runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Støjberg (V), 2009-05-06:
Kommunerne vil blive fuldt ud kompenseret for deres merudgifter til dagpenge og aktivering for forsikrede ledige, når de overtager ansvaret for hele beskæftigelsesindsatsen.
Kommunerne kompenseres derudover under et for stigninger i ledigheden, men der tages også hensyn til regionale forskelle, så landsdele med ugunstig ledighedsudvikling ikke rammes hårdere end øvrige landsdele.
Derudover indføres der en overgangsordning, hvor staten yder 100 pct. refusion af udgifterne til dagpenge de første 18 uger i 2010.
Overgangsperioden sikrer en ansvarlig indfasning af den nye finansieringsmodel, hvor balancen mellem indsats og bæredygtighed sikres i en periode med stigende ledighed.
For at sikre bæredygtigheden vil der i den enkelte kommune ved særlig store udsving i ledigheden endelig indføres en forsikringsordning, der indebærer en kompensation til kommuner, der har en ledighedsudvikling, der er 5 procentpoint dårligere end landsgennemsnittet.
I finansieringsmodellen lægges der altså stor vægt på den økonomiske bæredygtighed, når ansvaret for forsikrede ledige overtages af kommunen.
Samtidig skal det kunne betale sig for kommunerne at yde en ekstra aktiv indsats, der får de forsikrede ledige i job.
Det skylder vi simpelt hen de ledige.
Derudover vil det altid kunne betale sig for kommuner at få deres ledige borgere i job, for på den måde sparer de selvfølgelig udgifter til ydelser og tjener penge på skat.
Finansieringsmodellen tilskynder altså kommunerne til at få deres ledige borgere i job, men beskytter dem samtidig imod uforholdsmæssig store ændringer i ledigheden, som de ikke selv er herre over.
Bjarne Laustsen (S), 2009-05-06:
Hvorfor har man lavet en kommunalisering af jobindsatsen, hvor flere kommuner taber mange millioner kroner på at overtage opgaven, hvilket betyder, at regningen blive smidt i børneværelset og ældrecenteret?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Til det sidste må jeg sige, at det må EU selv træffe afgørelse om.
EU må i sit eget hus træffe de afgørelser, EU vil, uden at skulle være bange for, hvordan andre vil reagere.
Altså, vi kan jo også risikere til sin tid, hvor optagelsen skal konfirmeres i alle lande, at nogle lande har nogle folkeafstemninger eller parlamenter, som så siger nej, så har man jo også et problem bagefter, som skal løses.
Så det synes jeg ikke vi kan tage stilling til.
Vi må selv tage stilling til, om vi synes, at Tyrkiet kan blive medlem, og det synes vi, hvis det forandrer sig, som jeg har nævnt, og derved er en del af det europæiske værdisystem, og det skal vi stå ved, uanset om nogen synes, det er godt eller skidt, men alle de her forandringer skal finde sted.
Og det er præcis svaret på det første spørgsmål, og det er præcis argumentet for at fastholde, for jeg tror ikke, at det 21. århundrede forløber konfliktfrit, og vi kan også se med de første 10 år, at det ville være naivt at forestille sig.
Og i en sådan konflikt ville jeg hellere have et forandret, et europæisk Tyrkiet med på vores side end at skubbe dem fra os, hvis jeg skal tænke på mine børns og børnebørns sikkerhed og tryghed om 20, 30, 40 eller 50 år, det er min hovedgrund for at fastholde Tyrkietsporet.
Privilegeret partnerskab eksisterer ikke, nej, det gør det ikke, men det eksisterer jo i den offentlige debat, og det eksisterer jo også som forslag fra fru Merkel og fra Sarkozy, og hr. Bendt Bendtsen har tilladt sig, hvad jeg synes er helt i orden, at spekulere over, hvad det så betyder.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-06:
Nu har udenrigsministeren jo selv præcis svaret, at der ikke er noget, der hedder privilegeret partnerskab.
Så det interessante er jo, at hr. Bendt Bendtsen pludselig kommer med et forslag om noget, som ikke eksisterer.
Men jeg vil egentlig gerne spørge ministeren, for ministeren har også nævnt nogle fordele ved Tyrkiets eventuelle medlemskab, om ministeren mener, at der er et logisk argument i også at fastholde tyrkerne i den her europæiseringsproces, og herunder vil jeg også gerne spørge: Vil det have nogen konsekvens for EU udadtil, hvis man pludselig stoppede en optagelsesproces med et land, der tilfældigvis har en anden kulturel baggrund, som nogle vil kalde det, som andre kalder for muslimsk baggrund?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
[Lydudfald]
… privilegeret partnerskab eksisterer ikke, eller der er ikke nogen, der har det.
