Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-01-11:
Det er godt, der er aktiviteter i salen, så Tinget kan være underholdt.
Jeg troede simpelt hen, det her var ugens mest ukontroversielle lovforslag: Vi skulle slette en revisionsbestemmelse.
Jeg har aldrig oplevet noget lignende, men man skal jo aldrig sige aldrig.
Jeg vil bare endnu en gang understrege, at Liberal Alliance er støtteparti til regeringen og derfor selvfølgelig bakker op om det her fuldstændig uskyldige lovforslag.
Når det er sagt, synes vi dog, at man skal være opmærksom på, hvordan man opfatter ligestilling, og hvordan vi diskuterer ligestilling.
For os i Liberal Alliance er ligestilling lige muligheder, det vil sige, at alle har de samme muligheder for at opnå de samme poster i samfundet.
Er det sådan på forskellige steder i tilværelsen?
Ja, det er det faktisk.
Det er faktisk muligt i dette land at opnå de samme ting, om man er mand eller kvinde, med undtagelse af insemination og fødsler, tror jeg.
Så i virkeligheden skulle man måske dæmpe retorikken lidt og kæmpe for, at de bedst kvalificerede bliver valgt.
Derfor kan jeg ikke undlade at stille et lille drillespørgsmål til ligestillingsministeren, fordi ligestillingsministeren jo også har en fortid på Københavns Universitet, inden ligestillingsministeren blev ligestillingsminister.
Det er jo et af de to universiteter, som har fået dispensation, så vidt jeg ved, fra ligestillingsloven, i forhold til at man kan gå ind og give en pose penge enten til et institut eller en bestemt forsker, hvis man vælger en forsker af et bestemt køn.
Der var nogle diskussioner sidste år, og derfor vil jeg gerne have slået fast, om ligestillingsministeren og videnskabsministeren er blevet enige om, hvordan det skal være fremadrettet, og hvad man har tænkt sig gøre i forhold til de ordninger, der er på Aarhus Universitet og Københavns Universitet, i tilfælde af at man fremadrettet ikke har tænkt sig at give de dispensationer, sådan som jeg har forstået videnskabsministeren.
Er der så problemer f.eks. på universiteterne i forhold til ligestilling?
Nej, det er der sådan set ikke.
Forfatteren og journalisten Leny Malacinski har skrevet bogen »Den dag, jeg opdagede, jeg var undertrykt«.
Det kom som en stor overraskelse for den unge kvinde, at hun levede i et land, hvor kvinder ikke havde samme muligheder som mænd, så hun gik i gang med at undersøge det og fandt ud af, at det var sådan, at kvinder udgjorde 14 pct. af ansøgerne til professorstillinger på Københavns Universitet – 14 pct. af ansøgerne! – og 15 pct. af de nyansatte.
Det var i 2006.
Men er det så kun blandt professorer, det er sådan?
Nej, på lektoraterne var det sådan, at kvinder udgjorde 25 pct. af ansøgerne, men 29 pct. af de nyansatte.
Også dér ansatte man flere kvinder procentuelt, end der søgte.
Og selv når man så på adjunktstillingerne, viste det sig, at det var sådan, at kvinder udgjorde hele 31 pct. af ansøgerne, men 36 pct. af de nyansatte.
Med baggrund i de tal vil jeg faktisk mene, at det er en skandale, at man tillader undtagelser fra princippet om, at vi bliver behandlet lige her i det danske samfund for at fremme kvinder, der i forvejen faktisk får flere af stillingerne, end de ansøger om.
Der er jo ikke engang noget problem.
Der synes jeg, at alle, der ønsker, at vi skal have flere kvinder ansat på universiteterne, og det kan være et fint formål, som jeg bestemt ikke har noget imod, burde gå i gang med at være mentor for andre kvinder.
Jeg håber, at alle kvinder i Folketinget her, der virkelig mener det alvorligt, er mentorer for andre kvinder for at få dem frem.
Det er noget, der virker, i stedet for at lave kvoter og undtagelser fra den almindelige ligebehandling.
Så er der nogle, der siger: Ja, men det er ikke diskrimination, for det er jo bare sådan, de får lidt flere penge.
Altså, enten er der et økonomisk incitament, der virker, eller også er der ikke noget økonomisk incitament, og så er det spild af penge.
Der er jo kun de to muligheder, og derfor glæder jeg mig til, ligestillingsministeren kommer op og forklarer, ikke så meget baggrunden for, hvorfor man gjorde sådan, som man gjorde, da man var ansat på Københavns Universitet, men mere om, hvad regeringens fremadrettede politik er i forhold til universiteterne og ligestillingsspørgsmålet.
Man kunne jo også mene, at der var for mange homoseksuelle eller jødiske professorer, uden at jeg skal beskylde professorerne for, at det skulle være sådan.
Skal man så sørge for, at man får færre penge, hvis man ansætter en jøde eller en homoseksuel?
Altså, helt ærligt!
Vi stemmer selvfølgelig for lovforslaget.