Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2009-10-08:
Mon ikke der er et par stykker af de mere end 100.000 mennesker, der har mistet deres arbejde, som har fulgt med i statsministerens tale i tirsdags og debatten her i dag.
Det må have været en meget underlig oplevelse.
Og mon ikke nogen af de tusindvis af elever og studerende, der stod ude på Slotspladsen i tirsdags for at gøre os herinde opmærksom på, at over halvdelen af gymnasieeleverne i dag starter i klasser med mere end 28 elever, at 6.500 unge mangler praktikplads, og at man på flere af de videregående uddannelser må nøjes med ned til 4 timers undervisning, har fulgt med i debatten her i dag.
De elever og studerende må præcis ligesom de arbejdsløse sidde med en meget underlig fornemmelse lige nu, for den verden, som de borgerlige partier i dag beskriver, svarer ganske simpelt ikke til den virkelighed, vi ser, når vi kigger ud af vinduerne.
Regeringens tilgang til de danske borgere kom jo til at stå helt klart i dag, da hr. Peter Christensen fra Venstre i sin ordførertale udtalte, at alle kan regne med at få en plads på livets solside, hvis de bare arbejder hårdt nok for det.
Det er da klar besked til de tusindvis af mennesker, der har mistet deres arbejde, fordi deres arbejdsplads er blevet nedlagt.
I Venstre mener man, at det er deres egen skyld – de skulle bare have arbejdet hårdere.
Lad os lige tage et reality tjek på tingenes tilstand ...
... men jeg synes, at statsministeren skal blive i salen.
Lad os lige tage et reality tjek på tingenes tilstand.
Regeringen har talt om økonomisk ansvarlighed, om velfærd, om vækst og beskæftigelse og en lille bitte, bitte smule om klima.
Til gengæld er ordet demokrati indgået bemærkelsesværdigt lidt i debatten i dag.
Lad os starte med den økonomiske ansvarlighed.
Hallo, der forventes et underskud på 90 mia. kr. på statsbudgettet næste år.
Hvorfor?
Det, der foregår, er faktisk rimelig frækt.
Først spenderer regeringen og Dansk Folkeparti pengene fra fælleskassen på at forgylde deres venner, og når der så mangler til husholdningen, til velfærden, til de arbejdsløse, siger man: Det har vi ikke råd til, lommerne er tomme.
Vi har også hørt ordførerne for de borgerlige partier tale om velfærd.
Hvad er det, der sker lige nu?
Overalt i landet vedtager kommunerne budgetter for næste år, der vil føre til forringelser.
Altså, selv i et valgår, hvor diverse borgmestre ellers plejer at være imponerende kreative for at undgå besparelser, er man blevet nødt til at skære ned.
Ordførerne for VKO og statsministeren har talt om vækst og beskæftigelse, og imens hamrer arbejdsløsheden derudad.
Håndværkere, industriarbejdere og slagteriarbejdere sendes hver eneste uge ud i arbejdsløshedskøen.
De her mennesker, som ikke bærer ansvaret for krisen, betaler nu prisen for, at aktionærerne og spekulanterne har haft det rigtig godt, mens regeringen har ladet stå til.
Arbejdsløshed er bestemt ikke en leg.
Under den borgerlige regering, og desværre også under den socialdemokratiske, er dagpenge og kontanthjælp blevet udhulet år for år.
En murer mister halvdelen af sin indkomst, hvis han bliver arbejdsløs – halvdelen af sin indkomst!
Og for dem, der er så uheldige, at de ender på kontanthjælp, er situationen endnu værre.
Er regeringen så klart til at forbedre de økonomiske vilkår for de arbejdsløse?
Niks, det er der heller ikke råd til.
Tværtimod mener de, at i hvert fald de unge arbejdsløse bare skal have lidt mere pisk.
Som jeg sagde indledningsvis har ordet demokrati været bemærkelsesværdigt fraværende i debatten i dag.
Der var en, der skrev på min facebookprofil i går, da jeg spurgte, hvad det er vigtigt at give regeringen gode råd om – og jeg citerer: »Jeg kunne godt tænke mig at leve i en retsstat, men det er måske for meget forlangt.« Nej, det burde da virkelig ikke være for meget at forlange at få lov til at leve i en retsstat.
Men jeg kan godt forstå, at min facebookven skrev, som hun gjorde.
Vi har en forsvarsledelse, som fabrikerer og distribuerer arabiske oversættelser af en bog, som man samtidig vil putte andre mennesker i fængsel for at publicere.
Vi har en justitsminister, som har det helt fint med, at politiledelsen i København manipulerer med deres videofilm for at skjule overdreven brug af magt mod fredelige demonstranter.
