Per Stig Møller (KF), 2012-04-17:
OSCE er en ganske særlig og i princippet ganske særlig betydningsfuld organisation.
Det er også en organisation, som har en særlig opgave i forbindelse med de frosne konflikter i Europa.
Dette er det ikke gået særlig godt med.
Til gengæld er der fremgang i samarbejdet med de centralasiatiske republikker, og det lægger jeg meget vægt på.
Centralasien er klemt mellem Rusland og Kina, men Centralasien ønsker at få åbnet en dør til Europa.
Det er denne dør, OSCE i ganske særlig grad kan åbne.
Vi gik derfor ind i et konkret og bilateralt samarbejde i Tadsjikistan, især i forbindelse med arbejdet vedrørende grænsen til Afghanistan.
Tadsjikkerne har tilbudt at levere billig energi til Afghanistan for den store mængde vandkraft og vil derfor gerne medvirke til at udvikle den nordlige del af Afghanistan.
Desværre er tilbuddet endnu ikke blevet modtaget.
I stedet for vandkraft fra Tadsjikistan kommer der narko ind fra Afghanistan.
Bl.a. derfor er grænsearbejdet så vigtigt.
Samtidig er der en latent risiko i flere centralasiatiske republikker for islamisering og for terror.
De kan blive mål for en destabiliseringsbølge.
Derfor er det vigtigt, at Europa har et tæt og konstruktivt samarbejde med dem.
Dette samarbejde kan OSCE fremme, og derfor gik vi ind for, at Kasakhstan kunne blive formand for OSCE, nemlig for at vise, at vi opfattede dem som ligeværdige partnere i OSCE.
Med OSCE's andet hovedområde, de frosne konflikter, går det derimod ikke særlig godt.
Det er ikke kommet længere hverken i spørgsmålet angående Nagorno Karabakh, Transniestre, Abkasien eller Sydossetien.
Krigshandlinger lurer derfor fortsat alle steder.
Det er også svære nødder at knække, ikke mindst fordi nødderne slet ikke vil knækkes.
Men her må OSCE gøre en bedre og mere fantasirig indsats.
En stærkere indsats for menneskerettigheder og demokrati må også gøres i Hviderusland, hvis opposition er grundigt knækket, og hvis tøbrud er frosset til is igen.
Det er også vigtigt, at man følger Europarådets politik over for Ukraine, hvor retssikkerheden for politikerne jo er noget udhulet.
Det er ikke særlig godt, at Julija Tymosjenko sidder i fængsel på grund af beslutninger, hun traf i sin ministerperiode, nødvendige beslutninger i forbindelse med gasleverancer fra Rusland.
De var selvfølgelig dyre, men hvad kunne hun gøre?
Det kan vi ikke afgøre, og det bør ikke afgøres i en retssal, og slet ikke ved at fængsle hende.
I forbindelse med organisationens formål, som er tillid og afspænding i Europa, er det vigtigt, at OSCE kommer nærmere en fornyet CFE-traktat, end tilfældet er i dag.
Det er godt nok, som der står i redegørelsen, at mange nu er parate til at forhandle om en ny aftale, men det er jo ikke særlig godt, at de slet ikke er enige om, hvilke behov en sådan aftale skal opfylde.
Så længe man ikke er enige herom, kommer man jo ingen vegne.
Til gengæld er det et væsentligt plus, at Danmark under VK-regeringen fik vedtaget en hensigtserklæring om destruktion af overskydende konventionel ammunition, som ellers let lander i konfliktområder.
Det vil være velkomment, om den nuværende regering kan komme længere med en aftale vedrørende små og lette våben, som er skyld i de fleste ofre, og dermed fortsætte det arbejde, som vi støttede i OSCE.
Vi ser også gerne, at OSCE kommer i gang med at samarbejde med de nordafrikanske lande, ikke mindst efter det såkaldt arabiske forår, men vi konstaterer, at disse lande ikke hidtil har vist sig interesserede.
OSCE bør derfor gå i tættere dialog med disse lande og høre, hvad de kan ønske sig af et samarbejde med OSCE.
Vi ville blot gerne se nogle flere resultater af dette arbejde, men vi er tilfredse med den prioritering af arbejdet, som er forelagt i redegørelsen.