runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marion Pedersen (V), 2009-01-23:
Grunden til, at dette forslag til lov om ændring af forbrugeraftaler fremsættes, er, at der i dag eksisterer en betydelig usikkerhed på lovgivningsområdet.
Når der i dag skal foretages en vurdering af, om et aftalevilkår, en bindingsperiode eller et opsigelsesvarsel, er i strid med aftaleloven, hviler det på en konkret vurdering af det samlede aftaleforløb.
Den nuværende lovgivning på området har betydet et større antal sager hos Forbrugerklagenævnet og domstolene.
Samme problematik gør sig gældende hos Forbrugerombudsmanden, der også modtager et større antal klager og andre henvendelser angående spørgsmål om bindingsperioders og opsigelsesvarslers længde.
Der foreligger altså som sagt en betydelig usikkerhed angående retstilstanden på dette område.
Lovforslag nr. L 97 indeholder en løsning på denne usikkerhed.
Lovforslaget indeholder i hovedtræk et forslag om, at forbrugeren som hovedregel skal kunne opsige en aftale af løbende levering med 1 måneds varsel, når der er gået 5 måneder efter aftalens indgåelse.
Lovforslaget indeholder altså to overordnede formål.
For det første er det altså hensigten, at forbrugerne ikke skal bindes af aftaler, som de ikke har kunnet overskue konsekvenserne af på tidspunktet for aftalens indgåelse.
Disse forslag til ændringer beror i høj grad på Forbrugerombudsmandens vurdering af de klager og andre henvendelser, han har modtaget.
Det er Forbrugerombudsmanden, der modtager disse klager fra forbrugerne, og derfor er det ham, der har den største indsigt i, hvor problemerne foreligger, og hvilke løsninger der vil være de mest hensigtsmæssige.
Efter høringsrunden hos de berørte dele af erhvervslivet har Justitsministeriet foretaget nogle ændringer, inden lovforslaget er blevet fremsat.
Derfor indeholder lovforslaget også to tilfælde, hvor undtagelser fra hovedreglen er, at der indføres en øvre og en nedre beløbsgrænse.
Det er dog vigtigt at være opmærksom på, at de høringssvar, lovforslaget bygger på, er over 1 år gamle, og at udviklingen inden for f.eks. teknologi raser af sted.
Vigtigt er det også at nævne, at der er rejst en problemstilling omkring de jordbaserede digitale net.
Problemstillingen omhandler de forudsætninger, udbud er vundet på i forhold til bindingsperioder, og de såkaldte bokse, det er nødvendigt for forbrugeren at få installeret.
Derfor skal vi i udvalgsarbejdet se nærmere på disse forhold og være åbne over for, at eventuelle ændringer kan komme på tale.
Opsummerende kan der i lovforslaget peges på to vigtige forhold.
På den ene side bliver der taget et nødvendigt forbrugerhensyn, idet den usikkerhed, der i dag findes på området, vil mindskes som følge af en mere klar lovgivning.
På den anden side indeholder lovforslaget også en nødvendig balance, så der ikke sættes flere begrænsninger end nødvendigt for erhvervslivet.
De nævnte forhold gør lovgivningen om forbrugeraftaler mere entydig, og på den måde sikres forbrugeren de bedste vilkår på markedet, og de mange klager og henvendelser, der i dag sker til Forbrugerombudsmanden, begrænses.
Derfor kan Venstre støtte forslaget.
Benny Engelbrecht (S), 2009-01-23:
Tak til formanden for det.
Hvad angår bagatelgrænsen, kunne jeg godt tænke mig at høre ordføreren om Venstres holdning til det niveau, bagatelgrænsen er lagt på.
Er det det rigtige, eller vil Venstre være med til at kigge på en eventuel sænkning?
Marion Pedersen (V), 2009-01-23:
Som jeg sagde, er der visse ting, vi skal kigge på i udvalgsarbejdet.
Men jeg har undersøgt forskellige former for abonnementsordninger - det kan være til fodboldklubbers arrangementer igennem 1 år, det kan være til Tivoli eller Zoologisk Have - og sådan i det store hele synes jeg, at grænsen er o.k
Den dækker det, der under alle omstændigheder ville falde ind under bagatelgrænsen, synes jeg.