Vi har en integrationsminister, som nægter at tale med medierne, som nægter at svare på spørgsmål fra folketingsmedlemmerne, og som nu er blevet taget på fersk gerning i at skjule vigtige og belastende dokumenter for Folketinget.
Jeg kan godt forstå, at den demokratiske retsstat bliver efterlyst, for på den ene side har vi altså en regering, som siger, at demokrati er så vigtigt, at de er villige til at gå i krig for det, og på den anden side er det sådan, at når det kommer til regeringens egne ministre, er det der med demokrati et meget, meget fleksibelt begreb.
Hvordan kan det gå til?
Hvordan kan en regering, som gang på gang er blevet grebet i løgne og manipulation, bare få lov til at fortsætte, uden at det har konsekvenser?
Hvordan kan en regering, der så klart har svigtet de arbejdsløse, som er faretruende uambitiøs på klimaområdet, og som fuldstændig lader kommunerne sejle deres egen sø, få lov til at fortsætte derudad?
Jo, det skyldes jo et helt særligt fænomen i dansk politik, nemlig den unikke pagt, der er mellem VK og Dansk Folkeparti, for når Venstre og De Konservative fortsat sidder på tronen og i øvrigt mener, at de kan opføre sig som enevældige konger og dronninger, så skyldes det jo, at Dansk Folkeparti altid står parat til at holde hånden under dem.
Skal der vedtages en skattereform med skattelettelser til millionærerne, er fru Pia Kjærsgaard parat.
Skal der vedtages en finanslov, der tvinger kommunerne til at skære på ældreplejen, er fru Pia Kjærsgaard parat.
Skal en minister reddes fra et mistillidsvotum, er fru Pia Kjærsgaard parat.
Men man skal endelig ikke tro, at den service, fru Pia Kjærsgaard og Dansk Folkeparti yder, er gratis.
Der skal leveres ved kasse et, og varen er altid den samme: sort retspolitik og nye angreb på danskere med anden etnisk baggrund.
Og regeringen?
Vupti, så ændrer De Konservative holdning til spørgsmålet, og statsministeren gør fru Pia Kjærsgaards ønske til virkelighed i sin åbningstale, på trods af at det går stik imod Ungdomskommissionens, regeringens egen Ungdomskommissions, anbefalinger, på trods af at det i bedste fald er virkningsløst og i værste fald – og desværre er der meget, der tyder på, at det er i værste fald, der kommer til at gælde i det her tilfælde – gør unge på vej ud i kriminalitet endnu mere kriminelle.
At sende elever fra 8. klasse i fængsel er åbenbart en pris, man er parat til at betale hos Venstre og hos De Konservative for at sikre sig Dansk Folkepartis loyalitet.
Nogle gange bliver jeg i tvivl: Er det V og K, der er støttepartier for Dansk Folkeparti, eller er det Dansk Folkeparti, der er støtteparti for Venstre og Konservative?
Heldigvis er der et alternativ til Dansk Folkeparti, til Venstre og til De Konservative.
Heldigvis er der en mulighed for at få en anden politik i Danmark.
Heldigvis findes der en opposition, som rent faktisk vil bruge staten som løftestang til at skabe job i stedet for at gå en dyr, ineffektiv og usolidarisk omvej via skattelettelser.
Der findes en opposition, der vil forbedre forholdene for de arbejdsløse, som tør sige, at de, der har allermest, godt kan betale lidt mere til fællesskabet; en opposition, som rent faktisk er parat til at investere i en klimaindsats, der på en gang bekæmper CO2-udledningen og samtidig skaber tusindvis af grønne job: en opposition, der er ambitiøs på klimaets vegne, for – sagt til statsministeren – det er ærlig talt ikke ambitiøst at bruge sin åbningstale på at undskylde og forklare, at hvis nu det går galt til december, er det i hvert fald ikke vores skyld.
Heldigvis er der en opposition, som vil respektere de offentligt ansatte i stedet for at møde dem med mistillid, og som vil rette op på det enorme demokratiske underskud, som den her regering efterlader.
Og jeg vil gerne garantere her i dag, at hvis en socialdemokratisk minister efter næste valg bryder grundloven eller hemmeligholder dokumenter for Folketinget, har vi i Enhedslisten ikke tænkt os at gøre det samme som Dansk Folkeparti, nemlig absolut intet.
I Enhedslisten ser vi frem til at indgå i et nyt politisk flertal sammen med de øvrige oppositionspartier, et flertal, som rent faktisk lytter til de kommuner, vi har, til de arbejdsløse, til de studerende, til de offentligt ansatte, og vi er glade for, at oppositionens partier tør melde klarere og klarere ud, at det er på tide, at ord som demokrati og fællesskab og bæredygtighed og måske oven i købet humanisme og solidaritet rent faktisk bliver taget alvorligt.