runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjarne Laustsen (S), 2008-05-21:
Jeg takker for svaret og også for, at ministeren anerkender, at der er et problem her.
For hvis vi er enige om, at vi gerne skulle have seniorerne til at arbejde og der skal være incitamenter til det, så er det her et sted, hvor vi kan se, at regeringen vil belønne de rigeste med 100.000 kr. i skattefri præmie, bare fordi de er født et bestemt år - altså 64-års reglen. Her kan vi se, at der er nogle mennesker, der gerne vil blive ved med at arbejde, hvilket et stort flertal i Folketinget ønsker at de skal gøre.
De gør overhovedet ikke brug af efterlønsordningen, ikke en eneste krone trækker de på den.
De vil gerne fortsætte med at arbejde.
Hvorfor skulle de så ikke have den præmie, ligesom alle mulige andre får?
Jeg føler, at det er en mangel, og at det er forkert, at man har lavet det her.
Der er ikke nogen, der har haft til hensigt, at reglerne skulle være sådan.
Derfor går spørgsmålet på, om man ikke godt vil arbejde på, at de bliver ændret.
Vi er jo i en mangelsituation, hvad angår chauffører.
Vi mangler ca. 6.000 chauffører på landsplan, har jeg fået oplyst, og derfor ville det jo være kærkomment.
Derfor er det da - for at bruge det ord igen - tudetosset, at nogle af dem bliver animeret til bare at tage fuld efterløn, for det kan de jo få.
Men hvis det er sådan, at reglerne her faktisk straffer dem - mange af dem på grund af de omregningsregler, som ministeren nævner - så vil de komme til at mangle to eller tre efterlønspræmier, og det kan jeg simpelt hen ikke se nogen grund til, hvis de ikke gør brug af efterlønssystemet.
Det er jo nøjagtig derfor, vi har lavet dem, er det ikke korrekt?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-05-21:
Arbejde, der kan medregnes til optjening af den skattefri præmie i efterlønsordningen, følger reglerne om optjening af beskæftigelseskravet.
Optjeningen sker som hovedregel på grundlag af opgjorte løntimer, men hvis arbejdstiden anses for ukontrollabel, lægges det timetal, der er beregnet på grundlag af indtægten, til grund ved opgørelsen.
Arbejde som eksportchauffør anses efter reglerne som ukontrollabelt, og indtægten fra arbejdet omregnes til arbejdstimer med den til enhver tid gældende omregningssats, som i 2008 er 185,94 kr.
Eksportchaufførernes problem med at optjene fuld efterlønspræmie skyldes de særlige aflønningsformer på området, som indebærer, at den lave skattepligtige grundløn, eventuelt med fradrag af diverse skattemæssige fradrag, danner grundlag for omregningen.
De særlige aflønningsformer er en fordel i forhold til nogle regler i arbejdsløshedsforsikringsloven, f.eks. fradrag for arbejde og timeoverførsel, og er en ulempe i forhold til regler om f.eks. optjening af efterlønspræmie, som spørgsmålet går på.
Der er således en balance i det nuværende regelsæt, hvor man så at sige må tage det sure med det søde.
Der har tidligere i dagpengesystemet været forskellige omregningssatser for forskellige faggrupper.
Det medførte forskellige resultater for forskellige grupper og gav anledning til administrative problemer.
Derfor indførte man i 1982 en fælles omregningssats for alle faggrupper, og jeg mener ikke, det er en god idé at anvende forskellige principper i forhold til forskellige regelsæt, og jeg har derfor ingen aktuelle planer om at ændre reglerne på dette område.
Bjarne Laustsen (S), 2008-05-21:
Vil ministeren tage initiativ til at ændre reglerne for optjening af efterlønspræmien, således at eksportchauffører kan få udbetalt den fulde efterlønspræmie, når de fortsætter med at arbejde indtil pensionsalderen?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-05-21:
Den her ændring retter sig mod de arbejdsgivere, og jeg går ud fra, at alle arbejdsgivere har en interesse i, at deres arbejdsplads og deres virksomhed består.
Vi har set ved tidligere reguleringer af det her område, at arbejdsgiverne altså bliver bedre til at planlægge arbejdet, og sådan var det jo også i fiskeindustrien for år tilbage, hvor reglerne var meget mere lempelige.
Så har man strammet dem, og alligevel har man jo været i stand til gennem planlægning af arbejdet at tilpasse sig de nye regler, og det tror jeg er en fornuftig måde at gribe det her an på.
