runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Fischer (RV), 2007-01-25:
Næ, det tror jeg heller ikke.
Jeg tror alene, det handler om, at de har skullet vente længere på et tilbud, end de egentlig burde have ventet.
Så det er alene det.
Men igen: Det er måske meget rart at afstemme forventningerne, og det kan være svært at sige noget om det.
Tingene skal jo gå deres gang efter alle de principper, der gælder inden for Pa tientforsikringen.
Men vi som politikere kan måske godt have det sådan – og det har meget at gøre med mavefornemmelser – at det i hvert fald ville være stærkt beklageligt, hvis et større antal af de her patienter, som nu konkret bliver omfattet af den her lovændring, faktisk i den anden ende kom ud uden erstatning.
Deler ministeren ikke den opfattelse, at det ville være svært at forklare omverdenen, at mennesker, der er blevet udsat for en fejl – og som alle er enige om er en fejl, det er sådan set ikke det, der er spørgsmålet – måske alligevel ender med ikke at kunne få udbetalt erstatning, fordi man ikke kan løfte bevisbyrden?
Det er jo meget vigtigt at få understreget, at det, lovforslaget går ud på, er at udvide personkredsen, der kan søge erstatning efter den allerede gældende lov.
Det er det, det går ud på.
Hvis man har et mere generelt ønske om at hæve erstatningsniveauet for fejl i det danske sundhedsvæsen, er det en anden debat, man skal tage.
Lovforslaget her går ud på at udvide kredsen af personer.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Jens Peter Vernersen (S), 2007-01-25:
Jeg vil stille et spørgsmål, som lidt er det samme, som fru Birthe Skaarup stillede.
Altså, hvis ministeren sådan ud fra lovforslaget skal bedømme det, hvor mange patienter vil så være omfattet?
Man har jo også i forslaget flere erstatningsniveauer, altså, hvis der er tale om dødsfald, er det en stor erstatning, og ellers kan det være en mindre erstatning på måske 30.00040.000 kr. Jeg kan godt se, at der står, hvad man forventer at det koster, men det siger jo ikke noget om, om det er fem eller ti, man forventer vil få en erstatning.
Det må jo være et begrænset antal, når man ser på størrelsen af det beløb, der er sat af.
Og det følger sådan set i forlængelse af det, jeg allerede har sagt, at jo allerede den gældende lovgivning gør det muligt for de patienter, der f.eks. ikke er blevet behandlet i tide på Herlev Sygehus, at søge erstatning.
Hvor mange det er, kan jeg jo ikke vide, og det tal påvirkes sådan set heller ikke af lovgivningen her.
Det, lovgivningen her tager sigte på, er de mennesker, der er kommet i klemme på grund af sagsbehandlingsfejl i Sundhedsstyrelsen, og det kender vi jo sådan set tallet på.
Hvor mange af dem der så er i en situation, hvor de vil søge, er jo det ene åbne spørgsmål.
Hvor mange af dem der vil søge, og som så opnår erstatning, er det andet åbne spørgsmål.
Jeg kan prøve at komme det nærmere under udvalgsbehandlingen, hvor jeg også vil kunne give nogle tal for, hvad det er for nogle typiske erstatningsniveauer, vi taler om.
Så det vil jeg meget gerne vende tilbage til.
Helle Sjelle (KF), 2007-01-25:
I Det Konservative Folkeparti prioriterer vi behandlingen af kræftsyge meget højt, og derfor er vi også af den opfattelse, at det har været skrækkeligt, at der har været problemer med at overholde patienternes behandlingsgaranti.
Derfor hilser vi Konservative også forslaget om erstatning velkommen.
Det sikrer, at patienter med livstruende kræftsygdomme får adgang til at søge erstatning for den mangelfulde sagsbehandling i Sundhedsstyrelsen.
Forslaget betyder med andre ord, at vores kræftpatienter får mulighed for at søge en økonomisk erstatning.
Man fristes til at sige, at det manglede da også bare.
Men selv om kræftpatienterne måske nok opnår mulighed for økonomisk erstatning, er det jo stadig væk en ringe trøst.
Jeg føler med de kræftpatienter, som har oplevet et enormt svigt af det danske sundhedsvæsen.
