Yildiz Akdogan (S), 2010-05-27:
Når man snakker om mikrolån, er det et ord, man normalt forbinder med andre dele af verden.
Man tænker ikke ligefrem på Danmark.
Typisk foregår det jo – formidlingen af mikrolån – på den måde, at fattige kvinder i udviklingslandene får et lån på et lille beløb, som de kan bruge til at oprette deres egen virksomhed eller havebrug med.
Det er der gjort rigtig mange gode erfaringer med, og alle de her projekter har stort set været overvældende gode.
Ophavsmanden til den her gode idé er nobelprismodtageren Muhammed Yunnus, som med sin idé om mikrolån har gjort en stor forskel for rigtig, rigtig mange kvinder i hele verden.
I Danmark findes der tusindvis af kvinder, særlig nydanske kvinder, der er på offentlig forsørgelse, uden det måske er nødvendigt.
Ofte drejer det sig om kvinder, der er fulde af initiativ og skabertrang.
Disse kvinder har masser af ressourcer til at arbejde hårdt og drive en virksomhed, men barriererne for at komme i gang er ofte så høje, at det er umuligt for de her kvinder at komme i gang.
Der er først og fremmest den økonomiske barriere.
Når man er alenemor til tre, bor i Urbanplanen og er på offentlig ydelse, er der altså ikke nogen bank, der vil låne én penge.
Drømmen om at starte sin egen lille cateringvirksomhed bliver aldrig en realitet – det er i hvert fald tilfældet for Özden, mor til tre, der bor i Urbanplanen på Amager.
Der er også kulturelle og sociale barrierer.
Det er svært, det er nyt, det kræver rigtig meget viden, indsigt og støtte at starte sin egen lillebitte virksomhed.
Det kræver også netværk, det kræver den nødvendige rådgivning og vejledning, som så tilfældigvis ikke er der.
Det er svært, når man bor i områder, hvor alle andre er i den samme situation som en selv.
Det betyder f.eks., at Fadime, der netop også havde en drøm, aldrig fik åbnet den her lille specialbutik med tyrkiske kager, som hun ellers så gerne ville.
Men fordi der er så mange økonomiske, kulturelle og sociale barrierer, behøver der jo ikke at være nogen politiske barrierer for at tænke lidt mere visionært og for at tænke lidt mere frem.
Den nuværende rådgivningsmulighed er bestemt ikke målrettet de nydanske kvinders problemer eller behov.
Hensigten med det her forslag er at bryde den her kæde og komme i gang, give de her kvinder, der har lyst til at starte, deres egen chance.
Hvis nu Özden og Fadime gerne vil være iværksættere, hvorfor skal de så holdes i passiv forsørgelse?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Ved at yde et lille lån til de kvinder, der har en god idé, kan vi med en meget lille økonomisk indsats og den rette rådgivning gøre en virkelig, virkelig stor forskel for faktisk ret mange kvinder.
Vi kan give en stor gruppe mennesker mulighed for at skabe sig et bedre liv på deres egne præmisser.
Hvis disse kvinder lykkes med deres projekter, kan vi samtidig få løftet hele familien ud af den fattigdom, som de måske ellers ofte vil befinde sig i.
Nogle gange skal der virkelig meget lidt til at sætte en meget positiv kædereaktion i gang.
Det gælder bare om at være visionær og målrettet nok.
Spørgsmålet er så, om der er den politiske vilje til at tage det her store skridt, hvor social ligestilling og erhvervspolitik kan gå op i en højere enhed til fordel for kvinderne såvel som for samfundet.
Et forsøg med mikrolån målrettet nydanske kvinder over en 2-årig periode er nemlig både social- og ligestillingspolitik.
Det handler om at bryde den negative cirkel, give kvinderne mulighed for at deltage og blive rollemodeller for andre kvinder og deres børn, og var det egentlig ikke det, regeringen gik rundt og snakkede om?
Men det her er altså også erhvervspolitik.