Der er forskellige ideer, altså fru Merkel har ideer om, hvad det skal rumme, og der er forskellige ideer, Sarkozy har ideer om, hvad det skal rumme.
Så det eksisterer ikke.
For øjeblikket er det jo altså en forhandlingsramme, vi går efter, med det formål, at de kan blive optaget som medlem, hvis de har forandret nok, og hvis Europa kan bære det, og der er ikke stillet nogen alternative veje op.
Som statsministeren også sagde i går, så skulle man jo heller ikke give nogen fordele undervejs, som betyder, at man får fordelene ved ikke at have medlemskab og dermed heller ikke forpligtelserne ved ikke at få medlemskab - det var sådan nogenlunde det, han sagde i går - og det mener jeg også er rigtigt.
Så vi skal jo tænke på, hvad det er, vi gør.
Og hvis vi ønsker at få de forandringer i Tyrkiet, som vi ønsker, jamen så er vi jo nødt til at fastholde forhandlingsrammen, der er på nogle og tredive kapitler, og nogle af dem er frosset ned, fordi der altså er Ankaraprotokollen, og det vil sige, fordi Cypernproblemet ikke er løst.
Men så vil jeg godt sige, at hr. Bendt Bendtsen selvfølgelig ikke skrev den artikel for at trække forsider.
Han skrev den selvfølgelig, fordi han grundigt overvejede det, som også står her, nemlig hvis resultatet ikke er givet på forhånd, hvad så?
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-06:
Tak for det.
Jeg synes, det er lidt interessant her midt under debatten i forhold til europaparlamentsvalget, at når man løber tør for gode argumenter for, hvad man vil i Europa-Parlamentet, så kan man altid trække et kort op, der hedder Tyrkiet.
Det er en god, sikker vinder, og det skaber forsidehistorier, og det tror jeg også ministerens partifælle har indset.
Det er jo ikke noget nyt.
Angela Merkel har brugt det, da hun kandiderede til kanslerembedet, Sarkozy brugte Tyrkietkortet, da han kandiderede til det franske embede, og også nu prøver hr. Bendt Bendtsen i forhold til sit kandidatur i Europa-Parlamentet.
Og det er da lidt interessant, at man ikke kan bruge andre argumenter end at sige »Tyrkiet skal ikke være medlem«, og så har man sin forsidehistorie.
Og nu har hr. Bendt Bendtsen også fået sin forsidehistorie.
Men jeg vil egentlig gerne stille et spørgsmål til udenrigsministeren, for nu drøftes der hele tiden det her privilegerede partnerskab, og vi har at gøre med et land, der er i gang med en optagelsesproces, og den går meget langsomt, men processen er sat i gang.
Kan udenrigsministeren i dag ikke udelukke, at der ikke er noget, der hedder privilegeret partnerskab?
Og kan udenrigsministeren i samme sætning måske også fortælle os, om der nogen sinde har været et case, hvor man har tilbudt et land medlemskab, og hvor processen er i gang, men stoppes pludselig, ved at man siger: Nu skal vi have et privilegeret partnerskab?
Niels Helveg Petersen (RV), 2009-05-06:
Jeg vil gerne stille et supplerende spørgsmål: Kan ministeren bekræfte, at Tyrkiet aldrig har ytret noget som helst ønske om, at forhandlingerne skulle ende med andet end fuldt medlemskab?
Hele ideen om et privilegeret partnerskab afviser Tyrkiet jo fuldstændig selv, det har Tyrkiet ingen som helst interesse i.
Kan ministeren bekræfte det?
Kan ministeren i øvrigt ikke bekræfte, at Tyrkiets rolle er helt, helt central, når det drejer sig om Vesteuropas forsyning med olie fra det kaspiske område, fra de centralasiatiske stater?
Hvis vi her skal gøre os mindre afhængige f.eks. af olie fra de arabiske lande og fra Rusland, olie og gas fra de pågældende områder, så er Tyrkiet af central betydning.
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Det kan jeg bekræfte, og det er jo også noget, den nye amerikanske administration lægger meget vægt på, nemlig Tyrkiets rolle, som jo har været i gang i et stykke tid, hvor man har prøvet i forbindelse med Israel at få fremmet tostatsløsningen, hvor man har prøvet det, jeg kalder det syriske spor, hvor man også har prøvet at få fremmet den fredsproces, vi har arbejdet for mellem Syrien og Israel.