Det er noget, som vi Konservative ser med stor alvor på, idet vi om nogen ønsker, at den enkelte patient, det enkelte menneske, får mulighed for et trygt behandlingsforløb i det danske sundhedsvæsen.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi har været med til at indføre behandlingsgarantien, for at den skal overholdes, og det forventer vi også at den bliver fremover.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-01-25:
Fru Helle Sjelle sluttede med at sige: Vi har været med til at indføre behandlingsgarantien.
Hvor lang tid har man i Det Konservative Folkeparti vidst, at behandlingsgarantien på de 4 uger ikke blev overholdt?
Helle Sjelle (KF), 2007-01-25:
Jeg tror, vi alle sammen her i salen har haft en forventning om, at behandlingsgarantien naturligvis blev overholdt i den udformning, som den har.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-01-25:
Er det ikke også noget, der har været gældende hos De Konservative?
Charlotte Fischer (RV), 2007-01-25:
Mit spørgsmål drejer sig netop om, hvor mange af de her patienter der kan gøre sig håb om at få udbetalt erstatning – som jeg selvfølgelig synes er et svært område, og der er ingen af os her, der er juraprofessorer.
Men som jeg forstår det, skal der selvfølgelig være indtrådt en skade.
Der står, at den både kan være af fysisk art og af psykisk art; og hvis man f.eks. har fået en psykisk skade, kan man ikke gøre sig håb om den helt store erstatning, men måske et mindre beløb.
Så vil jeg egentlig spørge: Kan man forestille sig, at der f.eks. er nogen af de 50 patienter, der er kommet i klemme i Sundhedsstyrelsen, som ikke i et eller andet omfang har døjet psykisk i ventetiden?
Jeg spørger egentlig som lægmand, for i mit hoved må det være sådan, at det næsten vil være umuligt ikke på den ene eller den anden måde at have lidt, alene af den grund at man har ventet.
Jeg ville bare høre, om ministeren deler min opfattelse sådan på lægmandsniveau.
Altså, det er jo Folketinget, der har vedtaget den her lov.
Og lovforslaget her tager jo ikke sigte på at ændre det sådan materielle indhold – kan man sige – af lovgivningen, altså hvilke skader der udløser erstatning, erstatningsstørrelser m.v.
Der er reglerne, fuldstændig som de har været hele tiden, og som Folketinget har ønsket dem.
I tilfælde, hvor det er overvejende sandsynligt, at forlængelsen i ventetiden er skyld i patientens død eller i, at sygdommen bliver uhelbredelig, kan erstatningerne nå op på et niveau på mellem 1 mio. kr. og 1,5 mio. kr. Og det følger jo sådan set af den gældende lovgivning.
Så i den forstand er det eneste nye under solen her, at dækningsområdet udstrækkes til også at omfatte de patienter – og dem kender vi jo antallet på – som kan være kommet i sådan en situation på grund af fejl i Sundhedsstyrelsen, og det psykiske ubehag – tror jeg –
bliver såmænd hverken større eller mindre af, om fejlen ligger hos Amtsgården i Glostrup eller fejlen ligger hos Sundhedsstyrelsen; det tror jeg ikke.
Helle Sjelle (KF), 2007-01-25:
Jeg bliver nødt til at sige, at det altså ikke var det, jeg hørte hr. Jørgen Winther sagde.
Anne Baastrup (SF), 2007-01-25:
Jeg vil følge op på fru Charlotte Fischers indlæg.
Det er fint, at vi får det her lovforslag, ingen tvivl om det.
Og hele det forløb, vi var udsat for, var en katastrofe.
Jeg vil ikke beskrive, hvordan jeg mener at regeringen håndterede den her sag.
Det er ikke det, vi skal bruge vores tid på nu.
Men jeg synes, det er meget vigtigt at få slået fast, at til mange af de spørgsmål, som fru Charlotte Fischer rejste, er svaret, at der i virkeligheden med det her lovforslag er relativt få, der overhovedet er omfattet af den nye erstatningsmulighed.
Og der synes jeg ikke, at vi skal stikke blår i øjnene på hinanden.
Det her lovforslag vil måske give en lillebitte gruppe mulighed for erstatning, således som Patientforsikringen selv har beskrevet det, og således som det jo også er beskrevet i bemærkningerne.
Forudsætningen for, at man kan få en erstatning, er, at man har lidt et tab.
Forudsætningen for, at man kan få en erstatning, er, at der er sket en fejl.
