runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Skipper (EL), 2013-05-03:
Det er jo sådan set heller ikke det, der er fremsat forslag om.
Der er fremsat forslag om at lave en uafhængig undersøgelse.
Der er endda i forslaget taget højde for, at der er tale om fortrolige oplysninger.
Der er fremsat forslag om, at medlemmerne skal sikkerhedsgodkendes, bisiddere skal sikkerhedsgodkendes, dokumentation og andet kan udelades fra den endelige beretning.
Så med det her beslutningsforslag bliver det en lille lukket skare af uafhængige personer, som er sikkerhedsclearede.
I virkeligheden beder vi dem ikke om andet end at gå ind og tjekke og sige til sidst: Bare rolig, vi har fikset det.
Eller: Der var ikke noget at komme efter.
Så kort kan det gøres.
Så der er vel ikke noget i det her, der gør, at vi beder om, at oplysninger skal ud over det hele?
Eller mener Radikale virkelig, at det er godt, at det stadig væk bare svæver i det åbne med al den dokumentation, der ligger?
Jeppe Mikkelsen (RV), 2013-05-03:
Jeg tror, at man må erkende, at der vil være ting i PET's arbejde, som vi ikke er stand til at give offentligheden hundrede procent indsigt i.
Sådan vil der også med den nye lovgivning være sager.
Vi synes, det er et godt skridt i den rigtige retning.
Vi får et bedre grundlag for at føre kontrol med efterretningstjenesterne.
Så ved man jo ret beset ikke, om der sådan set er orienteret osv.
Men sådan er det at være også folketingsmedlem.
Vi har heller ikke ret til at få alt det at vide, der foregår hos PET.
Anne Baastrup (SF), 2013-05-03:
Jeg er helt sikker på, at sådanne typer sager som den historie, som jeg beskrev tidligere med hr. Brock, som fik smadret sin bil, og hvor det tog rigtig lang tid, fremover formentlig ikke vil tage så lang tid, men jeg er helt sikker på, at så er der andre sager, som næsten ligner, og hvor man alligevel ikke synes, at man kan bruge tro og love-erklæring.
Jeg vil sige til fru Karina Adsbøl, at jeg er fuldstændig enig: Bilsager tager for lang tid, de er for besværlige, og jeg synes, at vi skal prøve at se på reglerne en gang til, for det må da være muligt at forenkle – det tager rigtig lang tid sidst, men vi kan prøve igen.
Karina Adsbøl (DF), 2013-05-03:
Der er da ikke noget, jeg hellere vil, end at være i en klub sammen med fru Anne Baastrup, ordføreren.
Det glæder jeg mig til.
Men er ordføreren ikke enig i, at der altså er de her muligheder for, at man kan anvende en tro og love-erklæring?
Spørgsmålet er så bare, om den bliver anvendt i praksis, og det har vi jo givet mulighed for, så man ikke skal igennem hele møllen en gang til.
Men er ordføreren ikke enig i, at det altså ikke helt er det, der sker ude i praksis, nemlig at man anvender de her tro og love-erklæringer i forhold til de bilsager, selv om man faktisk har muligheden for det i dag?
Anne Baastrup (SF), 2013-05-03:
Jeg byder fru Karina Adsbøl velkommen i klubben, der forsøger at smidiggøre og effektivisere bilreglerne.
Jeg har brugt rigtig, rigtig lang tid på det og fik nedsat et meget, meget fint udvalg, og jeg tror, at vi afkortede sagsbehandlingen med et halvt års tid.
Det er så kompliceret, og jeg synes, fru Karina Adsbøl og jeg skulle lave en lille undergruppe, hvor vi kommer med konkrete forslag til, hvordan vi kan forhindre det der voldsomme bureaukrati, som bilsagerne er.
Karina Adsbøl (DF), 2013-05-03:
Som ordføreren siger, er bilsager netop meget komplicerede, men er ordføreren ikke enig i, at det behøver de sådan set ikke at være, for kommunerne har jo mulighed for at anvende en tro og love-erklæring, så derfor har kommunerne jo i dag mulighed for, at de her bilsager ikke behøver at være så komplicerede?
Vil det ikke være meget bedre, hvis man sagde til kommunerne: Anvend en tro og love-erklæring, og gør det her meget bedre?
Anne Baastrup (SF), 2013-05-03:
Mit mål er, at det er meget kort tid.
