Morten Østergaard (RV), 2011-03-15:
Det Radikale Venstre var imod 300-timers-reglen, vi var imod 450-timers-reglen, og følgelig er vi også lodret imod 225-timers-reglen og resten af det lovforslag, som behandles i dag.
Det er jo i virkeligheden udtryk for mistillid, en mistillid til det beskæftigelsessystem, som hver eneste dag vurderer, om kontanthjælpsmodtagere står til rådighed for arbejdsmarkedet, eller om de ikke gør det.
Hvis de her personer var anvist et arbejde, de ikke ville tage, eller de ikke ville deltage i den beskæftigelsesindsats, som der blev aftalt med dem i jobcentrene rundtomkring, ja, så var de slet ikke berettiget til deres kontanthjælp.
Så det, vi taler om her, er altså personer, som lever op til alle de krav, vi stiller til dem, om at deltage i beskæftigelsesindsatsen for at være berettiget til deres kontanthjælp, og som kommunen ikke har vurderet ikke i fuldt omfang står til rådighed for arbejdsmarkedet.
De skal nu tidligere end før straffes for, at der ikke har været arbejde at finde for dem, og deres indtægtsgrundlag skal fjernes fra dem.
Det er de familier, hvor begge er på kontanthjælp, og hvis indtægtsgrundlag er så ringe, at de i sagens natur også har en relativt høj adgang til boligstøtte.
Der har man så fundet ud af, at det ikke var nok at tage kontanthjælpen fra dem, fordi det betød, at deres indtægtsgrundlag var så ringe, at deres boligstøtte steg.
Det er mildest talt bizart i dag at høre ordførerne fra Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti forsvare det her som en hjælp til nogen som helst med noget som helst.
Virkeligheden er, at af dem, der er blevet berørt af de regler, som har været gældende indtil nu, er 30 pct. kommet i arbejde; det fremgår også af regeringens eget høringsnotat, hvor man skriver, at reglerne derfor har virket efter hensigten.
Så spørger vi: Hvad med de andre 70 pct.?
Hvad er der sket med dem?
Ja, de er jo så blevet endnu fattigere.
Det er en del af den fattigdomsstrategi, som regeringen har haft som grundlag for sin integrationsindsats, og som vi jo har kunnet læse i medierne både i går og i dag har gjort, at vi har resultater, der er blandt Europas ringeste.
Noget af det fornemste, vi har i vores velfærdssamfund, er vores sociale sikkerhedsnet.
Det, man stille og roligt forsøger med de her lovforslag er at klippe huller i det, så folk kan falde igennem det.
Det samfund, vi har formået at skabe, er et samfund, hvor vi ikke har fattigdom i det omfang, vi ser i andre lande.
Det, man gør nu, er, at man skaber en fattigdom, vi ikke har kendt, siden velfærdssamfundet blev opfundet og indført, fordi man sikrer, at man hele tiden laver maskerne større for at sørge for, at folk rent faktisk kommer til at falde gennem sikkerhedsnettet.
Det er det, der er formålet med det her lovforslag.
Det er derfor, det giver penge på kistebunden til sidst – ikke mange, nuvel, 13 mio. kr., når det er fuldt indfaset, og det er jo ikke en herregård i det store billede.
Men det er enormt mange penge for de familier, det drejer sig om, for det er familier, for hvem huslejeudgiften, som det også fremgår af SFI-rapporten om, hvorfor lejere bliver sat ud af deres bolig, fylder en ganske stor del af deres udgifter.
Det er derfor, at vi med stor sikkerhed kan sige, at det her forslag er skræddersyet til at forstærke den tendens, der har været i de senere år med, at flere og flere lejere bliver sat ud af deres bolig.
Der vil jeg så gerne benytte lejligheden til at korrigere nogle forkerte ting, der blev bragt ind i debatten.
For det første kan man forstå på ordførerne fra Venstre og De Konservative, at det ikke er folks økonomiske problemer, der gør, at de ikke kan betale deres husleje.
Det kan man i hvert fald ikke bruge den SFI-rapport fra 2008, som der ofte bliver refereret til, til at sige, for af den fremgår det helt klart: »Årsagen til udsættelser er et resultat af, at de berørte lejere typisk har lav indkomst, lavt rådighedsbeløb, stor gæld, at de bruger en relativt stor del af deres indkomst på husleje, og at de samtidig kan have svært ved at administrere deres økonomi«.
Nu er det sidste, »at de samtidig kan have svært ved at administrere deres økonomi«, blevet gjort til hovedforklaringen, selv om det ikke er det, rapporten siger.
For det andet siger fru Helle Sjelle, at det her vil forbedre ligestillingen.
Ja, hvis man kigger i ligestillingsnotatet, som ligger som bilag til lovforslaget her, kan man se, at 70 pct. af dem, der er blevet ramt af det og har mistet deres indtægtsgrundlag, er kvinder – kvinder, som vi ikke længere kan nå med vores tilbud, for de skal ikke stå til rådighed for arbejdsmarkedet, fordi de ikke modtager nogen kontante ydelser.
Og for ligesom at føje spot til skade er det også et indvandrerfjendsk forslag, for som Institut for Menneskerettigheder har påpeget, er 95 pct. af de ramte indvandrerfamilier.
Det har helt fra den allerallerførste gang, man begyndte at tale om 300-timers-reglen, været krystalklart for alle involverede, at det her indfører man målrettet, fordi man vil ramme indvandrerfamilierne i Danmark.
Det er derfor, at hvert fjerde barn i Gellerupparken lever i fattigdom, og det er det problem, man gør større med det her lovforslag.
Derfor kan jeg garantere, at vi stemmer imod ved tredjebehandlingen.