Charlotte Fischer (RV), 2007-02-21:
På et på mange måder lighedselskende land er tandsundheden en skamplet.
De med færrest penge og de korteste uddannelser kommer langt sjældnere til tandlægen end de bedrestillede, og det viser sig så i tandsundheden.
Det får alvorlige konsekvenser både for helbredet og for sjælen.
Samtidig betyder vores system også, at mere end 300.000 danskere, der efter ethvert normalbegreb er syge, men som bare er blevet syge i tænderne, i høj grad må betale deres tandlægeregninger selv.
Det kan løbe op i mange tusind kroner hvert år, over et liv i mere end 100.000 kr.
Vi synes, at begge beslutningsforslag er et udtryk for at ville løse de problemer, og det sætter vi stor pris på.
Men vi er ikke helt enige i måden at gøre det på.
Vi må sige, især når det gælder Enhedslistens forslag, at Enhedslisten simpelt hen har en pengepung, der er langt, langt større, end vores nogen sinde bliver.
Så mange penge har vi simpelt hen ikke.
I sidste ende drejer det sig om mere end 4 mia. kr., som man sådan med et pennestrøg fjerner i brugerbetaling på det her område.
Det mener vi er uforsvarligt rent økonomisk.
Det ville da være rigtig dejligt, hvis man kunne, hvem ville ikke gerne være med til det?
Men vi må nok sige, at hvis det nu var os, der var i regering, og man legede med den tanke, så ville vi nok heller ikke lige foreslå det.
Her vil man tilbyde bl.a. alle unge op til 26 år gratis tandeftersyn, og så skal alle de syge tandpatienter behandles gratis.
Vi må sige, at når vi nu har de økonomiske briller på, så ser vi jo sundhedsudgifterne som en af de allerstørste udfordringer.
Og det betyder jo sagt på almindeligt dansk, at netop sundhedsudgifterne bliver den helt, helt store udfordring for os at få finansieret.
Derfor er det altså ikke lige vejen at begynde at sløjfe milliarder i brugerbetaling.
Desværre, det er rigtig ærgerligt, men vi må simpelt hen tænke os bedre om.
Sagen er jo også, at tandlægeområdet ikke er det eneste område med brugerbetaling, hvor vi gerne vil lempe den.
I næste uge, tror jeg, har vi et forslag fra SF om fysioterapi til sclerosepatienter og andre lignende patienter.
Jeg synes, det er meget alvorligt, at sclerosepatienterne har mistet deres mulighed for gratis fysioterapi, disse mennesker, som har en meget alvorlig sygdom.
Vi er simpelt hen nødt til at have et mere overordnet syn på det her, hvis vi skal finde pengene.
Jeg vil godt sige til det her, som jo tit bliver en meget svær diskussion om brugerbetaling, at vi heller ikke vil have mere brugerbetaling, vi har allerede rigelig.
Vi har 19 mia. kr. i dag i brugerbetaling, men vi vil have kulegravet den brugerbetaling, der er, for at finde en bedre og mere social retfærdig struktur.
Og der tror vi problemet er, når man gør som regeringen og isolerer det til en diskussion på tandlægeområdet, for så får man i virkeligheden ikke løst de problemer, der er.
Problemet er, at der er kanon høj brugerbetaling på netop tandlægeområdet, og hvis man ikke løfter det op og gør det til en generel kulegravning af brugerbetaling og sygesikringstilskuddet, så får man simpelt hen ikke løst problemerne her.
Vi har kort sagt brug for et mere intelligent system, det har jeg hørt flere tale om, og jeg synes faktisk, det er noget af det mere begavede, der er sagt i nyere tid fra regeringens side om netop dette spørgsmål.
Så vil forslagsstillerne måske sige, at de jo har nogle forslag, og at de sådan set løser problemerne, men jeg synes egentlig også, der er mange spørgsmål, som man trænger til at få stillet i den her debat.
Jeg vil gerne sådan lidt frit prøve at stille nogle af de spørgsmål, som ikke jeg selv eller De Radikale har et svar eller facit på, men som vi utrolig gerne vil have analyseret og diskuteret til bunds.
