Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-04:
Jeg vil gerne takke for debatten og for ordførernes kommentarer til lovforslaget, der som bekendt er en del af vores satspuljeaftale for 2008.
Satspuljeaftalen er jo i sig selv en opfølgning på den massive indsats, som vi sammen har gjort for at indfri vores fælles ambition om at begrænse narkotikamisbruget og de skader, som følger med misbruget.
Regeringen og forligspartierne har med satspuljeaftalerne for 2004 og 2006 afsat betydelige midler til flere og bedre behandlingstilbud, og nu er vi altså blevet enige om en yderligere intensiveret indsats, bl.a. i form af en heroinordinationsordning.
På den baggrund er jeg da heller ikke overrasket over den brede opbakning, som lovforslaget har fået i dag, men jeg har naturligvis noteret mig, at fordelingen af satspuljemidlerne har givet anledning til betænkeligheder hos ordførerne.
Med satspuljeaftalen har vi fået de overordnede indholdsmæssige og økonomiske forhold på plads.
Med det lovforslag, som vi førstebehandler i dag, kan vi også få de overordnede juridiske forhold på plads.
Inden det kommer så langt, forestår der imidlertid en omfattende forberedelse.
Det er først, når Sundhedsstyrelsens forberedende arbejde er gjort, og når den nye vejledning med nærmere retningslinjer tager form, at der kan siges noget mere præcist om den konkrete udformning af ordningen, som ventes indført i begyndelsen af 2009.
Det er også først, når Sundhedsstyrelsen har fået udformet ordningen, at der kan siges noget endeligt om, hvordan de afsatte midler fordeles mest rimeligt.
Med satspuljeaftalen er regeringen og forligspartierne i første omgang blevet enige om, at kommunernes udgifter skal kompenseres via det statslige bloktilskud, men som det er blevet sagt under satspuljeforhandlingerne, og som jeg klart og tydeligt har skrevet i et svar til netop fru Sophie Hæstorp Andersen, er det altså hensigten, at vi i den forbindelse skal benytte os af den såkaldte københavnermodel, for når det drejer sig om satspuljeinitiativer, om den lægelige stofmisbrugsbehandling, har der udviklet sig en praksis for at benytte netop den model ved fordelingen af det statslige bloktilskud.
Københavnermodellen indebærer, at Københavns Kommune forlods tilgodeses af de samlede midler svarende til det faktiske udgiftsbehov.
Den resterende del af midlerne overføres så til bloktilskuddet og fordeles efter befolkningstal.
Hvis det nu i forbindelse med Sundhedsstyrelsens udformning af ordningen skulle vise sig, at københavnermodellen ikke er tilstrækkelig til at sikre en rimelig fordeling af midlerne, f.eks. hvis udgifterne alene skal bæres af de 4-5 største byer, er jeg helt åben over for andre modeller.
Med det udgangspunkt stiller jeg mig til rådighed for det udvalgsarbejde, vi sætter i gang.
Jeg vil også kvittere over for hr. Karl H. Bornhøft for det forslag, som kom derfra.
Det tager vi naturligvis også med.
Jeg er fuldstændig åben over for alt, hvad der bliver sagt fra fru Sophie Hæstorp Andersens side.
Det, der er det overordnede formål for os i det her, er jo at gøre livet en lillebitte smule nemmere set fra en medicinsk vinkel for de allerhårdest belastede narkomaner, sådan at vi kan lette dem for dagligt at skulle skaffe flere tusinde kroner til deres næste fix, sådan at vi kan sørge for, at de måske kan få genoptaget kontakten til familie og venner og få et andet overskud i tilværelsen end at gå og lave kriminalitet.
Hvordan det gøres bedst, er en form for teknik, hvor jeg vil støtte mig til Sundhedsstyrelsen, men alt er sådan set åbent for diskussion.