René Christensen (DF), 2009-01-23:
Dansk Folkeparti er meget enig i formålet med lovforslaget, som er at forbedre forbrugerbeskyttelsen i forbindelse med løbende kontraktforhold.
Mange kontraktforhold løber jo i op til 12 måneder, og mange kontraktforhold starter med en meget lav indgangspris med efterfølgende månedlige rater for levering af varer eller tjenesteydelser.
Vi lever i en tid, som er meget innovativ; der kommer hele tiden nye produkter og nye ydelser på markedet.
Derfor er det oplagt, at forbrugerne ikke binder sig i 12 måneder ved køb af en vare eller en ydelse.
En del høringssvar påpeger da også, at det er muligt i dag at få en bindingsperiode, som ikke løber i 12 måneder, men det er som oftest til en noget dyrere pris.
Der er lagt op til en bagatelgrænse på 2.000 kr. Det vil sige, at der ved varer eller ydelser, der ikke overstiger en pris på 2.000 kr. totalt, kan anvendes aftaler på mere end 6 måneder.
Det indebærer dog, at det fulde beløb betales inden for 14 dage efter indgåelsen af aftalen.
Det er en undtagelse, som vi er enige i, da vi mener, at det er til forbrugernes fordel.
Der er mange brancher, som benytter sig af løbende kontraktforhold over for deres kunder.
Og der er selvfølgelig forskellige fremgangsmetoder.
Men der er også nogle brancher, der bliver ramt hårdere end andre, i hvert fald når brancherne selv skal sige det.
Det er noget, vi gerne vil spørge til i forbindelse med udvalgsarbejdet, som vi selvfølgelig ser frem til.
Men vi har også en tro på, at virksomhederne, markederne, kan konkurrere på de eventuelt nye vilkår.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-23:
Jeg vil godt starte med at takke ordførerne for en, synes jeg, generelt positiv modtagelse af selve temaet, af selve ideen bag lovforslaget.
Det er også glædeligt, at der er opbakning til de foreslåede ændringer, som jo generelt set skal medvirke til at øge forældrenes tilskyndelse til aktivt at påtage sig et ansvar for, at deres børn ikke begår lovovertrædelser og forvolder skade.
Hele formålet med forslaget er at motivere forældrene til at fokusere på deres rolle som opdragere og på opdragelsens betydning for børnenes trivsel og adfærd.
Jeg synes også, jeg vil rette en misforståelse i forhold til debatten.
Lovforslaget betyder ikke, at forældre fremover skal gøres strafferetsligt ansvarlige, hvis deres børn foretager kriminelle handlinger.
Med andre ord går forslaget altså ikke ud på, at forældre skal betale en bøde til det offentlige i anledning af børnenes kriminalitet.
Så har der været en diskussion om, hvorvidt der egentlig foreligger empiri for det her: Er der dokumentation for, at man synes, det er en god idé?
Vores anledning til at fremsætte forslaget er jo, at der foreligger en anbefaling fra Ungdomskommissionen, som er blevet nedsat med netop det formål at undersøge de her ting og komme med anbefalinger, og et flertal i kommissionen har foreslået denne fremgangsmåde.
Ungdomskommissionen har også anført i sin udtalelse, at der ikke foreligger erfaringsbaserede undersøgelser af den kriminalpræventive effekt af at pålægge forældre at hæfte for deres børns ansvarspådragende handlinger.
Efter regeringens opfattelse vil der være en god mulighed for, at en beløbsbegrænset økonomisk hæftelse kan motivere flere forældre til at fokusere mere på deres rolle som opdragere og på opdragelsens betydning for børnenes trivsel og adfærd.
Hvorfor er det så lige landet på 7.500 kr.?
Ungdomskommissionens flertal foreslog 5.000 kr., men regeringens opfattelse var og er også efter at have talt med vores finanslovpartnere Dansk Folkeparti og Liberal Alliance, at 7.500 kr. var mere passende for den skadegørende handling.
Ud fra det kan jeg jo konstatere, at der er flertal for forslaget her.
