René Skau Björnsson (S), 2009-03-12:
Vi Socialdemokrater er helt overordnet meget godt tilfredse med, at der endelig sker noget på det her område.
Vi er særlig tilfredse med, at den proces, som vi jo selv har været med til at sætte gang for godt 2 år siden, nu bærer frugt.
Det er meget vigtigt, at vi får klare regler, når det gælder udmålingen af de tilskud, der bliver givet, til ansættelse af hjælpere for handicappede.
Der er det her forslag bestemt et stort skridt i den rigtige retning.
Der er ingen tvivl om, at der er behov for at give velfærdsministeren kompetence til at fastsætte retningslinjer for, hvordan kommunerne skal udmåle den økonomiske støtte til borgerne, så de bliver i stand til at kunne tilbyde deres handicaphjælpere nogle rimelige løn- og ansættelsesvilkår, som kan sikre, at man kan fastholde og også rekruttere den hjælp, man har brug for.
Indtil nu har vi jo set, at kommunerne har forvaltet lovgivningen i servicelovens § 95 og § 96 meget forskelligt.
Det har givet store problemer i forhold til at kunne fastholde og få den nødvendige hjælp.
Det har også skabt store problemer i forhold til at kunne forstå, hvad det er, der ligger til grund for den kommunale bevilling.
Det har også medført, at der har været mange klagesager, som vi har set blive behandlet både i Det Sociale Nævn og i Ankestyrelsen.
Det kan ikke være rimeligt, at vi har nogle regler, som skaber store problemer for borgerne i deres dagligdag, og derfor skal ministeren kunne fastsætte nogle retningslinjer for udmålingen af den her støtte.
Derfor er det her lovforslag godt.
Når det er sagt, er det selvfølgelig også vigtigt, at vi som Folketing sender nogle klare signaler til ministeren om, hvad det er for nogle principper, vi ønsker hun skal følge, når hun giver retningslinjer.
Her kunne vi godt trænge til et par opstramninger i forhold til det, ministeren har meldt ud i forberedelserne til det her lovforslag.
Det er jo sådan, at det at være handicaphjælper er en meget speciel ting.
Faktisk kan man ikke sammenligne det med andre job i det her land inden for social- og sundhedsområdet.
Man kan ikke tage en uddannelse som handicaphjælper.
Handicaphjælperen oplæres hos den enkelte specifikke borger, så vedkommendes kvalifikationer, det, vedkommende kan, svarer til borgerens helt specifikke og personlige behov.
Hjælperens vigtigste opgave er jo at få hele borgerens dagligdag til at hænge sammen.
Hjælperen ledsager borgeren ud af huset, er med til at tage på indkøb, kører bil for den handicappede, hjælper den handicappede med at kunne fungere i et foreningsliv og komme rundt til det, han eller hun nu har lyst til.
Mange personer med hjælpeordning er i gang med enten uddannelse eller arbejde, og det kan kun lade sig gøre, fordi hjælpeordningen får deres liv til at hænge sammen.
Hjemmehjælp derimod består som regel af mange små, afgrænsede praktiske opgaver.
Hjemmehjælperen løser en opgave og tager af sted igen.
Hjemmehjælperen må ikke ledsage en borger uden for hjemmet eller hjælpe med mange af de ting, som en handicaphjælper er ansat til.
Derfor synes jeg heller ikke, det giver mening, at der i lovforslaget står, at lønnen for handicaphjælperne skal fastsættes efter sammenlignelige overenskomster.
Deres overenskomst tager udgangspunkt i netop den opgave, de skal udføre som handicaphjælpere.
Derfor kan man heller ikke sammenligne hjælpernes løn- og ansættelsesvilkår med andre overenskomster og heller ikke social- og sundhedshjælpernes.
En anden ting, som forslaget heller ikke tager højde for, er, at bevillingerne til handicaphjælpere tit og ofte kommer fra forskellige instanser, man kan få hjælpere i forskellige sammenhænge, og der er der også store problemer.
Nogle brugere, f.eks. respiratorbrugere, er tvunget til at have to hjælpere til at følge med rundt overalt, fordi regionen via sundhedsloven bevilger en del af hjælpen, nemlig til respiratorbrugen, og kommunen bevilger en anden hjælpeordning, og hjælperne er altså på forskellige overenskomster, forskellige lønniveauer og følger forskellige regler og love.
Det er absurd, og det er utilfredsstillende for den her borger, som i forvejen formentlig er i en skrøbelig situation.
Det vil jeg også gerne have ministerens kommentarer til, og jeg håber, at hun vil være med til at ændre på den del af lovforslaget.
Endelig vil jeg godt tillade mig at undre mig over, at der i lovforslaget er sat ekstra 1,2 mio. kr. om året af til statsadministrationens behandling af klagesager.
Det er rundt regnet vel tre fuldtidsstillinger, som ministeren mener vil være nødvendigt til at behandle de klagesager, der kommer som konsekvens af det her forslag.
Det synes jeg ikke tyder særlig godt, og det tyder jo ikke på, at ministeren forventer udelt begejstring for forslaget hos borgerne.
Det er også en af grundene til, at vi Socialdemokrater meget gerne vil være med til at forbedre forslaget, så vi kan skære lidt ned på de her forventede klager og ikke behøver at sætte så mange ressourcer af til klagebehandlingen.
Vi går positivt ind i arbejdet med forslaget, om end der er plads til et par forbedringer.