runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Fatma Øktem (V), 2012-03-28:
Vi har altid sagt, at mangfoldighed er en styrke, og det er et af hovedargumenterne fra regeringspartiernes side og også fra ministerens side, når vi taler om kvoter, nemlig at det kan ses på bundlinjen, når bestyrelser har kvinder.
Der kunne jeg godt tænke mig at spørge ministeren, om der er noget dokumentation for det, for jeg ved også godt, at der er undersøgelser, der viser, at mangfoldighed er en styrke, men mangfoldighed er jo ikke kun mænd og kvinder.
Anerkender ministeren, at der ikke findes videnskabelige beviser for, at kvotering øger virksomheders økonomiske performance, og vil ministeren i så fald tage stilling til, hvordan dette harmonerer med Perspektiv- og handlingsplanens erklærede mål om at rekruttere flere kvinder til bestyrelsesposter til gavn for virksomheders bundlinje og dansk økonomi, jf. Perspektiv- og handlingsplan 2012, side 5?
Manu Sareen (RV), 2012-03-28:
Jeg svarede på det første i mit indlæg, og så skal jeg en gang til lige prøve at læse op: Der skal flere kvinder på bestyrelsesposter og på ledelsesgangene i Danmark, alt andet er et hjernespild.
Jeg synes da helt klart, at det er klokkeklart, hvad den tidligere ligestillingsminister mener.
Vi springer igen: Adskillige internationale undersøgelser dokumenterer – det er altså i det samme afsnit, ikke? – at der er en positiv sammenhæng mellem mangfoldighed i bestyrelser og i virksomhedernes økonomiske præstationer.
Igen: Udgangspunktet, det, man tager afsæt i, er hjernespild.
Og jeg er fuldstændig enig.
Det er også derfor – og det glemmer man selvfølgelig behændigt nogle gange – at ordførerens eget parti var med til at lave positiv særbehandling, eller i hvert fald at give dispensation til det, på Københavns Universitet, hvor man belønner det at få kvindelige professorer.
Det synes jeg er fint, og derfor virker det en smule akavet, at man lige pludselig ikke vil noget som helst.
Man sætter sig ned og kommer ikke med et eneste konkret tiltag, som vi andre kan bruge.
Det er ærgerligt, synes jeg.
Det synes jeg jeg har svaret på til at starte med, og jeg synes ikke, at der kommer noget som helst ud af at svare på det en gang til.
Det, jeg bare kan sige, er, at jeg er fuldstændig på linje med den tidligere ligestillingsminister, fru Lykke Friis, som er fra Venstre, og jeg skal gerne læse citatet op en gang til.
Men jeg skal da sådan lige tage essensen af det, og det er, at vi skal have flere kvinder på bestyrelsesposter og på ledelsesgange.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Jeg er også fuldstændig enig i, som den tidligere minister for det her område siger, at det er hjernespild ikke at gøre det.
Og så vil jeg også sige, at adskillige internationale undersøgelser dokumenterer, at der er en positiv sammenhæng mellem mangfoldighed i bestyrelserne og virksomhedernes økonomiske præstationer.
Værsgo!
Det er helt klart ren tale.
Jeg kan ikke være mere enig.
Derfor kan jeg egentlig ikke se, hvorfor der er den her polemik, når vi også har sagt, at vi kommer med en løsning, vi kommer til også at leve op til det her.
Vi har taget Operation Kædereaktion, vi har taget Charter for flere kvinder i ledelse.
Det er gået lidt langsomt.
Vi giver den lige et lille hak opad, og så når vi frem til det, som vi alle sammen gerne vil, nemlig mangfoldighed, altså fjerne de barrierer, som eventuelt skulle være på de forskellige steder, så alle mennesker i det her land kan være med, komme ind i de magtstrukturer, der er, og forme det samfund, som de vil være en del af.
Det er da fantastisk.
Ulla Tørnæs (V), 2012-03-28:
Jamen det er alt sammen glimrende, og det er jo noget, som man frivilligt har aftalt på arbejdsmarkedet.
Det, som ministeren her lægger op til, er jo en lovændring.
