Søren Søndergaard (EL), 2015-11-12:
Først vil jeg lige sige, at jeg nu ikke synes, vi skal tage sorgerne på forskud.
Jeg er sikker på, at hr. Rasmus Jarlov går herop og holder sin ordførertale lidt senere til de her ændringsforslag, sådan at vi får mulighed for at stille spørgsmål.
Så det får vi klaret på den måde.
Så er der de ændringsforslag, vi stiller her, for det er jo ændringsforslag og nye forslag.
Hvad er baggrunden for dem?
Jo, baggrunden er jo, at vi ved andenbehandlingen havde stillet et helt generelt forslag, der handlede om, at når der fremover blev afgivet suverænitet på retsområdet, skulle der være en folkeafstemning eller fem sjettedeles flertal, dvs. et bredt flertal, i Folketinget.
Det var selvfølgelig for at få trukket det aspekt ud af debatten, der handlede om, at det i virkeligheden ikke var de 22 retsakter, vi stemte om, at det i virkeligheden ikke var de 10 afviste retsakter, vi stemte om, for det, vi i virkeligheden stemmer om, er, at japartierne i al evighed og på et ubegrænset område inden for retspolitikken ønsker at tilvælge hvad som helst.
Hvis der havde været et flertal for vores forslag, havde den diskussion jo været afsluttet, og så havde det været klart, at vi stemte om de 22 retsakter og ikke om at stjæle suverænitet fra befolkningen.
Men der var et lille flertal, der afviste det, og som altså dermed har bekræftet, at den afstemning, vi har nu, ikke handler om de 22 retsakter, men at den handler om al den fremtidige suverænitet, som man ønsker at afgive, og som man vil forhindre befolkningen i at tage stilling til.
Så diskuterede vi det i Enhedslisten, og så tænkte vi: For pokker da, det her er alvorligt, for der er jo nogle områder, der betyder noget for folks hverdag; der er jo nogle områder, som betyder noget for folks liv.
Kan det virkelig være rigtigt, at japartierne vil tage muligheden fra folk for på de områder at sige ja eller nej gennem en folkeafstemning?
Kan det virkelig være rigtigt?
Derfor prøvede vi at sige til os selv: Hvor er vores røde linjer?
Ja, det er, hvis der f.eks. bliver vedtaget en retsakt, som begrænser den danske strejkeret i forhold til den nuværende danske lovgivning.
Så vil vi være sikre på, at der kommer en folkeafstemning.
Eller det er, hvis der bliver indført en europæisk anklagemyndighed – det er jo altså ikke en eller anden teori, for etableringen af den forhandles i øjeblikket – hvor vi så siger, at det ikke er noget, der skal tilvælges af Europaudvalget, om vi skal have en europæisk anklagemyndighed, det er noget, der skal tilvælges af befolkningen.
Derfor skal der selvfølgelig være en folkeafstemning, hvis det skulle komme på tale.
Eller det er, hvis der skulle komme en retsakt, der forringer børns rettigheder i Danmark; så skal der selvfølgelig også være mulighed for at få en folkeafstemning.
Eller det er, hvis der er tale om en retsakt, der på en eller anden måde forringer rettigheder for folk, f.eks. for et forældrepar, der kommer fra forskellige EU-lande, et homoseksuelt ægtepar, altså forældre af samme køn, så bør det da være en dansk tradition at sige: Det kan vi da ikke være med til, uden at befolkningen accepterer det.
Eller det er, hvis vi skal overføre kompetence fra danske domstole til EU-beslutninger.
Er det ikke fuldstændig logisk for hvem som helst, at hvis der skal overføres kompetence fra danske domstole til EU-myndigheder inden for retsområdet, er det ikke noget, der skal ske via en eller anden aftale i Europaudvalget?
Det er noget, der enten skal have en bred opbakning i Folketinget eller en folkeafstemning, hvor befolkningen skal spørges.
Eller det er, hvis man indskrænker borgernes retsgaranti i forhold til gældende lovgivning – skal befolkningen så ikke spørges?
Eller det er, hvis vi får en begrænsning af ligestilling mellem forældre, f.eks. ved skilsmisser, herunder altså forældre af samme køn – skal der så ikke ske en folkestemning om det?
Det var nogle røde linjer, som vi har sat op.
Og det, vi appellerer til her i Folketinget, er, at de røde linjer bliver Folketingets røde linjer, at vi siger, at hvis der på de her områder sker overførsel af magt til EU, må befolkningen have lov til at tage stilling til det.
Er det ikke meget rimeligt?
Det synes vi.
Det er i hvert fald klart, at hvis det bliver afvist af Folketinget, efterlader det jo de kommende 3 uger i et totalt kaos.
For så må vi jo sige, at der åbenbart er nogle, der ikke vil love befolkningen, at de bliver spurgt i det her tilfælde.
Det vil sige, at vi kan risikere, at hvis der kommer nogle af de her emner op, bliver befolkningen ikke spurgt.
Så i virkeligheden for den kommende debats skyld, men frem for alt selvfølgelig for befolkningens retssikkerheds skyld, håber jeg selvfølgelig, at alle partier i Folketinget i dag bakker op om de meget konkrete ændringsforslag, som Enhedslisten har stillet, og som altså betyder noget helt konkret for borgernes hverdag.
Vi har også stillet et ændringsforslag til titlen, og det er mere, fordi vi synes, titlen skal afspejle indholdet.
Der var så nogle, der syntes, at vores ændringsforslag til titlen ved andenbehandlingen blev lige så propagandistisk som jasidens forslag, og det ville vi jo ikke have siddende på os.
Altså, tænk, at vi skulle optræde ligesom jasiden i usaglighed.
Og så fandt vi Retspolitisk Forening.
Retspolitisk Forening havde lavet et fuldstændig neutralt udkast til en overskrift, som vi så simpelt hen bare har stillet som forslag her; gode jurister har hjulpet og har sagt, at den er udtryk for en anstændig overskrift til det lovforslag, vi frem for alt skal behandle her.
Så jeg håber da også, at Folketingets flertal vil bakke op om, at vi ikke skal have en propagandistisk overskrift for den kommende folkeafstemning, for vi skal have en overskrift, der dækker det, diskussionen handler om.
Og vi vælger den, som Retspolitisk Forening har nævnt i deres høringssvar.