runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Astrid Krag (S), 2011-10-26:
Jeg kan jo sige, som der også står i regeringsgrundlaget, at vi skal have lavet et kulegravningsarbejde.
Vi nedsætter et udvalg, som skal kulegrave strukturer og incitamenter i sundhedsvæsenets økonomistyring, bl.a. for at sikre en rimelig afregning til de private sygehuse.
Mange gange er det altså det offentlige, som har nogle særlige forpligtelser for fællesskabet, uddannelse, akutberedskab osv., men der er jo også hele spørgsmålet om kvalitet.
Hvad er det for nogle kvalitetsstandarder, vi vil have?
Og så er der det her spørgsmål: Hvordan er det egentlig, vi inden for sundhedsområdet kan sige, hvad det er for en ydelsesspecifikation, vi har, når vi sender noget i udbud?
Altså, hvad er det helt konkret, der skal leveres?
Det er jo svært at sige, for det er individuelle sygdomsforløb, vi snakker om.
Så er der en lang række andre faktorer, der også skal tages højde for, inden man kan mene, at udbuddet er den eneste løsning.
F.eks. er der leveringssikkerhed, altså at vi jo også har et fælles ansvar for, at patienter kan få den behandling, som vi har sagt skal være en del af vores fælles sundhedsvæsen.
Så det er ikke uproblematisk at konkludere, at udbud i sig selv vil give en effektiviseringsgevinst.
Men noget af det, det her kulegravningsarbejde går ud på, er jo at finde ud af, hvordan vi får en fair afregning med de private.
Jeg vil gerne kvittere for spørgerens optagethed af det her emne.
Det er jo ikke en ny diskussion.
Det er også en diskussion, som det tidligere Folketing har haft ad flere omgange, og jeg synes, at spørgerens interesse tyder på, at der her faktisk også er et sted, hvor vi kan nå hinanden, og hvor vi kan komme i gang med at lave nogle ambitiøse aftaler, og det vil jeg meget gerne kvittere for.
For det er jo ganske givet, at stofindtagelsesrum ikke er det eneste, der skal gøres i forebyggelsesindsatsen i forhold til en af de mest udsatte grupper i vores land, nemlig misbrugere på gaden.
Vi har en forpligtelse til at drage omsorg og træffe foranstaltninger i forhold til behandling af stofmisbrugere, og når vi snakker om stofindtagelsesrum, er det jo med den klare kobling til det at nedbringe dødeligheden.
Erfaringer fra udlandet viser, at stofindtagelsesrum kan forhindre dødsfald, og det er et af vores helt klare mål fra regeringens side: Vi vil meget gerne nedbringe den store dødelighed, der er blandt misbrugere på gaden.
Og her kan vi se af erfaringer fra udlandet, at en direkte vej til det er at indføre stofindtagelsesrum.
Liselott Blixt (DF), 2011-10-26:
Modsætningsforholdet får vi, i og med at man går ud og siger ja til noget kriminelt, altså ja til, at nogen har skaffet stoffet på en kriminel måde, og at man så lærer misbrugeren at stikke sig selv med det stof, som vedkommende har fået ulovligt.
Her vil vi gerne gå ind og sige, at vi vil hjælpe dem med at kunne komme et sted hen og få lægeordineret heroin, få et sted at bo, få et socialt netværk og samtidig også give den mulighed, at de kan få en døgnplads et sted, hvor der er stoffri behandling.
For det er jo det, vi skal gå efter, nemlig at gøre vedkommende stoffri, i stedet for at sige, at nu skal vi lære dig at tage dine stoffer på en ordentlig måde.
Jeg kunne godt tænke mig at høre: Hvad er det for nogle andre konkrete måder, som man med regeringens plan vil gå ind med?
For det eneste konkrete, vi har hørt om, er jo fixerum.
Der kunne jeg da godt tænke mig at høre, om man vil sætte nogle penge af til stoffri behandling som døgnbehandling osv., som vi kan se fungerer mange steder.
Jan E. Jørgensen (V), 2011-10-26:
Det vil sige, at man ikke venter på grænsehandelsrapporten, før man kommer med sine nye afgifter.
Så lad mig spørge til, om man, når grænsehandelsrapporten kommer på et tidspunkt, så vil gå ind og evaluere sine afgifter og gå ind og ændre på afgifterne, hvis grænsehandelsrapporten tyder på, at der kunne være en idé i det.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-10-26:
Jeg tror, det som hovedregel er en uskik at konkludere på baggrund af rapportmateriale, der endnu ikke er fremkommet.
