Per Stig Møller (KF), 2009-02-24:
Den med regndansen kender jeg ikke - den kan man jo så stille et skriftligt spørgsmål om, og så skal jeg besvare det.
Men jeg kender den ikke.
Det lyder jo mærkeligt, at den har hørt under disse fonde.
Men man skal være opmærksom på, at samhørighedspolitikken altså har tre mål.
Mål et drejer sig om, at man skal dække regioner, som er fattigere end EU-gennemsnittet, og så har man mål to, der drejer sig om regional konkurrenceevne og beskæftigelse, og så har man mål tre, der drejer sig om grænseoverskridende, interregional og transnationalt samarbejde i EU.
Det er altså områder, der er vigtige for at øge for det første Europas samhørighed og sammenhæng og for det andet dynamikken i Europa. Derfor synes jeg, at vi kan være enige om to ting.
Den ene er, at der, hvor det drejer sig om at udvikle økonomierne, skal det flyttes fra de lande, der har veludviklede, stærke økonomier, til de andre.
Der er vi jo enige.
Så skal vi for det andet også være i den situation, at vi skal kunne bruge det til at modernisere økonomierne og indsatserne i Europa.
Der mener jeg altså, at Lissabonstrategien med vækst og beskæftigelse er vigtig, ikke mindst her under finansieringskrisen, den økonomiske krise.
Der kan vi jo godt have glæde af, at vi har den bredde i det, for man sidder faktisk nu i Europa og skal kæmpe med at sikre vækst og beskæftigelse, og der er det ikke så tosset, at vi netop nu har instrumenterne, som jeg er enig i skal omlægges.
Det er jo Mortensdag i dag.
Dansk Folkepartis beslutningsforslag går ud på, at regeringen inden udgangen af 2009 fremlægger en konkret plan for, hvordan man i EU i forbindelse med de kommende budgetforhandlinger vil arbejde for, at EU's struktur- og samhørighedsfonde afvikles.
Dansk Folkepartis beslutningsforslag vil ikke fremme Danmarks interesser i EU, og regeringen kan derfor ikke støtte forslaget.
EU's struktur- og samhørighedsfonde er et af de instrumenter, som EU har til rådighed for at arbejde frem mod dette mål, altså øget samhørighed.
Dansk Folkeparti gør selv opmærksom på i sin begrundelse til forslaget, at vi bør være interesseret i, at vores naboer udvikler sig på en forsvarlig måde, og det er jo klogt skrevet.
Netop derfor var Danmark i front, da det gjaldt udvidelsen af EU med vores øst- og centraleuropæiske naboer, der i årtier jo havde lidt under økonomisk og politisk kommunisme.
Regeringen finder det naturligt og forsvarligt, at EU i en periode hjælper disse lande på vej, bl.a. ved hjælp af strukturfondene, så de kan bringes op på et højere niveau og dermed bidrage til udvikling af et dynamisk indre marked i et balanceret Europa.
Jeg må understrege, at flere af disse lande havde et BNP på under halvdelen af gennemsnittet i EU ved deres optagelse.
Det kan undre, at Dansk Folkeparti ikke er opmærksom på, at regeringen støttet af et meget bredt flertal i Folketinget allerede sidste år har afsendt et bidrag til midtvejsevalueringen af EU's flerårige budgetter, der bl.a. indeholder en række principielle synspunkter om udvikling af EU's samhørighedspolitik, der omfatter struktur- og samhørighedsfondenes virke.
Hr. Morten Messerschmidt har jo ret i, at man kan problematisere det, men det har regeringen jo også gjort, og jeg skal forklare hvordan.
Jeg citerer her fra regeringens bidrag: »Det primære formål med samhørighedspolitikken er solidaritet og understøttelse af væksten i de svagt stillede dele af Unionen.
Midlerne bør derfor fokuseres på de fattigste lande og regioner i Unionen, hvor nytteværdien er størst.
Samtidig bør strukturfondsadministrationen reformeres, strømlines og forenkles.«
Dansk Folkeparti burde jo være lykkelig over denne tilkendegivelse fra dansk side.
Lad mig desuden fremhæve, at det ligger regeringen på sinde, at støtten fra strukturfonden og samhørighedsfonden bidrager til at skabe vækst og fremgang i regionerne og i modtagerlandene.
Deres fremgang betyder, at de er i stand til at købe vores varer.
Når vi nu tænker på, at vi skulle have samhørighed, og at strukturfondene skulle hjælpe de nye medlemmer fra Østeuropa op, kan man sige, at det selvfølgelig er penge, der er blevet betalt til vores nye medlemslande i øst.
Men det er sandelig også noget, der har givet point til danske virksomheder.
Lad mig nævne en meget stor eksportfremgang på de nye medlemslandes markeder.
F.eks. er vores eksport til Polen næsten fordoblet fra 2002 til 2007, nemlig fra 7 mia. kr. til knap 13 mia. kr.
Det indebærer, at medlemslandene skal kunne demonstrere, at den støtte, de modtager, primært anvendes inden for udvalgte Lissabonprioriteter; det vil sige, at de skal have til formål at understøtte medlemslandenes strategier til fremme af vækst og omstilling til moderne økonomi.
Det er jo i vores fælles interesse.
Således skal 60 pct. af midlerne, der ydes til de såkaldte mål 1-områder, øremærkes til projekter af denne type, nemlig omstilling til moderne økonomi og vækst.
Samtidig påpeger Dansk Folkeparti, at Danmark betaler langt mere ind til strukturfondene og samhørighedsfondene, end vi får igen, og at det er en væsentlig årsag til, at Danmark generelt er nettobidragsyder til EU.
Derfor mener Dansk Folkeparti, at fondene bør afvikles.
Jeg deler ikke denne tankegang.
Der har jeg jo nævnt fordoblingen af indtægter fra f.eks. Polen, men vi kunne også have nævnt flere af de andre lande - de baltiske lande og de andre lande, der er kommet ind i EU.
Fordelen ved EU-samarbejdet kan ikke gøres op ved et simpelt regnestykke over, hvor meget vi betaler ind til EU's budget, og hvor meget vi får ind igen fra EU's budget.
Vi må også se på den eksportfordel, der er kommet i kraft af væksten.
Som alle undersøgelser viser, er værdien af EU-samarbejdet derfor langt større i form af øget samhandel som nævnt som følge af det indre marked for blot at nævne det mest åbenlyse eksempel, og altså også som følge af, at de nye medlemslande er blevet gjort rigere ved hjælp fra samhørigheds- og strukturfondene.
Lad mig derfor kort opsummere: Regeringen støtter struktur- og samhørighedsfondenes formål, og derfor må beslutningsforslaget afvises.
Regeringen vil i overensstemmelse med det danske bidrag til EU's midtvejsevaluering, som er støttet af et bredt flertal i Folketinget, kontinuerligt arbejde for vores synspunkter i EU vedrørende udviklingen i EU's samhørighedspolitik, og her mener jeg behovet for, at støtten koncentreres på de områder i EU, der har størst behov.
De andre steder, hvor det har været før, og hvor behovet ikke er stort, skal det fases ud.