Mike Legarth (KF), 2009-09-08:
Tak, hr. formand.
Vi lever på mange måder i en historisk tid, en tid, hvor verden er præget af en international finanskrise, en tid, hvor verdensøkonomien er udsat for et pres, som de færreste af os har oplevet tidligere.
En sådan tid kræver tre ting.
Den kræver handling, den kræver mod, og sidst, men ikke mindst kræver den, at handlingen og modet kombineres med en rolig hånd, der ikke ryster og heller ikke handler i panik.
Det finanslovforslag, som regeringen har fremsat, og som vi behandler for første gang i dag, afspejler netop disse tre ting.
Finanslovforslaget er på en og samme tid handlekraftigt, modigt og afbalanceret.
Når vi taler om handlekraft, vil jeg sige, at finanslovforslaget indeholder et historisk stort løft i de offentlige investeringer; investeringer, der skal være med til det, som man blandt økonomer kalder at stimulere økonomien.
Jeg vil foretrække det mere jordnære ved at sige, at det er investeringer, som skal være med til at fastholde arbejdspladser.
Investeringer, som skal være med til skabe nye arbejdspladser, er handlekraft.
Når vi taler om mod, vil jeg sige, at det også er indeholdt i finanslovforslaget.
Modet ligger i, at vi har at gøre med et forslag, der ikke lader sig tryne af finanskrisen.
Der er, til trods for de ugunstige økonomiske omstændigheder, blevet skabt plads til at fortsætte udviklingen af vort samfund.
Det er mod.
Når man taler om en rolig hånd, vil jeg sige, at den også er repræsenteret i finanslovforslaget.
Sagen er nemlig den, at regeringen med sit forslag lægger sig lige præcis der, hvor der tages højde for de store udfordringer, økonomien står over for lige nu, samtidig med at blikket også er rettet mod den tid, der følger efter.
Med andre ord balancerer finanslovforslaget på den linje, der markerer behovet for på den ene side at sende penge ud for at skubbe til økonomien og på den anden side at gøre det på et niveau, hvor vi ikke på sigt ødelægger den sunde økonomi, som er blevet bygget op under den her regering.
Det er et forslag, som vil understøtte behovet for vækst her og nu uden at gøre det for kommende generationers regning.
Det er en rolig hånd.
I det hele taget ligger finanslovforslaget i fin forlængelse af den målrettede indsats, som regeringen har foretaget under finanskrisen, en indsats, som konkret og målrettet har sigtet på først at stabilisere og dernæst stimulere økonomien, alt sammen med det sigte at sørge for, at så få som muligt kommer i den ulykkelige situation, at de mister deres job.
Har vi så gjort nok?
Har regeringen taget problemerne alvorligt og handlet?
Tja, nu skal man jo være påpasselig med at svare på andres vegne, men jeg vover alligevel det ene øje.
Hvis man spørger oppositionen, er svaret: Nej.
For det er jo netop det, som kendetegner oppositionen.
Vil regeringen bruge 1 kr., vil oppositionen bruge 2 kr., vil regeringen bruge 2 kr., vil oppositionen bruge 3 kr.
Det er skruen uden ende, og det er også historien uden ende.
Det får mig faktisk til at tænke på, at en socialdemokrat eller en SF’er, der er til stede ved en auktion, må være ethvert auktionshus’ største drøm, for uanset hvad andre byder, kan man være helt sikker på, at der hele tiden bliver budt over.
Men når vi så nu kender svaret, nemlig at regeringen ikke har gjort nok, hvad er det så, oppositionen ikke mener er nok?
Det vil jeg gerne dvæle lidt ved.
Jeg tror måske, at det i den forbindelse kan være nyttigt at remse en række af de tiltag op, som regeringen har taget initiativ til for at understøtte den økonomiske aktivitet og beskæftigelsen.
Vi har vedtaget en bankpakke, vi har vedtaget en kreditpakke og også en obligations- og en pensionspakke, vi har vedtaget en ny eksportlåneordning, vi har vedtaget en forlængelse af kredittiderne, og vi har fremlagt en erhvervspakke.
Men det stopper ikke her.
Vi har gennemført en skattereform, som betyder, at danskerne til næste år vil få godt og vel 14 mia. kr. mere mellem hænderne.
Og til de 14 mia. kr. skal lægges yderligere 25 mia. kr., som er frigivet til forbrug ved udbetaling af midlerne fra SP, Den Særlige Pensionsopsparing.
Men heller ikke her stopper det.
Regeringen har også oprettet en renoveringspulje på 1,5 mia. kr., samtidig med at man øger de kommunale anlægsinvesteringer med 5 mia. kr. til næste år.
Og endelig har regeringen også fremrykket en række anlægsinvesteringer på vej- og jernbaneområdet.
Heldigvis er vi da også i de her dage begyndt at se første tegn på, at regeringens mange tiltag virker.
Flere tal tyder på, at der er ved at ske en stabilisering af økonomien.
På samme måde er der også tegn på, at nedgangen så småt vil begynde at vende til fremgang, både herhjemme og i verden omkring os.
Det må derfor være mere end ualmindelig svært for oppositionen for alvor at vedblive med at kritisere regeringen for ikke at gøre nok – i hvert fald, hvis man er seriøs.
Da jeg nu engang ikke er en, som ynder at beskylde mine politiske modstandere for alle mulige ting, vil jeg naturligvis heller ikke beskylde dem for at være netop det.
