Dennis Flydtkjær (DF), 2012-11-27:
Her behandler vi et lovforslag, som var en del af finansloven for 2012.
Det er altså en finanslovaftale, som går 1 år tilbage.
Man vedtog i finansloven, at man vil have en indtægt på 300 mio. kr. på det her lovforslag.
Men i og med at lovforslaget har været så længe undervejs, kan det jo undre meget, at man kun giver en høringsfrist på 7 dage til de parter, som gerne vil give deres besyv med om, hvordan man kunne indrette sådan en lov.
7 dage er altså meget for lidt, når man tænker på, at loven har været undervejs, siden finanslovaftalen for 2012 blev indgået.
Når jeg kigger på indholdet af lovforslaget, vil jeg sige, det er positivt, at man gør en indsats for at forbedre arbejdsmiljøet og gøre det mere sikkert, for der er ingen tvivl om, at arbejdsulykker har store konsekvenser både for den enkelte og for virksomheden, da det kan få økonomiske konsekvenser for begge parter, og for virksomheden kan det jo også betyde, at man mister en betroet medarbejder, som har noget viden, som kan være vigtig i produktionen.
Når argumentet er, at der skal være et økonomisk incitament til at forbedre arbejdsmiljøet, vil jeg sige, at jeg tror, at virksomhederne har det i forvejen.
Jeg kunne bl.a. forstå på hr. Eigil Andersens spørgsmål tidligere, at der er et potentiale på 63 mia. kr.
Det må betyde, at der i forvejen er et stort incitament for virksomhederne til at kunne gøre det bedre, uden at der bliver lavet en afgift på erstatningerne.
Selve lovforslaget går ud på, at man vil lave en afgift på skadesforsikringer, bl.a. gennem erhvervssygdomsforsikringer og arbejdsulykkeserstatninger, som tilkendes via Arbejdsskadestyrelsen.
Målet er som sagt at få virksomhederne til at passe bedre på deres medarbejdere ved at pålægge dem en afgift.
Det skulle så skabe det her incitament til at stramme op på sikkerhed og arbejdsmiljø på landets arbejdspladser.
Jeg har svært ved at se, hvad det egentlige behov er for netop den afgift.
Hvis man forestiller sig, at en virksomhed i forvejen har mange arbejdsulykker, stiger forsikringspræmien jo for virksomheden.
På samme måde kan man forestille sig, at for en 18-årig, der allerede har smadret tre biler, er det nok lidt dyrere at forsikre bilen end for en på 30 år, der ikke har lavet nogle bilulykker.
På samme kunne jeg forestille mig, at markedsmekanismen også fungerer i forsikringsbranchen.
Hvis der er en tømrervirksomhed med mange arbejdsulykker, tror jeg, at forsikringen bliver dyrere for dem i forhold til den tømrervirksomhed, der ikke har nogen arbejdsulykker.
Så jeg ser altså ikke det helt store behov for den her afgift.
Jeg tror sådan set ikke, den kommer til at virke, for den rammer ikke virksomhederne med den største risiko, netop fordi den rammer præcis alle virksomheder, lige meget om de har nul arbejdsskader eller ti arbejdsskader, fordi man ikke deler det ud på hver enkelt virksomhed, men på brancher.
Derfor er der ikke nogen sammenhæng mellem, at man prøver på at forebygge arbejdsskader, og den regning, man får, når man får den samme regning lige meget hvad.
Som jeg også nævnte i mit spørgsmål til hr. Thomas Jensen, som var på for kort tid siden, er baggrunden, at det skulle have en forebyggende effekt.
Det er jo skader, der allerede er sket.
Typisk er skaderne 5 eller 10 år undervejs, før der kommer en erstatning – det er i øvrigt alt for lang tid efter min mening.
Men det giver ikke nogen mening at lægge en afgift på fortidens synder og så sige, at det er forebyggende.
Jeg tror altså ikke, der er nogen sammenhæng.
Min anke ved det her er også, at det ikke kommer borgerne direkte til gode med hensyn til erstatningerne.
Erstatningsudbetalinger bliver selvfølgelig det større, men nu kommer en stor procentdel af det direkte i statskassen i stedet for at komme ud til de borgere, der har været udsat for en skade og i stedet for burde have fået nogle flere penge, som de kunne bruge til at komme videre i deres tilværelse.
Så jeg synes, det er et ret skidt forslag, og derfor kan Dansk Folkeparti ikke støtte lovforslaget.