Med den måde, som vi indretter Ankestyrelsens måde at behandle sagerne på, kommer de jo ind på et bestemt kontor, hvor man screener det i forhold til: Er der nogle af dem, der er principielle?
Er der nogle af dem, man bare kan sende tilbage til kommunen og så bede dem om at genoptage?
Man får jo en langt mere smidig behandling af sagerne, man får en langt større central viden om, hvad det er, der fungerer, og hvad der ikke fungerer, og hvilke kommuner man skal være særlig obs på.
Der vil man naturligvis fra Ankestyrelsens side også kunne pille de der tre-fire kommuner ud og sige: I spekulerer i det her; det vil vi ikke se.
Så kan Ankestyrelsen jo også, når de ser sagen, sige: Det dér er bare ikke i orden, vi skal lige have behandlet sagen juridisk, men vi giver det opsættende virkning med det samme.
Så mulighederne er der.
Men at vi får den fleksibilitet ind i det, tror jeg er langt mere vigtigt, frem for at man, hver gang man får bare en lillebitte ændring i forhold til sine hjælpemidler eller andet, så automatisk anker.
Det tror jeg flytter en frygtelig masse penge over i et ankesystem, i stedet for at man sørger for, at pengene er der, således at folk kan få deres hjælpemidler.
Det er den tænkning, jeg har, i forhold til at vi skal prøve at lave tingene om, således at vi får de rigtige afgørelser og ikke bruger alt for mange penge på sagsbehandling.
Pernille Skipper (EL), 2013-05-03:
Så vi kan konkludere, at det i hvert fald ikke er o.k. i 1½ år.
Men jeg vil godt holde lidt fast i det, for SF's ordfører, fru Anne Baastrup, og de tidligere regeringsordførere siger det samme, har den samme argumentation, men det her system indebærer jo, at der er borgere, der i perioder må undvære ordninger, som er helt centrale for, at de kan fungere og have et liv.
Altså, hjælpeordninger som handicapbiler og bostøtte er jo ikke ordninger, som sådan er ekstra krymmel på livet, på tilværelsen, men det er ordninger, som er helt centrale for, at man overhovedet kan fungere som menneske.
Og i og med at man kan få frataget den ydelse, og at den bliver frataget, indtil man eventuelt får medhold i klagesagen, så er der jo altså en periode, hvor man må undvære en så central ydelse, lige meget hvor korte sagsbehandlingstider vi får.
Så jeg vil godt høre igen: Hvad er målet?
Hvor langt ned i sagsbehandlingstider på klagesager skal vi nå, for at vi ligesom kan sige: Det er o.k.; den lille periode må de så leve med?
Anne Baastrup (SF), 2013-05-03:
Jeg kan ikke give nogen præcis tidsramme for, hvornår det er o.k.
Det var hele processen med overhovedet at få bilen, og det var jo fuldstændig hat og briller.
Derfor ændrede vi systemet, således at det blev gjort mere smidigt.
Men er der et område, der virkelig er besværligt, er det bilsagerne; de tager tid i sig selv.
Pernille Skipper (EL), 2013-05-03:
Tak for det og tak for ordførertalen – for sympatien i det mindste.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge: Hvor kort tid er det o.k., at man er frataget en central hjælpeordning, hvis det er en ydelse, man egentlig er berettiget til?
Hvis man f.eks. har en handicapbil, og hvis det er nødvendigt, for at man overhovedet kan komme omkring og leve et nogenlunde normalt liv, hvor kort tid er det så o.k., at man er frataget den, selv om man er berettiget til den?
Hvor langt skal vi have sagsbehandlingstiderne i klagesystemet ned, for at det er o.k., at man undværer en sådan hjælpeordning i en periode?
Benedikte Kiær (KF), 2013-05-03:
Fru Anne Baastrup har brugt meget af sin ordførertale på at forklare, hvorfor der ikke er behov for at indføre det her omkring opsættende virkning.
Så vil jeg egentlig gerne høre fru Anne Baastrup, om hun også mener, at vi skal fjerne opsættende virkning i forhold til hjemgivelse af anbragte børn og unge med udgangspunkt i det forsvar, som ordføreren kom med i sin ordførertale i forhold til ikke at have opsættende virkning.
Anne Baastrup (SF), 2013-05-03:
Jeg vil indrømme, at jeg ikke forstår spørgsmålet.
