runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jesper Langballe (DF), 2009-11-27:
Forslaget er i det store og hele en praktisk justering og forenkling.
Der er i og for sig ikke nogen grund til, at forældre fortsat skal anmelde fødslen til sognepræsten, når jordemoderen gør det.
Men som jeg ser det, er der ét problem, som – hvis jeg har ret i, at der er et problem – ikke er så lille endda, og det vil jeg gerne spørge kirkeministeren lidt nærmere om.
Det drejer sig om dødsfald.
Så skulle det jo i og for sig være et klart signal om, at han ikke vil have nogen kirkelig begravelse.
Men så kommer de pårørende og siger: Åh, jamen han fortrød det sådan i sin sidste stund, og vi ved, at det var hans inderlige ønske at få en kirkelig begravelse.
Det kan jo godt være sandt, men det kan også være løgn.
Det kan også være, at de ikke vil respektere den dødes ønske, fordi de synes, det er mærkeligt, at han ikke skal i kirken, og sådan af pænhedsgrunde tillemper man hans synspunkt.
Der er der altså to parter, der er ansvarlige for, at der ikke sker noget, der strider mod den dødes ønske, og det er de pårørende, og så er det begravelsesmyndigheden.
Det problem ser jeg overhovedet ikke figurere i lovteksten.
Her kommer der altså en dødsanmeldelse fra en læge, der har skrevet dødsattesten, men hvor er den samtale mellem begravelsesmyndighed og de pårørende, som muligvis fører frem til, at begravelsesmyndigheden må træffe en eller anden beslutning?
Det er, som om begrebet begravelsesmyndighed slet ikke figurerer i lovforslagets optik.
Så det håber jeg kirkeministeren kan give en god forklaring på.
Og indtil da vil vi være lidt forbeholdne over for lovforslaget, som i øvrigt er ganske udmærket.
Karen J. Klint (S), 2009-11-27:
Tak til hr. Jesper Langballe for at sætte fingeren på et ømt punkt.
Det synes jeg faktisk er ganske godt gjort, for det er jo rigtigt, at der kan være nogle hensyn, og det er ikke sikkert, at hensynene er godt nok beskrevet i begravelsesloven med hensyn til f.eks. begravelse i havet og at man skal huske at skrive under på det, før man dør, for at det skal blive en let proces.
Det er jo vigtigt, at vi får alle de der detaljer pakket ud, og derfor er det også heldigt, at vi ordførere er sammensat så forskelligt, som vi er.
Det får mig til at spørge hr. Jesper Langballe om noget med hensyn til anmeldelse af fødsler, for der har jeg noteret mig, at man fra Danmarks Provsteforening holder fast i, at det er meget vigtigt, at det tjenstlige ansvar for anmeldelser stadig væk skal være præsters og provsters.
Så kunne vi ikke få en lille uddybning af, hvad der egentlig ligger i det, og hvorfor præster vil holde så godt fast i at have et tjenstligt ansvar for noget, som nu godt kan klares af sundhedspersonalet.
Jesper Langballe (DF), 2009-11-27:
Oprigtig talt ser jeg ikke det store problem der.
Den kontakt mellem præst og menighed, som lå i, at forældrene kom og anmeldte et barns fødsel, betød ærlig talt ikke meget.
Ofte bliver den anmeldelse bare smidt ind ad brevsprækken.
Den virkelige kontakt kommer jo for de børn, der skal døbes, når man får en samtale om det.
Så jeg må sige, at jeg oprigtig talt synes, at det er en formalitet med forældreanmeldelsen af fødslen til præsten, som er lidt tom og lidt overflødig.
Karen J. Klint (S), 2009-11-27:
Så skal jeg for anden gang i dag takke hr. Jesper Langballe for den meget pragmatiske holdning til, at selv om man moderniserer noget, er det ikke til skade for folkekirken.
Det her kan jo godt være med til netop at modernisere noget, så man ikke tager afstand fra folkekirken, men faktisk kan se positivt på, at folk kommer der, fordi de har brug for den, og lader være med at skælde ud på den, fordi man er sur på den.
Så tak for det.
Charlotte Dyremose (KF), 2009-11-27:
Også fra konservativ side kan vi støtte det her forslag, og jeg kan jo lægge mig op ad det, hr. Jesper Langballe sagde, som netop var det her med, at det egentlig er en ganske naturlig teknisk lille ændring, som følger udviklingen i vores samfund, nemlig at det har været sådan i en tid, at man også har kunnet lave de her anmeldelser elektronisk over internettet, og at det derfor er helt naturligt i moderne it-tider, at de ting, der bliver registreret ét sted i et system, skal kunne tale sammen med et andet system.
