Bjarne Laustsen (S), 2010-04-15:
Tak, formand.
Jeg takker for alle de bemærkninger, der er kommet, jeg havde nær sagt både de positive – og det er selvfølgelig de bedste – og de bemærkninger, der trods alt siger, at her skal der findes en løsning på et problem, som alle anerkender findes.
Beskæftigelsesministeren har stået nede på den bagerste række og sagt en lektie, som hun kan udenad, og som jeg har hørt så mange gange, nemlig at redningsberedskabet med deltidsansatte brandfolk ligger regeringen meget på sinde, og at nu skal hr. Bjarne Laustsen ikke komme og tage patent på det, for regeringen er så optaget af, at man skal have de her systemer, så det er vi fuldstændig fælles som.
Nogenlunde sådan har hun sagt, man kan slå op i referatet fra Folketingets forhandlinger og læse referatet fra de få gange, jeg har benyttet mig af den mulighed.
Jeg synes, at det var vigtigt at følge sagen helt til dørs, fordi jeg jo også gerne har villet finde en løsning på det.
Så tænkte jeg på, hvordan man kan løse deltidsbrandmændenes problem, for
den gamle SR-regering, som jeg anerkender gjorde rigtig mange ting – det var jo ikke bare skidt, som man påstår at de gjorde, de gjorde rent faktisk rigtig mange ting – sørgede for at friholde deltidsbrandmændene for begrænsningen i de supplerende dagpenge.
De kom aldrig i nærheden af begrænsningen.
Det var ikke nok for Venstres ordfører, der dengang var hr. Jens Vibjerg, som sagde: De skal overhovedet ikke modregnes noget som helst, de skal overkompenseres.
Derfor er jeg jo glad for, at han er til stede her i dag.
Det er den skinbarlige sandhed om den sag.
Så tænkte jeg: Hvordan kan man løse det?
For vi argumenterede imod dengang, det kan man også læse i referatet fra Folketingets forhandlinger.
Men Venstres ordfører og De Konservatives ordfører fastholdt, at det skulle man selvfølgelig gøre, fordi det er så livsvigtig en indsats, og det kunne simpelt hen ikke passe, at man skulle modregne dem så hårdt, at de kun havde et par kroner tilbage, når de fortsatte deres gerning med at være brandmænd, selv om de havde mistet deres arbejde, altså deres hovederhverv.
Jeg synes også, vi ved samme lejlighed i dag skal bruge lidt tid på at anerkende de arbejdsgivere, som ansætter folk, som også er deltidsansatte brandmænd eller bliver det – for det skulle vi gerne have nogle flere til at blive, det er vi enige om – og hvor arbejdsgiverne siger: Man kan bare smutte, når alarmen lyder.
Det er jo flot.
Et af de steder, hvor det skete, var på MAN Diesel i Frederikshavn, det har været kutyme dér.
Og det var et godt sted, for når man arbejdede dér og var med i fællesskabet, kunne man også være brandmand.
Lige pludselig lukkede de motorproduktionen, og i forbindelse med fratrædelsen af rigtig mange af de her folk – bevares, nogle af dem er ikke fratrådt endnu, men de går med deres opsigelse – kunne man se, at brandvæsenet i Frederikshavn ville miste en stor del af deres deltidsansatte.
Det er noget, der berører hver eneste valgkreds, og jeg garanterer for, at samtlige folketingsmedlemmer har fået henvendelser om den her sag.
Derfor bør vi da også finde en løsning på det.
Bevares, jeg anerkender blankt, at jeg valgte at tage det forslag, som Venstre og De Konservative, ja, alle partier i Folketinget undtagen S og R, havde fundet frem til var det bedste, og så tænkte jeg: Det er da medicinen, hvis vi skal løse noget.
Selv om jeg ikke altid har talt pænt om de partiers forslag, kunne man da godt for en gangs skyld sige, at det nok var det bedste forslag, når de har arbejdet så meget med det.
Derfor adopterede jeg det forslag.
Jeg har også overtalt fagbevægelsen til at sige ja til sådan en løsning, der selvfølgelig ikke skal indebære, at der skal være spor begrænsninger i lønmodtagerrettighederne, overhovedet ikke.
Hvis man ikke vil finde en løsning om en vederlagsmodel, er jeg spændt på, hvad man så vil finde på.
For der er jo et flertal i Folketinget her i dag, der har sagt, at der skal findes en løsning.
Som Venstres kloge ordfører sagde: Én brandmand, der falder ud af det her system, fordi vedkommende mister sit arbejde i hovederhvervet og derefter må stoppe som deltidsbrandmand, er en for meget.
Lad mig lige prøve at ridse det op: Det her system indebærer, at når man er deltidsbrandmand, påtager man sig et meget, meget stort ansvar.
Det tager 1, 2 eller 3 år at uddanne sig.
Det kræver, at man gennem erfaring får kompetencer, hvis man skal ind og arbejde som røgdykker.
Hvis jeg skulle med ind sammen med en anden røgdykker, ville jeg meget gerne arbejde sammen med en, der har kompetencer, og som har prøvet det før.
