runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Joachim B. Olsen (LA), 2015-04-14:
Det er naturligvis frit for det danske Folketing – det er ikke det, som jeg problematiserer – det synes jeg også det skal være.
Men det, jeg problematiserer her, er, at man ofte siger, at det er et problem, at man overimplementerer EU-lovgivning i dansk lovgivning, og alligevel er man med til at gøre det selv.
Man problematiserer, at staten har vide beføjelser i forhold til grundlovens § 72, og så stemmer man for at udvide de beføjelser.
Der er jo ikke tale om, at vi ikke ønsker, at skattelovgivningen bliver overholdt, men her er der f.eks. tale om, at det ikke bare er sådan, at myndighederne får indblik i, hvem der ejer selskaber, men også offentligheden får indblik i det.
Her går man også videre sådan i retning mod svenske og norske tilstande, hvor der er meget, meget åbenhed om, hvem der ejer hvad, og det giver altså også nogle problemer, i forhold til om man har lyst til at investere osv., fordi der kan være nogle helt naturlige grunde til, at man ønsker at hemmeligholde ejerforhold, og at det intet har med noget kriminelt at gøre.
Men jeg vil egentlig bare spørge: Anerkender ordføreren, at man her altså stemmer ja til at overimplementere?
Anerkender man, at man her giver staten videre beføjelser i forhold til at gå ind på privat ejendom, privat virksomhed?
Preben Bang Henriksen (V), 2015-04-14:
Og så kan ordføreren jo godt kalde det for en overimplementering – sådan ser jeg det nu ikke.
Men det forhindrer da sandelig ikke det danske Folketing i at vedtage det, som ordføreren måske vil fortolke som skrappere regler.
Mai Mercado (KF), 2015-04-14:
Altså, man kan jo sige meget, men jeg tror, at statsministeren må være enig med mig i, at Danmark og også danskerne er formet af kristendommen, og at kristendommen har påvirket danskerne igennem århundreder og til stadighed gør det i dag.
Det er jo altså sådan, at der er tusindvis af skoleelever, som i dag bliver fritaget fra kristendomskundskab, men som jo godt kunne have siddet og modtaget undervisning i, hvordan vi lever.
Og det er vigtigt at understrege, at kristendomskundskab jo på ingen måde er forkyndende – det ved statsministeren sikkert heldigvis godt – men er oplysende, og at man også lærer om andre religioner.
Men statsministeren er selvfølgelig godt bekendt med den her bog, for hun har jo selv været med til at give interview til den.
Jeg kan godt afsløre, at det ikke er en, jeg har stående hjemme på boghylden; det er en, jeg har lånt på biblioteket.
Så vil jeg bare spørge, om statsministeren stadig væk vil være med til at gøre kristendomskundskab obligatorisk.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2015-04-14:
Jeg ved ikke rigtig, om fru Mai Mercado vil have, at jeg skal kommentere den konservative kampagne; så meget har jeg ikke sat mig ind i den konservative kampagne.
Men vi er jo meget optaget af det her med, hvordan man styrker vores fællesskab i Danmark, styrker solidariteten og også styrker det, jeg vil betegne som de danske værdier.
Og noget af det, der er stærke danske værdier, er jo det her med, at vi passer på hinanden.
Vi har en ordentlighed over for hinanden, så vi, selv om nogle falder igennem, ryger lidt ud på sidelinjen af samfundet, rent faktisk passer på hinanden.
Det er ikke noget, der kommer af sig selv.
Det kræver et fintmasket sikkerhedsnet.
Det kræver en økonomisk politik, hvor der ikke alene er styr på det, men også en evne og en vilje til at bruge pengene på vores fællesskab.
For en af de virkelig stærke danske værdier er, at vi insisterer på at have et stærkt fællesskab, hvor alle kan være med, og hvor alle får en chance for at være med.
Det er en stærk dansk værdi, som vi gerne vil kæmpe for.
Og det står lysende klart, at dem, der ikke svarer på spørgsmålene sådan i offentligheden – det behøver ikke at være her i Folketingssalen – er Venstre, som nægter at give svar på noget som helst; det være sig skattepolitik, sundhedspolitik, kontanthjælp, og jeg kunne blive ved.