Det kan også nævnes, at Tyrkiet jo her for nylig har åbnet for, at der også skal komme en forsoning med Armenien, så vi får fjernet et af de konfliktområder, som ligger i Europa.
Det vil vi jo sætter meget pris på at de gør.
Så jeg tror, at det er en forvandlingsproces af Tyrkiet - hvis den lykkes - der vil være til alles fordel, og hvis EU er i stand til at bære det til den tid.
Niels Helveg Petersen (RV), 2009-05-06:
Jeg vil gerne takke for ministerens svar, som jo gjorde det fuldstændig klart, hvad der er grundlaget for EU's forhandlinger med Tyrkiet.
Det er et perspektiv om medlemskab.
Det har Folketinget her tilsluttet sig, og det gør jeg i fuldt mål.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om ikke der sker en mærkelig forvridning af debatten om Tyrkiet og EU-medlemskab dermed, at man så ofte i debatten overser, at Europa også har brug for Tyrkiet i en række sammenhænge, f.eks. fordi Tyrkiet som et overvejende muslimsk land har et fortræffeligt forhold til Israel, Tyrkiet fører et aktivt diplomati, der sigter på øget dialog med Iran og med Syrien.
Kan ministeren ikke bekræfte, at Tyrkiet på disse områder spiller en konstruktiv rolle?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Det er såmænd bare fra hr. Bendt Bendtsens artikel.
Pointen er, at den vedtagelse, man henviser til, fortsat er Det Konservative Folkepartis og regeringens politik.
Der står jo også, at hvis resultatet ikke er givet på forhånd, betyder det da naturligvis, at alle har lov til at overveje, hvad vi så skal lave.
Hvad kan der så ske, og hvilke alternativer og andre muligheder er der, hvis resultatet ikke er givet på forhånd, altså, at Tyrkiet ikke er i stand til at blive medlem?
Det er jo det, som hr. Morten Messerschmidt står og advokerer for, at de skal have i dag.
Det er da interessant, det er da en ny melding fra Dansk Folkeparti. Formålet med processen er fortsat, at Tyrkiet, hvis det forandrer sig og alle disse kritisable ting er væk, er fjernet, så er det et europæisk land med europæiske værdier, og så kan det selvfølgelig også blive medlem af Den Europæiske Union.
Det vil tage mange år, det er muligt, at det lykkes, og det er muligt, at det ikke lykkes. Når der bliver spurgt om, hvad formålet med processen er, ja, så er det altså den forandringsproces, der er formålet.
Men det er da helt legitimt, når vi også skriver i vedtagelsen, at hvis resultatet ikke er givet på forhånd, så spekulerer kloge mennesker som bl.a. hr. Bendt Bendtsen over, at hvis det resultat ikke er givet på forhånd, hvilke andre resultatmuligheder er der så.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-05-06:
Men man er jo nødt til at gøre sig klart, hvad formålet er med den proces, man befinder sig i.
Uden at jeg sådan skal gøre hr. Bendt Bendtsens ord til mine - det er sådan set også snarere det modsatte, der finder sted lige i øjeblikket - vil jeg sige, at det jo egentlig er meget godt set, at man selvfølgelig ikke kan være forlovet i 20-30 år, før en egentlig ægteskabspagt kan indgås.
Vi kan se, hvordan Tyrkiet altså i øjeblikket bevæger sig i den diametralt modsatte retning.
Vi har en regering under Erdogan og præsident Gül, som i den grad forsøger at islamisere landet.
Ville det så ikke være meget mere fornuftigt at sige: Kære venner, vi kan godt samarbejde i Europarådet, i NATO - ja, det kniber så lidt en gang imellem - og i en række internationale fora, men i EU, så komplekst et lovgivningsorgan, kan det simpelt hen ikke lade sig gøre.
Så lad os derfor holde fast i det privilegerede partnerskab.
Det er præcis det, som hr. Bendt Bendtsen siger i sin kronik, og jeg synes, det er noget besynderligt, at udenrigsministeren her prøver at lægge hr. Bendt Bendtsen det diametralt modsatte i munden.
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Jeg gør opmærksom på, at han skriver: I øjeblikket må svaret være et klart nej.
Ja, i øjeblikket.
Jeg har jo også her i Folketinget sagt, at hvis Tyrkiet skulle optages nu, ville Tyrkiet ikke kunne blive optaget, bl.a. fordi der er væsentlige udfordringer om at få gennemført en forfatningsreform, der skal være reformer af justitsvæsenet, der skal være forbedring af menneskerettighedssituationen og religionsfriheden.
