Thomas Adelskov (S), 2007-04-19:
Jeg skal starte med at takke for behandlingen af forslaget.
Jeg vil også godt takke ordførerne, også ordførerne fra partierne, som ikke er medforslagsstillere, for jeg synes faktisk, at der var åbninger i Venstres ordførers tale i retning af at få kigget på de her problemer, men særlig synes jeg, at både Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti var opmærksomme på, at der var problemer, og var opmærksomme på, at der skulle findes nogle løsninger.
Villigheden til at gøre det her og nu fra De Konservatives side var måske ikke så stor som fra oppositionens side.
Jeg ser frem til, at vi får ministerens lovforslag til behandling i Folketingssalen, for jeg vil glæde mig til at se, hvordan Dansk Folkeparti har tænkt sig at udmønte de synspunkter, de har gjort gældende både her i dag og tidligere i medierne.
Jeg synes, at der er rejst en række principielle debatter, og det kan jo for nogle være lidt vanskeligt at høre, hvor nuancerne lige nøjagtig er.
Beskæftigelsesministeren talte meget om det krænkende i de hemmelige aftaler, og ministeren forklarede om sit eget lovforslag, som han har fremsat i går, og som handler om at forbyde hemmelige aftaler.
Men det, der jo er et lige så stort problem, er, at selv om aftalerne kommer ud i det åbne, altså selv om aftalerne ikke længere er hemmelige, så kan det være aftaler, der binder medarbejderen til en konkret virksomhed, altså gør det umuligt for den enkelte lønmodtager at søge ansættelse i en konkurrerende virksomhed eller i en virksomhed, som man har haft et kundeforhold til, fordi arbejdsgiverne nu har indgået en aftale hen over hovedet på lønmodtageren.
Det, der vel i realiteten er den store forskel, er, at med ministerens forslag forbyder man hemmelighedskræmmeriet, men så kan virksomhederne løse hele problemet ved at sende en e-mail rundt til deres medarbejdere og fortælle dem, at man har indgået jobaftaler med x antal virksomheder, og der kan de altså ikke længere forvente at få ansættelse, hvis de søger job der.
Eller man kunne måske endda forvente noget så grelt, at det var noget, virksomheden kunne klare med en sms til medarbejderne om, at nu var de omfattet af en ikkeansættelsesklausul i forbindelse med en række virksomheder.
Det er ikke acceptabelt.
Det hæmmer mobiliteten på arbejdsmarkedet, det ødelægger medarbejdernes og den enkelte lønmodtagers mulighed for at kunne stille nogle lønkrav, men også for at kunne stille nogle krav, der handler om ens arbejdsforhold og arbejdsvilkår.
Det vil i nogle situationer formodentlig være sådan, at virksomheder i et givet geografisk område, håndværksmestre eller andet, kan aftale med hinanden indbyrdes, at de altså ikke ansætter hinandens medarbejdere.
Det er ikke acceptabelt.
I debatten er det nødvendigt at få slået fast, at det er en, synes jeg, ikke særlig gennemskuelig misforståelse fra beskæftigelsesministerens side, når ministeren påstår, at vi ikke fra oppositionens side anerkender, at der kan være behov for, at man laver aftaler.
Jo, det gør vi.
Vi har bare sagt, at det er nødvendigt at begrænse de aftaler for at sikre mobiliteten på arbejdsmarkedet og for at sikre lønmodtagernes rettigheder.
Det er jo lige nøjagtig den måde, hvorpå vi sikrer, at det f.eks. ikke bare er sådan noget, som man slynger om sig med, og hvor man aftaler håndværksmestre imellem eller forretningsdrivende imellem, at man ikke ansætter hinandens medarbejdere.
Det ville sikre, at det kun var der, hvor der var tale om nøglemedarbejdere, og hvor det var afgørende for virksomheden at man fastholdt medarbejderen, det skete, fordi det ellers ville koste virksomheden penge.
Vi ser i de her år en masse karteller dukke op.
Konkurrencemyndighederne er ude at ransage virksomhederne, hvor virksomhederne laver alle mulige aftaler om elinstallationer, rør, benzin osv.
Det er karteldannelser, der går ud over forbrugerne, fordi man aftaler faste priser, der betyder, at vi enten som skatteborgere eller forbrugere kommer til at skulle betale mere for en vare.
Her er der tale om nøjagtig de samme karteldannelser, her er der bare tale om, at det ikke er forbrugerne, men den enkelte lønmodtager, der ikke får mulighed for at kunne bevæge sig frit rundt på arbejdsmarkedet og søge ansættelser i de virksomheder, han eller hun finder kunne være interessante.
Det kan de ikke – ikke fordi de mangler kvalifikationer, men fordi arbejdsgiverne har aftalt, at det må de ikke, for arbejdsgiverne må ikke ansætte hinandens medarbejdere.
Det er ikke acceptabelt og derfor er det beslutningsforslag fra oppositionen fremsat.
Venstres ordfører, hr. Ulrik Kragh, pegede på og efterlyste, hvorfor Socialdemokraterne ikke ville lade det her være op til arbejdsmarkedets parter at forhandle.
Jamen det er jo lige nøjagtig det, det her forslag går ud på.
Rent faktisk er det min opfattelse, at arbejdsmarkedets parter vil aftale nogle satser og nogle former og nogle rammer for noget sådant i forbindelse med overenskomstforhandlinger, og gør de det ikke, er der altså klare regler i funktionærlovens § 18, som det også er nævnt i forslaget.
Jeg tror, at arbejdsmarkedets parter vil kunne løse spørgsmålet.
Men hvis vi skal forholde os til regeringens forslag, synes jeg, man skal notere sig den kritik af forslaget, der er blevet rejst af en række organisationer.
Jeg synes, kritikken påpeger, at regeringens forslag rent faktisk vil gøre det sværere for lønmodtagere at flytte rundt mellem virksomheder og lettere for virksomheder at stavnsbinde medarbejdere.
Som nogle af organisationerne advarer om i Politiken i dag, vil det nemlig være sådan, at efter regeringens forslag vil det være lovligt, være tilladt at stavnsbinde medarbejderne, og man skal ikke engang gøre brug af funktionærlovens § 18 og kompensere medarbejderne.
Det er ikke acceptabelt, og derfor glæder vi os til den debat, vi skal have om ministerens forslag.
Jeg synes, jeg har kunnet høre i dag, at der ikke er flertal i Folketinget for et så åbent og så ringe forslag.
Oppositionen anerkender, at virksomheder kan have legitime grunde til at indgå aftaler med hinanden, og det er heller ikke det, forslaget her går ud på at begrænse.
Vi vil bare begrænse den overdrevne brug af indgåelse af aftaler, der er fuldstændig irrelevante som f.eks. aftalerne i Beskæftigelsesministeriet og de mange kundeaftaler, hvor store virksomheder her i landet har forbudt bestemte virksomheder at ansætte en medarbejder fra den pågældende virksomhed, og som pressen har lagt frem.
Det er ikke acceptabelt at begrænse mobiliteten på det danske arbejdsmarked, og jeg forstår ikke, at en minister, der kalder sig liberal, rent faktisk vil fremsætte forslag, der fastholder muligheden for, at en enkelt virksomhed kan stavnsbinde sine medarbejdere.
Vi kræver mobilitet, og derfor har vi fremsat forslaget.