Per Clausen (EL), 2009-02-26:
Jeg kender godt den der metode med, at hvis der er noget, man ikke ønsker at høre, så stiller man sig op og råber i stedet for.
Det er noget, man tit anklager folk, der ikke er parlamentarisk orienteret i deres politiske aktivitet, for at gøre.
Jeg ved ikke, om jeg er trist til mode eller imponeret over, at den tendens også har bredt sig til Folketingssalen.
Men det er rigtigt, at man ikke hører så godt, hvis man samtidig råber.
Men det, som jeg jo forsøgte at sige, var, at mens Folketinget har bedt regeringen om at undersøge sagen lidt nøjere, kan man jo bare konstatere, at om det her forslag er fornuftigt eller ej, er afgjort af sagkundskaben.
Nu mangler vi bare, at der kommer nogle politiske konsekvenser.
Når det er problematisk, at man ikke for længst har gennemført den skærpelse af bygningsreglementet, og endnu mere problematisk, at forhandlingerne om det nu er udsat på ubestemt tid, fordi regeringen ikke har fået smølet sig færdige med det arbejde, den har lovet at gennemføre, så er det jo, fordi det, hvis man ikke skærper bygningsreglementet, har konsekvenser mange, mange år ud i fremtiden.
De bygninger, der bygges i dag - og jeg ved godt, at vi har fået et lille pusterum, fordi der ikke bygges så meget lige nu, men vi håber vel alle sammen på, at det kommer i gang igen - kommer jo til at stå i rigtig mange år, og derfor er det fuldstændig fatalt, at man ikke strammer op her.
Den eneste konsekvens af at vente til 2015 vil jo bare være, at den nødvendige opkvalificering, der skal ske af arbejdskraften, og som nogle har brugt som argument for, at man skulle udsætte det, vil vente til 2014 i stedet for at blive sat i gang nu.
Det er sådan, at hvis Danmark ønsker at være forrest i konkurrencen om at bygge energirigtigt i fremtiden, at have den mest effektive, den mest kreative, den mest udviklede og mest innovative byggesektor, er vi nødt til at komme i spidsen på det her område.
Ellers ender det jo med, at når vi beslutter os for, at vi for alvor skal skærpe bygningsreglementet, bliver vi nødt til at importere teknologien fra Tyskland og Østrig, og jeg kan ikke rigtig forestille mig, hvorfor det skulle være en fornuftig model.
Det er måske også derfor, at jeg ved de konferencer, der har været om det her emne, har været i den helt usædvanlige situation, at alle har sagt, at det, som Enhedslisten foreslår, var det, der skulle til - lige fra typehusfabrikanterne fra Herning til nogle af de mest hippieagtige klima- og energifolk.
Enigheden har været total.
Derfor er det jo forbløffende, hvis det virkelig går sådan, at alle andre partier end Enhedslisten stemmer imod det her beslutningsforslag i Folketingssalen i dag.
Det, der er tale om her, er jo, at et bygningsreglement handler om at lægge pres på branchen i forhold til at opgradere viden og knowhow, og det er nødvendigt.
Det kan man jo ikke mene.
Det kan da ikke være sådan, at det teknologisk mest tilbagestående, det klimamæssigt dårligste byggeri i Danmark skal forhindre, at vi stiller krav, der gør, at vi får en byggebranche, der lever op til fremtidens krav.
Så derfor må jeg sige, at vi burde følge de opfordringer, der er kommet til os, om at øge tempoet, stille strengere krav og gøre noget ved det.
Jeg synes nok, når nogle hævder, at vi har et visionært og ambitiøst energiforlig, at det er besynderligt, at det forhindrer, at der sker noget, at det forhindrer, at partier i Folketinget, som formentlig går ind for indholdet i det her beslutningsforslag, stemmer for det.
Da vi havde første behandling af det her forslag, blev det klart sagt af de øvrige partier i Folketinget, som jo har bundet sig til hinanden i et energiforlig, som regeringspartierne og Dansk Folkeparti kalder visionært, og som Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre klogt nok kalder utilstrækkeligt, at forslaget var inderligt overflødigt, fordi der inden den 1. marts ville komme en redegørelse fra regeringens side, som ville være et oplæg til forhandlinger om, hvordan man kunne skærpe bygningsreglementet.
