Tina Nedergaard (V), 2010-11-11:
Tak for det.
Jeg vil godt lige indlede med at sige, at jeg altid bliver i så godt humør, når hr. Per Clausen er på talerstolen og repræsenterer Enhedslisten.
For det jo ikke, fordi vi deler opfattelse af tingene.
Jeg gør det, fordi jeg sætter en vis pris på, at Enhedslisten og i særdeleshed hr. Per Clausen evner at fortælle sandheden, som den er, nemlig at man er socialist, og på den måde kan man sige, at Enhedslisten er det sidste socialistiske parti i Folketinget, som vedgår, at man er et socialistisk parti.
Det synes jeg i sig selv aftvinger en vis respekt, for jeg vil også gerne medgive, at jeg er liberal, og det vil jeg ikke lægge skjul på.
Når vi er i en situation, hvor vi bruger flere penge, end vi tjener, når vi har en offentlig sektor, der er vokset sig selv over hovedet, fordi vi på sigt får problemer med at finansiere den, ja, så vedgår jeg, at jeg står for en økonomisk politik, som betyder, at vi derfor reducerer de samlede offentlige udgifter.
Når man lytter til debatten i dag, lyder det jo, som om vi fuldstændig er ved at knække ryggen på det helt særlige danske voksen- og efteruddannelsessystem og den offentlige finansiering heraf.
Jeg er bare nødt til helt at afvise det.
Jeg synes faktisk, at der køres en noget falsk kampagne ovre fra siden her i forhold til situationen på voksenog efteruddannelsesområdet.
Det var et historisk højt niveau.
Det var et historisk højt niveau, som vi i fællesskab havde aftalt i globaliseringsforligskredsen.
Det var det højeste niveau.
Så vokser det i 2008 og i 2009 til 7,4 mia. kr.
Jeg har ikke de eksakte tal for 2010, men aktiviteten ligger i hvert fald i nærheden af den udgift, der var i 2009.
Det vil sige, at vi altså befinder os på tidspunktet for danmarkshistoriens største udgifter betalt af det offentlige til voksen- og efteruddannelse i år og sidste år.
Det kan variere lidt op og ned, men det er helt klart det højeste niveau, vi nogen sinde har befundet os på her i de senere år sammenlignet med forhistorien.
Så gør regeringen det, at vi går ind og laver nogle regler, som fru Marianne Jelved så ganske rigtigt pegede på.
Vi strammer op på nogle regler.
Det bliver vanskeligere for grupper af mennesker at komme i voksen- og efteruddannelse fuldt finansieret af det offentlige.
Det er korrekt, men de penge flytter vi for en stor dels vedkommende over i at skabe aktivitet.
Regeringen havde flere muligheder, når man nu ville finde penge på området.
Vi kunne have gjort det, at vi simpelt hen havde skåret aktivitet væk, altså sagt: Godt, den effektive løsning er simpelt hen at lave et loft for, hvor meget vi bruger på området.
Det ville jeg være ked af, fordi det ville virkelig have givet en meget klar afsmitning med faldende voksen- og efteruddannelse i det danske samfund.
Derfor valgte vi en model, som går på, at der kommer en større andel af deltagerbetaling på nogle kurser.
I nogle sammenhænge skal virksomhederne lidt mere til lommerne.
Så vokser det til 7,4 mia. kr. i 2009.
Så er det rigtigt, at det falder i 2011, men til en størrelsesorden på ca. 6,5 mia. kr.
Det er altså barsk kost at sidde som minister, der kender området sådan forholdsvis godt, og vide, hvad vi overtog fra den tidligere regering af offentlig voksen- og efteruddannelseindsats, og har set, hvor mange penge – jeg har været med som ordfører, og det er der jo flere af de tilstedeværende, der også har – vi faktisk har satset på at styrke efteruddannelsen i det danske samfund i de år, hvor det gik godt.
Det har vi jo gjort sammen, vi gjorde det med åbne øjne, vi ville gerne bruge ressourcerne.
Men det er bare lidt hårdt, når vi slet ikke er i nærheden af at komme ned på det niveau, som vi overtog, at vi så skal høre, at der nærmest foregår en massakre på voksen- og efteruddannelse i det danske samfund.
Det er jo simpelt hen ikke sandt.
Det ville jo derfor være rart, hvis debatten faktisk drejede sig om det, som virkelig er interessant.
Vi er en situation, hvor den offentlige sektor er dyrere end det, vi kan finansiere, og hvor jeg også tror, at fru Marianne Jelved som den eneste af dem, der bekender sig til fru Helle Thorning-Schmidts blok, nok vil medgive, at betydelig højere skatter på det danske erhvervsliv og de danske arbejdspladser ikke er løsningen.
