runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Thorning-Schmidt (S), 2015-01-21:
Javel.
Jeg synes, at hr. Søren Espersen forsøger at finde hår i suppen, for regeringens holdning er jo fuldstændig klar, og man kan egentlig bare læse regeringsgrundlaget og se på det, vi har sagt.
Vi forsøger at følge terrænet, og terrænet er i øjeblikket, at der ikke er nogen grund til at lukke døre.
Samtidig siger jeg jo helt klart, som jeg har sagt hele tiden: Tiden er ikke til en anerkendelse nu.
Anerkendelse er ikke et mål i sig selv, men vi er da nødt til løbende at tage bestik af udviklingen, og hvis vi i et fremtidigt scenarie kommer i en situation, hvor der er en ny fredsproces, en ny udvikling, et løfte om en snarlig tostatsløsning, så kan det jo godt være, at vi på et tidspunkt står i en ny situation.
Derfor synes jeg ikke, at tiden er til at lukke døre for fremtidige scenarier.
Det, der er vigtigt, er: Hvad gør regeringen her og nu?
Regeringen støtter ikke en anerkendelse af Palæstina.
Vi ønsker ikke at anerkende bare for at anerkende, men det skal tværtimod være en del af en proces, hvor man kan få en bæredygtig palæstinensisk stat.
Søren Espersen (DF), 2015-01-21:
Tusind tak – så er de gået nu.
Jeg skal lige sige, at nej, jeg tror ikke på alt, hvad der står i aviserne.
Jeg har selv været journalist i gamle dage og ved, hvordan det foregår.
Så det gør jeg bestemt ikke.
Men udenrigsministeren har altså ikke taget afstand fra de udtalelser.
Han holder fast ved dem, og i debatten om B 21, hvor statsministeren ikke var til stede i salen, blev det jo lanceret som den store nyhed.
Vi bemærkede også, at flere af regeringens egne, f.eks. fru Zenia Stampe, stod på talerstolen og sagde: Jeg ved ikke, om det er blevet bemærket – det er et citat – men det er første gang i dag, at en regering i Danmark melder ud, at den er klar til at anerkende Palæstina, før der er forhandlet en egentlig tostatsløsning.
Jeg synes, at det virker, som om statsministeren nu har flyttet sig.
I forhold til det, som hun sagde, er det altså statsministeren, der har flyttet sig.
Jeg synes, at det er beklageligt, hvis vi nu er inde på: Det kan godt være at ..., hvis det nu er.
Jeg synes, at det er så væsentligt, som også Tyskland og andre lande gør, nemlig holder fast ved, at den reelle fred i Mellemøsten altså først kommer mellem israelere og arabere, når israelerne og palæstinenserne sammen har fundet frem til en fredsløsning.
Men jeg føler, at det er en anden version, statsministeren nu kommer med, hvor hun sagde i Folketingets spørgetid: Så snart der foreligger en tostatsløsning, så er vi ...
Er det korrekt forstået?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2015-01-21:
Som hr. Søren Espersen ved, skal man ikke tro på alt, som står i aviserne, og den måde, som tingene bliver vinklet på.
Det betyder, at vi hele tiden skal tage bestik af udviklingen i fredsforhandlingerne mellem Israel og Palæstina, vi skal koordinere med andre lande – det står der også i regeringsgrundlaget – hvordan vi bedst kan forsøge at skubbe parterne i nærheden af en fredsaftale, og som jeg også siger, så er anerkendelse for mig og regeringen ikke et mål i sig selv.
Det afgørende er selvfølgelig, at den anerkendelse får størst mulig positiv indflydelse på at opnå en forhandlet tostatsløsning mellem parterne og dermed på etablering af en levedygtig palæstinensisk stat.
Det er jo derfor, at selv om anerkendelse bestemt ikke er noget, vi skal nu, og vi slet ikke er i den situation på nuværende tidspunkt, så kan der godt komme et fremtidigt scenarie, hvor vi i samarbejde med en kritisk masse, altså en stor del af andre EU-lande, kan komme i en situation, hvor det vil være fornuftigt i en meget bredt koordineret indsats blandt EU-landene at anerkende en palæstinensisk stat som led i en proces frem mod en snarlig tostatsløsning.
Jeg tror, det er vigtigt ikke at lægge en kausalitet ind, som skal foregå lige præcis på en måde, og ikke lukke døre på den måde, men tværtimod holde nogle døre åbne, men jeg vil også godt understrege i dag, som jeg også mener at udenrigsministeren har gjort det ved flere lejligheder, at det ikke er der, vi er i dag.
