Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Ifølge det her forslag skal regeringen pålægges inden udgangen af 2010 at skærpe straffen for mishandling og vanrøgt af dyr.
Strafskærpelsen skal gennemføres ved en forhøjelse af strafferammerne i dyreværnslovens § 28, stk. 1 og 2, og endvidere skal der efter beslutningsforslaget som altovervejende hovedregel fastsættes en ubetinget frihedsstraf på mindst 7 dages fængsel ved førstegangstilfælde af uforsvarlig behandling af dyr.
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at brud på dyreværnslovgivningen efter regeringens opfattelse er en alvorlig overtrædelse, og regeringen lægger stor vægt på, at straffen afspejler grovheden af det begåede forhold.
Dyr skal behandles forsvarligt og omsorgsfuldt, og regeringen ser med stor alvor både på vanrøgt og uforsvarlig behandling af dyr.
Regeringen har af samme årsag flere gange skærpet sanktionsniveauet netop i dyreværnssager.
I beslutningsforslaget foreslås det, at strafferammen i dyreværnslovens § 28, stk. 1, hæves fra 1 til 2 års fængsel og fra 2 til 3 års fængsel i gentagelsestilfælde.
Desuden foreslår man, at strafferammen i dyreværnslovens § 28, stk. 2, hæves fra 4 til 6 måneders fængsel.
Dyreværnslovens § 28, stk. 1, vedrører jo straf for overanstrengelse, vanrøgt og anden uforsvarlig behandling af dyr.
Uforsvarlig behandling af dyr straffes med bøde eller fængsel i indtil 1 år.
Har forholdet karakter af mishandling, er straffen fængsel i indtil 1 år og i gentagelsestilfælde 2 år.
Sager om mishandling af dyr afgøres altså allerede i dag med frihedsstraf.
Bestemmelsen i § 28, stk. 2, fastsætter straffen for overtrædelse af en række nærmere opregnede bestemmelser i dyreværnsloven, fra lovens generelle bestemmelser om behandling, pasning og opstaldning af dyr til de mere konkrete bestemmelser om f.eks. fremvisning og salg af dyr.
Bestemmelsen i § 28, stk. 2, finder kun anvendelse i sager, hvor det strafbare forhold ikke kan anses for uforsvarlig behandling af dyr.
I sådanne tilfælde straffes der efter dyreværnslovens § 28, stk. 1. Udgangspunktet er altså, at der i sager om uforsvarlig eller grovere uforsvarlig behandling af dyr idømmes en bødestraf.
Der findes dog eksempler på, at der idømmes frihedsstraf.
I praksis vil påstand om frihedsstraf, hvis den tiltalte ikke tidligere er straffet for overtrædelse af dyreværnslovgivningen, primært være relevant i sager om grovere uforsvarlig behandling af dyr, typisk hvor der er tale om adskillige dyr eller flere overtrædelser, eller hvor overtrædelserne har medført omfattende skader på dyrene.
Betingede domme kommer især på tale i sager, hvor den tiltaltes personlige forhold, det kan være psykiske problemer, har været en af årsagerne til lovovertrædelsen.
Ved ændringerne af dyreværnsloven i 2003 og 2007 gennemførte regeringen en skærpelse af bødeniveauet i sager om overtrædelse af dyreværnslovgivningen.
Hvis man er interesseret i en nærmere gennemgang af strafniveauet, herunder bødepositionerne, vil jeg henvise til Justitsministeriets besvarelse af 7. juli 2009 af Retsudvalgets spørgsmål nr. 956 og også til Rigsadvokatens meddelelse fra 2008 om sager om overtrædelse af dyreværnslovgivningen.
Regeringen har den opfattelse, at den med de nævnte strafskærpelser har sikret, at overtrædelse af dyreværnsloven straffes tilstrækkelig hårdt.
Hvor der er tale om mishandling, er straffen som nævnt allerede i dag frihedsstraf, og udgangspunktet for idømmelse af frihedsstraf er ubetinget fængselsstraf.
Kun i de tilfælde, hvor domstolene finder det upåkrævet, at straffen fuldbyrdes, kan en idømt fængselsstraf gøres betinget.
Jeg kan i øvrigt oplyse, at det generelle minimum for fængselsstraf jo er 7 dage.
Regeringen finder ikke, at udgangspunktet i øvrige sager om uforsvarlig behandling af dyr bør være frihedsstraf.
Derimod er det hensigtsmæssigt, at domstolene i de tilfælde har mulighed for at tage hensyn til en sags konkrete omstændigheder, der som nævnt også i sådan nogle sager kan føre til idømmelse af frihedsstraf.
Generelt rejser spørgsmålet om brugen af minimumsstraffe i lovgivningen nogle væsentlige og principielle spørgsmål, herunder om det, man kunne kalde arbejdsfordelingen mellem lovgivningsmagten og domstolene.
Derfor bad regeringen i august 2009 Straffelovrådet om at overveje, på hvilken måde lovgivers ønske om at tilkende, hvordan straffen for visse lovovertrædelser bør være i typesituationer, mest hensigtsmæssigt kan udtrykkes med respekt samtidig netop for domstolenes rolle som den dømmende magt.
Straffelovrådet skal i den forbindelse også overveje hele spørgsmålet om brug af særskilte forhøjede minimumsstraffe for visse forbrydelser.
Så jeg vil sammenfatte regeringens holdning til beslutningsforslaget: Uforsvarlig behandling af dyr skal straffes hårdt, men ikke urimelig hårdt.
De gældende regler sikrer, at der ved strafudmålingen tages højde for grovheden af det begåede forhold, og det indebærer også, at grove overtrædelser straffes hårdt.
Og på den baggrund kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.