Ulla Tørnæs (V), 2009-05-19:
Jeg vil gerne starte med at takke forespørgerne for, at vi her i dag får lejlighed til at drøfte det her meget vigtige spørgsmål, som bestemt er højaktuelt.
Og jeg er meget enig i det, som forespørgerne brugte som motivation, nemlig at vi ikke må glemme verdens fattigste lande i den situation, som vi er i globalt netop nu.
Jeg vil gerne sige lidt om, hvordan jeg ser den samlede situation, og herunder vil jeg selvfølgelig også komme ind på, hvilke initiativer vi har taget fra dansk side.
Ser vi på de seneste tal fra IMF og Verdensbanken, tegner der sig et ganske, ganske alvorligt billede af situationen, ikke bare i de vestlige lande og i de nye asiatiske vækstøkonomier, men tallene viser også, at den økonomiske krise rammer de fattigste udviklingslande og den rammer hårdt.
Stormen på de finansielle markeder er måske nok i første omgang blæst uden om mange af de fattigste lande, som jo ikke for alvor har haft adgang til kapitalmarkederne, men den realøkonomiske recession rammer hårdt, og det er her, vi er nu.
Der forventes markante fald i eksport, i råvarepriser, i turisme, i remitter - dvs. i emigranternes pengeoverførsler til deres respektive hjemlande - og så forventes der også et kraftigt fald i investeringer fra udlandet.
Verdensbankens seneste vækstskøn for Afrika syd for Sahara er på kun 1,7 pct. i 2009.
Det er 5 pct. lavere end væksten i 2006 til 2007.
Og så vurderer Verdensbanken oven i købet, at deres skøn måske er lige i overkanten af det optimistiske.
Kombinationen af sidste års fødevarekrise, de stadig høje fødevarepriser og nu den økonomiske krise har betydet, som også forespørgeren var inde på, at mere end 1 milliard mennesker vil sulte her i 2009.
Som udviklingen ser ud nu, vil Afrika syd for Sahara ikke opfylde et eneste af FN's 2015-mål.
Globalt ser det værst ud i forhold til målene om at reducere børne- og mødredødeligheden.
190.000 børn under 5 år dør hver uge af sygdomme, som kunne være kureret.
10.000 kvinder dør hver eneste uge i forbindelse med graviditet eller fødsel.
Mange lande vil givet blive mere afhængige af udviklingsbistand de kommende år - en, synes jeg, særdeles bekymrende udvikling.
G20-landene bekræftede i London, at de vil fordoble deres bistand i forhold til 2005-niveauet.
Det betyder, at der skal leveres omkring 20 mia. dollars mere i udviklingsbistand frem til 2010.
Der er ingen tvivl om, at det bliver en meget stor udfordring i den nuværende økonomiske krise at nå netop disse mål.
Men de globale krisepakker, synes jeg, sætter udviklingsbistandens størrelse i relief.
Alene USA's hjælpepakke er vel i størrelsesordenen 800 mia. dollars.
Den økonomiske krise bør ikke være en undskyldning for ikke at leve op til løfterne om at yde 0,7 pct. af BNI i udviklingsbistand.
Danmark lever op til sine løfter.
Danmark ligger i top fem, så vi kunne selvfølgelig godt her i dag bruge meget energi på, hvad Danmark skal bidrage med, men jeg synes egentlig, det er mere vigtigt at fokusere på at få de øvrige lande, som i dag ikke lever op til den gamle 0,7 målsætning, til at leve op til den gamle målsætning.
Jeg synes, det handler om, at de øvrige lande skal presses til at følge trop og følge Danmark og de øvrige fire lande, som i dag bidrager med 0,7 pct. af BNI eller mere.
På det netop overståede rådsmøde i Bruxelles har Danmark stået hårdt på, at vi styrker overvågningen af de forskellige bistandsløfter, som er blevet givet, og at vi i første omgang i efteråret drøfter, hvordan bistandsprocenterne ser ud for 2010.
Her har EU jo som bekendt lovet at give 0,56 pct. af BNI i bistand.
Det løfte skal vi leve op til.
Det handler ganske enkelt, som jeg ser det, om EU’s troværdighed over for den øvrige del af verden, og derfor er jeg faktisk yderst tilfreds med, at Rådet i går - trods en del modstand - blev enig om det danske forslag om at følge udviklingen i bistandsløfterne tæt og så gøre status i efteråret.
Det signalerer, at EU faktisk arbejder seriøst med at leve op til, hvad vi har lovet udviklingslandene.
Målet bør være, at vi, om ikke designer stimulipakker til de fattigste lande, arbejder for at flere og mere fleksible ressourcer hurtigst muligt er tilgængelige for verdens fattigste lande.
Jeg mener, at G20-erklæringen fra London har for stort fokus på mellemindkomstlande og på de store udviklingslande, som selvfølgelig har betydning for den globale økonomis genopretning.
