Kristian Thulesen Dahl (DF), 2006-12-13:
Nu har vi jo hørt en ordfører, som har fortalt, hvor fantastisk godt det hele går, og så har vi efterfølgende hørt en anden ordfører, Socialdemokratiets ordfører, der fortalte, at alt er noget værre skidt, noget værre møg.
På den måde kan man sige, at alt er, som det plejer at være.
Det er også, som det plejer at være i den forstand, at når Dansk Folkepartis ordfører så kommer herop på talerstolen, kan vi i højere grad begynde at forholde os til virkelighedens verden, gå væk fra de der dogmer og de der påklistrede etiketter og begynde at fokusere på, hvordan det egentlig er ude i den virkelige verden.
Sagen er jo, at på den ene side er der rigtig meget godt.
Vi har et godt dansk samfund, vi har rigtig mange ting, vi kan være glade for, vi har nogle gode værdier.
På den måde har vi jo et godt fundament.
Vi har et godt samfund, der på forskellig vis tager hånd om mange af vores medmennesker.
Men vi skal jo aldrig hvile på laurbærrene, vi skal aldrig have det udgangspunkt, at det er så godt, at der ikke er plads til forbedringer.
Det er jo så den anden del af den virkelige verden, og den er, at der i den grad er plads til forbedringer rundtomkring, og vi har som politikere et ansvar for hele tiden at sørge for, at tingene udvikles til det bedre.
Aftalen om finansloven er udtryk for lige præcis det.
Aftalen om finansloven for næste år – og nu kan vi jo så debattere den i sin helhed – er jo lige præcis udtryk for, at vi på en lang række helt målrettede områder, der betyder noget for den enkelte dansker, tager nogle initiativer for at forbedre virkeligheden for den enkelte dansker.
Jeg vil bare give et par eksempler og trække et par ting frem.
Man kan jo selv læse den gode bog »Aftale om finansloven for 2007«.
De ældres vilkår skal forbedres.
Vi gør det på forskellig vis med aftalen.
Det første, jeg vil sige, er, at vi sætter fokus på plejen af de ældre.
Dels udmønter vi næste år de penge, der har ligget som uforbrugte midler, til en bedre ældrepleje i kommunerne, dels gør vi jo også det, at vi sætter penge af til, at de ansatte i ældreplejen kan komme med gode ideer til – og der er penge til det – hvordan de kan forbedre deres egen arbejdssituation, og vi ved jo godt, at når man som plejer i ældresektoren føler, man har en bedre arbejdssituation, giver det jo så også en situation, hvor de ældre får en bedre dagligdag.
Vi sætter 200 mio. kr. af over de næste par år til, at de ansatte inden for ældreplejen selv kan komme med gode ideer til, hvordan de kan forbedre egen situation og plejen af de ældre.
Det er en nyskabelse og noget, vi synes er meget vigtigt, fordi det lige præcis sætter fokus på, at de mennesker, der arbejder med de ældre, selv får mulighed for at fortælle, hvordan tingene kan blive bedre.
Men vi nøjes ikke med at sætte fokus på plejen af de ældre, ældreplejen, vi sætter også fokus på, hvordan vi sikrer, at de ældre selv har en økonomi, der gør, at de har en fornuftig dagligdag, at der bliver råd til det, der bør være råd til, når man er ældre.
Vi har aldrig sagt, at det er en guldgrube for de pensionister, der økonomisk har mindst, men det er en lille håndsrækning, så de får lidt nemmere ved at klare dagligdagen.
Der er 225.000 pensionister, der modtager ældrechecken, hvoraf hovedparten modtager den fulde ydelse.
Vi gør så det målrettede over for de 135.000 pensionister, som er lejere, at vi siger, at den urimelighed, der har været, i, at man får modregnet sin boligydelse, boligstøtte, i ældrechecken, gør vi op med.
Vi har syntes, at det var forkert, men sådan var systemet i første omgang bygget op, at man fik sin ældrecheck, og så oplevede man bagefter, at man blev modregnet i sin boligstøtte.
Det har vi ønsket at lave om på, og det laver vi om på med den her finanslov, så vi sikrer, at de 135.000 pensionister, der bor i lejebolig, nu får en helt målrettet forbedring af deres situation.
Et andet område, der er vigtigt at fremhæve ved den finanslov her, er sundhedsområdet.
