Jacob Jensen (V), 2014-10-09:
I Venstre beskæftiger vi os ikke med meningsmålinger.
Jeg kan høre kække bemærkninger fra salen, men jeg vil nu starte i det positive hjørne og sige, henvendt til statsministeren, at jeg faktisk sad hernede på min plads i tirsdags og nød statsministerens tale.
Det gjorde jeg faktisk.
Hun gjorde det aldeles glimrende i sin fremførelse.
Der var flotte ordspil, en stærk indlevelse, en god performance.
Men – og der er selvfølgelig et men – indholdet lod jo en del tilbage at mangle.
Statsministeren konkluderede bl.a. i sin tale, og jeg citerer: De gode tider løb løbsk i 00'erne – underforstået, må man forstå, at der blev brugt for mange penge.
Men var det ikke statsministerens parti, der i 00'erne foreslog at øge de offentlige lønninger med ekstra 5 mia. kr., vel at mærke under et overenskomstforløb?
Var det ikke statsministerens parti, der foreslog at hæve ulandsbistanden med yderligere 3 mia. kr.?
Var det ikke statsministerens parti, der foreslog, at der skulle bruges ekstra 1,3 mia. kr. til at gøre den kollektive trafik billigere?
Var det ikke statsministerens parti, der foreslog, at der skulle være to lærere i hver klasse, et løfte til 4,5 mia. kr.?
Og var det ikke også statsministerens parti, der foreslog, at kommunernes økonomiske ramme skulle hæves med yderligere 12 mia. kr.?
Og var det mon ikke også statsministerens parti, der foreslog øremærket barsel til mænd?
Og for resten var det vel også statsministerens parti, der foreslog, at der maksimalt skulle være 24 elever i folkeskoleklasserne.
Og var det ikke også statsministerens parti, der foreslog at hæve alle overførselsindkomster med 2.000 kr.?
Svaret er jo.
Jo, det var det.
Og så har jeg i øvrigt glemt løftet om betalingsringen, men det løser sig jo nok i morgen.
Fælles for disse mange løfter er, at ingen af dem er blevet gennemført – ingen.
Men det klandrer jeg sådan set ikke statsministeren for, for det har jo sådan set været godt for Danmark og for dansk økonomi, men det er særdeles skidt for tilliden mellem befolkningen og politikerstanden.
Jeg bemærker nu, at der fremsættes nye løfter fra statsministeren og hendes parti, og spørgsmålet er jo så derfor, hvorfor danskerne skal stole på statsministeren denne gang.
Før sidste valg lovede statsministeren, at dagpengereformen skulle rulles tilbage.
Nu lover statsministeren så igen at rulle dagpengereformen tilbage.
Hvorfor skal danskerne stole på statsministeren denne gang?
Før sidste valg lovede statsministeren, at der skulle skabes vækst med en kickstart af dansk økonomi.
Sandheden er, at økonomien er gået i stå, vækstprognoserne nedjusteres igen og igen.
Nu lover statsministeren så at skabe vækst i økonomien.
Hvorfor skal danskerne stole på statsministeren nu?
Før sidste valg lovede statsministeren, at kommunernes økonomiske ramme skulle øges med 12 mia. kr.
Sandheden er, at kommunerne bruger færre penge i dag end i 2011.
Nu lover statsministeren så flere penge til velfærd.
Jeg spørger: Hvorfor skal danskerne stole på statsministeren nu?
Som jeg ser det, er det nærmest et demokratisk problem og en demokratisk udfordring, at der med så stor tydelighed og på så markante punkter er en kæmpe forskel mellem de afgivne løfter og det, man rent faktisk gennemfører – ikke bare i tempoet, hvormed løfterne bliver gennemført, men simpelt hen i forhold til retningen på det, man lovede før valget, og det, man nu gør efter valget.
Jeg tror ikke på nulvækst, udtalte statsministeren i sin nytårstale.
Det er muligt, men danskerne tror ikke på statsministeren.