Jeg kender normalt ministeren som et stærkt holdningsmenneske, og det undrer mig meget, at ministeren så her ikke kan udtrykke sin holdning til, hvordan begrebet øremærket skal forstås.
For jeg må forstå det derhen, at ministeren ikke har taget stilling til det, og det lyder meget underligt.
For man har skrevet det i regeringsgrundlaget, og man har senest skrevet det i den ligestillingsredegørelse, som var til debat her i Folketinget i går.
Så det forekommer mig meget mærkeligt, at ministeren ikke kan svare på – eller måske nærmere ikke ønsker det – hvad der skal ske for de tusinder familier, for hvem det af den ene eller den anden årsag ikke passer ind i familiemønsteret, at faren altså bliver tvunget til at tage orlov, eller om man risikerer at miste 3 måneders barselorlov.
Det undrer mig såre.
Jeg ved ikke, om det skal opfattes sådan, at det så bliver på den måde, at man kommer til at miste de 3 måneders orlov.
Eller hvordan er det?
Bent Bøgsted (DF), 2012-03-28:
Tak, hr. formand.
Det, jeg gerne vil spørge ministeren om, er sådan lidt, hvad skal man sige, højaktuelt.
Jeg vil gerne spørge, hvad ministerens holdning er til, at 3F – det er en LO-fagforening, for at oplyse ministeren om det – laver blokader mod virksomheder, der beskæftiger organiseret arbejdskraft.
Jeg finder det sådan lidt bemærkelsesværdigt, at en fagforening, der skulle kæmpe for arbejdernes ve og vel, går ind og lave blokade imod nogle lønmodtageres eget ønske.
Det er jo ikke sådan, at de ansatte i virksomhederne – det er bl.a. restauranter, og jeg er sikker på, at ministeren er klar over, hvad jeg taler om her – har bedt 3F om at gå ind.
De har været tilfredse med den overenskomst, de har med Kristelig Fagforening, og de er tilfredse med arbejdsforholdene de fleste af de steder, hvor det har været på tale.
Det er ikke en ny situation, det er noget, der har været oppe at vende før, og så er det sådan lidt bemærkelsesværdigt at skulle se, at en fagforening går ind og laver blokader, hvor der er organiserede forhold, i stedet for f.eks. at bruge kræfterne på uorganiserede østeuropæere, der også er problemer med.
Det hørte vi i dag eller i går, hvor det kom frem, at et polsk firma bl.a. nægtede en ambulance til en arbejdsskadet. Mener ministeren ikke, det var mere formålstjenligt, at 3F brugte kræfterne der, hvor de virkelig kunne gøre gavn, i stedet for at genere nogen, der har en overenskomst?
Mette Frederiksen (S), 2012-03-28:
Nej, jeg tror, det er klogt at overveje både de positive og de negative konsekvenser af en lovgivning, når et lovforslag er blevet forelagt og efterfølgende er blevet vedtaget.
Vi er fra regeringens side endnu ikke klar med et forslag om en barselorlov.
Men der er ikke nogen som helst tvivl om, at vi ønsker at fremme både mænds og kvinders muligheder i det her samfund, og som jeg sagde før, tror jeg ikke, man skal tage fejl af, at arbejdspladskulturen også spiller en rolle i forhold til, hvor mange mænd der går på barsel.
Så jeg synes altså også, det er nødvendigt at diskutere, hvordan vi kan understøtte, at både mænd og kvinder har adgang til ordentlige barselvilkår og muligheden for at være hjemme sammen med deres lille barn.
Der synes jeg selvfølgelig også det er interessant, at vi kan se, at det er i de nordiske lande, hvor man har valgt at lovgive om det på forskellig vis, at fædrene i dag på et sammenligneligt niveau tager mest barsel.
Så der er altså noget der, som jeg synes vi kan lade os inspirere af, men vi er endnu ikke klar med et konkret forslag fra regeringens side.
Altså, der ligger ikke noget konkret forslag om det fra regeringen, og når der ikke ligger noget konkret forslag på bordet, kan man heller ikke sige noget om konsekvenserne af det.
