Merete Riisager (LA), 2015-04-10:
Jeg er glad for, at Enhedslisten fremsætter det her beslutningsforslag i Folketingssalen, så vi også her kan få en drøftelse af inklusion.
Liberal Alliance er med i inklusionsloven, og det er vi af to årsager.
Den første del af det er, at vi mener, at det har været økonomisk nødvendigt.
Det er der mange partier som sikkert ikke bryder sig om at indrømme, men det er jo bare sådan, at før man vedtog inklusionsloven, fyldte specialområdet ca. 30 pct. af de samlede ressourcer, som går til grundskolen, og jeg tror, de fleste partier, som har siddet og kigget på tallene, har tænkt, at det er for meget; det er simpelt hen for meget, og vi bliver nødt til at stoppe et sted.
Det er en helt – synes jeg – logisk konklusion.
Det er ikke en luksus, som andre partier giver sig selv, kan man sige.
Den anden del af det er, at udskillelsen af elever selvfølgelig også har stukket af i den danske folkeskole, for selv om nogle elever med særlige behov kan have meget gavn af at få et specialtilbud på en helt anden skole, blev det altså også en tendens, at der skete en sygeliggørelse af elever, som havde så små handicaps eller sociale udfordringer, at de burde kunne rummes i folkeskolen.
Så de to ting tilsammen gjorde, at vi bakkede op.
Men vi må også sige, at den måde, det er blevet implementeret på, bestemt ikke har været optimal, og det har vi jo også påpeget mange gange.
For det første mener vi, det er sket for hurtigt.
Når man gør sådan noget her, kan man lige så godt lægge en plan, som er langsigtet; der er ikke nogen grund til at skynde sig så meget.
Man ved rigtig meget om det her område, og der er mange forskellige børn, så man kunne sagtens have varetaget informationen helt ud til skolerne langt bedre.
Der har været manglende efteruddannelse.
Når man laver en central lov og siger, at nu må alle indrette sig derefter, bør man også stille et apparat til rådighed for skolerne, sådan at det ikke er alle, der skal opfinde den dybe tallerken selv.
Det kunne man godt have gjort.
Dernæst, som det er blevet påpeget, har man ikke lavet en model, hvor pengene følger det enkelte barn helt ud i klasselokalet, og det betyder jo altså, at mange af de penge, der skulle have været gået til børn med særlige behov, kan være gået til hæve-sænke-borde, når nu lærerne skal sidde på skolerne, som de skal nu her, og det er selvfølgelig fuldstændig umuligt, eftersom de her børn har nogle behov, der skal varetages.
Endelig er der samtidig sket en implementering af en kæmpe folkeskolereform, og det betyder altså også, at mange af de børn, vi her taler om, er blevet fuldstændig klemt.
Så alt i alt må man konkludere, at implementeringen er sket med hovedet under armen.
Så i Liberal Alliance mener vi, man nu bør lave en model for, at pengene følger med helt ud i klasselokalet og selvfølgelig også til en privatskole, hvis det er det, den enkelte familie ønsker.
Der skal laves et digitalt efteruddannelsesapparat til lærerne, så man kan sikre, at de, der sidder med inklusionsbørn, kan få efteruddannelse.
Man skal også have en drøftelse af, hvilke lærer det er.
Er det alle lærere, der skal varetage inklusionsudfordringen, eller er det lærere, som har særlige kvalifikationer?
Så skal man også åbne op for specialklasser igen, for det nytter ikke noget, at der kommer elever tilbage, som skaber så meget uro, at der er 20 elever, der får ødelagt deres undervisning.
Det nytter heller ikke noget, at børn, som er særlig skrøbelige, må sidde i nogle klasser og ikke få optimal undervisning.
Så specialklasser er en rigtig god mulighed, hvor børn kan være på skolen, være med i nogle dele af den almindelige undervisning og almindelige gang på skolen, men altså også være i et skærmet miljø.
Så specialklasserne skal have lov til at genopstå.
Men selve kernen i det her lovforslag er jo, at man laver yderligere tværfaglighed, man laver endda en prøve, som er tværfaglig, og det er jo blevet frarådet af en del af de faglærere, som er på det her område.