runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Støjberg (V), 2010-02-24:
Først og fremmest vil jeg gerne understrege, at sygemeldte ikke skal opleve usikkerhed i forhold til økonomien.
De skal bruge deres ressourcer på at blive raske og på at vende tilbage i job igen.
Når det er sagt, må man ikke glemme, at sygedagpenge er en midlertidig ydelse.
Det her handler jo om mennesker, og jeg synes ikke, at vi som samfund bare skal parkere mennesker på sygedagpenge og overlade dem til sig selv.
Derfor er jeg og regeringen også meget optaget af, hvordan vi kan nedbringe sygefraværet og hjælpe folk tilbage i arbejde igen.
Det er den udfordring, vi står over for, og regeringens recept er, at en aktiv indsats kan hjælpe sygemeldte tilbage i job.
Jeg har netop fremsat et lovforslag om at udvide forlængelsesperioden til i alt 39 uger, når der er behov for at afklare den sygemeldtes arbejdsevne.
Jeg mener derfor, at de eksisterende regler giver tilstrækkelig mulighed for forlængelse af sygedagpengeperioden, så sygemeldte ikke behøver at opleve en usikkerhed i forhold til økonomien, ligesom der i sygedagpengelovgivningen er tænkt i sammenhænge og overgange til andre beskæftigelsesmæssige og sociale løsninger.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-02-24:
Jamen det, jeg sådan kan høre, er jo så, at ministeren – det er jeg for øvrigt også enig i – siger, at de syge skal tilbage på arbejde eller i hvert fald afklares i forhold til den situation, de er i, og at de ikke skal miste deres sygedagpenge.
Det er jeg overhovedet ikke uenig i.
Problemet ligger jo bare i, at der faktisk er en række mennesker i det her land, der hvert år mister sygedagpengeretten og også retten til kontanthjælp.
Ministeren har i et svar til fru Line Barfod, spørgsmål nr. 9 til L 117, som vi også er i gang med at behandle for tiden, svaret, at omkring 1.000 personer skønnes enten at være selvstændige eller ikke berettiget til kontanthjælp på grund af for stor formue eller for høj indtægt hos ægtefællen.
Der er således tale om en begrænset gruppe af personer, der ikke er berettiget til offentlig forsørgelse efter ophør af sygedagpenge, som følge af at varighedsbegrænsningen er ophørt – og forlængelsesmulighederne.
Det vil sige, at ministeren altså negligerer, at der er 1.000 mennesker, der faktisk mister pengene, deres forsørgelse, hvert evig eneste år.
På trods af at de har betalt skat og at de har gået på arbejde og bidraget til samfundet, mister de pengene, men det negligerer ministeren fuldstændig.
Inger Støjberg (V), 2010-02-24:
Jeg negligerer slet ingenting.
Men jeg synes, det er vigtigt, at man også sammenholder det med, hvor mange mennesker der egentlig er inde i sygedagpengesystemet hvert eneste år.
Når det så er sagt, synes jeg bare, at det er vigtigt, at vi har en varighedsbegrænsning, for ellers vil det her kunne betyde, at man parkerer folk på perronen og så lader folk være sig selv, simpelt hen overlader mennesker til bare at være sig selv.
Jeg synes, det er ekstremt vigtigt, at sagsbehandlerne rundtomkring i kommunerne selvfølgelig også har en deadline, et endemål, og det mener jeg i virkeligheden også tjener den sygemeldte bedst.
Det gælder jo netop om at få forkortet sygeperioden mest muligt, for vi ved også, at jo længere tid, man er sygemeldt, jo sværere er det i det hele taget at komme tilbage på arbejdsmarkedet igen.
Derfor kan man jo ikke bare lige f.eks. tage varighedsbegrænsningen ud og sige: Nå, det er så noget helt for sig.
Nej, man skal tage hele den samlede indsats og kigge på, hvad der egentlig bliver gjort for netop at hjælpe sygemeldte tilbage i job, og kigge på de mange muligheder, der er, også for at tage job i et begrænset omfang eller måske i et større omfang, alt efter hvordan sygdomsforløbet er.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-02-24:
Nu er der jo mange måder at dreje den her diskussion på.
Men udgangspunktet for mit spørgsmål er jo, at når man kigger på, at det her er mennesker, der har bidraget til samfundet, og man kigger på, at det er folk, der har stået enten i en a-kasse eller i en fagforening og betalt penge og betalt skat, gået på arbejde og bidraget, og så bliver de tilfældigvis syge mere end 52 uger og mister så retten til dagpenge.
