Per Stig Møller (KF), 2009-04-02:
Jeg synes, det har været nogle rigtig konstruktive, nyttige indlæg, der er kommet her i dag, og det viser jo også, at Folketinget for at forbedre nogle vilkår kan arbejde tværpolitisk og uden at skulle lave politisk agitation eller tage politiske point på det.
Så jeg synes, debatten har været meget oplysende; jeg synes, den har været meget nyttig.
Jeg har haft meget glæde af den og skal nok skrive mig en række af de ting, der er blevet sagt - ikke mindst fru Pia Christmas-Møllers meget væsentlige indlæg her til sidst - bag øret og se nærmere på dem bagefter.
Det er jo temmelig afgørende, at en af spidskompetencerne, nemlig dette at være valgobservatør, leveres ordentligt.
Det er jo det, borgerne har tillid til rundtomkring, og der skal valgobservatørerne jo ikke blive snydt hverken af institutionerne selv eller af dem, der fører dem rundt.
Det er derfor, jeg synes, at kombinationen af ODIHR og PA, altså den parlamentariske forsamling, er fornuftig, for der har vi nogle faste valgeksperter kombineret med parlamentarikere.
Der har været kompetencestridigheder imellem dem, men dem mente jeg var blevet løst i den aftale, der blev lavet i marts måned i år.
Den er ikke omtalt.
Nej, det kan jeg forstå.
Jeg må se på den igen.
Jeg havde fået fornemmelsen af, at det var løst i martsaftalen 2009, men det siger fru Pia Christmas-Møller at det ikke er.
Det er fuldstændig rigtigt, at der er lande, der ikke rigtig bryder sig om, at man kommer rendende.
Jeg ved, at fru Pia Christmas-Møller har haft meget stor succes som valgobservatør, ikke mindst sidst i Makedonien, men jo også før.
Det viser, hvor betydningsfuldt det er, for landene lægger vægt på den erklæring, der kommer, og så må oppositionen leve med, at de altså ikke kan sige, at valget var ulovligt, hvis den her internationale, tværgående forsamling går ind og siger: Dette er i orden.
Det betyder, at der så kan komme ro i landet.
Makedonien havde et roligt valg nu; sidste gang var der vold i forbindelse med valghandlingerne.
Forudsætningen for, at demokratiet kan komme videre, er netop, at oppositionen accepterer et nederlag, eller at regeringen accepterer at komme i opposition og ikke bruger vold.
Der er netop opgaven her med PA og ODIHR helt afgørende; det er afgørende, at der kommer en instans udefra og siger til regeringen: Tag det nu roligt, venner, du tabte valget.
Eller til oppositionen: Tag det nu roligt, du vandt ikke.
Jeg vil meget gerne arbejde videre med fru Pia Christmas-Møller om at få forbedret det.
Det kan vi jo gøre uden for salen, for vi kan jo ikke gøre det her i salen.
De benspænd, der har været talt om, må jo ikke finde sted.
Det må vi se på.
Ellers synes jeg, at der også er andre ting af væsentlighed, der er trukket frem.
Jeg tror, det var hr. Kamal Qureshi, som kom med et ganske interessant og dækkende udtryk, et af dem i hvert fald; hr. Qureshi sagde, at dette var en gensidig indblandingsmulighed.
Det er faktisk et meget rigtigt udtryk.
Man må finde sig i, at de andre kommer og kigger en i kortene: om man har den rigtige lovgivning, og om man har den rigtige indstilling.
For det er jo mere en moralsk forsamling - den har jo ikke nogen magtmidler - både på ministerniveau og på parlamentarikerniveau og embedsmandsniveau, som kan sige: I lever ikke op til det.
Det er jo væsentligt at øge bevidstheden, og det er derfor, parlamentarikerne er så vigtige.
De kan jo netop med deres møder øge bevidstheden hos hinanden ligesom i Europarådet; det er jo også meningen med Europarådet.
Det her er bare bredere, fordi det går helt til Vladivostok.
Bevidstheden øges, således at man i forbindelse med menneskehandel f.eks. opdager: Hør, det har vi egentlig ikke nogen love imod; måske skulle vi se lidt nærmere på det.
Og så kommer man i gang med en lovgivning, som fremmer det.
Så man løfter hele tiden niveauet.
