Per Clausen (EL), 2011-12-01:
I går aftes da jeg var på vej ud i tv-avisen, fordi jeg skulle diskutere med hr. Anders Samuelsen om de rimelige vilkår, vi forsøger at sikre også for mennesker, der ikke har arbejde i Danmark, kom jeg til at tænke på, at når hr. Anders Samuelsen så gerne ville have en ordning, hvor det kunne betale sig at arbejde, så skulle man måske lade sig inspirere af Folketingets eftervederlagsordning, fordi hvis man nu sagde til arbejdsløse, at det første år de var arbejdsløse, ville de beholde deres dagpenge, selv om de fik arbejde, så ville alle diskussioner om, hvorvidt det kunne betale sig at arbejde eller ej, jo falde væk.
Så derfor er der jo meget fremtidssikring og kreativ tænkning bag ved den ordning, man har indført i det danske Folketing.
Men jeg gik væk fra den tanke, fordi jeg var bange for, at de mennesker, der overværede tv-programmet, ville betragte det som et noget urimeligt forslag og en urimelig betragtning.
Det tror jeg i grunden også at det ville have været.
Men så er spørgsmålet: Hvori består det rimelige så, når man har den samme ordning for folketingsmedlemmer, nemlig at man beholder sit eftervederlag, uanset om man har arbejde og tjener penge samtidig?
Det er vel også derfor, at konklusionen i alle indlæg er, at isoleret set er det urimeligt, men det skal ses i en større sammenhæng.
Det er jo et argument, jeg også godt kender fra min tid som fagforeningsformand, når man mødte op til nogle forhandlinger f.eks. i Finansministeriet, som fremførte, at de havde en række områder, hvor de synes, der var nogle åbenlyse urimeligheder.
Hvis man så ikke rigtig kunne finde på noget at sige imod, at det var åbenlyse urimeligheder – det er sjældent, fordi jeg sådan set aldrig har forhandlet for medlemmer, der har haft begunstigelser, som var urimelige – og hvis det var lidt vanskeligt, kunne man jo sige, at det her må ses i en større sammenhæng og i en helhed, og så håbede man selvfølgelig på, at man fik noget som kompensation for at opgive en åbenlys urimelighed.
Det synes jeg sådan set er en fornuftigt nok taktik, når det er en fagforening, der forhandler med en arbejdsgiver eller en arbejdsgiverorganisation, at man ligesom ser på, om man ikke kan få noget godt ud af, at man bliver nødt til at afgive et eller andet privilegium, som er blevet for åbenlyst urimeligt.
Vi forhandler med os selv, og derfor kan man godt være lidt betænkelig, hvis udgangspunktet er, at hvis man skal fjerne en rimelighed, skal man gøre noget andet.
O.k., det er jo ikke sikkert, at det er det, der menes.
Det kan jo bare være, at man i Folketinget synes, at nu skal man ikke fjerne en urimelighed i forhold til sin egen aflønning, i forhold til eftervederlaget uden så også at fjerne eventuelle andre urimeligheder.
Den måde, man jo har set på dagpengesystemet på, da man skulle se det i en sammenhæng, var, at man sagde, at vi naturligvis gør det, at vi halverer dagpengeperioden og fordobler optjeningsperioden, fordi så har vi rigtigt set det i en helhed, fordi så har vi nemlig ramt de arbejdsløse med dobbelte forringelser.
Det er rigtig helhedsorienteret politik, som jeg ved er det, som et flertal i Folketinget går ind for.
Så i den sammenhæng er der vel ikke nogen grund til at være så bekymret for at se det her i en helhed, fordi man bare vil sige, at vi vil sikre på, at vi får det hele med, sådan at der ikke er nogen urimelige privilegier tilbage, når vi er færdige.
Set i det lys er det jo sådan set nogle meget positive udtalelser, der er kommet i debatten.
Så mit synspunkt i forhold til den her debat er vel i grunden, at nu kunne vi anskue det på den måde, at nu har vi diskuteret det i nogle timer, nogle mener i for lang tid, og det kan godt være, at det har taget for lang tid, men den nemmeste måde at sikre, at det ikke tager for lang tid i fremtiden, er jo at få løst nogle af de udfordringer, vi står over for, og derfor tror jeg, at det ville være rigtig klogt, hvis vi i det videre udvalgsarbejde overvejer, om vi kunne organisere og tage initiativ til en proces, hvor Folketingets partier sammen diskuterer de her problemer og udfordringer med henblik på inden for en overskuelig tid at komme med løsningsforslag.
Så må vi jo finde ud af, om vi kan blive enige om noget som helst, eller om vi ikke kan blive det, og så kan det jo være, at vi faktisk kan blive enige om så meget, at der kan være en vis fornuft i at sige, at Folketinget ikke behøver at diskutere det i salen hvert eneste år i fremtiden.
Men det er klart nok, vil jeg gerne sige for vores vedkommende, at det forslag, der går ud på, at det eftervederlag, man får som kompensation for tabt arbejdsfortjeneste, får man ikke, når man ikke har nogen tabt arbejdsfortjeneste, taler for sig selv, og det er helt umuligt at forestille sig, at man kan lave nogen som helst løsninger, hvor det ikke indgår i.
Hvis man ikke kan finde på andet, som er forkert, og ingen har jo været i stand til at nævne noget konkret andet, der er forkert, ud over Enhedslisten, Dansk Folkeparti og Liberal Alliance, alle andre synes jo, alt andet er i den skønneste orden, så må man vel vælge at sige, at i helhedens navn fjerner man den uskønne plet, der er på et i øvrigt godt system.