Christian H. Hansen (DF), 2007-03-23:
Det er sådan, at familie- og forbrugerministeren jo har den titel, jeg lige har sagt, nemlig familieog forbrugerministeren.
Men spørgsmålet er, om vi ikke snart skal sløjfe det sidste, forbrugerministeren, og bare nøjes med at sige familieministeren.
Der er mange forbrugere, der faktisk ønsker, at det her bliver indført, således at slagtemetoden fremgår.
Bortset fra at ministeren som sædvanlig er rigtig god til at gemme sig bag det store, stygge EU og give EU skylden for, at man ikke kan gøre noget som helst herhjemme, hvad der i øvrigt desværre også er rigtigt, kunne jeg egentlig godt tænke mig at høre ministerens egen holdning til, hvorfor forbrugerne ikke må få relevante oplysninger om eksempelvis slagtemetoden.
Forbrugerministeren har jo selv været ude at lancere nogle mærkningsordninger på andre områder, efterhånden som der nu kommer nogle signaler i samfundet om, at man ønsker dem.
Der holder man sig jo ikke tilbage, bortset fra at man også, når det er gældende, altid går ud og siger, at man vil gøre en masse, velvidende at man bagefter kan gemme sig bag EU og sige: Nej, det kan så heller ikke lade sig gøre, det var jo ærgerligt.
Men jeg synes også, vi skal være enige om, at vi skal indføre mærkningsregler der, hvor der er et reelt behov.
Jeg må indrømme, at jeg har svært ved at se et behov for et nyt mærke med slagtemetode.
Vi har ikke fået nogen henvendelser fra borgere eller forbrugere, der ønskede at få det her mærke.
Jeg har ikke fået henvendelser fra nogen organisationer.
Jeg ved ikke, om Dansk Folkeparti har kendskab til, at der er et meget stort behov, men jeg kan simpelt hen ikke se, at behovet er der.
Derfor mener jeg ikke, at det er relevant at arbejde på at få et sådant mærke.
Henvendelsen om behovet kommer til ministeren i dag, for hvis der ikke var et behov, var der sådan set ingen grund til, at vi var kommet med beslutningsforslaget.
Henvendelsen kommer jo til ministeren i dag.
Men ministeren siger så, at hun ikke lige føler, at der er behov for det her.
Hvorfor skulle der ikke være behov for, at man som forbruger kan se, hvilken slagtemetode der er blevet brugt?
Jeg kunne da også forestille mig, at vi på længere sigt skulle kunne se – hvad man i øvrigt kan på nogle varer i dag, men det er så stadig væk en frivillig ordning – hvor det enkelte dyr stammer fra, altså f.eks. fra hvilken gård, dyret kommer fra.
Det er da også en relevant oplysning.
Jeg vil også gerne sige: Den tendens til at gemme sig bag EU, er det, fordi man vil være den pæne dreng eller pige i klassen, eller er det, fordi man ikke tør tage sagerne?
Vi har jo for nylig set, at transfedtsyresagen, som man valgte at tage, endte godt for Danmark.
Hvorfor tør man ikke?
Hvorfor er man så bange for EU?
Jeg må indrømme, at jeg har svært ved at se behovet og efterspørgslen efter et mærke om slagtemetode.
Jeg har også ledt efter det i begrundelsen til det her beslutningsforslag, men jeg savner den grundlæggende årsag til, at vi skulle indføre et mærke om slagtemetode.
Det, man også skal huske på, er, at vi, hvis vi laver sådan et nationalt mærke, jo ikke har mulighed for at putte mærke på det importerede kød.
Det vil sige, at der vil være noget af det, vi vil kunne mærke, men andet vil vi ikke kunne mærke.
Det, jeg synes vi skal gå efter
Det har også et dyrevelfærdsmæssigt perspektiv, og det er faktisk noget, vi vil tage med ned til EU og få med ind i de kommende forhandlinger.
Men jeg kan simpelt hen ikke se behovet for mærkning om slagtemetoden.
Når der er videnskabeligt belæg, og når vi forskningsmæssigt kan dokumentere, at der er en sundhedsrisiko for de danske forbrugere, så tager vi også sagerne i EU.