Der er rigtig mange ubesvarede spørgsmål.
Og det er jo rigtigt, at vi var nødt til at lave en temmelig hård opbremsning, efter at først hr. Anders Fogh Rasmussen og så hr. Lars Løkke Rasmussen havde været ved roret.
For dengang var det jo sådan, at budgetterne ikke blev overholdt, og det vil sige, at i årene omkring 2009 var der virkelig mange ansatte i den offentlige sektor.
Det understreger også, hvor vigtigt det er, at man år for år overholder sine budgetter.
Det ville egentlig klæde hr. Lars Løkke Rasmussen, når han nu selv har rejst den her diskussion, at anerkende, at de år, som der måles på, bl.a. de her år omkring 2009, er de år, hvor vi har de høje tal, fordi det ikke lykkedes den tidligere borgerlige regering at overholde sine egne budgetter.
Det er grunden til nedgangen.
Hvad angår nulvæksten, betyder den jo også, at man ikke kan have det antal offentligt ansatte, som man har i dag.
Jeg forstår godt, man kan gå ind for nulvækst, og at man gerne vil bruge alle pengene på skattelettelser til de rigeste, det er jo fair nok, det er et synspunkt, som Venstre længe har haft.
Men hvorfor er det, at Venstre ikke stille og roligt vil indrømme, at hvis man har nulvækst, har man et stort problem, når man samtidig siger, at man vil udvide den offentlige sektor?
Hvis man gerne vil udbygge vores sundhed, må man spare på andre områder.
Så var der det med udviklingsbistanden, men det må jeg ikke for formanden.
Det håber jeg vi kan tage igen bagefter.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2015-04-14:
Jeg vil gerne svare på det sidste spørgsmål.
Hvorfor vil vi ikke indrømme det ene og det andet?
Fordi det er forkert, fordi et udgiftsstop sådan set betyder, at de offentlige udgifter kommer til at vokse år efter år med det, som lønningerne stiger og inflationen stiger.
Så alene derfor er det forkert, og dertil kommer jo så spørgsmålet om, hvorvidt man har viljen og evnen og modet og ambitionen til at ælte dejen rundt, altså bruge mere et sted for at bruge mindre et andet sted.
Det er jo sådan set derfor, at jeg spørger, om regeringen har tænkt sig virkelig at gøre alvor af den her ambition om at bruge 3,6 mia. kr. mere på udviklingsbistand, for så skal de penge jo findes, og så kan de penge da i hvert fald ikke bruges et andet sted.
Det kan de jo ikke.
Det er jo også derfor, at jeg helt åbent siger til danskerne, at vi er indstillet på at spare 2,5 mia. kr. i udviklingsbistand.
Det vil stadig væk sikre, at Danmark er i topfem, og det frigør 2,5 mia. kr., som kan bruges på andre områder.
Sådan hænger det jo sammen.
Vil man noget mere et sted, må man noget mindre et andet sted.
Hvad skal der ske for at give skattelettelser i bunden?
Hvad skal der ske for at fremme patienternes rettigheder?
Hvad skal der ske med kræftpatienterne?
Hvad skal der ske med at opfylde det her løfte, man gav, som endda overlevede som et af meget, meget få løfter?
Altså, det der løfte om, at alle kommuner skulle have flere penge, overlevede jo i hvert fald ikke.
Man skrev ud til samtlige landets borgmestre, udregnede kommune for kommune, hvor mange flere penge de ville få.
To tredjedele af dem fik færre.
Det løfte, som overlevede, om, hvornår man ville indfri det, og der er jo ikke klare svar på noget af det hele.
Så jeg tror sådan set, at jeg trækker mig her og lader være med at stille yderligere spørgsmål.
Det tjener egentlig ikke noget formål.
Vi vil rulle de lønstigninger tilbage, man har givet til kontanthjælpsfamilierne.
Vi vil lette skatten i bunden.
Vi vil give danske kræftpatienter nogle bedre patientrettigheder ved at give dem en patientansvarlig læge.