Jeg tror, det vil medvirke til, at man som forældre tænker sig mere om, når børnene går i byen om aftenen, og når de unge er for sent ude, og hele intentionen med forslaget er netop, at man som forældre påtager sig et større ansvar for sine børn og unge, så det ikke bare er samfundets skyld, men at også forældrene, de unge og børnene selv påtager sig et ansvar for de handlinger, de unge foretager sig.
Karina Lorentzen (SF), 2009-01-23:
Jeg synes jo, ministeren må være meget, meget skuffet over forslaget her.
Det synes jeg må være meget, meget skuffende.
Den norske ordning, der har nogenlunde den udformning, som den danske får, har jo nærmest ikke været brugt, så er det her ikke bare en gang signalpolitisk sludder og vrøvl?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-23:
Det ville jo nok overraske ordføreren, hvis jeg gav ordføreren ret i, at det er en gang sludder og vrøvl, så derfor må jeg hellere for en sikkerheds skyld og for at leve op til forventningerne sige, at det er jeg bestemt ikke enig i.
Jeg er heller ikke enig i den første præmis, altså at det formentlig ikke har en kriminalpræventiv effekt, og at det skulle være dokumenteret.
Det er ikke dokumenteret nogen steder.
Det er et forslag fra Ungdomskommissionen, det er ikke et forslag fra regeringen.
Ungdomskommissionen, som sidder med alle mulige forskellige eksperter, har kigget på Norge og har kigget rundtomkring og har foreslået det her.
Så siger regeringen: Jamen vi synes, det er et rigtig godt forslag, for vi tror på, at det, der betyder noget i den virkelige verden, er, at man selv påtager sig et ansvar for de handlinger, man udfører, og ikke bare hele tiden siger, at det er samfundets skyld.
De handlinger, man udfører, er den enkelte ansvarlig for, hvad enten det er et barn, en ung eller forældrene til den enkelte.
Det er det, forslaget her handler om, og derfor har det et kriminalpræventivt sigte, i forhold til at forældrene sammen med de unge selv påtager sig et ansvar for, hvad de unge foretager sig om aftenen.
Karina Lorentzen (SF), 2009-01-23:
Nu viser regeringens undersøgelser jo, at man kan inddele forældrene groft i tre grupper.
Der er en gruppe, som er velfungerende og fornuftige, og de vil gøre alt i verden for, at deres børn ikke skal begå kriminalitet.
Dem kan man sådan set ikke ramme med det her forslag, for de vil gøre det under alle omstændigheder.
Så er der en anden gruppe.
De er simpelt hen ikke i stand til det, eller også vil de ikke, og dem er man så heller ikke i stand til at ramme med det her forslag.
Så er der så en sidste gruppe, og det er forældre, som vil reagere meget, meget restriktivt ved at straffe deres børn måske med vold eller trusler, låse dem inde osv.
Så der er ikke noget kriminalpræventivt sigte, der er faktisk ikke nogen forældregrupper, man kan anvende det her forslag på.
Jeg tror, at ministeren har villet vise handlekraft.
Nu har der været en anden minister, som har været ude og råbe op om, at forældre skal tage ansvar, og derfor vil man ikke trække det her forslag tilbage.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-23:
Ja, det føler jeg er fuldstændig rimeligt.
Jeg føler nemlig ikke, at det er samfundets ansvar, at der bliver brændt containere og biler af, at andre mennesker bliver forulempet og overfaldet.
Det må barnet selv gøre i første omgang, og i anden omgang har forældrene med det her forslag jo en forpligtelse, et skærpet ansvar for, hvad barnet og den unge render rundt og laver ude i nattelivet, at de ikke skal komme hjem kl. 24.00 om aftenen på hverdage, men komme hjem kl. 20.00 og sådan nogle ting.
Jamen der er ikke noget behov for at vise handlekraft, for regeringen er meget handlekraftig.
Den handler hver eneste dag og fører en ret konsekvent politik på det her område.
Det her er et spørgsmål om at ville forhindre kriminalitet.
Vi vil sende et signal om, at det ikke er nogle politikeres skyld eller samfundets skyld eller nogle socialpædagogers skyld, at nogle unge brænder containere af, laver hærværk i byen om aftenen eller forulemper andre mennesker.
Det er deres eget ansvar.
