Ulla Tørnæs (V), 2013-02-28:
Ifølge Dansk Arbejdsgiverforenings seneste arbejdsmarkedsrapport – det er den, jeg står med her – er mere end hver femte i den erhvervsaktive alder på førtidspension, kontanthjælp, dagpenge eller anden form for offentlig forsørgelse.
Det er en kæmpe udfordring for det danske samfund, at så mange danskere holdes uden for arbejdsmarkedet og dermed ikke er en del af fællesskabet.
Man kan vel sige, at det i virkeligheden er en af de allerstørste udfordringer for det danske samfund, for vi skal sikre, at vi får flere med, og at flere bliver selvforsørgende.
Men allervigtigst er naturligvis selve debatten om, hvordan vi får vendt udviklingen, så flere kan blive en del af arbejdsmarkedet og færre fremadrettet parkeres på offentlig forsørgelse.
For Venstre er det helt afgørende, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Det har altid været og er fortsat en vigtig ledetråd for Venstres politik, at det skal kunne betale sig at yde en indsats.
Og sådan lidt populært sagt skal det kunne betale sig at stå op om morgenen, tage af sted på arbejde og bidrage til fællesskabet frem for at være passiv og modtage offentlig forsørgelse, f.eks. i form af kontanthjælp.
Det nytter derfor ikke, at vi har opbygget et system, hvor det desværre for alt for mange ikke kan betale sig at stå op om morgenen og dermed være en del af fællesskabet.
Finansministeren har i et svar til Folketinget understreget, og det er regeringens egne tal, jeg citerer her, at mere end 14.000 danskere rent faktisk ville have mere i disponibel indkomst, hvis de overgik til offentlig forsørgelse.
Det duer bare ikke.
Vi ved også, at mere end 57.000 danskere på overførselsindkomst har en gevinst på mindre end 1.000 kr. om måneden ved at komme i job.
Det duer bare heller ikke.
Sammenligner vi os med andre lande, og det var hr. Anders Samuelsen også inde på, så har vi markant flere på offentlig forsørgelse i Danmark, og dermed går vi jo glip af en stor arbejdskraftressource, men vi har også forholdsmæssigt langt højere offentlige udgifter til forsørgelse, end man har i andre lande.
For at sikre, at vi kan opretholde og allerhelst, som også ministeren var inde på, naturligvis videreudbygge det danske velfærdssamfund, er der brug for, at vi fortsætter ad det reformspor, som blev lagt af den tidligere regering.
VK-regeringen gennemførte således fra 2001 og frem til valget i 2011 en lang række reformer, hvis formål var at bidrage til at øge arbejdsstyrken, og det skete rent faktisk.
Alene fra 2009 og frem til valget i 2011 gennemførte VK-regeringen reformer, der øgede arbejdsstyrken med mere end 100.000 fuldtidspersoner.
Antallet af personer, der fik mindre end 1.000 kr. om måneden ved at tage et job, faldt fra 195.000 danskere i 2001 til 57.000 danskere i 2011.
Hvad det danske samfund ikke har brug for, er den slingrekurs, vi desværre har oplevet fra den nuværende regerings side, når det drejer sig om at øge arbejdsudbuddet.
Først – ja – så forbedrede regeringen vilkårene for kontanthjælpsmodtagerne bl.a. ved at afskaffe kontanthjælpsloftet og 225-timersreglen og give kontanthjælpsmodtagerne ret til at holde mere ferie.
Alene de forslag bidrog til at reducere arbejdsudbuddet med op til 3.000 fuldtidspersoner.
Siden er regeringen vendt på en tallerken – det er vi glade for – og nu har man fremlagt et udspil til kontanthjælpsreform, der skal øge arbejdsudbuddet med, når det er fuldt indfaset, samlet 3.600 fuldtidspersoner, altså lidt mere end en nulstilling i forhold til det tidspunkt, da man overtog regeringsmagten.
Tilsvarende har regeringens kurs været på skatteområdet, hvor regeringen først har hævet skatter og afgifter og dermed reduceret arbejdsudbuddet for dernæst at øge arbejdsudbuddet ved at lette de selv samme skatter og afgifter.
Venstre ønsker at fortsætte den reformkurs, som vi lagde grundstenene til med skattereformer, dagpengereform og tilbagetrækningsreform for i denne sammenhæng blot at nævne de vigtigste.
Derfor valgte vi også at indgå en skatteaftale med regeringen.
Vi valgte også at gå med i en førtidspensions- og fleksjobreform sammen med regeringen, ligesom vi er klar til at forhandle den nye konkurrenceevnepakke, nøjagtig som vi ser frem til de kommende forhandlinger om en reform af kontanthjælpen.
Men for nu at sikre, at regeringen ikke mister modet og vender tilbage til slingrekursen, har vi foreslået regeringen, at vi sammen indgår en aftale om et byrdestop, der sikrer trygge rammer for danske virksomheder, så de ved, hvilke rammer de har at agere inden for, og, frem for alt, hvilke rammer de har at investere inden for.
Faktisk er et byrdestop en udstrakt hånd fra vores side til regeringen, for med et byrdestop undgår man at komme i en situation, hvor regeringen ville blive tvunget af sit parlamentariske grundlag til at vedtage det modsatte af, hvad den netop har aftalt, f.eks. med os.
Så det handler kort sagt om at holde fast i de ændringer, som vi forhåbentlig kan nå frem til gennem forhandlinger.
I Venstre fremlagde vi vores bud på en kontanthjælpsreform, og jeg kan se, at jeg desværre ikke har tid til at gennemgå den her.
Men vi er klar til at møde op til de forhandlinger, vi bliver indbudt til af regeringen, når det drejer sig om at forhandle en reform af kontanthjælpen.