Per Clausen (EL), 2011-01-11:
Nu har vi jo ikke i Enhedslisten nogen tradition for at forhindre andre lande i at begå fejltagelser ved at stemme imod deres optagelse i EU eller for den sags skyld forhindre, at de indgår associeringsaftaler.
Alligevel synes jeg nu nok, at man må tilføje et par kritiske bemærkninger til debatten.
Andre havde ligesom draget konklusionen i forvejen.
Man var sikker på, at det ville gavne den serbiske befolkning, og så henviste man til de erfaringer, der har været fra en række andre østeuropæiske lande.
Der synes jeg jo, at man er nødt til at læse associeringsaftalen lidt grundigt, fordi den indeholder elementer, der bekræfter, at man i Serbien på en række områder fremover vil bestræbe sig på at overholde menneskerettighederne, rette sig efter menneskerettighedsdomstol og krigsforbryderdomstol osv.
Og det er rigtigt godt, at man siger, at man vil det.
Desværre kan vi jo se, at selv det at blive medlem af EU ikke er nogen garant for, at man helt har styr på ytringsfrihed, pressefrihed og er et velfungerende demokrati, ja, selv hvis man har været med til at danne EU, kan det give visse vanskeligheder, som Italien jo hele tiden overbeviser os om.
Men det er positivt.
Hvad der derimod er en lille smule overraskende – det er det måske ikke, men alligevel – er, at betingelsen for, at man kan indgå en aftale med Serbien også er, at man i et og alt underlægger sig den liberalistiske økonomiske politik, som føres i EU, og det er jo vanligt, når det drejer sig om EU og associeringsaftaler.
Det handler om, at man skal sørge for, at der bliver åbnet for udenlandske investeringer uden nogen begrænsninger, det handler om, at man skal acceptere den fri bevægelighed af kapital, arbejdskraft og varer med de konsekvenser, også negative konsekvenser, som det kan få for befolkningen i Serbien og for det serbiske erhvervsliv, og også, at man skal tilpasse sin økonomiske politik til de krav, der stilles til, hvordan den sociale politik skal indrettes.
Der må vi jo bare sige, at hvis vi kigger på de østeuropæiske lande og udviklingen i de østeuropæiske lande efter deres medlemskab af EU, så skal man være usædvanlig, om jeg så må sige, enøjet for kun at kunne se fordele og en positiv udvikling. I en lang række lande har man set fattigdom, social udstødelse og problemer, som ikke er løst.
Man har set, hvordan det ikke er lykkedes at gøre op med mafiadominans og kriminelle forhold.
Så jeg synes, at det udgangspunkt, at det her kun er godt, og at vi er fuldstændig sikre på, at det vil være godt for den serbiske befolkning, er forkert.
Jeg tror også, man skal erkende, at der vel er to interesser, der driver EU i det her.
Den ene er interessen for – og den interesse kan der være rimelighed nok i – at man vil have rimelige, rolige og ordnede forhold uden for EU's grænser, og selvfølgelig kunne det da være en smuk utopi, at Eksjugoslavien kunne blive genetableret som en region under EU, hvis det var det, der var pointen, men sagen er jo også, at EU også har nogle økonomiske interesser i det her, og det handler også om, at de erhvervsinteresser, de kapitalinteresser, der findes i EU-landene, skal have mulighed for at etablere sig og tjene penge i Serbien.