Tom Behnke (KF), 2012-06-13:
Hvis ikke det var så alvorligt, blev man jo helt fristet til at konstatere, at et væsentligt problem med den her debat er, at regeringspartierne jo sådan nærmest er inde i en rus, en glædesrus, over, at man har flertallet, at man har et markant flertal, og den glædesrus kommer så til udtryk, ved at man helt glemmer at se helheden i den her problemstilling.
Det, der er så ærgerligt, når vi diskuterer regeringens forslag, er, at man ikke ser helheden.
Man vælger at tage nogle enkeltelementer ud, fremsætter et forslag, der løser de problemer, men lukker i øvrigt øjnene for alle mulige andre problemer, der er forbundet med det her.
Det er det, der er problemet.
Det, der er tale om, er, at regeringen fremsætter et forslag, som kun er en halv løsning.
Og det er derfor, at vi fra konservativ side stemmer imod.
Vi vil ikke en halv løsning, vi vil en hel løsning.
Løsningen her er en halv løsning, fordi det, man gør, er at oprette fixerum, hvor stofmisbrugere kan indtage ulovlige stoffer lovligt.
Stofferne er ulovlige, og det gør man ikke noget ved.
Stofferne er urene og giver skader, og det gør man heller ikke noget ved.
Jo, man tilbyder, når så skaden er sket, at gøre noget ved skaden.
Det gør man allerede i dag i sundhedsrummene, så der er ingen forskel på det.
Men man gør intet for at gøre noget ved, at det er ulovlige stoffer.
Man gør ikke noget som helst ved, at det er urene stoffer.
Og det værste er, at man overhovedet heller ikke gør nogen ting, i forhold til at styrken af de her stoffer er fuldstændig ukontrolleret.
Det er det, der slår stofmisbrugerne ihjel; det er, når de tager en overdosis, fordi de tror, at det stof, de har fået fat i, har en bestemt koncentration, og det så viser sig, at det er meget stærkere, og så får de en overdosis.
Og så er det rigtigt, at hvis de indtager disse ukontrollerede stoffer på et sted, hvor der er andre mennesker til stede, der kan hjælpe, når de er ved at dø, kan man redde de liv, men man løser jo ikke det grundlæggende problem, nemlig at det er det stof, der bliver indtaget, som er problemet.
Det løser man ikke, og det er derfor, at det her kun er et halvt forslag, kun er en halv løsning.
Derudover lukker man også øjnene for noget.
Det er jo så dér, hvor nogle har syntes, at det var helt forfærdeligt, at man sådan kunne have nogle moralske overvejelser med hensyn til det her.
Vi skal kun lytte til videnskaben, siger man. Hvilken videnskab? vil jeg så lige indskyde her, for det er jo heller ikke sådan, at man inden for videnskaben er fuldstændig enig på det her område, og selv om man så skulle være det, er det vel heller ikke sådan, at et Folketing er underlagt, hvad videnskabsmændene siger.
Så kan vi jo nedlægge parlamentet.
Altså, det er jo et folkestyre, vi har, og ikke et videnskabsmandsstyre.
Men det, som gør sig gældende her, er, at hele det illegale marked holder man stadig væk liv i, og det er da et moralsk problem.
Hvordan kan man skose dem, der stemmer imod eller stemmer gult, for, at de har nogle moralske overvejelser med hensyn til det her?
Følgekriminaliteten er der stadig væk, hvad angår tyverier af den ene eller anden slags.
Det er indbrud, det er røverier osv., det er der stadig væk, og det løser det her forslag ikke.
Jeg siger ikke, at det gør det værre, for det gør det ikke.
Men det er der stadig væk, og man forholder sig ikke til det.
Man lukker øjnene og siger: Nå ja, det vil vi helst ikke vide.
Når stofmisbrugerne sidder i et fixerum, har de først været ude at stjæle et fjernsyn ved et indbrud, omsat det til penge og købt stofferne af dødens købmænd på det illegale marked og er lige nøjagtig nået inden for i et fixerum; så må man gerne have lov til at sidde og indtage det farvefjernsyn.
For det er jo det, der sker.
Det er jo en mystisk, mystisk verden, vi kommer til at opleve, hvor stofmisbrugere skal løbe om kap med tiden, med politiet og mod deres såkaldte venner om at nå hen i et fixerum for at kunne indtage stofferne.
Det er jo det, der kommer til at gøre sig gældende.
Det er det billede, vi kommer til at se.
Vi ved i dag, at stofmisbrugere ikke løber mere end 200 m med deres stoffer og så skynder sig at indtage det
, fordi de er hundeangst for, at enten politiet konfiskerer det, eller at deres såkaldte kammerater tager det fra dem.
Så hvis fixerummene skal have den effekt, at man virkelig får ryddet op, skal der rigtig, rigtig mange til.
Nu hørte jeg også, at der var en ordfører, der sagde: Det her er et supergodt forslag i forhold til Vesterbro i København.
Men det er vist ikke det eneste sted i Danmark, der har stofmisbrugere.
Altså, det er jo en helt gal argumentation.
