Astrid Krag (S), 2013-04-19:
Tak for det, formand, og tak for ordet.
Jeg ved, at der i den offentlige debat hidtil overvejende har været fokus på veteraner med traumer efter udsendelse og på traumatiserede flygtninge, men PTSD kan selvfølgelig ramme bredere.
Vi ved f.eks., at personer, der har oplevet seksuelle overgreb eller overfald eller har været udsat for en ulykke, kan være i risiko for at udvikle PTSD.
Det er godt, at den nystiftede forening, Landsforeningen for PTSD i Danmark, der er stiftet af unge, der har været udsat for overgreb i barndommen, kan være med til at sætte fokus på det faktum, at PTSD kan ramme bredere.
Der spørges til behandlingstilbuddene for PTSD-ramte, som ikke er veteraner eller flygtninge.
Jeg har til brug for min redegørelse her i Folketinget i dag bedt Sundhedsstyrelsen om en udtalelse.
Sundhedsstyrelsen oplyser, at der igennem en årrække er etableret tilbud vedrørende PTSD for en række forskellige målgrupper.
Diagnostik og behandling af PTSD foregår primært i psykiatrien.
Sundhedsstyrelsen peger i den sammenhæng på, at den generelt øgede specialisering i psykiatrien har betydet, at patienter med PTSD i dag har bedre mulighed for tidligere at få et specialiseret tilbud om diagnostik og behandling.
PTSD fremgår af Sundhedsstyrelsens specialevejledning, og alle regioner har specialfunktioner for komplicerede angst- og tvangslidelser, herunder PTSD, hvor patienter behandles uanset årsagen til deres lidelse.
Det er regionale klinikker, som vi bl.a. har styrket i satspuljeregi.
Ud over det er der etableret tre højt specialiserede funktioner for behandling af svær PTSD hos veteraner.
Enhederne har også en videncenterfunktion i forhold til behandling af PTSD.
Funktionerne blev udvidet som led i den tidligere regerings veteranpolitik, men Sundhedsstyrelsen vurderer, at den styrkede ekspertise på området også vil have en synergieffekt i forhold til andre patientgrupper med PTSD.
Derudover er der en række indsatser, der er målrettet grupper, som er relevante i forhold til en tidlig indsats.
F.eks. giver psykologordningen mulighed for tilskud til hjælp hos privatpraktiserende psykolog til personer, der har oplevet traumatiserende hændelser som f.eks. vold, voldtægt og incest.
Formålet med ordningen er at virke forebyggende i forhold til udviklingen af en psykisk sygdom eller sværhedsgraden af den sygdom, man måtte udvikle.
Derudover er der også sket en styrkelse af indsatsen for voldtægtsofre, hvor den regionale indsats for voldtægtsofre er blevet styrket med satspuljeaftalen for 2013.
I forhold til seksuelt misbrugte børn er de højt specialiserede funktioner aktuelt ved at blive udbygget.
Endelig vurderer Sundhedsstyrelsen, at kendskabet til angstlidelser, herunder PTSD, er blevet udbredt i almenpraksis i de senere år, og det er jo helt afgørende, for vi ved, at tidlig opsporing af symptomer på PTSD er vigtig for at forebygge, at PTSD bliver kronisk og svær.
Vi ved desværre også, at mange patienter ikke henvender sig i sundhedsvæsenet for den relevante hjælp.
Derfor er den praktiserende læge jo en fuldstændig central aktør i indsatsen.
Sundhedsstyrelsen peger da også på, at der er behov for mere viden på området, både hvad angår diagnostik, behandling, og ikke mindst hvad angår rehabilitering.
Så der er altså gang i en god udvikling i sundhedsvæsenet i indsatsen for PTSD-ramte, og det er selvfølgelig afgørende, at den her udvikling fortsætter.
Det gælder også i forhold til fortsat indsamling af viden og erfaring om PTSD i de højt specialiserede enheder.
Er vores indsats så samlet set god nok?
Det må jeg sige at jeg ikke tror.
Den konklusion gælder sådan set generelt i forhold til vores indsats for mennesker med psykiske lidelser.
Vi skal blive langt bedre til at sikre en rehabiliterende og sammenhængende indsats med udgangspunkt i borgerens behov.
Da jeg var i Aftenshowet i november for at tale med de to medstiftere af PTSD-foreningen, Tommas og Stephanie, stod det lysende klart for mig, at de er blevet svigtet af vores system.
Systemet har svigtet i deres barndom, hvor de har været udsat for overgreb, og systemet har svigtet i forhold til at hjælpe dem med de problemer, de nu kæmper med.
Tommas blev som barn spærret inde af sin far i flere år, Stephanie blev misbrugt af sin morfar i flere år.
Der var ingen, der greb ind.
Social- og integrationsministeren vil i sin tale redegøre nærmere for, hvad vi kan gøre for at undgå, at børn i det hele taget udsættes for så traumatiserende hændelser.
Både Stephanie og Tommas fortæller nu, at de kæmper med massive problemer i deres hverdag, men at de ikke oplever forståelse fra vores systemer i forhold til de begrænsninger, deres sygdom giver dem.
Tommas fortæller bl.a., at kommunen har fået ham udredt tre gange hos speciallæge, og selv om han har tre speciallægeerklæringer på PTSD, oplever han ikke, at kommunen tager højde for de begrænsninger, sygdommen giver ham.
Både Tommas og Stephanie peger på, at der mangler viden hos sagsbehandlerne om PTSD, og det er sikkert rigtigt.
Men samtidig mener jeg ikke, at den enkelte kommunale sagsbehandler skal være eller kan være ekspert i diagnoser eller kan udrede patienter.
Det er en lægefaglig opgave, og den del tror jeg også at social- og integrationsministeren vil komme nærmere ind på.
Jeg mener, at vores sundhedsvæsen og socialvæsen i højere grad skal arbejde om patienten og med patienten, så man lige præcis sikrer den helhedsorienterede indsats, der er afstemt med patientens ressourcer, ønsker og behov.
Rehabilitering og sammenhæng i vores indsatser er et af de væsentlige temaer i Psykiatriudvalgets arbejde.
På baggrund af Psykiatriudvalgets forslag vil regeringen til efteråret fremlægge en langsigtet plan for psykiatrien.
Det klare mål er at sikre, at vi i fremtiden får en sammenhængende psykiatri og en psykiatri, der i højere grad tager udgangspunkt i den enkelte borgers behov.
Afslutningsvis vil jeg runde af med at sige som svar til forespørgerne om behandlingen af patienter med PTSD, at patienter med PTSD for det første selvfølgelig skal tilbydes behandling uanset årsagen til deres traume.
For det andet kan jeg konstatere, at der er sket en positiv udvikling i forhold til sundhedsvæsenets behandlingstilbud, som er blevet gradvis udbygget gennem årene til gavn for de patienter, der har PTSD eller er i risiko for at udvikle PTSD.
For det tredje kan jeg konstatere, at der fortsat er behov for videnopsamling.
Indsatsen i de højt specialiserede enheder i forhold til at samle viden op og formidle viden skal fortsætte, så vi kan blive ved med at kvalitetsudvikle vores tilbud.
For det fjerde oplever PTSD-ramte samme problemer som andre patienter med psykiske lidelser i forhold til en sammenhæng i indsatsen.
Det har jeg en ambition om at forbedre, og her ser jeg meget frem til Psykiatriudvalgets forslag.
Tak for ordet.