Jeg kunne så i går konstatere, at fru Anne Grete Holmsgaard, der må formodes at vide, hvad der foregår i de forhandlinger, har fortalt offentligheden, at et sådant udspil ikke kommer fra regeringen, ikke er kommet, er forsinket, og man kan jo stille sig selv det spørgsmål, om det, at regeringen ikke overholder de løfter, de har givet i forbindelse med en energiaftale, ikke skulle give mulighed for, at oppositionspartierne kunne agere en smule frit.
Der er jo ikke noget nyt i, at regeringen indgår energiaftaler med Det Radikale Venstre, Socialdemokraterne og SF og ikke overholder det, de har lovet.
Det er, som hr. Svend Auken har påpeget det i et debatindlæg i Politiken, det helt almindelige, det er det sædvanlige.
Så kan man jo bare spørge sig selv om, hvorfor der fortsættes med at blive indgået aftaler med folk, som helt åbenlyst ikke leverer varen.
Men så til det her beslutningsforslag, som handler om at skærpe bygningsreglementet.
Baggrunden for det forslag er jo, at Danmark er ved at gå fra at være et foregangsland på det område, der handler om energirigtigt byggeri, til at slæbe bagefter.
Det fremgår af den rapport, som Teknologirådet lavede i efteråret, hvor man har inddraget nøglepersoner fra bygge- og boligsektoren.
De sagde, at vi kan lave klimarigtigt byggeri, hvis vi vil, og så beskrev man det meget store potentiale, der er.
Det interessante er, at rapporten efter en række saglige og seriøse overvejelser konkluderede, at man skulle skærpe bygningsreglementet i overensstemmelse med det, som Enhedslisten foreslår.
Det vil sige, at Enhedslisten ikke har foreslået andet og mere, end hvad de, der er eksperter på området, siger vil være rigtigt, korrekt og forsvarligt.
Derfor havde jeg sådan set også forventet, at det, der var kommet ud af regeringens udredningsarbejde, hvis de var blevet færdige, havde svaret ganske nøje til det, Enhedslisten foreslår.
Men man er ikke kommet frem til noget resultat, og det kan måske hænge sammen med det, som økonomiog erhvervsministeren lagde meget vægt på ved førstebehandlingen af det her forslag, nemlig at man jo ikke skulle gennemføre noget, som hele byggebranchen ikke var i stand til at leve op til.
Så er det altså hensynet til de mere tilbagestående dele af byggebranchen, der gælder ikke det at sikre, at vi har en byggebranche, som er på forkant med udviklingen, og ikke det at løse klimaudfordringer, som er det alvorlige.
I virkeligheden er man jo i en lidt absurd situation.
Alle dem, der hævder at have forstand på det her, hvad enten det er byggefolk eller energifolk, er fuldstændig enige med Enhedslisten …
Da vi havde førstebehandlingen af det her beslutningsforslag og for så vidt også, da vi havde behandlingen af det i udvalget og afgav betænkning, kunne man jo stadig væk have den illusion, at de skatteforhandlinger, som regeringen havde lagt op til, også ville indeholde forhandlinger med et bredt udsnit af Folketinget omkring nogle visionære forandringer af skattesystemet og afgiftssystemet, sådan at der kom fokus på at reducere miljø- og klimapåvirkning.
Nu ved vi imidlertid, at sådanne forhandlinger ikke bliver igangsat, og derfor kan oppositionspartierne i hvert fald roligt stemme for de små forbedringer, der ligger i det her beslutningsforslag, fordi der ikke venter nogen muligheder for at opnå store forandringer og store resultater i forhandlinger med Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti.
Derfor går jeg sådan set ud fra, at Det Radikale Venstre, Socialdemokraterne og SF har taget fornyet stilling til forslaget.
Forslaget her tager jo udgangspunkt i den åbenlyse besynderlighed, at man opkræver noget, man kalder en CO2-afgift, og også opkræver den for energi og el, som i hvert fald bliver solgt under betegnelsen CO2-fri strøm eller grøn strøm.
Det har fået mange til at have den opfattelse, at den strøm, de køber, eller i hvert fald en tilsvarende andel af det, som det pågældende elselskab sælger, er produceret udelukkende med vedvarende energi.
