Leif Mikkelsen (LA), 2015-03-10:
Det er jo rigtig godt at diskutere det her spørgsmål ud fra en meget åben forespørgsel, som hr. Uffe Elbæk har stillet, nemlig hvordan Danmark skal håndtere det, hvor man altså stiller spørgsmålet og ikke sådan forsøger sig med, hvad regeringen nu skal gøre osv. – altså stiller et åbent spørgsmål om hvordan, for det er faktisk ikke så ligetil endda.
Og det er måske også der, vandene skilles lidt i den her sal, nemlig om, hvor meget man politisk skal blande sig, og hvor meget man skal lægge op til dialog med idrættens ledere, og at det så er deres ansvar.
Jeg synes faktisk også, der er grund til at glæde sig i de her år.
Jeg oplever, at en række organisationer er godt på vej til selv at rydde op.
Hvis man bare tænker lidt tilbage på IOC under en tidligere, ret berømt leder, er der sådan set grund til at glæde sig over det, man fornemmer der egentlig er sket og er på vej i dag.
De værste eksempler har faktisk affødt en selvransagelse i de her organisationer.
Hvad de enkelte idrætsudøvere angår, synes jeg også, vi kan glæde os, i hvert fald i dansk regi.
Qatar er nævnt nogle gange.
Det er imod al etik og, så langt man kan forestille sig det, imod den opfattelse, vi har af et landshold.
Vi kan glæde os over, at den række af danske sportsfolk, der blev spurgt, sagde nej en bloc.
Det kunne tyde på, at vi har idrætsudøvere, også eliteidrætsudøvere, der har den der foreningstradition med sig og måske også en stolthed over at repræsentere deres land.
Det er der grund til at glæde sig over.
Play the Game er allerede blevet nævnt, også af ministeren i dag, og det vil jeg også gerne gøre.
Jeg var sådan set ret tæt på i den spæde start og havde måske også en finger med i spillet, og det var bestemt en ildeset størrelse, som ikke blev værdsat, som dårligt blev lyttet til, og som på det tidspunkt blev forment adgang en række steder på grund af sin kritik, især af IOC.
Det har udviklet sig til, at det faktisk er en anerkendt størrelse, også internationalt, der får adgang, der bliver inviteret til at synliggøre de værdier, vi har i dansk idræt, det foreningsdemokrati, vi har, og det, det bygger på: respekten for mennesker.
De bliver faktisk inviteret til at synliggøre det i en række væsentlige forsamlinger, hvad der var uhørt, da det startede.
Det var en særlig dansk start.
Det startede i Danmark og byggede på den foreningstradition, vi har, fordi vi faktisk var nogle, der besluttede, at vi godt ville skyde nogle penge ind i det.
Derfor vil jeg egentlig sige, at det skulle vi måske hellere tænke på i stedet for at tro, at vi kan lave handleplaner i et Folketing om, hvad idrætsorganisationer skal gøre.
Og så skulle vi spekulere på, om det, der er skabt, måske skulle have mere støtte.
Og der vil jeg godt annoncere, at det måske var en overvejelse værd, at vi yderligere, måske endda i ikke uvæsentlig grad, styrker det initiativ, der ligger i Play the Game – sådan et element, som kan arbejde med i pressens organisationer, og som har fået en position, hvor man virkelig kan argumentere for de værdier, vi snakker om her.
For det er blevet anerkendt overraskende hurtigt i forhold til den træghed, der ellers normalt har været i store internationale organisationer, og den modstand, der har været.
For nogle af de ledere, som var valgt på en eller anden mærkelig, uransagelig måde, var demokrati ikke det, der stod først for.
Og kritik var helt uhørt, det ville de heller ikke høre på.
Det er ændret, og det er den vogn, vi skal skubbe på.
Jeg går ud fra, at de fleste idrætsordførere har fået det skrift fra Play the Game, hvor man peger på, hvad der er i opbrud internationalt, og hvordan der kan skubbes på den vogn nu.
Og det er der, jeg faktisk tror at vi kan gøre den internationale idræt den allerstørste tjeneste, nemlig ved at lade den der selvforstærkende effekt kalde på, at etik og moral ikke bare er et personligt anliggende, men også et foreningsanliggende.
I sidste ende skal de der ledere altså stå til ansvar over for deres egne demokratier, deres egne organisationer, deres egne strukturer og ikke stå til ansvar over for en regering eller et folketingsudvalg, der kunne finde på at formulere en eller anden handleplan, som man så kunne løbe i byen med.
Så har vi virkelig øvet vold mod idrætten, og det vil jeg gerne stærkt advare imod.