Jeg må så sige, at jeg synes, det er meget naturligt, at det hedder den elektroniske kirkebog og CPR, ganske enkelt fordi det ligger i det regi.
Det er der jo traditionelle årsager til, og så er der faktisk også både praktiske og økonomiske årsager til, at vi netop fastholder, at det er den kirkebogsførende sognepræst, der har, om jeg så må sige, det overordnede ansvar.
Og at der så er en forskel mellem, hvad der bliver registreret det ene sted og det andet sted, er jo sådan set bare en teknikalitet, som dybest set kan være forholdsvis ligegyldig for den enkelte. Med hensyn til hele den her diskussion, der er rejst af dem, der har sagt, at det egentlig var en god anledning til sådan at møde sognebørnene, vil jeg sige, at dem kan man måske berolige med, at det jo altså stadig væk er sådan, at barnet skal have et navn, og at det også skal registreres.
Jeg tror så, at virkeligheden er, at det kommer man mere og mere til at gøre elektronisk, for det kan man jo, og derfor tror jeg, at den her tradition med at skulle gå ned på kirkekontoret helt af sig selv vil forsvinde.
Men har man den lyst – og jeg kunne da personligt godt synes, det var vældig hyggeligt – kan man stadig væk gå ned på kirkekontoret og få registreret navnet på sit barn. Det, man så bare skal huske er den store fordel her, er, at fødselsregistreringen skal ske temmelig hurtigt efter fødslen, lige der, hvor man er ved at finde ud af, hvordan det er at blive en familie, og hvordan man skifter ble, hvorimod man har ½ år til navneregistreringen, så der er der ikke så meget stress på.
Derfor er det faktisk et ganske udmærket forslag, der kan lette situationen for mange, selvfølgelig også i den anden ende, når man står i den situation, at man har mistet en pårørende.
Her kan det lette, at tingene så foregår lidt mere af sig selv, så man har tankerne fri til andre praktiske gøremål.
Så vi kan støtte forslaget.
Karen J. Klint (S), 2009-11-27:
Jeg har lige et spørgsmål til rækkefølgen af ordene i § 1.
Når nu fru Charlotte Dyremose siger, at det er nogle små bagateller, næsten nogle ligegyldigheder, vil jeg spørge, om det så ikke kan være lige så godt at skrive det i en anden rækkefølge.
Det er det med, at hvis ordet kirke generer nogen og det er derfor, at vi hele tiden har de der protester mod nogle ordninger, kan vi jo sagtens holde fast i det med kirkebogen.
Jeg er enig med fru Charlotte Dyremose i, at det er vigtigt at holde fast i, at vi har en kirkebog, og at den ikke skal skifte navn til noget andet, men der skete jo ikke noget ved, at der stod, at det var CPR og den elektroniske kirkebog, i stedet for at det nu står i den anden rækkefølge.
Så behøvede dem, der vil misforstå det ondt, ikke tænke på, at CPR er en del af den kirkelige ordning, for det er det jo ikke.
Men kirkebogen skal have lov til at være en del af den kirkelige ordning, og den skal vi også have fred til at have i den kirkelige ordning.
Det var bare det.
Charlotte Dyremose (KF), 2009-11-27:
For det første har jeg indtryk af, at dem, der vil finde knagerne, finder betydelig større knager end det her, og jeg har heller ikke indtryk af, at de nødvendigvis vil føle sig specielt gladere over, at der bliver fjernet sådan et lillebitte søm, når de sikkert kan finde en stor knage lige ved siden af, nemlig det faktum, at det overhovedet er folkekirken, der varetager det her.
Men hvis fru Karen Klint kan overbevise mig om det modsatte, må vi jo se på det.
Jesper Langballe (DF), 2009-11-27:
Jeg hørte fru Charlotte Dyremose sige noget om, at CPR ikke havde noget med kirkebogen at gøre.
Det vil jeg nu gerne anholde.
Vi var nogle stykker, der, da den elektroniske kirkebog blev indført, anfægtede al den tale om, at civilregistreringen nu blev i folkekirken.
Det kan man i høj grad diskutere, for
hvad er den elektroniske kirkebog?