Det, som vi er i gang med lige nu, er at afdække de erfaringer, der er fra de andre nordiske lande, som er meget positive, og så vil vi fremadrettet diskutere, om vi kan indrette barselorloven på en bedre måde, end den er i dag.
Jeg tror, at der, når man taler om barsel, så er noget, man ikke skal tage fejl af, og det er, at der ud over, at der er noget, der handler om lovgivning, og der er noget, der handler om overenskomster, så også er noget, der handler om en arbejdspladskultur.
Et af de områder, hvor man har valgt at prioritere mænds adgang til barsel, er faktisk finansområdet, og det er i dag et af de områder, hvor mænd i høj grad tager barsel.
Københavns Kommune valgte på et tidspunkt også at sige, at de faktisk gerne ville sikre, at deres mandlige medarbejdere havde adgang til at gå på barselorlov sammen med deres børn.
Og der kunne man se – og det kunne man læse – at der var en stigning i antallet af mænd, der tog barsel. Så der er altså noget, der tyder på, at regler og kultur er noget, der samlet set kan fremme mænds adgang til at være på barsel sammen med deres små børn.
Ulla Tørnæs (V), 2012-03-28:
Det var jo så en glimrende gennemgang, der var af de eksisterende regler, og dem er jeg en stor og varm tilhænger af, men jeg kunne konstatere, at ministeren ikke svarede på mit spørgsmål.
For det, jeg spurgte om, var, hvad der skal ske for de familier, hvor faren af forskellige grunde ikke ønsker at gøre brug af de 3 måneders øremærkede barselorlov.
Betyder det, at regeringen lægger op til at stille de familier ringere, fordi de så mister retten til de 3 måneders barselorlov, og man på den måde giver børnene ringere vilkår i den periode, der ellers var øremærket til barsel, end børnene i de familier, hvor det kan lade sig gøre?
Så jeg vil gentage mit spørgsmål til ministeren: Hvad kommer der til at ske for den familie, der ikke gør brug af de 3 måneders øremærkede barselorlov?
Mette Frederiksen (S), 2012-03-28:
Altså, jeg vil sige, at helt principielt blander jeg mig ikke i arbejdsmarkedets parters arbejde.
Jeg har en stor både respekt og begejstring for den danske model.
Jeg synes faktisk, vi har et af de mest unikke arbejdsmarkeder i hele verden, og jeg er sikker på, at en stor del af den velstand, vi har i det danske samfund, og den fremgang, der har været igennem mange år, også er betinget af en dansk model, hvor det er arbejdsmarkedets parter, der tilrettelægger meget, meget store dele af det, der foregår på det danske arbejdsmarked.
Jeg er rigtig, rigtig glad for, at Danmark er et af de lande, hvor der er gode barselvilkår.
Det er jo en model og nogle rettigheder, der er kæmpet igennem hen over årene til stor gavn for de mindste børn, for forældrene, men jeg mener sådan set også for vores samfund samlet set, for det, at man kan blive forældre under ordentlige vilkår, få en god opstart med sit lille nyfødte barn, inden man skal tilbage på arbejdsmarkedet, tror jeg har en afsmittende positiv effekt på, hvordan vores samfund i øvrigt fungerer.
Derfor synes jeg, der er god grund til at fastholde gode barselvilkår både for kvinder og mænd i Danmark.
Når man kigger på de barselregler, der er i dag, ser man, at vi jo allerede regulerer, at der er uger, der er reserveret til det ene køn, og der er uger, der er reserveret til det andet køn.
Det vil sige, at den metode, som spørgeren kredser om, altså allerede er brugt i lovgivningen i dag.
Det er ikke sådan, at det samlede antal uger, der er til rådighed, når man går på barselorlov, frit kan fordeles.
Der er uger før fødslen, som af gode grunde er helliget den fødende, nemlig kvinden, og så er der altså et antal uger efter fødslen, der er reserveret til henholdsvis mor og far.
Vi er som regeringen optaget af, hvordan vi også sikrer et mere ligestillet samfund.
Det handler om ligeløn, det handler om adgangen til arbejdsmarkedet, og det handler også om, at både kvinder og mænd skal kunne have en ordentlig balance mellem deres arbejdsliv på den ene side og deres familieliv på den anden side.