De kan risikere at miste forsørgelsen fuldstændig, på trods af at de har bidraget i al den tid, de har arbejdet for at holde hjulene i gang, og så kan man jo ikke bare negligere dem og sige, at det har ingen betydning, og i øvrigt så handler det om at få dem hurtigt i arbejde.
Selvfølgelig gør det det.
Men det her handler jo om mennesker af kød og blod.
De står jo i en vanskelig situation.
Det er det, jeg synes, det er vigtigt at kigge på her.
Det er jo ikke nogen, der har stået ude på sidelinjen i samfundet og ikke bidraget med nogen som helst ting.
Det er folk, der virkelig har ønsket at gøre og har gjort en indsats i vores samfund, og så mister de retten til sygedagpenge, på grund af at vi har en varighedsbegrænsning.
Inger Støjberg (V), 2010-02-24:
Jeg vil godt lige prøve at ridse nogle af de muligheder op, der rent faktisk er for at forlænge, for også lige at prøve at illustrere, at der netop er tænkt i overgange til andre beskæftigelsesmæssige eller sociale løsninger, som jeg også nævnte i mit første svar til hr. Lennart Damsbo-Andersen.
Hvis det f.eks. er overvejende sandsynligt, at en sygemeldt skal revalideres, udbetales der sygedagpenge ud over varighedsbegrænsningen i en periode, mens forrevalideringen står på, og indtil den egentlige revalidering starter.
Det er bare én mulighed.
Hvis den sygemeldte endnu ikke er afklaret, forlænges sygedagpengeperioden med op til 26 uger, og efter det lovforslag, som vi nu er i gang med at behandle, vil det blive op til 39 uger.
Hvis en sygemeldts arbejdsevne er så nedsat, at vedkommende ikke kan fastholde beskæftigelse på arbejdsmarkedet på normale vilkår og kommunen mener, at den pågældende enten er berettiget til et fleksjob eller en førtidspension, jamen så kan der i en afklaringsfase på op til 26 uger udbetales sygedagpenge ud over varighedsbegrænsningen.
Sådan kunne jeg blive ved, men det tillader taletiden ikke.
Men det illustrerer jo i virkeligheden meget godt, hvor mange muligheder der er for at forlænge.
Eigil Andersen (SF), 2010-02-24:
Tak for det.
Der er mange ulykkelige skæbner, mennesker, der er blevet syge, og som mister deres indtægt i det danske samfund.
Der er omkring 6.000 hvert år, der mister deres sygedagpenge, og af dem er der mellem 1.000 og 2.000, som havner i det, vi kalder det sorte hul, hvor de altså ikke engang har ret til at få kontanthjælp.
Det er en katastrofe.
Deres sygdom er ikke færdigbehandlet, den er længerevarende, eller de er ikke kommet langt nok til, at man ved, om de kan komme tilbage på arbejdsmarkedet, eller om de skal i fleksjob, eller hvad der skal ske.
Det er uhyre ulykkeligt.
Og en del af de her mennesker må altså gå fra hus og hjem og får en kolossal nedtur.
Er ministeren stolt af en lovgivning, som indebærer, at 1.000-2.000 hvert år stødes ud i mørket på den måde?
Inger Støjberg (V), 2010-02-24:
Jeg er stolt af en lovgivning, der faktisk tager hånd om det hele menneske, også om hele forløbet.
Og det synes jeg vores lovgivning gør.
Jeg nævnte bare nogle af de forlængelsesmuligheder, der er.
Men det er så den ene del af sagen.
Den anden del af sagen er, hvad der egentlig bliver gjort for den sygemeldte imens.
Der har vi netop anlagt en langt mere aktiv linje, end man gjorde før.
Det har vi på baggrund af, at vi kan se, at det er rigtig godt med en aktiv linje.
Derfor er det vigtigt, at man ser det her i en sammenhæng og som en helhed.
Derfor kan jeg sige, at jeg er fuldt tilfreds med den lovgivning, der er.
Jeg synes, at den aktive linje virker meget tilfredsstillende, at den får folk hurtigere tilbage i job.
Og når vi om ganske kort tid også har tredjebehandlet det lovforslag, som nu er sendt i salen, er der endnu en forlængelsesmulighed.