Men tiden er ikke til at lukke døre, tiden er tværtimod til at være meget klar med hensyn til, at vi samarbejder med andre EU-lande, og at vi ikke kan udelukke, at der kan komme en situation fremadrettet, hvor man i en meget bredt koordineret indsats blandt EU-landene kan anerkende en palæstinensisk stat som led i en proces frem mod en snarlig tostatsløsning.
Det er en rigtig holdning, det er en fleksibel holdning, og det er noget, der kan ske fremadrettet; det er ikke dér, vi er nu.
Søren Espersen (DF), 2015-01-21:
Jeg synes ikke, at det svar nødvendigvis adresserer det, jeg spørger om.
Det var sådan, at i Folketingets spørgetid den 04.11. – det var i et svar til fru Pia Olsen Dyhr – udtalte statsministeren omkring anerkendelse af Palæstina, citat: Vi ønsker en tostatsløsning, og vi ønsker en forhandlet løsning på konflikten, og så snart der foreligger en tostatsløsning – altså så snart der foreligger en tostatsløsning – er vi selvfølgelig parate til at anerkende Palæstina.
Det har statsministeren også udtalt i andre sammenhænge, og jeg er fuldstændig enig med hende i den holdning.
Men så kommer udenrigsministeren og siger noget, der i mine ører strider mod det, statsministeren siger.
Jeg har nævnt en af udtalelserne i Folketingssalen under behandlingen af B 21, som vi havde for nylig, men også i flere andre offentlige sammenhænge, bl.a. i Politiken den 11.12.2014, har udenrigsministeren en modsat opfattelse af, hvad der er regeringens politik, og siger det modsatte af, hvad statsministeren siger, nemlig idet han slår fast, citat: En fredsslutning er ikke længere nødvendig for dansk anerkendelse af en palæstinensisk stat.
Det blev slået meget stort op i aviserne, som at nu var der en ny indstilling på vej, nu var der en ny holdning fra Danmark i forhold til anerkendelse af Palæstina.
Altså en fredsslutning er ikke længere nødvendig, hvor statsministeren siger: Så snart der foreligger en forhandlet tostatsløsning.
Det er den forskel, som jeg vil bede statsministeren om krystalklart at forklare mig.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2015-01-21:
Tak for spørgsmålet.
Regeringen ser helst, at dansk anerkendelse kan ske som et resultat af en tostatsløsning, og vi ser fortsat en forhandlet fred som nødvendig for en levedygtig palæstinensisk stat.
Anerkendelse er jo dermed ikke et mål i sig selv.
Det afgørende er, at en dansk anerkendelse får den størst mulige positive indflydelse på at nå en forhandlet tostatsløsning mellem parterne og dermed på etableringen af en levedygtig palæstinensisk stat.
Jeg vil gerne sige meget klart, at jeg ikke mener, at tiden er til en anerkendelse af Palæstina.
En dansk anerkendelse nu vil ikke bidrage positivt til en fredsproces mellem israelerne og palæstinenserne.
Men vi må selvfølgelig hele tiden tage bestik af udviklingen i fredsforhandlingerne mellem Israel og Palæstina, og vi skal koordinere med de andre EU-lande, hvordan vi bedst kan forsøge at skubbe parterne nærmere en fredsaftale.
Tiden er ikke inde til at lukke døre eller udelukke optioner.
I EU-kredsen er der bred enighed om, at udviklingen i øjeblikket ikke går i den rigtige retning; der sker ikke fremskridt i fredsprocessen.
Som Danmark gør langt de fleste EU-lande derfor meget ud af at understrege, at tiden ikke er til at udelukke mulige skridt eller låse sig fast i fasttømrede positioner.
Konkret har det betydet, at et stort flertal af EU-lande de seneste måneder har indikeret, at vi engang i fremtiden kan komme i en situation, hvor det vil være fornuftigt i en meget bred koordineret indsats blandt EU-landene at anerkende en palæstinensisk stat som led i en proces frem mod en snarlig tostatsløsning, men med samtidig understregning af, at det ikke er der, vi er i dag.
Dette harmonerer meget fint med den danske linje, som jeg indledte med at fortælle om.
Karen Ellemann (V), 2015-01-21:
Jamen lad os så tale lidt om substansen.
Ministeren kan jo qua den dialog, vi har på nuværende tidspunkt, også sende nogle klare signaler til udvalgets arbejde.
