runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2016-04-29:
Når udenlandske diktaturer og undertrykkende regimer øver indflydelse i Danmark, er der grund til bekymring.
Nogle gange er det let gennemskuelige og primitive forsøg på at påvirke holdningerne hos os i Danmark.
Det gælder f.eks., når den dansk-nordkoreanske venskabsforening får tilskud fra Nordkorea til at sende foreningens medlemmer og andre interesserede på propagandarejser.
Andre gange sker påvirkningen mere i det skjulte.
Det er tilfældet, når man tager så meget hensyn til danske firmaers kommercielle interesser, at dansk politi får ordre om at skride hårdt ind over for fredelige demonstranter, der vifter med Tibets flag under kinesiske statsbesøg.
Det er også problematisk, når undertrykkende regimer, hvor islam er statsreligion, øver indflydelse i Danmark, og det gælder et land som Qatar, hvis tidligere storemir, som det nævnes i bemærkningerne til det beslutningsforslag, vi diskuterer i dag, har støttet et moskébyggeri i København med 150 mio. kr.
Med til historien hører jo altså, at Qatar er et land, som den USA-ledede koalition arbejdede tæt sammen med under krigsførelsen mod Irak, og som vestlige stater fortsat samarbejde med militært.
Måske er det på grund af det samarbejde, at bl.a. den danske regering holder forholdsvis lav profil, når det gælder kritik af menneskerettighedssituationen i Qatar.
I Enhedslisten mener vi, at der skal være den størst mulige grad af åbenhed omkring finansieringen af religiøse aktiviteter i Danmark.
Hvis økonomien omkring opførelse af moskeer og andre religiøse bygninger ikke er offentlig tilgængelig og let gennemskuelig ud fra den lovgivning, der gælder i dag, vil vi meget gerne være med til at sikre større åbenhed og om nødvendigt gennem en ny lovgivning.
Så man kan sige, at hvis intentionen med det her beslutningsforslag er at skabe større gennemskuelighed, tættere kontrol med udenlandske tilskud til religiøse bygninger i Danmark, støtter Enhedslisten den intention.
Når vi alligevel ikke umiddelbart kan støtte forslaget, skyldes det, at det er meget svært at afgrænse, hvilke udenlandske donorer der skal forhindres i at yde støtte.
Forslagsstillerne opererer i forslaget med betegnelsen terrorbevægelser.
Det er jo et temmelig værdiladet begreb.
Også præsident Erdogans styre i Tyrkiet støtter religiøse aktiviteter i Danmark.
Den danske regering samarbejder med den tyrkiske om udstationeringen af 30 imamer, som virker ved muslimske menigheder i Danmark, og Danmark og EU har jo altså netop lavet en milliardaftale om flygtninge med Erdogans regering, samtidig er der altså solid dokumentation for, at de tyrkiske myndigheder samarbejder med Islamisk Stat.
Så konklusionen: Vi støtter sådan set intentionen.
Det er dybt problematisk, at der er udenlandske antidemokratiske regimer, som forsøger at påvirke det danske samfund på den her måde.
Vi tror på, at åbne regnskaber, tættere kontrol er vejen frem.
Marcus Knuth (V), 2016-04-29:
Mange tak.
Som partierne i salen allerede ved, er Venstre meget optaget af at bekæmpe de mørke kræfter, som modarbejder det danske samfund.
I TV 2-programmerne »Moskeerne bag sløret« så vi, hvordan personer udnytter den frihed, som man nyder her i Danmark, til at prædike sharialov og samfundsnormer, som ligger meget, meget langt fra de danske samfundsnormer.
Det vil vi i Venstre gøre alt for at bekæmpe.
Desuden er bekæmpelse af den stigende terrortrussel, som vi oplever, ikke bare i Danmark, men i hele verden, central i Venstres sikkerhedspolitik.
Men med det her forslag tager Dansk Folkeparti lidt en anden drejning ved bl.a. at ulovliggøre modtagelse af økonomiske midler til religiøse og kulturelle bygninger og formål i Danmark fra fremmede stater.
Jeg kan berolige forslagsstillerne med, at ja, når det kommer til terrordelen, arbejder vi allerede meget, meget hårdt på det område.
I øjeblikket ligger der et lovforslag fra justitsministeren i høring, der skal gøre det strafbart at modtage økonomisk støtte fra en terrororganisation til at oprette eller drive en institution, virksomhed eller lignende i Danmark.