Bjarne Laustsen (S), 2008-05-21:
Er beskæftigelsesministeren ikke enig i, at hvis man er på nedsat tid, modtager supplerende dagpenge, så står man til rådighed for et fuldtidsjob?
Den bedste måde er jo at give folk muligheden for at få et fuldtidsjob, og så skal de tage det, men det har folk ikke været præsenteret for, og derfor rammer det her jo fuldstændig ensidigt lønmodtagerne.
Altså, hvis det var sådan, at ministeren gerne ville oprette nogle flere fuldtidsjob, hvilket man kunne sige at man kunne lave tiltag til i den offentlige sektor, var det noget andet, og derfor vil jeg også gerne spørge: Hvilke incitamenter er der for, at arbejdsgiverne skulle oprette fuldtidsjob i den private sektor, når det drejer sig om reservetjenere, fiskepiger, løsarbejdere?
Hvilke incitamenter er der til, at arbejdsgiverne skal ændre adfærd i forhold til det her?
Lovforslaget er ensidigt vendt mod lønmodtagerne og for at få dem til at ændre adfærd.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-05-21:
Jeg tror jo, at man er nødt til at ændre reglerne for at ændre adfærden hos arbejdsgiverne.
Vi har jo set specielt inden for den offentlige sektor, at man oplyser, at man kun kan klare sig med deltidsbeskæftigede af planlægningsmæssige grunde.
Der vil jeg bare sige, at så længe man har et regelsæt, som man har, vil man selvfølgelig indrette sig efter det.
Jeg synes, vi skal fastholde, at supplerende dagpenge er en midlertidig ydelse i en kortvarig periode, og det er så det, vi har prøvet at sikre med reglerne.
Hr. Bjarne Laustsen siger, at jeg påstår det, men der er jo rent faktisk lavet undersøgelser af, at hver femte, der modtager supplerende dagpenge, oplyser ikke at ønske længere arbejdstid.
Altså, der går jeg ud fra at vi er enige om, at man ikke skal have supplerende dagpenge i den situation.
Vi kan se, at det kun er hver tredje, der modtager supplerende dagpenge, på trods af at de står til rådighed fuldtids, som rent faktisk søger fuldtidsarbejde.
Bjarne Laustsen (S), 2008-05-21:
Ministeren sagde, at han havde eksempler på, at der var nogle, der havde indrettet sig på en sådan måde, at de havde aftalt lønmodtager og arbejdsgiver imellem, at de skulle arbejde på fast nedsat tid.
Det har ministeren sagt før.
Hvornår kommer de eksempler, som ministeren har, til Folketingets og Arbejdsmarkedsudvalgets kendskab?
Man har også været ude at sige, at der er så og så mange, der ikke engang gider søge et fuldtidsarbejde.
Jeg spurgte om, om det var de fiskepiger, der har arbejdet 35 år på en fiskefabrik i Skagen, og som har været i Arbejdsmarkedsudvalget.
Og ministeren har jo så beklaget, hvis det var sådan, at man kunne forstå det på den måde, at de ikke gerne ville have et fuldtidsarbejde.
Det syntes jeg var klogt.
Men der er jo netop ikke de eksempler.
Og hvis man endelig ville ramme nogen, der havde sådan en adfærd, som ministeren siger, hvorfor lavede man så ikke indgrebet, så det ramte præcis dem i stedet for at ramme f.eks. rengøringsassistenten på Bornholm, der har fire eller fem job hver dag og kører hele øen rundt for at skaffe sig timer nok?
Ministeren må da anerkende, at arbejdsmarkedet ikke er ens i hele landet.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-05-21:
Der er i dag stor mangel på arbejdskraft i Danmark, og jeg vil gerne lige slå en ting fast.
Vi afskaffer jo ikke de supplerende dagpenge, men vi ændrer reglerne, således at man nu kan få supplerende dagpenge i 30 uger inden for en referenceperiode på 104 uger.
Så selvfølgelig anerkender vi, at der kan være vejrlig, der kan være storm, der kan være andre ting, der gør, at man skal hjemsendes og på supplerende dagpenge.
Men vi kan ikke have, at man permanent indretter sig på en sådan måde, at man har deltidsbeskæftigelse og så supplerende dagpenge.
Det er derfor, vi har fundet det nødvendigt at fastholde, at supplerende dagpenge er en midlertidig ydelse, og vi har nu altså begrænset det til 30 uger inden for en referenceperiode på 104 uger.
Bjarne Laustsen (S), 2008-05-21:
Tak for besvarelsen.
