Søren Pind (V), 2014-02-18:
Så vidt jeg er orienteret, er det den nye udenrigsministers første lovforslag.
Tillykke med titlen.
Det skal ikke forhindre, at Venstre har nogle bemærkninger til den her sag af måske knap så imødekommende karakterer, i hvert fald til at starte med.
Vi synes ærlig talt godt, at udenrigsministeren kunne have ventet lidt.
Vi synes godt, at udenrigsministeren kunne have inddraget de politiske partier i højere grad i arbejdet med det her lovforslag.
Vi synes, at en sag af en sådan karakter fortjener en udstrakt hånd og et bredt samarbejde på grund af sagens karakter.
Det har i høj grad været en sag, som SF har fremført i den tidligere regering, og som har skullet presses og hastes igennem, og det vil jeg egentlig godt starte med at beklage – det vil jeg godt, fordi vi faktisk ikke er principielt modstandere af forslaget.
Lovforslaget er alternativt – det tror jeg godt man kan sige – og det følger jo af lovforslaget selv, at det ikke er normal praksis, at man giver den form for status til det, vi nu giver det til.
Det er man så kommet om ved at lave et særlig lovforslag.
Vi havde som sagt gerne været inddraget tættere i udarbejdelsen, bl.a. fordi vi mener, at det her ville være det rigtige tidspunkt at drøfte og forhandle nogle bestemte forhold med det palæstinensiske selvstyre på, bl.a. hvordan og hvorledes man påregner at påtage sig det ansvar, der måtte komme, når den tostatsløsning, som der jo er bredt flertal for i Folketinget, skal etableres, når den kommer til at blive virkelighed.
En af de ting, som optager Venstre meget, er en garanti fra de palæstinensiske selvstyremyndigheder om, at man bl.a. vil modtage danske palæstinensiske flygtninge, når den tid måtte komme.
Vi har i offentligheden nævnt, at dette ville være et naturligt krav at rejse, altså at få en tilkendegivelse fra bl.a. den palæstinensiske repræsentation i Danmark om, at dette ville man gøre, men regeringen har indtil nu været afvisende.
Mere har vi ikke været involveret i det, det synes vi er en skam.
Det er også vigtigt, at det her selvfølgelig sker afbalanceret.
Det er vigtigt, at vi fortsat stiller krav om, at den palæstinensiske side garanterer Israels ret til eksistens, at man står inde for som dansk regering, at dette er et klart og entydigt krav.
Derfor er der selvfølgelig en række forhold, som vi vil inddrage i det udvalgsarbejde, som kommer.
Vi håber stadig væk, at det kan nås i forhold til det betænkningsbidrag, der skal afgives, altså at man kan etablere et sådant samarbejde med regeringen om disse forhold.
Det betyder selvfølgelig, at vores tilgang til sagen er konstruktiv.
Det betyder, at vi egentlig gerne vil dette.
Men det betyder også, at hvis regeringen afviser et sådant samarbejde, afviser vores ønsker til disse politiske tilkendegivelser, så vil de tilkendegivelser, Venstre så fremkommer med, selvfølgelig være vores forudsætning, også den dag, der eventuelt måtte komme en borgerlig regering.
Så vil det være grundlaget for vores stemmeafgivelse her i Folketingssalen om den her sag.
Der er dem, der vil fremføre, at det her undergraver de fredsforhandlinger, som er i gang – det synes Venstre faktisk ikke.
Så som sagt går vi konstruktivt ind i arbejdet.
Vi er kede af, at vi ikke er blevet involveret tidligere; vi synes, at den nye udenrigsminister måske skulle have siddet lidt længere i stolen, før det blev fremsat, men vi rækker hånden ud til samarbejde og håber, at regeringen tager imod den.
Der er vi altså ikke enige, i den forstand at vi mener, at det må være selvindlysende, at palæstinensere i Danmark, som har flygtningestatus, naturligvis, hvis der bliver etableret en palæstinensisk stat, igen skal hjem til denne palæstinensiske stat.
Og det bør naturligvis ske.
Og det bør også så tidligt som overhovedet muligt blive forhandlet på plads med dem, der nu engang måtte repræsentere dem med det ansvar.