Peter Juel Jensen (V), 2013-04-09:
Jeg vil indledningsvis gerne takke ministeren for en meget fyldestgørende redegørelse.
Det har igen været et meget aktivt år i OSCE.
Formandskabets højeste prioritet var den menneskelige dimension med særligt fokus på mediefrihed på de digitale medier.
Arbejdet for våbenkontrol og tillidsskabelse var også højt på dagsordenen, og ligeledes en fortsættelse af arbejdet mod transnationale trusler, god regeringsførelse samt fremskridt i løsningen på de frosne konflikter – en meget ambitiøs dagsorden, men også en meget nødvendig dagsorden.
Valget af emner for det irske formandskab var nok ikke helt tilfældigt, da OSCE i de senere år i stigende grad har været præget af voksende uenigheder og værdikonflikter mellem øst og vest.
Denne udvikling afspejlede sig også ved det årlige OSCE-udenrigsministermøde, som fandt sted i Dublin i december 2012.
Her lykkedes det for andet år i træk, ikke at vedtage beslutninger inden for den menneskelige dimension, ligesom det for første gang heller ikke var muligt at opnå enighed om beslutninger inden for den politisk-militære dimension, hvilket er ganske uacceptabelt.
Det var langtfra tilfredsstillende, da vi var mange, der havde forventet os betydelig mere af ministermødet.
Dog blev der opnået resultater i form af beslutninger eller erklæringer vedrørende arbejdet med de transnationale trusler, god regeringsførelse, Helsinki +40-processen samt om Moldaviaspørgsmålet.
Men på de store emner kunne man kun konstatere stilstand, og i OSCE er stilstand lig med tilbagegang.
OSCE består af 57 lande, 57 meget forskellige lande, hvilket indimellem giver store udfordringer.
Selvfølgelig skal der tages hensyn, men vi kan ikke gå på kompromis med grundlaget for OSCE, nemlig Helsingforsaftalen.
Forskellighederne er også en stor udfordring med hensyn til at opnå enighed om de store emner.
Men da alle medlemslandene har tilsluttet sig det samme stykke papir, burde det da være muligt.
OSCE er et unikt samarbejde, der dækker et område fra Nordamerika til det østlige Rusland og Centralasien.
Det er baseret på et bredt sikkerhedsbegreb og et konsensusprincip, der både er en styrke og nok også en svaghed.
Samarbejdet har sit afsæt i Helsingforstraktaten fra 1975 og har i sin natur fra begyndelsen været præget af forholdet mellem øst og vest.
Og selvfølgelig spiller det en rolle, at en mere selvhævdende russisk udenrigspolitik har set dagens lys, hvilket også har påvirket den russiske adfærd i OSCE.
Også stramningerne i den russiske indenrigspolitik har haft en sideeffekt på Ruslands ageren inden for OSCE-arbejdet med demokrati og menneskerettigheder, den såkaldt menneskelige dimension, ligesom den interne udvikling i Hviderusland igennem længere tid også har været med til at sikre, at landet har været en vanskelig aktør i OSCE.
Heroverfor står især USA og EU, der netop lægger vægt på den menneskelige dimension og tillægger den en særdeles stor betydning.
Så på trods af en næsten uoverkommelig opgave, er der muligheder for holdbare løsninger, men disse løsninger forudsætter også, at ministerrådet tør træde i karakter.
Denne løftede pegefinger er ikke den eneste.
Igen i år på ministerrådsmødet holdt den danske udenrigsminister sig ikke tilbage på især den menneskelige dimension, denne gang med fokus på mediefrihed og støtte til OSCE's feltmissioner og andre uafhængige institutioner.
Der er god tradition for, at danske udenrigsministre marker sig stærkt på dette område, hvad der også bliver lagt mærke til, hvilket mine kolleger i OSCE også er friske på at give et skulderklap med på vejen for.
Dette er med til at sikre stabilitet omkring den danske regering i OSCE, hvilket gør Danmark til et land, der bliver lyttet til, dette på trods af skiftende regeringer med skiftende politiske ståsteder.
Men i den store verden bliver det betegnet som den danske måde, hvilket vi nok i bund og grund kun kan være stolte af.
Desværre er det ikke kun Danmark, der har lagt et spor, der til stadighed forfølges i OSCE.