Forudsætningen for, at man kan få en erstatning, er, at der er noget at erstatte.
Og der skal vi altså virkelig ikke tro, således som vi kunne se i fjernsynet, dengang lovforslaget blev omtalt, at der var mennesker, der kunne se i øjnene, at nu ville de få nogle rigtig store erstatninger, fordi de havde mistet en pårørende.
Det her lovforslag er godt nok, fordi det dækker et hul, men vi skal ikke tro, at samtlige 50 mennesker, der har været udsat for de her sagsbehandlingsfejl i Sundhedsstyrelsen, kan se frem til at få en erstatning.
Vi skal selvfølgelig bruge udvalgsarbejdet til at få præciseret: Hvad er det i virkeligheden, den her udvidelse af Patientforsikringens område kommer til at betyde?
Det har de ikke.
SF støtter naturligvis forslaget, men jeg synes, at fru Charlotte Fischer har fuldstændig ret.
Hvad er det, grundlaget er?
For jeg tror i og for sig, at der er mange i den her sal, der har en opfattelse af, at det, man kan få via Patientforsikringen, og det, Patientforsikringen dækker, er mere end, hvad der er virkeligheden.
Men SF støtter forslaget.
Per Clausen (EL), 2007-01-25:
Jeg vil heller ikke komme ind på den store baggrund for den her sag.
Vi har haft en lang forespørgselsdebat om det her i Folketinget, og dengang var der et forslag, som man kunne have stemt for.
Så havde vi fået lavet en undersøgelse af ansvarsforholdene.
Det ønskede regeringspartierne og Dansk Folkeparti ikke, og sådan er det jo.
Det andet, jeg vil sige, er, at det jo er rigtigt, at man på nogle hospitaler har set, at ventelisterne er blevet reduceret.
Til gengæld har man set, at de er vokset andre steder.
F.eks. i Aalborg, som jo blev omtalt som det sted, hvor det virkelig gik godt og der ikke var nogen ventetider af betydning, har man i dag ventetider, som er over 1 måned.
Så det er også et spørgsmål om, at man flytter patienterne lidt rundt.
Så jeg tror stadig væk, vi har et udestående problem med at leve helt op til det, som er intentionen.
Jeg ved godt, at indholdet i garantiordningen kun er, at man skal gøre et forsøg på at få folk behandlet, men intentionen er jo, at de skal have muligheden, og den er ikke opfyldt endnu.
At få gjort noget ved det er vel i en eller anden udstrækning et ansvar, som både regering og Folketing bærer.
Så til det konkrete lovforslag.
Vi opfatter det som en helt naturlig reparation af et hul, som vi er blevet opmærksomme på.
Det er også rigtigt, som det er sagt, at når man læser loven og bemærkningerne, går det op for en, at der bestemt ikke er tale om noget tagselvbord.
Der er tale om, at der faktisk kan være et ret omfattende arbejde, der skal udføres for at få nogle penge, og det kan også være tvivlsomt, om man kan få dem, fordi man jo sådan set skal dokumentere, at man har lidt en skade ud over den, man ville have lidt, hvis man var blevet behandlet til tiden.
Og det er jo ikke så nemt, så jeg tror, det er rigtigt, at man nok skal lade være med at oversælge det her forslag.
Det er også klart, at selv i de tilfælde, hvor man så får en erstatning, er erstatning – og det har flere ordførere også været inde på – jo ikke noget rigtigt svar på det her problem, for hvis folk er døde, er det selvfølgelig måske meget rart for deres efterladte at få nogle penge, men det løser ligesom ikke problemet.
Og for andre, som måske har haft forskellige lidelser i forbindelse med det her, er penge måske også kun et meget lille plaster på såret.
Men jeg er meget enig i, at der selvfølgelig også er det i det, at man får et brev, at man får en klar tilkendegivelse om, at der er begået en fejl.
Det er faktisk noget, som vi synes at folk skal have en undskyldning for, og det er selvfølgelig også en vigtig ting.
Så alt i alt er vores synspunkt det, at vi selvfølgelig nok vil stille nogle spørgsmål for at få klarlagt de reelle muligheder i det her lovforslag, men der skal ikke være nogen tvivl om, at den dag, hvor vi kommer til at stemme om det, vil vi stemme for forslaget.