Hvad er ministerens syn på alene det at bruge begrebet magtanvendelse på den måde, som vi eksempelvis kan læse Peter Abel, der er centerchef i Hvidovre Kommune, redegøre for?
Det er faktisk ulovligt at gå ind og eksempelvis slukke et musikanlæg på et ungt menneskes værelse, hvis der bliver fyret fuldstændig op for musikken kl. 4.00 om natten med den konsekvens, at alle øvrige beboere bliver vækket.
Hvad er ministerens holdning til, at det på nuværende tidspunkt bliver kaldt for magtanvendelse?
Marianne Jelved (RV), 2015-01-21:
Tak for spørgsmålet.
Det er ikke regeringer, der afgør værtskaber for de store internationale idrætsbegivenheder.
Værtskaberne bliver afgjort i privat regi af internationale idrætsorganisationer, som er sammensat af nationale idrætsforbund, og i tilfældet med verdensmesterskabet i fodbold afgøres værtskabet således af FIFA, hvor DBU fra Danmark er medlem.
Men regeringen ser med stor alvor på Qatars manglende overholdelse af menneskerettighederne, og regeringen presser derfor kontinuerligt på, for at Qatar overholder menneskerettighederne.
Regeringen har i FN-regi anbefalet, at Qatar reformerer arbejdsloven med henblik på at sikre arbejdstagerrettighederne for alle arbejdere samt indfører mekanismer, der forbedrer håndhævelsen af loven.
Og regeringens anbefalinger blev i september 2014 accepteret i FN-regi.
Der er således enighed om, at Qatar som alle andre lande skal efterkomme sine internationale forpligtelser, og regeringen vil løbende følge op på den sag.
Jeg håber, at FIFA's medlemmer – dvs. de nationale fodboldforbund – vil tage debatten op i FIFA om, at man i størst mulig grad arbejder for at presse på over for Qatar for, at Qatar overholder menneskerettighederne.
Selv om vi ikke fra regeringernes side kan bestemme, hvor de internationale idrætsforbund skal afholde deres store internationale idrætsbegivenheder, så drøfter vi faktisk i EU, hvad regeringerne ville kunne gøre for at lægge et politisk pres på de internationale idrætsforbund for at afholde idrætsbegivenheder i lande, der overholder menneskerettighederne.
Alex Ahrendtsen (DF), 2015-01-21:
Tak for svaret, som også var lidt mere uddybende end det svar, som ministeren har givet til hr. Uffe Elbæk, hvilket jo er glimrende.
Mit spørgsmål skal så gå på, om ministeren allerede i dag har taget kontakt til idrætsorganisationer og fodboldorganisationer, både nationalt og internationalt, for at presse på, så de fremover lader være med at lægge verdensmesterskaber i diktaturstater som f.eks. Qatar.
Karen Ellemann (V), 2015-01-21:
Men når ministeren så erklærer sig enig, er jeg også nødt til at tydeliggøre, hvilke beføjelser ministeren har.
Det er sådan set ministeren, der nedsætter sådan en arbejdsgruppe.
Så kære minister, som minister har man altså mulighed for at sige: Jeg skal have den her afrapportering nu, for det er vigtigt, det her.
Jeg er helt enig i, at udvalgets deltagere naturligvis går seriøst til opgaven, men når man også får en deadline og får at vide, at nu skal vi have den her afrapportering, så har jeg en forventning om, at man respekterer den deadline, der gives.
Og den deadline var mig bekendt allerede i starten af året og derfor ikke sådan en eller en løs deadline i løbet af foråret, der var til diskussion.
I øvrigt har jeg allerede set de første vintergækker, så måske er det allerede forår nu.
Jeg må sige, at svaret fra ministeren selvfølgelig ikke overrasker mig.
Jeg er udmærket klar over, at der er nedsat det her udvalg, og det er faktisk også på baggrund af kritik fra Ombudsmanden.
Reglerne er simpelt hen tilsyneladende for uklare.
Så til det der med at spørge, om ikke vi skal gøre noget ved det, vil jeg sige, at jeg tror, det bliver vanskeligt ikke at gøre noget ved det.
Jeg afventer bestemt den her rapport.
Jeg havde faktisk fået det indtryk, og det synes jeg også har stået flere steder, at vi skulle få afrapporteringen som noget af det første her i det nye år.
