Morten Østergaard (RV), 2008-11-14:
Jeg skal starte med at sige, at Det Radikale Venstres gruppeformand og klima- og energipolitiske ordfører, fru Margrethe Vestager, er forhindret i at deltage i dag i behandlingen af sagen, og derfor taler jeg på vore vegne.
Det er i virkeligheden lidt ærgerligt, da fru Margrethe Vestager jo som den eneste partileder både har været involveret i forhandlingen af det forlig, der ligger til grund for det lovforslag, vi behandler her, og i den konkrete udmøntning af det.
Og det er jo et udtryk for, hvor højt vi prioriterer det i Det Radikale Venstre.
Det har jo unægtelig været en svær fødsel for det her lovforslag, men vi er, som også tidligere ordførere, meget glade for, at det nu endelig er kommet dertil, at vi i dag står med et lovforslag om en vedvarende energi-lov.
Hovedpointen i det her er jo, at et meget bredt flertal i Folketinget nu er enige om, at det er den vej, vi skal gå.
Og på den måde er vi jo kommet et godt stykke i den erkendelsesmæssige rejse, som man rundtomkring i verden er ved at gøre og forhåbentlig er på vej til at nå i mål med, inden vi her i København til næste år skal have en klimakonference.
Jeg kan i den sammenhæng ikke lade være med lige nævne den konservative partileder, hr. Bendt Bendtsen, som jo så sent som den 23. januar 2002 udtalte til Børsen, og jeg citerer: »Vi er dybt bekymrede over de samfundsmæssige omkostninger og vores konkurrenceevne, hvis vi fortsætter udbygningen af den vedvarende energi.« Der kan man jo sige, at vi så er kommet et rigtig godt stykke, når vi i dag står med et lovforslag om vedvarende energi, der netop har til formål at udbygge det her, fordi vi alle sammen nu er enige om, at det fremmer vores konkurrenceevne.
Og det der gamle citat om, at hvis man kommer CO2 i drivhusene på Fyn, så får man flere tomater, hører fortiden til, og det vil vi slet ikke bringe ind i debatten.
Lovforslagets formål er et centralt symbol på og et redskab til at løse den opgave, vi har: at reducere udslippet af CO2 og andre drivhusgasser gennem en national og international indsats og gøre det gennem vedvarende energi.
Og vi er glade for de elementer, der understøtter det her formål, bl.a. modellen for det lokale medejerskab gennem en køberet til vindmølleandele for lokale borgere.
Vi er glade for den grønne ordning til styrkelse af lokale landskabelige og rekreative værdier.
Vi er glade for garantifonden til støtte af finansiering af lokale møllelavs forundersøgelser m.v.
Vi er glade for de nationale mål for den samlede kommunale planlægning for vindmøller, for afregningsregler for anlæg, der laver vedvarende energi, og for, at vi får samlet de eksisterende bestemmelser i elforsyningsloven, som særlig vedrører elektricitet fra vedvarende energi, for støtte til forgasning, for forenkling af udbudsprocesser på havvindmøller og for en justering af regler om tekniske og sikkerhedsmæssige krav til vindmøllerne.
Der er med andre ord mange målrettede og gode elementer i lovforslaget, og i den forstand bliver det her jo altså, når det træder i kraft den 1. januar, en mærkedag: Der bliver sat en pæl ned efter års efterladenheden hos regeringen.
Der er også tidsler med torne så store, at de kan bruges til ligkistesøm, og her tænker vi på værditabsordningen, der som en særlov lægger sig oven på vores eksisterende erstatningssystem.
Vi har dog fået indhegnet ordningen, så vi i optimistiske øjeblikke håber, at denne ordning ikke vil ødelægge muligheden for at opnå lovens formål: Mere vedvarende energi - og her konkret vindmøller.
Og vi er også glade for, at de krav, der skal rejses, skal rejses, før møllerne bliver sat op, fordi det på den måde er muligt at lave rimelige forretningsplaner.
Det er fortsat uforståeligt, at regeringen og Dansk Folkeparti har insisteret på, at man ved siden aftalen med S, SF og Det Radikale Venstre vil ophæve kulstoppet.
Det er to eksempler på, at regeringen ikke ved, hvad den vil.
Senest har endnu et eksempel føjet sig til, nemlig den tilførsel af midler med årets finanslovaftale til Bjørn Lomborgs institut.
Det er helt barokt, at regeringen giver Lomborg flere midler end den Klimakommission, man har nedsat, al den stund manden jo ikke mener, at opgaven er værd at prioritere.
Det betyder altså, at billedet af regeringens klimaindsats bliver uklart og mudret, også ud til verden, hvor man jo udmærket kender Bjørn Lomborgs synspunkter, og måske nok synes, det er mærkeligt, at de, der ønsker en international aftale, nu har besluttet sig for at bruge flere penge på hans projekter end på deres egen Klimakommision.
Det Radikale Venstres klimapolitik står derimod klart aftegnet som en havvindmølle på en blæsende solskinsdag.
Vi vil store forpligtende reduktioner af CO2, og det er også vores tilgang til de forhandlinger om infrastruktur og trafik, som vi skal have i den kommende tid.
Vi vil udbygge den vedvarende energi og finansiere forskning og innovation i ny teknologi og i nye måder at bruge den eksisterende teknologi på.
Vi vil holde en klar dansk profil i EU, så EU viser vejen mod en global forpligtende aftale.
Vi støtter i sagens natur det her lovforslag, og vi håber, at regeringen vil vise en klar klimaprofil, for det vil tegne godt for det fortsatte arbejde i forligskredsen med et klart mål: Et klimaklogt Danmark, der er et forbillede for en verden, som forhåbentlig til næste år i København kan være med til at sætte internationale mål, præcis som vi med den her lov sætter nationale mål.