Jeg har jo spurgt ministeren, om ikke han synes, det er tudetosset, at man laver en lovgivning, der fører til - og det indrømmer ministeren selv, for det er jo ikke noget, jeg har fundet på, det er noget, ministeren i et svar har oplyst til mig - at der kommer 900 flere fuldtidsledige.
Og det synes jeg er problematisk.
Det er meget sjældent, at vi herinde laver lovgivning, hvor man direkte ved, hvad det kommer til at betyde.
Det gør man her, fordi man kan stille spørgsmålet, og ministeren har også oplyst, at hvis den lov allerede havde været gældende, ville der være over 22.000 mennesker i dette land, der ville miste deres dagpengeret, fordi den simpelt hen var opbrugt.
16.000 af dem er kvinder, og vi ved præcis, at det netop er kvinderne, der bliver ramt mest her.
Det er de ufaglærte, og det er i vores udkantsområder.
Fiskepigerne har været nævnt i den her forbindelse, fordi der er nogle ting, man ikke kan styre fra arbejdsgiverside, og derfor har man regler om, at man kan blive sendt hjem fra sit arbejde.
Det vil sige, at man er fuldtidsansat, men er der dårligt vejr, er der ingen fisk, så kan man selvfølgelig heller ikke arbejde.
Det er det, der har givet den danske model, flexicurity.
Nu kommer ministeren og griber ind i det her, og derfor er den adfærdsændring, der kan være i det her, at man vil undgå at blive ansat midt i ugen.
Så bliver man kun ansat i hele uger, og så ryger fleksibiliteten.
Det kan være, at der kommer udenlandsk arbejdskraft til at løse de der situationer.
Jeg synes bare, at det er alt, alt for dårligt, men jeg er glad for, at ministeren indrømmer, at der kommer flere fuldtidsledige på baggrund af det her indgreb.
Jeg kan ikke forstå, at man laver sådan en lovgivning, og jeg kan ikke forstå, at de områder her, som ikke tidligere har været omfattet af supplerende dagpenge, skal inddrages i det område nu.
Jeg kan simpelt hen ikke se formålet med det.
Man har 16 G-dage, som arbejdsgiveren næsten pr. definition udbetaler én gang, når året starter, fordi de ved, at de skal betale den del.
Hvad er den dybereliggende grund til, at man er ude efter at ramme de her folk, de her mennesker, som f.eks. på Bornholm har fire til fem job og passer dem og så har nogle enkelte timers ledighed?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-05-21:
Undersøgelser af supplerende dagpenge viser, at hver femte, der modtager supplerende dagpenge, ikke ønsker andet end deltidsarbejde, og kun hver tredje, der modtager supplerende dagpenge, er aktivt jobsøgende.
Det er for fuldt ledige otte ud af ti, der er jobsøgende.
Vi må holde fast i, at dagpenge er en forsikring mod manglende arbejde, og at det derfor er en betingelse for at få dagpenge, herunder supplerende dagpenge, at man står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Aktiv jobsøgning er en forudsætning for at være til rådighed og dermed også for retten til dagpenge.
Vi har set flere eksempler på, at arbejdsgivere og ansatte indretter sig, så de ansatte arbejder permanent på deltid med supplerende dagpenge.
Det er ikke formålet med de supplerende dagpenge.
Tværtimod er formålet at hjælpe personer ud på arbejdsmarkedet og hen til fuldtidsbeskæftigelse.
Når spørgeren spørger om de 900 fuldtidsledige, er der dertil at sige, at det er en statistisk størrelse, der består af flere personer, som er ledige i kortere eller længere tid.
I langt de fleste tilfælde vil de fuldtidsledige kun være ledige, fordi de er ved at finde fuldtidsarbejde.
Der vil altså være tale om korte perioder med ledighed, inden fuldtidsarbejdet påbegyndes, og det er denne form for ledighed, der er beregnet til at udgøre 900 fuldtidsledige, som jo er et statistisk begreb.
Det skal understreges, at det må forventes, at der netto bliver færre ledige end ellers med forslaget, simpelt hen fordi arbejdsgiverne opretter flere fuldtidsjob eller de ubesatte fuldtidsjob nu i højere grad besættes.
Bjarne Laustsen (S), 2008-05-21:
Er ministeren enig i, at det er tudetosset, at der på grund af, at de supplerende dagpenge beskæres, vil blive mindst 900 flere fuldtidsledige?