Ytringsfriheden skal forbedres, og der skal være civil kontrol med militæret.
De ting er ikke på plads, og derfor er Tyrkiet heller ikke klar til at blive medlem i øjeblikket, præcis som hr. Bendt Bendtsen jo skriver.
Og det er så det, han ikke tror vil være tilfældet.
Men det er jo en trossag.
Spørgsmålet bliver: Hvis Tyrkiet forandrer sig så meget, at alle de kritikpunkter er væk - og de kritikpunkter skal være væk - så er det et andet Tyrkiet, og så vil Tyrkiet også kunne blive medlem.
Det er det, vi har lovet, og det står vi ved under den forudsætning, at EU selv til den tid er i stand til at bære den nye opgave.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-05-06:
Nej, det, hr. Bendt Bendtsen siger, er, at Tyrkiet skal tilbydes et såkaldt privilegeret partnerskab, altså ikke et medlemskab.
Det er i øvrigt noget, der ligger fint i forlængelse af De Konservative i Tyskland og andre, som for længe siden har indset, at et egentligt medlemskab er fuldstændig illusorisk.
Det kan slet ikke lade sig gøre.
Og derfor må man finde en anden måde at samarbejde på.
Her er altså et privilegeret partnerskab bragt i spil.
Men når nu udenrigsministeren så kategorisk afviser det, som hans eget partis spidskandidat til Europa-Parlamentet altså har været ude at gøre sig til bannerfører for, er det så i virkeligheden et udtryk for, at det, som hr. Bendt Bendtsen siger, for det første ikke er Det Konservative Folkepartis politik, og for det andet i virkeligheden er sådan et valgkampstaktisk udspil, fordi man jo godt ved, at vælgerne for længe siden har set, at det slet ikke vil kunne lade sig gøre med Tyrkiet som egentligt medlem.
Jeg synes, det kunne være rigtigt og egentlig også på sin plads, om udenrigsministeren ville svare på det.
Er den udmelding, som hr. Bendt Bendtsen er kommet med, i virkeligheden bare sådan valgkampstaktik?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Der er godt, at hr. Morten Messerschmidt korrigerede sig selv.
Han har jo stillet spørgsmålet, om jeg vil arbejde for et privilegeret medlemskab, og det vil jeg ikke.
Jeg synes ikke, at noget land skal have et privilegeret medlemskab.
Men det er jo også partnerskab, hr. Morten Messerschmidt mener, naturligvis.
Med der vil jeg sige, at regeringen står ved vedtagelsen om EU's optagelsesforhandlinger med Tyrkiet fra den 2. maj 2006, som et bredt flertal i Folketinget bekræftede den 26. marts i år ved en forespørgselsdebat, som, så vidt jeg husker, også var rejst af hr. Morten Messerschmidt.
Folketinget opfordrer regeringen til fortsat at medvirke til sikre en stram og forsvarlig forhandlingsproces med Tyrkiet.«
Jeg synes, at den vedtagelse er ganske klar.
Den siger jo altså, at der skal arbejdes for, at de bliver medlemmer.
Det vedtog vi også i 2002 under vores EU-formandskab, og det besluttede man i 1999.
Men det fremgår jo altså også, at det er en åben proces, hvor resultatet ikke er givet på forhånd.
Resultatet er jo ikke givet på forhånd af to grunde.
Den ene grund kan jo være den, at Tyrkiet ikke får løst alle de problemer, Tyrkiet har, og så kan de ikke blive medlemmer.
Den anden grund er jo, at det er muligt, at EU til den tid og i mange år ikke selv er i stand til at optage et land med den tyngde, som det her.
Så vi kan i dag ikke vide, om det lykkes, men processen fortsætter, og det er jo også, hvad hr. Bendt Bendtsen skriver, nemlig at skulle de foretage de forandringer, som er forudsætningen, så stiller situationen sig anderledes.
Det står der i den artikel, som hr. Morten Messerschmidt henviser til.
Hr. Bendt Bendtsen tror så ikke selv personligt på det, men det er jo for så vidt underordnet, hvad man personligt tror på eller ikke tror på.
Det afgørende er jo her, at man accepterer, at processen er i gang.
Og så kan den lykkes.
Det kan være, at den ikke lykkes.
