Charlotte Antonsen (V), 2007-10-11:
Det er vi glade for i Venstre, men vi jubler ikke, før traktaten er vedtaget.
Polakkerne, der har deres parlamentsvalg nogle få dage efter topmødet, slår sig gevaldigt i tøjret.
Polen kan ikke umiddelbart tilslutte sig, hvad der ligger på bordet.
I EU er der ikke nogen vej udenom, at alle lande skal være enige, før en ny traktat kan vedtages.
Det ligger fast, at den nye reformtraktat ikke er så vidtgående som forfatningstraktaten.
Der er intet flag, der er ingen hymne, der er ingen EU-dag, og endelig er der intet EU-motto.
De forfatningslignende bestemmelser er altså fjernet og endnu vigtigere: Der lægges simpelt hen ikke længere op til en forfatningsagtig konstruktion med en egentlig enhedstraktat i en ny og strømlinet udgave.
Den nye reformtraktat ligner det, vi allerede kender: et knopskudt EU, der mere har vægten lagt på indhold og mindre på form.
EU-traktaten har simpelt hen ikke en så ny og strømlinet facon, som det oprindelig var tænkt.
Til de mennesker, der er bekymret for, at EU skal trænge sig ind på dansk politik og blande sig i hvad som helst, kan det siges meget klart: Der er ingen risiko for, at EU breder sig til de politiske områder, som bedst kan klares af landene selv.
Det bliver nu endegyldigt slået fast i selve traktatteksten, at EU kun kan handle inden for rammerne af, hvad de præcis har fået tildelt af kompetence fra medlemslandene.
Vi er nødt til at forholde os til virkeligheden.
På få år er EU udvidet fra 15 til 27 medlemslande.
Traktaten eller EU’s spilleregler skal tilpasses virkeligheden.
Derfor skal EU-bestemmelser om beslutningsprocessen tilpasses situationen med næsten dobbelt så mange medlemslande.
Beslutningsprocessen skal ganske enkelt være mere effektiv.
For hvad er attraktionen i et samarbejde, der ikke kan producere konkrete resultater på en rimelig tid?
Folkeligt er det i hvert fald vigtigt, at vi, i takt med at de politiske opgaver melder sig, også løbende kan levere de politiske beslutninger, der skal til for at løse problemerne.
Konkret lægges der i traktaten op til flere flertalsafstemninger, samt at det bliver lettere at samle et mindretal.
Der er selvfølgelig stadig tale om et dobbelt flertal, hvor befolkningerne også bliver talt med.
Især på det retlige område lægges der op til, at beslutningsprocessen skal være mere effektiv.
Terror og international kriminalitet optager europæerne, og derfor skal EU være langt bedre til at tage sig af de problemer.
EU’s beslutningsproces har været langsommelig de senere år.
Det er ærgerligt, for når EU træffer de helt konkrete beslutninger, er de ofte baseret på meget brede politiske flertal.
I praksis ender alle 27 lande ofte med at blive enige om de politiske beslutninger, ligesom det i vort eget Europaudvalg her i Danmark meget ofte er enten alle eller næsten alle de politiske partier, der tilslutter sig regeringens forhandlingsmandat, selv nejpartierne.
Vi er nr. 3 i målingerne af, hvem der er mest positive i deres syn på det europæiske samarbejde. Meningen med reformtraktaten er at gøre den endnu mere tidssvarende.
Det bliver i det nye traktatudkast konkretiseret ved stribevis af gode forslag til at gøre EU-samarbejdet mere åbent og mere demokratisk.
I den nye traktat er der forslag om, at alle politiske beslutninger fremover træffes i fuld åbenhed.
I EU skal såvel landenes ministre i Ministerrådet som de direkte valgte politikere i Parlamentet træffe de politiske beslutninger åbent, så befolkningerne kan følge med, og så pressen kan følge med i og formidle, hvad der foregår.
Nærhedsprincippet bliver styrket, bl.a. ved at de nationale parlamenter kommer til at spille en større rolle.
Vi bliver simpelt hen udstyret med et orange kort, så vi kan stoppe en proces, hvis vi mener, at EU i sit forslag kommer for tæt på det, der egentlig burde være nationalstatens opgave.
Der er lagt op til et borgerinitiativ, hvor 1 million europæere kan bede om at få taget en sag op på dagsordenen.
Når de nationale parlamenter bliver inddraget yderligere i EU’s beslutningsproces, betyder det i praksis, at fra at vi i dag har 14 europaparlamentarikere, som sidder i Bruxelles og Strasbourg, vil vi altså få 179 yderligere, nemlig det danske Folketing, som er med i beslutningsprocessen.
