Per Clausen (EL), 2009-12-10:
Ingen behøver være i tvivl om, at Enhedslisten synes, at det er en vigtig og relevant debat, vi har i dag.
Hele diskussionen om placeringen af dansk i uddannelsessystemet er vigtig, og det er den af en række grunde.
For det første er det jo sådan, som andre også har været inde på, at de fleste udvekslinger af synspunkter, viden osv. foregår bedst, grundigst, mest dybtgående, hvis de foregår på det sprog, som man har lært først i sit liv.
Enkelte mennesker har været så heldige, at de allerede meget tidligt i deres barndom har lært flere forskellige sprog, og ganske mange af dem håndterer det godt efterfølgende og er derfor i ordets bedste forstand flersprogede, så det er altså ikke utænkeligt, at man faktisk er i stand til at håndtere flere sprog lige godt.
Men for næsten alle os andre er det bare sådan, at vi må erkende, at kvaliteten af udvekslingen med andre mennesker på det sproglige område bliver reduceret, hvis det skal foregå på et andet sprog end det, vi oprindelig lærte.
Det får jo også ganske afgørende betydning, når vi snakker om universiteterne og andre højere uddannelsesinstitutioner.
Af den grund er det vigtigt at tage diskussionen op, både fordi det efter min mening ofte er et led i nogle kommercielle planer, som faktisk strider mod det, langt de fleste partier i det danske Folketing siger at de går ind for, og fordi det kan have nogle kvalitetsmæssige konsekvenser i form af, at kvaliteten rent faktisk bliver dårligere.
For næsten uanset hvad man har oplevet inden for det område, så er det sådan, at det godt kan være, at de studerende taler godt engelsk, og at lærerne taler fremragende engelsk, men der sker som oftest alligevel et kvalitetsfald.
For det andet skal man – og det synes jeg sådan set også er vigtigt, hvis der skal være nogen som helst form for kommunikation og dialog mellem de lærde, dem, der går på universiteterne, og det er jo mange nu, det er store dele af en ungdomsgeneration, men dog ikke alle, og resten af befolkningen – jo ikke opfinde nye sproglige barrierer ud over dem, der i forvejen findes mellem intellektuelle mennesker, eller folk, der har en uddannelse, der gør, at de kalder sig intellektuelle, og så folk, der ikke har en videregående og højere uddannelse.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at det hverken vil ske i min eller fru Marianne Jelveds tid, at vi vil opleve, at den danske befolkning som helhed taler engelsk næsten lige så godt, som den taler dansk.
Det vil ikke ske, og så længe det ikke er sket, er det altså også af den grund nødvendigt at opretholde og udvikle dansk som et sprog, som man bruger på universiteterne og i forskningen.
Det ændrer selvfølgelig ikke noget ved, at man også inden for langt de fleste universitetsfag må konstatere, at man skal være i stand til at kommunikere på engelsk og for så vidt også gerne på flere sprog.
Selv om engelsk er blevet et verdenssprog, er det jo stadig væk sådan, at der er mange betydningsfulde lande, hvor de taler et usædvanlig usselt engelsk, fordi de selv tror, at de taler et verdenssprog.
Det kan f.eks. dreje sig om kinesisk, spansk eller tysk.
Der er masser af eksempler på, at det ville være godt, hvis man også kunne i hvert fald mindst et sprog mere, og det er selvfølgelig en nødvendig forudsætning.
Jeg anerkender for så vidt også, at der findes fag, særlig inden for det naturvidenskabelige område, hvor al kommunikation efterhånden foregår på engelsk, og hvor forsvaret for det danske derfor nok mest bliver et spørgsmål om at sige, at i den udstrækning, der kommer resultater, som bare kan have den mindste interesse for andre mennesker end dem, der sidder og forsker i det, så skal man være i stand til at videreformidle det.
Jeg tror, at hvis man skal opretholde den situation, hvor dansk stadig væk spiller en rolle på universiteterne, er man nødt til at træffe politiske beslutninger.
Det er jo så det, der lægges op til med et, vil nogle nok sige, lidt forsigtigt forslag til vedtagelse, som alle Folketingets partier med undtagelse af Dansk Folkeparti har tilsluttet sig, nemlig at man skal fastholde, at dansk er et videns-, samfunds- og kulturbærende sprog, at det skal være et videns- og undervisningssprog, at man skal følge og analysere udviklingen og selvfølgelig også – sådan opfatter jeg det i hvert fald – at vi skal gribe ind, hvis vi ser konkrete eksempler på, at der er behov for det.
Jeg stopper der.