Søren Espersen (DF), 2010-03-04:
Jeg vil ikke starte en stor polemik igen.
Jeg har bare nogle ting, jeg føler jeg gerne vil slutte af med.
Tak til udenrigsministeren og tak til deltagerne i debatten.
Jeg vil dog sige, at når udenrigsministeren – det er det væsentlige – siger, at der ingen ændringer er i dansk Tibetpolitik, så må jeg alligevel spørge uden at forvente at få et svar, for det gør jeg ikke: Hvorfor ændrer det så alt?
Hvorfor ændrede den note så alt?
Hvorfor blev kineserne begejstrede?
Hvorfor standsede de chikanen mod danske virksomheder?
Og hvorfor blev tibetanerne bestyrtede?
Det er altså spørgsmål, som er nødt til at stå her.
Vi har ret til at mødes med, hvem vi vil, siger udenrigsministeren.
Det står i verbalnoten.
Ja, ligesom Tøger Seidenfaden har ret til at bringe Muhammedtegningerne.
Det er jo en rettighed, som er ligegyldig.
For jeg vil næsten æde min gamle hat på – det skal man passe på med – at når Dalai Lama kommer til Danmark næste gang, bliver det ikke på Marienborg hos statsminister Lars Løkke Rasmussen.
Men vi har retten.
Ja, Tøger Seidenfaden har også retten til at bringe, hvad han vil.
Det gør han heller ikke.
Resten af verden ser på sagen på samme måde, som Danmark gør, siger udenrigsministeren.
Det er simpelt hen ikke rigtigt.
Så det er ikke helt korrekt.
Udenrigsministeren siger, at det ikke er Dalai Lamas ønske.
Hvad så hvis det blev det en dag?
Ændrer vi så politikken over for Kina?
Hvad nu, hvis der kommer, og det gør der jo om nogle år, en ny dalai lama, der siger: Mit ønske er selvstændighed for det tibetanske folk.
Vi vil have et frit Tibet.
Skifter vi så igen?
Meddeler vi så kineserne, at det nu ikke længere er en etkinapolitik, vi går ind for, for nu følger vi Dalai Lama?
Dalai Lama er i den grad i det hele taget i debatten i dag blevet brugt og, synes jeg også, misbrugt.
Man har brugt ham som alibi for det, man har gjort: Det er for Dalai Lamas skyld.
Jeg synes, det er for meget, og det er ikke fair i forhold til de reaktioner, vi har modtaget, og som jeg er sikker på de andre partier også har fået fra Dalai Lamas repræsentanter.
Kort om hr. Naser Khaders indlæg, hvor man fra konservativ side tøvede med at anerkende tibetanerne som et folkeslag
: Jeg ved godt, at hr. Naser Khader påberåbte sig, at han ikke er juridisk ekspert.
Det er jeg heller ikke.
Den sætning, der bliver sagt om, at det ved man ikke rigtig, er interessant.
Det synes jeg var lidt pinligt.
Dialogen bliver hele tiden nævnt.
Selvfølgelig skal vi da have dialog om, hvad det skal være.
Jeg er parat til at tale med alle mennesker.
Jeg ved bare ikke, om det har nogen særlig effekt i forhold til Kina.
Jeg ved ikke, om der foregår en dialog lige nu.
Jeg ved ikke, om kineserne har en særlig god samtale med Dalai Lama.
Det tror jeg da bestemt ikke de har.
Hr. Niels Helveg Petersen var ikke fair, da han sagde, at Dansk Folkeparti nu har sagt, at de ikke støtter tibetansk selvstændighed.
Jeg har bare hele tiden sagt, at det ikke er mit bord, hvordan tibetanerne vil indrette deres fremtid.
Jeg kan da ikke gå ind og sige, at nu vil jeg have tibetansk selvstændighed.
Jeg er ikke tibetaner, men jeg modsætter mig ikke tibetansk selvstændighed, som hr. Holger K. Nielsen og SF og alle de andre, der har været med i det her, gør.
De modsætter sig tibetansk selvstændighed.
Se, det er forskellen.
Det er ikke mit bord.
Jeg konstaterer bare, at tibetanerne er et folk, og jeg vil ikke modsætte mig deres ønske om selvstændighed.
Afslutningsvis vil jeg bare sige om verbalnoten, og så kan man hoppe og danse, alt det man vil, at det var en verbalnote, som ændrede alt.
Den betød, at kinesisk chikane mod Danmark standsede som ved et trylleslag på klokkeslæt, at den store leder stod og mødte den anden store leder under COP15, og de trykkede hånd, og nu var de enige om, at klimaet skulle fremhæves.
Det var et krav fra Kina.
Teksten var skrevet af kinesere på engelsk, og vi skulle bare skrive under.
Det er altså en helt ny situation.
Jeg er nødt til at sige det.
Vi troede, det hjalp, så vi fik en hel masse gode klimaaftaler.
Det gjorde vi ikke.
Kineserne er jo fuldstændig ligeglade og gjorde, som de ville.
Selvfølgelig.
Hvad tjener Danmark bedst? sagde hr. Michael Aastrup Jensen, og det er det, der er afgørende for Venstres udenrigspolitik.
Den må også have ændret sig.
Anders Fogh Rasmussen sagde ikke under Muhammedkrisen: Hvad tjener Danmark bedst?
Han sagde: Vores aviser har ret til at gøre, hvad de vil, selv om vi ikke sælger mælk i Saudi-Arabien.
Michael Aastrup Jensens vurdering var ikke hans vurdering.
Så der må også være sket et skifte i Venstre.
Det var ikke klogt sagt, at alting går på ussel mammon og handler om, hvor vi kan sælge og sælge mest.
Dumt sagt af hr. Michael Aastrup Jensen.
Det var forhåbentlig en fortalelse.