Det er et rent statsligt register, idet det jo er en udvidelse af det gamle CPR-register.
Så det er spørgsmålet, om man overhovedet kan sige, at civilregistreringer er forblevet i folkekirken.
Men ellers er der ikke meget folkekirke ved det.
CPR-registeret og den elektroniske kirkebog er jo det samme.
Charlotte Dyremose (KF), 2009-11-27:
Nej, det er den jo så ikke helt, for der står forskellige ting i dem.
Men jeg er i princippet enig med hr. Jesper Langballe i, at der intet kirkeligt er over den, om jeg så må sige, andet end at man også registrerer de kirkelige handlinger.
Derfor er det også, jeg har så umådelig svært ved at se de problemer, som fru Karen Klint anførte, fordi der for mig at se absolut ingen problemer kan være for nogen.
Der er ikke nogen, der bliver pålagt en længere samtale med en præst eller et eller andet, som nogle sætter op som skrækscenarier, i forbindelse med at man skal lave de her registreringer.
Derfor er det også, jeg siger, at det er en traditionsordning, det er en praktisk ordning, og der er endda også en økonomisk årsag til, at man har ladet det ligge, hvor det ligger.
Så er der så meget delte meninger om, om det er en fordel eller en ulempe for kirken.
Det tror jeg heller aldrig der ender med at blive konsensus om.
Bente Dahl (RV), 2009-11-27:
For første gang i min lovgiverkarriere er jeg ordfører på et lovforslag, der ifølge § 3 ikke skal gælde i de sønderjyske landsdele, Færøerne og Grønland.
Det plejer jo at være Grønland og Færøerne, der er undtaget, men dette lovforslag undtager altså også min hjemmen, som vi siger i det sønderjyske.
Det er måske lige før, vi skal overveje at blive selvstyrende.
Nej, det skal vi nu ikke, overhovedet ikke.
Men når vi i det sønderjyske er undtaget i L 68, er det, fordi vi allerede har en udmærket gældende lovgivning, så det er kommunerne, der varetager opgaverne med at registrere fødsler og dødsfald.
Vi er ikke kommet igennem med det, men vi mener, at det fremdeles er den bedste og enkleste måde at registrere civilt på.
Jeg interesserer mig lige i øjeblikket for, at omkostningerne ved den ene og den anden model bliver afdækket, for at vi kan sammenligne, om det også økonomisk er et synspunkt, der kan være hensigtsmæssigt at få bragt på banen, hvad angår den sønderjyske model.
Forslaget her har to dele, og den ene drejer sig om fødsler, den anden om dødsfald.
Begge dele er fornuftige forenklinger af det nuværende dobbeltregistreringssystem.
Ved fødsler går lovforslaget ud på at ændre den dobbeltanmeldelse, der sker, idet forældre, sygehus, jordemoder indberetter de fødsler, der finder sted enten på sygehuset eller hjemme, men det bliver nu fremover udelukkende jordemoderens pligt at indberette.
Ved dødsfald er det sådan, at både pårørende og læge er forpligtede til at foretage anmeldelse, men fremover vil det jo udelukkende være lægen, der har det ansvar.
Nogle af høringssvarene påpeger, at det vil være udmærket at bibeholde ordningen, således at to parter anmelder, så fejl derved minimeres.
Det er naturligvis et argument for at opretholde systemerne, men i en afvejning af fordele og ulemper finder vi, at forenklingerne er gode.
Vi må altid se i øjnene, at hvor mennesker er, vil der ske fejl.
Fejl skal minimeres, men undgås kan de ikke.
Systemerne skal bygges op, så de opfanger fejlene, men decideret dobbeltregistrering er efter vor mening lidt for omfattende et system, hvis det er for at undgå fejl.
Vi mener, at det foreslåede system er rimeligt til at fange fejlene.
Vi er positive over for L 68.
Jeg skal hilse fra SF og sige, at de er positive over for L 68.
Karen J. Klint (S), 2009-11-27:
Tak for ordet.
Jeg vil også gerne takke ministeren for at være meget direkte og meget ærlig om, at selvfølgelig betyder ordenes rækkefølge noget; det er jo derfor, at kirkebogen står først.
Det var en fin begrundelse, ministeren kom med, og så kan der være nogle ude i omverdenen, der er enige eller uenige i, at det bliver lagt sådan.
Men argumentationen fra ministerens side var – synes jeg – o.k.