Men når det er sagt, er det vigtigt for mig at understrege, at regeringen meget klart står for at hæve afgifterne på usunde fødevarer, dels fordi det har en sundhedsfremmende effekt og vi er helt overbevist om, at det er den rigtige metode til at bidrage til, at vi alle sammen bliver sundere og lever mindre usundt og dermed bliver mindre syge, dels fordi – og det er den anden hovedgrund til, at vi ønsker afgiftsforhøjelser på usunde fødevarer – det er et fornuftigt provenu til at sikre en ansvarlig finansiering af f.eks. bedre sygehuse.
Liselott Blixt (DF), 2011-10-26:
Når der i regeringsgrundlaget står, at der vil blive taget konkrete initiativer til bl.a. at nedbringe den store dødelighed blandt misbrugere på gaden, vil ministeren så oplyse, om ministeren vil få etableret fixerum, eller om man vil sikre konkret stoffri behandling til misbrugerne?
Astrid Krag (S), 2011-10-26:
At sidde i en trappeskakt eller på en trappesten for at tage sine stoffer er både uværdigt og uhygiejnisk, men først og fremmest er det farligt.
Erfaringer fra udlandet tyder på, at stofindtagelsesrum forhindrer dødsfald.
Regeringen har den ambition, og det fremgår også af regeringsgrundlaget, at nedbringe den store dødelighed blandt misbrugere på gaden og vil desuden gerne begrænse gademisbrugets gener for børn og voksne i lokalmiljøet.
Vi vil derfor arbejde for at skabe det nødvendige retsgrundlag for, at kommuner, der som Københavns Kommune gerne vil, også må etablere stofindtagelsesrum.
Der er en række juridiske, økonomiske og andre problemstillinger, som vi skal forholde os til i den sammenhæng, vi vil derfor indhente erfaringer fra andre lande med stofindtagelsesrum for at høre, hvordan de håndterer det, og hvilke fordele og ulemper det har givet.
Vi skal også have en grundig dialog med de relevante aktører, så alle spiller med.
I den forbindelse tænker jeg ikke mindst på de kommuner, som ønsker at etablere stofindtagelsesrum, og på politiet, som er ansvarlig for retshåndhævelsen.
Afslutningsvis vil jeg slå fast, at stofindtagelsesrum og stoffri behandling ikke er et enten-eller, men et både-og.
Det første udelukker ikke det sidste.
Tværtimod kan den kontakt, der i et stofindtagelsesrum skabes til de mest udsatte misbrugere, blive det første skridt på vejen mod substitutionsbehandling eller stoffri behandling.
Liselott Blixt (DF), 2011-10-26:
Grunden til, at jeg spørger, er naturligvis, at vi i Dansk Folkeparti ønsker at gøre noget for den her gruppe, og vi arbejder netop med at få en handlingsplan på området, der sikrer, at vi varetager stofmisbrugernes interesse.
Og dette gør vi ikke ved at sige: Vi ønsker ikke at se jer på gaden, nej, vi burer jer inde i et rum, og så kan I være derinde.
Mange er jo trætte af at se på det, de er trætte af at se kanylerne ligge og flyde, de er trætte af at se deres børn møde dem på gaden.
Jeg mener, de fortjener mere, de fortjener nemlig ikke at blive marginaliseret, som de i dag bliver, og at man bare vil have dem væk fra sit syn.
Jeg vil gerne have, at vi giver dem et tilbud om stoffri behandling.
I dag er det sådan, at man kan få tilbudt metadon, man kan få tilbudt lægeordineret heroin, man kan få tilbudt flere forskellige stoffer, og samtidig vil man så også nu give dem et sted, de kan fixe.
Hvorfor ikke gå ind og sige, at vi vil hjælpe dem med at komme ud af misbruget, så de får en ordentlig tilværelse?
Astrid Krag (S), 2011-10-26:
Jamen ønsket her er jo netop ikke bare med spørgerens egne ord at bure dem inde i et rum eller fjerne dem fra vores åsyn.
Ud over at det faktisk kan give dem et værdigt sted at tage deres stoffer, og ud over at erfaringer fra andre lande tyder på, at det kan være med til at nedbringe antallet af dødsfald i forbindelse med stofindtagelse, kan det også blive det første skridt på vejen mod en stoffri behandling eller en substitutionsbehandling.
Så det er sådan set en løsning, der ikke er enten-eller, men som er både-og, og som lever op til alle de her forskellige målsætninger.
Liselott Blixt (DF), 2011-10-26:
Men der står jo netop i regeringsprogrammet, at man vil gøre op med både marginaliseringen, udstødelsen og de uværdige livsbetingelser.
