Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2016-01-13:
Tak for det.
Tilbage i 2012 indgik Socialdemokraterne sammen med Enhedslisten og en række andre partier den såkaldte asylaftale.
Den aftale betød bl.a., at børnefamilier fik bedre mulighed for at flytte ud af centrene.
Det gjorde vi, fordi vi havde set, hvor alvorlige konsekvenserne blev for ikke mindst børnene, hvis de skulle tilbringe hele eller halve børneliv på et asylcenter.
Børnefamilier får ikke længere mulighed for at flytte ud af centrene, og med al sandsynlighed vil det betyde, at vi igen kommer til at opleve børn, som tilbringer hele deres barndom på et asylcenter.
Hvad er det, der har ændret sig, ikke mindst for børnene, siden Socialdemokraterne nu mener, det er rimeligt at lade børn vokse op på et asylcenter i Danmark?
Vi står med et meget omfattende lovforslag, 95 tættrykte sider, et lovforslag, der handler om alt muligt forskelligt, nemlig lige fra nye regler om, at man skal kunne kropsvisitere asylansøgere for at beslaglægge deres penge og smykker – jeg synes stadig væk, det er temmelig uklart, hvad det er for nogle smykker, man skal hapse fra flygtningene; mon ikke det primære formål med det forslag er at sende et signal ud i verden om, at det ikke er rart at være i Danmark, hvis man er flygtning – til forslag om, at kvoteflygtninge, der ikke kan læse og skrive, som udgangspunkt skal sorteres fra.
Der er også regler i det her lovforslag, der handler om, at man vil gøre det sværere for anerkendte flygtninge, som har tilbragt de sidste mange år i Danmark, at få en permanent opholdstilladelse.
Og så er der lovændringer, der betyder, at vi vender tilbage til dengang, hvor vi oplevede børn tilbringe hele deres barndom på et asylcenter.
Det var dengang i 2007, at hr. Anders Fogh Rasmussen, den daværende statsminister, sagde, at det ville han ikke være med til; at det simpelt hen var for langt ude, at børn i Danmark blev behandlet på den måde, men det vender vi altså med det her lovforslag tilbage til.
De mange elementer i det her lovforslag har sådan set ikke særlig meget med hinanden at gøre, og jeg synes også, at det sådan rent lovteknisk er noget sjusk at blande det hele sammen i et lovforslag på den her måde.
Det er ikke hensynet til de mange nødlidende ofre for verdenshistoriens måske største flygtningekrise, der er fokus for det her lovforslag.
Det er ikke det, at vi kunne prøve at finde en eller anden international løsning på situationen, der er fokus på i det her lovforslag.
Nej, fokus er: Hvordan kan vi skræmme flygtninge, mennesker, hvis liv er i fare, væk fra Danmark?
Danmarks internationale image er jo sådan set også under hastig forandring i de her år.
Op igennem 1950'erne, 1960'erne og 1970'erne grundlagde skiftende regeringer i Danmark, på linje med de øvrige nordiske lande, et ry og rygte om Danmark som et land, der tog internationalt ansvar og arbejdede for fred, sikkerhed og udvikling i verdens fattigste lande.
Det må siges, at man arbejder yderst effektivt på at forsøge at pille det ry fra hinanden.
Og efter vedtagelsen af det her lovforslag bliver situationen da bestemt ikke bedre.
Danmark vil i stedet blive kendt som det lille, velstående land, der undersøger alle juridiske muligheder for, hvordan man kan undgå at beskytte mennesker, hvis liv er i fare, og hvordan man kan lukke sine grænser for flygtninge.
Det er et land, der ikke vil være med til at arbejde for en fælles fordeling af flygtninge i Europa, et land, der i de seneste uger er blevet berygtet for at ville kropsvisitere flygtninge og fratage dem smykker og andre værdigenstande.
Hvorfor var det nu, at vi lavede den konvention?
Verdenssamfundet lavede en flygtningekonvention, fordi man så de uhyggelige konsekvenserne af, at verdens lande lukkede grænserne for de tyske flygtninge.
Så så man hinanden i øjnene og sagde: Det vil vi aldrig se igen.
Nu har vi en dansk statsminister, som i de internationale medier citeres for, at den konvention skal svækkes – oven i købet i en verdenshistorisk flygtningekrise.
Institut for Menneskerettigheder har skrevet et høringssvar, som deres direktør, Jonas Christoffersen, i torsdags i dagbladet Information betegnede som det skarpeste, han som direktør har været med til at underskrive .
Det her lovforslag er altså stærkt kontroversielt i forhold til vores konventionsmæssige forpligtelser, og det gælder især bestemmelsen om, at krigsflygtninge med midlertidigt beskyttelsesstatus først skal have ret til at få deres ægtefælle og deres børn til Danmark efter 3 år – efter 3 år!
Jeg hører ellers hele tiden højrefløjen sige, at asylsystemet er uretfærdigt, fordi det er de mennesker, der ligesom har ressourcer og er fysisk stærke, der kan sætte sig ned i en gummibåd og forsøge at flygte til Europa.
Det er også rigtigt.
Der er alle mulige urimeligheder eller uretfærdigheder i asylsystemet.
Det er jo noget af det, som reglerne omkring familiesammenføring forsøger at rette op på.
Altså det, at far kan flygte i forvejen, og hvis han så overlever, kan han få konen og børnene i sikkerhed.
Ministeren skriver direkte i bemærkningerne til det her lovforslag, at der er en risiko for, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol vil konstatere, at den her ændring er direkte i strid med menneskerettighedskonventionen.
Tænk, at det er blevet synet på menneskerettigheder i Danmark, at man ligeud skriver: Ja, vi ved godt, at det der med, at der skal gå 3 år, før man kan få børnene i sikkerhed, muligvis er i strid med menneskerettighederne, at det er der en stor sandsynlighed for, men den risiko er vi villige til at løbe.
Det er et meget komplekst lovforslag, der er ualmindelig mange elementer i det.
Min taletid tillader ikke, at jeg kan beskrive det hele.
Jeg kan konstatere, at Enhedslisten ikke kan stemme for.
Og så må jeg endnu en gang sige: Tænk, at det danske svar på verdenshistoriens måske største flygtningekrise er enøjet at se på, hvad vi kan gøre for at undgå at hjælpe mennesker i nød.
Tænk, hvis vi havde en statsminister, som henvendte sig til resten af verden, som henvendte sig til resten af Europa og sagde: Hvordan kan vi løse det her problem sammen?
De forsøg på løsninger, vi ser nu, er både urimelige og urealistiske.