Og så kan man sige, at så imødekommer vi i virkeligheden en del af det, hr. Eigil Andersen beder om.
Eigil Andersen (SF), 2010-02-24:
En meget meget lille del, vil jeg sige.
Det store flertal af dem, der mister sygedagpengene i dag, omkring 6.000 personer om året, vil stadig miste sygedagpengene, selv med den lille forbedring, der bliver vedtaget her inden længe.
Og der vil stadig væk være 1.000-2.000 personer, som havner i det sorte hul.
De aktiviteter, som ministeren omtaler bliver sat i gang for den syge, kan jo fortsat sættes i gang, selv om vedkommende stadig væk får sygedagpenge.
De er jo ikke afhængige af indtægtens størrelse.
Det, der er tale om, er, at varighedsbegrænsningen i sygedagpengene, hvor mennesker lades i stikken på den her måde, gør mennesker fattige.
Det er det, den gør.
Det mener jeg altså ikke at vi kan være bekendt, eller at samfundet kan være interesseret i.
Vi skal ikke nedbryde syge mennesker, vi skal hjælpe dem med at rejse sig op.
Og det gør vi bl.a. ved, at de stadig væk har en indtægt at leve af, så jeg er meget uforstående over for den linje, regeringen står for.
Inger Støjberg (V), 2010-02-24:
Man kan godt undre sig lidt, for det er, som om hr. Eigil Andersen slet ikke har tænkt tanken: Tænk, hvis der ingen varighedsbegrænsning var.
Hvad ville der så ske?
vil jeg spørge hr. Eigil Andersen.
Har hr. Eigil Andersen overhovedet overvejet det?
Det, der nemlig vil ske, er, at man vil efterlade mennesker, som der bare ikke bliver taget hånd om, som bare kan blive på sygedagpenge i ekstrem lang tid, og som ikke kommer videre med deres liv.
Det, at der er en varighedsbegrænsning, betyder tværtimod netop, at man fra kommunens, fra sagsbehandlerens side, skal sætte ind med en aktiv hjælp.
Derfor synes jeg, at det er så helt ekstremt afgørende, at der er en varighedsbegrænsning.
Man kan i virkeligheden konkludere, at det, at der er en varighedsbegrænsning, altså er med til at hjælpe syge tilbage i job igen.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-02-24:
Det, der er problematisk her, er jo, at der er mennesker, der, som det blev sagt før, ender i det sorte hul.
Der er ikke bare tale om statistik, der er tale om mennesker af kød og blod.
Der er 27 personer, og ud af dem er der 19, der har mistet enhver forsørgelse.
Det vil sige, at de er afhængige af deres ægtefæller eller noget andet.
Det er 27 mennesker, som bor og lever i Danmark, og som er omfattet af, at varighedsbegrænsningen er fjernet.
Det er folk, der alle sammen har været på arbejdsmarkedet, som har betalt deres skat, som har bidraget til samfundet, og så står de i dag uden forsørgelse.
Inger Støjberg (V), 2010-02-24:
Men har hr. Lennart Damsbo-Andersen så gjort op med sig selv, hvad der vil ske, hvis man fjerner varighedsbegrænsningen?
Har hr. Lennart Damsbo-Andersen gjort op med sig selv, at det vil betyde, at der så ikke er den involvering fra kommunens side, fra borgernes side, fra alles side – alle, der overhovedet har med den her sag at gøre?
Det er jo det, der vil ske, vil jeg sige til hr. Damsbo-Andersen, hvis man bare ophæver varighedsbegrænsningen.
Så vil man i virkeligheden efterlade nogle af de mennesker i en form for ingenmandsland.
Det derfor, det er så vigtigt, at der netop er en varighedsbegrænsning, så vi sørger for, at alle hanker op, så at sige, og hjælper den syge tilbage i job igen.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-02-24:
Hvornår mener ministeren, der skal tages initiativ til at sikre, at det ikke er udefrakommende hændelser, såsom langsommelig kommunal sagsbehandling, der kan betyde, at syge mister retten til dagpenge?
Inger Støjberg (V), 2010-02-24:
Nu byder hr. Bjarne Laustsen så mig velkommen til ministerens spørgetid, men så kan jeg blot replicere og sige, at det jo også har været umådelig svært at få svar ud af oppositionen på, hvad oppositionen egentlig vil, så derfor er det da en fordel, at man på den måde også kan få at vide, hvad oppositionen vil.