I en sådan situation burde man jo have kigget på, at når vi nu bruger 6,5 mia. kr., hvilket stadig væk et historisk højt niveau, hvordan kunne vi så bruge de ressourcer bedst muligt?
Hvordan kunne vi bruge de ressourcer
bedst muligt?
Hvordan kan vi understøtte, at virksomhederne også prioriterer de unge mennesker og voksne mennesker, som måske i dag overses?
Vi har satset på, at når vi laver de her omlægninger, sparer vi penge.
Men vi laver også omlægninger, som gør, at det først og fremmest bliver de højtuddannede, der bærer den største del af læsset.
Det er en politisk prioritering.
Det har været spændende at diskutere.
Jeg håber virkelig, at man vil være ærlig og hæderlig i oppositionen og anerkende, at vi fortsat ligger på et klart højere niveau, end vi gjorde tidligere, altså at 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 er høje niveauer.
Det er flotte niveauer, og de er i særklasse.
Der var nogle interessante betragtninger om, hvordan man prioriterer i andre lande.
Det er jo et folketingsflertals opgave at prioritere.
Medmindre man vil betale gæld med gæld eller pålægge danske job større omkostninger, så de flytter til udlandet, så skal man prioritere.
Er det forkert?
Er det en dårlig måde at prioritere på?
Det afhænger af øjnene, der ser, men lad mig lige for god ordens skyld gennemgå vores overordnede prioritering.
Vi friholder kommunerne for forringelser, uagtet at hele verden er kastet ud i den største økonomiske krise siden anden verdenskrig.
Vi friholder kommunerne, så de kan opretholde og fastholde et uændret serviceniveau i 2011, til trods for at niveauet i 2010 er det højeste niveau nogen sinde.
Hvorfor vil vi friholde kommunerne?
Vi har skærmet kommunerne af, så de ikke skal ind og skære i nøglevelfærdsområder.
Hvad har vi så yderligere gjort?
Ja, vi har prioriteret sygehusene.
I 2011 kommer vi helt præcist til at bruge 25 mia. kr. mere på at behandle syge mennesker, end man gjorde under den tidligere regering.
Var det en forkert prioritering?
Er venstrefløjen uenig i det?
Var det forkert af regeringen og et folketingsflertal med Kristendemokraterne, Dansk Folkeparti, Konservative og Venstre?
Det var det måske ikke.
Jeg mener det ikke.
Så er der staten tilbage, og jeg ved jo, at oppositionen bliver frygtelig frustreret, når jeg går ind på den her tale, men det er jo forudsætningen for, at jeg kan forklare, hvorfor vi prioriterer, som vi gør.
Det, der så var tilbage at prioritere indenfor, var statens udgifter.
Det er statens udgifter.
Vi har friholdt de to andre offentlige enheder.
Der har jeg en tredjedel af driftsbudgettet, og ikke alene har jeg en tredjedel af driftsbudgettet, men det går simpelt hen så godt i uddannelsessektoren i øjeblikket, at det styrter ind med nye studerende.
De unge hænger ved, gennemfører grundforløbene.
Vi tager mere og mere uddannelse.
Hvad sker der så med mit driftsbudget?
Ja, så stiger det jo, fordi der bliver udbetalinger af taxameterpenge og af godtgørelse.
Og det er jo en god nyhed.
Det er en super nyhed.
Problemet er bare, at det også skal finansieres, og derfor og kun af den grund vægter vi at lave nogle regler, som gør, at på nogle områder bliver enhedsomkostningen en lille smule mindre, når der kommer flere elever ind, eller vi kvalificerer efterspørgslen til, at når vi ikke har den samme flothed fremadrettet, som vi har haft hidtil, så vil vi gerne give uddannelsen til de unge og til de voksne, som har den korteste uddannelse.
Kan man mærke det ude i samfundet?
Er man bekymret over det i samfundet?
Er det irriterende?
Er det endda smertefuldt for nogle borgere?
Ja, det er det.
Hvis der er nogen, der i Danmark går rundt og har en fornemmelse af, at det er rigtig synd for Danmark, vil jeg bare sige: Nej, det er det heldigvis ikke.
Vi klarer os klart bedre igennem krisen end de fleste andre lande, vi sammenligner os med, bl.a. de baltiske lande, må jeg sige.
Hvor er vi dog privilegerede, at vi kan ligge på et historisk højt niveau i disse år i forhold til at finansiere offentlig voksen- og efteruddannelse.
Det er ret godt gået.