Jeg er med på, at vi stadig væk er i januar, men når nu eksempelvis socialpædagogerne gør tydeligt opmærksom på, hvilke helt praktiske problemstillinger de oplever i hverdagen i arbejdet med anbragte børn og unge, så kunne jeg egentlig godt tænke mig, at ministeren måske her i dag under det her spørgsmål kunne komme med en tilkendegivelse, der går i retning af at sige, at vi får afrapporteringen senest med udgangen af februar måned, at vi derfor kan få forhandlingerne, og at vi derfor kan komme videre for at skabe den her klarhed.
Så mit første spørgsmål her til ministeren skal være: Kunne ministeren her under det her spørgsmål være mere klar i mælet, i forhold til hvornår vi får afrapporteringen og hvornår vi kan gå ind i nogle realitetsforhandlinger?
Hvad er ministerens svar til socialpædagogerne, når de efterlyser klarere regler for magtanvendelse?
Marianne Jelved (RV), 2015-01-21:
Jamen jeg hører meget gerne forslag fra hr. Alex Ahrendtsen til, hvad jeg mere konkret skulle gøre, for det synes jeg ville være meget interessant.
Hvad er det for et kneb, jeg skal bruge, hvad er det for en magt, jeg skal bruge over for private foreninger, som er selvkørende i Danmark, og som vi respekterer, fordi de har deres egen integritet og deres eget ansvar osv. osv.?
Hvad er det egentlig, hr. Alex Ahrendtsen mener jeg skal gøre over for DBU?
Alex Ahrendtsen (DF), 2015-01-21:
Ministeren mangler egentlig måske bare at sige armslængde.
Det er jo det, det handler om for ministeren.
Og det er rigtigt, for det er jo idrætsorganisationerne, der varetager det her, og det foregår ikke på regeringsniveau.
Men ministeren bruger ord som drøfte, og er det virkelig nok?
Mener ministeren ikke, at hun i den forbindelse kan gøre noget mere?
Så skal jeg spørge, om ministeren vil deltage i verdensmesterskabet i Qatar, hvis hun til den tid er minister og får en indbydelse.
Marianne Jelved (RV), 2015-01-21:
Udgangspunktet er jo stadig væk, at idrætten hviler på private foreninger, og derfor er det ikke et regeringsanliggende.
Vi kan ikke gå ind og i den forstand overtage den opgave, som de private foreninger varetager internationalt via deres medlemskab af de internationale idrætsforbund.
Det er også for mig pinagtigt, at vi er i en situation, hvor vi, hvis vi i Danmark vil støtte vore egne idrætsfolk, for at de kan deltage i de konkurrencer, som de gerne vil deltage i, må acceptere, at det skal foregå i lande, som vi ikke kan have respekt for, da de ikke overholder menneskerettighederne.
Så ja, vi arbejder på det, og det er et tema, der bliver taget op rigtig ofte.
Alex Ahrendtsen (DF), 2015-01-21:
Radikale politikere kan som oftest ikke undgå at tage ordet menneskeret i deres mund.
De drømmer om det, de siger det ved enhver lejlighed, når det er i Danmark, men så snart det kommer til konkret handling, så mangler jeg altid, at ministeren tager håndtasken og begynder at bruge den.
Og i det her tilfælde synes jeg ministeren gør for lidt.
Hun bør presse mere på i stedet for bare at drøfte, for det er simpelt hen ikke nok.
Marianne Jelved (RV), 2015-01-21:
Vi respekterer, det er private foreninger, vi har, vi samarbejder med dem, men vi diskuterer også de her forhold med dem.
Jeg ved, at DBU faktisk gør temmelig meget for at skabe bevægelse i FIFA med henblik på at få en anden type afgørelse, når man skal placere de store idrætsbegivenheder, og det gør de også i alle de andre forbund.
Så der er meget opmærksomhed på det.
Jo, jeg drøfter ting med mennesker, og det er lige så alvorligt, som når jeg taler med dem eller gør noget, men jeg drøfter og taler med dem.
Det er ikke mig, der bestemmer over dem, men jeg indgår i en dialog med dem.
Jeg skal ikke deltage i Qatar, men det har ikke noget at gøre med, om jeg ville gøre det, hvis jeg fik en invitation, det er, fordi jeg simpelt hen ikke kan, og jeg har valgt at sige, at det gør jeg så ikke.
Eigil Andersen (SF), 2015-01-22:
Men det står da fast, at de frivillige aftaler, der er lavet i forvejen, er positive af de grunde, som jeg også nævnte i min ordførertale.