Hvorfor overvejer vi f.eks. ikke et indkomstafhængigt loft over brugerbetalingen?
Man kunne sige, at det da ville være mere retfærdigt, hvis direktøren betalte mere for sin tandlægehjælp end pædagogassistenten.
Det svarer jo sådan set til hele det princip, vores skattesystem er bygget op om, nemlig at de brede skuldre bærer mest.
Arbejderbevægelsens Erhvervsråd går jo – det lagde jeg mærke til at der stod i A4 her i mandags – faktisk ud og siger, at det da var en rimelig god idé at indføre et loft, et indkomstafhængigt loft, over brugerbetalingen, for ikke alene vil man få indkomstafhængigheden, men man vil også få et loft.
I virkeligheden synes jeg, at noget af det, der er problemet i dag, jo er, at man, når man går til tandlæge, pludselig kan stå med en kæmpestor regning.
Det er jo ikke bare betalingen for eftersynet, men nervøsiteten for, hvad det så er for en regning, man efterfølgende kommer til at stå med, som kan afholde folk fra at gå til tandlægen.
Det tror jeg vi er mange der selv har oplevet, i hvert fald da man læste og ikke havde mange penge.
Dernæst har professor Kjeld Møller Pedersen jo sagt: Hvorfor overfører man ikke princippet fra medicintilskudssystemet til tandlægeområdet?
Inden for medicintilskudssystemet er det jo sådan, at man i virkeligheden siger, at der er en egenbetaling for de første 100 kr., og derefter gradueres tilskuddet, sådan at de, der er allermest syge, får det største tilskud.
Det vil sige, at kronikerne får 100 pct. i tilskud.
Han har foreslået at overføre det princip, for så bruger vi den offentlige støtte til at tilgodese dem, der er mest syge, mest.
Det kan man diskutere.
Jeg har engang stillet det som spørgsmål til ministeren og fik det hældt ned ad brættet.
Men jeg mener nu alligevel, at der var grund til at analysere det til bunds, for det er trods alt et meget godt princip, som vi også diskuterer med hensyn til patienterne med aggressiv paradentose, nemlig at man koncentrerer de offentlige tilskud om dem, der er mest syge.
Desuden kan man stille spørgsmålet: Hvorfor skal man, som SF skriver, her, hvor vi står nu, bare være imod brugerbetaling for enhver pris på noget som helst andet område?
Jeg er godt klar over, at der er mange – det er vi også selv – der er meget forsigtige med det her med brugerbetaling på lægehjælp osv., og jeg vil godt understrege, jeg ved ikke for hvilken gang, at det ikke er noget, vi bare går ud og foreslår.
Men lad mig nu prøve med et helt andet forslag: Man kunne også forestille sig, at man indførte brugerbetaling på frit sygehusvalg.
Man kunne spørge, om der på sygehusområdet skulle betales noget for at benytte det frie sygehusvalg.
Det er bare for at sige, at den slags slet ikke er med inde i diskussionen, og i virkeligheden synes jeg, at det viser, at der er utrolig mange vinkler på den her meget komplicerede, store diskussion om brugerbetaling, som vi næsten aldrig kommer til, fordi det hele drukner i gensidige beskyldninger om, at vi vil have brugerbetaling på alt muligt.
For os er budskabet i den her sag: Ja, vi skal gøre noget for at rette op på den sociale ulighed i tandsundheden; for os er det helt afgørende.
Vi tror på, at måden er at få endevendt hele brugerbetalingssystemet, overveje, om der kan indføres nogle modeller, der er socialt bedre, f.eks. med indkomstafhængig brugerbetaling.
Men vi synes først og fremmest, det kræver, at vi får nogle kloge hoveder til at kigge på det her og komme ud i alle hjørner af sagen.
Der tror vi altså ikke, det helt er nok, når ministeren har et udvalg, der bare kigger på tandlægeområdet.
Det løser simpelt hen ikke problemerne.