Det er erhvervspolitik, fordi kvinderne via hjælp og støtte kan komme ud af arbejdsløshedskøen eller væk fra overførselsindkomster og være aktive og bidrage til samfundet.
Hvorfor er der så den her politiske uvilje mod en forsøgsperiode på 2 år med en udgift på sølle 5 mio. kr. fra Vækstfonden?
Hvorfor ikke prøve at starte det?
Det er jo egentlig små beløb, og lad mig understrege, at det ikke bare er små beløb, men at det altså er lån.
Det er ikke penge, som vi forærer de her kvinder, det er lån.
Det er små beløb, der skal give muligheder, og netop beløbsstørrelsen skal man ikke undervurdere.
Jeg kunne forstå, at ministeren har misforstået forslaget, for der står altså ikke nogen steder noget om 1.000 kr.
Det var et eksempel fra et tidligere forsøg, som bliver nævnt i beslutningsforslaget.
Men hvad enten det er 15.000 kr., 20.000 kr. eller 50.000 kr., skal man ikke undervurdere de her beløb.
For nylig var der et indslag i TV-avisen, hvor en ung nydansk kvinde med bare 50.000 kr. i startkapital fik sat gang i sin mobile frisørbutik.
Journalisten spurgte hende: Hvad har mikrolån egentlig betydet for dig?
Der var en lille pause, og så sagde kvinden smilende: Jeg har fået et liv.
Det synes jeg da er meget, meget fint.
Men hvorfor ikke have et projekt, der hedder: Lad os starte en målrettet gruppe og se, hvad vi kan nå af resultater og få af erfaringer?
Altså, hvorfor er det så svært at komme i gang med det?
Jeg vil gerne understrege, at det her ikke er for at lave en positiv særbehandling.
Det er heller ikke hensigten med det her forslag at danne et parallelsamfund, på ingen måde.
Det er tværtimod for at hjælpe en gruppe af kvinder, som ikke har den nødvendige viden, den nødvendige indsigt, og som ikke mindst ikke har det nødvendige netværk til at kunne gå ind og realisere deres drømme.
Når en kvinde med indvandrerbaggrund starter egen virksomhed, har det betydning for hele det danske samfund, først fordi vi har brug for mennesker, der ikke er bange for at tage chancer og at sætte ting i gang, dernæst fordi integrationen på arbejdsmarkedet af danskere med indvandrerbaggrund er nødvendig for at opretholde sammenhængskraften i Danmark, og endelig fordi disse kvinder bringer os nærmere fuld ligestilling i Danmark.
Det er afgørende i et samfund med færre erhvervsaktive og flere ældre.
Det sagde den forhenværende statsminister.
Politikken er åbenbart ændret siden hen.
Jeg vil gerne afslutningsvis takke SF's ordfører for hans meget fine tale og for netop motivationen i at sige, at det her altså er et forsøg, og at det i sidste ende er en win-win-situation for alle – for kvinderne, for samfundet og ikke mindst for de her kvinders børn.
Jeg vil også gerne lige komme med en kort bemærkning til Enhedslisten og takke for deres positive tilkendegivelser for beslutningsforslaget.
Det er rigtigt, at lånene er via banken, men hensigten bag det her beslutningsforslag er jo også at give de rigtige og nødvendige instrumenter til, at de her kvinder kan komme i gang.
Og det er netop grunden til, at der ikke skal være nogen barrierer; så det er netop derfor, at der er sat et lille beløb af, der er målrettet præcis den her gruppe, så vi er sikre på, at det er den her gruppe, der kan blive løftet op.
Men jeg vil sige tak for de andre bemærkninger, som Enhedslistens ordfører remsede op.
Jeg skal sige, at det her beslutningsforslag også er fremsat af Det Radikale Venstre.
Ordføreren er her ikke, men jeg skal på ordførerens vegne sige, at de selvfølgelig også støtter det her forslag.
Jeg vil gerne sige tak for kommentarerne.