runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2007-01-17:
Jeg synes også, at den her diskussion er ret interessant, men jeg synes i virkeligheden, at det interessante er forskellen på den tale, som Bush holdt om den såkaldte nye strategi – man kan diskutere, hvor meget nyt der er i den – og de elementer, som lå i Baker-Hamilton-rapporten fra starten af december sidste år.
Sagen er i virkeligheden den, at Baker-Hamilton-rapporten er helt utilstrækkelig og ikke går langt nok, fordi den kun taler om en gradvis tilbagestrækning – tropperne burde trækkes ud lige med det samme.
Men i forhold til Baker-Hamilton-rapporten og det, som Bush melder ud den 10. januar, har vi alligevel at gøre med to principielt forskellige tilgange, hvor Baker-Hamilton-rapporten taler om dialog og inddragelse, mens Bush i sin tale og sin såkaldte nye strategi bare kører videre ud ad den samme tangent, bare fortsætter med mere konfrontation, mere vold, mere militær.
Det synes jeg i virkeligheden er det mest alvorlige i det her.
Problemet er, at den her Irakkrig jo har betydet – det er statsministeren medskyldig i – at Iran er blevet en regional stormagt, og nu skal vi ud af suppedasen.
Der kan man så vælge, om man skal bruge mere vold, eller om man skal bruge dialog.
Jeg er mest til dialog, selv om jeg anerkender, at vi er endt i en suppedas, bl.a. med statsministerens hjælp.
Jeg vil spørge statsministeren: Er det ikke rigtigt, at det, som Bush siger med den nye strategi, er et udtryk for konfrontation, mens Baker-Hamilton-rapporten er en tilgang, som i udgangspunktet tager afsæt i dialog?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jeg synes, det er ret interessant at konstatere her i dag, at den danske venstrefløj er i en tæt alliance med den udenrigspolitiske tænkning, som tidligere udenrigsminister James Baker repræsenterer.
Jeg noterer kun denne nye alliance som et meget, meget interessant fænomen.
Rune Lund (EL), 2007-01-17:
Det skulle i så fald være en meget interessant alliance.
Det er en alliance, som jeg i hvert fald ikke selv har opdaget.
Men min pointe – jeg kan gentage det for statsministeren – var, at statsministerens sjosken i hælene på den amerikanske præsident og den politik, som er blevet ført i Irak, har ført til, at Iran er blevet en regional stormagt i Mellemøsten.
Det er meget beklageligt, at statsministeren har været med til at placere et fundamentalistisk præstestyre i den position.
Nu er vi i suppedasen, hvordan skal vi komme ud af den?
Skal vi fortsætte som Bush?
Skal vi fortsætte, som statsministeren og George Bush har gjort indtil nu med bare at tænke mere militær, mere krudt, flere kugler og kanoner, eller skal vi indgå i dialog?
Der må man jo sige, at jeg er mest til dialog.
Det kan jeg egentlig også forstå udenrigsministeren er.
Lige efter offentliggørelsen af BakerHamilton-rapporten i december sagde udenrigsministeren den 6. december: Spørgsmålet om konstruktiv inddragelse af Iran og Syrien er ligeledes i tråd med regeringens overvejelser.
Det har statsministeren i hvert fald været på en måde, i form af at hele Irakkrigen jo har placeret Iran i den position, Iran har nu.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Det, hr. Rune Lund står og siger her, savner fuldstændig mening.
Jeg vil blot henvise til, hvad jeg hele tiden har sagt i den her sag, nemlig at vi fra den danske regerings side synes, at det er fornuftigt at inddrage lande i regionen, som vil arbejde konstruktivt på at finde løsninger.
Vi synes, at den anbefaling er rigtig, men jeg vil også føje til – jeg har sagt det ikke bare her, men også direkte til James Baker før offentliggørelsen af rapporten – at vi ser sådan på det, at man ikke kan indgå studehandler med diktaturstater som Syrien og Iran om at underminere de beslutninger, FN har truffet, f.eks. vedrørende Irans atomprogram eller f.eks. vedrørende undersøgelsen af mordet på tidligere premierminister Hariri i Libanon.