Så jeg takker for svaret fra hr. Bjarne Laustsen.
Jeg synes så i øvrigt, det er et meget spændende koncept, hvis vi kunne begynde at vende lidt om på tingene, så regeringen også indimellem kunne få lov til at afkræve oppositionen nogle svar.
I øvrigt kan jeg bare tilføje, at der jo ikke er uenighed om endemålet her, nemlig at de ledige skal have mest muligt ud af de kurser, som de kommer på, og at det jo netop skal ende med, at de forhåbentlig kommer i job igen.
Så endemålet er vi jo ikke uenige om, men så kan man sige, der er uenighed om, hvorvidt private aktører skal være en mulighed eller ej.
Det synes jeg, og jeg synes, det generelt er med til at hæve niveauet, at der er både private og offentlige på det her område.
Men for mig er det bare ikke en ideologisk kamp, for mig er det et spørgsmål om, at man skal vælge at bruge den bedste.
Om det så er en privat eller en offentlig, vil jeg ikke blande mig i.
Sådan er det!
Benny Engelbrecht (S), 2010-02-24:
Er statsministeren enig med politisk kommentator ved Berlingske Tidende Thomas Larsen, når denne vurderer, at der er tale om fuldtonet amatørisme i Statsministeriet, når statsministerens spindoktor kommer med uigennemtænkte udtalelser på Facebook?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-02-24:
Tak for det.
Jeg har skriftligt svaret på det spørgsmål – det er mit svar af 6. januar 2010, og det er svar på spørgsmål nr. S 672 – og i det svar gav jeg udtryk for, at det er min holdning, at det, ansatte i Statsministeriet skriver på deres private facebookprofil, som udgangspunkt ikke er noget, jeg vil blande mig i.
Af den grund finder jeg heller ikke nogen anledning til at kommentere den udtalelse, der kommer fra den – må jeg gå ud fra – objektive, uafhængige og troværdige kommentator Thomas Larsen, som der henvises til i spørgsmålet.
Benny Engelbrecht (S), 2010-02-24:
Jeg vil tillade mig at sætte spørgsmålet om statsministerens spindoktors facebookopdateringer i perspektiv.
Det ville det ikke.
Der er ingen tvivl om, at det ville have været et offentligt indlæg i den offentlige debat.
Og i det tilfælde ville spindoktorens direkte foresatte, som i det her tilfælde er statsministeren, selvfølgelig også være nødt til at forholde sig til det.
Lad os prøve med en anden antagelse, nemlig at statsministerens spindoktor i stedet for havde rejst sig op i en forsamling med 700 mennesker, heriblandt halvdelen af Christiansborgs pressekorps, og med høj og klar røst havde ytret sig tilsvarende kritisk om pressen, så ville man kunne spørge sig selv, om det så havde været en offentlig ytring.
Det havde det selvfølgelig været, og statsministeren måtte forholde sig til den. Nu er ytringen så kommet i et digitalt univers.
Det er på et af de mest populære sociale netværkssteder.
Både statsministeren og jeg kan hente opdateringer direkte ned på vores mobiltelefoner og se, hvad der sker med dem, som vi er forbundet med.
På denne tjeneste er statsministerens spindoktor altså i direkte forbindelse med halvdelen af Christiansborgs pressekorps.
Jeg må indrømme, at jeg ikke kan se, hvad forskellen er på at skrive en opdatering her og de to foregående nævnte eksempler.
Kan vi få at vide, hvad statsministerens spindoktor selv mener om dette spørgsmål?
Nej, det kan vi ikke, for hun udtaler på spørgsmålet om, hvorfor hun ikke vil kommentere sin facebookbemærkning til Berlingske Tidende: Det rager sådan set slet ikke jer.
Derfor står vi altså her i dag, og derfor står vi med spørgsmålet, om ikke netop statsministeren har behov for at forholde sig til sin spindoktors udtalelser i det digitale miljø.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-02-24:
Spørgeren stillede en række spørgsmål til sig selv, og det er selvfølgelig en interessant måde at bruge spørgetiden på, at man kan antage det ene og det andet, men jeg er blevet bedt om at forholde mig til noget konkret.
Det har jeg ikke nogen bemærkninger til.