Hvis jeg igen skal vende mig imod de mere specifikke elementer i finanslovforslaget, tegnes der et helt overordnet billede af et forslag, som sætter ind på en række vigtige områder, et forslag, som vil indebære en betydelig indsats på en række områder, som borgerne vil kunne komme til at mærke direkte.
Når det drejer sig om miljøet, klimaet og naturen, er det også steder, hvor der afsættes betydelige beløb.
Det samme gælder forskning og uddannelse.
Senest har vi jo afsat 1 mia. kr. til at tilvejebringe flere praktikpladser til de unge mellem 18 og 25 år, fordi vi prioriterer vores unge generation meget højt.
Også de svage og udsatte grupper prioriteres i finanslovforslaget.
I det hele taget er der tale om et finanslovforslag, der tager fat om de problemer, vi står over for nu og her som følge af den internationale krise, men som samtidig også understøtter og viderefører de mange positive tiltag inden for en række områder, som regeringen har taget initiativ til gennem årene.
Og så er det også en finanslov, der ikke spiller hasard med den bundsolide økonomi, som vi ligeledes har oparbejdet gennem de senere år.
At spille hasard gør Socialdemokraterne og SF til gengæld, og det endda i en grad, der får poker til at fremstå som en harmløs omgang billedlotteri i en SFO til sammenligning.
Men der er desværre tale om alt andet end fair forandring.
Udspillet burde nærmere have heddet farlig forbrænding.
Faktum er nemlig, at alle de positive ting, som regeringen har gennemført til gavn for både den enkelte dansker og for landets økonomi som helhed, vil blive brændt af, hvis skatteudspillet fra S og SF skulle blive gennemført.
Godt nok bruger Socialdemokraterne og SF meget tid på at forklare, at det er et udspil, der vil komme alle danskere til gode, og at alle indvendinger mod denne endegyldige sandhed blot er et led i en skræmmekampagne fra regeringen.
Sandheden er bare, at fakta ikke kan gemmes bag ord.
Og hvad er så fakta?
Fakta er, at udspillet indeholder en lang række afgifter til danskerne, som vil æde værdien af de politiske gaver op i løbet af ganske kort tid.
Fakta er også, at udspillet punkt for punkt handler om, at staten skal kræve en masse penge ind og gøre livet surt for den almindelige dansker og for det erhvervsliv, der i forvejen er presset til det yderste af finanskrisen.
Det vil koste en masse arbejdspladser.
Så vil man fra Socialdemokratiet og SF's side også sætte en lige højre ind på kæben af alle danskere, der eksempelvis er afhængige af at bruge deres bil til at komme på arbejde, ganske enkelt fordi de to partier opererer med en motorvejsafgift, der vil ramme alle lige, og hvor der altså ikke tages hensyn til, om det er fornøjelseskørsel, det er til og fra arbejde, eller om det er gods- eller varetransport.
Sådan kunne jeg blive ved, men det vil jeg alligevel undlade.
Jeg har så meget respekt for mine medmennesker, at jeg ikke vil udsætte dem for unødige lidelser, og jeg ville alligevel heller ikke kunne overgå Socialdemokratiet og SF i den helt særlige disciplin.
Sluttelig skal jeg på vegne af De Konservative ytre ønske om, at vi nu går ind til forhandlingerne om næste års finanslov med et åbent sind og blikket stift rettet mod at tilvejebringe de løsninger, der skal bringe os videre.
Og videre skal vi.
Som jeg sagde i indledningen af min tale, befinder vi os i en historisk tid, hvor vi og verden omkring os er vidner til en økonomisk krise af en dybde og et omfang, som man skal mange, mange år tilbage i tiden for at finde mage til.
Som jeg også redegjorde for, har regeringen allerede taget en lang række omfattende initiativer til at imødegå de værste konsekvenser af krisen – initiativer, som vi nu ser de første tegn på er ved at virke.
Det skal der ikke herske nogen som helst tvivl om.
Finansloven skal sammen med de mange andre tiltag være med til at sikre, at så få som muligt mister deres arbejde som følge af krisen.
Det er det ene vigtige mål med finansloven.
Det andet vigtige mål er at sørge for, at det foregår med en vis balance.
Som situationen ser ud lige nu, sker alle yderligere tiltag for lånte penge.
Faktum er jo, at vi allerede på nuværende tidspunkt kan konstatere, at finanslovudspillet opererer med et underskud på 86,5 mia. kr. til næste år.
Vi ser også frem til at forhandle i de år, der kommer fremover, og til at få skabt balance og bæredygtighed i den langsigtede økonomiske politik.
Heldigvis har regeringen, som jeg har nævnt det, gennem en årrække sørget for, at vi har en sund og stabil økonomi, der betyder, at vi sammenlignet med mange andre lande står bedre rustet til at møde udfordringerne.
Men det er også vigtigt at holde sig for øje, at vi ikke fra konservativ side er klar til at kaste dansk økonomi ud i et vildt overforbrug med skyklapper for øjnene.
Faktum er nemlig også, at et overdrevet forbrug af penge lige nu og her skal betales tilbage på et senere tidspunkt.
Med andre ord skubber vi en gæld foran os, som uanset hvordan man end vender og drejer det skal betales af de kommende generationer.
Det er ikke og det bliver ikke konservativ politik.
Vi har et ansvar for nutiden, men absolut også for fremtiden.
Fra konservativ side er målet med den kommende finanslov derfor at sikre balancen mellem at gøre så meget som muligt her og nu for at bevare arbejdspladser og gøre så meget som muligt her og nu for at skabe nye arbejdspladser og altså også at gøre det under hensyntagen til fremtiden og til dem, som kommer efter os.