Birthe Skaarup (DF), 2007-01-25:
Jeg synes, at en af ordførerne formåede at få det forslag, som vi alle sammen synes er rigtig godt, ned på et niveau, hvor jeg ikke synes det hører hjemme.
Den ordfører har jo overhovedet ikke noget belæg for at sige, at vi endelig ikke må tro, at de her patienter får nogen erstatning.
Jeg synes, det er meget væsentligt, at ministeren her i dag prøver på at understrege, hvad det er, vi har sat i værk med det her forslag.
Der er måske små 100 mennesker, der siden 2001 har haft et problem, der relaterer sig til samme problemer, som var her før jul, i forbindelse med strålebehandling.
Det vil jeg gerne have ministeren til at pointere.
I virkeligheden er der måske tale om flere mennesker, for den her sag afstedkom jo, at Patientforsikringen lavede en redegørelse om, hvad rækkevidden var af den gældende lovgivning, som jo har gjort det krystalklart, at patienter, der ikke har fået behandling inden for fristerne og som følge af det er kommet i en situation, der udløser erstatning, er berettiget til at søge erstatning efter den gældende lov, og det tror jeg sådan set har været en nyttig information at få frem.
Det betyder jo, at det forløb, der har været, også vil være til glæde for en række patienter, der er kommet i klemme, ikke på grund af Sundhedsstyrelsen, men f.eks. på grund af en meget dårlig håndtering af sagerne i Københavns Amt, for nu bare at nævne et eksempel.
Dertil kommer så, at selve loven tager sigte på, at de patienter, som er kommet i klemme på grund af sagsbehandlingsfejl i Sundhedsstyrelsen, nu altså bliver dækket ind af loven.
Så det her vil være en lovgivning, som jeg skønner – sammen med den her udvidede fortolkning af den gældende lovgivning – vil være til glæde for et betydeligt antal patienter.
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-01-25:
Igen vil jeg sige: Punkt 1: Det Konservative Folkeparti har ikke sagt, at vi alene skal lette topskatten – det er af den sidst tjente krone, og det har altså været politikken hele vejen igennem.
Punkt 2: Det Konservative Folkeparti står som garant for en sund økonomisk udvikling, og det indebærer selvfølgelig, at vi ikke bare i den aktuelle økonomiske situation nu pumper penge ud til ny aktivitet, hvad enten det er i den offentlige sektor – sådan som SF vil gøre det i flere milliarder kroners-klassen og dermed sætte hele robustheden over styr – eller det er i den private sektor.
Men vi arbejder hen imod en situation, hvor det bliver muligt at lette skatten på den sidst tjente krone, sådan at flere får en interesse i at yde en ekstra indsats.
Men man finansierer ikke skattelettelser ved engangsindtægter, det er tindrende klart.
Skattelettelser er et instrument, der skal styrke vores økonomi på kort og på lang sigt, og ikke det modsatte.
Rasmus Prehn (S), 2007-01-25:
Den konservative ordfører siger en masse om slag i luften.
Men er sandheden ikke, at danmarkshistoriens allerstørste slag i luften er Det Konservative Folkepartis evige snak om skattelettelser?
Er det ikke et slag i luften?
Den ene valgkamp efter den anden har Det Konservative Folkeparti turneret land og rige rundt og talt om skattelettelser.
Men hvor mange almindelige lønmodtagere tror fru Pia Christmas-Møller rent faktisk oplever, at der er sket skattelettelser?
Og er sandheden ikke den, at alt imens der er kommet meget minimale skattelettelser, er brugerbetalingen steget på offentlige ydelser?
Er sandheden ikke, at der rent faktisk er sket en stigning på 23 pct. i brugerbetalingen fra 2001 til 2006?
Vi så jo, at Venstres ordfører benægtede det før.
Venstre er uenig i det her spørgsmål.
Vi har et landsmøde, som har sagt, at man gerne vil have mere brugerbetaling, vi har en statsminister, der har sagt det modsatte.
Hvem er Det Konservative Folkeparti mest enig med, Venstre eller statsministeren fra Venstre, med hensyn til brugerbetaling?
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-01-25:
Igen: Vi ønsker skatten på den sidst tjente krone lettet for alle indkomstgrupper – for alle indkomstgrupper – fordi det for alle indkomstgrupper skal være mere interessant at yde en ekstra indsats, at sige ja til noget overarbejde, så virksomheder ikke er nødt til at sige nej til ordrer, fordi man ikke kan lokke folk til at ofre noget fritid, fordi det ikke kan betale sig, så vi også får gjort indhug i noget af alt det sorte arbejde, og så vi får sat en god udvikling i gang, så vi får øget arbejdsudbuddet.