Det synes jeg er rigtigt.
Lige med hensyn til menneskehandel har vi jo altså en særlig repræsentant for formandskabet mod menneskehandel, som flytter med hvert formandskab.
Jeg synes også, det var vigtigt - det viste sig jo i sommer i august måned - at vi havde OSCE, da den russiske invasion kom.
OSCE meldte sig straks klar med observatører, men så kom jo striden om, hvilke lande der blev accepteret som observatører.
Jeg kan sige, at jeg blev ringet op af formandskabet og spurgt, om vi kunne stille nogle politiobservatører, og jeg tror, at jeg 20 minutter efter ringede tilbage til Alexander Stubb og sagde: Vi er klar.
Så hurtigt reagerede Justitsministeriet.
Norge, Sverige, Danmark og Finland stillede med det samme med det antal, der blev bedt om.
Så kom så alle stridighederne med Rusland, som jo har en anden holdning til Abkhasien og Sydossetien, end OSCE og vi andre har.
Der er også et andet vigtigt emne, der har været nævnt her.
Det drejer sig om Medvedevs forslag.
Det er også omtalt, det er vel næsten det, der er omtalt mest udførligt i den her redegørelse for 2008.
Der vil jeg sige, at vi naturligvis skal lytte til Medvedevs forslag; vi skal naturligvis også drøfte det med russerne.
Jeg har personligt drøftet det også bilateralt selvfølgelig med den russiske udenrigsminister.
Jeg mener også, det skal drøftes i NATO-Rusland Rådet, for vi skal lige være opmærksomme på, at vi jo ikke skal ramle ind i en situation, hvor OSCE, som Rusland ikke er så begejstret for, pludselig verfes ud, eller i en anden situation: at det transatlantiske pludselig brydes op.
Derfor skal vi jo i forbindelse med Medvedevs forslag selvfølgelig drøfte det: Hvad er formålet med det?
Hvorfor laver I det, og hvad er målet med det?
Der kan være nogle bekymringer i Rusland, vi skal tage højde for, men det er muligt, vi kan tage højde for dem i andre konfigurationer.
Så jeg tror ikke, at vi skal opfinde noget nyt OSCE, og jeg tror heller ikke, vi skal opfinde noget nyt magen til Ruslandrådet, men vi skal selvfølgelig, synes jeg, gå ind i, hvad bekymringen hos Rusland er og se, om vi kan få løst bekymringerne, uden at skulle opfinde nye institutioner.
Hvis bekymringen kun er det, at man ikke bryder sig om OSCE's feltmissioner og valgobservationer, så er det jo ikke en bekymring, vi skal imødekomme; så er det en bekymring, som vi skal forklare
faktisk er hele meningen med OSCE, at man har det, som hr. Kamal Qureshi kaldte den gensidige indblandingsmulighed.
Medvedevs forslag skal naturligvis indgå eller indgår i OSCE's arbejde, men det må ikke ophæve OSCE.
Jeg kan forstå, at hr. Kofod ønskede en mere kritisk tilgang i teksten til forslaget, men teksten her er jo bare en redegørelse, det er jo ikke nogen politisk stillingtagen.
Der tages jo ikke politisk stilling.
Det er en redegørelse for, hvad der er sket, fuldstændig nøgternt.
Det er jo ikke nogen politisk rapport, der er lavet, som vi redegør for her i dag, det er en simpel redegørelse for, hvilket arbejde der er foretaget, og så kan man se det i temaer, og der er parlamentarikerne jo tværgående til stede.
Så har de også deres eget afsnit, men det betyder ikke, at parlamentarikerne kun laver det, der står på side 10, tror jeg, for der er også det tematiske, tværgående, og der kommer parlamentarikerne jo også ind.
Det er altså en deskriptiv rapport, der er leveret, og ikke en politisk stillingtagen, og jeg ville også gerne have mig frabedt, at vi skulle smugle en endelig stillingtagen til Medvedevs forslag ind i årsgennemgangen for 2008.
Det skal vi tage særskilt i nævnet f.eks. eller her i salen, men der er vi jo slet ikke kommet til.
Vi skal bore lidt mere i, hvad bekymringerne er, og hvad formålet er.
Jeg tror egentlig, at det var hovedemnerne, som har været rejst, og som jeg godt ville nævne.