Vi vil ikke være med til, at man indgår i dialog, hvor vi underminerer FN's beslutninger, med studehandler på de punkter.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-01-17:
Siden statsministeren hævder at have læst Baker-Hamilton-rapporten så grundigt, kunne han så ikke forklare, hvor man i rapporten foreslår studehandler?
Jeg så hende tilfældigvis i CNN i går på en pressekonference, jeg tror, det var i Ramallah, hvor hun bliver spurgt om det her, og hun afviser fuldstændig notorisk, at hendes rundrejse i Mellemøsten eller i Palæstina, Israel har noget som helst at gøre med Irakkrigen.
Hun skulle ikke have den sammenhæng ind, som Baker-Hamilton-planen foreslår, i den måde, hun håndterer Palæstinaproblemet på i øjeblikket.
Det er bare lige en orientering om, at det for hende intet har at gøre med Irak.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Nej, men derfor kan det alligevel være betydningsfuldt.
Det er da klart min opfattelse, at konflikten mellem israelerne og palæstinenserne er kilden til meget anden ustabilitet, konflikt, uro og rekruttering af terrorister i verden, og derfor er det utrolig vigtigt at få fundet en løsning på den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Det er det, vi lægger vægt på fra dansk side, og vi hilser med tilfredshed, at man fra amerikansk side gør endnu et forsøg, uanset hvilke forbindelser man måtte mene der er mellem den og konflikten i Irak.
Det er i sig selv utrolig vigtigt at få lagt det pres på parterne i den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Lad mig sige til hr. Holger K. Nielsen: Jeg har ikke påstået, at Baker-Hamilton-rapporten lægger op til studehandler.
Jeg har bare sagt, at hvis man skal indgå i dialog med nogen, må man respektere de beslutninger, der er truffet af FN.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-01-17:
De skriver notorisk, at man skal respektere FN-beslutningerne.
Det står jo direkte i rapporten.
Så jeg kan ikke se, hvordan det kan bruges til noget som helst i den her sammenhæng.
Det kan komme til det, det skal jeg da medgive.
Men om de forslag, der er kommet i Baker-Hamilton-rapporten, er det fuldstændig ude i hampen at sige, at der lægges op til studehandler, for det gør der rent faktisk ikke.
Det er da fuldstændig korrekt, at Palæstinakonflikten er nøglen til at få en fredsløsning i Mellemøsten og til at bekæmpe terrorismen.
Derfor er det da fornuftigt, at hun forsøger på det.
Jeg har min tvivl om, at det vil lykkes for den amerikanske regering, for den amerikanske regering er så miskrediteret i hele Mellemøsten, at den formentlig ikke kan gøre ret meget i den her sammenhæng.
Men det, der bare slog mig, var, at Condoleezza Rice lagde meget stor vægt på, at det, hun var ude i, ikke havde noget som helst at gøre med Irakkonflikten.
Hun tog med andre ord indirekte afstand fra Baker-Hamilton-rapporten.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jamen det gør jeg ikke, hverken direkte eller indirekte.
Jeg har hele vejen sagt og ment og givet udtryk for, at det er en rapport med mange fornuftige anbefalinger.
Jeg konstaterer også, at præsident Bush i sin tale faktisk har fulgt nogle af anbefalingerne.
Jeg må bare sige, at jeg hæfter mig ved som noget meget interessant, at hr. Holger K. Nielsen hører til dem, som altså mener, at man nærmest betingelsesløst skal indgå i en sådan dialog med to diktaturstater som Syrien og Iran.
Det forbløffer mig ærlig talt.
Mit synspunkt er det, at lande i regionen, der vil arbejde konstruktivt med på at finde løsninger, med stor fornuft kan inddrages, også når man taler om økonomisk genopbygning af Irak.
Det støtter vi fuldt ud fra dansk side, altså i forhold til de lande, som vil arbejde konstruktivt med på at finde løsninger.
Villy Søvndal (SF), 2007-01-17:
Jeg tror, at statsministeren både kender historien fra 1980'erne og 1970'erne i Mellemøsten så godt, at han ved, hvem amerikanerne på det tidspunkt var allierede med.
Men lad det nu ligge.
Men hvis nu man kigger på rapportens anbefalinger med hensyn til Iran og Syrien, så anbefaler man – mit eksemplar er desværre ikke med sidetal – det, der hedder »Dealing with Iran and Syria«.
