Pia Adelsteen (DF), 2012-03-27:
Tak for det.
Jeg må indrømme, at den her årlige omgang med en ligestillingsredegørelse ser jeg altid frem til.
Det er her, hvor debatterne også nogle gange udvikler sig til sådan at gå ud over emnet.
Jeg har besluttet mig for denne gang at gennemgå selve redegørelsen sådan lidt slavisk, så derfor starter jeg med at nævne lidt om partnervold.
Det, jeg egentlig har tænkt mig, er at sige lidt om det, som i hvert fald undrer mig.
Når man læser i redegørelsen om partnervold, ser man, at det er sådan, at der i 2005 var 28.000 kvinder, der blev udsat for vold, og 8.000 mænd.
Når vi så går frem til år 2009, er tallet faldet for kvinder – det er røget ned på 26.000 – men for mænd er det steget til 9.000.
Nu udgør mændene stadig væk, kan man sige, en lille andel i forhold til kvinderne.
Men tallene kan da godt undre såre med de ting, man iværksætter for ligesom at undgå vold i partnerskaber, i ægteskaber, i familier osv.
Ja, jeg kan da godt sidde og tænke: Er der overhovedet noget af det, vi gør, der virker, siden andelen ikke sådan samlet set er faldet synderligt?
Der står så lidt om initiativer i forhold til partnervold, og der laver man så en evaluering af den igangværende strategi, og det kan for så vidt være fint nok, for det gælder jo om at finde ud af, om det, man laver, virker eller ikke virker.
Men jeg vil i hvert fald godt, ligesom jeg også gjorde sidste gang, komme ind på en ting i forhold til partnervold, for der er én ting, der stadig væk irriterer mig, og som jeg ikke mener er omfattet af ligestilling.
Det vedrører krisecentrene.
For det er jo sådan, at kvindekrisecentrene er på finansloven, mens mandekrisecentrene skal finansieres via satspuljerne.
Og når nu vi ser, at andelen af mænd, der bliver udsat for vold, er steget, kan man jo godt overveje, om der måske skal gøres en indsats her på en eller anden måde, i hvert fald en indsats i forhold til de mandekrisecentre, som ikke helt ved, om de er købt eller solgt.
Når vi så går til menneskehandel, ser vi, at størsteparten af dem, der bliver udsat for menneskehandel, jo er kvinder til prostitution.
Det er jo bestemt noget, som jeg tror at de fleste af os har en holdning til.
Jeg synes, det er modbydeligt med de her menneskehandler, og i øvrigt uanset hvad man er handlet til, om det så er til arbejde eller andet.
Men noget af det, som jeg i hvert fald godt vil problematisere lidt, vedrører de initiativer, der står om i redegørelsen.
Man vil lave en evaluering af et tilbud om forberedt hjemsendelse, og som jeg sagde før, er evalueringer altid godt: Virker det, eller virker det ikke?
Så står der også, at regeringen mener, at ofre for menneskehandel skal tilbydes bedre beskyttelse i Danmark, og der vil jeg simpelt hen gerne vide, hvad det betyder.
Betyder det, at man skal have opholdstilladelse, eller hvad betyder det?
For jeg synes ærlig talt, at man skal skrive helt konkret, hvad det er, man gerne vil.
Regeringen skriver også i redegørelsen, at man har hævet strafferammen for menneskehandel fra 8 til 10 år.
Jeg må indrømme, at da jeg læste det, blev jeg faktisk lidt vred, for jeg synes, det er at prale af noget, der mere eller mindre er ikkeeksisterende.
For det er ganske rigtigt, at man har hævet strafferammen fra 8 til 10 år ud fra en eller anden EU-instruks, men man har samtidig i det lovforslag, der blev fremsat, om hævelse af strafferammen, skrevet en instruks om, at den bestemt ikke skal bruges.
Så at sidde og prale af det i en ligestillingsredegørelse synes jeg simpelt hen er grotesk.
Så er der drengene i uddannelsessystemet.
Vi ved alle sammen, at drengene klarer sig dårligere i uddannelsessystemet.
Når man ser på andelen af kvindelige lærere, kan man se, at de faktisk udgør hovedvægten.
Det gør man i børnehaven, men det gør man også i skolen.
Det vil sige – tror jeg i hvert fald – at når man skal lære noget, er det vigtigt, at man har nogle voksne omkring sig, der kan sætte sig ind i, hvordan man modtager tingene.
Og jeg tror altså på, at piger og drenge modtager ting forskelligt, og derfor tror jeg, det er vigtigt, at man ligesom får gjort op med det skolesystem, vi har i Danmark, som i hvert fald for mig at se kører meget på tavleundervisning.
Jeg ved godt, at der også er projekter osv., og jeg ved godt, at det ikke kun er det, der foregår.
Men det animerer måske mere til pigers måde at tænke og gøre ting på, og det er måske det, vi skal have et opgør med.
Så er der det her med, om piger og drenge skal have lige muligheder.
Jeg synes jo, det er fint.
Uanset hvad man ønsker at blive, har man altså ud fra sine evner muligheden i Danmark, uanset om man i øvrigt er pige eller dreng.
