Brian Mikkelsen (KF), 2009-11-20:
Enhedslisten har fremsat et beslutningsforslag om folketingsbehandling af udleveringsoverenskomster med stater uden for Den Europæiske Union og Norden.
Som anført i bemærkningerne til beslutningsforslaget er der tale om et forslag, som i al væsentlighed svarer til beslutningsforslag nr. B 15, som Enhedslisten fremsatte i folketingsåret 2007-08, og som blev behandlet her i salen den 18. januar 2008.
Der er ikke siden Folketingets behandling af B 15 sket ændringer, der gør, at regeringens holdning til spørgsmålet har ændret sig.
Jeg kan derfor allerede nu slå fast, at regeringen ikke kan støtte det fremsatte beslutningsforslag.
I beslutningsforslaget lægges der op til en ordning, hvor Folketingets godkendelse skal indhentes, før regeringen kan indgå udleveringsoverenskomster med stater uden for EU og Norden.
Ordningen skal ifølge forslaget gælde både ved udlevering af danske statsborgere og ved udlevering af udlændinge til strafforfølgning i stater uden for EU og Norden.
Formålet med en sådan ordning er at sikre en retfærdig rettergang, der kan sidestilles med de retsgarantier, der er i det danske anklagesystem og ved de danske domstole.
Efter reglerne på området er det justitsministeren, der efter udleveringsloven kan beslutte, at en person skal udleveres til strafforfølgning eller straffuldbyrdelse i et andet land.
Udleveringsloven giver mulighed for, at både danske statsborgere og udlændinge kan udleveres, men betingelserne for at udlevere danske statsborgere er på nogle punkter skrappere end for udlændinge.
Fælles for danske statsborgere og udlændinge er dog, at Justitsministeriet kan træffe beslutning om udlevering både i tilfælde, hvor der er indgået en overenskomst med det pågældende land, og i tilfælde, hvor der ikke er indgået en sådan overenskomst.
Udlevering må ikke finde sted, hvis der f.eks. er fare for tortur eller anden umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf.
Der må heller ikke ske udlevering, hvis det f.eks. under hensyn til den pågældendes alder, helbredstilstand eller andre personlige forhold må antages, at udlevering vil være uforenelig med humanitære hensyn.
Det er også et obligatorisk vilkår for udlevering, at dødsstraf ikke må fuldbyrdes for den pågældende handling.
Bl.a. som følge af det anførte er det regeringens opfattelse, at den nuværende ordning i udleveringsloven til fulde skaber retssikkerhed for den person, som begæres udleveret til strafforfølgning eller straffuldbyrdelse i et land uden for EU eller Norden.
Inden Justitsministeriet træffer en beslutning om udlevering, vil det altid blive nøje vurderet, om de nævnte betingelser er opfyldt.
Justitsministeriet kan desuden i forbindelse med en beslutning om udlevering opstille særlige betingelser, som skal overholdes af det land, som har begæret udleveringen.
Det kan f.eks. være betingelser om fængselsforhold, sagens varighed, løbende orientering af det danske Justitsministerium om sagens status eller en betingelse om, at den udleverede person skal overføres til Danmark med henblik på afsoning af en eventuel fængselsstraf herhjemme.
Dertil kommer, at den pågældende som nævnt altid kan forlange, at domstolene foretager en prøvelse af lovligheden af Justitsministeriets beslutning om udlevering.
I forlængelse af det anførte vil jeg gerne knytte et par særlige kommentarer og bemærkninger til spørgsmålet om retten til en retfærdig rettergang, da det jo er det spørgsmål, der er særlig fokus på i beslutningsforslaget.
At Danmark i forbindelse med udlevering af en person skal sikre en retfærdig rettergang, følger af Danmarks forpligtelser efter artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
Efter artikel 6 har enhver således bl.a. ret til en retfærdig offentlig rettergang inden for en rimelig frist.
Enhver har desuden ret til at forsvare sig selv med bistand fra en forsvarer, ligesom praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol viser, at artikel 6 også indeholder krav om, at tolk om nødvendigt skal stilles til rådighed, så man forstår, hvad der foregår under retssagen.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har i den forbindelse i en konkret sag om udlevering udtalt, at det vil være i strid med artikel 6 at udlevere en person, hvis det er åbenbart, at der vil ske tilsidesættelse af de grundlæggende principper om en retfærdig rettergang.
Danmark er selvfølgelig helt naturligt forpligtet til at leve op til menneskerettighedskonventionen, og det gælder, både når Justitsministeriet skal træffe beslutning i en udleveringssag, og når domstolene efterfølgende kontrollerer lovligheden af en beslutning om udlevering.
Det er således forudsat i forbindelse med vedtagelsen af antiterrorpakken fra 2002, at Justitsministeriet orienterer Folketingets Retsudvalg, inden Danmark indgår en aftale med et land uden for EU om gensidig udlevering af egne statsborgere til strafforfølgning.
Hermed er der så også etableret en ordning, der giver Folketinget mulighed for at udøve sædvanlig parlamentarisk kontrol med de aftaler om udlevering, som regeringen har tænkt sig at indgå.
Jeg vil endvidere pege på, at en ordning som foreslået i beslutningsforslaget rejser nogle væsentlige og principielle spørgsmål om regeringens kompetence efter grundlovens § 19. Uden at gå for meget i dybden med den foreslåede ordnings forenelighed med regeringens beføjelser efter grundlovens § 19, kan jeg henvise til Justitsministeriets redegørelse herfor i besvarelsen af spørgsmål nr. 1 vedrørende den ordning, som er foreslået i beslutningsforslag nr. B 15 fra 2007, og som i al væsentlighed svarer til den ordning, som er foreslået i nærværende beslutningsforslag.
Det fremgår af den nævnte besvarelse, at det er Justitsministeriets opfattelse, at grundlovens § 19 har karakter af et regeringsprærogativ, hvorefter regeringen har kompetence til at handle i udenrigspolitiske spørgsmål, som betyder, at regeringens udenrigspolitiske beføjelser ikke kan begrænses af lovgivningsmagten.
Folketinget kan derfor ikke pålægge regeringen at foretage en bestemt udenrigspolitisk disposition eller forbyde regeringen at foretage en bestemt handling.
Med andre ord følger det af grundloven, at regeringen ikke vil være retligt forpligtet til at følge en folketingsbeslutning eller en bestemmelse i lovgivningen, hvorefter indgåelse af udleveringsoverenskomster skal godkendes af Folketinget.
Det er på den baggrund regeringens opfattelse, at beslutningsforslaget rejser væsentlige spørgsmål i forhold til grundlovens § 19.
Som det er fremgået af ræsonnementet og argumenterne imod, har vi en række indvendinger mod beslutningsforslaget, og derfor kan regeringen ikke støtte forslaget.