Jan E. Jørgensen (V), 2014-05-02:
Lad mig starte med at slå fast, at intentionerne bag Dansk Folkepartis beslutningsforslag om at beskytte ofrene er rigtig, rigtig gode.
Målet er meget sympatisk, og umiddelbart, når man læser beslutningsforslaget, kan det bestemt lyde som en god idé.
Det, der tales om, er, at der skal være mulighed for, at ofre for grove personfarlige forbrydelser, som man beskriver det, ikke behøver at møde frem i retten, men at der kan afgives det, vi kalder en indenretlig forklaring før selve retssagen.
Det foregår i praksis på den måde, at forklaringen bliver optaget på video, og så bliver den afspillet under selve hovedforhandlingen senere.
Der er overhovedet ikke tvivl om, at det er en voldsom og ubehagelig oplevelse for mange ofre for forbrydelser at skulle have rippet op i deres sag, gennemleve hele den meget ubehagelige oplevelse og måske endda skulle sidde i samme lokale som forbryderen.
Det er der så muligheder for at man kan undgå, men hovedreglen er jo, at man sidder i samme lokale som tiltalte.
Man kan forestille sig en voldtægtssag, hvor et voldtægtsoffer skal have rippet op i forbrydelsen hele igen.
Efter at vedkommende måske har lagt overfaldet lidt bag sig, skal vedkommende opleve det hele igen, spille en film for sit indre blik.
Der er ingen tvivl om, at det er meget ubehageligt, og Dansk Folkeparti ønsker, at offeret skal kunne slippe for det ubehag, som det er at skulle møde frem i retten.
Når Venstre ikke kan støtte forslaget, skyldes det, at indenretlig afhøring er en absolut nødløsning.
Det er en løsning, der kan bruges, f.eks. hvis et vidne eller for den sags skyld et offer ligger for døden og det ikke er muligt at få en forklaring på anden vis, eller hvis et vidne opholder sig i udlandet og det ikke er muligt at få vidnet til Danmark.
Så er det bedre end ingenting at få en forklaring på video.
Men selve retssagen, altså det umiddelbare, det, at man har personen foran sig, kan se personen, kan mærke personen og dermed også har et bedre indtryk af personens troværdighed, er rigtig, rigtig vigtigt.
Men det er ikke så meget det, for det vigtigste er i virkeligheden umiddelbarheden.
Jeg har selv haft fornøjelsen af nogle gange at være advokat i retssager, også strafferetssager, og den umiddelbarhed, der er, ved at det hele foregår på samme tid, er utrolig væsentlig.
En sag ser ofte helt anderledes ud, når vidnerne er blevet afhørt, end sagen så ud, da man læste politiets anklageskrift.
Der er folk, der skifter forklaring, tiltalte skifter forklaring, den forurettede selv skifter forklaring.
Pludselig kan man huske ting, man ikke kunne huske før osv., og det er mange gange en helt anden retssag, når sagen er slut, end den så ud til at blive, da sagen begyndte.
Så af hensyn til at vi ikke får dømt nogle forkerte, men i virkeligheden i lige så høj grad af hensyn til at få dømt de rigtige, er Venstre modstander af forslaget.
Hvis der under en retssag kommer ting frem, som ikke har været fremme tidligere, enten fra tiltalte eller fra vidner – man skal jo huske, at der også er vidner, der udtaler sig til fordel for tiltalte – så er det utrolig gavnligt for anklagemyndigheden, at der er mulighed for at drøfte det med forurettede og få forurettedes version af, hvad der er sket.
Så altså, for at undgå justitsmord – som det jo er, hvis en uskyldig bliver dømt, og som det vel et eller andet sted også er, hvis den skyldige ikke bliver dømt eller ikke bliver dømt hårdt nok – støtter vi ikke forslaget.
Vi kan godt se fordele i det, men ulemperne er langt større, og så ville der i øvrigt også være nogle praktiske problemer.
Eksempelvis ville det jo forudsætte, at domsmændene også skulle være til stede under den indenretlige afhøring, og det ville være de samme domsmænd, der så skulle være til stede under hovedforhandlingen senere.
Det ville være et stort praktisk problem, men det er ikke afgørende for Venstres modstand mod beslutningsforslaget.
Det er hensynet til retssikkerheden, som gør, at vi altså ikke kan støtte Dansk Folkeparti.
I øvrigt er vi så helt enige med Dansk Folkeparti i den del af beslutningsforslaget, som handler om, at domstolene jo ikke bør være mange måneder om at behandle en begæring om at foretage en vidnekonfrontation, men det kræver vel næppe en lovændring at sikre dette.