Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-05:
Når vi snakker om de udsatte børn og unge, snakker vi altid om, hvem der svigter dem mest: Er det forældrene, eller er det samfundet?
Når man spørger socialarbejderne, siger de jo, at begge parter gør det.
Forældrene svigter dem, fordi de ikke er i stand til at tage ansvaret på sig, men det er lige så meget samfundet, der svigter dem, fordi man ikke hjælper de forældre, der ikke er i stand til at yde omsorg for børnene og de unge.
Derfor synes jeg også, det er enormt bekymrende, når man ser et lovforslag, som skal slå de forældre, der ikke er i stand til at give den omsorg, oven i hovedet.
I mange tilfælde er der tale om psykiske lidelser, vold og andre former for misbrug, enten i form af overgreb eller fordi forældrene selv er misbrugere, og derfor synes jeg også, det er meget bemærkelsesværdigt, at regeringen fremsætter et lovforslag - jeg vil sige, at vi nødigt tager del i det - der går ud på, at nu skal de forældre straffes yderligere.
Lovforslaget vil også medføre en total social skævvridning.
De, der har pengene og er i stand til at betale, vil nemlig også gøre det.
Hvis barnet af lægeparret fra Hellerup keder sig fredag aften og sætter ild til nogle containere, har forældrene faktisk pengene til at betale, men hvad gør man for de andre forældre, som ikke har midlerne?
Vi ved jo, at fattigdommen vokser i Danmark; vi ved, at de fattige er blevet fattigere, og oven i købet at tage det sidste brød fra forældrene vil yderligere forværre situationen i hjemmene.
Mange af børnene i meget, meget udsatte familier er udsat for vold, og ved at stramme og gøre situationen værre for forældrene kan man altså risikere, at de børn får ekstra tæv derhjemme, fordi de ikke har kunnet finde ud af at opføre sig ordentligt.
Hvis der er nogle børn, der ikke kan finde ud af at opføre sig ordentligt, er vi nødt til at se på, hvad det er, der gør, at de ikke gør det; hvad det er, der er en selvfølge for os ressourcestærke familiers børn, men ikke for dem.
Jeg tror, vi sagtens kan hjælpe de børn, men ved at lave nogle konstruktioner som dem, der foreslås her, er man med til at svigte de børn, marginalisere dem yderligere, løfte pegefingeren over for dem og stille dem på sidelinjen, så de på ingen måde bliver en del af samfundet.
Skal forældrene bære den unge ind, hvordan hænger det sammen med tvang?
Og hvad nu, hvis den unge alligevel ikke vil være der?
Det synes jeg vi bliver nødt til at arbejde videre med.
En anden ting er, at man har bedt om en evaluering af forældrepålægget.
Rambøll har set på det, og man kan se, at i alt 16 kommuner har anvendt metoden i kun 32 forskellige sager i alt.
Man kan også se, at kun i 10 af sagerne er der blevet givet pålæg, for i de andre tilfælde syntes man ikke, det gav mening eller var relevant.
Lad os lige få proportionerne på plads: Det drejer sig om 50.000 børn, som enten selv eller via familien får hjælp og støtte, og kun i 12 sager er børnefamilieydelsen stoppet.
Det siger altså noget om, hvor vi er henne, og derfor synes jeg også, man enten skal lave evalueringer, fordi man gerne vil rette op efterfølgende, tage dem til sig og arbejde ud fra dem, eller også skal man lade være med det.
Enten skal man indkalde høringssvar, fordi de ting, som enkeltpersoner og private organisationer kommer med, har betydning, eller også skal man lade være med at spørge folk.
Vi er lidt til grin, når vi siger: Vi vil gerne høre, hvad socialrådgiverne, socialpædagogerne og alle andre, der arbejder på det sociale område, siger, men alligevel gør vi sgu, hvad der passer os.
I SF er vi imod lovforslaget her.