Liv Holm Andersen (RV), 2012-01-27:
Jeg er også glad for at stå på talerstolen i dag.
Jeg er valgt for et parti, Det Radikale Venstre, som gerne vil forebygge i stedet for at sanktionere, og som mener, at sanktioner skal virke.
Nu siger jeg med vilje »sanktioner«, fordi jeg har bemærket, at den borgerlige opposition ikke kan lide, at ordet straf bliver brugt af andre end dem selv.
Men det her med, at sanktioner selvfølgelig skal virke, og at vi skal forebygge frem for at sanktionere, gælder selvfølgelig i særlig grad, når vi har med vores børn og unge at gøre.
Derfor har vi i Det Radikale Venstre også været kede af udviklingen i retspolitikken og i det her tilfælde sådan set også socialpolitikken under den tidligere regering.
Børn og unge, som kommer ud i problemer, skal hjælpes af vores dygtige fagfolk, skolelærere, pædagoger og socialrådgivere, med de værktøjer, som de her grupper mener er socialpædagogisk forsvarlige.
Og når de skal sanktioneres, skal det foregå på en måde, som giver mening, og som er opbyggelig for børnene eller for de unge.
At vaske sin egen graffiti væk, at blive pålagt at gå i samtalegruppe eller noget andet er eksempler på opbyggelige sanktioner, som enten har en sammenhæng med det rod, man har fået lavet, eller som skal afhjælpe de problemer, man måtte have i en svær situation, hvor man som barn eller som ung har været på kant med samfundet, på kant med fællesskabet.
Men elektronisk overvågning er altså ikke opbyggeligt.
Det er bare en meningsløs sanktion, som hører et andet samfund til end det, som vi fra radikal side ønsker.
Derfor er vi også glade for det her lovforslag, som afskaffer muligheden for elektronisk fodlænke til vores børn, til vores unge.
Udsatte børn og unge skal ikke overvåges.
De skal have rigtig opmærksomhed fra rigtige voksne, som vil dem, som vil deres familier, og som vil deres problemer.
Hermed er det så også sagt, at vi fra Det Radikale Venstres side ikke anser elektronisk fodlænke som et pædagogisk redskab, selv om det er det, der bliver sagt af den borgerlige opposition.
Vi er også glade for den del af lovforslaget, som skærper kriteriet for, hvornår et barn eller en ung skal anbringes på en sikret institution og isoleres fra samfundet, sådan at det kun gøres i de situationer, hvor det er absolut påkrævet, dvs. når der ikke findes mindre indgribende alternativer, mindre indgribende løsninger.
Det er først dér, man skal ty til det her middel.
Vi er altså betrygget ved, at vi har en regering, som ønsker at anvende serviceloven til det, den er tænkt til, nemlig til at hjælpe vores udsatte, ikke til at sanktionere dem.
Vi er generelt betrygget ved, at man vil forbedre retstilstanden for vores børn og unge, sådan at man altid pålægger barnet eller den unge den mindst indgribende indsats, som kan nå det mål, man ønsker.
I sammenhæng med, at man hæver den kriminelle lavalder, ligger det her sådan set helt i tråd med den måde, som vi ønsker at se vores børn og unge på, nemlig som det de er, altså børn og unge, som vi kan forme til det bedre, ikke som allerede hardcore kriminelle, som vi skal sanktionere videre ind på en kriminel løbebane.
Så stopper jeg sådan set ikke her, for det er jo ikke blot et usympatisk og meningsløst redskab.
Det er sådan set også et redskab, som ikke bliver brugt, som det er blevet påpeget flere gange, og det gør det ikke, netop fordi socialarbejderne, sagkundskaben og kommunerne har det på samme måde med det her redskab, som Det Radikale Venstre har, og som Danmarks nye regering har.
Det er ikke et pædagogisk redskab.
Vi har altså et redskab, som vi har et beredskab til, og som vi hver måned bruger knap 100.000 kr. på, og de penge kunne altså bruges bedre.
Det er måske i den store sammenhæng et lille beløb, men det summerer altså op, og jeg synes, at pengene ville blive brugt langt bedre på det, vi vil, og som jeg kan høre på alle ordførerne at de gerne vil, nemlig at forebygge.
De her penge bliver altså brugt bedre med det her lovforslag, og det er også positivt.
Vi har her at gøre med en dårlig indsats, som også er en dårlig forretning, og den afskaffes.
Det kan vi som Radikale kun bakke op om.