Per Stig Møller (KF), 2008-05-21:
Hr. Klaus Hækkerup må tage sig sammen til at stille spørgsmål til den minister, han ønsker at diskutere med.
Hvis hr. Klaus Hækkerup ønsker at diskutere soldater, skal han diskutere med forsvarsministeren.
Hvis han ønsker at diskutere udenrigspolitik, skal han diskutere med mig.
Det gjorde han så her til sidst.
Det skal jeg svare på.
Pakistan er et meget stort problem, og derfor skal der også mere styr på Pakistan.
Derfor har jeg også hele tiden sagt, at hvis vi svækker indsatsen - og der er vi jo enige - eller taber indsatsen i Afghanistan, så kommer Taleban tilbage; så vil en destabilisering af Pakistan blive meget lettere, så vil det Pakistan blive destabiliseret, muligvis til fordel for fanatiske islamister, som så har atomvåben.
Det er dødsensfarligt, og derfor synes jeg, polemikken imellem os er uværdig.
For det er et dødsensfarligt område, og derfor synes jeg, at vi skal prøve at koncentrere os om det.
Vi laver en Afghanistanstrategi for øjeblikket.
Den er Socialdemokratiet med til at lave.
Jeg håber også på et konstruktivt samarbejde.
Så synes jeg også, at Pakistan skal inddrages, det har jeg arbejdet for længe.
Jeg har også arbejdet for i EU, at vi øger EU-indsatsen i Pakistan, således at Pakistan bliver stabiliseret og ikke destabiliseret.
Så der er vi jo enige.
Jeg synes, at vi skulle lade polemikken ligge, situationen er alt for alvorlig til polemik.
Og jeg er helt enig i det, hr. Klaus Hækkerup siger, nemlig at det er meget, meget væsentligt, at de danske soldater får den bedst mulige opbakning og får så meget støtte ud, som der er behov for.
Derfor har vi jo også præcis for øjeblikket forslaget i Folketinget om at sende helikoptere ud til de danske soldater.
Vi er slet ikke uenige om alvoren i det her, og jeg er glad for, at Pakistan blev trukket ind, for det har jeg arbejdet for længe.
Klaus Hækkerup (S), 2008-05-21:
Tak for det.
Min bekymring er, om vi har viljen til at klare os i Afghanistan.
Der er jo slet ikke styrker nok, vil jeg sige til udenrigsministeren, og det er så udenrigsministerens gebet, for vi ser, at der jo i Pakistan er kommet en regering, der har optaget forhandlinger med Taleban.
Man er i grænseregionen lige op til Afghanistan i færd med at indføre sharialovgivning i syv distrikter.
Man har forhandlet med Taleban, de har fået et frirum dér.
Og så står udenrigsministeren her og siger, at 2.000 mand er tilfredsstillende for regeringen - og så måske nogle flere fra USA.
Jeg vil godt sige, at jeg søreme synes, at udenrigsministeren tager meget let på det ansvar, det er, at vi her har besluttet at sende unge danskere ud i krig for at sikre demokrati og fred også i Afghanistan.
Per Clausen (EL), 2008-05-21:
Det er jo sådan, og det må sundhedsministeren jo også vide, at regeringen har gjort det meget klart, inden for hvilke økonomiske rammer regionerne forhandler med sundhedspersonalet og deres organisationer.
Det ligger også fuldstændig klart, at der inden for de rammer ikke kan laves en aftale, som sundhedspersonalet er tilfreds med.
I den situation vil jeg så bare spørge ministeren, om han holder fast i, at det efter denne konflikt skal være sådan, at hvis man har en sygdom eller en lidelse, som kan behandles på et privathospital, er det bedre, at vi bruger offentlige ressourcer på at få de mennesker behandlet, end at vi prioriterer at bruge alle ressourcerne på at tage udgangspunkt i den lægelige prioritering, der så bliver gennemført, og hvorudfra man siger hvad der er de mest alvorlige sygdomme, som skal behandles hurtigst.
Det er jo et spørgsmål om at lade udbuddet på de private hospitaler eller et lægefagligt skøn være styrende.
Frank Aaen (EL), 2008-05-21:
Tak for redegørelsen og de klare meldinger om verdenssamfundets ansvar for at gøre noget og om regimets modvilje mod, at der sker noget.
Vi er selvfølgelig glade for, at det er begyndt at gå i gang, men det sker alt for langsomt, f.eks. udviklingen i den internationale støtte.
Der er kommet nogle penge, men FN har talt om 1 mia. kr.
Der er langt endnu.