Vi vil give alle landets patienter bedre rettigheder ved at gennemføre det udvidede frie sygehusvalg.
Og over for det står der altså en statsminister, som bryster sig af opnåede resultater – og al respekt for det – og som har en løs påstand om, at nu skal vi videre.
Vi kan ikke få at vide hvorhen.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2015-04-14:
Det ville have klædt hr. Lars Løkke Rasmussen lige at korrekse sig selv i forhold til det her med, om der har været en nedgang i antallet af offentligt ansatte, fordi sandheden er jo, at der i 2009 ganske enkelt blev brugt så mange penge, at antallet af offentligt ansatte steg, og når man så begynder at overholde budgetterne, kan det selvfølgelig også mærkes.
Det, der ville klæde hr. Lars Løkke Rasmussen, er – og nu snakker man om udviklingsbistand, og den kan man jo kun trække i et år, så kommer der jo heldigvis et år efter det og et år efter det – at lægge en samlet plan frem for, hvordan tingene skal udvikle sig.
Hvordan skal tingene udvikle sig?
Hvor store?
Hvor meget?
Det er da et væsentligt spørgsmål, særlig fordi hr. Lars Løkke Rasmussen er så optaget af, at det meget, meget bedre skal kunne betale sig at arbejde, når hr. Lars Løkke Rasmussen skulle lægge et budget.
Hvor meget skal der så gives i skattelettelser i bunden?
Det er ikke kun mig, der mangler svar, men både hele Folketinget og befolkningen mangler naturligvis svar på det.
Så er der en sidste ting, som jeg er blevet spurgt rigtig meget om i dag, og som vedrører kommunernes økonomi.
Jamen altså, hr. Lars Løkke Rasmussen – og det har vi jo vænnet os lidt til, men det er også derfor, at det er så vigtigt, at vi har den her samtale nede i Folketingssalen – bruger jo ofte meget forkerte tal, og det gør han jo så også for kommunernes økonomi.
For hvis man kigger på de foreløbige regnskaber for 2014, tyder alt jo på, at kommunernes serviceudgifter faktisk er steget med op mod 2 mia. kr., hvis man sammenligner med 2013.
Så når hr. Lars Løkke Rasmussen angiver et billede af, at der bare har været pres på kommunernes økonomi, så passer det jo heller ikke.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2015-04-14:
Det kan godt være, det kun er mig, men jeg synes ikke, jeg rigtig fik nogen bud på, hvad man sådan konkret vil gøre fremadrettet.
Så skal man ikke sige farvel til nogen offentligt ansatte.
Det kunne være spændende lige at bede statsministeren – bare i en lille parentes – om at oplyse, hvor mange færre offentlige ansatte der er i dag, end der var, da jeg forlod Statsministeriet.
Det kunne være meget rart lige at få det på bordet.
Jeg kender godt svaret.
Det er små 14.000.
To ud af tre kommuner har i dag færre penge at drive kommune for, end de havde, da jeg var statsminister, og i de kommuner drømmer de om et udgiftsstop, og de drømmer om tanken om, at de kunne have bare de penge, de havde.
Men det er jo bare en sidebemærkning, for det med, hvad man kan og ikke kan, er jo også et spørgsmål om, hvordan man prioriterer.
Og lad mig tage et tema op her.
For et af de steder, hvor statsministeren sidste gang gik til valg på noget, der rent faktisk overlevede mødet med det sorte tårn, var jo spørgsmålet om, hvor meget vi skal bruge på udviklingsbistand.
Man gik til valg på, at der skulle bruges 1 pct. af BNI.
Det blev skrevet ned i regeringsgrundlaget: Regeringen vil opjustere udviklingsbistanden, så den over en årrække kommer tilbage på 1 pct. af BNI.
Jeg tror, det aktuelle niveau er 0,83 pct., og det svarer til 17,5 mia. kr.
Det er unægtelig noget fra ambitionen.
I forhold til den her prioriteringsdebat vil jeg jo gerne åbent her sige, at vi foreslår at skære 2,5 mia. kr. i udviklingsbistand, som vi hellere vil bruge på noget andet.
