Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Hvert år, når vi skal til at diskutere regeringens sikkerhedspolitiske redegørelse, sender jeg en varm tak til Det Radikale Venstre, for det var faktisk det parti, der sørgede for, at vi fik denne gode årlige begivenhed i Folketinget; for denne årlige diskussion er vigtig, og redegørelsen er vigtig.
Jeg vil indlede med at takke udenrigsministeren for en god og grundig redegørelse.
Langt det meste kan vi i Dansk Folkeparti stå inde for, og det er glædeligt, synes jeg, at vi også efter regeringsskiftet synes at kunne have en rimelig bred enighed i Folketinget om noget så vigtigt som Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Når jeg senere kommer ind på de ting i redegørelsen, som Dansk Folkeparti umiddelbart har vanskeligt ved at være med på, så håber jeg, at udenrigsministeren vil forstå, at Dansk Folkeparti altså helt overordnet bakker op om redegørelsen og dermed står bag regeringen, når det gælder dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Jeg synes bare ikke, at det er nødvendigt at bruge min taletid på at remse alt det op, som vi er enige om.
Overordnet vil jeg, inden jeg kommenterer de enkelte punkter i udenrigsministerens redegørelse, starte med at skitsere, hvad dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik betyder for Dansk Folkeparti, og hvordan vi ser på den.
For vort vedkommende er dette at hævde Danmarks riges territoriale suverænitet og bevare Danmarks frihed, sikkerhed, velfærd og selvstændighed altid det, der er det egentlige udgangspunkt for al dansk udenrigspolitik og for al dansk sikkerhedspolitik.
Det er selve fundamentet for os og selve årsagen til, at Danmark fører udenrigspolitik.
Altså, Danmarks frihed, sikkerhed og selvstændighed er der, vi starter, og det er der, vi slutter.
Det er det afgørende, alt andet er i vore øjne underordnet dette.
Alle andre interesser bør derfor som udgangspunkt ses i lyset af, hvad der vil tjene Danmarks og det danske folks interesser bedst, og i overensstemmelse hermed bør regeringen efter vores opfattelse altid handle.
Landets frihed og selvstændighed vil således altid være overskriften for vores politiske arbejde; vi vil sikre, at landet også i fremtiden er danskernes land, og vi vil kæmpe for at bevare friheden og folkestyret og derved videreudvikle vort dejlige, gamle land.
Vi er af natur såvel åbne som frisindede og arbejder gerne for at opnå kompromiser med såvel politiske modstandere som med andre lande, dog med tre undtagelser: intet kompromis med nazismen, intet kompromis med kommunismen og intet kompromis med islamismen.
Vi værdsætter de grundlæggende friheder som ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og trosfrihed, idet vi understreger vigtigheden af, at disse frihedsrettigheder også respekteres for andre folkeslag.
Dette er bemærkelsesværdigt, når man tager landets lidenhed og beliggenhed i betragtning.
Når vi ikke for længst er blevet opslugt, skyldes det alene, at vi har haft viljen og evnen til at bevare selvstændigheden.
Dette kan ofte være en balancekunst, men for os er det afgørende, at vi balancerer på en sådan måde, at den omgivende verden, hverken stater eller ideologier, aldrig kommer til at diktere, hvilken politik vi skal føre, eller i hvilken retning vi skal gå.
Ustandselig har der op gennem historien fra den omgivende verden været stillet territoriale krav eller opstillet ideologiske og religiøse retninger, som har truet Danmarks rige.
Det bør være den vigtigste opgave for dette hus at være på vagt over for disse anslag mod landets suverænitet, frihed og folkestyre.
Det var det overordnede, og nu til de enkelte punkter i regeringens redegørelse, som vi i Dansk Folkeparti har reservationer over for.
Det arabiske forår synes jeg ikke jeg vil tage fat på igen.
Vi har lige afsluttet en lang debat herom, og udenrigsministeren kender vore holdninger.
I konflikten i Mellemøsten står Dansk Folkeparti last og brast med Israel, og vi jubler over, at Israel på trods af alle landets fanatiske fjender stadig er levedygtigt og demokratisk.
Vi kunne godt tænke os, at regeringen ændrede kurs i forhold til Israel og begyndte at forstå, at her har Danmark en god og sand allieret og ikke et land, som vi skal genere.
Regeringen sværger til FN, og det er jo positivt.
Jeg vil bare bemærke, at de seneste års udvikling i FN giver bange anelser for sammenslutningens fremtid.
Det er – nu, vi er ved Israel – eksempelvis en skamplet på FN, når en fjerdedel af alle FN's resolutioner gennem 40 år om brud på menneskerettigheder har fokuseret på Israel, mens der eksempelvis aldrig i FN-systemet har forekommet nogen resolution om undertrykkelsen af 1,3 milliarder kinesere, 1 million kvindeslaver i Saudi-Arabien, racismen i Zimbabwe, det iranske retssystem med korsfæstelse, stening og amputationer.
Ligeledes er der heller ikke nogen sinde i FN vedtaget resolutioner vedrørende forholdene i Syrien, Sudan, Bahrain, Egypten, Yemen, Pakistan, Malaysia eller Mali.
Det vil blive et forfærdeligt kaos
, hvis det sker, så lad os sværge til Sikkerhedsrådet og så i øvrigt blæse på FN's generalforsamling, når det drejer sig om resolutioner.
Flere gange i redegørelsen nævnes det, at regeringen er stor tilhænger af, at Danmark kommer med i EU's forsvarsdimension.
Det er et synspunkt, som Dansk Folkeparti ikke deler.
Vi er fuldt tilfredse med vort NATO-medlemskab, som har sikret fred og frihed i Europa siden verdenskrigen, og vi ønsker ikke, at EU skal håndtere vores sikkerhedspolitik.
Vi har af regeringsgrundlaget forstået, at vi inden for de næste 4 år skal stemme om afskaffelse af forsvarsforbeholdet.
Det ærgrer os, at regeringen nu vil ulejlige de danske vælgere med noget, de allerede har stemt om to gange, men vi vil bare nu, hvor det ligger fast, sige til udenrigsministeren: Kom bare an, vi glæder os næsten allerede til den valgkamp.
Ellers vil jeg til slut sige, at vi i Dansk Folkeparti anser det for sandsynligt, at vi i de kommende år kommer til at beskæftige os langt mere med det arktiske område end tidligere, og vi er tilfredse med, at regeringen har tilkendegivet, at man i højere grad agter at inddrage de grønlandske og færøske myndigheder i den sag.
Der ser vi meget gerne et tæt og fortroligt samarbejde mellem den danske regering og de færøske og grønlandske myndigheder.
Ligeledes – og det er det, jeg vil slutte af med – vil piratbekæmpelsen formentlig blive en endnu større udfordring for såvel vort søværn som vort flyvevåben; sidstnævnte er allerede i gang med Challengeren dernede ved Somalias kyst.
Dertil vil jeg gerne for vores vedkommende tilføje, at også hæren bør komme med ind i den opgave, nemlig som bevæbnede vagter om bord på de danske handelsfartøjer, som beder om assistance til denne opgave, og det bør selvfølgelig være vederlagsfrit for rederierne.
Sådan har det danske søværns rolle været, lige siden Kong Hans for 500 år siden oprettede flåden – det var med det ene formål i fredstid at kunne sikre danske handelsskibe fri passage, for dengang var der nemlig også pirater, der lå og lurede.