Det må de selv påtage sig et ansvar for sammen med deres forældre.
Derfor siger vi, at så får forældrene et erstatningsansvar på 7.500 kr. pr. handling, som den unge har udført.
Der kan man så som modpart gøre det krav gældende over for forældrene.
Det er sådan set det, det handler om.
Vi har en tro på, at det vil virke kriminalpræventivt forstået på den måde, at der vil være mindre kriminalitet, og de unge påtager sig et større ansvar for deres egne handlinger.
Karen Hækkerup (S), 2009-01-23:
Jeg har læst det sådan, at de 7.500 kr. skal forstås som en hæftelse, som falder oven i det fulde erstatningsansvar, som i øvrigt stadig væk skal løftes af barnet eller den unge, præcis som lovgivningen er i dag.
Altså, at det, der nu skal afregnes for den her kriminelle gerning, ikke længere kun er, hvad det kostede at brænde en bil eller noget andet af, men at der kommer de 7.500 kr. oveni.
Jeg vil gerne bede om, at ministeren vil forklare, om jeg har læst det korrekt, eller om det er de 7.500 kr., som skal trækkes fra den øvrige erstatning.
Det bliver da ganske omstændigt for dem, som har mistet en bil, at skulle anlægge sådan en sag.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-23:
De 7.500 kr. bliver ikke lagt oveni.
Det er erstatning.
Det vil sige, at hvis man har fået ødelagt sin dør, et vindue eller fået brændt en bil af, kan man som part i sagen søge erstatning hos barnets forældre på op til 7.500 kr. pr. handling.
Ud over det har barnet jo selv et erstatningsansvar, men det kan jo så have lange udsigter.
Det her handler altså om, at forældrene får et ansvar og skal være med til at betale.
Det ansvar har forældrene ikke tidligere haft.
Se, det behøver jo ikke altid at være et civilretligt søgsmål, det kan jo også bare være, at man aftaler det, uden at man behøver at komme igennem en sådan omstændig proces, for man ved, at lovgivningen er sådan på det her område.
Den part, der er blevet udsat for en handling, hvor man har fået ødelagt noget, kan jo gå til forældrene, og så kan de prøve at ordne det sammen.
Karen Hækkerup (S), 2009-01-23:
Nu siger ministeren, at hvis der er en eller anden ung lømmel, som har ødelagt en dør eller brændt en bil af eller noget andet af, er det sådan, at den, som ejer bilen eller ejer døren, kan søge forældrene om at skulle erstatte op til maks. 7.500 kr.
Lovgivningen, som den allerede er i dag, er jo, hvis ikke jeg har taget gruelig fejl, at barnet rent faktisk skal erstatte det, som barnet har ødelagt eller den unge har ødelagt.
Det vil i givet fald i dag, som lovgivningen er skruet sammen,
ganske ofte falde ind under nogle forskellige forsikringsmæssige bestemmelser, hvor forsikringen så vil overtage forpligtelserne, men det er ikke sådan, at man kan have en dør, der bliver ødelagt af et barn, og så, fordi barnet ingen penge har eller barnet ingen forsikring har, får man ingen hjælp.
Sådan har jeg i hvert fald forstået, at det ikke er i dag.
Til sidst vil jeg spørge ganske kort: Vil ministeren være med til at se på at lave en ordning, hvor de, som tjener mere, får en større bøde, en større hæftelse, end dem, som ingen penge har?
På den måde kan man sikre, at det rap over fingrene, som regeringen gerne vil give forældrene, kommer til at ramme lige hårdt, altså ikke rammer dem hårdere, som ingen penge har, end dem, som har rigtig mange penge.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-23:
Se, forskellen på det her og den nuværende lovgivning på området er, at man ikke som part automatisk kan få sine penge.
Hvis man får brændt en bil af, er det ikke sikkert, at man får sine penge.
Det kommer an på omstændighederne og erstatningsansvaret.
Så det her betyder altså en skærpelse i forhold til det gældende tilsynsansvar, man har som forældre, hvor det jo skal vurderes, om forældrene har ført det tilsyn med barnet, som med rimelighed kan forventes af forældrene.
Så tager det her jo udgangspunkt i at motivere forældrene til at tage ansvar for, hvad barnet og den unge laver.