Hvis fixerummene skulle have den effekt, at alle stofmisbrugere søgte derhen, skulle der mange, mange flere til, og det vil man jo heller ikke være med til.
Det, jeg gjorde, da vi havde haft førstebehandlingen, var at skrive en meget lang mail til de øvrige ordførere – halvanden side, hvor jeg oplistede alt det, som vi er enige om, alt det, hvor vi alle sammen har den gode vilje til at gøre en forskel.
Det gjorde jeg netop for at understrege, at det ikke er, som fru Sophie Hæstorp Andersen pointerede det, nemlig at der var nogle, der havde patent på det gode menneskesyn.
Tænk sig at have den argumentation, når man har flertallet.
Jeg kunne forstå det, hvis man var presset, men det er man jo ikke.
Næh, jeg skrev en meget, meget lang mail, hvor jeg listede den her situation op og appellerede til, at vi i Folketinget bredt fandt en løsning, der var en helhedsløsning og ikke kun en halv løsning.
Hvad fik jeg tilbage af svar?
Socialdemokratiet har stadig væk ikke svaret.
Der har ikke været nogen som helst debat om det her.
En ordfører fra Enhedslisten foreslog, at vi da kunne holde en høring.
Ja, men nu er vi i gang med at lovgive.
Folketinget kunne, hvis vi ville, inden vi var nået til tredjebehandlingen, have lavet det her lovforslag på en sådan måde, at det var en helhedsløsning, der havde løst problemerne, alle problemerne, men man vil ikke.
Og det er det, der er så problematisk, når man så siger, at der jo både har været en høringsperiode – ja, på et par dage – og også har været debat og sådan noget.
Nej, det har der ikke.
Vi havde en debat ved førstebehandlingen, og den var rigtig, og den var positiv, og den var god, men siden har der ikke været noget.
Det, der er sagen, er, at vi fra konservativ side er enige i det sigte, regeringspartierne har.
Vi vil gerne gøre noget for at fjerne kanylerne fra gader og stræder, sandkasser, legepladser osv.
Vi vil også gerne reducere antallet af dødsfald, og vi vil også gerne højne sundhedsstandarden for stofmisbrugerne.
Vi er enige.
Jeg synes godt, at flertallet kunne anerkende, at den enighed faktisk er til stede – også lige for at understrege det der med hensyn til spørgsmålet om, hvem der har patent på det gode menneskesyn.
Det, vi foreslår, er, at man i stedet for at lave de her fixerum, hvor det er ulovlige stoffer, finansieret af ulovlige penge, købt på det illegale marked af dødens købmænd, får udvidet ordningen med den lægeordinerede heroin.
Så er det lovlige stoffer, der er rene og i en kontrolleret styrke, der bliver indtaget under kontrollerede forhold.
– ikke én! – for man er så ekstatisk i sin glædesrus over, at der nu endelig var et flertal, og så buldrer man det flertal igennem og vil bare have sine fixerum.
Men det skal ikke skille os ad.
Vi har tænkt os fra konservativ side, også selv om vi stemmer imod i dag, til efteråret at fremsætte et konkret forslag om, at vi skal have udvidet ordningen med lægeordineret heroin, for det bliver vi simpelt hen nødt til.
Vi bliver nødt til som mindretal her at anerkende, at der er et flertal, der vil have fixerum.
Fint nok, det kan vi ikke gøre noget ved nu, det kan vi måske gøre senere, men vi burde i det mindste gøre det sådan, at vi lavede en ordentlig ordning.
Det ene er at sørge for, at ordningen med lægeordineret heroin bliver udvidet, så det er lovlige stoffer indtaget lovligt.
Det andet, som vil være helt afgørende, er, at man lige ser efter, hvordan man har gjort det med succes i andre lande: Hvis man vil have de her fixerum, og det vil flertallet jo, så skal man, når nu der skal gives tilladelse til de her fixerum – og det er en appel til ministeren – huske at placere dem ved siden af et sundhedsrum og huske at placere dem ved siden af en dør, de kan gå ind ad, når de gerne vil i afvænning.
For hvis det her skal batte noget og være en helhedsløsning, skal vi altså have de tre muligheder liggende lige op og ned ad hinanden, så man, når man går ned til et fixerum med sine ulovlige stoffer i lommen, har muligheden for, den dag man er motiveret, at vælge den anden dør og gå i afvænning i stedet for.
Der har vi lavet behandlingsgaranti til stofmisbrugere, og det fungerer perfekt.
Lige så snart vi kommer ud i kommunerne, halter det helt vildt.
Det er et maratonløb, det er et forhindringsløb, der er helt uhørt, hvis man som stofmisbruger gerne vil i behandling.
Jeg har været med gennem det forløb sammen med to stofmisbrugere, og det er helt uhørt, som man bliver afvist, når man kommer og gerne vil i afvænning, men det bliver man.
Problemet er i øvrigt også – bare for at understrege det – at når man så går i gang med en behandling inde i fængslet, som jo fungerer fint, kan man ikke den dag, man bliver løsladt, få lov til at komme over i det kommunale regi, fordi kommunen bare sidder og snorksover.
Det er det, der er problemet, og det burde vi løse i stedet for.