Det får mig så også til at spørge ministeren, om ministeren ikke godt kunne komme med en lige så klar og direkte melding om, hvad det er, der ligger i begrebet det tjenstlige ansvar for præster og provster i forhold til anmeldelse af fødsler.
Charlotte Dyremose (KF), 2009-11-27:
Det er jo en lillebitte strid om ord.
Jeg tror ikke, der er ret mange, der tror, at CPR har noget at gøre med folkekirken, så derfor synes jeg egentlig bare, at det ordvalg, man har truffet, er helt naturligt, netop fordi der er et ansvar for registreringen.
Og så tror jeg, vi alle sammen godt ved, at der er noget helt andet, der hedder CPR.
Og jeg må indrømme, at jeg heller ikke på nogen måde har læst det sådan eller har kunnet få mig selv til at læse det sådan, at bare det, at der står kirkebog, inden der står CPR, skulle betyde, at de to ting havde noget med hinanden at gøre Jeg føler måske bare lidt, at det er et spøgelse, man måske ikke nødvendigvis behøver at se, hvis der altså er nogen, der ser det.
Benny Engelbrecht (S), 2009-11-27:
Ja tak.
Jeg vil godt vende tilbage til bekymringen om, hvad der sker, hvis myndighederne foretager et forkert skøn.
Det er vel ret så væsentligt at sikre sig, at vi ikke på denne konto risikerer at stå med et ansvar, som i sidste ende kan blive et spørgsmål om kroner og øre, også for det offentlige.
Jeg vil gerne høre, hvad ordføreren har tænkt sig i forhold til det.
Er ordføreren så skråsikker i sin sag, at der ikke vil komme sager, eller kan vi forvente, at vi bare udskriver en blankocheck i forhold til eventuelle erstatningskrav, som stilles?
Et andet tvivlsspørgsmål, der rejses i høringssvarene, er omkostningernes niveau, og der peges fra flere sider bl.a. på, at de niveauer, der er blevet indikeret i mødesammenhæng, virker overraskende lave i forhold til Fødevarestyrelsens normale omkostningsniveau og også i forhold til, hvad markedet i øvrigt kræver i forbindelse med sådan nogle vurderinger.
Henrik Høegh (V), 2009-11-27:
Til det sidste vil jeg sige, at det bliver gebyrfinansieret – og lad det være ved det – og det bliver frivilligt, om virksomhederne vil have den her forhåndsgodkendelse. Så må jeg sige, at jeg slet ikke forstår, at alle ikke synes, det her er en god idé.
Når man skal i gang med enten en mærkning af et nyt produkt eller et nyt køkken, kan man få en godkendelse, inden man går i gang.
Som det er i dag, skal man have godkendelsen ved ibrugtagningen.
Det vil sige, at man har lavet alt arbejdet.
Det kan være, at det bliver dobbeltarbejde: at man skal sætte fliser op et andet sted, have flere håndvaske, eller hvad ved jeg.
Faktisk er det sådan i dag, at man først kan få at vide, hvordan fliserne skal sidde, når man har sat dem op.
Jeg tror, det er en stor fordel for alle parter, at man nu på forhånd på grundlag af en tegning kan få at vide, hvordan det skal være.
Det må trods alt være det mest omkostningseffektive, også for erhvervet.
Benny Engelbrecht (S), 2009-11-27:
I forbindelse med beslutningsforslag nr. B 134 i sidste samling – det var et forslag fra Socialdemokraternes side om skærpelse af bødeniveauet for overtrædelse af fødevarelovgivningens vildledningsbestemmelser – udtalte Dansk Folkepartis daværende ordfører, hr. Jørn Dohrmann, at han syntes, at det var et tiltalende forslag, som sådan skulle nærmere vurderes og diskuteres, og at det forslag, som nu er blevet fremsat af ministeren, ville være sådan det første skridt på vejen.
Men det blev også nævnt i den debat, at man ville sætte fokus på de efterfølgende bødeniveauer i forbindelse med vildledende markedsføring eksempelvis.
Mener hr. René Christensen, at der er brug for, at vi kombinerer dette med også at kigge på bødeniveauerne i forbindelse med vildledende markedsføring, når man nu også giver mulighed for at kunne forhåndsafprøve de her områder?
