Helle Sjelle (KF), 2007-03-28:
De fire forbehold må man jo sige er et produkt af det danske nej til Maastrichttraktaten i 1992, hvor syv af Folketingets partier blev enige om det såkaldte nationale kompromis.
Det nationale kompromis dannede udgangspunkt for den danske regerings drøftelser med de andre EU-lande og blev siden omdrejningspunktet på topmødet i Edinburgh i 1992, hvor EU-landenes stats- og regeringschefer forhandlede sig frem til en enighed om en aftale for Danmark i forhold til EU, Edinburghafgørelsen.
Med hensyn til unionsborgerskabet står der i Edinburghafgørelsen, at det ikke på nogen måde træder i stedet for det nationale statsborgerskab.
Spørgsmålet om, hvorvidt en person har statsborgerskab i en medlemsstat, afgøres udelukkende efter vedkommende medlemsstats egen lovgivning.
Det betyder på godt dansk, at Danmark har et forbehold, hvor der efter vores opfattelse ikke behøves et forbehold.
For Danmark såvel som de øvrige EU-lande erstatter unionsborgerskabet ikke det nationale statsborgerskab.
Danmark er på det punkt – endda med forbehold – sidestillet med de øvrige medlemslande, og derfor er et forbehold over for unionsborgerskabet groft sagt efter vores opfattelse et indholdsløst forbehold.
Med Edinburghafgørelsen blev det også bestemt, at Danmark ikke deltager i ØMU’ens tredje fase, dvs. indførelsen af euroen.
Danmark bevarede derfor den danske krone som den officielle mønt.
Der er heller ikke nogen tvivl om, at vi også på det her punkt i Det Konservative Folkeparti ser med bekymring på, at vi endnu ikke har fået en fælles mønt, hvis de europæiske landes velstand, herunder ikke mindst Danmarks velstand, skal fastholdes og øges.
Forudsætningen for det er en stærk fælles europæisk valuta i et tæt samarbejde mellem de europæiske stater og de europæiske folk.
Hvad angår forbeholdet på forsvarsområdet, indebærer det jo, at Danmark ikke deltager i ud arbejdelsen og gennemførelsen af EU’s afgørelser og aktioner, som har indvirkning på forsvarsområdet.
Her mener vi også, at det nuværende danske forbehold over for EU’s forsvarssamarbejde er en hæmsko for Danmarks deltagelse og indflydelse på situationen i internationale brændpunkter.
Udviklingen på den europæiske politiske scene har ganske enkelt overhalet de danske forbehold indenom og gjort dem til en møllesten om halsen på dansk indflydelse på EU-politikken.
Vi har måttet afstå fra konstruktivt at være med i beslutninger, der ellers set med danske øjne er rene mærkesager.
Vi bør derfor være med i den fælles europæiske udrykningsstyrke, der skal sørge for sikkerhed i og omkring Europa.
Det er vigtigt, at Danmark kan deltage i de her internationale, fredsbevarende operationer og også i de europæiske, og derfor mener vi naturligvis, at det forbehold skal væk.
Endelig med hensyn til det retlige forbehold: Det medfører jo, at Danmark alene deltager i samarbejdet om retlige og indre anliggender på mellemstatsligt og ikke på overstatsligt niveau.
Det forbehold blev for alvor aktiveret, da det med Amsterdamtraktaten blev besluttet at gøre dele af det mellemstatslige samarbejde om retlige og indre anliggender til et overstatsligt samarbejde ved et såkaldt søjlespring.
Hvis det danske EU-forbehold imidlertid står i vejen for, at Danmark kan deltage fuldt og helt i EU’s fælles kamp mod terror, bør det retlige forbehold efter vores opfattelse hurtigst muligt afskaffes.
Alene kan vi ikke beskytte os mod terrorangreb.
Kun ved at stå sammen i Europa og i fællesskab tage kampen op mod de ekstremt menneskefjendske organisationer som f.eks. AlQaeda
kan krigen mod terror vindes.
Der er med andre ord behov for et langt tættere samarbejde om udveksling af efterretningsoplysninger, udvidelse af det civile beredskab og en intensivering af det politiske samarbejde både i europol- og schengenregi, end det er tilfældet i dag.
Generelt betragter vi i Det Konservative Folkeparti EU som en offensiv udenrigspolitisk drivkraft for fred, sikkerhed og demokrati, men der skal ikke være nogen tvivl om, at vi betragter de danske forbehold som en voksende klods om benet i EU-samarbejdet, og det er på den baggrund, vi hilser det radikale forslag til folketingsbeslutning om en forbeholdsundersøgelse velkommen.
Det er bestemt relevant at få spørgsmålet om en afskaffelse eller en omdannelse af de danske forbehold op, når en ny EU-traktat er på plads.
Udviklingen er simpelt hen løbet fra dem, og derfor er vi også af den opfattelse, at en undersøgelse bør omfatte alle fire forbehold og ikke kun forbeholdene på forsvarsområdet og på området for retlige og indre anliggender.
Hvis vi også får undersøgt Danmarks forbehold på henholdsvis ØMU-området og vedrørende unionsborgerskabet, får vi en mere fyldestgørende undersøgelse, der følger op på undersøgelsen fra 2000.
Derudover mener vi, at undersøgelsen bør foregribe eller tage højde for et nyt traktatgrundlag.
Alt i alt er vi Konservative altså enige i behovet for en ny forbeholdsundersøgelse, men jeg vil gerne understrege, at vi gerne ser alle forbeholdene undersøgt, samtidig med at undersøgelsen for at fremstå så fyldestgørende som muligt og for at få den bredest mulige offentlige debat også skal omfatte EU’s nye traktatgrundlag.