Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-11-13:
Nu er jeg jo i virkeligheden sådan ret konsensussøgende og vil gerne have store, brede forlig, så derfor kan vi starte med nogle ganske væsentlige ting, som vi kan statuere at der er enighed om.
Der er nemlig bredt i Folketinget enighed om, at vi ikke giver os på metoden til finansiering af vores sundhedsvæsen.
Vi giver os ikke på, at vores sundhedsvæsen finansieres over skatterne, for det er der, den afgørende forudsætning ligger for det, som vi jo også er forholdsvis enige om alle sammen: Der skal være fri og lige adgang til sundhedsbehandling.
Så savnede hr. Per Clausen lidt mere ideologisk debat, og det er jo nok, fordi hr. Per Clausen lider af den fordom, at der er nogle, der gerne vil have en anden finansiering end den, jeg lige har sagt at der er flertal for.
Men jeg mener jo, at de ideologiske blokeringer ligger et helt andet sted, nemlig at hr. Per Clausen slet ikke ønsker noget privat overhovedet, uanset om det også bliver brugt som en del af det offentlige tilbud.
Hr. Per Clausen fremturede med, at væksten i sundhedsvæsenet under VK-regeringen ikke havde været så stor, som den var under SR-regeringen.
Fru Liselott Blixt kom ind på de helt konkrete tal - og dem kan jeg bekræfte - og de viste, at der havde været en større vækst i VK-regeringens tid.
Så er der meget af debatten, der har kredset om DRG-taksterne, og der har været nævnt fedmeoperationer.
Hr. Jens Peter Vernersen var mand for at sige, at der mindst er 20 pct.s overbetaling i hele det private sundhedsvæsen.
Jeg spørger bare: Hvor ved hr. Jens Peter Vernersen det fra?
Mange kan have mavefornemmelser, men som minister holder jeg fast på, at man skal vide.
Lad mig lige kommentere en generel misforståelse, der har været under hele debatten, nemlig at jeg skulle have siddet på hænderne ved ikke at gribe ind over for, at eksempelvis fedmeoperationer var overbetalte.
Nu kan man have sin mavefornemmelse eller ej om, at det er en operationstype, for hvilken det gælder, at der er en overbetaling, men man skal lige vide det rent faktuelle, og det er, at ministeren kan gribe ind, såfremt der ikke er enighed om vilkårene i en aftale mellem regionerne og et privat sygehus.
Hvis der er enighed, har ministeren ingen mulighed for at gribe ind.
Og på det her konkrete område har Danske Regioner altså ikke opsagt nogen aftale og ikke bedt ministeren om at gribe ind.
Derfor kører de nuværende fedmeoperationer i privat regi og hviler på et aftalegrundlag, der er tilvejebragt via enighed, og derfor er ministeren ude af spillet på det område.
Det skal selvfølgelig ikke - i gåseøjne - være min flugt fra at tage en DRG-diskussion, for jeg har jo anerkendt mange gange, at vi skal tage en fornuftig diskussion om DRG.
Den udredning kommer omkring februar måned.
Og så vil jeg også sige til imødekommelse af fru Pia Christmas-Møller, at DRG-diskussionen jo i virkeligheden i mange sammenhænge er fuldstændig irrelevant i den her periode, hvor det udvidede frie sygehusvalg er suspenderet.
Men nu kommer det udvidede frie sygehusvalg altså tilbage den 1. juli - og heldigvis for det - og så ville det da være sådan lidt tosset, vil jeg sige, hvis vi havde et regime i ganske kort tid, inden vi skulle til at indføre et nyt regime.
Vi kan jo prøve at koordinere det nye regime med, at det udvidede frie sygehusvalg kommer igen, og det er min ambition.
Det tror jeg er sagt mod bedre vidende, for det er jo ikke sandt.
Nej, sandheden om den liste fra Sundhedsstyrelsen, som hr. Jens Peter Vernersen sidder med, er - og jeg beklager, at det kan blive lidt teknisk - at det er de oplyste ventetider fremadrettet.
Den liste havde en vis form for relevans, dengang hr. Jens Peter Vernersens regime huserede i SR-regeringens tid, for da havde borgerne ikke noget frit valg til at gå over på et andet sygehus.