Det er jo sådan, at vi beskriver i aftalen, hvilken økonomi der er givet til regionerne for at drive sundhedsvæsenet.
Vi sætter fokus på, at det faktisk er vigtigt,
at man, når man bliver syg, bliver behandlet, og at man ikke står på en venteliste, og vi har hele tiden haft fokus på, at på særlige områder er det særlig slemt at stå på en venteliste.
Når det er livstruende sygdomme, er der et særligt behov for, at vi er opmærksomme og gør noget ekstra.
Specielt kræftområdet har haft vores bevågenhed i meget, meget lang tid.
Jeg nævnte også i sidste uge, at vi jo allerede efter valget i 2005 fik fremsat og vedtaget et forslag her i Folketinget, der sagde, at vi ikke ville finde os i, at der ikke skete mere på kræftområdet; der skulle ske nogle nye initiativer.
Det betød, at vi i sommeren 2005 lavede en kræftplan II, som det jo hedder, der gjorde, at vi i 2006 øgede ressourcerne til kræftområdet med 1,1 mia. kr.
Vi gjorde så det, at vi ikke lænede os tilbage og sagde, at nu har vi løst det hele på kræftområdet.
Vi kunne godt se, at der burde gøres endnu mere.
Derfor var det jo også, at vi i forbindelse med forslaget til finanslov for 2007 sagde, at der skulle mere til, og det har så også resulteret i en aftale om, at der næste år kan bruges 200 mio. kr. mere på udstyr til at behandle vores kræftramte medborgere.
Det er jo simpelt hen, fordi vi ved og anerkender, at når man er kræftramt, står man i en helt særlig, svær situation, og det kræver en særlig opmærksomhed fra vores side og en særlig hjælp.
Jeg vil også nævne i forbindelse med finansloven her, at der er nogle områder, som jeg synes det er helt underligt at de tidligere ordførere ikke er kommet mere ind på – og specielt Socialdemokratiets.
Det har været vigtigt for Dansk Folkeparti, at vi med den her finanslov også sikrer, at de unge i højere grad får en chance, at de unge får en uddannelse, at der bliver investeret mere i, at vi får sikret, at alle unge, der går ud af folkeskolen, får sig en ungdomsuddannelse.
Det har været fuldstændig overraskende at se, hvor lidt det har fyldt i debatten.
Tidligere på året gjorde vi da meget ud af at forklare hinanden, hvor vigtigt det var, at vi fik lavet en aftale, der sikrede, at så godt som alle kommer ind og får en ordentlig uddannelse, fordi vi jo ved, at når man kommer senere hen i livet, er en ordentlig uddannelse et udgangspunkt for, om man får et godt arbejde, om man kan tjene sine egne penge og det selvværd, der ligger i det osv. osv.
Det har fyldt utrolig lidt.
Men det er jo faktisk med den her finanslov for 2007, at vi nu tager et skridt fremad, for vi afsætter penge til, at flere kan få en ungdomsuddannelse.
Det er også i den forbindelse, at der ryger flere penge til forskning osv. og flere penge til iværksætteri og den slags, altså nogle af de ting, der skal sikre, at vi også om mange år har en god økonomi i Danmark.
Men økonomien er én ting, noget andet er – og det synes jeg er det væsentligste – at nogle mennesker faktisk får noget ud af det, at nogle unge mennesker får en uddannelse.
I den forbindelse er det jo også værd at bemærke sig, at det er i samme ombæring, vi havde hele diskussionen, som hr. Martin Henriksen også var inde på for et øjeblik siden, omkring 10. klasse, og det er jo også helt utroligt, hvor lidt den debat fylder sådan en dag som i dag.
Vi har jo faktisk brugt et år nu på at diskutere, om 10. klasse skulle laves mærkbart om.
Vi har haft det udgangspunkt, at vi synes, at det er et godt tilbud, vi har; det er godt, at der i vores samfund er plads til at have en 10. klasse og især, at unge mennesker tager på en efterskole og får den mulighed for at komme videre i tilværelsen, som sådan et efterskoleophold giver.
Det har også været meget fraværende i debatten, men jeg vil i hvert fald gerne nævne, at det er meget vigtigt for Dansk Folkeparti, at vi er kom met igennem med de fornuftige ting her i løbet af forhandlingerne.
