Per Clausen (EL), 2014-03-11:
Tak for det.
Det er jo en debat, der indimellem bevæger sig ud ad forskellige tangenter.
Det skal jeg forsøge at undgå at bidrage til.
Men jeg vil dog alligevel komme med to indledende bemærkninger, som jeg synes er vigtige.
For det første må man jo sige, at når man nu har besluttet sig til i Folketinget – og det har et meget stort flertal i Folketinget besluttet sig til – at man overlader de her forhandlinger til EU, kan man sige, at regeringen og det danske Folketing dermed ikke har andre muligheder for at påvirke det end ved at komme med erklæringer – slå i bordet, tror jeg Venstres ordfører sagde.
Tidligere har der været eksempler i FN på, at man kan slå i bordet med en sko, og jeg ved ikke, om det hjælper.
Det kan man godt, det er rigtigt,
men man har jo altså afleveret forhandlingskompetencen til EU.
Det får jo den konsekvens, at man så i EU foretager nogle vurderinger af, hvilke interesser man aktivt vil gøre noget for at varetage.
Den anden ting, jeg bare vil sige, er, at der jo har været de her makrel- og sildeforhandlinger, som handler om, at der faktisk er sket nogle klimaforandringer, som gør, at fiskene har bevæget sig.
Og i den sammenhæng har Island og Færøerne stillet krav om at få nogle større kvoter.
Det gjorde de vist første gang tilbage i 2010, og de er jo heller ikke kommet nogen som helst vegne med det.
Og det er jo en af forklaringerne på, at forhandlingerne nu er brudt sammen.
Så kan man jo altid, lidt afhængig af om man er i Færøerne eller man er i Danmark, i en dansk havn, give udtryk for, at det er den ene eller den anden part, som er nogle slyngler her.
Men pointen er, at de forhandlinger i hvert fald er brudt sammen.
Og det, at de er brudt sammen, og det, at man har koncentreret sig om det, har fået den afgørende negative og meget alvorlige konsekvens for danske fiskere, at muligheden for at fiske i de norske farvande så ikke er til stede i år på nuværende tidspunkt.
Det er jo fuldstændig rigtigt, at det er en rigtig, rigtig alvorlig situation, som betyder økonomisk rigtig meget for fiskerne og for mange af de mennesker, som arbejder i fiskeindustrien.
Der er ingen som helst tvivl om det, og derfor skal der selvfølgelig også arbejdes på at løse det problem.
Når man så kommer ned i teksterne og skal afgøre, hvad det så er for en tekst, Folketinget skal vedtage for at vise det tydeligst, at vi synes, der skal gøres noget ved det, vil jeg bare sige, at når jeg medvirker i en tekst, hvor der står, at Folketinget er opmærksom på, at uhindret adgang til norske farvande er vigtig for danske fiskere, og derfor ønsker, at uafbrudt adgang sikres i fremtiden, så ligger der altså i det, at jeg har en forventning om, at det arbejder regeringen for. Hvis der så er nogle, der synes, det er skrevet for utydeligt, og synes, at der skal stå, at det skal regeringen arbejde for, så medvirker jeg gerne til det.
Men det er nu min klare opfattelse af det, der står.
Altså, jeg plejer ikke at medvirke til udtalelser, hvor man siger, at noget er vigtigt, og at vi ønsker, at det skal ske, og vedtager det sammen med regeringen, uden at jeg har en forventning om, at de så arbejder for det.
Det vil jeg gerne understrege.
Så vil jeg i samme sammenhæng sige, at man selvfølgelig godt i stedet for kan vedtage, at der skal gennemføres nogle aktive tiltag og initiativer, der kan afslutte det langtrukne forhandlingsforløb mellem EU og Norge.
Men så løber vi jo ind i det problem, at når vi spørger dem, der har stillet det forslag til vedtagelse, hvad det er for nogle initiativer, så svarer Venstre ét og de andre partier noget andet.
Og det betyder, at vi måske ikke er kommet så forfærdelig langt, i forhold til hvilke initiativer der skal tages ved at vedtage det.
Men jeg synes sådan set, at det burde være en overkommelig opgave – når man tænker på, hvor mange både erfarne og nye og idealistiske politikere, der er til stede i salen i den her sag – at løse den udfordring og få det samlet sådan, at vi sådan set kunne gå herfra med den klare opfattelse, at vi i Folketinget var enige om, at regeringen aktivt skulle arbejde for at sikre uhindret adgang til norske farvande for danske fiskere.
Det kan man gøre på to måder, nemlig på den ene side ved at arbejde alt, hvad man overhovedet kan, for at sikre en aftale.
Jeg ved godt, der er en aftale på plads, men det gælder om at få den aftale underskrevet.
Men hvis man er enig med mig i, at det nok ikke er nogen god idé at starte nogen handelskrig på det her grundlag, så er der jo på den anden side ikke så meget andet at gøre end at forsøge at lægge pres på den norske regering på den ene eller den anden eller den tredje måde.
Men når man så har løst det på den korte bane – og det håber vi selvfølgelig sker – er det næste selvfølgelig at få det løst på den lange bane.
Og jeg synes måske ikke, det er så dumt at sige, at vi skal sørge for, at forhandlingerne kører parallelt.
Altså, hvis man på et tidligere tidspunkt havde kunnet sikre sig, at de forhandlinger, der kørte omkring makrel og sild, var kørt parallelt med de forhandlinger, der var med Norge, havde det nok ikke været så dumt.
Så derfor er det med at stille nogle krav til, hvordan forhandlingerne skal foregå, og i hvilken takt de skal foregå, måske ikke nogen dårlig idé.
Det er min erfaring fra andre forhandlinger, at hvis man ikke kommer i gang med at forhandle, kan det også være svært at nå til et resultat, selv om der jo også er noget i forhandlinger, der tilsiger, at man somme tider skal presses, før resultatet kommer.
Så det er bare for at sige, at jeg sådan set synes, at hvis vi holder os til sagen og ikke denne regerings og tidligere regeringers forbrydelser på fiskeriområdet – og de er mange og lange og slemme – så tror jeg, det vil være muligt at nå til et resultat også her.