Frank Aaen (EL), 2009-05-28:
Jeg skal gøre det kort, for det, man kan konkludere, ikke mindst på baggrund af andenbehandlingen og nu her tredjebehandlingen, er, at regeringspartierne helt åbenlyst ikke ønsker at diskutere essensen i deres egne forslag.
De vil bare stemme dem igennem her om ganske få minutter.
Man har ikke ønsket at forholde sig til de to væsentligste kritikpunkter af skattereformen, nemlig at reformen øger uligheden i samfundet med skattelettelser til dem, der tjener mest – de får en skattelettelse, der svarer til mange menneskers årsindkomst – og at man prioriterer skattelettelser til dem, der tjener mest, i stedet for at forbedre velfærden.
De to ting, nemlig at uligheden øges, og at skattelettelser til rige mennesker prioriteres højere end den fælles velfærd, har man ikke ønsket at gå ind i en debat om.
Man har i stedet for brugt al sin taletid på at kritisere andre partiers politik.
Det er helt o.k., og alle bør være glade for, at der er nogle, der gider diskutere deres politik, men det skal ikke være sådan, at man bruger det som en overspringshandling for at undgå at forsvare det, der er kernen i ens egen politik, og som man ikke bare lægger frem, men faktisk også agter at vedtage her om lidt.
Er det f.eks. lykkedes gennem korte bemærkninger at aftvinge dem, der står bag skattereformen, nogle svar, har vi fået bortforklaringer i stribevis og helt misvisende svar, der var helt ude i hampen.
Det er f.eks. fra fru Pia Kjærsgaard, som i går kom med den opsigtsvækkende påstand, at reformen ikke vil øge uligheden, fordi de, der får de største lettelser, selv betaler.
Jeg mener, at det må selv skatteministeren tage afstand fra, for det er jo ikke meningen med den her skattereform.
Meningen med den er jo, at de, der tjener mest, skal få mest, men skatteministerens våbenfælle i den her sag, fru Pia Kjærsgaard, har altså i sin visdom fundet ud af, at de, der får de største lettelser, selv betaler.
Det må sættes på plads af skatteministeren.
Det kan regeringen ikke have siddende på sig.
Jeg må indrømme, det er forunderligt, at man overhovedet kan få sig selv til at stå at sige sådan nogle ting under en tredjebehandling af så stort et lovkompleks.
Vi har også hørt en meget mærkelig påstand om, at de penge, der gives til at lette topskatten, ikke kan bruges til velfærd.
Det er jo et rundtosset argument, og jeg er da glad for, at skatteministeren i går erkendte her fra talerstolen, at tingene selvfølgelig ikke hænger sådan sammen.
De penge, der bruges, og som jo er rigtige penge og foræres til dem, der har de højeste indkomster, kunne selvfølgelig have været brugt til at forbedre skolerne, til boliger til de demente, som vi kan se i dag ikke får en bolig, eller til at fylde nogle af de andre huller ud, der er i vores velfærd.
Det er derfor, at der ikke er nogen tvivl om, hvad der er det grundlæggende i skattereformen.
Det ene er prioritering af skattelettelser til de rige på bekostning af dem, der tjener mindst.
Og det andet er prioritering af skattelettelser til de rige på bekostning af den fælles velfærd.
Det burde der ikke være nogen grund til at debattere.
Men vi har alligevel forsøgt at få at vide, hvorfor man synes, at der skal se sådan ud, og det er lige præcis det, der har knebet med.
Vi har ikke kunnet få at vide, hvorfor man har valgt den indretning af vores skattesystem og vores finansiering af velfærden.
Man er løbet fra virkeligheden, og det er ganske sigende.
Derfor vil jeg, når partierne bag reformen, Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, ikke er så glade for at diskutere konsekvenserne af deres egen politik, men hellere vil diskutere andre partiers politik, lige komme med et par ord om, hvad Enhedslisten skattepolitisk står for.
Vi siger, at alle med lave indkomster – også arbejdsløse, syge og pensionister – skal have en lavere skat, mens de, der tjener mest, skal betale mere, f.eks. i form af en rigmandsskat på 5 pct. for alle indkomster over 1 mio. kr., for at tage et eksempel fra vores palet.
Arbejdsfri indkomster – det vil sige indkomster, som man får ved bare at sidde ved postkassen og vente på, at postbuddet kommer – skal beskattes hårdere end i dag.
Det gælder aktieudbytte og forskellige andre arbejdsfri indtægter.
En omsætningsafgift på aktiehandel kan måske også dæmpe noget af den galskab på børsen, som vi har set i de forgangne år.
Multinationale selskaber, der snyder i skat, skal til lommerne, og der skal mere ind fra nordsøolien.
Og så skal der ryddes op i diverse asociale skattefradrag.
Det er sammenfattende sådan, at for de, der tjener mest, og for de indkomster, man sveder mindst for at få, måske slet ikke sveder for at få, skal skatten op, hvorimod de, der har de laveste indkomster, skal betale mindre i skat.
Man kan også sige det på en anden måde: Det er en skattepolitik, der er den stik modsatte af VKO's skattepolitik, således som vi ser den præsenteret her i dag.
Jeg er da, når der har været alle de bemærkninger til, hvad andre partier ikke har haft af skattepolitik, meget rede til at svare på spørgsmål om vores skattepolitik.
Den er fuldt udformet, og den hænger sammen: Der, hvor vi giver penge ud, tager vi penge ind et andet sted.
Den er fuldt finansieret.
Så værsgo at spørge!