Der går man ind og anbefaler, at man tager diplomatiske skridt i forhold til Iran og Syrien.
Var det det, der lå i statsministerens udtalelser?
Jeg vil runde af med at spørge: Hvordan har statsministeren det med, at hans tætteste allierede, nemlig Bush, nu er endt som verdens ensomste mand?
Forstår statsministeren, hvorfor det er endt, som det er endt, og synes han, det er retfærdigt, at det er endt, som det er endt?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Hr. Villy Søvndal spørger igen til, om jeg er af den opfattelse, at man skal inddrage Syrien og Iran i en løsning.
Mit svar er det samme, som jeg har givet hele tiden, nemlig at lande i regionen, der vil arbejde konstruktivt med på at finde løsninger, synes jeg man skal inddrage.
Derfor er det jo i høj grad op til Syrien og Iran.
Hvis hr. Villy Søvndal tror på, at Syrien vil bidrage konstruktivt, jamen hvorfor skulle Syrien så ikke kunne bidrage?
Hvis hr. Villy Søvndal tror på, at Iran vil bidrage konstruktivt, jamen hvorfor skulle Iran så ikke kunne bidrage?
Der mener jeg ikke, man kan indgå studehandler og gå på kompromis, men lande, der vil bidrage konstruktivt til løsninger, bør da selvfølgelig også inddrages.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Det er rigtigt, at der er tre vigtige anbefalinger i Baker-Hamilton-rapporten, faktisk er der flere, men lad os nu tage de tre, som hr. Villy Søvndal henviser til.
Først tilbagetrækning.
Jamen målet for såvel Baker-Hamilton-rapporten som for præsident Bush er, at irakerne selv skal overtage ansvaret for sikkerheden, så udenlandske tropper kan trækkes hjem.
Lad mig minde om, at det fremgår af præsident Bushs tale, altså han henviser til, at den irakiske plan er, at irakerne kan overtage ansvaret for sikkerheden i november i år.
Tværtimod er det de samme.
Dernæst er der forslaget om at inddrage naboer, ja, naboer, der vil medarbejde konstruktivt.
Endelig med hensyn til et stærkere pres for at få en Mellemøstenløsning så lad mig henvise til, at præsident Bush netop har sendt udenrigsminister Condoleezza Rice til Mellemøsten for at finde løsninger.
Rune Lund (EL), 2007-01-17:
Jeg må sige til statsministeren, at jeg måske tidligere har været uretfærdig over for statsministeren, fordi jeg altid har stået hernede i Folketingssalen og sagt, at statsministeren ikke kunne gøre sig nogen tanker om en ny irakstrategi uden at høre, hvad George Bush mente om den sag.
Men nu kan jeg forstå, at statsministeren har en – skal vi kalde det – exitstrategi for de danske tropper i det sydlige Irak, som går ud på, at shiitiske militser i ly af den udenlandske militære tilstedeværelse kan udrense, myrde og fordrive sunnimuslimerne, sådan at man får etnisk rene områder, og det er en god måde at skabe fred på i Irak.
Skal det forstås sådan, at det her er statsministerens bud på en selvstændig irakstrategi?
Statsministeren taler simpelt hen mod bedre vidende.
Situationen i det sydlige Irak, situationen i Basraområdet er på ingen måde god eller stabil eller noget, der bare minder om det.
Det er også en region præget af massivt kaos.
Og i det omfang der er relativt mere stabilt i det område, så skyldes det, at shiamilitser i ly af den udenlandske militære tilstedeværelse har kunnet bygge sig op, fordrive, myrde og jage sunnimuslimerne ud af det område.
Det er etnisk udrensning, det er etnisk fordrivelse.
Det er det, der er sket.
Hvis det virkelig er statsministerens bud på, hvad der skal ske i hele Irak, må jeg sige, at der virkelig er tale om en ny strategi fra statsministerens side, som jeg ikke tror at han har konfereret med George Bush om.
Men det er det tætteste, vi har været på en ny irakstrategi.
Det er meget interessant.
Morten Helveg Petersen (RV), 2007-01-17:
Nå, jeg troede lige, at tingene var afklaret.
Kigger man på den nugældende danske irakanalyse, indgår der mig bekendt ikke et scenario, hvor amerikanerne øger antallet af styrker i Irak.
