Kristian Thulesen Dahl (DF), 2010-12-15:
Da vi hørte Venstres ordfører, fik vi jo et billede af, at der var meget, som var godt, at meget gik som det skulle, og at landet var i en forholdsvis god gænge.
Derefter kom Socialdemokratiets ordfører, og jeg skal da lige love for, at alt så blev sort.
Sortsynet bredte sig, det hele var noget skidt, den offentlige sektor lå i ruiner, og der blev gennemført massive nedskæringer, som hr. Morten Bødskov gjorde rede for.
Så kommer den tredje ordfører i rækken, Dansk Folkepartis ordfører, og har så en mulighed for at skære ind til benet og komme lidt tættere på den virkelighed, som vi rent faktisk befinder os i, end de to første ordførere gav udtryk for.
For sandheden er jo i virkeligheden, at vi har haft en finanskrise – det har ikke været berørt ret meget indtil nu – og at vi har haft en situation, hvor vores samlede velstand her i landet er drattet ned, som den er i stort set alle verdens lande, og at vi har haft meget store udfordringer med hensyn til at sikre, at der ikke er for mange danskere, der som følge af den krise bliver ramt af eksempelvis ledighed, fordi vi ved, at det rammer mange hårdt og selvfølgelig kan skabe store problemer for en families økonomi.
Derfor har vi jo ført en politik de senere år, hvor vi har sat gang i ting.
Vi har sat turbo på f.eks. anlægsinvesteringer i det offentlige, vi har villet have, at der blev investeret i og renoveret flere daginstitutioner, flere skoler, flere ældrecentre, fordi vi har vidst, at det jo har været en måde at skabe beskæftigelse på på et tidspunkt, hvor der ellers ville være problemer for mange danskere.
Det er jo lykkedes på en fin måde at sikre langt flere i beskæftigelse end det, der var frygtet.
Vi har kunnet se, at udviklingen i ledigheden er blevet bedre, at der er færre, der er blevet ledige end det, man oprindelig frygtede, og løbende bliver ledighedstallene nedjusteret.
Vi kan se, at den private sektor trækker stadig mere, at der kommer gang i tingene.
Det lover jo altså godt, og det viser, at de initiativer, der er taget, er lykkedes.
Vi havde også et bedre udgangspunkt end så mange andre lande, fordi vores gæld var blevet betalt.
Den offentlige gæld var blevet til et nettotilgodehavende, og det er klart, at hvis man kommer ind i krisen med en stor gæld, så har man et større problem, end hvis man kommer ind i krisen, når gælden er betalt væk.
Det var sådan set også meget godt, at det var lykkedes.
Så vi er ikke på samme måde som England, Irland, Grækenland, Spanien og Portugal ramt så hårdt, vi har bedre muligheder for at komme igennem krisen på en god måde.
Samtidig har vi kunnet sikre en historisk stor offentlig sektor.
Det er også været et kendetegnende debatemne her i dag, at den offentlige sektor aldrig nogen sinde i historien har været større.
Vi har aldrig brugt flere penge på offentlig velfærd, end vi gør denne onsdag, og det er sådan set godt.
Det er godt, at vi har haft mulighed for det.
En masse mennesker har haft gavn af det.
Jeg mener, hvis vi bruger 24 mia. kr. mere på sundhedsvæsenet i 2011, end vi gjorde i 2001, så er det bl.a. derfor, at over 100.000 flere patienter hvert år kan behandles.
Det er sådan set meget godt for de patienter, der ellers ville stå på en venteliste, at de nu kan blive behandlet.
Det synes vi også at Socialdemokratiet og andre partier herinde burde anerkende som noget, der er godt.
Vi kan også konstatere, at den offentlige sektor, når vi ser den i forhold til vores samlede velfærd, aldrig har fyldt så meget.
Den fylder en del mere end det, hr. Poul Nyrup Rasmussen i 2000 mente at der var plads til i år.
Det skulle man så tro at man blev rost for fra nogle, der gerne vil have, at den offentlige sektor er meget stor, men det kan vi forstå at vi får kritik for, for nu er den alligevel ikke stor nok.
Men den fylder altså en del mere af vores samlede velfærdssamfund end det, som den daværende socialdemokratiske statsminister mente der var plads til i år.
Det er da interessant i forhold til den debat, der lige har været de sidste par timer, også med venstrefløjens aktive engagement.
Men nej, der er kun ris, der er ikke ros for det, og hvad skyldes det så?
Ja, det skyldes jo, at man fornægter, at det rent faktisk er virkeligheden, for som det er for venstrefløjen, så siger vi godt nok, at vi siger tingene, som de er, men når vi så får at vide, at de ikke er, som vi troede, så taler vi om, hvordan folks følelser måske er.
Så vi overlader trygt til danskerne at opleve vilkårene, som de rent faktisk er, i stedet for at tale om, hvordan virkeligheden rent faktisk er.
Fra Socialdemokratiets og Socialistisk Folkepartis side har man jo sagt, at selv om vi altså har den største offentlige sektor nogen sinde, og selv om vi har flest offentligt ansatte nogen sinde – jeg ved ikke, hvordan man beregner det i Nordkorea og Cuba, det kan godt være, at man der mener at kunne beregne det på en måde, så man har en større offentlig sektor, end vi har i Danmark, men ellers er vi vel det land i verden, der har den største offentlige sektor i forhold til vores samfund generelt – så er den ikke stor nok, så er antallet af offentligt ansatte ikke højt nok, så skal tallet være højere. Så er det altså, at jeg godt kan forstå, at der er nogle spørgere her i formiddag, der får mindelser om 1970'erne, om Anker Jørgensen, og om, at man aldrig nogen sinde kan få nok.