Med det lovforslag stræber vi mod at yde en afgørende indsats mod de donationer, der flyder ind over grænsen, og som bliver brugt til at sprede antidemokratisk propaganda.
Derudover har regeringen også nedsat Trossamfundsudvalget, som skal overveje og i slutningen af året komme med anbefalinger til, hvordan der kan skabes større transparens i trossamfundenes økonomiske forhold.
Dertil kommer, at der i lovgivningen i dag allerede er et ganske udmærket grundlag for at bekæmpe hvidvask og terrorfinansiering.
Regeringen og Venstre er altså godt i gang, når det kommer til at bekæmpe terror, til at bekæmpe de absurde holdninger, som bliver udbredt via udenlandske donationer, og derfor vurderer vi ikke, at det forslag, som bliver fremsat her i dag, vil bidrage væsentligt til det arbejde, der allerede foregår.
Derfor støtter Venstre ikke forslaget.
Trine Bramsen (S), 2016-04-29:
Forslaget her pålægger regeringen at fremsætte et lovforslag, der gør det ulovligt at modtage økonomiske midler til religiøse og kulturelle bygninger og formål i Danmark fra fremmede stater, der har tilknytning til terrorbevægelser, eller som modarbejder demokrati og vestlige værdier og livsførelse, eller fra organisationer og privatpersoner med samme sigte.
Lad mig starte med at gøre det fuldstændig klart, at det set med socialdemokratiske briller er helt og aldeles uacceptabelt, at religiøse samfund her i landet understøttes af terrororganisationer – helt uacceptabelt.
Og derfor skal vi gøre, hvad der står i vores magt, for at bekæmpe disse.
Vi tager gerne lovgivningen i brug.
Vi skærper gerne myndighedernes indsats.
Og vi hilser ethvert andet initiativ til formålet velkommen.
Forslaget, som vi behandler her i dag, har dog en række udfordringer, hvorfor vi ikke umiddelbart kan støtte det.
For det første er det ikke klart afgrænset, hvem disse lande eller privatpersoner er.
Og det vil i værste fald betyde, at vi risikerer, at religiøse samfund som sømandskirker mister deres tilskud, altså fordi loven er uklar.
Hvis andre lande indfører en tilsvarende lov, kunne det i værste fald betyde, at danske sømandskirker, der er vigtige kulturinstitutioner og mødesteder for danskere rundtomkring i hele verden, skulle lukke, fordi der er radikaliserede fundamentalister bosiddende i Danmark, sådan som vi eksempelvis har hørt er tilfældet i Grimhøj.
For det andet er definitionen af stater noget uklar, hvilket kan gøre det svært at bruge det, der lægges op til, i praksis.
Hvad vi derimod gerne vil, er at være med til at stramme kursen over for de her på anden vis.
Og vi drøfter meget gerne temaet videre, også i denne sammenhæng, og medvirker til at finde løsninger, der virker i praksis.
Også på skatteområdet er der lovhåndtag, vi kan tage fat i for at modvirke det her.
Med de ord skal jeg meddele, at vi til fulde støtter hensigten med forslaget her, men at vi håber sammen at kunne arbejde på andre lovmæssige eller myndighedsmæssige initiativer til bekæmpelse af det, der ligger bag intentionen i lovforslaget.
Inger Støjberg (V), 2016-04-29:
Der er simpelt hen det særegne ved den her debat, at vi er enige, og det forekommer jo indimellem her i Folketinget også.
Så vi er jo ikke uenige.
Det er måske bare et spørgsmål om temperament, f.eks. om man skal vente på Trossamfundsudvalget, eller om man ikke skal, og der mener jeg jo bestemt vi skal have fast grund under fødderne.
Dansk Folkepartis beslutningsforslag pålægger regeringen at fremsætte forslag om ændring af udvisningsreglerne i udlændingeloven, men også at undersøge muligheden for at stramme yderligere op.
Forslagsstillerne foreslår først at genindføre formuleringen med sikkerhed i udlændingeloven, så der fremover altid vil skulle ske udvisning, medmindre det med sikkerhed er i strid med Danmarks internationale forpligtelser.
