Morten Messerschmidt (DF), 2008-04-24:
Men efter at befolkningen ikke marcherer i samme takt som det store flertal af japolitikere, så vælger man ikke at sige, at det kan være, at der er noget galt med ens egne tanker og visioner.
Nej, man siger, at der nok er noget galt med befolkningen, og derfor kobler man den af.
Det er ganske enkelt uanstændigt.
Når man hører på, hvad det er for nogle argumenter, vi får bragt på banen, for at man nu skal lave den her store reform af EU-samarbejdet, er det simpelt hen for tyndt.
Jeg har i løbet af dagen siddet og noteret, hvad det præcist er, som vi får at vide er det væsentlige, og som initierer, at vi skal have den her nye traktat.
Vi får at vide, at EU er sandet til, og at EU nærmest gået i stå.
Man kan slet ingenting med Nicetraktaten.
Det står bare i skærende kontrast til, at 2007 var det år nogen sinde, hvor Kommissionen fremsatte flest direktiv- og forordningsforslag.
Udenrigsministeriet roser endda 2007 for at være et af de mest aktive år, hvor man kom igennem med både REACH-direktivet, CAP reform, og hvad ved jeg.
Så når det kommer til en reel analyse af, hvad der foregår i EU, så har 2007 - set med EU-briller - været et meget aktivt og godt år.
Men når det kommer til at skulle overbevise befolkningen om, hvorfor man skal ændre hele traktatgrundlaget, ja, så skyldes det, at EU ikke kan fungere.
Det er meget, meget svært at få de to synspunkter til at harmonere.
Man burde i stedet sige, når man nu skal revidere traktaterne, at man simpelt hen tager hele det kapitel ud.
Hvis man skal revidere traktaterne, hvorfor så ikke bare tage hele hjemmelsgrundlaget for landbrugspolitikken ud?
Vi er jo enige om, at det er tåbeligt.
Hvorfor i alverden skal man - så at sige minimere tåbeligheden i stedet for helt at fjerne den?
Det ville dog være det mest logiske.
Hvis det her dokument virkelig kan afskaffe sulten i verden, afskaffe terror og afskaffe atomvåben, så er det da lige godt utroligt, at man ikke er kommet på det noget før.
Jeg tror faktisk, at vi alle kunne være enige om, at sult, terror og atomvåben er noget skidt.
Det vil vi gerne undvære.
Det tror jeg faktisk at alle Folketingets politikere kunne være enige om.
Og jeg tror, at lige så mange selvfølgelig kan gennemskue, at det er rene floskler.
Det er rent sukker, når man kommer med de her løfter om, at fødevaremangel, terror og atomvåben skulle forsvinde, bare vi får Lissabontraktaten vedtaget.
Jeg tror, at alle kan gennemskue, at det selvfølgelig ikke er sådan.
Det holder ikke - og det er tom retorik, som skal få os til at glemme og se bort fra alle de forringelser af det europæiske samarbejde, som Lissabontraktaten fører til.
Der er tale om sukker, der strøs ud over en i øvrigt meget bitter mad, som man så bare håber glider ned hurtigst muligt.
Sukker er det, når vi får at vide, at en million borgere ved nogle underskrifter kan foranstalte, at Kommissionen skal fremsætte et eller andet forslag.
Sukker er det, fordi der ikke er nogen retskraft i den artikel.
Man kan nok indlevere millioner af underskrifter, men Kommissionen er overhovedet ikke forpligtet til at følge de anmodninger, som kommer.
Hvad hjælper det at have en rettighed, hvis modparten ikke har en forpligtelse til at følge den?
Hvad hjælper det, at man har ret til SU eller folkepension eller ældrecheck, hvis staten ikke er forpligtet til at udbetale pengene?
Det er en tom rettighed!
En fuldstændig hul rettighed!
Og hulheden blev jo netop illustreret, da vi andenbehandlede Lissabontraktaten, hvor 40.000 danskere - altså langt mere end de 0,2 pct., som der lægges op til i Lissabontraktaten insisterede på, at der skulle holdes en folkeafstemning.
Men viljen til at efterleve ønsket har ikke været til stede.
Viljen til at efterleve det, som man anpriser i Lissabontraktaten, har fra japartiernes side ikke været til stede.
Derfor må det kun betragtes som sukker, der skal få alle de kedelige ting til at glide ned.
Hvad er det for et Europa, et EU, vi får, når Lissabontraktaten jo med al sandsynlighed bliver ratificeret i løbet af i år?
Meget kort kan man sige, at vi får et EU med mindre Danmark, med mindre dansk indflydelse, og hvor EU kan regulere stadig mere - altså et EU, der lovgiver på stadig flere områder.
Og på alle disse mange flere områder har Danmark færre muligheder for at påvirke processen.
Vi får færre medlemmer af Europa-Parlamentet, som i øvrigt får endnu mere indflydelse, på trods af at det formodentlig er det mest udemokratiske parlament, der overhovedet eksisterer i Europa - også med Østeuropa vil jeg næsten vove at påstå.
Man tildeler det mere kompetence, og så anpriser man det i demokratiets navn.
Og det på trods af at en stor del af befolkningerne overhovedet ikke føler sig forbundet eller forpligtet til at deltage i den demokratiske proces op til valgene og derfor slet ikke stemmer - og på trods af, at spærregrænsen til Europa-Parlamentet er tårnhøj.
Mange af de partier, som man normalt synes det er godt at have repræsenteret, fordi man gerne vil have et pluralistisk demokrati, er overhovedet ikke med og har ikke en chance for det.
Og derfor er der ikke tale om et reelt demokrati.
Det er den linje, der ligger i Lissabontraktaten.
Derfor insisterede vi på at få en folkeafstemning, og i sidste ende insisterer vi på at sige nej.