Her taler man så om nogle initiativer, hvor man vil se på pædagoguddannelsen, og det kan for så vidt være ganske glimrende.
Men der står også, at man vil igangsætte et projekt her i 2012 med fokus på holdningsbearbejdning blandt børn og unge med hensyn til kønsroller, respekt og ligeværd.
Og da jeg læste det, sad jeg sådan lidt og tænkte: Hvad betyder så holdningsbearbejdning?
For det er selvfølgelig vigtigt, at vi lærer vores børn, at vi er lige meget værd – det synes jeg jo et eller andet sted er givet – men holdningsbearbejdning kan også godt nogle gange lyde lidt som indoktrinering, altså hvis man ser sådan lidt firkantet på det.
Så hvad er det helt præcis, man gerne vil?
Og hvad er det helt præcis, man vil i forhold til holdningsbearbejdning med hensyn til kønsroller?
Det kan være lidt svært lige at finde ud af med hensyn til det her punkt.
En ting, jeg også studsede over under det punkt, er, at der står noget om en undersøgelse, som Danmarks Pædagogiske Universitetsskole har lavet om børn i børnehaver.
Der står: »Der sker en opdeling af pigerne og drengene i løbet af de tre år børnene tilbringer i børnehaven.
Lige når de kommer fra vuggestuen leger de ubesværet med hinanden, men løbende forstærkes kønsrollerne, og venskaber og lege på tværs af køn bliver undtagelsen snarere end reglen.« Det kan man jo godt se som et problem, men man kan også se på det som en naturlig udvikling.
Der bliver jeg bare nødt til at spørge ministeren, om man er i gang med at se på det her i forhold til det, de f.eks. laver i Sverige, hvor de laver kønsløse børnehaver, for det er jeg bestemt ikke interesseret i.
Så for mig at se er det altså vigtigt, at man fortæller, hvad det er, man helt præcis vil med den holdningsbearbejdning, og hvad det er, man gør.
Øremærket barsel har vi været inde på.
For Dansk Folkeparti er det helt klart holdningen, at den barsellov, vi har nu, er den, vi skal bevare.
Vi er ikke interesseret i at lave øremærket barsel til mænd.
Jeg ved godt, at man taler om, at der er øremærket barsel til kvinder, men det er der altså en årsag til: Det er kvinderne, der føder børnene.
Det er ligesom det, der bliver lagt vægt på.
For de partier, der er til stede, og som er meget, meget glade for EU, vil jeg sige, at det også er det, man gør på EU-plan i barseldirektivet.
Der siger man, at alle kvinder i EU skal have x antal ugers barsel, og det er, fordi det er kvinderne, der føder.
Så der ligger noget med den hele proces i, at vi får lov til at gå hjemme.
Resten af barselen kan man altså i dag dele, som man vil.
Jeg synes ærlig talt, at hvis mænd er meget interesseret, skulle de komme på barrikaderne – for at sige det, som det er – for det har kvinderne været i 100 år, hvilket vi fik en lektion i af den socialdemokratiske ordfører.
Vi har været på barrikaderne, vi har kæmpet for nogle rettigheder.
Hvis mænd synes, at det er meget, meget vigtigt, at de får en del af den resterende barsel, efter at kvinden har haft den øremærkede barsel, så må de dog tage kampen med deres koner.
Helt ærligt, hvor er vi henne, hvis ikke ligestillingen starter derhjemme?
Hvor er vi henne, hvis man ikke kan finde ud af, at det derhjemme altså er et fælles projekt?
Det er ikke kun den ene part, der skal bestemme, hvilken farve væggene har.
Det er det ikke.
Det er heller ikke kun den ene part, der skal bestemme, hvem der tager barslen; det er altså noget, man skal snakke om derhjemme.
Det er en familie, det er ikke et diktatur derhjemme.
Så kom i hvert fald ind i kampen derhjemme.
Der har været en del røster om, at øremærket barsel til mænd skulle gøre noget for ligeløn, for der har vi et problem, kvinder kontra mænd, da kvinder tjener en del mindre end mænd sådan over et livsforløb.
Man siger, at øremærket barsel til mænd muligvis vil gøre, at kvinderne får en højere løn, altså at lønnen bliver mere lige.
Når man ser på de erfaringer, de har gjort i Norge og Sverige, kan man se, at det altså ikke er tilfældet der.
Så den tror jeg simpelt hen ikke på.
Det er ikke tilfældet i Norge og Sverige.
I Norge har den været rimelig konstant, der har det været sådan, at kvinders timeløn udgør ca. 85 pct. af mænds, og det har været nogenlunde stabilt i 10 år.
Jeg vil godt slutte af med en lille drillebemærkning, for jeg når ikke at komme det hele igennem, kan jeg godt sige.
Jeg vil bare læse op, hvad ligestillingsministeren sagde sidste år: »Som sagt mangler der noget omkring kærestevold, omkring homoseksualitet, men ikke mindst – og det undrer mig lidt – at man ikke har berørt minoritetskvinder, som man ellers taler meget om i Danmark.«
Det kan vi jo så sige også mangler denne gang.