René Christensen (DF), 2009-11-27:
Man kan jo sige, at man nu, inden man sætter sit produkt på markedet, får mulighed for at få en forhåndsgodkendelse og dermed at kunne handle i god tro i forhold til, hvordan ens produkt udgiver sig over for forbrugerne.
Man kan sige, at de, der fravælger det, jo absolut ikke behøver at have handlet i ond tro.
Det kan også være en virksomhed, som mener, at et produkt ikke behøver forhåndsgodkendelse, fordi man er sikker på, at ens produkt lever op til myndighedernes krav.
Men vi er altid lydhør over for, hvis der er nogle, også på andre områder inden fødevareområdet, som handler i ond tro, og vil meget gerne være med til, at man også straffer hårdt, så de her virksomheder oplever, at de har gjort noget forkert både i forhold til forbrugerne og til lovgivningen.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-11-27:
Forslaget åbner op for forhåndsgodkendelse af mærkning og markedsføring, og det er det, vi synes er allermest problematisk ved det her forslag; på mange andre områder synes vi faktisk det giver god fornuft.
Her må jeg bare sige: Her svigter ministeren den almindelige forbruger.
Det er et eksempel på, at ministeren sætter virksomhederne foran forbrugerne, og det er kritisabelt.
Det er nemlig yderst problematisk, at fødevareministeren ikke har dokumenteret virksomhedernes behov for de her forhåndsgodkendelser, og det vil sige, at virksomhederne nu får myndighedernes blåstempling af at gå lige til grænsen i deres markedsføring.
At forhåndsgodkendelser heller ikke omfatter egentlig verificering af oplysninger, altså at man skal bekræfte oplysninger såsom ingredienser eller næringsindhold, er fuldstændig uholdbart.
Forslaget ændrer grundlæggende på ansvarsfordelingen mellem virksomheder og myndigheder, og det kan vi ikke være med til at støtte.
Virksomhederne bliver nu delvis frataget ansvaret for, at deres produkter overholder lovgivningen, og der er derfor god grund til at frygte, at myndighederne vil blive syltet ind i virksomhedernes eventuelle tvivlsomme markedsføring af usunde produkter.
Det er myndighederne allerede, når vi snakker om GDA-mærkning, ved at man ikke har valgt at støtte de vildledningsklager, der har været, men det her vil gøre det yderligere vanskeligt at skelne mellem virksomhederne og myndighederne.
Vi kender jo den her slags forhåndsgodkendelser fra et andet område, nemlig miljøgodkendelsesområdet, og her har vi faktisk nogle fæle erfaringer, hvor det i sidste ende var miljømyndighederne, der kom til at sidde med erstatningsansvaret, i stedet for den virksomhed, som egentlig burde være erstatningsansvarlig.
Det kan vi i SF ikke støtte.
Vi kan ikke fratage virksomhederne den form for ansvar, når det drejer sig om markedsføring.
Forslaget vil desuden – er vores vurdering – forringe fødevarekontrollen, fordi den nye aktivitet med forhåndsgodkendelser vil tage tid fra myndighedernes andre lovpligtige opgaver.
Man kan jo ikke det hele på én gang.
Forbrugerstyrelsen vil ikke i samme grad kunne prioritere andre opgaver ud fra en risikotilgang, men vil i stedet være nødt til at tage hensyn til virksomhedernes ønsker om forhåndsgodkendelse.
Og problemet er, at når forhåndsgodkendelserne som beskrevet i loven er bindende og derfor i værste fald vil kunne medføre betragtelige erstatningsansvar for virksomhederne, må man formode, at det kræver særlig omhu fra Fødevarestyrelsens side at behandle de her komplicerede ansøgninger.
Man kan derfor ikke udelukke, at der kan gå tid fra andre opgaver, og det er bestemt ikke i forbrugernes interesse – og slet ikke set i lyset af den sidste tids mange diskussioner om fødevarekontrollen og kødskandalerne og lignende.
SF mener derfor, hvis det her forslag skal blive til noget, at det vil kræve flere midler til Fødevarestyrelsen, og de her midler kan meget passende opkræves som en øget brugerbetaling hos virksomhederne – noget, som vi også hører at Venstre og Dansk Folkeparti lægger op til.
SF kan ikke støtte det her forslag, som det ligger.
René Christensen (DF), 2009-11-27:
Jeg troede faktisk, at Socialistisk Folkeparti gik ind for, at staten kunne overtage mange ting.
Folket skal jo ledes.
Det er tankegangen.
