Lene Espersen (KF), 2010-05-25:
Jeg vil også gerne starte med at takke for en rigtig god debat.
Jeg synes faktisk, det lyder, som om vi et meget langt stykke hen ad vejen er enige om, at selv om Danmark ikke er en atomvåbenmagt og ikke har atomkraft, så kan Danmark være med til at skabe et positivt momentum og også bidrage positivt til, at vi når længere i vores bestræbelser på nedrustning i verden, ikke kun ved at udnævne en nedrustningsambassadør, selv om det er et af de initiativer, jeg faktisk tror kan medvirke til også at højne den danske profil, men selvfølgelig også via det arbejde, vi gør både i NATO, IAEA og i andre fora, hvor vi har mulighed for at gøre vores indflydelse gældende.
Der er måske et enkelt punkt, som jeg gerne vil nævne her under afslutningen af debatten, fordi flere ligesom har efterlyst, om der er mere, vi kan gøre.
Der tror jeg, at det er væsentligt at få understreget, at vi under NPT-konferencen er gået sammen med en gruppe af lande, en gruppe af ti lande, benævnt »Vienna Group of Ten«, hvor vi har lavet syv arbejdspapirer med konkrete forslag til tekst, der gerne skulle kunne medvirke i udarbejdelsen af det endelige slutdokument på konferencen.
De lande, der deltager i »Vienna Group of Ten«, er Australien, Canada, Finland, Irland, Nederlandene, Norge, Sverige, Ungarn, New Zealand, Østrig og Danmark.
De syv arbejdspapirer behandler vidt forskellige emner, bl.a. vigtigheden af, at traktaten om forbud mod prøvesprængninger, altså CTBT, træder i kraft, vigtigheden af at styrke sikkerheden omkring nukleare institutioner, vigtigheden af at styrke sikkerheden omkring nukleart materiale, herunder ved transport, støtte til, at der arbejdes videre med tankerne om frivillige multilaterale forsyningsmekanismer, der kan facilitere mange landes ønsker om en fredelig udnyttelse af atomkraft – ganske som jeg tror hr. Holger K. Nielsen sagde i forbindelse med en brændselsbank – og jeg kunne blive ved.
Vi har i hvert fald forsøgt nu at bidrage til NPT-konferencen med konkrete små forslag, ikke store fine papirer, men små forslag, der pragmatisk kan bringe det her videre i den rigtige retning.
Der har så også været en drøftelse i salen her i dag om NATO og NATO-landenes kapacitet, både for så vidt angår taktiske atomvåben, og faktisk også for så vidt angår strategiske atomvåben.
Det, jeg i hvert fald synes er vigtigt at få sagt her i dag – vi drøftede det også ganske kort under den sikkerhedspolitiske debat i fredags – er, at der i NATO er enighed om, at atomvåben fortsat er nødvendige for troværdig afskrækkelse.
Altså, så længe der er atomvåben i verden, bliver NATO også nødt til at have atomvåben.
Men det slås også fast, at alliancen skal være mindst mulig afhængig af atomvåben.
Så har spørgsmålet været der – jeg tror, at det var både hr. Holger K. Nielsen og også hr. Mogens Lykketoft, der nævnte den begyndende debat, der er – om tilbagetrækning af de tilbageværende taktiske atomvåben på europæisk jord.
Det er for tidligt nu at sige, om emnet bliver en del af drøftelserne om det nye koncept.
Der er to ting, der nok er vigtige at få understreget under debatten her i dag – hvis ellers man kan få ørenlyd.
Det ene er, at der er enighed om, at dette spørgsmål ikke på nogen som helst måde må betyde, at der fremover bliver uenighed i alliancen.
Med andre ord skal vi være enige om, hvordan vi håndterer spørgsmålet.
Vores udgangspunkt har været, at vi mener, at det er et anliggende, som USA i hvert fald i opstartsfasen skal drøfte med de lande, der stiller baser til rådighed.
Hvis dynamikken bliver opretholdt i processen, den proces, som præsident Obama har sat i gang, vil det selvfølgelig også være naturligt, at den på et tidspunkt udstrækkes til de taktiske atomvåben.
Jeg vil sige, at Danmark er enig i den vej, vi skal gå, men i respekt ...