En stor del af debatten her i efteråret har i øvrigt gået på kommunernes forhold, og jeg har derfor også et par bemærkninger omkring det.
Det er jo ganske naturligt, at kommunerne er i centrum for en debat omkring vores velfærdsydelser, fordi en meget stor del af vores velfærdsydelser leveres via kommunerne.
Nu kan vi jo så konstatere, hvordan tallene er.
Der har været mange diskussioner om, hvorvidt man brugte flere eller færre penge, og hvordan det nu var.
Nu har vi jo nogenlunde overblik over, hvordan kommunerne budgetterer for 2007, og det, vi kan sige, er jo, at det nogenlunde er, som vi hele tiden har sagt, nemlig at man samlet set næste år bruger flere penge.
Man bruger samlet set næste år flere penge på de ældre, og gudskelov for det, for det er der behov for; også når man tager højde for, at der kommer flere ældre, bruger man flere penge.
I det hele taget skruer man på den måde lidt op for blusset rundtomkring i kommunerne.
Det, der så forvirrer – og det er der jo ikke nogen grund til at lægge skjul på, det er jo sådan set naturligt nok – er, at når vi nu samtidig vil bekæmpe ulighed, gør det selvfølgelig, at vi flytter nogle penge fra nogle dele af landet over til andre dele af landet, altså den her udligningsreform, hvor vi helt målrettet siger, at vi vil tage fra nogle og give til nogle andre, fordi vi vil bekæmpe uligheden i det danske samfund, og vi vil sikre, at man der, hvor pengene er flest, f.eks. i det nordsjællandske område, kommer til at betale en større del af gildet til Lolland, til Sydfyn, til Vestjylland, Nordjylland osv.
Det er klart, at det har nogle konsekvenser.
Vi flytter om på nogle ressourcer.
Der, hvor pengene skal komme fra, er man jo aldrig glad.
Der, hvor pengene skal komme til, synes man, man har fået for få.
Det er der ikke noget mærkeligt i.
Men sandheden er jo, at en meget stor del af den diskussion, vi har haft, altså ikke bunder i, om vi bruger flere eller færre penge, for det er rimelig klart, at der bruges flere penge, men vi flytter rundt på pengene, og det tager vi selvfølgelig også ansvaret for i den forstand, at vi er forligspart i forbindelse med udligningsreformen.
Det er jo egentlig det samme, der sker, når man lægger kommuner sammen.
Hvis man lægger fem kommuner sammen til en, er det altså rimelig elementært, at der, hvor man har haft den ringeste service og har brugt færrest penge til skoleundervisning og færrest penge til børnepasning, bliver man typisk løftet i niveau, men der, hvor man har brugt flest penge på eksempelvis folkeskolen, kommer man så til at bruge lidt færre penge.
Det er klart, at der, hvor man skal bruge lidt færre penge, er man da sur over det; der synes man da, at det er træls og ikke rart.
Men vi skal huske på, at det er prisen, hvis vi vil bekæmpe ulighed.
Det, der så har været det helt fantastisk paradoksale at opleve i debatten, er, at de, der har været de største modstandere af hele den her øvelse, de, der har haft de mest krasse bemærkninger, de, der virkelig har råbt højt, er de partiers repræsentanter, der påstår at ville bekæmpe ulighed.
Det har jeg ikke forstået ret meget af.
Jeg har haft meget svært ved at forstå, at det er sådan, at man med den ene hånd vil sige, at man vil bekæmpe ulighed, og når vi så gør noget for at bekæmpe ulighed over landet, så bekæmper man også det, vi gør.
Men det kan som sagt være, at vi får lidt flere forklaringer på det.
Alt i alt er det vores vurdering, at vi med finansloven for næste år har fået et lidt bedre udgangspunkt, end vi havde.
Vi kommer fra en situation, hvor vi altså har et godt samfund, gode værdier, har mange gode ting, vi kan være stolte over og glade for, men at vi også får løst nogle af de udeståender, der er.
Det er så heller ikke lykkedes alt sammen med aftalen om finansloven for 2007, men det er et godt skridt på vejen til at skabe nogle helt konkrete, mærkbare forbedringer for mennesker i det her land.
Derfor er vi også glade for den finanslovaftale, vi har, og mener, at der er rigtig meget i den aftale, vi kan være glade for og stolte over.