Sophie Løhde (V), 2008-05-30:
Jeg synes jo ligesom ministeren, at det i sig selv er ganske interessant, at en række af de partier, som er forslagsstillere i dag, selv stod bag, at undtagelsen fra forslaget om tillæg til unge kontanthjælpsmodtagere under 25 år med en psykisk lidelse, netop var personer, der modtog starthjælp i henhold til lov om aktiv socialpolitik.
En række af forslagsstillerne lavede altså dengang en helt klar afgrænsning, som man så i dag er klar til at løbe fra, men lad os nu bare lade det ligge.
I modsætning til forslagsstillerne vil jeg sige, at indsatsen, der handler om at få unge psykisk syge tættere på arbejdsmarkedet, for Venstre handler om andet og mere end en check.
Det handler om, hvordan vi bedst giver unge mennesker behandlings- og beskæftigelsesrettede tilbud.
Men det handler ikke mindst om, hvordan vi som samfund ser de to ting i en sammenhæng.
Her vil jeg gerne spørge forslagsstillerne, om man virkelig tror, at vi løser alle problemerne for unge psykisk syge ved at placere dem i en endnu tungere dyne af passiv forsørgelse og fastholde dem i inaktivitet.
Det tror vi i Venstre ganske enkelt ikke på.
Vi mener, at dynen skal være varm, men den skal også være mulig at smide igen, så man kan komme op at stå.
Derfor er det også for Venstre udtryk for misforstået omsorg at præmiere sygdom med en check og fred.
Det er at omklamre og fastholde mennesker i passiv forsørgelse, og det medfører en evig klientgørelse af mennesker, en klientgørelse, der fastholder mennesker i givne roller, der ofte er præget af passivitet og opgivelse fra samfundets side.
Systemet skal ikke sætte prædikater på den enkelte, og derfor skal vi heller ikke parkere mennesker på offentlige ydelser.
I stedet for skal vi fokusere langt mere målrettet på kompetencer og ønsker om arbejde.
Det vil sige, at vi frem for at fokusere på sygdommen, skal være meget bedre som samfund til at tage afsæt i den enkeltes behov, ønsker og frem for alt muligheder for at komme sig og for at komme tættere på arbejdsmarkedet.
I Venstre tror vi på, at den måde, man bedst hjælper unge med psykiske problemer på, er ved at lave skræddersyede løsninger, hvor man opbygger de sociale og personlige kompetencer, der skal til for at kunne varetage et arbejde og kunne indgå i sociale fællesskaber, det vil sige nogle fremadrettede tilbud, som leder dem mod en fremtidig meningsfuld hverdag med kolleger og arbejde frem for den hverdag, der ikke fungerer i systemet.
Mange sindslidende vil ligesom alle andre gerne i arbejde.
Og rigtig mange sindslidende er også i stand til at arbejde i perioder.
Derfor synes jeg også, at det i sig selv er interessant, at undersøgelser bl.a. fra Rockwool Fonden viser, at starthjælpen virker og er med til at få folk i arbejde.
Og årsagen til det er netop, at den modvirker en fastlåsning i offentlig forsørgelse.
Derudover har regeringen jo parallelt igangsat en stribe initiativer, som ministeren allerede har været inde på, og som netop er særlig rettet mod sindslidende og deres muligheder for at komme tættere på arbejdsmarkedet.
Dem har ministeren været inde på.
Jeg vil derfor gå over til sidste del af forslaget, netop spørgsmålet om, hvorvidt den nuværende ordning er diskriminerende.
Jeg synes, at det i sig selv er et lidt paradoksalt spørgsmål, eftersom det er oppositionens eget forslag, som man nu betegner som diskriminerende.
Og jeg vil endda gå så langt som til at sige, at det her beslutningsforslag er diskriminerende, for det første fordi man vil skabe et system, hvor folk går op i ydelse, hvis de melder sig syge, og for det andet fordi man ved kun at give tillæg til psykisk syge under 25 år undtager en række andre herfra; det kan eksempelvis være kræftpatienter, der kan være i nøjagtig samme situation.
På den måde vil det jo også være diskriminerende, hvis ikke hele gruppen af ikkearbejdsmarkedsparate undtages.
Det har jeg godt nok ikke kunnet læse mig frem til i forslaget.
Og jeg skal derfor med de faldne bemærkninger sige, at Venstre ikke kan støtte beslutningsforslaget.