På Dublinmødet var vi igen vidner til, at Rusland og Hviderusland forsøgte at tilbagerulle deres forpligtelser.
De blokerede også for en beslutning om mediefrihed på internettet, som det irske formandskab og EU havde givet en særlig prioritet.
Og de søgte at fremme et forslag om politiske rammer for valgobservation, der var uacceptabelt for de vestlige lande.
Rusland afviste at forhandle et EU-forslag om forenings- og forsamlingsfrihed, idet man stillede spørgsmålstegn ved EU's status og ret til at fremlægge et sådant forslag.
Det er afgørende for Danmark og de øvrige vestlige lande, at der blev en tilbagerulning af forpligtigelserne.
Dermed var der ikke konsensus, hvilket betyder, at der var stilstand på den menneskelige dimension – desværre.
OSCE PA afholdt den årlige mission i Monaco.
OSCE PA vedtog 25 resolutioner over en lang række emner, herunder en opfordring til øget samarbejde med de nye mellemøstlige demokratier efter det arabiske forår.
Valgobservationerne er et af OSCE's vigtigste redskaber til at fremme og fastholde en demokratisk udvikling OSCE-medlemskredsen.
Det er et af organisationens mest synlige arbejdsområder, og OSCE er internationalt anerkendt for sin ekspertise.
Som hovedregel foregår observationerne i et tæt samarbejde mellem ODIHR og OSCE's parlamentariske forsamling baseret på en samarbejdsaftale fra 1997.
Antallet af valgmissioner og omfanget af dem afhænger fra år til år og er til dels styret af afholdte valg inden for OSCE-området.
I 2012 fandt der seks større valgobservationer sted, mens tre andre, mindre observationer fandt sted i Serbien, Montenegro og i USA.
Herudover blev der foretaget behovsmissioner i Grækenland, Frankrig, Holland og Litauen.
Et hold valgeksperter fulgte desuden parlamentsvalget i Rumænien.
Valgobservationen i Ukraine med over 600 OSCE-observatører var den største af sin art hidtil.
ODIHR sender forud for de nationale valg behovsvurderinger til de pågældende lande.
Rusland og ligesindede lande finder, at ODIHR's behovsvurderinger og valgobservationernes missioner retter et uberettiget kritisk fokus på den situation, der er i disse lande sammenlignet med de rapporter, der kommer tilbage fra vestlige lande.
Særlig Rusland og Hviderusland har argumenteret for en mere politisk styring af valgobservationsarbejdet.
Samarbejdsaftalen fra 1997 foreskriver et tæt parløb mellem ODIHR og OSCE PA, så vidt det er muligt, ligesom der også fordres en fælles udtalelse om og en vurdering af valget.
Fra dansk side betones vigtigheden af, at de to institutioner samarbejder og taler med én stemme i forbindelse med valgobservationer.
Det skete ikke i forbindelse med præsidentvalget i USA i november 2012 eller ved parlamentsvalget i Armenien i februar 2013.
Ligesom ved valget til Dumaen i Rusland var det særdeles svært for OSCE PA at få adgang til informationer, som ODIHR havde samlet.
ODIHR ville ikke sende materialet til København, så det indsamlede materiale kunne ikke indgå i OSCE PA's arbejde forud for missionen.
Men OSCE var velkommen til at sende en medarbejder til ODIHR i Moskva.
Dette er ikke acceptabelt og ikke en hensigtsmæssige måde at bruge ressourcerne på, hverken i ODIHR eller i OSCE PA.
Der pågår i øjeblikket bestræbelser på at genetablere dette samarbejde, hvilket også er nødvendigt.
Jeg har været med siden 2007, og det er kun gået en vej, og det er ikke til det bedre.
Jeg føler selv, at OSCE PA har gjort alt for at fremme samarbejdet, men der skal to parter til et godt samarbejde.
Jeg håber, at man holder fast i aftalen fra 1997, og at man igen får et respektfuldt samarbejde til glæde og gavn for begge parter.
Ingen skal dog være i tvivl om, at opnår vi ikke dette, rammer det begge organisationers renommé, og respekten for både ODIHR og OSCE vil falde.
Dette er ikke, hvad vi har brug for, hvis målsætningerne i Helsingforstraktaten skal opfyldes.
Venstre tilslutter sig ministerens redegørelse og ser frem til endnu et spændende arbejdsår i OSCE.