Det afhænger af tyrkerne selv, men til sidst også af os i EU.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-05-06:
Agter udenrigsministeren på baggrund af sin partifælle Bendt Bendtsens udtalelser i Jyllands-Posten den 29. april på førstkommende udenrigsministermøde at meddele sine kollegaer i EU, at Danmark ikke længere vil arbejde for fuldt tyrkisk EU-medlemskab, men højst for et privilegeret medlemskab – der skulle så stå partnerskab.
Men det er spørgsmålet til udenrigsministeren.
Agter udenrigsministeren - på baggrund af sin partifælle Bendt Bendtsens udtalelser i Jyllands-Posten den 29. april - på førstkommende udenrigsministermøde at meddele sine kolleger i EU, at Danmark ikke længere vil arbejde for fuldt tyrkisk EU-medlemskab, men højst »privilegeret medlemskab«?
Det synes vi, siger udenrigsministeren om, at man altså skal have målet om et tyrkisk medlemskab.
Vi kan altså læse, at udenrigsministeren siger, at man skal give perspektiv om medlemskab, mens hr. Bendt Bendtsen siger, at man skal give et perspektiv om privilegeret samarbejde.
Udenrigsministeren siger, at man skal blive ved med at forhandle i 20, 30, 40 år, hr. Bendt Bendtsen siger, at man ikke kan blive ved med at forhandle i så lang tid.
Regeringen foreslog her for 1 måned siden i sin vedtagelse, som udenrigsministeren selv har læst op, at målet er medlemskab, men hr. Bendt Bendtsen siger klart i sin kronik, at det ikke er et mål, man skal tragte efter.
Målet må være et privilegeret partnerskab.
Her er altså fuldstændig diametralt modsatte meldinger, og alligevel siger udenrigsministeren, at vi mener, at Tyrkiet skal være medlem.
Må man så ikke spørge: Hvem i alverden er »vi«?
Er hr. Bendt Bendtsen, som ikke engang er til stede her, når vi har debatten om hans synspunkter, en del af det »vi«?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Selvfølgelig er hr. Bendt Bendtsen en del af det.
Den vedtagelse, jeg læste op, blev altså vedtaget med 94 stemmer, det var stemmer fra Venstre, Socialdemokratiet, Det Konservative Folkeparti, Det Radikale Venstre og SF, og imod stemte alene Dansk Folkeparti.
Og hr. Bendt Bendtsen er ikke medlem af Dansk Folkeparti; det er han ikke.
Det vil sige, at jeg stadig væk hæfter mig ved, at han siger, at svaret i øjeblikket må være et klart nej, det er vi jo enige om.
Så siger han jo også, at skulle de foretage disse forandringer, er situationen selvfølgelig en anden.
Og han har jo lov til at lave den vurdering og have den opfattelse, at alle de forandringer når Tyrkiet aldrig at gennemføre.
Og gennemfører det ikke de forandringer, kan det ikke blive medlem, men gennemfører det disse forandringer, kan det blive medlem.
Jeg vil sige til hr. Morten Messerschmidt, at det afgørende her jo er, at hvis han fremover vil diskutere med hr. Bendt Bendtsen, får hr. Morten Messerschmidt jo rigelig lejlighed til det under EP-valgkampen, som ligger nu, og som det her spørgsmål er en del af.
Det, det drejer sig om her, er at spørge, hvad Danmark mener i forbindelse med Tyrkiet.
Og der mener jeg, som jeg før har sagt, at bliver Tyrkiet forandret, får det en europæisk profil, får det grundfæstet de europæiske værdier, så er det et andet Tyrkiet, så er det ikke det i Tyrkiet, vi ser i dag, og så skal det selvfølgelig også kunne blive medlem, hvis EU er i stand til det, vil jeg sige igen, for jeg kender ikke EU's økonomiske situation om 20-25 år.
Han kan ikke gå ind i debatten under spørgsmål til ministrene og svare på de spørgsmål, hr. Morten Messerschmidt stiller mig.
I øvrigt er det jo ikke mig, men hr. Bendt Bendtsen, de spørgsmål skal stilles til, så hvorfor bliver de spørgsmål stillet til mig? Hr. Bendt Bendtsen er i sin fulde ret til at sige, at verden udvikler sig, og at Tyrkiet har udviklet sig i en sådan retning, at man godt kan sige nej tak til dets medlemskab og i stedet finde bedre løsninger.
Ja, hvis det er tilfældet, at Tyrkiet bevæger sig baglæns - og det gør Tyrkiet på nogle områder i øjeblikket - har hr. Bendt Bendtsen ret.
