Mogens Jensen (S), 2014-05-13:
Dansk Folkeparti har stillet forslag om at stoppe dansk udviklingsbistand til Uganda, indtil der igen er skabt, som der står, ordnede forhold for seksuelle minoriteter i landet.
Dansk Folkepartis motivation for forslaget er, at Uganda med indførelsen af en lov, der kriminaliserer homoseksualitet, og som indfører en strafferamme for homoseksualitet med fængsel på op til livstid, har taget et afgørende skridt væk fra de demokratiske tiltag og demokratiske værdier, som dansk udviklingsbistand hviler på.
Samtidig stiller Dansk Folkeparti spørgsmål ved, om vi overhovedet skal have et udviklingssamarbejde med Uganda, da præsidenten har udtalt, at Uganda er et rigt land, der ikke har behov for dansk bistand.
Lad mig indledningsvis slå fast, at kriminalisering af homoseksuelle aktiviteter i Uganda desværre ikke er af ny dato.
Ligesom andre tidligere britiske kolonier overtog Uganda ved selvstændigheden en straffelov, der forbød homoseksualitet.
Jeg vil godt understrege, at såvel den gamle som den nye antihomoseksualitetslov i Uganda er fuldstændig uacceptable og i strid med menneskerettighederne.
For Danmark er menneskerettigheder universelle og omfatter alle.
Vi har sammen med bl.a. de nordiske lande reageret hurtigt på loven.
Vi har som reaktion på loven omlagt 47 mio. kr. af den danske udviklingsbistand fra statslige ugandiske institutioner til aktiviteter målrettet civilsamfundsorganisationer.
De grupper hjælper bl.a. udsatte – grupper som lgbti og den private sektor.
Vores politik har også sendt et klart signal til lgbti-miljøet og andre udsatte minoriteter om, at Danmark bliver i Uganda for også at hjælpe dem.
Min reaktion på loven har været nøje overvejet på baggrund af en løbende dialog både med lgbti-organisationerne og andre udviklingspartnere i Uganda.
Lad mig også på den baggrund slå helt fast, at det ville være helt forkert, hvis Danmark stoppede bistanden til Uganda.
Et totalt stop for bistanden ville ramme netop de udsatte grupper som lgbti, der har brug for al den hjælp, de kan få.
Under mit besøg i Uganda i marts måned blev jeg på møder med repræsentanter for lgbti-miljøet, repræsentanter for civilsamfundet og menneskerettighedsaktivister også klart bekræftet i, at Danmark har valgt den rette tilgang ved at blive i Uganda.
De har brug for Danmarks støtte også i form af den helt konkrete hjælp, vi giver til udsatte grupper som lgbti med sundhedsydelser som lægebehandling, hiv/aids-medicin og hiv-tests m.v.
Hvis vi stopper vores bistand, er der en reel risiko for, at de seksuelle minoriteter bliver lagt yderligere for had og gjort til syndebukke i den brede befolkning.
Det nytter ikke at isolere Uganda.
Tværtimod er der behov for at fastholde en kritisk og konstruktiv dialog med regeringen, medlemmer af parlamentet og andre interessegrupper i samfundet for netop at holde dem fast på, at Uganda skal leve op til sine forpligtelser i henhold til de internationale menneskerettighedskonventioner, som Uganda selv har tilsluttet sig.
Mine møder i Uganda bestyrkede mig også i, at der er masser af progressive kræfter i landet, som ønsker at styrke respekten for menneskerettighederne.
Dem skal vi fortsætte med at støtte.
Jeg har noteret mig præsident Musevenis udtalelser om, at Uganda ikke har behov for udenlandsk bistand.
Realiteten er, at en ud af fire ugandere lever i ekstrem fattigdom.
Dem skal vi ikke svigte.
Det er meget vigtigt for mig og regeringen, at vi ikke skal gøre de fattige til gidsler for den ugandiske regerings uacceptable politik.
Hvis vi stopper vores bistand til Uganda her og nu, vil det få store menneskelige konsekvenser for den fattige del af befolkningen.
Det vil bl.a. betyde, at mange fattige ugandere over de næste par år ikke længere vil kunne få adgang til rent drikkevand og retfærdig rettergang.
De fattige vil heller ikke længere nyde godt af den danske støtte til anlæggelse af småveje i landdistrikterne – veje, der netop bidrager til at øge produktionen og lette adgangen til sociale serviceydelser.
Derfor fortsætter vi samarbejdet med Ugandas regering på områder som rent drikkevand og veje til den fattige befolkning i den nordlige del af landet, der i mange år var plaget af oprørsgruppen Lord's Resistance Army, der bl.a. var årsag til, at op mod 2 millioner ugandere måtte leve i lejre for internt fordrevne.
Fire ud af ti ugandere lever fortsat i ekstrem fattigdom i den del af landet.
I et bredere perspektiv handler den her sag også om en for Danmark afgørende værdipolitisk dagsorden.
I Afrika ser vi i dag flere lande indtage kontroversielle standpunkter ikke bare i forhold til homoseksualitet, men også i forhold til sager, der behandles ved Den Internationale Straffedomstol i Haag.
Men når noget er svært og ikke går, som vi gerne vil have, skal vi ikke bare pakke sammen.
Vi er ganske enkelt nødt til at blande os og dermed præge diskussionen.
Vi arbejder aktivt for at fremme respekten for menneskerettighederne via politisk dialog og gennem vores udviklingssamarbejde.
Diskrimination, overgreb og forfølgelse af mindretal er uacceptabelt, hvad enten det drejer sig om religion, køn, race eller seksuel orientering.
Vi bør reagere på tilbageskridt, når en reaktion er påkrævet, men der er ikke tale om én bestemt reaktion.
Som i Ugandas tilfælde overvejer vi hver gang, hvad der virker bedst, hvilken betydning en reaktion vil få for de udsatte, og hvilke instrumenter der er de bedst egnede: stille diplomati, åben kritik, dialog eller omlægning af udviklingssamarbejdet m.v. Jeg vil afslutningsvis slå fast, at jeg i tæt samarbejde med bl.a. europæiske og nordiske kollegaer nøje følger udviklingen i Uganda.
Jeg vil fastholde en løbende dialog med myndigheder, udviklingspartnere og civilsamfundet, og jeg vil følge tæt med i, hvordan de ugandiske myndigheder fortolker og håndhæver loven, hvis den da ikke bliver underkendt ved den ugandiske forfatningsdomstol, hvor den jo, som tilfældet er, i øjeblikket er indklaget.
Under mit besøg i Uganda fik jeg forsikringer fra den ugandiske regering om, at seksuelle minoriteter ikke ville blive diskrimineret f.eks. i forbindelse med adgang til sundhedsydelser, og jeg har også af Ugandas regering fået forsikring om, at politiet vil gribe ind over for ethvert tilløb til selvtægt i form af overgreb mod homoseksuelle.
Det skal de selvfølgelig holdes fast på, selv om loven under alle omstændigheder er uacceptabel.
Samtidig vil det vanskeliggøre en konstruktiv og kritisk dialog med myndigheder om at fremme menneskerettighederne.
Jeg skal på den baggrund og på regeringens vegne opfordre til, at Folketinget afviser beslutningsforslaget.