Jeg kan jo fornemme, at der er bevægelser i gang i det danske samfund, hvor stadig flere mænd ønsker en meget aktiv rolle i deres børns liv på rigtig mange forskellige parametre.
Og noget af det, vi sidder og kigger på lige nu i regeringen, er: Hvordan er det egentlig gået i de øvrige nordiske lande, hvor man har valgt at lovgive på en anden måde, end vi traditionelt set har gjort det i Danmark?
I både Sverige, Norge og Island har man på forskellige niveauer valgt at målrette en del af barselorloven til faren.
Og der viser det sig altså, at fædrene tager mere barselorlov.
Det tror jeg er til fordel både for dem selv og børnene og ligestillingen, og det er vi optaget af at kigge mere på.
Ulla Tørnæs (V), 2012-03-28:
I Venstre har vi stor tillid til den enkelte familie, og vi har rigtig stor tillid til, at det er den enkelte familie, der bedst ved, hvordan man ønsker at tilrettelægge sin hverdag.
Derfor er vi faktisk rigtig, rigtig glade for den nuværende fleksible barselorlov og de regler, som omfatter den fleksible barselorlov.
Den giver rig mulighed for familierne til at tilrettelægge deres barselorlov.
Den giver rig mulighed for en fordeling af orloven mellem moren og faren, hvis det er det, man ønsker.
Det synes jeg er vigtigt at understrege.
Det, der er det helt afgørende for os, er, at det er familien selv, der bestemmer.
Det er ikke Folketinget, og det er ikke regeringen, der afgør, hvem der skal tage barsel hvornår.
Derfor bekymrer det os faktisk, at regeringen har lagt op til en øremærkning af 3 måneders barselorlov til faren.
Og jeg vil gerne spørge ministeren: Hvad kommer der egentlig til at ske, hvis en familie ikke ønsker at gøre brug af de 3 måneders øremærkede barselorlov?
Betyder det, at regeringen vil stille de familier ringere, end hvis vi fastholdt den fleksible barselorlov, hvor der er mulighed for, at man kan tage 3 måneders barselorlov, hvis man er far?
Der er også mulighed for, at man kan lade være.
Så mit spørgsmål til ministeren her går på, om ministeren mener, at det er regeringen og Folketinget, der er bedst til at afgøre, hvordan den enkelte families hverdag skal tilrettelægges, når det handler om afholdelse af barselorlov.
Manu Sareen (RV), 2012-03-28:
Nu er det jo sådan, at når man bliver spurgt om noget, så forholder man sig faktisk til det, der bliver spurgt om, og det er jo det, jeg prøver at gøre.
Sådan er det også ifølge forretningsordenen, går jeg ud fra.
Så vil spørgeren gerne have mig alle mulige andre steder hen, og det er jo ikke helt fair, når jeg hele tiden prøver at forholde mig til det spørgsmål om de 40 pct.
Nu gik spørgeren lige pludselig fra, at man var bekymret, til, at man er nysgerrig.
Det er fair nok at være nysgerrig.
Det er der rigtig mange der er, men spørgeren må også have en vis tålmodighed og en vis respekt for, at der er en lovgivningsproces.
Jeg kan love spørgeren, at vi selvfølgelig er i dialog med de forskellige virksomheder, de forskellige aktører, der er.
Det har vi rent faktisk været igennem mange måneder.
Jeg vil bare sige til spørgeren, at de er rigtig glade for den dialog.
Det, de også siger, er, at de er enige i præmissen, og præmissen er for os alle sammen, at vi gerne vil fjerne barriererne, så der kommer flere kvinder i virksomhedsbestyrelserne.
Vi begrænser det så ikke kun til at gælde virksomhedsbestyrelser.
Vi siger, at det også skal gælde det offentlige, og vi siger, at det også skal gælde kvinder i ledelseslag.
Fatma Øktem (V), 2012-03-28:
Så ved jeg ikke, om det bare er mig, der er utålmodig og gerne vil have, at sløret løftes, så vi kan høre lidt om, hvad det er, der venter de her virksomheder.
Jeg er ikke den eneste, der er nysgerrig efter at høre, om der kommer kvoter eller ej.