Det er et selvstændigt projekt at få øget arbejdsudbuddet.
Derfor er en lettelse af skatten på den sidst tjente krone primært et redskab.
Så synes vi også, at det måske er meget rimeligt, at mennesker ikke skal aflevere mere end halvdelen af det, de har tjent ved at knokle om aftenen, om natten, om lørdagen og om søndagen, til det offentlige.
Det kunne måske være meget rimeligt sådan holdningsmæssigt, hvis man skal motivere mennesker til at yde noget ekstra frem for at vælge fritid.
Det er det ene.
Det andet er, at der skal satses på en lang række andre ting som uddannelse – det gør regeringen.
Der skal satses benhårdt på integration.
Hvis vi havde en beskæftigelsesgrad blandt mennesker af anden etnisk baggrund, som svarer til den, vi har blandt mennesker med dansk baggrund, ville vi alene der få, hvad der svarer til 50.000 flere ud på arbejdsmarkedet.
Så der skal satses bredt.
Peter Skaarup (DF), 2007-01-25:
Er det ikke korrekt, at det i Enhedslistens partiprogrammer ret klart står, at man ønsker det, der kan kaldes fri indvandring, bl.a. til at besætte nogle af de her job?
Men det har altså også alle de negative konsekvenser, som det har fået for vores samfund, at vi i praksis under socialdemokratiske regeringer støttet af Enhedslisten har haft det, man kan kalde fri indvandring.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-01-25:
Hvis man ved noget om Enhedslistens politik, ved man, at vi som udgangspunkt siger, at hvis folk skal komme her til landet og arbejde, skal det være på overenskomstmæssige vilkår.
Vi mener, at der skal være mere åbenhed, end der er i dag.
Men hvor hr. Peter Skaarup har læst det om fri indvandring henne, ved jeg ikke.
Det er ikke noget, som jeg i hvert fald har læst i noget partiprogram fra Enhedslisten.
Ulrik Kragh (V), 2007-01-25:
Det er jo lidt pudsigt, når vi går tilbage til drøftelsen af væksten i den kommunale økonomi.
Det er jo det, vi diskuterer.
Der bliver ligesom sagt: Jamen jeres udgangspunkt er de 2,3-2,5 pct.
Det er der, I gerne vil hen.
Og så bliver der sagt, at Enhedslisten ikke opstiller det som kardinalspørgsmål osv. i forbindelse med det her.
Hvis det er sådan, at Enhedslisten er tilfreds med 1 pct. stigning, så giver det jo ingen mening at have hele den her diskussion.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-01-25:
Der er da ingen tvivl om, at en smertegrænse vil være forringelse af den sociale velfærd.
Enhedslisten støtter kun forbedringer.
Enhedslisten vil altid være imod forringelser, og det er, uanset hvad det er for en regering.
Ulrik Kragh (V), 2007-01-25:
Hvis vi ser på perioden fra 2001 og til i dag, så har der været en fremgang på 35 mia. kr. pr. år.
Det er jo en fantastisk fremgang, der har været.
Der bliver brugt mange flere penge i dag, end der nogen sinde har været brugt, så der er en fremgang.
Det er jo ikke nogen forskel.
Derimod vil det være en forskel, hvis man skulle forfølge det, som Enhedslistens ordfører siger i forbindelse med svarene, nemlig 2,3-2,5 pct.
Hvis Enhedslisten skal lægge mandater til de 90, så der bliver et alternativt flertal, så må vi jo vide, hvor smertegrænsen går.
Det må kunne lade sig gøre at sige et tal.
Et tal er ikke særlig svært at komme med.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-01-25:
For ikke at gøre det her til et større talridt vil jeg prøve at begrænse mig.
Men jeg bliver nødt til, når hr. Ulrik Kragh fremhæver de her tal, som også statsministeren nævnte, at sige, at så starter man med at lave en fejl.
Man regner fra 2001 på trods af, at alt hvad der hedder udgifter – stigningen i udgifterne, der var store i 2002 – jo er et levn fra den gamle SR-regering.