Så det har altså et præventivt formål, og det har en helt anden konsekvens.
Nej, jeg vil ikke være indstillet på at indtægtsregulere det.
Det er i modstrid med den aftale, vi har lavet med Dansk Folkeparti og Liberal Alliance, og det ville også, synes jeg, virke meget underligt, at man straffede i forhold til, hvad forældrenes indtægter var.
Altså uanset om det er det ene barn eller det andet barn, der har lavet skaden, er der ét sigte med det her, og det er at motivere forældrene til at påtage sig et ansvar.
Så uanset om det er på Nørrebro eller i Fredericia eller i Kolding eller i Frederikshavn, må det selvfølgelig koste det samme.
Alt andet ville da virke underligt.
Morten Østergaard (RV), 2009-01-23:
Det ene er det her med, at Ungdomskommissionen er kommet med det her forslag.
Jeg oplever det tillægskommissorium, som ministerens forgænger sendte den 19. februar 2008, som et bestillingsarbejde, og jeg har også talt med medlemmer af kommissionen, der har opfattet det på samme måde, altså at man har fået besked på at lave det her forslag.
Derfor er det måske lidt friskt at sige, at det var det, Ungdomskommissionen havde kastet sig over, hvis ikke de var blevet bedt om at forholde sig til det.
Jeg kan jo sige, at jeg ser mere frem til det, de laver fremadrettet, end det, de har lavet.
Det andet er spørgsmålet om det her med, at det er det mest naturlige i verden at have det her erstatningsansvar.
Ville ministeren som forælder føle, at det var rimeligt, hvis man havde gjort alt, hvad der stod i ens magt, hvis man havde gjort alt muligt for at få styr på sin af en eller anden grund uvorne unge af et barn, og barnet så alligevel kravlede ud ad vinduet og satte ild til et eller andet, at man så ifaldt det her objektive erstatningsansvar?
For så er spørgsmålet jo: Hvad skal de forældre så gøre?
Karina Lorentzen (SF), 2009-01-23:
Tak for det.
Jeg synes jo, at det er en forfærdelig måde at opdrage dyr på.
Og man har jo tidligt kunnet indse det: Allerede i 1999 blev det her forbudt.
Så er det jo så fortsat sideløbende, og det synes jeg er meget, meget beklageligt.
Jeg kendte faktisk engang en, som havde sådan et nedgravet elhegn rundt omkring sin have, som han opdrog hunden med, og det var jeg faktisk ret pikeret over.
Jeg kan også godt huske, at forbuddet kom, og siden har jeg jo så ikke haft kendskab til, hvad der er blevet af det her elhegn.
Men jeg synes ikke, det er i orden.
At holde hund er forpligtende.
At bruge elhegn og elhalshånd synes jeg er dovenskab.
Der findes masser af lydighedskurser, hvorved det her er muligt.
Man kan også indhegne sin have, så man kommer ud over den her problemstilling.
Det, der så ærgrer mig, er, at Justitsministeriet har været så langsommeligt.
Allerede i 2005 retter Dyrenes Beskyttelse henvendelse til Justitsministeriet, og i 2006 gør de så endvidere igen opmærksom på, at der bliver reklameret for de hundehalsbånd, selv om de er ulovlige at anvende.
De gør altså opmærksom på, at reklameringen sker, og det gælder både de her elhalsbånd og usynlige hegn.
Det sker så først nu.
Jeg synes, det er ærgerligt, at der er gået så lang tid, men jeg vil dog glæde mig på dyrenes vegne over, at det her snart bliver en realitet.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-01-23:
Når det er forbudt at sælge dem, er det jo politiet, der skal håndhæve det.
De halsbånd er afskyelige, de er forfærdelige.
Jeg har jo også set nogle af de billeder, der har været af det, og det er tenderende til dyremishandling.
Det kan man ikke byde dyrene, og det er derfor, at vi sørger for slå fast med syvtommersøm, at i dag er det forbudt at bruge dem.
Det er jo familiernes ansvar, og det er forbudt, det er ulovligt at bruge dem.
Nu lukker vi så rundtomkring, så vi signalerer, at det er fuldstændig uacceptabelt, bare at de halsbånd er der i det danske samfund, også til salg.
