Søren Søndergaard (EL), 2016-03-30:
Tysklands ambassadør i Ankara er blevet indkaldt til at stå skoleret for de tyrkiske myndigheder.
Det må i sandhed være noget meget alvorligt, når man indkalder en ambassadør til at skulle stå skoleret.
Anledningen er, at tysk tv har tilladt sig at bringe en 2 minutters satirisk musikvideo, som under omkvædet Erdovi, Erdovo, Erdogan kritiserer den tyrkiske præsident Erdogan for hans mange krænkelser af menneskerettighederne.
Det var aldrig gået i dagens Tyrkiet, hvor journalister og redaktører afskediges, fængsles, myrdes, hvor medier ikke bare lukkes, men også overtages af staten, og hvor folk sendes på gaden for at hylde præsidenten.
Vi kræver, at programmet bliver slettet – udtaler de tyrkiske myndigheder – vi kræver, at de tyske myndigheder i Tyskland sletter et satirisk program om Erdogan!
Dermed beviser de med al ønskelig tydelighed og dokumenterer, at dagens Tyrkiet mere er at sammenligne med et sultandømme fra fortiden end et moderne demokrati.
Man kan grine lidt af det her, for det går jo ikke ud over nogen.
Til gengæld er det gået ud over en masse flygtninge i Tyrkiet.
Og så snakker vi slet ikke om alle de flygtninge, som ikke har formået at komme ind i Tyrkiet, fordi man har lukket grænsen, som vi så det omkring Aleppo.
Det er ikke helt så morsomt, og det kan man ikke grine helt så meget af.
Derfor er det jo relativt alvorligt, når vi så i den situation beslutter at bevilge en kvart milliard kroner til Tyrkiet.
Hidtil har Danmark ikke drømt om at udsende flygtninge til Tyrkiet.
Det har integrationsministeren forbilledligt klart svaret i dag på et spørgsmål, vi har stillet.
Det samme gælder de fleste EU-lande, hvis ikke alle.
Ifølge ministerens svar er der ni lande, der endnu ikke har svaret.
Alle andre lande har sagt, at de ikke udsender folk til Tyrkiet.
Hvad de ni lande svarer, får vi se, men det er det store flertal af EU-lande, hvis ikke alle, der ikke udsender til Tyrkiet.
Alligevel har EU indgået en række aftaler med Tyrkiet om tilbagesendelse af flygtninge, som bare forudsætter, at Grækenland skal anerkende Tyrkiet som et sikkert tilbagesendelsesland.
Det er virkelig politik, når det er værst – politik, når det er allerværst.
Ingen lande i EU vil tage ansvar for at sende folk tilbage til Tyrkiet, og så tvinger man Grækenland, som er økonomisk svag, til at gøre det, sætter dem på opgaven, og så kan man lave en aftale med Tyrkiet om at hælde nogle penge i det, mod at de så tager dem tilbage, der kommer.
Vi står her, fordi aktstykke 73 er i Finansudvalget.
Det var ikke det, vi behandlede i går, der behandlede vi flygtningefaciliteten som helhed, men i morgen i Finansudvalget skal man behandle et konkret aktstykke.
Og vi synes jo, at når man skal behandle et konkret aktstykke, der så fører til udbetaling af de her penge, så er det rimeligt at stille nogle betingelser.
Det går jeg ud fra Finansudvalget normalt gør, når de udbetaler penge.
Jeg kunne ikke forestille mig andet, end at Finansudvalget, når de udbetaler penge, har nogle betingelser for pengenes udbetaling, og det bør man selvfølgelig også have her, og det skal ikke bare være om, at de skal komme dem, som skal modtage dem, til gode, men også om, at Tyrkiet skal overholde deres egne løfter.
Vi havde en diskussion med hr. Kenneth Kristensen Berth fra Dansk Folkeparti om spørgsmålet om, hvad vi kunne kræve af alle mulige lande.
Det er en spændende diskussion, og den deltager jeg gerne i, og den skal vi have på et tidspunkt.
Men det her handler sådan set om at stille krav om, at lande skal overholde nogle løfter, de selv har givet, nogle aftaler, de selv har indgået.
Tyrkiet er medlem af Europarådet, Tyrkiet har skrevet under på den europæiske menneskerettighedskonvention, Tyrkiet har forpligtet sig til at behandle folk efter nogle bestemte standarder.
Vi har en aftale med Tyrkiet.
Vi tilføjer bare en ting, nemlig at vi også lige skal have Tyrkiet til at overholde de aftaler, de selv har indgået.
Er det ikke meget elementært?
Hvad er klogskaben i at indgå aftaler med folk, som ikke overholder de aftaler, de tidligere har indgået?
Hvilken tiltro kan man have til, at de nye aftaler bliver overholdt, når de gamle aftaler ikke blev overholdt.
Er det radikalt, er det næsten revolutionært at kræve, at folk skal overholde de aftaler, de selv har sat deres navn under og har sagt de ville tiltræde?
Derfor undrer det os egentlig også, at der ikke er endnu større opbakning til det her.
Vi forstår på nogen, at det har noget med vores forpligtelse over for EU at gøre.
Men vores holdning er, at vi skal stille krav til Tyrkiet om, at de skal overholde de aftaler, de selv har skrevet under, for ellers kan vi selvfølgelig heller ikke have tillid til nye aftaler.
Ja, det kan jeg bekræfte.
Menneskerettigheder er noget, man skal kræve af alle lande.