Peter Juel Jensen (V), 2015-01-22:
Jeg vil gerne starte med at rose ordføreren, for jeg blev meget glad for de varme ord, som ordføreren gav de frivillige aftaler med på vejen, og jeg deler ordførerens synspunkter hele vejen.
Se, jeg holder jo meget af Christiansborg, jeg holder meget af det danske Folketing, og derfor er jeg også af den overbevisning, at når vi så har med lovgivning at gøre, skal vi sørge for, at vi har de rette oplysninger, at vi har de rigtige tal og fakta osv., for kun på den måde kan vi lave lovgivning, som kommer landet til gode.
I forbindelse med det her lovforslag: Hvor meget har manglen på de 10.000 praktikpladser efter ordførerens udsagn haft med lovforslaget at gøre?
Eigil Andersen (SF), 2015-01-22:
Det er jo ikke en mulighed, hvis kommunen kræver det, men hvis boligselskabet har gjort opmærksom på, at der er en frivillig aftale og den fungerer godt, så har jeg da svært ved at forestille mig den kommune, som så vil gennemtvinge det alligevel.
Men altså, vi er da fremme ved noget af det centrale i den her debat, og det er, at med alt det arbejde, der bliver gjort på en god måde med frivillige aftaler, går jeg ud fra, at det i de her udbudssager vil det være sådan, at 90 pct. af dem eller måske 95 pct. af dem vil bygge på frivillighed, og så er der en restgruppe tilbage på 5 pct., og der er det her lovforslag en forbedring.
Charlotte Dyremose (KF), 2015-01-22:
Så det vil sige, at hr. Eigil Andersen mener, at det her lovforslag åbner mulighed for, at hvis kommunen har besluttet, at her hos os bruger vi sociale klausuler, så kan det enkelte boligselskab nægte at benytte sig af de sociale klausuler, fordi de har en lokal partnerskabsaftale.
Er det en mulighed?
Er det en mulighed for et boligselskab at sige: Nej, vi behøver ikke jeres sociale klausuler, for vi har en meget bedre ordning selv?
Liv Holm Andersen (RV), 2015-01-22:
Men den præmis er jeg uenig med Dansk Byggeri i, og det vil jeg også gerne diskutere med Dansk Byggeri.
For dér, hvor de frivillige partnerskaber fungerer godt og skaffer praktikpladser, er der ikke nogen grund til at anvende et ekstra redskab.
Det er der grund til dér, hvor de hører op.
Så derfor er jeg for, at der kan være forskellige redskaber i det her arbejde, og det kan jeg sådan set ikke forstå hvorfor Venstre ikke synes er en god idé.
Louise Schack Elholm (V), 2015-01-22:
Jamen når parterne så i deres høringssvar tilkendegiver, især Dansk Byggeri, at de to modeller ikke vil fungere særlig godt sammen, og at man nu bliver påtvunget de her sociale klausuler på den her måde, så er det jo et spørgsmål, om man er nødt til at foretrække den ene frem for den anden.
Med det her lovforslag træffer man jo et valg og tager de sociale klausuler frem for de frivillige partnerskabsaftaler.
Eigil Andersen (SF), 2015-01-22:
Det tror jeg bestemt ikke det er.
De lokale boligselskaber, som udbyder et arbejde, vil jo i forvejen vide, om der også på lokalt plan er en frivillig aftale, eksempelvis med Dansk Byggeri, om uddannelses- og praktikpladser.
Når de ved det, vil de jo ikke føle behov for, at de indskriver det i udbudsmaterialet, så vil de bare bruge den frivillige aftale.
Hvis de derimod ved, at der ikke er en sådan frivillig aftale, vil de selvfølgelig skrive det ind i udbudsmaterialet.
Så har vi den anden situation ved nybyggeri, hvor kommunen så skal godkende den ansøgning, der er.
Der går jeg ud fra som en selvfølge, at et alment boligselskab, der søger om nybyggeri, som kommunen skal godkende, vil gøre opmærksom på med hensyn til praktikpladser, at der er en frivillig aftale med Dansk Byggeri, sådan at de indstiller til kommunalbestyrelsen, at der ikke er brug for at stille krav om sociale klausuler.
Det går jeg så ud fra med den gennemsnitsintelligens, der er i Danmark, at kommunalbestyrelsen vil følge.
