Karen J. Klint (S), 2010-02-25:
Først vil jeg gerne sige tillykke med ressortskiftet til ministeren og udtrykke håb om et godt og dialogbaseret og ærligt samarbejde om de udfordringer, der er på hele sundhedsområdet og ikke kun psykiatriområdet.
Dernæst vil jeg kvittere for de mange bekymrede faglige, etiske og retspolitiske overvejelser, der er oplistet i de mange høringssvar, for det er bestemt ikke et let lovforslag, vi drøfter i dag.
Vi taler alle om mindre tvang i psykiatrien, og vi ved, at der skal så lidt til, før de mest anvendte tvangshandlinger kan reduceres.
Det så vi i de såkaldte gennembrudsprojekter.
Mange af os taler også om en bredere sammensat palet af behandlingstilbud, så endnu flere personer med psykiske lidelser reelt kan få et behandlingstilbud ud fra egne ønsker og mestring af egen livssituation.
Socialdemokraterne har gentagne gange fremsat ønske om en national handlingsplan på linje med kræft- og hjerteplaner.
Vi ønsker ligestilling mellem alvorligt syge patienter, uanset om de lider af en somatisk sygdom eller en psykisk lidelse, hvilket så indebærer en mere direkte finansiering af psykiatriske behandlingstilbud, ligesom man ser i det øvrige sundhedsvæsen.
Psykiatrien skal kort sagt på finansloven og ikke i så høj grad puljefinansieres over satspuljen.
Mange af disse betragtninger taler imod mere eller ny tvang, og da vi første gang drøftede forslaget i Folketingssalen, var vi også imod.
Og hvorfor er vi så med nu?
Nu er der tale om en forsøgslov, hvor kriterierne for, at den kan bringes i anvendelse, er skærpede, og der er, som den forrige ordfører sagde, også tale om, at der skal være fuldt hus på antal betingelser.
Man kan ikke bare tage en enkelt betingelse ud.
Det skal være en samtidig opfyldelse af alle kriterierne.
Forsøgsloven kan således ikke bruges som lappeløsning på underbehandling i psykiatrisk regi eller som dække over fravær af sociale tilbud eller andre tilbud.
Målgruppen blev sidst vurderet til at være ca. 100 personer, og nu er bedste gæt i Sundhedsministeriet ca. 60 personer, hvilket også er med til at tydeliggøre, at loven ikke er en ladeport, som mange med psykiske lidelser kan skubbes ind eller ud af.
Personer i målgruppen skal forlods med personlig god effekt have været i den medicinske behandling, som indgår i den tvungne ambulante opfølgning.
Det betyder, at de personer, der ikke profiterer af en medicinsk behandling, ikke kan omfattes af loven.
Loven kan ikke med kort varsel bringes i anvendelse.
Der har været det krav fra Socialdemokraterne for at være med, at der nu nedsættes en bredt sammensat følgegruppe for at følge og evaluere forsøgslovens anvendelse.
Derfor bør vi under udvalgsbehandlingen drøfte, hvordan vi kan give mere tryghed med hensyn til, at både den løbende opfølgning og den afsluttende evaluering bliver god nok til, at vi om 4 år kan vurdere, om forsøget blev en succes eller en fiasko.
Jeg vil afsluttende understrege, at udvikling og modernisering af psykiatrien ikke begrænses af dette lovforslag.
Det forpligter snarere til, at vi alle husker, at de andre mange tusinde psykisk syge og psykisk sårbare borgere også har ret til en målrettet indsats kreeret lige efter deres behov, herunder også at sikre det rigtige antal senge, de rette tilbud, også til længerevarende og stabile indlæggelser, så personalet ikke dagligt skal vurdere, hvem de bedst kan udskrive i dag.
Derfor skal vi f.eks. også genoptage debatten om, hvordan der kan etableres medicinfri behandling for personer, der både ønsker det, og som kan klare at leve med de ulemper, det valg giver dem, et valg, der ikke må udelukke anden støtte og hjælp hele døgnet.
Selv om vi er med i aftalen om lovforslaget, tør jeg godt love ministeren, at vi i udvalgsbehandlingen vil gå ind i de mange høringssvar og også rejse nogle flere spørgsmål, end vi har gjort i forarbejdet, så vi også ad den vej kan være med til at give tryghed med hensyn til, at tvungen ambulant opfølgning ikke er et standardtilbud til mange, men et velovervejet og velforberedt tilbud til ganske få, som der er en positiv formodning om vil profitere af netop denne form for fastholdelse i medicinsk behandling til gavn for deres egen livssituation.
Med de ord går vi ind i et konstruktivt udvalgsarbejde.