Jeg har fremført præcis dette synspunkt både i EU og også under møder i Verdensbanken, og vi arbejder hårdt for, at de yderligere midler, der tilvejebringes gennem Verdensbanken, også kommer de fattigste lande til gode.
Vi fik således på Verdensbankens forårsmøde opbakning til, at der ses nærmere på ressourcerne til de fattigste lande.
Vi må se på, at de får mulighed for at få andel i de 250 mia. dollars til handelsfinansiering, der blev givet tilsagn om på G20-mødet i London.
Men det handler ikke kun om flere penge, det handler også om at levere mere effektiv bistand.
Vi skal fremskynde implementeringen af principperne i Pariserklæringen og Accrahandlingsplanen om bistandseffektivitet.
Det giver mere udvikling for de samme penge, og det arbejder vi hårdt på fra dansk side.
Men indsatserne skal også målrettes.
Kriserespons må skræddersys til den enkelte situation.
Indsatsen skal dels fokusere på kortsigtet kriseindsats i de lande, hvor der bliver store udfordringer for at opretholde basale sociale ydelser i forhold til sundhed og uddannelse, men også på etablering af en form for socialt sikkerhedsnet i de regioner, som måtte blive ramt hårdt, bl.a. som følge af et noget nær kollaps på råvaremarkedet.
Verdensbanken har fremlagt et særligt vulnerability framework - dvs. et sårbarhedsrammeværk - som skal sikre hurtig og målrettet støtte, bl.a. til sociale fonde på landeniveau.
Tilsvarende er vi fra dansk side klar til at lave de nødvendige justeringer af udviklingsbistanden i vores egne programsamarbejdslande.
Vi er således i gang med at gennemgå alle vores forskellige programmer i vores samarbejdslande med henblik på at se på, om der er behov for justeringer.
Der skal investeres i kvinder
Alle analyser viser, at det har størst effekt på ikke kun familiens velfærd, men hele samfundet, hvis vi investerer i at øge kvinders indkomstmuligheder i de fattigste afrikanske husholdninger.
Danmark har med sin MDG Call to Action - sin kampagne - sat betydningen af ligestilling på den internationale dagsorden.
Nu arbejder vi på at få Verdensbanken og EU til at tage førertrøjen på for at sikre, at kvinder så rent faktisk også tænkes ind i de forskellige kriseresponsinitiativer, som tages.
Det gælder naturligvis indsatser i forhold til uddannelse og sundhed, men også i forhold til hele vækstdagsordenen.
Fremtidens vækst og velfærd i udviklingslandene ligger jo i stor grad hos kvinderne.
Men hvor det er lykkedes at sætte ligestillingen på dagsordenen i forhold til uddannelse, er der stadig lang vej at gå i forhold til indsatsen i de økonomiske sektorer.
Det er et emne, som jeg vil drøfte med Verdensbankens præsident Zoellick, når jeg rent faktisk har lejlighed til at mødes med ham i morgen.
De seneste vækstprognoser for Afrika illustrerer, at væksten ikke kommer af sig selv, at der ganske enkelt skal mere til - ellers sættes vigtige udviklingsmæssige fremskridt, som vi har opnået - baseret på høj økonomisk vækst det seneste årti - over styr.
Vi skal tænke uden for de traditionelle udviklingsstrategier, ikke kun på kort sigt for at afbøde krisens konsekvenser, men også på længere sigt for at sikre øget økonomisk vækst.
Det er faktisk netop, hvad Afrikakommission har gjort.
Hovedparten af kommissionens medlemmer er som bekendt afrikanske ledere, og kommissionens forslag er netop udtryk for, hvad centralt placerede afrikanere anser for udviklingsprioriteterne anno 2009.
Støtte til vækst og beskæftigelse med tryk på begge dele.
Kommissionen er enedes om en række anbefalinger og 5 helt konkrete internationale initiativer, som er rettet mod at fremme vækst og beskæftigelse med udgangspunkt i den private sektor.
Den økonomiske krise har gjort det endnu vigtigere at fokusere på den private sektors rolle i at skabe job og sikre vækst.
Den private sektor er således nøglen til at sikre en bæredygtig udvikling og dermed varig fattigdomsbekæmpelse og til at reducere afhængigheden af bistand og udenlandske kapitalstrømme.
Formålet er at støtte den finansielle sektor i at nå ud med lån til små og mellemstore virksomheders investeringer, og her er jeg helt sikker på at der er et kæmpe uudnyttet vækstpotentiale og dermed også et stort potentiale for jobskabelse på det afrikanske kontinent.
Lånegarantifaciliteten vil i øvrigt blive gennemført i samarbejde med Den Afrikanske Udviklingsbank.
Ud af krisen springer også nye muligheder for de afrikanske lande.
