Anders Samuelsen (LA), 2009-01-22:
Det er forhåbentlig ikke nogen hemmelighed, at vi fra Liberal Alliances side ikke var vildt begejstrede for at gå i gang med den her øvelse.
Bl.a. var der signaler fra banker om, at de ikke mente, at de havde nogen problemer med at rejse den her form for kapital, og så må man jo som liberal sige, at udgangspunktet selvfølgelig må være, at det, der ikke kan stå, må falde.
Vi endte med at blive ved forhandlingsbordet, og vi endte også med at være en del af aftalen, fordi der var nogle kernepunkter, som trods alt kom med i den her aftale, og som gjorde, at vi mente, at den var spiselig.
For det første er den her pakke frivillig i modsætning til den første pakke, som vi i øvrigt fra Liberal Alliances side fik meget, meget kort tid til at sætte os ind i, før vi skulle beslutte os for, om vi ville sige ja eller nej til den; det var reelt set en kollektiv pakke, som alle var tvunget til at gå ind i, taget den situation i betragtning, som verden stod i på det tidspunkt.
Den her pakke blev altså frivillig.
For det andet mente vi, at den kollektive forsikringsordning fra den første bankpakke skulle laves om til en individuel ordning, så de banker, der trækker på ordningen, betaler i forhold til størrelsen af deres træk; og det blev en individuel ordning.
For det tredje skal renten selvfølgelig også passe til risikoen, når skatteyderne tvinges til at sætte penge på højkant.
Kloge analytikere var i de sidste døgn ude at gætte på, at renten ville blive på hele 5 pct., og det ville da være noget af en overrente i forhold til, hvad renten generelt er på nuværende tidspunkt.
Det skal selvfølgelig holdes op imod, hvad det er for en type kapital, der bliver stillet til rådighed, men 10 pct. er trods alt den gennemsnitsrente, som vi endte på.
Det betyder oversat til dansk, at banker kan gå ned for i omegnen af 21 mia. kr., før der muligvis kommer skattekroner i en truet situation.
For det fjerde er det også indkalkuleret i ordningen, at hvis banker skal gå ned, skal de ud i en form for auktion, sådan at staten først bliver involveret, hvis det er helt umuligt at afsætte banken til anden side.
Det krav er også en del af pakken.
For det femte synes vi, det er godt, at det med den nye pakke så oven i købet bliver muligt for forbrugerne at tjekke, hvilke banker der er stærke, hvilke banker der er svage, eller hvilke banker der ikke føler sig så sikre som banker, at de føler sig i en situation, hvor de kan sige nej tak til den her ordning.
Det er i hvert fald, synes vi, en klar indikation af, at man må være en meget, meget stærk bank og have ret god selvtillid, hvis man føler, at man egentlig godt kan springe det her tilbud over.
Det lyder allerede på vandrørene, at der i hvert fald er en enkelt bank, som vælger at sende det signal, og det synes jeg selvfølgelig at man som forbruger skal skrive sig bag øret.
For det sjette kom pakken ikke til at omfatte det element, at staten skulle gå ind og blive direkte medejer af bankerne.
Vi synes faktisk, det er en ganske udmærket ting, at vi slap fri af det element.
Ud over at det ville være sindssygt kompliceret i sig selv at få strikket sådan en ordning sammen, synes vi også, det er en uskik, hvis man skulle ende i det hul. For det syvende var der en diskussion, en debat, op under juletid og lige efter jul om, hvorvidt den her ordning, en bankpakke II, skulle strikkes sammen med et øget offentligt forbrug, sådan som bl.a. Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet var ude at foreslå.
Det blev ikke en del af bankpakken, og det lægger vi også stor vægt på, altså på, at vi tager tingene for sig.
Alt i alt synes vi måske ikke, at aftalen er fuldstændig op og ned ad det bud, vi foreslog i midten af december at man burde gøre i forbindelse med en bankpakke II, men det er reelt meget, meget tæt på.
Det, vi gør, er, at vi løsner op for nogle af de fejl, som blev begået i bankpakke I, og dermed ender et ordentligt og seriøst sted, hvorfra man så kan vurdere situationen.
Vi mener ikke, at man på nogen måde kan udstede nogen garantier for, at det her så bliver den sidste bankpakke.
Vi kan sagtens forestille os, og jeg vil selv betragte det som overvejende sandsynligt, at der kommer en bankpakke III, måske en bankpakke IV, fordi vi er i en helt ekstraordinær situation, hvor vi bestemt ikke kan føle, at vi er kommet tørskoet i land på nuværende tidspunkt.
Alt det her gør så selvfølgelig, at man som liberal og med det udgangspunkt, som Liberal Alliance har, alligevel trods alt godt kunne være fristet af at tage den populistiske tilgang og trække sig fra forhandlingerne og stå benhårdt på de liberale lærebøger og blive ved med at sige: Lad falde, hvad ikke kan stå.
Det mener jeg faktisk i situationen ville have været et lige så populistisk træk, som det, Socialdemokratiet foretog undervejs i forhandlingerne, hvor man forsøgte at score nogle billige point på en debat om løn, som i bund og grund ikke havde noget som helst med den her diskussion at gøre.
Så vores konklusion blev, at vi valgte at påtage os et medansvar, at gå med i pakken.
Der kom oven i købet elementer med omkring eksporterhvervene.
Det, der mangler i pakken, og som også rigtigt er blevet påpeget af Dansk Folkepartis erhvervspolitiske ordfører, er, at vi stadig væk ikke har fokus nok på de små og mellemstore erhvervsdrivende og deres kreditforhold.
Fra Liberal Alliances side betragter vi primært det her som en bankpakke, for det har alt for uoverstigelige og uoverskuelige konsekvenser for samfundet som helhed, hvis vores samlede banksystem bryder ned.
Der er det godt at kunne henvise til, at der allerede med den første bankpakke er reserveret penge, som bankerne selv stiller til rådighed for at betale prisen, hvis det er tilfældet.
Vores konklusion er, at man selvfølgelig skal bakke op om den her bankpakke.