendler over den dansk-tyske grænse eller man pendler over Øresund.
Aftalen indebærer en vis provenuudveksling, som tilfalder bopælskommunen, som jo har en række udgifter.
Realiteten i sagen er, at kommunerne i grænseregionen har visse udgifter til grænsependlere.
Det er regeringens vurdering, at disse udgifter skal tages med i betragtning ved udmåling af særtilskud.
Det er en enkel og ubureaukratisk måde at tilføre midler på til de forholdsvis få kommuner, som er i denne særlige situation.
Med denne måske lidt indviklede, men ikke desto mindre korrekte begrundelse, vil jeg på regeringens vegne afvise forslaget, hvis intentioner jeg ikke betvivler.
Men jeg håber, at jeg har klargjort nogle ting over for forslagsstillerne.