Lise von Seelen (S), 2008-04-03:
Når man fremsætter sådan et forslag, som omfatter så stort et område, tror jeg, at man skal have været her i meget kort tid, hvis man tror, at sådan noget bare lige smutter igennem, uden at nogen måtte have ønsker til forandringer, eller man vil måske oven i købet komme ud for, at nogle helt forkaster det.
I de bemærkninger, der er kommet her, synes jeg, at jeg har set mange åbninger, og jeg vil gerne kvittere fru Lone Dybkjær for de bemærkninger, hun kom med, om, at vi kan arbejde videre med spørgsmålet.
Med hensyn til de andre ordførertaler vil jeg også sige, at jeg også sagtens kan få øje på bemærkninger, som åbner for en videre drøftelse i udvalget.
Jeg vil håbe, at vi under udvalgsbehandlingen kan komme frem til at arbejde konstruktivt videre, for det her område - jeg tror, næsten alle har sagt det - har været underprioriteret i forhold til andre områder, som der er en national handleplan for.
Vi har kunnet iagttage, at på de områder, hvor der er blevet lavet en national handleplan, er der faktisk sket noget - der rykker det noget.
Derfor er ambitionen, at det også vil gøre en stor forskel på det medicinske område.
Men det kræver selvfølgelig, når man gør det, at der er nogle politikere, der forpligter sig til, at man også vil lave de forbedringer, gøre den indsats, og der kan der selvfølgelig være en tøven hos nogle, som siger: Jamen vi har lavet en anden aftale, som måske kolliderer med at gå ind og lige umiddelbart sige ja, lad os lave en national handleplan.
Der har været nogle bemærkninger til oplæggets otte punkter, som vi synes kunne være gode at arbejde med i en plan; nogle har sagt, at de er for detaljerede, at de ville gå ind og blande sig regionernes drift, og der er også nogle, der har sagt, at de er for lidt konkrete.
Sådan er det vel, når man lægger sådan en plan frem: Nogle synes, den er for lidt konkret, og andre synes, den er for detaljeret.
Så er det vel vores fornemste opgave, når vi gerne vil kigge på området og på landsperspektivet, at sige: Hvor kan vi så finde en fællesnævner?
Ministeren talte om, at der har været mange forbedringer.
Jeg vil sige, at det altså bliver lidt en opremsning af en hel masse forskellige ting, der er sket, og noget, der ligger langt, langt ude i fremtiden.
Jeg synes ikke, at det er tilfredsstillende for os her i 2008 at arbejde med forbedringer for de medicinske patienter med udsigt til, at der kan ske forbedringer måske engang efter 2016.
Det er altså ikke godt nok.
De initiativer, der skal tages, skal jo, når man laver en langsigtet plan, selvfølgelig give gevinst på den lange bane, men der skal også være nogle gevinster her og nu, for det har vi hårdt brug for.
Vi kan i vores samfund ikke være bekendt, at syge mennesker ligger på gange og i skyllerum, og at de ligger færdigbehandlede på hospitalsafdelingerne, og vi kan heller ikke være bekendt, at vi savner boliger, velegnede boliger, vi kan sende folk hjem i, sådan at de kan komme i gang med et aktivt liv.
Det er det, der er vores opgave, og det håber jeg meget at vi kan samles om under udvalgsbehandlingen.
Jeg ser frem til, at alle vil bidrage konstruktivt og benytte de åbninger, som er kommet frem i debatten her i dag.