Jeg er ikke den eneste, der gerne vil have et svar på det.
Virksomhedsejerne derude er også lutter øren og vil gerne høre, om der venter dem nogle sanktioner, om der kommer nogle kvoter.
Her taler jeg igen ikke om den norske model.
Det er ministeren, der bliver ved med at holde fast i at tale om den, men ministeren har afvist den norske model på Altinget.dk.
Jeg spørger til alle slags kvoter, for kvoter indebærer for mig også sanktioner, så jeg spørger til ministerens holdning til kvoter.
Det bliver jo den samme evige debat, så lige for at samle op vil jeg sige, at jeg synes, at jeg i mit første spørgsmål startede med at sige, at det ikke drejede sig om den norske model, men ministeren valgte så kun at tale ud fra den.
Erhvervslivet er også blevet spurgt om det her, og i Berlingske siger 84 pct. af topcheferne nej tak.
Ministeren lægger også op til dialog i perspektiv- og handlingsplanen, og så tænker jeg lidt: Hvordan møder erhvervslivet hele det her tankesæt om, at man vil undersøge, vurdere og evaluere kvoter?
Sophie Løhde (V), 2012-03-28:
Som ministeren selv var inde på, er det ikke særlig længe siden, at den seneste omlægning blev gennemført, som var en omlægning af kommunernes medfinansiering af sundhedsområdet, som dermed gav kommunerne et direkte økonomisk incitament til at yde en effektiv indsats for at fremme en bedre sundhed, både når det gælder den langsigtede forebyggelsindsats, og når det gælder den lidt mere kortsigtede plejeopgave.
Omlægningen tog jo som bekendt afsæt i et grundigt analysearbejde, og KL, altså Kommunernes Landsforening, støttede i øvrigt den tidligere regerings ændringer på det her område, som bl.a. gik ud på at øge den aktivitetsafhængige del af medfinansieringen med henblik på at styrke incitamenterne i forhold til den forebyggende indsats.
Så er det jo meget fint, at ministeren opremser en række forskellige ting, men hun er dog ikke særlig specifik i forhold til de to konkrete spørgsmål, som jeg på forhånd havde fremsendt.
Ministeren siger, at det selvfølgelig vil være naturligt at gøre sig nogle erfaringer med det her, der nu er blevet gennemført, fordi det er noget, der først lige er trådt i kraft.
Men alt andet lige må regeringen jo have en holdning til, om man mener, at den kommunale medfinansiering, og herunder den seneste omlægning, grundlæggende var fornuftig, eller om medfinansieringsmodellen og ændringerne i regeringens øjne er helt forkerte og dermed principielt burde rulles tilbage.
Endelig kunne jeg tænke mig at høre, om ministeren mener, at kommunerne f.eks. fremadrettet skal have andel i sygehusenes besparelser på bl.a. kortere og færre indlæggelser.
Det var de to helt konkrete spørgsmål, som jeg havde fremsendt på forhånd, og det kunne også være rart, at der kom nogle svar på dem her i spørgetiden.
Mener ministeren, i forlængelse af KL's udspil om »Det nære sundhedsvæsen«, at ansvaret for det nære sundhedsvæsen skal afspejles endnu tydeligere i fordelingen af de økonomiske ressourcer på sundhedsområdet, f.eks. ved at en andel af sygehusenes besparelser på bl.a. kortere og færre indlæggelser går til sundhedsindsatsen i landets 98 kommuner, og hvad mener ministeren om den seneste omlægning af kommunernes medfinansiering af sundhedsområdet, der gav kommunerne et stærkere økonomisk incitament til at forbedre sundheden, og som blev gennemført i juni 2011?
Mener regeringen, i forlængelse af KL's udspil om »Det nære sundhedsvæsen«, at ansvaret for det nære sundhedsvæsen skal afspejles endnu tydeligere i fordelingen af de økonomiske ressourcer på sundhedsområdet, f.eks. ved at en andel af sygehusenes besparelser på bl.a. kortere og færre indlæggelser går til sundhedsindsatsen i landets 98 kommuner, og hvad mener ministeren om den seneste omlægning af kommunernes medfinansiering af sundhedsområdet, der gav kommunerne et stærkere økonomisk incitament til at forbedre sundheden, og som blev gennemført i juni 2011?