Karina Adsbøl (DF), 2013-05-03:
Jeg forstår godt Enhedslistens mål, altså hvor de gerne vil hen, men jeg tror, at Enhedslistens ordfører blander tingene lidt sammen, for der er forskel på, om man har en BPA, altså en hjælperordning, eller om man får hjemmehjælp ude i kommunerne, og det er lige den balance, jeg tænker på.
Altså, det er bare for at finde ud af, hvor bredt det her favner.
Snakker vi om praktisk hjælp, altså ude i hjemmeplejen, i forhold til det her, eller er det BPA?
Det er bare for at afgrænse området, og der tænker jeg, at ordføreren måske blander tingene lidt sammen.
Men det er praktisk hjælp, jeg snakker om, også ude i hjemmeplejen, om det er med her.
Jeg ved godt, at hjælperordningen er med, og det kan der være rigtig meget fornuft i.
Pernille Skipper (EL), 2013-05-03:
Ja, jeg vil mene, at det er omfattet.
Altså, vi vil gerne skelne imellem hjælp i form af penge, hvis man kan sige det sådan, og hjælp, som er hjælp til at bevæge sig rundt i verden – sådan meget firkantet sat op – altså fungere som menneske.
Og der vil en hjælperordning, i forbindelse med at borgeren skal genoptrænes osv., være omfattet.
Men i den periode, hvor kommunen vil fratage borgeren noget hjælp, som borgeren tidligere har haft – hvis borgeren er meget uenig i, at man kan undvære den hjælp – altså, mens den klagesag behandles, og mens den diskussion bliver ført ud i livet, vil vi have, at vi er sikre på, at borgeren i hvert fald har den hjælp, man har behov for.
Karina Adsbøl (DF), 2013-05-03:
Tak til fru Pernille Skipper, som er lidt uden for sit område i dag.
Jeg synes, hun klarer det ganske udmærket.
Jeg har dog lige et spørgsmål i forhold til det sidste afsnit i Enhedslistens beslutningsforslag, hvor der står: »... konkret hjælp, herunder hjælpemidler, hjælperordning, botilbud eller støtte til handicapbil.«
I forhold til konkret hjælp var jeg inde på før, at der somme tider er en balancegang der, for hvis man får hjemmehjælp, kan man jo få det bedre, og somme tider kan det være sådan, at hjælpen skæres gradvis ned, fordi borgerens funktionsevne er blevet forbedret.
Vedrører det her også hjemmehjælpsområdet?
Benedikte Kiær (KF), 2013-05-03:
Det bliver jo klubben med jahatte, der kommer på her til sidst ved behandlingen af det her beslutningsforslag fra Enhedslisten angående opsættende virkning i klagesager om hjælpemidler til mennesker med handicap.
I dag er det jo sådan, at når det gælder udsatte børn og unge, og når vi har et barn eller en ung, som er anbragt uden for hjemmet, og kommunen finder ud af, at barnet skal hjemgives, er der mulighed for at kunne klage over hjemgivelsen, og det har opsættende virkning, indtil klagen er behandlet.
Grunden til, at det har opsættende virkning, er, at det vides, at hvis man tager et barn ud af det miljø, som barnet er i, og det er kendt, at det er her, at barnet har det godt, kan det have store konsekvenser, hvis en hjemgivelse viser sig at være forkert.
Det kan faktisk være fatalt.
Det er baggrunden for, at hvis der bliver klaget, har det opsættende virkning.
For nogle mennesker med handicap kan det også have ret fatale konsekvenser, hvis man bliver frataget nogle af de hjælpemidler, som man har fået tildelt for simpelt hen at kunne leve et liv, som er så velfungerende som overhovedet muligt.
Det kan være mennesker, som har så alvorlige handicap, at de har brug for en brugerstyret personlig assistance, dvs. hjælp 24 timer i døgnet, eller nogle andre hjælpeforanstaltninger, som simpelt hen er afgørende for, at de i det omfang, det er muligt, kan klare sig på samme måde, som hvis de ikke havde et handicap.
Det er måske afgørende for, at de overhovedet kan blive i eget hjem, eller det kan være afgørende for, at de overhovedet kan fungere sammen med deres familie.
Derfor kan det sådan set også have ret fatale konsekvenser, hvis de får taget hjælpemidlerne fra sig.
