Brian Mikkelsen (KF), 2008-04-15:
Jeg skal starte med at sige mange tak for de konstruktive bemærkninger, som ordførerne har givet forslaget om fribyer.
Det glæder mig meget, for regeringen synes, at det er et principielt vigtigt forslag.
Jeg tænker selv ofte på, hvad vi ville sige, og hvad vi ville tænke, hvis vi var i en situation, hvor en diktator fik magten i vores land.
Det prøvede vi jo fra 1940 til 1945, da Hitlertyskland besatte Danmark.
Det er 68 år siden.
Men alle mærkedagene og senest nu filmen »Flammen og Citronen« minder mig om, at demokrati og frihed ikke er en selvfølgelighed, selv om det jo for os i dag er dagligdag og mange af os aldrig har kendt til andet.
Frihed er ikke noget, der bare ligger til mennesket.
Det er et mindretal af lande i verden, der har frihed og demokrati.
Vi her i Danmark hører til de privilegerede, vi hører til de få.
Det gælder ikke mindst forfattere og skribenter.
En af de forfattere, som forfølges, fordi han taler en diktator imod, er Chenjerai Hove, som er fra Zimbabwe, som jeg mødte sidste sommer, da han besøgte Danmark.
Han har levet i eksil siden 2001, fordi han ikke kunne affinde sig med diktatoren Robert Mugabes mishandling af landet, og derfor bor han ikke mere i Zimbabwe.
Han gjorde indtryk på mig gennem sin historie og gennem det, han sagde om forholdet mellem diktatur og kunst, nemlig at diktatorer hader kunsten, de er bange for den.
Sådan var det jo i Nazityskland, sådan var det i de kommunistiske regimer, der hærgede Østeuropa.
De troede, at man kunne udradere nuancerne og gøre folk ensrettede og skabe den samme model.
Men sagen er jo den, at kunst og kultur og forfattervirksomhed insisterer på nuancer, insisterer på, at der er ting, der ikke bare er sorte og hvide.
De insisterer på kompleksitet, på at vise det grimme og det provokerende og det, der findes inde i vores hoveder og vores hjerter, hvor diktatorerne ikke kan komme til.
Derfor hader diktatorer kunsten og kulturen, og de frygter den.
Der er vi jo i den privilegerede situation i et land som vores, hvor vi har demokrati, hvor vi har ytringsfrihed, at vi kan støtte den kamp.
hvad skal man sige?
- udbydere af udviklingsbistand, hvor vi jo også har good gouvernance og menneskerettigheder på dagsordenen, og vi kan gøre det ved at tage imod de mennesker, som kæmper for ytringsfrihed og demokrati rundtomkring i verden. Derfor har regeringen fremsat det her forslag.
Det skylder vi anstændigheden og håbet om, at verden kan blive bedre, og at det nytter.
Det gør vi altså bl.a. ved at byde forfattere, som den omtalte fra Zimbabwe, Chenjerai Hove, velkommen under fribyordningen.
Det er jo en ordning, som har eksisteret i over 10 år i mange forskellige byer, og vi har taget afsæt i det, som ICORN har skrevet og udviklet i forhold til den måde, de har kørt den her ordning igennem på.
Genève gjorde det for Rousseau, Danzig gjorde det for Immanuel Kant tilbage i 1700-tallet, og i dag tæller ICORN’s byer store byer rundtomkring i Europa, i alt 19 byer.
Se, nogle af de spørgsmål, der har været, har handlet om kommunerne, og de har handlet om, hvem der er omfattet af ordningen.
Indtil nu har 12 danske byer meldt sig som interesserede i at blive fribyer, nogle helt officielt, andre mere søgende.
Jeg synes, det er fantastisk positivt og flot, at så mange danske kommuner gerne vil være med til at kunne byde forfulgte forfattere velkommen.
Det vidner om et stort, flot lokalt engagement og om ansvarsfølelse over for kulturen og ytringsfriheden.
også kommentarer om det fra et par kommuner - om, at man selv skal være med til at betale.
Jamen hør nu lige her, kommunerne har selvfølgelig også et ansvar for ytringsfrihed og demokrati.
For mig er det en selvfølgelighed, at hvis man inviterer en forfatter, hvilket regeringen åbner mulighed for med det her lovforslag, som ser ud til at blive støttet af alle Folketingets partier, så har man selvfølgelig selv det ansvar at invitere den forfatter gennem den mekanisme, der nu engang er, gennem listerne osv., og man skal selvfølgelig også sørge for værtskabet for den forfatter.