Med andre ord vil stramningen tilbageføre udvisningsreglen til den form, som den havde, da den tidligere VK-regering med støtte fra Dansk Folkeparti i 2011 skærpede udvisningsreglerne, og som den senere regering, S-R-SF-regeringen, i 2012 lempede.
Det syntes jeg dengang var en meget stor fejl af S-R-SF-regeringen, og det synes jeg fortsat.
Ingen kan være i tvivl om min holdning.
Udlændinge, der begår kriminalitet, er ikke velkomne i Danmark.
Det kan derfor heller ikke komme bag på nogen, at regeringen selvfølgelig støtter den skærpelse af udvisningsreglerne.
Netop derfor har regeringen selv haft de selv samme overvejelser og intentioner, da det sender et klart signal om, at udvisning af kriminelle udlændinge skal ske i videst muligt omfang.
Forslagsstillerne foreslår derudover, at reglerne om betinget udvisning også skal gælde udlændinge omfattet af EU-retten.
I dag er udlændinge omfattet af EU-retten helt undtaget fra udlændingelovens regler om betinget udvisning, og jeg har måttet konstatere, at EU-retten ganske enkelt sætter en stopper for at ændre reglerne om betinget udvisning, så de også kommer til at gælde for udlændinge omfattet af EU-retten.
Det skyldes, at EU-borgere har en særlig fordelagtig retsstilling efter EU-rettens regler om fri bevægelighed, som Danmark jo er forpligtet til at følge.
Andre kriminelle udlændinge kan og vil som hidtil naturligvis blive betinget udvist af Danmark.
Forslagsstillerne foreslår endelig, at muligheden for at stramme yderligere op skal undersøges.
Det kan heller ikke komme helt bag på nogen.
Jeg kunne ikke være mere enig, og muligheden for det vurderer regeringen selvfølgelig løbende.
Det betyder også, at spillerummet inden for de internationale forpligtelser skal udforskes, og om nødvendigt skal vi jo også tage en debat om det og udfordre lige præcis den del.
Sammenfattende deler regeringen selvfølgelig ønsket om, at kriminelle udlændinge udvises i videst muligt omfang, men regeringen kan af de grunde, jeg har nævnt, ikke støtte beslutningsforslaget i sin helhed, men kommer altså med et lovforslag, når Folketinget træder sammen igen efter sommeren.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2016-04-29:
Jeg tror, at spørgeren øjensynlig overhørte mit citat fra Dommerforeningens formand, Mikael Sjöberg, som meget betvivler den sag, som hr. Marcus Knuth netop refererede, og meget klart siger, at det ikke har fået nogen betydning for praksis at ophæve bestemmelsen.
Den er fastholdt som stram praksis.
Samtidig siger direktøren for Institut for Menneskerettigheder, at det er mange års praksis og domme fra Højesteret og Menneskerettighedsdomstolen, der er afgørende for en sags udfald.
Det er det, jeg henholder mig til.
Vi har ikke i Radikale Venstre behov for at imødegå procesrisiko eller andre fine ord.
Vi har behov for at overholde vores grundlæggende internationale forpligtelser.
Og nej, det betyder ikke, at der er nogen som helst sympati for kriminelle.
Det gør vi for alle borgeres skyld.
Marcus Knuth (V), 2016-04-29:
Det vil sige, at ordføreren værner mere om kriminelle udlændinges rettigheder og mulighed for at blive i Danmark, således at vi i det her tilfælde har en voldtægtsforbryder gående rundt i Danmark?
Man vægter det højere end unge danske pigers sikkerhed her i det danske samfund?
Trine Torp (SF), 2016-04-29:
Jeg vil starte med at sige, at i SF anfægter vi hverken forældrenes omsorgs- eller forsørgelsesforpligtelse.
Men jeg vil gerne høre ministeren, om ikke også ministeren anerkender, at der jo stadig væk er udgifter forbundet med at være forældre.
Altså, ethvert barn bliver jo anbragt med henblik på hjemgivelse på et eller andet tidspunkt.
Det vil sige, at man skal opretholde et hjem med eventuelt et værelse til barnet, når det kommer hjem på weekend, at man skal skabe nogle gode rammer for samvær og aktiviteter, når man har sit barn på weekend, og for mange vil det også være et spørgsmål om at have tøj og sko flere forskellige steder, så man ikke skal slæbe det frem og tilbage – der er en lang række udgifter – man holder også ofte ferie med sine børn, selv om de er anbragt, så man har altså stadig væk en omsorgs- og forsørgelsesforpligtelse; man bliver også trukket i nogle ydelser, når ens barn er anbragt.