Hvis man begynder at regne fra 2002, bliver det nogle helt andre tal, for der var en stor stigning fra 2001 til 2002; vel at mærke nogle tal, der var vedtaget under den socialdemokratisk-radikale regering.
Det var den første fejl.
Den næste fejl er, at hr. Ulrik Kragh ser fuldstændig bort fra udviklingen i forhold til, hvor mange mennesker det drejer sig om: flere ældre, flere skolebørn.
Det betyder jo, at det, hvis man kigger efter, er sådan, at enhedsudgifterne til alle de kommunale kerneopgaver enten er stagneret eller gået tilbage.
Det er den anden fejl.
For man glemmer det.
Man ser fuldstændig bort fra, at det altså er flere mennesker, det drejer sig om.
Ole Sohn (SF), 2007-01-25:
Et eller andet sted er det morsomt at høre klonerne af Komiske Ali stille sig op og stille spørgsmål om, hvor smertegrænsen går.
Det er det, fordi vi ved, at regeringens smertegrænse, som regeringen er gået til valg på siden 2001, har været en offentlig vækst på 0,5 pct. Og de har accepteret, at den stiger til 1,3 pct., fordi presset på velfærden er stort.
Derfor er det lidt komisk at høre klonerne forsøge at gøre sig muntre.
Det virker lidt ufrivilligt morsomt.
Men spørgsmålet er, om hr. Jørgen ArboBæhr kan referere bare et enkelt konkret bud fra statsministerens tale om, hvordan den offentlige sektor skal forbedres, og hvad der skal afsættes af midler til det.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-01-25:
Jeg må sige, at det nærmeste, jeg kom et konkret bud for udviklingen i den offentlige sektor, var, da statsministeren ved en anden lejlighed sagde, at vi skal få de offentligt ansatte til at lave noget mere gennem resultatløn.
Hvis det er det konkrete bud, så er jeg bange for, at man kommer til at bide sig selv i armen, for det er jo ikke det, der er brug for.
Det vil bare betyde, at endnu flere bliver slidt ned af at arbejde for meget med den offentlige service, og på langt sigt vil det betyde, at vi kommer til at mangle endnu flere mennesker til at tage sig af vores gamle og vores unge og vores børn.
Ole Sohn (SF), 2007-01-25:
Når jeg spørger, er det, fordi det sådan set er ret centralt, at man netop ikke kan sætte tal på, fordi det afhænger af, hvordan man moderniserer den offentlige sektor.
Det eneste, vi ved, er den usvigelige kendsgerning, at der er 200.000 offentligt ansatte, som i løbet af de kommende 10 år forlader arbejdsmarkedet, og at de skal erstattes under en eller anden form.
Så er spørgsmålet, om Enhedslistens ordfører vil være i stand til at referere bare et enkelt bud fra regeringen.
Oppositionen taler så meget om, hvad Enhedslisten ønsker, men jeg synes sådan set, at det er mere interessant – for det var en forespørgsel til statsministeren – at få bare et enkelt bud fra statsministeren på, hvor de 200.000 mennesker skal komme fra, hvis de skal komme?
For det fremgår faktisk ikke af regeringens udspil, om de overhovedet skal erstattes, tværtimod.
For når støttepartiet Dansk Folkeparti ikke ønsker indvandring og man ikke vil tage medarbejdere fra den private sektor, hvor skal de 200.000 så komme fra?
Eller skal de overhovedet komme?
Hvad er Enhedslistens opfattelse af regeringens udspil?
For vi diskuterer sådan set, hvad regeringen mener.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-01-25:
Men ikke desto mindre er jeg enig med hr. Ole Sohn i, at det store problem for regeringens svar på arbejdskraft til den offentlige sektor er, at man konstaterer, at der bliver 200.000, der forlader den offentlige sektor inden for de næste 10 år, og man siger ikke noget som helst om, at der skal nogen ind i den offentlige sektor.
Det vil sige, at det ikke kan blive meget andet end et minus på 200.000.
Nu har regeringen jo chancen for at give en andet bud end lige præcis, at det er 200.000, men jeg synes egentlig, det hænger meget sammen med, at statsministeren så siger, at vi skal have folk til at arbejde mere.
For det er jo klart: Hvis man vil have folk til bare at lave nogenlunde det samme alle sammen tilsammen, så skal hver enkelt jo lave væsentlig mere, hvis man vil skære ned på antallet af offentligt ansatte.