Det er jo baggrunden for, at vi synes, at det her forslag ikke blot er sympatisk, men sådan set også meget fornuftigt.
Når vi har nogle grupper, som er meget afhængige af de hjælpemidler, som de har fået tildelt, skal det også være sådan, at hvis man har fået dem frataget som følge af en kommunal beslutning og man klager, skal det have opsættende virkning.
Vi er ikke så bekymrede for, om det skal brede sig eller ej, for det gælder jo bare om at få defineret den her målgruppe meget præcist, og det synes jeg sådan set også at beslutningsforslaget lægger meget godt op til.
Så fra Det Konservative Folkepartis side siger vi ja til at styrke retssikkerheden for mennesker med handicap ved at indføre princippet om opsættende virkning.
Det er et princip, som vi også kender fra andre steder i vores velfærdssamfund.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-05-03:
Enhedslisten har fremsat forslag om, at der skal være opsættende virkning i en række sager for borgere med handicap, og det handler om, at man, når man bliver frataget noget hjælp, som man måske har ret til, så skal have mulighed for at beholde den hjælp, indtil klagen er endeligt afgjort.
Der er mange, der har været heroppe og sige, at de har sympati for forslaget, og det ville vel også være svært at argumentere for det modsatte synspunkt, eftersom det vel er sådan helt grundlæggende, at vi i vores samfund sørger for at hjælpe mennesker med handicap.
Det har vi faktisk en forpligtelse til at gøre efter vores overbevisning og vel efter de flestes overbevisning.
Det, vi så diskuterer her, er, om det skal være et fint og flot princip, eller om det skal være noget, man vil effektuere i den virkelig verden.
Betyder det der med retssikkerheden også noget for mennesker med handicap?
Det gør det for os i Liberal Alliance, og derfor vil jeg sige, at vi ikke alene har sympati for forslaget, vi er også allerede nu 98,5 pct. sikre på at sige ja til beslutningsforslaget.
Vi har nogle konkrete spørgsmål til nogle af detaljerne i det, som vi gerne vil gå ind i under udvalgsarbejdet, for at det lige kan få det sidste nøk, men jeg tvivler på, at det skulle få procentdelen til at gå ned; jeg tror faktisk, det vil komme til at betyde det modsatte.
Vi synes, det er helt grundlæggende, at man ikke bruger spekulation i kommunernes økonomi til at krænke retssikkerheden for mennesker med handicap, som vi har en helt grundlæggende forpligtelse til at sørge for har ordentlige forhold.
Og der er jo, som der står i forslaget, ikke tale om økonomiske ydelser, men om hjælpemidler, og det er en helt anden og forholdsvis enkel sag.
Spørgsmålet er selvfølgelig også, om man kan indrette det på en måde, så vi ikke risikerer, at alle bare klager.
Det er jo selvfølgelig der, dilemmaet kan opstå i forhold til det forslag, som Enhedslisten har fremsat.
Det er i hvert fald interessant at arbejde videre med det her, som også er omtalt i en artikel i Politiken den 22. november 2012, der handler om, om de ulovlige afgørelser rammer kommunekassen, om afvisningerne rammer kommunekassen i dag , og i hvilket omfang de bør gøre det.
Det kan jo være en anden måde at justere det på.
Det er i hvert fald helt sikkert, at kommunerne ikke må tjene på at krænke retssikkerheden for mennesker med handicap, ligesom det offentlige i øvrigt ikke skal tjene på at krænke borgernes retssikkerhed.
Meget af systemet er blevet lavet om, fortælles det, og derfor vil det være et problem for meget færre mennesker, og det vil være i kortere perioder, at det vil være et problem for dem, som det vil være et problem for.
Det må alt andet lige betyde, at det vil være langt billigere at gøre noget nu, end det har været tidligere, og derfor burde det være nemmere at fremme spørgsmålet.
Vi glæder os i hvert fald over, at SF har fået sat på plads i dag, at forslaget slet ikke er så dyrt, som det ville have været tidligere.
Det er jo rart at få at vide.
Så er det vel ikke så svært at gøre noget ved problemet.
Anne Baastrup (SF), 2013-05-03:
Jeg ser ingen grund til, at vi ændrer på de regler, som vi netop har gennemført, for så vidt angår børn og unge.