Så mener forbrugerne jo, at når man har gjort sit for at reducere og forsøge at reducere sit CO2-udslip i overensstemmelse med klimaministerens og en række andre menneskers anbefalinger om, at man skal reducere sit udslip med 1 t, ja, så skulle man vel i virkeligheden i hvert fald kunne slippe for at betale CO2-afgift.
Men uanset hvad man tror eller ikke tror, skal man altså stadig væk betale CO2-afgift.
Det er der mange mennesker, som har reageret negativt på, fordi de føler sig snydt.
Vi har set, hvordan mennesker er stået frem og har sagt, at de nu ikke mere vil betale lidt ekstra for vedvarende energi, for når det skal være på den måde, at man alligevel skal betale CO2-afgift, kan man lige så godt gå tilbage til den sorte el.
Det er selvfølgelig en unødvendig trodsig og forkert reaktion, for vi skal jo alle sammen gøre det gode, også når det ikke altid kan betale sig økonomisk.
Men måske har en regering, som hele tiden taler om noget for noget og om det personlige ansvar, en interesse i at opmuntre folk til at gøre det, som vi mener er miljømæssigt forsvarligt.
Det er den situation, vi har forsøgt at tage stilling til med det her forslag.
Vi mener sådan set, det er absurd at have en klimapolitik, hvor vi beskatter den klimavenlige løsning, og det er helt urimeligt, at borgere, der ønsker at gøre en forskel, skal pålægges en CO2-afgift, selv om deres valg netop medfører, at atmosfæren skånes for CO2.
Det synes jeg skulle være vores udgangspunkt i den her debat.
Nu er vi jo godt klar over, at i kraft af det kvotesystem, vi har i Danmark, kan man jo sige, og det er jo det, som Dansk Energi også har sagt som reaktion på det udspil, der er kommet fra regeringen, at konsekvensen af at spare på el i Danmark eller konsekvensen af at gå over til vedvarende energi i Danmark jo sådan set bare er den, at der så bliver nogle CO2-kvoter ledige, der kan sælges på markedet.
I den sammenhæng har vi så sagt, at hvis man gerne vil være kreativ, hvorfor så ikke diskutere, hvordan staten kunne gå ind og understøtte borgere, som sparer på CO2-udslippet, ved at sige, at staten også leverer sit bidrag
, enten ved at pålægge elselskaberne at opkøbe CO2-kvoter, når folk foretager opkøb af grøn strøm, eller ved selv at gøre en indsats, altså en de ting, som kunne supplere vores forslag og for alvor sikre en effekt.
Det er jo rigtigt, at der har været en hel del debat om det her med grøn strøm.
Dansk Energi og Elsparefonden har været ude at erklære, at på grund af kvotesystemet gør danskernes anstrengelser for 1 t mindre overhovedet ingen forskel, for det er nemlig konsekvensen.
Der synes jeg så bare, at vi her har muligheden for at indrette et system, hvor vi belønner borgerne for at vælge den CO2-fri el, samtidig med at vi går ind og stiller krav om, at der så skal destrueres en tilsvarende mængde CO2 for på den måde at sikre en reduktion.
Et sådant forsøg på konkret og aktivt at understøtte borgerne i at vælge de klimamæssigt og miljømæssigt rigtige løsninger ville på en og samme tid være et klart signal fra Folketingets side, og det ville også være en klar opmuntring til, at mennesker selv forsøger at påtage sig et ansvar og gå i spidsen for at gøre en indsats, og det ville selvfølgelig også være med til at lægge et massivt pres på elforsyningsvirksomheden her i Danmark til at gå over til vedvarende energi.
At regeringen ikke ønsker det her, fordi regeringen i virkeligheden bare skal bruge yderligere elafgifter til at lette skatten for de rigeste, er til at forstå, men hvorfor oppositionspartierne ikke i den her sag går sammen med Enhedslisten om at fremlægge nogle visionære bud på, hvordan vi kan få en grøn afgiftspolitik, som for alvor sætter klimaløsninger og miljøløsninger i centrum, kan man måske undre sig over.
Jeg håber, at den meget klare afvisning, der er kommet fra regeringens side i forhold til at diskutere et skattesystem, som også tager hensyn til miljøet, må gøre det klart for alle oppositionspartierne, at det, det handler om nu, er at formulere et samlet alternativ, som vi så kan gå til valg på, når den dag kommer.
Selv om det kan virke, som om der er lang tid til, så kommer det jo ofte hurtigere, end man tror.