Line Barfod (EL), 2008-11-27:
Det håber jeg at ministeren kan forklare, og at hun kan sige, at det er en undtagelse, og at man fremover vil sikre, at der er en ordentlig høringsfrist til organisationerne.
I forhold til indholdet af lovforslaget er jeg fuldstændig enig med fru Astrid Krag i, at det store problem jo er de børn, der bliver sendt til deres forældres hjemland og bliver efterladt der.
Det håber jeg at ministeren så gør i sin besvarelse, for vi har jo gentagne gange hørt om de børn, som er efterladt, og som overhovedet ikke får nogen hjælp fra de danske myndigheder til at komme tilbage.
Man siger bare, at det er forældremyndighedsindehaveren, der har bestemt, at de skal opholde sig et andet sted, og så vil man ikke hjælpe dem.
Det kan jeg jo ikke forstå ikke er omsorgssvigt fra forældremyndighedsindehaverens side, og hvorfor man ikke fra dansk side kan gå ind og sige: De vilkår, som vi kan se at det barn har, er så dårlige, at her er det altså ikke til barnets bedste at være der, og vi bliver nødt til at gribe ind og sikre, at det barn får mulighed for at komme hjem til Danmark, hvor det er vokset op og har sine venner og resten af sin familie, og hvor det har en forventning om have sin fremtid; måske kender barnet slet ikke sproget i det land, som det er blevet sendt til.
Så jeg mener klart, at det er dér, der er det største behov for at gå ind og se på, hvad vi reelt har af muligheder for at hjælpe de her børn, der virkelig er kommet i klemme.
Det er der, problemet ligger.
I det her forslag går man så i stedet ind og tager nogle penge fra forældrene.
I de virkelig grelle sager tror jeg ikke det hjælper noget som helst, og jeg synes, vi mangler at se nogen som helst dokumentation for, at det har hjulpet indtil nu i de sager, hvor man har gjort det.
Det håber jeg vi kan få nogle svar på under udvalgsarbejdet.
Det er jo også det, som Institut for Menneskerettigheder spørger ind til.
De har også efterlyst noget dokumentation for, at det overhovedet har nogen som helst effekt, at man går ind og tager nogle penge fra forældrene.
Fru Marianne Jelved var inde på det her med, hvor få børn man vurderer det drejer sig om, og problemet med ligebehandling, som jeg er fuldstændig enig i, og som der jo også er peget på i rigtig mange af høringssvarene, altså at vi mangler at få nogle forklaringer på, hvordan man sikrer, at der bliver en ligebehandling i forhold til vurderingen af, om det er et lovligt eller ulovligt ophold, og i forhold til om det er nogle fornuftige forløb, børnene bliver sendt ud på, eller ej.
Og derfor er spørgsmålet jo, om det overhovedet er den her vej, vi skal gå, eller om man skal se på andre muligheder for at hjælpe de her børn.
Noget helt andet, der ligger lidt ved siden af det her forslag, er jo så, at jeg mener, at vi har behov for at se på hele spørgsmålet om børneydelser.
Vi har behov for at se på, hvordan vi sikrer, at børneydelserne kommer til børnene i stedet for til forældrene, og på, hvordan børneydelserne bedst muligt hjælper børnene, i stedet for at se på, hvordan vi kan regulere forældrenes adfærd via børneydelserne.
I forhold til hele spørgsmålet om skilsmissefamilier har vi et kæmpe udestående med at få diskuteret børneydelserne, som har så stor indflydelse på forældrenes forhold og nogle gange også på den kamp, forældrene kæmper om børnene.
Der bliver vi altså snart nødt til at se på, hvordan vi sikrer, at børneydelserne bliver fordelt, så det er bedst for børnene, i stedet for den måde, det fungerer på i dag, hvor man nogle gange har indtryk af, at det bliver økonomien, der bliver bestemmende, i stedet for hensynet til barnets bedste.