Charlotte Dyremose (KF), 2015-01-22:
Hr. Eigil Andersen kunne jo næsten ikke have sagt det bedre end mig, altså det her med at beskrive, hvorfor det er en fordel at have de frivillige partnerskabsaftaler frem for det her lovforslag.
Det var stort set min ordførertale, der lige blev fyret af der, hvorefter hr. Eigil Andersen besluttede sig for alligevel at støtte det her forslag.
Helt ærligt, det lød jo lyserødt, at det her bruger man sandelig kun, hvis ikke det hele er godt i forvejen.
Men sandheden er jo den, at hvis kommunen beslutter, at her bruger de sociale klausuler, så ville det være en kommunal beslutning, der ingen som helst hensyn vil tage til de lokale partnerskabsaftaler, der måtte være indgået rundtomkring i kommunen.
Er det ikke sandt?
Ole Birk Olesen (LA), 2015-01-22:
De almennyttige boligorganisationer er underlagt en særlig lovgivning, fordi de har fået tildelt nogle særlige privilegier.
De har fået forskellige støtteformer til opførelse af boligerne.
Det er også fritaget for at skulle betale skat af deres overskud.
Det har de fået for at varetage nogle boligformål, altså de skal levere boliger til folk, og herunder skal de varetage boligsociale formål for folk, der har boligsociale problemer.
Derfor er der anvisningsret for kommunerne.
De kerneopgaver, som boligorganisationerne har, kan man jo til enhver tid udvide til alt muligt andet også.
Der er jo sådan set ingen grænser for, hvor mange gode ting også boligorganisationer kan gøre.
Men jo flere ting, man propper ind i deres portefølje, om man så må sige, jo færre midler har de jo til det, der er deres egentlige opgave, nemlig at varetage boligformål, herunder boligsociale formål.
Det skal man jo bare vide.
Det her koster lidt.
Det koster, når boligorganisationerne skal stille krav om, at folk, der vil byde på nybygning eller renovering, skal have lærlinge.
Så koster det på den måde, at så vil der være nogle billigere tilbud, som de ikke kan sige ja til.
Så skal de i stedet betale noget mere for et tilbud, hvor der er krav om, at der er lærepladser.
Så er der altså færre penge tilbage til det egentlige formål, det boligsociale formål og det at bygge boliger i det hele taget.
Jeg er tilbøjelig til at sige, at enhver skal have lov til at stille de krav, de vil, når de køber en ydelse fra en leverandør.
Hvis jeg køber en ny carport, skal jeg da også kunne stille det krav til leverandøren, at der skal være en praktikant, hvis jeg har lyst til det.
Og det skulle boligorganisationerne sådan set også have lov til, hvis de har lyst til det.
Men de har jo fået nogle særlig gunstige vilkår og nogle særlige privilegier for at varetage boligformål, ikke for at varetage uddannelsesformål, men det bliver det så udvidet med.
Det kan vi så diskutere.
Skal vi stille disse særlige privilegier til rådighed for nu også uddannelsesformål i boligsammenhæng?
Det er lidt vanskeligt for mig at finde ud af, om jeg skal sige ja eller nej til det.
Det er vanskeligt at finde ud af, hvad der står i loven, og hvad der menes med det, der står i loven.
Kan kommunerne stille krav om, at boligorganisationen skal stille krav om, at der er praktikanter hos dem, der byder ind på en opgave?
Der synes jeg i hvert fald at man går over stregen, hvis det er en del af loven.
Men det er jo lidt uklart, for i loven står der kun, at de skal overveje det.
Ordførerne siger på talerstolen: Nej, de skal kræve det.
Summa summarum hælder vi til et nej, men vi skal lige undersøge lovforslaget lidt mere i detaljer og finde ud af, hvad der ligger bag den diskrepans, der er, mellem lovforslagets tekst og ordførernes udsagn her fra talerstolen, og så må vi tage stilling derefter.
Eigil Andersen (SF), 2015-01-22:
Jeg er enig i, at det er en katastrofe for et ungt menneske, hvis vedkommende ikke får en uddannelse og et arbejde, men jeg mener også, at ordet blev brugt i forbindelse med lovforslaget, og det mener jeg bestemt ikke er nogen katastrofe.
Nu kommer mit spørgsmål: Selv om der er frivillige aftaler mange steder, er der det jo ikke alle steder – det er konstaterbart –
så er ordføreren enig i, at når der ikke er en frivillig aftale omkring lære- og praktikpladser, vil det skaffe flere praktikpladser, i det øjeblik man stiller det som et krav i udbuddet, at det skal der være?