Christine Antorini (S), 2012-03-28:
Sådan bliver det ikke fortolket af nogen som helst af de andre partier, og det gør det heller ikke af børne- og undervisningsministeren.
Jeg læste op, hvad der står i loven, og jeg læste vejledningen op.
Der er ikke en begrænsning i, at man også kan undervise i andre religioner, bare man lever op til det, der er de fælles mål, hvor kristendommen skal fylde hovedparten.
Jeg noterer også, at Præsteforeningen er fuldstændig enig i den udlægning af loven.
Det er fair nok, at Dansk Folkeparti vil ændre det.
Men skal vi ikke lade det blive ved, at det er Dansk Folkeparti, der ønsker at ændre indholdet i faget kristendomskundskab?
Vi synes, det er vigtigt, at alle lever op til det, der står i loven, herunder i vejledningen for faget, og der er ikke en begrænsning i, at man også kan supplere kristendomsundervisningen med at undervise i andre religioner, hvor det er pædagogisk begrundet.
Alex Ahrendtsen (DF), 2012-03-28:
Selv om det tidligere hed religion havde man jo dåbsoplæring i faget, og det håber jeg da ikke at ministeren vil genindføre.
Jeg og Dansk Folkeparti har ingen intentioner om at ændre faget.
Vi vil egentlig bare fastholde § 6 i folkeskoleloven, hvilket jo er, at kristendomsundervisningen er det centrale, og at den evangelisk-lutherske folkekirke er den centrale.
Så skal faget på de ældste klassetrin omfatte fremmede religioner, men da det er kristendomsundervisningen, der er det centrale, må det jo være sådan noget som den katolske kirke eller den græsk-ortodokse kirke.
Fremmede religioner såsom islam, hinduisme, og hvad ved jeg, kan der så blive undervist i i samfundsfag eller i historie.
De hører ikke til i kristendomsundervisningen.
Det, flere og flere skoler og kommuner ønsker,
er jo at undervise i islam i kristensdomsfaget og dermed sidestille religionerne, og så har vi pludselig de facto et religionsfag, hvilket egentlig ikke er indbefattet i det, § 6 tillader.
Så jeg ønsker egentlig bare, at vi overholder loven.
Jeg ønsker ikke at ændre på noget.
Det er faktisk mange andre, der ønsker at ændre kristendomsfaget.
Christine Antorini (S), 2012-03-28:
Det er jo fair nok, at Dansk Folkeparti ønsker at ændre faget kristendomskundskab.
Det kan man jo altid arbejde for.
Sådan som det er nu, handler hovedparten om kristendom, og i de ældste klasser skal man inddrage andre religioner, mens man i de øvrige klasser kan inddrage andre religioner, hvis det er pædagogisk begrundet.
Jeg synes, det er lidt overraskende, at Dansk Folkeparti mener, at det er slapt af den danske præsteforening at mene, at man også kan inddrage andre religioner.
Den argumentation, som Præsteforeningen brugte, synes jeg personligt er en meget interessant argumentation – de er selvfølgelig også optaget af, hvordan der arbejdes med kristendomsundervisningen – nemlig at det gør det langt mere vedkommende, hvis man også kan inddrage andre religioner.
De er faktisk optaget af, at det religiøse betyder noget, herunder selvfølgelig, at kristendommen betyder noget – det er jo derfor, de er organiserede i den danske præsteforening – men de er også optaget af, at det bliver vedkommende og relevant, og af, at man faktisk diskuterer nogle af de religiøse emner og sætter dem i perspektiv i forhold til faget. Derfor vil jeg bare igen konstatere, at det er fair nok, at Dansk Folkeparti vil ændre faget i en anden retning, end det har i dag.
Jeg vil som børne- og undervisningsminister konstatere, hvordan sammensætningen er.
Det har det tidligere heddet i folkeskolen, så ændrede man det på et tidspunkt til kristendomskundskab.
I gymnasiet har det altid heddet religion, men stadig væk sådan, at kristendomsdelen vægtes højt.