Johan Lund Olsen (IA), 2013-10-03:
Tak, formand.
På denne specielle dag, vil jeg sige noget om et ordsprog, som jeg mener det danske folk kender alt for godt til, og også sige noget om træghed i systemerne.
Jeg agter at fortælle, at hastværk er lastværk, og at langsommelighed er langsommelighed.
Grønland og det grønlandske folk gennemlever i disse år en spændende, men også modsætningsfyldt udvikling.
Fremtiden skal formes, og Grønland skal stå på egne ben.
Grønland er et stort land med mange forskellige problemer, livsmønstre og traditioner og er samtidig rigt på ressourcer og geopolitisk interessant for mange lande.
Stor aktivitet i eftersøgningen efter hårde mineraler, olie og gas samt ikke mindst stormagternes store interesse for de såkaldt strategiske mineraler gør det oplagt at reflektere lidt over, hvem der egentlig bryder sig om Grønland og hvorfor.
Væsentlige områder som bl.a. udenrigs- og sikkerhedspolitik sorterer fortsat under dansk beslutningskompetence, selv om Grønland har opnået selvstyre.
Alle forhold vedrørende Grønlands forsvars- og sikkerhedspolitik styres indtil videre fortsat af Danmark.
Grønland selv har ingen formel rolle i dette samarbejde.
Det siger selvstyreloven, men også grundloven.
På land og i havet ud fra Grønland findes nogle af verdens største forekomster af olie og naturgas, og der er stor efterforskningsaktivitet.
Det gælder ikke mindst de farlige mineraler på land, herunder det højst aktuelle uran.
Men det betyder samtidig, at nogle i Grønland meget let, og måske endda for nemt, lader sig friste af hastværk og muligheden for hurtigt tjente penge og ussel mammon på bekostning af omtanke, demokrati, reel borgerinddragelse og en bæredygtig udvikling af Grønland i alle henseender.
Lad det være sagt med det samme, at Inuit Ataqatigiit ønsker et bæredygtigt samfund i udvikling, hvor brugen af levende og ikkelevende ressourcer, innovation, kulturel og social integritet og økonomisk udvikling går hånd i hånd.
Ved udvikling af nye erhverv ønsker Inuit Ataqatigiit en helhedsorienteret tilgang, hvor hele landet inddrages i beslutningsprocessen, og hvor de enkelte projekter vurderes i forhold til deres påvirkning af samfundet som helhed.
Alle byer og bygder skal inddrages i udviklingen.
Landbrug og husdyravl skal sammen med fangst og fiskeri fortsat udvikles med grønlandsk selvforsyning og eksport af kvalitetsfødevarer for øje, fordi klimaforandringerne nu også giver os mulighed for det.
Men Grønland skal fortsat være kendt som et miljøbevidst land med et transparent, åbent og pålideligt politisk system.
Her er det så, at min fortælling om, at hastværk er lastværk, kommer ind i billedet.
Som bekendt var der valg til det grønlandske parlament, Inatsisartut, tidligere på året, og vi har nu fået en ny regering, naalakkersuisut, bestående af tre partier, Siumut, Atassut og Partii Inuit, som nu i et for hastigt tempo ønsker at åbne op for uranefterforskning og uranminedrift med henblik på uraneksport til såkaldt fredelige formål, dvs. til bl.a. atomkraftværker rundtomkring i verden.
Det betyder med andre ord et stort, stort kursskifte i den mangeårige dansk-grønlandske enighed om at sige nej tak til uranproduktion på dansk og grønlandsk territorium.
Det er et opgør med en fælles beslutning fra 1988 om den såkaldte nultolerance over for uranudvinding og eksport med dens indbyggede sammenhæng med stor dansk afvisning af atomkraft.
Hvad nu i dag?
Processen starter allerede på tirsdag den 8. oktober i det grønlandske parlament, med den 24. oktober som sidste deadline.
Naalakkersuisut planlægger derudover en lokal folkeafstemning i Narsaq om uranudvinding ved Kuannersuit, altså Kvanefjeldet.
Konsekvenserne af sådan en politik er uoverskuelige.
Som land er vi bedst tjent med en samlet politik for hele landet, uanset hvad den måtte indebære.
Inuit Ataqatigiit vil derfor igen opfordre til, at en eventuel folkeafstemning skal gælde for hele landet.
Det er den omvendte verden.
Vi kender ikke konsekvenserne af ophævelse af nultoleranceprincippet, og forslaget om at ophæve dette princip bryder med alle demokratiske principper, og indtil videre ved vi ikke, hvad der overhovedet skal stemmes om.
