Christian Juhl (EL), 2013-05-23:
Hvis jeg ikke ønskede noget ændret i dagpengene, ville jeg nedsætte en kommission og sige, at den skulle arbejde i 3 eller 5 år, og så se, om der var nogle, der kunne huske det til den tid.
Det ville være en rigtig god ting.
Det er vel heller ikke tilfældigt, at der nede ved udvalgsværelserne er den her syltekrukke, eller hvad det nu er, den hedder, tegnet på væggen.
Når nu nogle bliver utålmodige over den her diskussion, så tænk bare lige et øjeblik, luk øjnene og tænk et øjeblik på det, man udsætter arbejdsløse for.
De skriver hundredvis af meningsløse ansøgninger til virksomheder, der aldrig nogen sinde har tænkt på at ansætte nogle folk.
De skal deltage i aktiviteter, som ofte er meningsløse, som ofte ikke bringer dem videre, men fastholder dem i arbejdsløshed, hvor de havde kunnet tage ud og kigge på verden eller på et arbejde eller på en uddannelse i stedet.
Så det hele går nok, selv om det tager os et par timer at diskutere det vigtigste problem, vi har i samfundet i øjeblikket, nemlig arbejdsløsheden.
Hvis ikke Enhedslisten i flere omgange havde indgået aftaler om midlertidige redningskranse til de ledige, ville 30.000 mennesker være gledet ud af dagpengesystemet i 2013.
Desværre har regeringen kun ønsket at indgå midlertidige aftaler, man har ikke været parat til permanente løsninger, formentlig af hensyn til De Radikale, hvad vi jo fik bekræftet her for kort tid siden.
Netop det parti stod, i alliance med VK-regeringen og Dansk Folkeparti, bag voldsomme angreb på det danske dagpengesystem.
Først halverede de næsten perioden, hvor man kan få supplerende dagpenge, i 2008.
Dernæst halverede de dagpengeperioden i 2010.
Samtidig fordoblede de kravet om genoptjening af dagpengeret fra ½ til 1 år.
Det er måske i virkeligheden den værste af forringelserne af dagpengesystemet, fordi det i den nuværende situation med dens mangel på arbejdspladser er næsten umuligt af få arbejdet nok til at vende tilbage til dagpengesystemet.
Hvis man sammenligner Danmark med de øvrige nordiske lande, vil jeg sige til hr. Joachim B. Olsen
, er reglerne om genoptjening af dagpengeret langt skrappere i Danmark.
I Danmark skal du have arbejdet 1.924 timer for at få ny dagpengeret, i Finland under en tredjedel – 612 timer – og i Sverige blot 480 timer.
Hvorfor nævner jeg ikke Norge?
Det gør jeg ikke, fordi man i Norge ikke opererer med et genoptjeningskrav i timer, men med et indtjeningskrav, der kræver mindre arbejde end det danske timekrav.
Man kan også sige det på en anden måde: 1 års arbejde giver 2 års dagpengeret i Danmark.
I Sverige giver 1 års arbejde 4½ års dagpengeret, 7 år, hvis du har børn.
Jeg gentager det gerne, hvis det var svært at følge med.
Man kan undre sig over, at De Radikale og Dansk Folkeparti, der ynder at pudse deres sociale profil, var med til at stemme de her asociale dagpengeregler igennem i 2010 – endda med Dansk Folkeparti som forslagets arkitekt.
Man kan undre sig over, at en såkaldt centrum-venstre-regering ikke for længe siden har rullet vedtagelsen tilbage.
Regeringen har siden 2011 kunnet gøre det sammen med Enhedslisten, om den havde måttet ønske det.
Hvis vi går lidt længere ned i de nordiske regler om genoptjening af dagpengeret, bliver det danske billede endnu mørkere.
Af en eller anden besynderlig grund får mennesker, der kommer i jobrotation og går på almindeligt arbejde hver dag, ikke lov til at genoptjene dagpengeret.
Det samme gælder de mennesker, der hver morgen møder på fabrikken eller institutionen til et løntilskudsjob eller i virksomhedspraktik.
Endelig gælder det også ved uddannelsesaktivering.
Ikke kun Enhedslisten synes, det er urimeligt.
Den holdning deles af parlamenterne i Stockholm og Helsinki.
I Sverige tæller timer fra job med løntilskud med ved optjening af dagpengeret.
Det, Enhedslisten foreslår her, er blot at kopiere de svenske regler.
Regeringen og de borgerlige henviser rask væk til nabolandene, når det gælder selskabsskat, førtidspension eller lønniveau.
Vi foreslår beskedent, at man i stedet kigger på reglerne for genoptjening af dagpengeretten.
Vi har peget på et utal af muligheder.
Alene i 2013 har vi fremsat 13 beslutningsforslag i Folketinget – det passer nu ikke, det er 12 beslutningsforslag og 1 lovforslag.
Vi har undervejs indgået midlertidige aftaler med regeringen, der har skaffet tusindvis af mennesker en udsættelse.
Men lad os slå fast: Det er permanente løsninger, der er brug for, ikke kun redningskranse.
Vi kan godt håndtere et både-og, vi behøver ikke at se på den slags ting med et enten-eller.
Vi nærer ingen illusioner om, at der i denne folketingssamling kan samles et ret stort flertal for disse tre beskedne forslag – ja, måske er der slet ikke noget flertal, sådan som jeg kan høre visse politikere i dag.
Men vi garanterer både Folketingets medlemmer og dem, det måtte interessere ude i befolkningen, at der også i den kommende samling bliver mulighed for at stemme for permanente løsninger vedrørende genoptjeningsperioden, dagpengeperiodens længde og forbedrede muligheder for supplerende dagpenge.
Disse spørgsmål om arbejdsløses vilkår er kernespørgsmål for Enhedslisten og bør også være det for en centrum-venstre-regering, så derfor er vi nødt til at arbejde videre i og uden for parlamentet for at sørge for, at der skabes et flertal for, at vi kan gavne de arbejdsløses vilkår og sikre dem tryghed på en bedre måde, end vi gør i dag.