Sara Olsvig (IA), 2013-02-06:
Vores parti, Inuit Ataqatigiit, og jeg selv er af den klare holdning, at statsministeren har disponeret ganske fornuftigt, i forhold til hvad den danske regering skal svare på og ikke svare på vedrørende den grønlandske storskalalov og grønlandske ansvarsområder i det hele taget.
Gentagne gange og ved afsendelsen af brevet til Folketinget har statsministeren og hendes regering vist fuld forståelse for den grønlandske selvbestemmelsesret på sagsområder, som er hjemtaget.
Med det viser den danske regering stor indsigt i selvstyrelovens indhold og betydning.
Det vil jeg gerne takke regeringen for.
Samtidig vil jeg udtrykke min glæde over, at samtlige danske partier nu udviser rigtig stor interesse for rigsfællesskabets ve og vel.
Det er på tide, at vi får den her debat om, hvad vores indbyrdes juridiske forhold betyder i praksis.
Jeg er af den opfattelse, at debat er sundt, og for at opnå et ligeværdigt forhold mellem Grønland og Danmark er der nødt til at være en nogenlunde fælles grad af oplysthed om hinanden og vores fælles forhold.
Rigsfællesskabet er ændret med selvstyreloven.
Det ved vi.
Derfor er det også nødvendigt, at vi hver især gentænker vores roller og vores identitet i denne nye konstruktion.
Jeg synes, det er noget af det, der kommer til udtryk her ved denne debat, og jeg er ganske enig med den forrige ordfører på det punkt.
Den debat, som nu udspiller sig her i Folketinget, mener jeg med tydelighed har vist, at der hidtil ikke har været en høj grad af indsigt i vores indbyrdes forhold, og det er alarmerende; der må gøres noget ved det.
Særlig Venstre, De Konservative og også Enhedslisten og Dansk Folkeparti har gennem de seneste måneder udvist stærk tvivl om selvstyreaftalen, en aftale, som netop Venstre, De Konservative og Enhedslisten var med til at indgå med Grønland.
Derfor er jeg særlig skuffet over lige præcis de reaktioner, vi har set fra de tre partier.
Heldigvis kan vi dog se og høre, at det ikke er alle medlemmer af partierne, som efter min mening har misforstået Danmarks rolle i rigsfællesskabet.
Dansk Folkeparti ved vi altid hvor vi har, det er ikke rigtig nogen overraskelse, det har vi vidst længe.
Enhedslisten – her er jeg bare igen nødt til at henvise til storskalalovens § 10, stk. 6, hvor vi meget tydeligt siger, at vi selvfølgelig vil overholde Grønlands internationale forpligtelser.
Det er vi nødt til at holde fast i, og vi mener selv stadig væk – og det har vi fået bekræftet af jurister både i Grønland og i Danmark – at vi har lavet en lovgivning, som lever op til de forpligtelser.
Jeg er så også nødt til at spørge: Hvor var I, da forliget om kriminalforsorgen blev forhandlet på plads?
Der blev ikke afsat en eneste krone til udbedring af de massive problemer, vi ser i de grønlandske anstalter for domfældte, og som nu i en rapport fra Europarådets torturkomité kritiseres kraftigt.
Hvor var I, da satspuljeforhandlingerne stod på?
Igen blev der ikke ydet en særlig stor indsats for at sikre forholdene for udsatte grønlændere i Danmark.
Dem måtte vi aflyse, fordi der ikke var nok tilmeldte.
Nu har vi en gylden mulighed for fremadrettet at sikre, at vi opretholder en høj grad af respekt og tillid til hinanden i rigsfællesskabet, at vi skaber en ligeværdighed baseret på denne respekt og tillid.
Det kræver arbejde, og det kræver engagement.
Vi er også nødt til at se på, som jeg sagde tidligere, hvad det er for nogle roller, vi skal have over for hinanden i det her nye rigsfællesskab, som har en ny konstruktion – det er helt rigtigt – med indførelsen af selvstyre i Grønland.
Men den tvivlsomme adfærd over for selvstyreaftalens bestemmelser og fordelingen af ansvarsområderne, som nogle af de danske partier desværre har vist, skaber altså mere mistillid end tillid.
Lad os nu tale om at handle på de sager, som er fælles ansvar, og som fordrer et oplyst engagement fra dansk side også.
Qujanaq.