Det, der er relevant, er de erfarede ventetider, for det er jo dem, borgerne oplever.
Og der kunne man i forgårs se en kurve i Politiken, der viste, at straks med indførelsen af det udvidede frie valg, som dengang var på 2 måneder, kom der et knæk på kurven til en erfaret ventetid, som svingede sådan lidt mellem 59 og 62 dage og bølgede lidt.
Og det er den bølge, som den groft sagt har haft, indtil strejken kom.
Så dermed vil jeg tillade mig at tro på - endda at kunne konkludere - at det var indførelsen af det udvidede frie valg, der gav borgerne muligheden for at gå ud af de der ventelister, der var omkring dem lokalt, og bevæge sig et andet sted hen og dermed opleve erfarede kortere ventetider.
For hvis man vil være på patienternes side, og det vil regeringen, vælger man selvfølgelig at bakke op om det udvidede frie valg, for det er forudsætningen for, at ventelisterne er blevet kortere.
Ventelistegarantien på 1 måned nåede så desværre ikke at være i gang særlig længe, inden vi suspenderede det udvidede frie valg, men jeg forventer bestemt, at vi, når vi har noget statistisk materiale på det udvidede frie valg, efter at suspensionen er ophørt, vil se en nedgang i ventetiden, for faktum er, at bortset fra strejken er det lykkedes VK-regeringen at knække ventetiderne og få dem bragt ned, og det synes jeg er relevant, når man er på borgernes side.
Så nævner hr. Jonas Dahl, at Socialistisk Folkepartis udgangspunkt er, at alle har krav på en ordentlig og lige behandling.
Det var jeg da glad for at høre, for det er vi jo fuldstændig enige om.
Det er derfor, den her regering har tilført det offentlige sundhedsvæsen 18,4 mia. kr. og bruger 25 mia. kr. på at lave en fantastisk velfungerende offentlig bygningsmasse, og det er derfor, at dér, hvor vi ikke giver os, er på finansieringsdelen af vores sundhedsvæsen; det skal være skatteborgerfinansieret, fordi det er det, der sikrer den lige adgang.
At der så er nogle mennesker, om de er direktører, om de er lagerarbejdere, eller om de er arbejdsløse, der kommer på et privat sygehus for en offentlig ydelse, er vi ikke så optaget af.
Jeg må bare sige, at det gælder for de eksempler, vi har talt om her i dag, at de høje priser til private behandlingerde høje priser på private behandlinger kommer som følge af frie aftaler, for hvilke det gælder, at jeg ikke har kunnet gribe ind, fordi der var enighed om det.
Der er jo stadig væk lidt liberalt gemt i Det Radikale Venstre, og hr. Morten Østergaard har talt for flere udbudsforretninger, og at det kunne være løsningen på at finde en sund markedsmæssig prisfastsættelse, og det kan jeg kun bakke hr. Morten Østergaard op i.
Det var det, men jeg vil gerne slutte af med endnu en gang at sige tak for debatten, og sige, at min ambition er, at vi får et nyt aftalegrundlag for behandlingssystemet mellem regionerne og de private sygehuse koordineret med, at det udvidede frie sygehusvalg træder i kraft igen.
Der blandes for meget sniksnak ind i tingene, vil jeg sige til hr. Morten Østergaard.
For når vi snakker udbud, er det en samlet gruppe af diagnoser, der på forhånd er lagt et andet sted hen, så dér er det ikke relevant overhovedet at diskutere ordet prioritering.
Tilbage til debatten om, hvorvidt det skal være læger, der prioriterer.
Jamen det er vel læger, der skal bestemme, og derfor har det offentlige jo også serveretten i 4 uger, retten til at planlægge frit, og så først derefter, har vi sagt, skal vi give borgeren en ret, en ret til at sige: Nu vil jeg ikke mere.
Det er den ret, der - ifølge et citat på forsiden af Berlingske Tidende for godt et års tid siden af Bent Hansen fra Danske Regioner - har højnet produktiviteten i den offentlige sektor, fordi man gør noget for at holde på egne patienter.
Så vi har fået flere operationer igennem, vi har fået større samlet kapacitet til glæde for borgerne ved eksistensen af det udvidede frie valg, og det er jo netop en ret til borgeren.
Det er en borgertankegang frem for en systemtankegang.