Jeppe Kofod (S), 2012-11-23:
Først vil jeg sådan, ikke for at være polemisk, men måske bare til Venstres ordfører anføre, at hvis man nu læser den her sikkerhedspolitiske redegørelse grundigt, vil man se, at der er nogle nye prioriteter, som er forskellige fra den tidligere VK-regerings prioriteter, og heldigvis for det, ikke mindst når det drejer sig om arbejdet for nedrustning, våbenkontrol, styrkelse af menneskerettigheder, øget indsats også økonomisk i forhold til støtten til transitionsprocesserne i Mellemøsten i forbindelse med det arabiske forår osv.
Der ligger nogle rigtig gode markeringer.
Jeg vil også starte med at sige, at årets sikkerhedspolitiske redegørelse fra regeringen vidner om, hvor omfattende Danmarks sikkerhedspolitiske engagement rundtomkring i verden i virkeligheden er.
Som Socialdemokrater ønsker vi, at Danmark skal føre en både aktiv og ansvarlig udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Vores sikkerhed som lille land styrkes af et forpligtende internationalt samarbejde, og derfor bør bl.a. FN styrkes og reformeres.
Men vi ønsker også et stærkt NATO og et meget mere aktivt EU i verdens brændpunkter.
Det er afgørende, at de har alle redskaberne fra den bløde institutionsopbygning til den hårde sikkerhed.
Samtidig er det også afgørende, at kampen mod terrorisme fortsættes, og at ikke mindst skrøbelige og konfliktramte stater hjælpes, så terrorister ikke får fristeder, som vi så det i Afghanistan.
Derfor er vi også engagerede i skrøbelige og konfliktramte stater og har øget det engagement fra dansk side.
Den nye regering har også, og det vil jeg gerne rose for, lagt en klar profil for Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitik, hvor fremme af menneskerettigheder, demokrati, frihed og et meget aktivt arbejde for våbennedrustning er styrket også økonomisk.
Danmark bærer et stort militært, civilt og politisk engagement i Afghanistan.
Danmark har oprustet på indsatsen i Somalia og på Afrikas Horn, og vi har igen demonstreret, at Danmark er en humanitær stormagt med vores bidrag på over 100 mio. kr. til at hjælpe flygtninge fra Syrien i deres nærområder.
Alt sammen vidner om, at en effektiv sikkerhedspolitik i dagens verden fordrer, at vi bruger alle midler, de militære, de politiske og vores udviklingsbistand.
I Afghanistan har Socialdemokraterne i flere år kæmpet for at omstille den danske indsats fra kamp med vore egne soldater til træning af afghanske sikkerhedsstyrker, så de selv kan stå for sikkerheden i eget land.
Og vi ser frem til snart at kunne afslutte krigen og trække vores kampsoldater hjem.
Både i Asien og i Mellemøsten er spændingerne intense og i disse år stigende.
Mangelen på multilaterale sikkerhedsstrukturer, som vi kender dem fra Europa og Nordamerika, er jo slående i de her regioner.
I Asien ser vi i disse år en tendens til mere nationalisme og strid om landområder, og det er dybt bekymrende.
I den forbindelse savner man som sagt organisationer som OSCE, NATO og EU, der trods de mangler, de måtte have, og der er mange, har sikret fredelig sameksistens i Europa i snart 70 år.
I Mellemøsten har vi netop set konsekvenserne, når konflikter bliver voldelige.
Israel og Gazakrigen med over 100 dræbte er et sørgeligt aktuelt eksempel.
En våbenhvile er selvfølgelig et meget positivt første skridt, men det er kun symptombehandling og løser ikke konfliktens grundlæggende årsag.
Det arabiske forår handler også om, at palæstinenserne kan se frem til at få deres egen stat, og at israelerne kan leve i fred og sikkerhed inden for de internationalt anerkendte grænser.
Og Danmark skal presse på for, at vi i EU og ikke mindst i USA får skub i fredsprocessen igen.
Et forstærket arktisk samarbejde, ikke mindst i Arktisk Råd, er helt afgørende for fortsat fredelig udvikling i det arktiske område med alle de ændringer, vi står over for, bl.a. isens smeltning og de øgede udvindinger af råstoffer.
Der står ikke så meget om det i redegørelsen, men jeg vil gerne rose regeringen for det styrkede samarbejde i rigsfællesskabet, som både udenrigsministeren og statsministeren har udført gennem det seneste år.
Det er meget nyttigt og rigtigt.
Afslutningsvis vil jeg blot understrege, at Danmarks sikkerheds- og udenrigspolitik er mest effektiv, når vi bekæmper årsagerne til sikkerhedsproblemerne, og her er en styrkelse af udviklingsbistanden og en klar støtte til FN og multilateralismen en forudsætning.
Og samtidig skal vi selvfølgelig have de militære midler og politisk vilje til at deltage i de skarpe missioner som den NATO-ledede ISAF-operation i Afghanistan og vores Responsibility to Protect-mission i Libyen sidste år.
Så vores udenrigspolitik bør altid gå på to ben, og her er kursen klar for den nye regering: Vi er både aktive og ansvarlige, og sådan bør det være.