Jeg går ud fra, at regeringen vil opfylde sine mål, og derfor skal mit spørgsmål, som også er relevant i forhold til, hvad vi kan med sundhedsområdet, og hvad vi kan med ældreområdet, være: Bliver det næste år, regeringen vil indfri sin egen ambition?
Er det sådan, at man næste år vil bruge 3,6 mia. kr. mere, end man gør i år, på udviklingsbistand?
For så bliver den der økonomiske forskel, der er mellem statsministeren og mig, hurtigt spist op.
Er det næste år, eller hvornår er det, regeringen er parat til at bruge 3,6 mia. kr. mere på udviklingsbistand for at nå sin målsætning?
Vi vil hellere reducere på det her område for at bruge pengene herhjemme, bl.a. på en oprustning af vores sundhedsvæsen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2015-04-14:
Tak for det.
Når man hører den første sådan indledende runde her i spørgetimen i dag, får man næsten fornemmelsen af, at vi er i valgkamp.
Jeg ved ikke, om andre har tænkt det samme, men talelysten er jo stor.
Jeg vil egentlig godt lige indledningsvis her i min runde i spørgetimen endnu en gang sige tillykke til statsministeren – eller til partiformanden.
Jeg var jo til reception herinde i Fællessalen i går, som Socialdemokratiet havde indbudt til, i anledning af at partiformanden nu havde 10 år på bagen som partiformand.
Som det sig jo hør og bør, når man kommer til en fin reception, havde jeg selvfølgelig en gave med, og jeg havde så taget en, synes jeg, flot figur af en dansk garder med og også en god flaske rødvin.
Der skulle også være lidt til aftenstunden for statsministeren efter en travl dag.
Og så havde jeg også en særlig gave, nemlig en aktie i Goldman Sachs.
I går, da jeg gav gaven, var det selvfølgelig med et godmodigt smil, og lidt politisk drilleri lå der jo i det.
Men her i dag skal jeg heller ikke undlade at understrege over for statsministeren, at der også er en vis alvor i det, da en af de ting, som statsministeren har stået i spidsen for i den tid, hun har været statsminister, jo har været at sælge en del af DONG til Goldman Sachs.
Nu kan man sige: Hvorfor nu komme ind på det i dagens spørgetime?
Hvorfor nu nævne den her groteske sag, som mange danskere har stillet spørgsmål om?
Hvorfor var det så vigtigt for regeringen at sælge lige præcis til Goldman Sachs?
Hvorfor nævne det i en spørgetime i dag?
Det er, fordi der er kommet en ny bog.
Den udkom i går, og jeg ved også, at statsministeren har fået den til receptionen i går af en anden kollega herinde.
»Det bedste bud« hedder bogen, og den illustrerer, at finansministeren i forløbet talte usandt, skabte en usand historie om, hvor Goldman Sachs betalte skat.
Den her bog fortæller, at Kammeradvokaten i forløbet fortalte regeringen, at Folketinget faktisk havde pligt til at sige nej til tilbuddet fra Goldman Sachs, hvis man vurderede, at der kunne være et bedre tilbud.
Folketingets Finansudvalg, som jo så skulle debattere sagen, havde bare ikke mulighed for at forfølge det, fordi Folketinget bl.a. ikke kunne få de oplysninger om, hvilke andre bud der var.
På baggrund af den her bog, på baggrund af de åbenlyse konspirationsteorier, man jo kan sige den bog i virkeligheden lægger for dagen, er mit spørgsmål til statsministeren her i dag derfor, om statsministeren nu en gang for alle vil sætte det på plads, at selvfølgelig skal Folketinget have de oplysninger, der er nødvendige for Folketinget for at kunne vurdere, om det her salg, regeringen foretog til Goldman Sachs, i virkeligheden var, som bogens titel lyder, det bedste bud, eller om der var andre bedre bud.
Vil statsministeren personligt sikre, at Folketinget nu får de oplysninger, der er nødvendige for, at Folketinget kan gøre sit arbejde?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2015-04-14:
Jeg synes jo, det er meget interessant, sådan som Dansk Folkeparti lægger sig i den her sag.
