Karen Ellemann (V), 2009-04-28:
Lad mig starte med at sige mange tak for en særdeles positiv modtagelse af beslutningsforslaget om, at Danmark skal ratificere FN's handicapkonvention.
Jeg er helt bestemt på regeringens vegne meget, meget glad for, at vi efter et grundigt forarbejde i alle de berørte ministerier er kommet så langt, at vi efter for knap 2 år siden at have undertegnet konventionen nu kan tage det endelige skridt til at ratificere den.
Konventionen indeholder en række borgerlige og politiske rettigheder, som deltagerstaterne skal opfylde ved ratifikationen.
Den sidste lille forhindring blev ryddet af vejen med vedtagelsen af nogle ændringer i valglovene i 2008, sådan at mennesker med handicap får mulighed for at afgive deres stemme i overensstemmelse med konventionens forskrifter.
Herudover er det karakteristisk for konventionen, at den indeholder en hel del økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, som skal gennemføres gradvist i deltagerstaterne i overensstemmelse med de ressourcer, der er til rådighed.
Regeringen vil naturligvis løbende vurdere, hvordan vi også i denne forbindelse udvikler handicappolitikken.
Så lad mig her til slut sige, at jeg også ser meget frem til udvalgsbehandlingen af forslaget, og jeg kan give tilsagn om, at vi fra Indenrigs- og Socialministeriets side vil bidrage til en god og grundig udvalgsbehandling.
Lad mig starte med at bekende, at regeringen ikke kan støtte det her forslag.
Det er der flere grunde til.
For det første giver det ikke mening for mig at ophæve en ordning, der netop giver borgerne en bedre service og mere fleksibilitet.
For det andet må jeg indrømme, at beregningerne i forslaget lader meget tilbage at ønske.
Jeg kan simpelt hen ikke få økonomien til at hænge sammen.
Vi ser nu et fald i ventetiderne.
Der er mere personale inden for den offentlige omsorg, og der er lagt mange kræfter i at højne den offentlige kvalitet.
Overordnet kan man altså sige, at der her er tale om et forslag, der vil nationalisere høreomsorgen og føre til, at mellem 20.000 og 30.000 mennesker får inddraget fleksibiliteten.
Som jeg startede med at pointere, er jeg ikke tilhænger af at ophæve en ordning, der giver borgerne en bedre service og mere fleksibilitet.
Det var dengang, hvor man som borger blot blev parkeret på en venteliste, og den tid vil vi altså ikke tilbage til.
Hvis alle borgere, der får behov for høreapparat, skal igennem det offentlige system, vil ventelisterne vokse betydeligt, og udlevering af høreapparater vil komme til at virke mere ufleksibel og langsommelig for den enkelte borger.
Det var ikke regeringens intention med lovgivningen, og derfor vil vi ikke være med til at parkere mellem 20.000 og 30.000 borgere på nye ventelister.
Så var der også spørgsmålet om økonomien, og nu kommer der et sådan lidt vanskeligt regneeksempel.
For hvis man tager udgangspunkt i tallene i forslaget, kan jeg ikke se andet, end at man kun opnår en besparelse på omkring 80 mio. kr. og ikke de her 120 mio. kr., som nævnes i forslaget.
Det skal jeg gerne forklare nærmere.
For af forslaget fremgår det, at det koster 250 mio. kr. at udlevere 40.000 høreapparater i det private.
I det offentlige får man 60.000 høreapparater for 250 mio. kr.
Det betyder, at det skulle koste ca. 2.000 kr. mere for hvert høreapparat udleveret i privat regi i stedet for i offentligt regi.
Det vil så sige, at med 40.000 privat udleverede høreapparater kan det altså kun give 80 mio. kr. og ikke de 120 mio. kr.
Men derudover er tilskuddet til køb af et høreapparat hos en godkendt privat leverandør inklusive moms, mens den udgift, der registreres i det offentlige, er indkøbsprisen eksklusiv moms.
Så alene tillægget af moms på de offentlige udgifter svarer til ca. 40 mio. kr. af den beregnede besvarelse.
Så først havde vi altså 120 mio. kr., så fik vi det ned på 80 mio. kr., og nu er der kun 40 mio. kr. tilbage af de 120 mio. kr., som SF gerne vil bruge.
Men man kan altså slet ikke sammenligne udgifterne til private og offentlige leverandører.
Det er lidt som at sammenligne æbler og pærer.
For i udgiften til høreapparater, der bliver udleveret i det offentlige, er kun medregnet indkøbsprisen for høreapparatet.
Tilskuddet til et høreapparat indkøbt i privat regi skal derimod dække indkøb af høreapparat, alle undersøgelser og konsultationer, kontrol, justering og service i en 4-års-periode.
Så den resterende forskel, vi havde tilbage før, de her 40 mio. kr., svarer så cirka til en udgift på 1.000 kr. pr. høreapparat til alle undersøgelser og konsultationer og kontrol og justering osv.
Og der tror jeg, at de sidste 40 mio. kr. forsvandt.
Finansieringen hænger ganske simpelt ikke sammen.
Alene af den grund er det meningsløst at fremsætte et forslag om at fjerne tilskuddet til køb af høreapparat hos en godkendt privat leverandør.
Det er også min holdning, at der ikke er brug for en ny handlingsplan til forbedring af høreomsorgen, for ud over det økonomisk uforsvarlige forslag om at fjerne frit valg-ordningen, så ønsker forslagsstillerne også, at regeringen skal udarbejde en konkret handlingsplan til en generel forbedring af høreomsorgen.
Antallet af udleverede høreapparater har således aldrig været større end under den nuværende regering.
For det andet er der lige udkommet en ny vejledning, der sætter fokus på kvaliteten.
For det tredje går det den rigtige vej med at nedbringe ventetiden på høreapparatbehandlingen i det offentlige.
Men kort ventetid er jo ikke det eneste parameter for god høreomsorg.
Den samme undersøgelse fra januar 2007 fortæller nemlig også, at cirka tre ud af fire brugere af høreapparater har en positiv vurdering af høreomsorgen i Danmark.
Der er ansat mere personale i høreapparatbehandlingen de senere år.
Antallet af offentligt ansatte audiologiassistenter er forøget fra 75 i 2004-2005 til nu at være oppe på 84 ved udgangen af 2008.
Endelig vil jeg sige, at der er fokus på, at mennesker med høreapparater skal have tilbud om hørepædagogisk instruktion og undervisning.
Vi kan dog se, at flere kommunikationscentre oplever en faldende efterspørgsel på deres ydelser.
På den baggrund har Indenrigs- og Socialministeriet, Undervisningsministeriet, KL og VISO iværksat en undersøgelse af kommunikationsområdet.
Undersøgelsen skal belyse, om kommunerne lever op til deres forpligtelser, herunder om de lever op til kommunalreformens mål om at skabe en bedre sammenhæng og helhed i opgaveløsningen.
Desuden skal undersøgelsen indeholde en kvantitativ og kvalitativ vurdering af de nuværende tilbud både i og uden for kommunikationscentrene.
Så vi følger altså område meget nøje.
Her til sidst må jeg altså konkludere, at jeg er uforstående over for, hvad baggrunden er for, at SF har fremsat det her beslutningsforslag.
Når alt kommer til alt, mener jeg, at vi står tilbage med et beslutningsforslag, som, hvis det blev vedtaget, ville skabe mere centralisering, en centralisering, der vil tage en stor gruppe borgere med et hørehandicap som gidsler i SF's kamp mod det frie valg.
Det er regeringen ikke interesseret i, og derfor vil vi ikke støtte det her beslutningsforslag.