Det er godt, at militærdiktaturet er blevet presset, men der er jo stadig væk, som vi lige hørte, forbud mod adgang for nødhjælpsarbejdere og forbud mod telekommunikation, mobiltelefoner osv.
Og der er forbud mod helikoptere.
Der er virkelig behov for, at vi presser yderligere på. Jeg er glad for, at udenrigsministeren i sin besvarelse nævnte spørgsmålet om nye sanktioner, for hvis der er noget, det burmesiske styre har respekt for, så er det penge.
Og her er et af de vigtigste selskaber det franske Total, der tjener store penge og er helt afgørende for generalernes økonomi og for deres penge til våben og soldater.
Totals projekter i Burma er generalernes største indtægtskilde.
De tager alle pengene selv til militær og luksus.
Burmas Aung San Suu Kyi har for år siden udnævnt Total til at være militærstyrets vigtigste støtte og mener, at de skal trækkes ud.
Andre lande som USA og England har bedt deres store selskaber om at trække sig ud.
Det tog lidt lang tid, før den danske regering tydeligt sagde til ATP og andre pensionskasser: Sælg jeres aktier i Total.
Men de gjorde det.
Men Total blev ved med at være aktiv i Burma.
Den franske regering blokerer for, at EU vedtager, at også sådan et selskab skal trække sig ud.
Det er derfor, vi mener, at det spørgsmål skal højere op på dagsordenen.
Hvordan kan vi i Europa sige til Kina, Indien og Thailand, at de skal optræde stærkere og hårdere over for det burmesiske militærstyre, hvis et af deres allerstørste støtter, Total, bare får lov til at fortsætte?
Det er et af de spørgsmål, vi har diskuteret med de andre partier i Folketinget her op til forespørgslen, altså at få ordet sanktioner nævnt præcis som et af de instrumenter, vi har.
Der kan vi jo bare tage skridt i EU-kredsen til at sørge for, at der kommer stærkere sanktioner, og at diktatorerne ved, at der bliver lukket for pengekassen på et afgørende område, hvis ikke de ændrer kurs i forhold til den øjeblikkelige katastrofe. Så vi kunne altså ikke nå til enighed med de øvrige partier i Folketinget - det er vi kede af - om et fælles forslag til vedtagelse, og vi vil derfor fremsætte vores eget forslag til vedtagelse, som jeg vil læse op nu.
Forslag til vedtagelse
»Folketinget er chokeret over følgerne af naturkatastrofen i Burma og militærdiktaturets hindringer for nødhjælpen.
Folketinget pålægger regeringen at arbejde for: - stærkere sanktioner, herunder at de kommer til at omfatte eksisterende investeringer i olie-, gas- og finansaktiviteter i Burma. - internationalt pres på Kina, Indien og Thailand for at indføre sanktioner.«
Jeg må sige helt åbent, at jeg ikke forstår, at der om så enkel en tekst ikke kunne nås bred enighed i Folketinget.
Jeg må desværre konstatere, at det ikke skete.
Jeg er glad for, at vi dog er enige om, at der skal pres på og mere nødhjælp.
Frank Aaen (EL), 2008-05-21:
100.000 er døde, mellem 1,5 og 2 millioner mennesker er i nød, og alligevel afviste militærdiktaturet nødhjælp og nødhjælpsarbejdere.
De blev afvist indrejse og visum til landet, fly med nødhjælp kunne ikke få landingstilladelse, det burmesiske styre eksporterede ris, skibe sejlede væk fra Rangoon med ris, selv om der var en katastrofal mangel på mad i de ramte områder.
Den sparsomme nødhjælp, der blev fordelt, skulle overrækkes af soldater for at vise, at befolkningen er afhængig af militærdiktaturet.
Vi er alle sammen enige om, at der skal gøres noget, men vi skal også diskutere, hvordan vi og verdenssamfundet kan presse diktaturet mere, end det sker i dag.
Som ordfører for forespørgerne ser jeg frem til at høre, hvad regeringen har gjort for at få nødhjælp frem og lægge yderligere pres på det burmesiske styre.
Carina Christensen (KF), 2008-05-21:
Jeg kan bekræfte, at vi meget gerne vil se på elektrificeringen i forbindelse med investeringsplanen.
Den investeringsplan, vi laver til efteråret, skal jo række mange år ud i fremtiden, og de beslutninger, som vi træffer i forbindelse med investeringsplanen, skal jo også være nogle, der er fremtidssikrede og passer ind i et meget langsigtet perspektiv.