Det kan godt være, at der er andre, der vil spørge om det her senere i spørgetimen, men det er jo partier, som hele tiden har været imod, og som ikke har haft en viden, som Dansk Folkeparti har haft hele vejen igennem.
Så jeg synes egentlig, at det er vigtigt at huske på, hvad den her sag handler om.
Den handler om, at DONG Energy tilbage i 2013 havde nogle udfordringer, hvor de manglede kapital.
Derfor blev forligskredsen, som Dansk Folkeparti jo er en del af, enige om at igangsætte en proces, som kunne sikre, at DONG kunne få tilført noget ekstra kapital udefra.
Det var der fuldstændig åbenhed om.
Eftersom Dansk Folkeparti var en del af forligskredsen, var de også involveret, og så vidt jeg har forstået det, der foregik dengang, så blev Dansk Folkeparti helt tilbage i oktober 2013 præsenteret for hovedindholdet i de aftaler, som senere blev indgået med nye investorer.
Dansk Folkeparti støttede på den baggrund, at regeringen kunne indgå de endelige aftaler, og det var partiets finansordfører meget tydelig omkring.
Alligevel valgte Dansk Folkeparti som bekendt at springe fra aftalen.
Dansk Folkeparti har det jo med ligesom at finde ud af, hvilken vej vinden blæser, og hvis den så blæser en ny vej, skifter man holdning.
Det har været meget svært siden da at finde de saglige grunde til, at Dansk Folkeparti og hr. Kristian Thulesen Dahl valgte at springe i målet og valgte at springe fra en politisk aftale, som vedrører en stor og vigtig dansk arbejdsplads.
Det er jo alvoren i det her.
Det er, at der sådan set var en aftale.
Dansk Folkeparti var fuldt bekendt med den, men da det kom til stykket og det blev lidt svært, kunne man ikke regne med Dansk Folkeparti mere.
Det er jo kendetegnende for Dansk Folkeparti, at de skifter holdning.
Det, der så også er interessant, er at se på, hvad det er, Dansk Folkeparti ønsker at gøre i stedet.
De ønsker jo egentlig, så vidt jeg ved, at man stadig arbejder for at have en børsintroduktion af DONG Energy.
Hvad sker der i en børsintroduktion?
Jamen der sker jo bare det, at alle og enhver kan købe aktier, og der kan hr. Kristian Thulesen Dahl ikke bestemme, hvilke aktier der skal købes af hvem.
Så der er noget i den her sag, som klinger meget, meget hult, og jeg kan jo kun gentage det, som min finansminister har sagt rigtig mange gange, nemlig at der var åbenhed om den her plan, og at vi naturligvis valgte det bud, der samlet set var det bedste for staten, og det var Dansk Folkeparti enig i, indtil de så desværre ikke var det længere.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2015-04-14:
Åbenhed er vist det sidste, man kan sige om den her sag.
De journalister, der har søgt aktindsigt i sagen, har tilbage fået sådan nogle papirer, som også er afbildet i starten af bogen, hvor stort set alt er overstreget.
Altså, på mails kan man se, at der står »kære Morten«, og så står der »venlig hilsen, Peter«.
Resten er overstreget.
Jeg tror, de fleste ved, at det ikke er særlig åbent, at der ikke er stor åbenhed omkring det her.
Det, der er sagen, er, at nu har vi så en bog, der bl.a. fortæller, at finansministeren fabrikerede, man kan vel nærmest sige en løgn – det er i hvert fald det, bogen postulerer – at finansministeren skabte en situation, hvor han fik ordførere fra regeringspartierne til at rende rundt og sige, at Goldman Sachs havde tilkendegivet, at de ville betale udbytteskat i Danmark, men at Skatteministeriet havde gjort Finansministeriet opmærksom på, at det ikke ville finde sted på den måde.
Og derfor måtte man bagefter ud at sige, at det vist var en fejl.
Det var en af regeringspartiernes ordførere, der måtte ud at sige det.
Det måtte han tage på sin kappe.
Altså, vi har en bog her, der skildrer, at kammeradvokaten i forløbet fortæller om Folketingets pligt til at afvise tilbuddet, hvis vi vurderede, at der var et bedre tilbud.