Er det så blot at lave nogle fixerum til stofmisbrugerne?
Handler det ikke mere om, at man går ind og ser på, hvad det er, de har brug for i sundhedsvæsenet, altså social kontakt, nogle pædagogiske redskaber, og så sikre, at man hjælper de personer, som mange gange er kommet ud i et misbrug, netop på grund af noget, der er sket tidligere i deres tilværelse?
Jeg har selv været ude at besøge misbrugere, som fortæller, at de har sværere ved at få en stoffri behandling end at få lægeordineret heroin, og det er vel ikke den vej, vi skal gå.
Astrid Krag (S), 2011-10-26:
Jeg tror, spørgeren har fat i noget helt afgørende her, som jo også er et centralt omdrejningspunkt, når vi kigger på hele sundhedsafsnittet i regeringsgrundlaget, nemlig forebyggelsen, og det er et af de områder, når vi snakker forebyggelse i forhold til nogle af de mest udsatte grupper i vores samfund, som vi fra regeringens side vil satse massivt på.
Men jeg ser ikke – modsat spørgeren – nogen modsætning mellem det at åbne op for etablering af stofindtagelsesrum og så det at hjælpe de mennesker, der vil benytte sig af de stofindtagelselsesrum.
Faktisk ser jeg det som en mulighed for at komme i kontakt med dem, få skabt en kontakt til nogle af de mest udsatte misbrugere, vi har i det her land, hvilket kan være en ny indgang og måske i nogles tilfælde en langt bedre indgang, end vi har i dag.
Så jeg er meget enig med ordføreren i, at vi skal have fokus på og have blikket stift rettet imod forebyggelsen, men jeg ser ikke den modsætning, som ordføreren skitserer, mellem det at hjælpe og det at give mulighed for at oprette stofindtagelselsrum – jo faktisk tværtimod.
Sophie Løhde (V), 2011-10-26:
Det er måske også lidt besynderligt, at det så er ordføreren for Venstre, der må minde om, at det sådan set er ministeren selv, der har været ude at aflyse en række af de centrale løfter fra valgkampen, som man havde overordentlig travlt med at reklamere med på busser, i forsideannoncer og andet i diverse aviser.
Men jeg har bare et meget, meget simpelt spørgsmål, nemlig om man er enig med Det Radikale Venstres sundhedsordfører eller den socialdemokratiske ordfører.
Derfor må jeg så prøve at spørge på en anden måde, nemlig om ministeren er enig i den pointe, den radikale ordfører kommer med i sin udtalelse, nemlig at S og SF har et betydeligt ansvar for, at regeringen ikke lever op til de løfter, man udstak i valgkampen.
Astrid Krag (S), 2011-10-26:
Igen er der den her meget store optagethed af at kunne konkludere allerede nu.
Jeg kan berolige spørgeren med, at den her regering planlægger at være i regering i længere tid end den måned, vi har været det, og derfor er der altså også en bane foran os, hvor vi skal indfri løfter.
I forhold til den artikel, der er i Berlingske, så leverer vi og kommer til at levere på de områder, der også er nævnt der.
Så spørgeren behøver slet ikke at være så bekymret over det, men spørgeren må meget, meget gerne være med til at løse de problemer, vi har påpeget.
Jeg ville synes, det var fantastisk, hvis spørgeren, som ikke anfægter, at der er problemer på de her områder, ville være med til et konstruktivt samarbejde om at få de medicinske patienter væk fra gangene, ville være med til et konstruktivt samarbejde om at få nedbragt ventetiden på landets skadestuer, ville være med til et konstruktivt samarbejde om at få nedbragt uligheden i sundhed i Danmark, få ligestillet psykiatri med fysiske sygdomme – alle de meget gode og nødvendige forbedringer, som vi efter 10 år med en borgerlig regering vil kaste os over.
Det ville være rigtig dejligt, hvis spørgeren var mere optaget af det fremadrettede end af efter en lille måned at konkludere, at løfter ikke er blevet indfriet.
Sophie Løhde (V), 2011-10-26:
For det første er det ministeren, der selv har været ude at aflyse en række løfter på sundhedsområdet.
Det behøver man vist ikke at have læst mange aviser for at have opdaget.
For det andet er det ordføreren for Socialdemokraterne, der er ude at forklare regeringens manglende indfrielse af valgløfterne på sundhedsområdet med, at Det Radikale Venstre kom med i regeringen.