Men her mener man altså, at myndighederne ikke kan tage det ansvar.
Myndighederne magter ikke den opgave, som det er at modtage et produkt, kigge på produktet, se på, om produktet lever op til den lovgivning, som er bestemt her i salen.
Man mener fra Socialistisk Folkepartis side ikke, at myndighederne kan magte den opgave.
Det vil jeg gerne spørge om.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-11-27:
Hvis ordføreren hørte, hvad jeg sagde, så lavede jeg faktisk en skelnen mellem forhåndsgodkendelser af bygninger og forhåndsgodkendelser af mærknings- og markedsføringskampagner.
Grunden til, at jeg ikke mener, at man kan gøre det ens, skyldes den måde, man har lagt op til at forhåndsgodkendelserne skal være med hensyn til mærkning.
Der lægger man jo ikke op til en gennemgang af ingredienser eller næringsindhold, og det er lige præcis den debat, Dansk Folkeparti tidligere har støttet os i.
For det er jo det, virksomhederne gør i øjeblikket.
Når du køber et eller andet produkt, vi du opleve, at Cola Light er sundere end skummetmælk – ud fra den måde man laver mærkning på.
Det vil vi i SF ikke acceptere, og vi vil slet ikke have, at myndighederne bliver blandet ind i det, fordi de bliver syltet ind i et eller andet komplekst, som man ikke kan gennemskue.
Det er jeg ked af at Dansk Folkeparti ikke længere kan støtte os i.
René Christensen (DF), 2009-11-27:
For hvis man sender et produkt ind, er det jo den samme myndighed, som senere hen skal gå ud.
Hvis man får en forhåndsgodkendelse, så er det her produkt godkendt, og det kan sælges med den mærkning, der nu er.
hvem er det så, der skal undersøge, om det her produkt faktisk er vildledende?
Det er jo de samme.
Vil det sige, at man heller ikke har tillid til – hvis der kommer en anmeldelse fra en forbruger eller fra en organisation – at de, som skal afgøre det her, faktisk er klædt på til det?
Nu skal vi lige passe på, hvad der bliver sagt.
Jeg har faktisk tillid til, at når man sender det her ind, og man så strammer skruen lidt, så får man ikke en godkendelse.
Så får man det tilbage med bedømmelsen, at dette produkt ikke er godt nok.
Jeg er fuldstændig enig i problematikken, at man ikke skal begynde at lave ét stykke chokolade om til at være fire portioner.
Jeg er fuldstændig enig, men jeg er også fuldstændig overbevist om, at et sådant produkt ikke ville blive godkendt med den mærkning.
Hvis man efterfølgende, efter at man har fået sin godkendelse, laver om på mærkningen, så har man selvfølgelig foretaget sig noget ulovligt, og så vil man selvfølgelig få en bøde for det og få trukket godkendelsen tilbage.
Henrik Høegh (V), 2009-11-27:
Ifølge fru Pia Olsen Dyhr mærker virksomhederne, hvad søren de har lyst til, hørte jeg.
Hvis det virkelig skulle være sådan, hvad vil fru Pia Olsen Dyhr så være mest tryg ved: at man får sin mærkning godkendt, inden man markedsfører produktet, eller at man bare går i gang og ser, hvor længe det går, indtil man enten bliver anmeldt eller der kommer en kontrollør forbi?
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-11-27:
Egentlig vil jeg jo grundlæggende gerne have en forhåndsgodkendelse; så langt kan vi faktisk godt være enige, vil jeg sige til ordføreren for Venstre.
Men problemet med de her forhåndsgodkendelser er jo de krav, der stilles til dem på mærkningsområdet.
På mærkningsområdet stiller man jo ikke krav til f.eks. indhold i forhold til næringsdeklarationer, og det er det, jeg synes er problematisk.
Det er jo ikke, fordi vi generelt er imod forhåndsgodkendelser, og det startede jeg faktisk også min tale med at sige.
Men det er problematisk, når vi kan se, at virksomheder i dag mærker deres produkter, jeg vil faktisk sige en lille smule underlødigt, og det har jeg noteret mig at landbrugs- og fødevareområdet også er enig med SF i, og jeg har noteret mig, at hovedparten af de folkelige organisationer er enige med SF i, at der faktisk i øjeblikket er en mærkning på markedet, som er dybt problematisk.
Det er ærgerligt, at jeg så har noteret mig, at fødevareministeren ikke mener det.