Men i Folketinget måtte vi ikke få noget som helst at vide om, hvilke andre tilbud der var.
Det er derfor, jeg nu spørger statsministeren: Vil statsministeren sørge for, sikre, tilse, personligt sætte igennem, at Folketinget kan få de oplysninger, som vi har brug for for at vurdere, om salget til Goldman Sachs var udtryk for det bedste bud, eller om der var bedre bud?
Jeg fik ikke antydningen af svar på det i første runde.
Det får jeg selvfølgelig i anden runde, for statsministeren siger jo, at hun svarer på de spørgsmål, der bliver stillet i spørgetimen, så det glæder jeg mig til.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2015-04-14:
Jeg har forstået, at kammeradvokaten, på baggrund af at der meget, meget sent i processen kom et medlem af bestyrelsen i fire pensionsselskaber med nogle tilkendegivelser om et muligt bud – det var tilkendegivelser, der kom, lang tid efter at fristen var udløbet, og det var ikke nærmere specificeret – i den forbindelse har udarbejdet et notat.
Der vil være rig mulighed for at spørge mere ind til den her sag og til notatet, når nu finansministeren kommer i samråd i næste uge, og der synes jeg egentlig det hører hjemme.
I forhold til vores debat hernede har hr. Kristian Thulesen Dahl jo altid været lidt ked af, at han ikke fik spørgsmål og ikke fik mulighed for at forklare sig.
Men der har vi en rigtig god lejlighed nu, for skal vi ikke slå fast én gang for alle, at Dansk Folkeparti selv var med til at beslutte, at der skulle tilføres ekstra kapital til DONG Energy, at Dansk Folkeparti i oktober 2013 blev præsenteret for hovedindholdet i de aftaler, som så senere blev indgået med de nye investorer, at Dansk Folkeparti på den baggrund støttede, at regeringen kunne indgå de endelige aftaler, og at Dansk Folkepartis ordfører var meget eksplicit om det?
Kære hr. Kristian Thulesen Dahl, kunne vi nu ikke bare i dag få et svar på, hvad der så skete?
Hvad var det, der skete, siden Dansk Folkeparti, der først havde sagt ja, lige pludselig ikke kunne være med i det her alligevel?
Der vil jeg godt kvittere for, at andre dele af oppositionen, bl.a. Venstre, hele tiden har anerkendt, at de var en del af det her arbejde, og at de blev orienteret, og hele tiden også har bakket op om det ansvar.
Hvad var det præcis, der skete, siden Dansk Folkeparti den ene dag mente ét, nemlig at det var en fin plan, indtil de så mente noget andet?
Det ville jo egentlig være ganske rart at få svar på det.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2015-04-14:
Det skete bl.a. det, at vi fik vished om, hvor Goldman Sachs ville betale skat.
Det var jo en sag, hvor der i januar 2014 – længe efter oktober 2013, som statsministeren henviser til – var en diskussion om, hvor de egentlig betalte skat, og hvor man pludselig fandt ud af, at de ville benytte sig af det, der hedder Luxembourgfinten, altså det her med, at de kunne få pengene skattefrit ud til selskaber på Cayman Islands og i Delaware, hvor der er skattefrihed for den her slags penge.
Jeg synes, statsministeren burde have en interesse i, at det blev afdækket, og have en interesse i at give Folketinget de oplysninger, som kan danne baggrund for, at Folketinget kan vurdere, om bogens oplysninger om, at der blev fabrikeret en usandhed, er rigtige eller forkerte.
Derfor bare for sidste gang mit forsøg på at stille det spørgsmål, som jeg nu har brugt hele denne omgang til at forsøge at få statsministeren til at svare på, nemlig: Vil statsministeren tilse, at Folketinget får de oplysninger, som Folketinget har brug for for at kunne vurdere, om det tilbud, der var fra Goldman Sachs, var det bedste bud eller der i virkeligheden var andre, bedre bud?
Hvis Folketinget skal kunne foretage den vurdering, skal Folketinget jo have oplysninger, også om de andre bud.