Frank Aaen (EL), 2008-05-07:
Jeg vil lige runde den sidste debat af, hvis det er muligt, med nogle informationer, for det, der blev vedtaget sidste år, var punkt 1, at man internationalt skulle arbejde for et juridisk bindende forbud, og punkt 2, at man skulle undersøge mulighederne for og fordele og ulemper ved, at Danmark indførte et nationalt dansk forbud mod alle former for klyngebomber.
Det, vi vedtager i dag, er altså en gentagelse af det første: at arbejde for et internationalt forbud.
Og det, der så er skredet for Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre, er, at man nu accepterer, at vi skal beholde én type af klyngebomber i det danske arsenal.
Det er da et skred, der er til at forstå.
Det er mærkeligt, at man står fast på at bevare klyngebomberne.
Man har aldrig anvendt dem, man har ikke planer om at anvende dem, og man anerkender jo også de meget store humanitære problemer, der er forbundet med klyngebomber.
Man sætter sin lid til producenten, som bedyrer, at de er blevet forbedret, siden nordmændene undersøgte dem.
Nej, det skal man selvfølgelig ikke.
Regeringen erkender jo også, at der er tvivl, og jeg synes, man skulle lade den tvivl komme de mulige civile ofre til gode i stedet for at bøje sig for producenternes mangelfulde oplysninger.
Sidste år sagde udenrigsministeren til Enhedslistens ordfører, at fejlprocenter på mellem 5 og 10 er uacceptable, men alt tyder jo på, at den ligger mellem 5 og 10 pct. Er det ikke stadig væk uacceptabelt, hvis det er mellem 5 og 10 pct.?
Og hvor er der dokumentation for, at fejlprocenten holder sig under 5 til 10?
Hvor er den henne?
Så vil jeg bare sige, at selv hvis vi kom helt ned på 1 pct. ueksploderede bomber, så ville det betyde 40.000 ueksploderede bomber i Sydlibanon.
Det er altså ikke småting, vi taler om.
Det er noget vrøvl, det vil styrke den, for det vil få andre lande til at gøre det samme.
Nej, det, der er problemet, er selvfølgelig endnu en gang, at et dansk forbud vil støde vennerne i den amerikanske regering, og det vil man ikke gøre; det er så vigtigt at være gode venner med George Bush selv her til det allersidste for hans vedkommende, og det er vigtigere end menneskerettigheder og folkeret.
Vi ved jo, at det er meget tvivlsomt i forhold til folkeretten overhovedet at have klyngebomber, fordi de spreder så meget ueksploderet ammunition, som rammer civile mennesker og i meget høj grad rammer børn.
Så regeringen skal presses videre frem, og derfor er vi altså lidt kede af, at Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre er gået med på det her i dag, for vi anerkender fuldt ud, at De Radikale og Socialdemokraterne hidindtil har været på en god kurs i det her og har været med til at presse regeringen, men nu er det altså regeringen, der har presset Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre.
Så er der det der med, at man ikke kan tilkalde international hjælp, hvis vi laver et moratorium mod anvendelse af danske klyngebomber.
Det argument fanger jeg simpelt hen overhovedet ikke, og i praksis virker det da heller ikke sådan, af den enkle grund at Norge jo er med i Afghanistan, på trods af at de har et moratorium mod anvendelse af klyngebomber.
Så argumentet holder ikke.
Det er hensynet til venskabet med USA, som er det eneste, der står tilbage, når vi ser på regeringens position.