Så anerkender ministeren ikke, at der stadig væk er udgifter forbundet med forældrenes forsørgerrolle?
Karen Ellemann (V), 2016-04-29:
Ja, det kan jeg bekræfte.
Det er egentlig den ensartethed, jeg har en ambition om at finde frem til, og det er derfor, det forberedende arbejde er sat i gang i ministeriet.
Pernille Bendixen (DF), 2016-04-29:
Det undrer også os.
Skal jeg forstå det, ministeren siger, sådan, at ministeren gerne vil kigge på det, sådan at vi får det ensrettet og der ikke bliver de her store forskelle?
Karen Ellemann (V), 2016-04-29:
Spørgsmålet er, om man ligefrem kan kalde det frit valg, i forhold til om kommunerne vil opkræve betaling eller ej.
Det er i hvert fald et valg, kommunerne har foretaget.
Det er et valg, der egentlig undrer mig.
Men det er ikke sådan, at det er forbudt i lovgivningen ikke at opkræve betalingen, så derfor kunne man jo godt konkludere, at de har taget sig den frihed at sige: Her opkræver vi ikke betaling.
Det undrer mig, fordi jeg har den grundliggende holdning, at man som forældre har både en omsorgsforpligtelse og selvfølgelig også en økonomisk forpligtelse.
Pernille Bendixen (DF), 2016-04-29:
Mange tak for det.
Jeg skal forsøge at tale højt.
Ministeren nævner selv den her uhensigtsmæssighed, der ligger i, at der er forskel fra kommune til kommune, men er det ikke korrekt forstået, at kommunerne har frit valg, med hensyn til om de overhovedet vil opkræve betaling eller ikke vil opkræve betaling?
Og hvis det er korrekt forstået, finder ministeren så den del hensigtsmæssig, for den bidrager jo også til det her såkaldte postnummerlotteri?
Carl Holst (V), 2016-04-29:
Først og fremmest vil jeg gerne takke forslagsstillerne for at have fremsat et beslutningsforslag, som gør opmærksom på de negative konsekvenser, sagsbehandlernes arbejdsbyrde kan have for udsatte børn og deres familier.
Motivationen bag forslaget er bestemt sympatisk, men Venstre mener ikke, det skal være op til Folketinget at bestemme, hvor mange sager den enkelte sagsbehandler i en kommune skal have, hvor mange sager man skal sidde med.
Det er en beslutning, kommunerne bør træffe, og på den måde er kommunerne sikret den størst mulige fleksibilitet – som flere også har været inde på – til at tilrettelægge og varetage deres opgaver på en måde, så de bliver løst.
Vi skal herfra lovgivningsmæssigt have mere fokus på output og ikke på proces.
Med stor fleksibilitet har kommunerne den optimale forudsætning for at kunne varetage sagsbehandlernes arbejde på en forhåbentlig både tilfredsstillende og grundig måde.
Så har vi været inde på ulemperne ved manglende fleksibilitet og sammenhængen mellem tunge sager og lette sager.
Men når det så er sagt, følger både jeg og ministeren – og man gør det sikkert også på tværs af partierne – med stor interesse den kommunale udvikling, der allerede er i gang, dels i forhold til de initiativer, vi i fællesskab har taget for at finde løsninger på det her område, dels i forhold til at se på en forhåbentlig positiv udvikling i årene fremover.
For vi skal netop understøtte udviklingen, men ikke nødvendigvis lovgive om den.
Altså, som sagt har jeg fuld forståelse for motivationen bag forslaget, og jeg er helt enig i, at sagsbehandlernes arbejdsbyrde ikke må have negative konsekvenser for de udsatte børn og deres familier.
Men vi må heller ikke glemme, at sagsbehandlernes erfaring og sagernes kompleksitet varierer meget.
Netop derfor er det vigtigt, at kommunerne har friheden til at tilrettelægge deres arbejde efter lokale forhold, lokale hensyn og lokale skøn.
På den baggrund kan Venstre ikke støtte forslaget.
Og det meddeler jeg også på vegne af Konservative Folkeparti, hvis ordfører desværre var nødt til at tage hjem, da han skulle nå en færge.
