Karsten Hønge (SF), 2011-03-17:
Det er jo en udpræget sund interesse, Liberal Alliance her viser, for, hvordan SF og Socialdemokraterne vil arbejde, uddanne og investere Danmark ud af krisen.
For vi står over for nogle massive udfordringer.
Arbejdsløsheden er steget til 170.000 personer.
60.000 unge er berørt af arbejdsløshed.
8.002 står i kø for at få en praktikplads, og tallet er stigende.
200.000 under 30 år har ikke færdiggjort eller er ikke i gang med en ungdomsuddannelse.
Næsten 20 pct. af en ungdomsårgang får ikke en ungdomsuddannelse.
Ja, det er faktisk hver fjerde dreng, der aldrig får en uddannelse.
Vi ligger helt i bund blandt OECD-landene.
Vi har tabt op mod 200.000 private arbejdspladser inden for de sidste par år, og der er et kæmpe hul i statskassen.
Hvad er regeringens svar så?
Sammen med sin trofaste partikrykke har Venstre og Konservative gennemført en kynisk knibtangsmanøvre over for almindelige lønmodtagere, som især rammer kortuddannede i Udkantsdanmark.
Halveringen af dagpengene betyder, at de første arbejdsløse i juli til næste år skubbes over på kontanthjælp, hvis man da ellers overhovedet er berettiget til at modtage den ydelse.
Der er indført dramatiske forringelser af mulighederne for at få en efteruddannelse.
Der er nedskæringer på erhvervsuddannelserne, som vil føre til, at endnu færre kan gennemføre en uddannelse.
Så lige til sidst er der en dummebøde til medlemmerne af fagbevægelsen, ved at man gør det dyrere at være medlem.
Senest har vi så også fået præsenteret en afskaffelse af efterlønnen – endnu en mavepuster til LO-arbejderne.
Når job forsvinder fra Danmark, er regeringens svar altså at forringe mulighederne for, at lønmodtagerne og virksomhederne kan gøre sig klar til nye job.
For i fremtiden vil der jo være brug for flere faglærte og flere med videregående uddannelser, og der vil være brug for færre ufaglærte.
Der rykkes alvorligt ved trygheden blandt lønmodtagerne.
Hvis man kun har to hamre i hænderne, kan man kun få øje på to søm af forskellige størrelser.
Store skattelettelser, især til de højestlønnede, vil selvfølgelig også i et eller andet omfang skabe arbejdspladser, men det er bare en ualmindelig ineffektiv måde at gøre det på.
Hvis man stiller en flaske ud i regnvejr, vil den vel også på et tidspunkt blive fyldt op med vand, men det er en ringe måde at få vand i en flaske på.
Man kan vælge en vej med nedskæringer, dårlige uddannelser og skattelettelser til de bedst stillede.
Det hjælper bare ikke på krisen, hvis man vel at mærke vil fastholde et velfærdssamfund.
Hvis man står i et hul, vil jeg anbefale, at man stopper med at grave.
SF og Socialdemokraterne har fremlagt en helt anderledes fair løsning.
Først skaber vi job og vækst.
Vi vil forbedre skoler og ældreboliger.
Vi vil energirenovere offentlige bygninger.
Vi skal offensivt og bevidst bruge det store offentlige indkøb til at understøtte udviklingen af brancher, der kan levere nogle af fremtidens arbejdspladser.
Vi vil investere massivt i uddannelser, både folkeskolen og erhvervsuddannelserne, og vi vil hjælpe mennesker med at komme videre i arbejdslivet og hjælpe virksomhederne ved at sætte blus under efteruddannelsen.
Vi vil afbureaukratisere den offentlige sektor.
Arbejdsglæden og produktiviteten skal tilbage ved at give offentlige ansatte lov til at bruge deres arbejdstid på opgaver til glæde for befolkningen i stedet for det konstante regel- og kontrolcirkus.
Vi skaber tryghed om familiernes økonomi.
Til gengæld vil vi kræve lidt mere af millionærerne, af bankerne og af de multinationale selskaber.
Når Danmark er kommet ud af krisen og op i gear, skal vi til at arbejde lidt mere.
Der er kommet mange forslag til, hvordan reformer på arbejdsmarkedet kan bidrage med 15 mia. kr. En ny regering vil sætte sig sammen med fagbevægelsen og arbejdsgiverne for at se på, hvilke redskaber der vil fungere bedst, og det vil sikkert blive en kombination af flere initiativer på en gang.
Men udfordringen kan illustreres ved at sige, at det svarer til, at vi alle arbejder 12 minutter mere om dagen eller 1 time mere om ugen.
Som overskriften var på Arbejdsmarkedskommissionens rapport: »Velfærd kræver arbejde« – men det kræver »En Fair Løsning.«
Det er, fordi der er sammenhæng i den politik, der bliver fremlagt.
Det, det handler om, er, at vi først og fremmest skal have skabt vækst og beskæftigelse her i samfundet.
Når den situation er opstået, gennem at vi investerer målrettet i nye arbejdspladser, investerer målrettet i opkvalificering af arbejdsstyrken, investerer målrettet i at få en bedre grundskole og bedre erhvervsuddannelser, så kommer vi i en situation, hvor vi får så meget vækst og beskæftigelse i Danmark, at vi sammen med den demografiske udvikling får brug for flere hænder på arbejdsmarkedet.
I den situation tilbyder vi, både fagbevægelsen og arbejdsgiverne, en social kontrakt, en aftale om, at vi, når der er brug for flere hænder, så i fællesskab finder vejen til det.
De præcise værktøjer bliver aftalt med arbejdsgiverne og fagforeningerne, men vi kan illustrere det ved, at der er den vej ud af krisen, og at man arbejder sig ud af krisen, ved at vi sætter arbejdstiden op hver dag.
Man kan også gøre det på andre måder med ferieuger, men det kan vi måske vende tilbage til.
Pointen er, at rækkefølgen skal være der.
Vi skal have skabt vækst og beskæftigelse, og vi har brug for flere hænder, og dem finder vi i fællesskab.