Og jeg anerkender, at der muligvis er en logisk brist, men omvendt har jeg lagt vægt på i hele ændringen af ankesystemet, at vi fik de hurtige og rigtige afgørelser på den gode måde.
Derfor ser jeg ikke nogen grund til, at vi her og nu går i gang med at ændre det på den måde, som Enhedslistens forslag går på, idet jeg ser det som en argumentation imod det sociale nævn og omgørelserne der.
Benedikte Kiær (KF), 2013-05-03:
I dag er det jo sådan – og det må ordføreren jo også vide – at der i Barnets Reform er givet mulighed for, at hvis man klager over en hjemgivelse af et anbragt barn, har det opsættende virkning, fordi man mener, at det sådan set kan have meget, meget store konsekvenser for barnet, hvis det bliver hjemgivet på et forkert grundlag, f.eks. fra et velfungerende plejehjem til en familie, hvor barnet ville lide under omsorgssvigt.
Derfor er der opsættende virkning, hvis der bliver klaget over barnets hjemgivelse.
Men ordføreren taler jo varmt for en masse ting, der betyder, at der ikke er behov for opsættende virkning i forhold til mennesker med handicap.
Så derfor vil jeg høre ordføreren, om det samme princip egentlig også bør gælde i forhold til udsatte børn og unge, og at man derfor også får fjernet muligheden for opsættende virkning, når det gælder hjemgivelse af anbragte børn og unge.
Pernille Skipper (EL), 2013-05-03:
Jeg skal beklage, at vores ordfører på det her lovforslag desværre er blevet kaldt over til sundhedsministeren.
Der er åbenbart en iver for regeringsindgreb for tiden.
Måske kan vi tage den en gang til for prins Knud.
Venstre siger, at man gerne vil gå videre; man vil gerne se på at få sagsbehandlingstiderne ned, og det er det vigtigste.
Det kan jeg kun være enig i.
Men jeg har svært ved at forstå, hvorfor det her beslutningsforslag, selv om det ikke er nok, så ikke kunne være et delelement.
Altså, man kunne forestille sig, at vi kom frem til drømmescenariet, hvor sagsbehandlingstiderne i klagesystemet var meget, meget korte, og så er det vel ikke skidt, at vi har taget det her skridt i mellemtiden og sørget for, at de borgere, som ofte nu mister deres hjælp i mange måneder, ikke skal stå i den situation igen.
Hans Andersen (V), 2013-05-03:
I Venstre anser vi det for yderst vigtigt, at borgere med handicap bliver behandlet godt og retfærdigt af kommunerne.
I den seneste tid har der været mange eksempler på, at det ikke har været tilfældet.
Københavns Kommune er i øjeblikket meget i vælten og har jo for at sige det mildt en række udfordringer. Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at forebygge, at det sker.
Derfor vil jeg også gerne takke Enhedslisten for at sætte fokus på det her vigtige område i dag, men bare sådan venligt sagt er det jo lidt sent.
Vi har haft en forespørgsel om emnet, hvor et flertal, regeringen og Enhedslisten, vedtog et forslag til vedtagelse.
Vi har også haft et samråd, som ministeren netop refererede til, der netop satte fokus på sagsbehandlingstiderne.
Så vi har sådan set i en lang række fora her i Folketinget drøftet, hvordan vi kan komme videre på det her område, og hvordan vi kan forbedre det, så sagsbehandlingstiden bliver nedbragt, og så borgerne oplever, at de får en større retssikkerhed.
Vi havde dér en uenighed.
I Venstre syntes vi, at vi ikke gik langt nok med at stille krav om at gøre det her endnu bedre, men flertallet vedtog jo, at der straks skulle sættes en undersøgelse i gang.
Så kan man sige, at vi venter på, at undersøgelsen kommer med et resultat, altså, at ministeren forelægger resultatet.
Det venter vi på.
Så hvar der et samråd, på baggrund af at vi sådan set er skeptiske over for, om vi med det nye system og Ankestyrelsen nu få nedbragt sagsbehandlingstiderne, for der er også lagt op til, at antallet af årsværk i forbindelse med rokaden skal reduceres ret voldsomt, og kan vi så samtidig få nedbragt sagsbehandlingstiden?
Det er vi skeptiske over for.
Så har Danske Handicaporganisationer jo også en lang række forslag til, hvordan vi kan forbedre retssikkerheden.