Der er det helt oplagt at se på elektrificeringen og muligheden for - på sigt - at få såkaldte eltog.
Men man skal bare ikke undervurdere, at det er meget, meget omkostningsfyldt.
Men der er perspektiver i det, og det ser vi også på i forbindelse med investeringsplanen.
Karsten Lauritzen (V), 2008-05-21:
Vi husker alle tsunamien, der i 2004 dræbte mere end 225.000 mennesker i 11 asiatiske lande og oversvømmede kystområder med bølger på 30 m.
Det er en af de naturkatastrofer i historien med flest dræbte, men katastrofen i Burma er værre, langt værre, ikke fordi der er flere omkomne, men fordi størstedelen af de omkomne kunne have været reddet.
Billederne, der møder os fra Burma, er forfærdelige: lig, der flyder i floderne, 2,4 millioner mennesker, der er hjemløse, hvoraf halvdelen har et akut behov for hjælp, og 30.000 børn, der risikerer at dø af underernæring de kommende dage og uger.
Behovet for hjælp er så tydeligt, at selv en 5-årig fatter budskabet.
Burmas befolkning har brug for hjælp, og det har den haft de sidste 19 dage, siden cyklonen ramte landet natten til fredag den 2. maj.
Militærjuntaen i Burma har været og er stadig væk ligeglad, det må vi i hvert fald opfatte det som, med befolkningens lidelser.
Generalerne ignorerede de katastrofeadvarsler, der indløb i Rangoon, 5 dage inden cyklonen gik i land, fra Asian Disaster Preparedness Center, som Danmark i øvrigt støtter.
Dermed svigtede de fatalt deres ansvar for at beskytte deres egen befolkning - et svigt, der bør få konsekvenser på kort såvel som lang sigt.
Ikke på grund af, men på trods af militærjuntaen er der kommet hjælp frem, men langtfra nok.
Her, 19 dage efter cyklonen har ramt, må det siges at være en falliterklæring af rang, ja, det svarer til at fodre elefanter med ærter, ikke mindst fordi dele af den nødhjælp, der er kommet frem, er blevet konfiskeret, ompakket og uddelt med propaganda for militærjuntaen.
Rygterne lyder på, at generalerne, som ellers ikke normalt lider nogen nød, stjæler af nødhjælpen for at fodre deres egne familier med kiks og andet godt fra nødhjælpsrationerne.
At militærjuntaen nu endelig efter et massivt internationalt pres, også fra Danmark, tillader lægehold og nødhjælpsarbejdere at få fri adgang, er ikke noget, der bør roses, for det sker 19 dage for sent, og omkostningernne har været uskyldige omkomne, menneskeliv, der kunne have været reddet.
Men hvor militærjuntaen har handlet dybt uansvarligt, har vi i Danmark været vores ansvar bevidst.
Vi har gjort, hvad vi kunne, og er gået foran nødhjælpsmæssigt såvel som diplomatisk, som både udenrigsministeren og udviklingsministeren har redegjort for.
Jeg er glad for, at Danmark er gået foran ikke blot med kroner og øre til nødhjælp, men også når det handler om at lægge pres på styret gennem internationale kanaler.
For Venstre er det vigtigt at understrege, at militærjuntaens håndtering af katastrofen er dybt forkastelig og fuldstændig uacceptabel.
Regeringen opfordres til fortsat at lægge maksimalt pres på det burmesiske styre, så humanitær nødhjælp kan nå frem, samt gennem relevante internationale organisationer at arbejde for fri humanitær adgang til Burma.«
Carina Christensen (KF), 2008-05-21:
Det er jo ikke en endelig opsigelse, for den kan først komme i maj 2009, men det er de indledende skridt, der er nødvendige at tage, for at vi kan lave den endelige opsigelse i maj 2009.
Man kan sige, at når vi nu taler om plan B, er det ikke, fordi vi erkender, at der aldrig kommer nogen tog.
Det er det ikke.
Det er rettidig omhu, som vi udviser her.
Der kører nu fire tog i Jylland, som er blevet modtaget rigtig godt af kunderne, der er meget tilfredse med dem og synes, at det er nogle rigtig gode tog.
Så det ville jo være dejligt, hvis vi fik en hel masse tog ud på vores skinner allerede fra næste år.
Det tror jeg sådan set at der er mange der vil være rigtig taknemlige for.
Det er bare vigtigt, at vi forbereder os på den værst tænkelige situation, nemlig at togene ikke kommer - for så skal vi selvfølgelig have overvejet, hvad vi så vil gøre i stedet.