Det koster måske 100.000 kr. eller mere at uddanne en brandmand.
Jeg tror også hr. Bent Bøgsted, Dansk Folkepartis arbejdsmarkedsordfører, var inde på nøjagtig samme problematik.
Hvorfor ikke bruge de folk, vi allerede har i systemet, der kan deres kram, og som FKB, kommunerne, Falck og alle mulige andre aktører på det her område gerne vil have fortsætter?
De er faktisk kede af det, hver gang der er en, der bliver fyret.
Der er endda nogle, der er i den situation, at de mister deres arbejde.
De mister også deres bolig, fordi de har bolig ved beredskabet, ved brandvæsnet, for så kan de hurtigere rykke ud.
Dernæst siger man, at det, der har været en del af deres liv og deres kald, deres brandmandsjob, mister de også.
Kan vi virkelig være det bekendt her i Folketinget i år 2010, at vi ikke kan finde ud af det?
Nogle kom til at lave en fejl og ville ikke indrømme det.
Kan ministeren ikke bekræfte, at det var sådan, at deltidsbrandmændene aldrig nogen sinde har været hørt om reduceringen i de supplerende dagpenge?
Aldrig nogen sinde!
Jeg har taget det her pæne blad med, så man kan se, hvor de kommer fra.
Man var fuldstændig ligeglad, trods det at man har lovet dem, at man fuldstændig har fritaget dem.
Helt og fuldstændigt uden om alle regler sendte man et lovforslag i høring, uden at høre deltidsbrandmændene, digevagterne, strandfogederne og redningsmændene, som man sagde i 1997 skulle friholdes for alt.
Dem valgte man at trække en ordning ned over.
I Socialdemokratiet var vi da også barske.
Da havde de, der havde opsigelsesvarsel, 52 uger.
De folk, der intet opsigelsesvarsel har – det gælder også fiskepigerne, hospitalsklovnene og alle de andre – var aldrig nogen sinde omfattet af reglerne.
Da sagde regeringen: Vi skal have ens regler på det her område, så de skal kun have 30 uger alle sammen.
De bliver bare aldrig nogen sinde hørt.
Jeg vil så gerne have, at forsvarsministeren bekræfter, at det er sandt, hvad jeg står og siger, for der ligger ingen høringssvar, og de har heller aldrig nogen sinde været spurgt.
Derved kom man jo til at begå en fejl.
Dengang vi havde debatten om de supplerende dagpenge, sagde vi, at der var mange grupper, der ville blive ramt uforholdsmæssigt meget af det her.
Jeg tror også, at det var derfor, hr. Bent Bøgsted sagde, at hvis det, som bl.a. undertegnede står her og siger nu, var rigtigt, fik man en musefældeklausul ind, der sagde, at hvis der var nogle grupper, der blev ekstraordinært hårdt ramt, ville man se på det i forligskredsen.
Derfor var det da spændende at høre, om den nye alliance i dansk politik – Dansk Folkeparti tog besked med fra De Radikale, der måske ikke lige kunne være her i dag – kunne sige: Det er en sag, vi skal have løst sammen.
Vi står ved, at vi fik den musefældeklausul ind, og her er et sted, vi skal bruge den.
Sådan forstår jeg det, man siger.
Og jeg vil gerne allerede nu annoncere, at da statsministeren ved egen kraft har flyttet den fra Beskæftigelsesministeriet over i Forsvarsministeriet, vil jeg meget, meget gerne se, og det tror jeg også Forsvarsudvalgets medlemmer vil, den nye forsvarsminister og beskæftigelsesministeren, for man skal få lov til at komme med en løsning på det her problem.
Når alle erkender, at det er en vigtig sag, og at der skal findes en løsning, synes vi det er rimeligt, regeringen kommer med et forslag.
Hvis man ikke gør det, vil jeg appellere meget, meget kraftigt til Folketingets partier om at sætte sig sammen og skrive en beretning, der går ud på at løse problemets omfang, således at ingen deltidsbrandmand, der mister sit arbejde i sit hovederhverv, men som ellers gerne ville have fortsat med at slukke brande, kan falde ud af dagpengesystemet.
Hvis vi kan blive enige om det, og det har jeg forstået på ordføreren i dag at vi kan, er jeg en glad mand – ikke for min egen skyld, men man skal gøre det for de brandmænd, der sætter livet på spil, og som har været ude, mens der er faldet 1.000 tage sammen her under snepresset.
Da var de der også; de er der altid.
Uanset hvad der sker, er de der altid.
Vi har en forpligtelse til at sørge for, at de også fortsat kan være der, uden at der findes rigide regler.
Man må for min skyld lave alle de regler, man vil, men her er en gruppe, der falder ind under den ramme for dem, der bliver uforholdsmæssigt hårdt ramt.
Det synes jeg vi har en forpligtelse i forhold til.
Hvis det er sådan, at Folketingets partier og ordførerne vil leve op til det ansvar, uanset hvad de har sagt og lovet igennem tiderne, tror jeg, at det her kan ende med at blive en god sag, som kan være Folketinget værdigt, for det skylder vi de folk, der sætter livet på spil hver dag i redningsberedskabet.