Som jeg på stående fod husker det, taler man faktisk i den danske irakanalyse om, at amerikanerne reducerer deres militære tilstedeværelse.
Med andre ord er den verden, vi har oplevet efter den danske regerings irakanalyse, fundamentalt forskellig, og det kunne jo med god mening tale for, at regeringen pålagde sig selv at byde på, hvad det er for perspektiver, man ser for den danske irakpolitik.
Så lad dette være en opfordring til at sige et fuldtonet og klart ja til, at der selvfølgelig kommer en analyse, hvor man får mulighed for at redegøre for sine langsigtede overvejelser.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Regeringen vil selvfølgelig til enhver tid sikre, at der er et ordentligt beslutningsgrundlag for, hvad der end måtte skulle besluttes.
Det, der ligger i mit svar nu, er bare, at vi altså ikke er inde i en fase, hvor vi synes, der er baggrund for at træffe beslutning om, hvorvidt det er en ny irakanalyse, der er behov for, eller noget andet.
Det tager vi altså stilling til på et senere tidspunkt.
Og så vil jeg igen minde om, at der altså ikke er en sådan direkte forbindelse mellem, hvad der sker i Bagdad, og hvordan situationen er i Sydirak, som hr. Morten Helveg Petersen synes at forudsætte.
Rune Lund (EL), 2007-01-17:
Statsministeren kunne ellers godt have brug for at læse en ny irakanalyse.
Når man hører statsministerens rosenrøde udlægning af, hvordan det går i det sydlige Irak, kan man kun nå til den konklusion, at statsministeren burde tage hr. Morten Helvegs opfordring op og igangsætte en ny irakanalyse.
I Enhedslisten er vi meget interesseret i, at man kan opnå en fred.
Vi har faktisk fremlagt vores eget fredsudspil, som statsministeren kan læse på Enhedslisten.dk.
Men man må sige, at hvad angår den fortsatte udenlandske militære tilstedeværelse, som jo gradvis har forværret situationen og kun har gjort det værre siden marts 2003, står vi faktisk i en situation nu, hvor man kan vælge mellem det rigtig, rigtig slemme at lade de udenlandske tropper blive til den dag, man alligevel må trække dem tilbage, og så at trække dem ud med det samme, sådan at de udenlandske tropper ikke agerer som ly for opbygningen af shiamilitser i Irak.
Det er det, der er valget, vil jeg sige til statsministeren.
Det er derfor, at mine og Enhedslistens synspunkter hænger rigtig godt sammen, når vi er modstandere af de danske troppers tilstedeværelse i Irak, og når vi er modstandere af de udenlandske troppers tilstedeværelse i Irak.
Men statsministeren vil ikke lytte til andre end George Bush.
Men hvorfor ikke lægge en ny irakstrategi, som kunne fortælle statsministeren om, hvordan forholdene i virkeligheden er i Irak?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Alle kan høre, at det ikke hænger sammen.
I det ene øjeblik kritiserer hr. Rune Lund, at shiamilitser og sunnimilitser kæmper mod hinanden, og i det andet øjeblik forlanger hr. Rune Lund, at man øjeblikkeligt skal trække de udenlandske styrker ud, som måske er de eneste, der kan holde de stridende parter fra hinanden.
Altså, det hænger jo slet ikke sammen.
Men nu er det så, vi prøver at følge en strategi, der går ud på, at de irakiske sikkerhedsstyrker får opbygget en kapacitet, så de kan holde parterne i ro.
Og det tror jeg i hvert tilfælde er den rigtige fremgangsmåde i det sydlige Irak, hvor vi er.
Rune Lund (EL), 2007-01-17:
Det, som statsministeren ikke indser, og det er også derfor, at statsministeren ikke vil lytte til det, som hr. Morten Helveg Petersen siger, nemlig at der er brug for en ny irakanalyse, er, at krigen i Irak er tabt.
Den kan ikke vindes.
Der er to valg: Enten bliver de udenlandske tropper – og situationen vil gradvis blive værre, sådan som den er blevet værre siden marts 2003, og så vil de udenlandske tropper alligevel ende med at trække sig ud; eller også kan man vælge det lidt mindre slemme, men dog stadig meget slemme, at trække de udenlandske tropper ud, og så kan man gøre alt i den situation for at arbejde for en fredsplan.