Susanne Eilersen (DF), 2016-04-29:
Tak, formand.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti har et stort fokus på børnene, og at der ude i kommunerne skal gøres alt for at undgå sådan en forfærdelig børnesag, for én børnesag er en for mange.
Derfor har Dansk Folkeparti også fået indført et register for underretninger, ligesom vi har kæmpet for opsættende virkning i rigtig mange år.
Og nu ser det endelig ud til, at det lykkes.
Derudover er Dansk Folkeparti jo med i satspuljekredsen, der har afsat 96 mio. kr., hvilket andre har nævnt her før mig, som netop bruges på dette område til at ansætte flere socialrådgivere og til efteruddannelse.
For det er vigtigt, at vi fortsat har et stor fokus på de udsatte børn.
Men der bliver også gjort meget, rigtig meget, ude i kommunerne, for rigtig mange kommuner har fået fokus på det med at forbedre sagsbehandlingen i børnesager, samtidig med at fokusset også skal være på det forebyggende arbejde og den tidlige indsats.
Et godt eksempel er Herningmodellen, som bliver nævnt gang på gang.
Det er en model, som også Hvidovre og Haderslev Kommuner er i gang med, i hvert fald noget lignende.
Dansk Socialrådgiverforening anerkender også, at der er tiltag på området, og oplever, at der bliver ansat flere socialrådgivere ude i kommunerne i disse tider.
Er vi så i mål med de tiltag, der er sat i værk
Nej, det er vi bestemt ikke.
Der skal fortsat være fokus på og dialog med kommunerne.
Men vi mener ikke, at det at pålægge kommunerne at indføre et loft over antal sager for socialrådgivere er den rigtige vej at gå.
For det første er der stor forskel på udfordringerne i de enkelte kommuner.
For andet kan der være stor forskel på sager alt efter sagernes karakter og kompleksitet.
I Dansk Folkeparti anerkender vi, at kommunerne har selvstyre og dermed er ansvarlige for at tilrettelægge arbejdet, sådan at arbejdsmiljøet for socialrådgiverne er tilfredsstillende, og så børnesager bliver behandlet efter gældende lovgivning.
Vi takker forslagsstillerne for endnu en gang at sætte fokus på det her vigtige emne, men vi ender med at sige, at vi ikke kan støtte forslaget.
Troels Ravn (S), 2016-04-29:
Tak for det.
Beslutningsforslaget her pålægger regeringen at lave de fornødne lovændringer, så sagsbehandlere på børneområdet maksimalt behandler 25 sager ad gangen.
Socialdemokratiet støtter ikke forslaget, men det er vigtigt at sige, at alle børn fortjener en god start på livet.
Det er hjerteblod at knække den negative sociale arv, og derfor er det så afgørende, at vi som samfund giver den bedst mulige støtte til de børn, der er blandt de mest sårbare og udsatte i vores land.
Der er uden tvivl problemer med overbebyrdede sagsbehandlere i nogle kommuner.
Det er et problem for de ansatte socialrådgivere, der oplever frustrationer og stress på deres arbejde, og så er det selvfølgelig et problem, hvis det får konsekvenser for de udsatte børn og de familier, der har brug for hjælp.
Det er også baggrunden for, at vi ved 2016-satspuljeforhandlingerne kæmpede for, at der blev afsat midler til at udbrede den svenske model – eller Herningmodellen, om man vil – til landets øvrige kommuner.
96 mio. kr. er der blevet afsat fra 2016-2019 til dette arbejde.
Det lykkedes vi med, og modellen afprøves nu i 33 kommuner landet over.
Modellen går på to ben.
Det ene er en reduktion i antallet af sager, og det andet er omlægning af måden, der arbejdes på, så forebyggelse og tidlig indsats står centralt.
Det handler derfor ikke kun om færre sager, det handler også om at arbejde på en ny måde, og det arbejde er i gang, altså bl.a. gennem satspuljen.
Modellen har været en succes i Herning.
Der er blevet investeret i flere socialrådgivere, men den investering har hurtigt betalt sig hjem, da gevinsten ved at gribe tidligt ind var større end omkostningen ved at ansætte flere.
Vi forventer selvfølgelig, at modellen også bliver en succes i forsøgskommunerne, og at kommunerne kan se, at det godt kan betale sig at investere i at omlægge arbejdet.