Produktioner nedlægges i mere udviklede lande.
Når krisen vender, vil disse produktioner ikke nødvendigvis blive genoptaget samme sted; de vil blive genoptaget i de lande, der tilbyder det bedste investeringsklima, dvs. er mest konkurrencedygtige.
Afrikakommissionens initiativer vil bidrage til, at Afrika kan få en langt større rolle som producent af varer på verdensmarkedet.
Men vi skal ikke kun tænke vækst, vi skal også tænke grøn vækst.
Tværtimod skal bekæmpelse af klimaforandringer og den økonomiske krise gå hånd i hånd.
Både de menneskelige og økonomiske omkostninger vil blive enorme, hvis vi ikke forstår at håndtere denne udfordring.
Klimaudfordringerne vil påvirke adgang til drikkevand, fødevareproduktion, den globale sundhedstilstand og miljøet generelt.
Mange millioner mennesker vil blive ramt, og fænomener som sult, oversvømmelser og mangel på rent drikkevand vil blive mere udbredt, i takt med at den globale gennemsnitstemperatur stiger.
Det har vi simpelt hen ikke råd til - krise eller ej.
Det er vanskeligt, men vi skal se mulighederne, ikke kun begrænsningerne i den aktuelle økonomiske krise.
Krisen må ikke forhindre os i at handle her og nu.
Der er ingen modsætning mellem økonomisk vækst og en ambitiøs klimaindsats.
Den økonomiske krise øger risikoen for, at den globale frihandel ruller baglæns i de kommende år.
Både i forhold til nationale stimulipakker og på det handelspolitiske område har vi set ganske bekymrende tendenser.
Til forskel fra krisen i 30'erne har vi nu EU og verdenshandelsorganisationen WTO, som har afgørende betydning for, at protektionismen ikke løber løbsk.
Øget protektionisme og nedgang i verdenshandelen kan medføre, at krisen bliver længere og dybere for alle lande, også for verdens fattigste lande.
En positiv afslutning på Doharunden vil være den bedste forsikring mod protektionisme.
Som supplement til forhandlingerne i WTO støtter Danmark indgåelsen af regionale og bilaterale frihandelsaftaler.
Blandt disse hører de økonomiske partnerskabsaftaler, EPA'erne, til fremme af AVS-landenes udvikling, bl.a. gennem øget syd-syd-handel.
Danmark arbejder for, at aftalerne er i fuld overensstemmelse med de pågældende landes udviklingsinteresser og ønsker.
Det er også helt i tråd med Afrikakommissionens anbefalinger, som ikke alene understreger behovet for øget syd-syd-handel, men også for, at afrikanske lande bør gives fuld og fri markedsadgang, bl.a. gennem bedre oprindelsesregler, færre tekniske handelshindringer og handelsforvridende subsidier.
Jeg har taget initiativ til en drøftelse mellem AVS- og EU-ministre i slutningen af maj for at bidrage til, at AVS-landenes ønsker bedre indgår i det videre arbejde med EPA'erne.
Herudover vil jeg gerne fremhæve, at vi som led i gennemførelsen af Doharunden arbejder på at udmønte EU-beslutningen om øget handelsrelateret bistand, også kaldet Aid for Trade.
For mange af de fattigste udviklingslande er det nemlig ikke så meget markedsadgang, som det er den manglende evne til at udnytte markedsadgangen, der er et problem.
Det arbejder vi systematisk med, og Afrikakommissionens anbefalinger om øget fokus på den private sektors konkurrenceevne spiller også ind her.
Sidst, men ikke mindst,
lad mig kort berøre spørgsmålet om udviklingslandenes interesser i et nyt økonomisk og finansielt system.
For at sikre, at organisationerne leverer det, der er behov for på landeniveau, er det vigtigt, at udviklingslandene - også de fattigste har indflydelse i organisationerne.
Det er en hovedprioritet for den danske regering, men samtidig har vi lagt vægt på, at indflydelse og bidrag følges ad for de rige lande, altså at der etableres en beslutningsstruktur, som tilskynder, at medlemslandene fortsat øger deres udviklingsbistand.
Under det kommende højniveaumøde i FN i juni om den finansielle krises indflydelse på udviklingslandene vil vi støtte op om fortsatte drøftelser af nødvendige reformer i de multilaterale organisationer, dvs. FN, Verdensbanken og IMF, men vi skal være realistiske og sikre, at nye initiativer er velgennemtænkte.
Reformer kræver opbakning og tilslutning fra mange aktører - ellers har de ingen gennemslagskraft overhovedet.
Det er vigtigt, at vi griber det momentum, der er her og nu.
Den økonomiske krise, den nye amerikanske administration og fokus på klimadagsordenen bidrager tilsammen til, at der er en øget forståelse i det internationale samfund for, at det ikke nytter at tænke snævert, kortsigtet og taktisk.