René Christensen (DF), 2012-02-21:
Jeg har valgt at gå på også som ordfører, og det er for at sige, hvad det her forslag reelt indeholder.
Det indeholder det, at vi gerne ser, at vi får en høj kvalitet i sagsbehandlingen, når vi taler om børn og unge, både forhold til den sagsbehandling, der sker, inden man træffer en beslutning, og også i forhold til den kvalitet, der er, når man har truffet beslutningen.
Det er således, at der er anbragt omkring 13.000 børn og unge uden for hjemmet i Danmark hvert evige eneste år, dvs. at der er rigtig, rigtig mange sager.
Det, som vi tit og ofte ser i tv og i medierne, er jo bare toppen af et isbjerg.
Jeg vil så sige, at forslaget her ikke er udtryk for de sager, der har været oppe i medierne lige på det sidste.
Det her er et forslag, som faktisk blev beskrevet og fremsat allerede sidste år før jul, for at vi kunne stå og behandle det her i dag.
Det, der ligger i det, er, at vi gerne vil hjælpe, vejlede og rådgive kommunerne i sager om anbringelse af børn og unge for at udvikle og sikre kvaliteten i kommunernes sagsbehandling og i særdeleshed også i deres tilsyn med anbringelsesstederne.
Desværre oplever vi tit, at både medierne og politikerne har stort fokus på det at anbringe et barn.
Vi mener faktisk ikke, at det er et succeskriterium, at man har anbragt rigtig mange børn og unge; vi mener faktisk, at det er et succeskriterium, hvis man træffer den her beslutning og anbringer på et kvalitetsniveau, som er utrolig højt.
Vi har i forbindelse med Barnets Reform sat meget ind på forebyggelse; vi har også haft samråd og andet, hvor ministeren har været indkaldt, netop for at være sikker på at kommunerne også laver forebyggelse.
Det er ingen succes, at vi har mange børn anbragt uden for hjemmet.
Jeg vil så også sige noget, når man kigger på – jeg nævnte det før i en kort bemærkning – den praksisundersøgelse fra november 2011.
Det var Ankestyrelsen, der lavede den, og den viser, at der var fejl i 83 pct. af de undersøgte sager.
Der har man simpelt hen ikke levet op til lovgivningen ude i kommunerne.
Det vil sige, at kommunerne altså har en kæmpe udfordring.
Men vi kan jo ikke tro på, at alle kommunerne er onde.
Og hvorfor er de så ikke det?
Det må være, fordi man ikke har fokus nok på det.
Derfor var vi også enige i, at man via satspuljen lavede et rejsehold, som tager rundt til kommunerne og bl.a. også meget følger pengestrømmen: Hvordan bliver den brugt?
Bliver de her penge misbrugt ude på opholdsstederne i forhold til den kvalitet, man giver?
Der vil vi meget gerne have, at man også kommer ud til kommunerne og spørger, hvordan de foretager de her tilsyn.
Det er jo kommunerne, der godkender opholdsstederne.
Det er også kommunen, der har tilsynet, og når jeg som lægmand kan gå på Google og se, hvad opholdsstederne skriver på deres hjemmesider og hvad opholdsstederne skilter med på Tilbudsportalen, og de to ting ikke stemmer overens, så bliver jeg meget nervøs for, hvad det er for en kvalitet, opholdsstederne har.
Vi kan heller ikke i Dansk Folkeparti forstå, at kommunerne ikke har langt større fokus på det her.
Ministeren snakker om refusion; i dag er der ikke refusion.
Men hvorfor er der ikke mere fokus på kvaliteten ude i kommunerne?
Det er det, vi gerne vil give en hjælpende hånd til ved at sende et rejsehold ud, der kunne være der i lang tid, i stedet for at komme ud og egentlig bare være med til at, hvad skal man sige, slå dem oven i hovedet som en politimand, der kommer ud.
Her kunne man være med til at sige: Hvad er det egentlig, I får for de mange midler?
Vi snakker om 15 mia. kr. i omløb ude i samfundet uden særlig meget opsyn.
Selvfølgelig tiltrækker det også brodne kar.
Vi kender jo alle sammen udsendelserne fra tv.
Vi har alle sammen læst artiklerne i dagspressen om de her steder, som på det groveste har udnyttet lovgivningen og fået priser på over 100.000 kr. om måneden for at have børn og unge anbragt uden at have givet dem et godt tilbud.
Det giver sig også udslag i, at vi kan gå ind at kigge i statistikken og se, at hver tredje, der går ud af døren i et dansk fængsel, er tidligere anbragt.
Det fortæller os bare, at her bliver vi nødt til at sætte markant ind, og derfor er jeg jo også glad for, at vi har gjort noget allerede i forbindelse med satspuljen.
Vi så bare det her som et supplement til de 5 år, så man kunne sætte ekstra ind.
Man kan kalde det to spor.
Vi er også helt åbne over for, om vi skal samkøre de her to ordninger.
Skal vi lave det til ét spor, som vi kører ud ad og hjælper kommunerne med at få en god sagsbehandling?
For det mangler der desværre.
Jeg vil sige tak til ordføreren.
Det var en fin tale og også nogle pæne kommentarer til forslaget, selv om man så selvfølgelig ikke kan stemme for det til sidst.
Men det må vi så leve med.
Vi har jo en anden runde, som man fornemmer nu her, i forhold til satspuljen.
Så må vi håbe, at ministeren ikke stiller for mange spørgsmål til, hvad man gør i de her sager.
For netop i de her sager skal vi passe på med, at vi ikke ryger på den hest med at tale om mindre bureaukrati.
Det er utrolig vigtigt.
Men vi kan se, at der er fejl i 83 pct. af de sager, der er blevet undersøgt, og så er det netop, at vi faktisk forventer, at der er en del kontrol med, at man gør det, man også skal i forhold til lovgivningen.
Så lige på det her område tror jeg man skal passe på med at gøre det til sådan en kamp om meget eller lidt bureaukrati, for her vil jeg så sige, at i forhold til både familierne – for vi ønsker heller ikke at tvangsfjerne børn, der ikke skal tvangsfjernes – og i forhold til børnene mener jeg, at vi skal være sikre på, at lovgivningen bliver overholdt, også i forhold til retssikkerheden og i forhold til kvaliteten i de her sager.
Det er bare sagt sådan lige, fordi ordføreren nævnte bureaukratiet, og jeg mener bare, at det her måske ikke er det område, der egner sig bedst til, at man går ind og siger, at det er her, man skal skære længere ned.
Man kan sagtens diskutere antallet af sager, men med hensyn til bureaukratiet tror jeg, at man skal passe på.