For sagen er jo, at det skal finansieres, man skal betale regningen.
Hvis man vil have en endnu større offentlig sektor, skal man jo finansiere det ved højere skatter.
Det har man sådan set også været villig til at sige: Ja, skatterne skal stige med over 30 mia. kr. de næste 3 år.
Kære danskere, I skal betale over 30 mia. kr. mere i skat de næste 3 år.
Det er da et synspunkt at have.
Men når vi nu kan se, at det ikke betaler den fulde regning, kan vi også vide, at det kun er første fase af de skattestigninger, der vil komme.
Så altså, løftet er skattestigninger på over 30 mia. kr., men løftet til danskerne er også, at det ikke forslår, der skal mere til.
Skattestigningerne er kun den første fase af de stigninger, man vil se fremover.
Så har vi godt nok også hørt Det Radikale Venstre udstikke et princip, som jeg så på et tidspunkt her i efteråret, om, at man ikke må finansiere øgede offentlige udgifter med stigende skatter.
Den kan vi jo bare lade stå et eller andet sted, for hvordan man så vil kombinere S-SF-planen med det princip,
bliver jo efter den debat, vi har haft i formiddag, spændende at iagttage – hvis nogen får lov til at gøre forsøget på et tidspunkt.
Vi vil ikke anbefale det, men vi har dyb respekt for vælgerne, så vi må jo se, hvad de afgør på et tidspunkt.
I den aftale, vi har lavet om finansloven for næste år, er der en række gode ting, gode forbedringer, som ingen har været inde på endnu.
Jeg synes, der er fokus på sundhedsområdet.
Der er flere penge til sundhedsområdet næste år, 2 mia. kr. mere.
Der bliver sat initiativer i gang for bedre rehabilitering, eksempelvis i forhold til kræftramte.
Der er en kræftplan III, som gør, at vi nu tager et tredje skridt i rækken af kræftplaner til gavn for nogle af de mest udsatte i vort land.
Der er flere hospicepladser, så hvis man desværre ikke kan helbredes, får man bedre vilkår og bedre pleje i den sidste tid af sit liv.
Det synes vi sådan set er rigtig, rigtig godt.
Det er noget, vi har kæmpet for i årevis, nemlig at der skal være tilstrækkeligt med pladser til døende patienter, så de ikke ligger på en hospitalsgang, men faktisk har nogle ordentlige omgivelser i den sidste svære tid.
Det er også godt for deres familier, der kan blive aflastet på den vis.
Der er initiativer for en generelt bedre rehabilitering.
Mange bliver godt hjulpet i kommunerne på genoptræningscentre, men vi ved også, at der er nogle, som ikke får et tilstrækkeligt tilbud, og de skal have et bedre tilbud.
Det er måske lidt overset indtil nu, men det er noget, vi så har sat fokus på og fået sat penge af til.
Der er også her i finanslovaftalen, at der er initiativer i forhold til udlændingeområdet, hvor vi viderefører bestræbelserne fra 2002, og hvor det handler om, at vi i højere grad skal sikre, at dem, der kommer her til landet, rent faktisk også bidrager positivt til det danske samfund.
Det er jo ikke sådan, at Danmark er blevet et lukket land, at der ikke er nogen, der kan komme hertil, men sandheden er, at hvis vi skal kunne løfte opgaven i årene fremover, bliver vi nødt til at sikre, at dem, der kommer her til landet, faktisk er nogle, der bidrager positivt.
Vi skal have det opklaret, vi skal have det opsporet, og de ansvarlige skal fængsles og stilles til ansvar for det, de gør.
Alle de ting er også en del af finanslovaftalen for 2011, og det er nogle af de ting, som vi har lagt meget vægt på fra Dansk Folkepartis side er vigtige at have med.
I forhold til kommunerne har vi et frikommuneforsøg.
Der er fem kommuner, der får lejlighed til at gå linen ud med hensyn til frihed, og så må de på eget ansvar finde ud af, hvordan de gør det.
Vi er nemlig ikke drevet af det her med, at statslig styring i sig selv er et mål.
Vi er drevet af, at borgerne får den bedst mulige service for de penge, vi nu engang har i den offentlige sektor.
Vi har ansvaret for at forvalte folks penge så ansvarligt som muligt, så de får mest mulig service for pengene.
Så når nogen kommer til os og siger, at hvis de får lov til lokalt at tage ansvaret fuldt ud, kan de også levere mere service for de penge, de har, så løser vi det med den her finanslov for 2011.
Der bliver taget fat på det, der bliver anvist en vej til det.
Der er mange af den type ting, som ikke har været en del af debatten her i formiddag, men som nok turde være et studie værd.
Nu er det jo ikke folketingsmedlemmer, for jeg går ud fra, at alle folketingsmedlemmer har læst den samlede finanslovaftale, men der kan være enkelte borgere ude i det ganske danske land, som endnu ikke har fået sat sig ind i alle enkeltheder af finanslovaftalen.