Offentligt ansatte har ytringsfrihed, og hvis de ytrer sig i deres kapacitet som privatpersoner, har de ret til det.
Det er ikke noget, jeg skal blande mig i, og det ikke noget, jeg skal gøre mig til dommer over.
Nu må jeg først sige, at jeg ikke er bekendt med, at jeg skulle have nogen rådgiver tilknyttet mig, der arbejder for nogen tv-station.
SF har det synspunkt, at pressens minister skal sige til redaktørerne, at der er bestemte mennesker, de ikke må have ansat.
Det er fuldstændig ude af trit med, hvad der kendetegner den frie presse.
Det må være sådan, at det er redaktionerne ansvar, hvad de skriver, og hvem de ansætter.
Sådan må det være.
Og derfor vil man jo også i virkelighedens verden se, at der er ansat folk rundtomkring på redaktionerne, som bekender sig til det ene og det andet – der er folk, der arbejder i organisationer og samtidig skriver klummer osv. osv. – der er jo en mangfoldighed i det her.
Men omkring det konkrete kan jeg altså sige, at jeg ikke har nogen rådgiver tilknyttet, der hedder Michael Christiansen.
Benny Engelbrecht (S), 2010-02-24:
Nu handler de spørgsmål, som vi har stillet her i dag, jo altså i højeste grad om særlige rådgivere og spindoktorer, uanset om de så er på lønningslisten eller ej, og jeg synes, det ville være gavnligt, at statsministeren med egne ord lige fik defineret: Hvad er hans spindoktor Søs Marie Serups rolle helt præcist?
Vil statsministeren definere spindoktorens arbejdsfelt?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-02-24:
Hvis jeg får et spørgsmål om det, skal jeg da nok svare på det.
Altså, jeg er blevet bedt om at svare på, om jeg er enig med politisk kommentator ved Berlingske Tidende Thomas Larsen, når han vurderer, at der er tale om fuldtonet amatørisme i Statsministeriet, når statsministerens spindoktor kommer med uigennemtænkte udtalelser på Facebook, og det spørgsmål har jeg svaret på.
Jeg kunne ikke drømme om at forholde mig til, hvad folk går og ytrer sig om i deres privatliv som privatpersoner.
Rasmus Prehn (S), 2010-02-24:
Hvad folk ytrer sig om privat i deres privatliv – det er det, som statsministeren siger her.
Men er sagen ikke den, at netop Facebook i stadig højere grad bliver brugt som et professionelt værktøj til at påvirke, argumentere og agitere politisk?
Bl.a. så vi her i Deadline-udsendelsen i lørdags, at tv-værten gav udtryk for, at han personligt var blevet opfordret til at danne et venskab med statsministerens spindoktor, simpelt hen for at kunne have den der professionelle dialog, og bevæger vi os så ikke fra, at det er en privat ytring, til, at det bliver en offentlig ytring; til, at det bliver et forsøg på politisk pression over for de her journalister: Kom med ind i varmen, vær en del af mit Facebookvenskab, så får du nogle informationer, som du ellers ikke ville få osv.?
Er der ikke – hvad kan man sige? – en problemstilling her, som går ud over det private, når man som spindoktor bevidst bruger Facebook til at danne netværk med politiske journalister?
Er vi så ikke kommet ud over det, man kan kalde for privat?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-02-24:
Jeg må sige, at jeg er lidt rystet over holdningen i oppositionen – det var SF før, nu er det så Socialdemokratiet – i nogle helt fundamentale spørgsmål om ytringsfrihed og interaktion mellem mennesker.
Nu skal jeg så åbenbart mene noget om, hvem man må være venner med på Facebook.
Jeg kunne da ikke drømme om at blande mig i det.
Rasmus Prehn (S), 2010-02-24:
Jeg opfordrer ikke statsministeren til at blande sig i, hvem der er venner med hvem på Facebook – overhovedet ikke.
Det, jeg beder statsministeren om at forholde sig til, er: Er Facebook et offentligt sted, eller er det et privat sted?
Og når det er, at man i høj grad bruger Facebook som et sted, hvor man ytrer sig om sit arbejde, om sin rolle som statsministerens spindoktor, og når man tilmed prøver at opsøge et netværk af politiske journalister, så forekommer det ikke længere mig at være et privat foretagende, så er det i høj grad et jobrelateret forum, et politisk forum, et sted, hvor man forsøger at påvirke og agitere.