I den forbindelse har Enhedslisten fremlagt sine tanker om, hvordan man kan prøve at arbejde for fred og forsoning i Irak.
Statsministeren kan læse det på Enhedslistens hjemmeside.
Men statsministeren misser den afgørende pointe, netop at krigen er tabt i Irak, og det synes jeg statsministeren burde tage at overveje – og statsministeren burde også tage og overveje at få en ny irakanalyse.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Ja, så er der jo kun at håbe, at de stridende parter i Irak læser Enhedslistens fredsudspil.
Morten Helveg Petersen (RV), 2007-01-17:
Det skal kun være en opfordring til, at statsministeren og regeringen sætter en ny analyse i værk, fordi alle jo kan se, at der gøres megen tankevirksomhed rundtomkring – i Baker-Hamilton-rapporten og i den amerikanske administration, og hvad ved jeg.
Jeg synes, det ville klæde regeringen og statsministeren, hvis man sagde: Ja, men det er rigtigt, at der er en ny udvikling, vi skal tage bestik af.
Men et håndfast tilsagn om en analyse ville nu være en god ting for alle, der er optaget af irakdebatten herhjemme.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jeg vil blot ikke på nuværende tidspunkt tage stilling til, lige præcis hvordan vi vil gøre det.
Men jeg kan da sige til hr. Morten Helveg Petersen, at regeringen naturligvis løbende vil orientere medlemmerne af Det Udenrigspolitiske Nævn om udviklingen i Irak og om regeringens overvejelser vedrørende den videre danske indsats.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 2007-01-17:
»Kan statsministeren garantere, at de 31 fanger, som danske soldater i marts 2002 udleverede til amerikanerne, ikke er blevet mishandlet, mens de var i amerikansk varetægt?«
Når vi er i krig, er det jo afgørende, hvordan vi behandler andre mennesker.
Nu har vi i et stykke tid diskuteret meget: Hvad vidste regeringen hvornår, og hvad burde den have vidst om udvekslingen af fangerne i Afghanistan?
Men nu skal vi lige huske, at det altså er 31 fanger, mennesker, der blev mishandlet, og som kunne have risikeret at være kommet til Guantánamo.
Vi ved fra en film og fra journalister, der har spurgt og talt med fanger, og vi ved fra Amnesty International, der har talt med fanger, at samme dag, som danskerne tog fanger, samme sted, som danskerne tog fanger, var der tale om en misforståelse, nemlig at det viste sig, at fangerne var uskyldige, og alle de fanger har til journalister og til menneskerettighedsorganisationer fælles sagt, at de blev mishandlet.
Hvordan kan statsministeren så garantere, at fangerne ikke blev mishandlet?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Som det fremgår af redegørelsen og også af mine tidligere svar, iværksatte regeringen undersøgelser af påstande om mishandling af de 31 tilbageholdte, straks man blev bekendt med påstandene.
Oplysningerne kunne dog ikke bekræftes, hverken af det udsendte danske militær og personel eller fra officiel amerikansk side, og derfor konkluderer redegørelsen, at det ikke er dokumenteret, at de 31 personer, som danske styrker tilbageholdt den 17. marts 2002, blev udsat for overgreb i amerikansk varetægt.
Frank Aaen (EL), 2007-01-17:
Man har altså spurgt de muligt ansvarlige: Har I gennemført mishandlinger?
Har I udleveret fanger til mishandling?
Men ofrene, dem, der er stået frem i en film, dem, som har udtalt sig til journalister få dage efter det, der skete, dem, der udtalte sig til Amnesty International om akkurat den samme aktion som den, danskerne har beskrevet selv, samme dag, samme sted, samme misforståelse – de skulle frigives – har man ikke spurgt, dem har man ikke efterforsket.
Hvordan kan statsministeren vide, at det, de eventuelt ansvarlige har sagt, er hundrede procent korrekt?
Hvorfor vil statsministeren ikke spørge de ofre, der har udtalt sig og sagt det modsatte?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Det er således, at en regering i et land selvfølgelig henvender sig til officielle myndigheder i et andet land.
Det er sådan, man arbejder.