Det her element med opsættende virkning er jo ét blandt en lang række elementer, man kunne arbejde med, hvis man ville gå yderligere i dybden.
Og når man så klager, skal man selvfølgelig have en afgørelse hurtigst muligt.
Ministeren nævnte faktisk også eksempler på, at der er mulighed for, at Ankestyrelsen kan træffe her og nu-afgørelser.
Det er sådan set en mulighed.
Kommunerne kan ligeledes tage bestik af situationen og sikre, at borgerne ikke bliver sat i en urimelig situation.
På baggrund af de ting finder vi sådan set ikke, at vi kan støtte op om det element, der er her i beslutningsforslaget.
Vi synes sådan set, at man med de sidste to måneders generelle debatter er kommet et lille skridt hen mod en bedre situation.
Vi er sådan set ikke tilfredse, men vi kan ikke isoleret sige, at det her er det afgørende element, der gør, at alting bliver bedre.
Vi ser sådan set gerne, at vi arbejder med det her område, men vi er nødt til at arbejde bredere med det.
Vi venter også spændt på den undersøgelse, som man har sat i gang.
Vi ville sådan set være gået videre, da vi havde forespørgselsdebatten, men det var der jo ikke flertal for.
Det kunne Enhedslisten have hjulpet os med, men man ville jo ikke fra Enhedslistens side gå videre.
Karen Hækkerup (S), 2013-05-03:
Der er i dag utrolig lange ventetider, og derfor har regeringen været inde at kigge på at få lavet en ny klagestruktur.
For selv om vi har nogle politiske målsætninger om, hvor hurtigt en klage skal afsluttes og behandles, så bliver der ikke levet op til det.
Derfor har vi jo taget konsekvensen af, at der igennem en årrække ikke har været det fornødne styr på det her område.
Derfor laver vi nu den strukturændring, der gør, at alle klagesagerne bliver samlet hos mig som ressortminister i Ankestyrelsen, fordi vi dermed gerne vil bygge den specialisering op, også blandt medarbejderne, som skal gøre, at man forhåbentlig som borger oplever, at der bliver taget bedre hånd om ens retssikkerhed; at man får hurtigere afgørelser, og at de er korrekte.
Det er jo derfor, at regeringen har lavet den her ændring.
Hans Andersen (V), 2013-05-03:
Jeg synes også, at det er meget kedeligt, hvis borgere, der er berettiget til hjælp, mister deres hjælp.
Men det her forslag betyder jo også, at borgere, der ikke er berettiget til hjælp, sådan set kan fastholde en hjælp i længere tid, og det er vel heller ikke i overensstemmelse med retssikkerheden.
Så jeg synes sådan set ikke, at forslaget samlet set tager hånd om hele situationen på handicapområdet.
Altså, det her er ét element, men jeg synes bare, at der både er fordele og ulemper i det her forslag, og så synes jeg ikke, at vi isoleret set skal sige, at det her så er det, vi gerne vil fremme i dag, og så skubbe de andre ting væk.
Vi er sådan set optaget af det væsentlige, og jeg tror, at det væsentligste, hvis vi skulle gøre noget på det her område, ville være at få nedbragt sagsbehandlingstiderne i Ankestyrelsen og holde hinanden fast på, at de skal nedbringes.
For det ville hjælpe gevaldigt.
Karina Adsbøl (DF), 2013-05-03:
Det, jeg tænker på, er så også de borgere, der uberettiget får frataget deres hjælp i forhold til det her.
Hvad med dem?
Der går jo et vist tidsrum i forhold til klagen, og der er jo også mange, der mener, at den klagestruktur, regeringen er kommet med, ikke er til gavn for borgernes retssikkerhed.
Det har der været mange meninger om.
Påtænker ministeren, at der skal være et loft for, hvor lang tid en borger kan vente på at få sin sag behandlet?
Det kunne jo også være en mulighed.
Jeg tænker, at ministeren ikke vil tage imod den mulighed i forhold til et sagsbehandlingsloft.
Det er ikke sådan, at vi siger, at så skal man bare vente, til det loft er nået.
Hvis loftet er 3 måneder, er det ikke sådan, at man først skal tage sagen om 3 måneder.
Der skal selvfølgelig være en hurtig og effektiv sagsbehandling.
Men hvordan vil ministeren sikre det fremadrettet i forhold til meget kortere sagsbehandlingstider, også med det nye klagesystem?