Og det kan alt andet lige ikke give andet end en større folkelig bredde og en bred politisk debat op til beslutningerne.
Det vil også give europæerne bedre mulighed for at gøre EU mere nærværende, at det foreslås, at formanden for EU og den fælles udenrigsminister skal vælges for mindst 2½ år ad gangen.
Det vil give borgerne mulighed for at lære de to helt centralt placerede EU-politikere at kende.
Dermed vil troværdigheden om EU’s overordnede politik lettere kunne tilvejebringes - simpelt hen ved at der sættes ansigter på EU.
Med hensyn til det udenrigs- og sikkerhedspolitiske samarbejde, som udenrigsministeren lige har været inde på, bliver der i det hele taget tale om en styrkelse af det eksisterende EU-samarbejde.
EU skal spille en større rolle på den globale scene.
Der skal være en slags EU-udenrigsminister, en udenrigsrepræsentant, der bliver styrket ved ikke alene at have sæde i Ministerrådet, men også fremover i Kommissionen.
Det bliver også understreget, at værdierne skal stå stærkere i EU.
Menneskerettigheder er noget af det, vi er fælles om, og det skal nu fremgå klarere.
Charteret om grundlæggende rettigheder skal være juridisk forpligtende.
Det vil ikke i sig selv give EU-borgere nye rettigheder, men der er tale om, at vi tydeliggør hele grundlaget for EU-samarbejdet.
Det har jo altid været en forudsætning, at kun demokratier og markedsøkonomier kan være medlemmer af det europæiske samarbejde.
Det vil fremover fremgå krystalklart af traktaten.
Der er også taget højde for, hvad der skal ske, hvis et medlemsland pludselig bevæger sig væk fra demokrati og menneskerettigheder og krænker disse grundlæggende rettigheder.
Så vil det pågældende land kunne få suspenderet nogle af sine rettigheder, det bliver der nu lavet klare bestemmelser for.
At samarbejdet i EU er frivilligt, bliver også understreget nu.
Landene er med af egen fri vilje.
Det er et vigtigt grundprincip i EU, fordi det princip bidrager til, at man i de fælles beslutninger tager udstrakt hensyn til de enkelte lande.
Det har altid været tilfældet, at det er et frivilligt samarbejde, nu kommer det til at fremgå helt klart af traktaten.
Det tyder på, at Danmark ikke skal afgive formel suverænitet.
De ni punkter, der i forfatningstraktaten gav anledning til suverænitetsafgivelse, er nu omformuleret.
Det er klart, at vi må have en nærmere gennemgang for at se, om der vil være tale om suverænitetsafgivelse, men det tyder intet på i juridisk forstand.
Men vi skal have den juridiske gennemgang, før vi kan tage stilling til, om forslaget skal lægges ud til folkeafstemning.
Det er tydeligt, at der med reformtraktaten ikke lægges op til store nye politiske tiltag.
Der lægges altså ikke op til, at EU får beføjelser til at bestemme på nye politiske områder.
Der er nærmere tale om en mere effektiv beslutningsproces med nogle præciseringer og omformuleringer og mindre udvidelser.
Egentlig nye politiske tiltag er der ikke tale om som følge af reformtraktaten.
Jeg nævnte i min indledning, at det ville være positivt, hvis EU blev hurtigere til at træffe politiske beslutninger.
Det skal selvfølgelig ikke opfattes som en sønderlemmende kritik, tværtimod.
I Venstre er vi stadig væk ganske godt tilfreds med vores europæiske tilhørsforhold, men vi mener samtidig, at samarbejdet kan blive endnu bedre.
EU-samarbejdet bliver bedre, hvis den nye reformtraktat bliver vedtaget.
På vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti … Undskyld, vrøvl.
Jeg begynder forfra igen.
På vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Det Konservative Folkeparti, Det Radikale Venstre, SF og Ny Alliance skal jeg fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget henviser til den politiske aftale af 2. november 2004 og til Folketingets vedtagelse nr. V 81 af 31. maj 2006 og opfordrer regeringen til på det uformelle topmøde i oktober 2007 at arbejde for, at der opnås politisk enighed om en reformtraktat.
Folketinget betragter reformtraktaten som et væsentligt fremskridt med klare mål, værdier, rettigheder, øget demokratisk indflydelse og nye afstemningsregler, der vil sikre beslutningsevnen i et udvidet EU med flere medlemslande.