Vi har selvsagt fuld tillid til, at myndighederne i en demokratisk retsstat som den amerikanske også giver korrekte oplysninger, og vi har spurgt, om der er sådanne oplysninger om, at der skulle have fundet mishandling sted, og som det bliver konkluderet i redegørelsen, er der ikke dokumentation for, at de påstande skulle være sande.
Frank Aaen (EL), 2007-01-17:
Hvordan er det, offentligheden og vi alle sammen får viden om mishandlinger?
Er det ved, at de, der har gennemført mishandlingerne, står frem og siger: Det har vi gjort?
Er det på den måde, sager kommer frem?
Eller er det ved, at ofre udtaler sig og siger, at de er blevet mishandlet, og at man så igangsætter en undersøgelse på basis af ofrenes udsagn?
Det er jo den måde, alle oplysninger om mishandlinger i Irak og i alle mulige lande kommer frem.
Derfor igen, statsminister: Hvorfor spørger vi ikke ofrene?
Hvorfor har regeringen ikke sikret, at de ofre, der har udtalt sig, de journalister, der har udtalt sig, Amnesty International, der har udtalt sig, er blevet spurgt?
Lyver de?
Lyver Amnesty International, når de siger, at der foregik mishandling samme dag, fanger blev taget, samme sted, vi tog fanger, som blev frigivet på samme måde, som vi selv har beskrevet det?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Hr. Frank Aaen prøver bevidst ved at dreje tingene rundt og forvirre begreberne at sprede tåge om det her.
Der er jo ingen steder nogen dokumentation for, at de 31, som danske styrker har tilbageholdt og overleveret til amerikanerne, skulle have været udsat for mishandling.
Rune Lund (EL), 2007-01-17:
Jo, det er der faktisk.
Amnesty International har i en rapport fra august 2003 beskrevet situationen, hvor soldater tager 31 fanger til fange, udleverer dem, og de bliver udsat for tortur.
Hændelsesforløbet er præcist beskrevet.
Amnesty International har interviewet de her fanger, der har været udsat for tortur, og der er en beskrivelse fra Amnesty International, som de har efter de interviews, og som passer perfekt med den udlægning, som vi også har hørt fra det danske militær.
Så der er to muligheder: Enten lyver Amnesty International, eller også er der foregået en anden militæraktion præcis magen til, hvor soldater har taget præcis 31 folk til fange præcis på den måde, som det blev beskrevet.
Det sidste virker ikke særlig sandsynligt, vil jeg vurdere.
Måske mener statsministeren noget andet.
Det er faktisk ikke det, jeg spørger om.
Grunden til, at jeg spørger, er, at jeg har dokumentation for, at de blev udsat for tortur: Amnesty Internationals rapport fra august 2003, som beskriver hændelsen, som beskriver, at de 31 fanger, som de danske soldater tog til fange og udleverede til amerikanerne, blev udsat for tortur.
Det er det, der er spørgsmålet.
Men jeg vil gerne stille det her, og så kan statsministeren jo svare ja eller nej: Kan statsministeren afvise, at de 31 fanger, der her er tale om, blev udsat for tortur?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jeg kan ikke føje noget nyt til, hvad jeg allerede har svaret.
Mette Gjerskov (S), 2007-01-17:
Statsministeren bliver ved med at sige, at der ikke er nogen dokumentation for, at de 31 er blevet udsat for tortur.
Jeg skal ikke gentage Enhedslistens henvisninger til rapporter og Amnesty International, jeg vil bare sige, at jeg faktisk er mere interesseret i at få at vide, om statsministeren kan sige, at der er dokumentation for, at de ikke er blevet udsat for tortur.
Det er jo det, der er det interessante, det er jo det, der er væsentligt.
Når man holder mennesker som fanger og de mennesker hævder, at de har været udsat for noget, må man jo kunne dokumentere, at de ikke har det – og kan regeringen det?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-17:
Jeg kan henvise til, hvad jeg har svaret i flere omgange, hvilket jo i øvrigt også fremgår af den redegørelse, som regeringen har lagt frem, nemlig at straks regeringen er blevet gjort bekendt med disse påstande, er de blevet undersøgt, og der er ikke fundet dokumentation for, at påstandene skulle være sande.