Forslagsstillerne, Enhedslisten, nævner i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at flere kommuner foruden dem, der indgår i satspuljeprojektet, af egen fri vilje har fulgt det gode eksempel fra Herning, og det her er netop centralt, for kommunerne er altså på rette vej, og frem for at lovgive mener vi, at det i den her situation giver bedre mening at støtte op om den proces, der allerede er i gang i landets kommuner.
Vi kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget, men vi følger selvfølgelig kommunernes arbejde med at omlægge deres praksis på det her område, for der er ingen tvivl om, at færre sager sammen med fokus på forebyggelse og tidlig indsats er vejen frem.
Trine Torp (SF), 2016-04-29:
Jamen det er jo fuldstændig korrekt, at kommunen overtager de udgifter, der er forbundet med barnets dagligdag på anbringelsesstedet, men jo ikke de udgifter, der er forbundet med, at forældrene sammen eller hver for sig, hvis de nu ikke bor sammen, kan opretholde barnets hjem under anbringelsen.
Torsten Gejl (ALT), 2016-04-29:
Vi er den faggruppe, der har den laveste troværdighed i befolkningen.
Det er noget, der bekymrer os meget i Alternativet, og jeg er sikker på, at det også bekymrer de andre partier.
Men det er ikke noget, vi snakker så meget om her på Christiansborg.
Jeg kan faktisk ikke huske, at vi har drøftet det i udvalg eller på tværs af partier, og det er egentlig mærkeligt.
For hvis et firmas bestyrelse havde lige så ringe troværdighed, som vi har, så ville den blive sparket ud.
Spørgsmålet er, hvordan det overhovedet ville gå den virksomhed, som var så meget ude af sync med sine medarbejdere eller sine kunder.
Så kommer vi her med et forslag, som adresserer det her – og andre steder fungerer det eller noget, der ligner det rigtig meget, egentlig godt – og så stemmer Venstre imod det.
Kunne ordføreren ikke forestille sig, at det måske kunne være klogt at være lidt risikovillig i lyset af den kæmpeudfordring, det er at genvinde befolkningens troværdighed?
Marianne Jelved (RV), 2016-04-29:
Det her forslag er jo præget af at bygge på nogle principper, som kan være helt relevante, og som vi da kan diskutere hvordan vi udmønter, om jeg så må sige.
Derfor kan der også ligge noget psykologisk i at fastholde det ansvar, selv i en situation, som er så ømtålelig som en anbringelse uden for hjemmet, fordi der er problemer.
Men som jeg nævnte i mit spørgsmål til ministeren tidligere, fastholder vi ikke det princip i en hvilken som helst sammenhæng.
Vi betaler heller ikke for mad på sygehusene, når vi ligger der, men det kan selvfølgelig være, fordi det er en behandlingssituation.
Men vi kræver heller ikke nødvendigvis penge op fra forældrene til mad på lejrskoler, selv om det jo kunne være lige så relevant som det, det handler om i beslutningsforslaget her.
Det er jo også problematisk, at der er så uensartet en praksis i kommunerne.
Det lyder, som om man i nogle kommuner lader sagsbehandlerne afgøre, om forældrene skal betale eller ej.
Det er jo heller ikke en rimelig måde at administrere lovgivningen på.
Når vi taler om regelforenkling, som jeg tror alle går ind for, fordi vi har fået bygget rigtig mange komplekse systemer op, så må man jo også vurdere, om den regelforenkling skal iværksættes, i form af at man har en helt fast takst eller nogle helt andre nemme måder at administrere det her på, eller man siger, at det i princippet ikke kommer til at gælde i den her sammenhæng.
Det må vi vente med at tage stilling til, til vi ser regeringens forslag til regelforenklinger.
Det, jeg synes i virkeligheden er det værste problem her, er den meget uensartede praksis, som må opleves som hammeruretfærdig af de forældre, som opdager den forskel i praksis – hvis de gør det.
Og hvis ikke de gør det, har jeg en dårlig samvittighed over, at det foregår på den måde.
Så derfor er det under alle omstændigheder nødvendigt, at regeringen tager fat i den her sag og gør det på en måde, som vi også kan være tilfredse med i Folketinget.
Med de ord må jeg sige, at jeg ikke umiddelbart kan støtte forslaget, som det ligger her, men jeg synes, det er velgørende, at problemet bliver rejst i Folketinget.