Så sørger Kulturministeriet for med vores pulje, at man har mulighed for at få dækket nogle udgifter til de aktiviteter, som man kan kaste sig ud i for at bruge forfatteren, for at bruge skribenten, for at bruge satiretegneren.
Det kan være oplæsning, det kan være skoleundervisning, og det kan være biblioteksaktiviteter osv.
Det kan også være, at man støtter udgivelsen af forfatterens værker på dansk, og det kan være andre kulturelle arrangementer.
Der tror jeg altså, at den arbejdsdeling, der er mellem kommunernes ansvar for at invitere forfattere og Kulturministeriet, der på statens vegne er med til at understøtte de aktiviteter, som ligger ved siden af, er den helt, helt rigtige med hensyn til ansvar og engagement.
Som nogle ordførere nævnte i dag, er det ikke alle, der er omfattet af ordningen.
Nej, det er det ikke.
Det er jo en international ordning, vi har taget til os, som fungerer på ICORN's præmisser i alliance med International PEN.
Det handler om skribenter, det handler om forfattere, det handler om journalister, og det handler om satiretegnere.
At begynde med alle mulige andre grupper ville medføre en helt anden ordning.
Nu tager vi imod en fantastisk god ordning, som er generøs, og som virkelig viser, at vi kæmper for ytringsfrihed og demokrati.
Det er en bred, bred ordning.
Det handler også om oversættere, digtere, illustratorer, satiretegnere, og det kan være udgivere, forlæggere og redaktører.
Vi påtager os simpelt hen fra det danske samfunds side det ansvar, at vi giver mulighed for at invitere de mennesker til Danmark for en 2-årig periode - og kommunerne overtager så det ansvar.
Jeg er selvfølgelig ikke blind for, at også andre kunstnergrupper end forfattere kan opleve uberettiget krænkelse af deres ytringsfrihed.
Det siger sig selv, at når man har en diktator i fundamentalistiske lande i mørke lande - så finder der jo krænkelser sted.
Det er jo et diktaturs lod, og det er jo den måde, det virker på - og det er jo det, vi skal modarbejde.
Derfor vil der selvfølgelig også være andre grupper, der bliver krænket.
Nu tager vi det første rigtige skridt til at bruge den ordning, som vi ved virker og fungerer andre steder.
Det er en international ordning, den er prøvet, den er kendt og den er respekteret i en lang række lande.
Derfor synes jeg, at det fornuftigste ville være, at Danmark læner sig op ad de internationale erfaringer, som i regi af den internationale fribyorganisation ICORN er blevet gjort med fribyerne igennem mange år.
Det er ikke et system, som retter sig mod alle, men et system som retter sig mod forfattere og skribenter, og som samarbejder med den internationale forfatterorganisation PEN.
Det synes jeg er en rigtig god og fornuftig afgrænsning af ordningen, som vi vil holde fast ved, så vi ikke kommer til at love for mange for meget.
Derfor fokuseres der altså i det her initiativ på forfattere og skribenter.
Hvem man ellers vil gøre noget for i fremtiden, må man jo diskutere i forbindelse med evalueringen, når vi kommer lidt længere frem.
Sagen er jo, at verden hvert år oplever, at forfattere, journalister og skribenter bliver dræbt, fordi de vælger at kritisere en regering eller at modsige magtfulde interessers grundholdninger rundt omkring i verden.
Vi har jo også set det herhjemme, senest med mordplanerne for tegneren Kurt Westergaard.
Det er skammeligt, og det er forfærdeligt at tænke på, at der også i dette samfund er kræfter, som måske vil en satiretegner til livs, blot fordi vedkommende udtrykker nogle andre holdninger end dem, de selv har.
Med en dansk fribyordning kan vi være med til at hjælpe nogle af de forfattere, journalister og skribenter, som forfølges i deres hjemlande.
Sådan kan vi på en god måde støtte den kamp for ytringsfrihed og åbne demokratiske samfund, som foregår uden for vort lands grænser.
Med disse ord vil jeg takke for ordførernes velvillige og konstruktive bemærkninger.
Jeg ser selvfølgelig frem til en velvillig behandling af lovforslaget i Kulturudvalget, hvor vi vil lytte til de bemærkninger og spørgsmål, der måtte være.