Nu vil den grønlandske regering som nævnt have Inatsisartut til at tage stilling til en politik, som vi som nævnt ikke kender konsekvenserne af.
Først bagefter skal man undersøge, hvad der sker, hvis vi ophæver nultolerancen.
Vi aner ikke, hvad denne beslutning betyder for sundhed og miljø, og vi kender ikke til, hvilke krav vi skal opfylde i henhold til de internationale aftaler, der er indgået af Danmark på vegne af rigsfællesskabet.
Det, vi i dag ved, er, at der f.eks. skal etableres omfattende kontrolforanstaltninger, som koster mange penge.
Vi har heller ikke fået afklaret med Danmark, hvem der bestemmer, om vi må eksportere uran.
Det er den ene side af sagen.
Den anden side af sagen er argumentet om, at vi skal skabe en ny udvikling, og at vi skal være mineland osv.
Men hvorfor skal vi så ikke bruge energien på de mange andre mineraler, som vi kan bryde, uden at der kommer radioaktive råstoffer med op?
Der er flere projekter at arbejde med, så der er slet ikke nogen grund til, at vi løber denne risiko.
For vi ved alle, at de radioaktive råstoffer er farlige.
Ingen kommuner i Danmark vil modtage den radioaktive malm fra 1970'ernes Kuannnersuit, altså fra Kvanefjeldet, og derfor ligger det stadig på Risø.
Der er heller ikke nogen kommune i Grønland, som har tilbudt at tage imod det.
Og nu skal vi åbne op for at bryde flere tusinde ton uranholdigt malm om året bare i Narsaq.
Vi skal ikke have små lokale folkeafstemninger om konkrete projekter.
Tænk, hvis man siger nej i Narsaq til minen i Kuannersuit, men ja til et lignende projekt med et radioaktivt mineral i Uummannaq.
Nu til historien om langsommelighed.
Det danske forslag til finansloven for 2014 er desværre set med grønlandske øjne bedrøvelig læsning.
Bedrøvende, trist og præget af langsommelighed trods kendte, og jeg må sige meget kendte problemstillinger, som har været præsenteret for regeringen af Inuit Ataqatigiit meget tidligt i forløbet.
Gennem de seneste år har Inuit Ataqatigiit haft fokus på en lang række sager, herunder særlig det grønlandske retsvæsen og Kriminalforsorgen, socialt udsatte grønlændere i Danmark, det arktiske universitetssamarbejde og Forsvarets aktiviteter i og omkring Grønland.
Det har ført til møder med ressortministre, og selv om vi er glade for, at der generelt er en god dialog, er vi kede af gang på gang at konstatere, at det skorter på viljen til også at lade det afspejle i den danske finanslov.
Da vi kan konstatere, at det nye forslag til finanslov for 2014 heller ikke denne gang afspejler forbedringer på de nævnte områder, har Inuit Ataqatigiit set sig nødsaget til at skrive et fælles brev til statsministeren og finansministeren den 6. september og deri meddele, at Inuit Ataqatigiit på det foreliggende grundlag ikke kan støtte op om regeringens forslag til finanslov for 2014.
Men i går, den 2. oktober, fik vi så endelig et svar.
Vi er glade for, at regeringen har svaret positivt på vores anmodning om, at der sikres midler til de sociale projekter for udsatte grønlændere i Danmark.
Vi har i en lang årrække kæmpet for at sikre disse midler en fast plads på finansloven.
Vi er også glade for, at regeringen ligesom os ser en række udfordringer på nogle af de sagsområder, som fortsat er under dansk ansvar.
Det gælder bl.a. Forsvarets aktiviteter i og omkring Grønland og retsvæsenet og Kriminalforsorgen.
Fra Inuit Ataqatigiits side er vi dog ikke i tvivl om, at hvis den danske regering og dette Folketing reelt gik ind og kerede sig politisk om det grønlandske retsvæsen og Kriminalforsorgen i Grønland, så ville virkeligheden se anderledes ud.
Retsvæsenet og Kriminalforsorgen i Grønland halter, og der er brug for politisk omsorg.
Vi er derfor ikke imponerede over det svar, vi har fået fra finansministeren, og vi er stadig ikke overbeviste om, at der ikke kan findes flere midler.
Derfor ser vi frem til de fortsatte forhandlinger om finansloven og vil tillade os at sige klart, at vi som en del af regeringens parlamentariske grundlag forventer at blive hørt.
Qujanaq.