Mai Mercado (KF), 2014-05-08:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her debat, som er en rigtig vigtig debat, for jeg tror, at det for samtlige folketingsmedlemmer, som har oplevet de her sager, der popper op, bliver en kilde til frustration, en kilde til ængstelse og også til irritation, når man bliver mødt med eksempler på borgere, som får frataget hjælpemidler, alene for at spare penge ude i kommunerne.
For det kan for mennesker med handicap have uoverskuelige konsekvenser, hvis man bliver frataget hjælpemidler, som man har fået for at kunne leve et liv på samme måde, som hvis man ikke havde et handicap – det kan være mennesker, som har så alvorlige handicap, at de har brug for eksempelvis borgerstyret personlig assistance, en BPA, eller andre hjælpeforanstaltninger, som simpelt hen er afgørende for, at de, i det omfang det er muligt, kan klare sig på samme måde, som hvis de ikke havde det her handicap.
Det er måske lidt afgørende for, at de kan blive i deres eget hjem, eller at de kan være sammen med deres familie, og derfor er det også helt urimeligt, når man hører om de her sager, hvor kommunen fratager den hjælp, lige indtil Ankestyrelsen kommer med en kendelse, hvorefter hjælpen så kommer tilbage.
Derfor er vi i princippet også tilhængere af, at der skal kunne gives en form for opsættende virkning i klagesager for borgere med handicap, som enten får frataget eller nedsat hjælpen, selv om den enkelte ikke har fået forbedret sin funktionsevne.
Men der er også elastik i det, for det er jo svært for os her fra Folketingets talerstol at sige, hvornår det er, den enkelte får forbedret sin funktionsevne og bliver i stand til at kunne leve uden det her hjælpemiddel eller ej.
Uanset hvad er det, vi siger i dag, det, vi også sagde sidste år i maj måned, da det her emne også blev behandlet.
Dengang sagde vores daværende socialordfører, Benedikte Kiær, noget af det samme.
For det første mener vi ikke, at opsættende virkning kan gives inden for alle dele af det kommunale system, og det er altså vigtigt at tilkendegive, at handicapområdet er et særligt område. For det andet har vi en meget stor bekymring for, at forslaget ikke er udgiftsneutralt, som Dansk Folkeparti skriver i beslutningsforslaget, for hvis Folketinget træffer beslutning om opsættende virkning, vil man ikke alene blande sig i det kommunale selvstyre – det gør man jo sådan af og til – nej, så risikerer man også at pålægge kommunerne besparelser andre steder, som risikerer at kunne komme til at ramme hårdere.
For det er jo lige nøjagtig sådan med hensyn til budgetstyringen i en kommune, at har man budgetteret med en besparelse på handicapområdet, fordi man simpelt hen lægger serviceniveauet anderledes i forhold til hjælpemidler – det kan være ved enten at reducere hjælpen eller ved at tildele andre hjælpemidler, det kunne f.eks. være billigere hjælpemidler – så skal den samme besparelse blot findes et andet sted.
Og vi kan være rigtig bekymrede for, hvor den besparelse så i givet fald vil skulle findes, hvis man tvinger kommunerne til at skulle lave det med opsættende virkning på klagesager.
Alternativet er jo sådan set – og det vil være mest fair –
at man i Folketinget, hvis Folketinget binder kommunerne til at skulle kunne lave de her klagesager med opsættende virkning, så også bidrager til at betale de øgede omkostninger, der er forbundet med det.
Men jeg vil gerne anerkende – for det synes jeg egentlig er rigtig godt – at man i Dansk Folkeparti, som man jo netop også skriver, har forsøgt at få ministeren i tale og har spurgt ind til, hvad det er for nogle udgifter, der kunne være forbundet med det her område.
Det har man så ikke kunnet få svar på, og det finder jeg jo i virkeligheden rigtig underligt at man ikke kan, og det er da også uholdbart, at man ikke kan få svar, for naturligvis bør de jo kunne lave et skøn.
Spørgsmålet er, hvad man så gør, når vi egentlig politisk er enige om det og man som ordfører gerne vil kvittere for det forslag, som er fremsat – og det vil vi rigtig gerne, det vil jeg i hvert fald gerne – men man også har en bekymring for, hvordan det i praksis vil blive taget imod derude, og om de internt i kommunerne risikerer at komme til at lave noget, som er endnu værre for de borgere, som kunne blive ramt af det.
Ja, så er det, at vi endnu ikke er helt afklarede med hensyn til, hvordan vi rent faktisk vil stemme.
Derfor vil vi jo gå aktivt ind i drøftelsen i udvalgsbehandlingen, og vi håber egentlig også, at vi derunder får nogle mere klare signaler fra ordførerne fra regeringspartierne.