Hr. Bendt Bendtsen har selvfølgelig ret i, at det er utilfredsstillende, sådan som Tyrkiet udvikler sig i øjeblikket, hr. Morten Messerschmidt har ret i, at det er utilfredsstillende, sådan som Tyrkiet udvikler sig i øjeblikket, og det har jeg sagt her fra denne talerstol mange gange.
Men hele pointen er jo, om det er sådan, som hr. Bendt Bendtsen skriver, at han ikke har fantasi til at forestille sig, at det kan ændres.
Til det må jeg sige, at jeg i hvert fald har fantasi til at forestille mig, at det kan ændres, og igen: Det vil være meget væsentligt for Europa, at det kan ændres, og min opgave som udenrigsminister er ikke at spekulere over det ene eller det andet, men at arbejde målbevidst hen imod nogle konkrete resultater, som er til gavn for nutiden og for fremtiden, og det er det, jeg gør.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-05-06:
Det er altså en temmelig pinlig affære for hr. Bendt Bendtsen.
Jeg vil bare forstå det fuldstændig rigtigt.
Ifølge udenrigsministeren var det forkert, da hr. Bendt Bendtsen skrev i sin kronik, at Tyrkiet skal tilbydes et såkaldt privilegeret partnerskab.
Det var forkert, da hr. Bendt Bendtsen skrev, at i stedet for at kaste sig ud i optagelse af et så stort land som Tyrkiet skal man gå efter et privilegeret partnerskab.
Det var forkert, da hr. Bendt Bendtsen henholdt sig til den franske udenrigsminister Bernard Kouchner, som siger, at han er gået fra at være tilhænger til at være modstander af tyrkisk medlemskab, og det var forkert, da hr. Bendt Bendtsen sagde, at verden udvikler sig, og Tyrkiet har udviklet sig i en sådan retning, at man godt kan sige nej tak til dets medlemskab og i stedet finde på bedre løsninger.
Alt det var forkert.
Det er der intet belæg for i Det Konservative Folkeparti, og det er der intet belæg for i regeringen.
Det var ren valgkamptaktik, det var kun for at lægge slør over den politik, som han i virkeligheden vil blive pålagt at føre af manden, jeg står over for.
Kan udenrigsministeren bekræfte det?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Jeg mener, at rent sikkerhedspolitisk har vi stadig en række lande som Ukraine og de kaukasiske lande, som jo også er vigtige, hvis vi skal se på den fremtidige energiforsyning.
Hvis vi går i gang med aftaler med dem, vil de lande jo ikke rigtig stole på, at vi holder de aftaler, så derfor skal man selvfølgelig holde aftaler, medmindre situationen ændrer sig så væsentligt, at de, man har lavet aftaler med, har bevæget sig væk fra en, sådan som Tyrkiet jo gør på nogle områder i øjeblikket.
Så må man sige, at nu har de bevæget sig så langt væk, at aftalerne ikke giver nogen mening.
Vi har jo også frosset nogle kapitler ned, fordi Tyrkiet ikke har opfyldt Ankaraprotokollen, som altså har noget at gøre med Cypernproblemet.
Der er altså nogle problemer, som betyder, at processen er blevet sat i stå, og det er man jo selv medansvarlig eller fuldt ansvarlig for, hvis man har opført sig på en måde, der betyder, at de, som vi har lavet aftaler med, nu optræder anderledes end det, der var forudsætningen for aftalerne.
Men det skal ikke være EU, der pludselig siger, at nu mener vi i øvrigt ikke det, vi mente før, til trods for at I bevæger jer i den rigtige retning.
Tyrkiet skal bevæge sig i den rigtige retning, og hvis de gør det og når i mål, tror jeg også, at det er til vores fælles fordel.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-06:
Det glæder mig, at udenrigsministeren gerne ser et styrket Europa med Tyrkiet.
Vi ved jo godt, at det er en lang proces, og at det er en proces med masser af hindringer for tyrkerne, men nu vil de jo gerne.
De har ikke engang fået et endegyldigt løfte om en slutdato, de har sagt ja til, at man kan stoppe processen, og de har også sagt ja til, at arbejdskraftens frie bevægelighed ikke skal gælde for dem.
Det har tyrkerne til gengæld, så spørgsmålet er: Nu har vi et land, der stræber efter at blive en del af Europa og prøver at gennemføre demokrati, så skulle vi ikke prøve at holde fast i det land og se, hvor langt de kan gå, i stedet for at sige, at nu skal vi snakke om noget, der ikke eksisterer, altså et privilegeret partnerskab?