Og det er det, jeg beder statsministeren forholde sig til.
Jeg synes, statsministeren skulle svare på spørgsmålet frem for sådan lidt arrogant at svare udenom og gøre det til et spørgsmål om, hvem man er venner med på Facebook.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-02-24:
Jeg er slet ikke arrogant.
Jeg er altså bare bekymret, hvis man vil sælge ud af nogle helt grundlæggende værdier.
Altså, det er da det, der er det afgørende.
Det er da ikke sådan, at vi har en leveregel, der hedder, at offentligt ansatte ikke må ytre sig i den offentlige debat.
Altså, hvad er det for noget?
Det er dog helt… Ja, nå, jeg er oprigtig talt en lille smule forundret og rystet.
Hvad ansatte i Statsministeriet eller noget som helst andet sted i den offentlige sektor ytrer sig om i deres fritid, er ikke mit anliggende.
Jesper Petersen (SF), 2010-02-24:
Jeg forstår det jo sådan, at statsministeren simpelt hen ikke kan se problemet, nemlig at TV 2, som de også står ved, når de bliver presset, siger, at Michael Christiansen, den navngivne kommentator, der har sit eget tv-program og det hele, er en af regeringens tre nærmeste rådgivere.
Det siger TV 2; det står de ved.
Sådan er det.
Samtidig har de ham som kommentator.
Er det ikke vigtigt for folk at vide, at det altså ikke er en af regeringens rådgivere, der står og udlægger teksten, når man får at vide, at det er en uafhængig kommentator?
Når nu kommentatorerne fylder så meget i formidlingen af, hvad der foregår i dansk politik, skal de da lige præcis være uafhængige.
Det er jo sådan set bare den tilkendegivelse, som jeg synes det ville være på sin plads at pressens minister ligesom sendte ud i det danske presselandskab.
Der skal ikke laves nogen nye love, men det skal da være sådan, at man ikke på samme tid er rådgiver for regeringen og uafhængig kommentator – eller i hvert fald fremstår sådan – som objektivt og nøgternt fordøjer, hvad der foregår i dansk politik.
Sådan må det da være.
Troels Lund Poulsen (V), 2010-02-24:
For en god ordens skyld skal jeg sige, at jeg er startet som skatteminister i går og derfor ikke var skatteminister under det samråd, som hr. Klaus Hækkerup nævner.
Jeg ved jo også, at hr. Klaus Hækkerup sammen med en lang række andre udvalgsmedlemmer stillede en lang række spørgsmål, som nu skal besvares skriftligt, og det bliver selvfølgelig af mig som skatteminister, og det vil jeg selvfølgelig gøre.
Men til det konkrete spørgsmål, som hr. Klaus Hækkerup stiller nu, bliver jeg jo nødt til at vende tilbage til det, som jeg sagde, nemlig at regeringen i øjeblikket undersøger, om det kan ske ved at anvende systemer, som allerede er i drift i andre europæiske lande, eller om der kan ske udvikling af et nyt system baseret på erfaringer fra andre lande.
Den reviderede tidsplan for hele projektet påvirker også tidsplanen for introduktion af et nyt system for lastbiler, og forventningen er, at vi kan starte med lastbilerne i 2011 eller snarest derefter.
Og jeg kan ikke komme det nærmere.
Klaus Hækkerup (S), 2010-02-24:
Allerførst vil jeg selvfølgelig sige velkommen til hr. Troels Lund Poulsen som ny finansminister.
Vi har jo også mødtes i skattesammenhænge, når vi har talt grønne afgifter, i hr. Troels Lund Poulsens funktion som miljøminister.
Det, det her drejer sig om, er jo, om den her skattereform er underfinansieret eller ej.
Vil man skabe balance?
Vi har hørt finansministeren stå her og sige: Den er ikke underfinansieret – selv om man ved, at der er et underskud på 12,7 mia. kr. i 2010, 10,5 mia. kr. i 2011 og 9,8 mia. kr. i 2012 ifølge regeringens egne oplysninger.
Hvad vil man gøre, hvis afgiften ikke træder i kraft?
Det kunne vi ikke få svar på i samrådet i Skatteministeriet, og derfor har jeg selvfølgelig stillet det her skriftlige spørgsmål, så erhvervet ved, hvad det har at rette sig efter, og vi andre kan få at vide, om den her skattereform er yderligere underfinansieret.