Der er som sagt også i strid med al god markedsføringsskik bare at sælge dem, men da det ser ud til, at nogle har dem alligevel, må vi ligesom lukke de sidste ting af, og det gør vi også med det her.
Karsten Lauritzen (V), 2009-01-23:
SF har fremsat beslutningsforslaget om forbud mod reklamering for og salg af eldressurhalsbånd, som de også kaldes, til anvendelse på alle dyr.
Som justitsministeren lige har redegjort for, foreligger der faktisk allerede et forbud mod at bruge elhalsbånd, og det har eksisteret siden 1999.
Som sagt er det jo i strid med god markedsføring at sælge og reklamere for elhalsbånd, da de ikke lovligt kan bruges på dyr.
Hvis sælgeren ikke oplyser, at anvendelsen af produktet er forbudt, kan det altså, som reglerne er i dag, medføre en bøde på grund af overtrædelse af markedsføringsloven.
I regeringen, som vi også lige hørte fra justitsministerens side, har man planlagt en ændring af dyreværnsloven for at sikre, at forbud mod at anvende elhalsbånd rent faktisk også overholdes.
Den ændring indebærer, at der fastsættes konkrete regler for reklamering og salg af elhalsbånd.
Det sker jo som sagt også i tråd med det, som den tidligere justitsminister, Lene Espersen, har sagt i forbindelse med programmet »Task Force« fra august 2007, hvor det stod klart, at reklame- og salgsforbuddet i dyreværnsloven skulle ændres.
Og det er der jo, som justitsministeren lige har redegjort for, naturligvis blevet fulgt op på.
Regeringen har jo allerede taget hånd om sagen, hvorved det er blevet slået fast med syvtommersøm, at det er forbudt både at brugere og reklamere for og sælge elhalsbånd til anvendelse på alle dyr, og derfor ser Venstre altså ikke særlig meget mening i det her beslutningsforslag.
Karen Hækkerup (S), 2009-01-23:
Da den socialdemokratiske ordfører, hr. Bjarne Laustsen, har måttet tage til Nordjylland for at passe vigtige partimæssige gøremål, har jeg lovet at læse talen op på hans vegne.
Elhalsbånd til dyr er forbudt, men det er tilladt at reklamere for og sælge varen, blot den ikke anbefales.
Fra enhver synsvinkel - ikke mindst set fra den dyrevelfærdsmæssige vinkel - er det uacceptabelt at bruge elhalsbånd til træning af dyr.
Naturligvis er en sådan inkonsekvens ikke acceptabel, hvad den tidligere justitsminister så også slog fast for halvandet år siden.
Vi har undret os over, at der ikke er sket noget siden og har derfor taget initiativ ud fra de præmisser, jeg netop har nævnt.
Nu er det imidlertid blevet oplyst, at markedsføringsloven reelt allerede forbyder salg af og reklamering for elhalsbånd.
Hvis det er tilfældet, er det glædeligt, men det er så ikke de oplysninger, vi har fået tidligere.
Det ændrer lidt af sigtet, for så må det i sidste ende handle om at håndhæve forbuddet mod salg af og reklamering for halsbåndene.
Derfor kan man jo bare konstatere, at regeringen intet har foretaget sig for at få håndhævet den gode markedsføringslov.
Vi er bekendt med, at Fyns Politi i et tilfælde har opgivet at rejse en sag mod en forhandler af elhalsbånd, fordi politiet mente, at der ikke var tilstrækkelige beviser for et strafbart forhold.
Dyrenes Beskyttelse udtalte i den forbindelse, at der var en tvetydighed i lovens formulering.
Imidlertid pålagde statsadvokaten i maj 2008 politiet at sigte sælgeren, efter at en borger havde klaget.
Jeg vil derfor bede ministeren om at redegøre for, hvorfor der kunne opstå en så markant meningsforskel mellem Fyns Politi og statsadvokaten.
Men nu handler det altså om at få forbuddet håndhævet, således at hunde ikke i fremtiden skal kunne mishandles med det ubehagelige redskab, et elhalsbånd faktisk er.
Socialdemokraterne er således enige i sigtet med forslaget og kan give det sin støtte.