Jeg må forstå ministerens svar således, at ministeren i hvert fald ikke er enig med den socialdemokratiske ordfører, men så til gengæld må være enig med den radikale ordfører i, at S og SF selv har et betydeligt ansvar for, at man nu ikke indfrier de løfter, man udstak i valgkampen, og oven i købet har været ude at aflyse en række af dem, enten fordi de ikke kunne lade sig gøre, fordi der ikke var penge til dem, eller fordi de byggede på forkerte oplysninger.
Astrid Krag (S), 2011-10-26:
Jamen der har jo igen påstanden om, at vi kan konkludere, at ministeren ikke lever op til det og det.
Det kan vi ikke konkludere efter en lille måned i regeringen.
Vi vil meget gerne måles på de ting, vi har sagt vi vil; på de meget nødvendige forbedringer, der ligger foran os i sundhedsvæsenet, men ikke efter en måned.
Jeg har ikke været ude at aflyse løfter, og jeg bliver nødt til at sige, at spørgeren altså ikke kan forstå mit svar meget anderledes end på den måde, jeg giver det på.
Så kan spørgeren have lyst til at få et andet svar, men det er nu engang sådan i en demokratisk dialog, at man ikke kan designe de svar, man vil have.
Det er også derfor, det er mig, der skal svare, og der ikke bare er en færdigudfyldt Q & A, altså et spørgsmål-svar-ark, der kommer fra Venstres ordfører.
Men jeg er meget glad for omsorgen for, at jeg også skal have noget at tage mig til.
Jeg prøvede jo også lidt at sige det i min foregående besvarelse.
Altså, her har vi et regeringsgrundlag, og jeg er meget, meget stolt af dette regeringsgrundlag, der er mere end summen af de tre partier; det er et regeringsgrundlag, vi i de tre partier, der indgår i regeringen, står sammen om, og som vi glæder os utrolig meget til at folde ud.
Jeg er simpelt hen uenig i den grundlæggende præmis for spørgerens spørgsmål, og derfor bliver det også meget svært at skulle svare på det.
Jeg kan give det svar, jeg kan, og så forestiller jeg mig ikke, at spørgeren bliver tilfreds – det blev spørgeren heller ikke efter det lange samråd, der kredsede om det her i går.
Man kan simpelt hen ikke nu konkludere med hensyn til manglende indfrielse af sundhedsløfter; man kan ikke nu snakke om regeringens mange løftebrud på sundhedsområdet.
Vi har været i gang i en lille måned.
Hvis man tog en hvilken som helst regering i hele danmarkshistorien og spurgte, om de efter en lille måned ved regeringsmagten kunne sætte flueben ved alt det, de ville gennemføre, så tror jeg ikke, man ville kunne finde en eneste regering, der havde kunnet gøre det.
Det er jo ikke sådan, man arbejder.
Foran os ligger stadig den første finanslov, der ligger vores første økonomiforhandlinger med kommuner og regioner, og der ligger vores næste finanslov.
Jeg har bestemt ambitioner om at levere på alle de sundhedsområder, hvor jeg mener at det er nødvendigt med forbedringer, og ordføreren sætter jo heldigvis heller ikke spørgsmålstegn ved, at vi har brug for forbedringer på rigtig mange af de her områder, men det er altså tyndt efter 3 uger at konkludere, at når man ikke har leveret der, er løfterne brudt.
Hans Andersen (V), 2011-10-26:
Hvilket fagligt grundlag mener ministeren kan begrunde ministerens udtalelse til DR den 19. oktober 2011 om, at regeringen vil afskaffe gebyret på tolkebistand i sundhedsvæsenet, bl.a. fordi det har givet for stort administrativt arbejde for regionerne?
Astrid Krag (S), 2011-10-26:
Tak for spørgsmålet.
Som jeg lige har redegjort for i min besvarelse af spørgsmål nr. S 339 over for hr. Karsten Lauritzen, blev der, allerede forud for at reglerne om gebyr for tolkebistand trådte i kraft den 1. juni 2011, rejst en massiv kritik af indførelsen af gebyret.
Efter min opfattelse strider det også imod princippet om fri og lige adgang til sundhedsvæsenet at indføre et gebyr på en ydelse, der er grundlæggende nødvendig for en uhindret kommunikation mellem læge og patient.
Hertil kommer, at regionerne oplever et stort administrativt bøvl i forbindelse med administrationen af ordningen.
Danske Regioner gjorde i forbindelse med lovens ikrafttræden opmærksom på, at administrationen af ordningen kræver rigtig meget tid: Det skal registreres, at en patient har fået tolkebistand; der skal tages stilling til, om personen er undtaget fra eller skal undtages fra gebyret; der skal sendes en regning ud; og i en række tilfælde vil der også skulle sendes rykkere for manglende betaling.
Hertil kommer, at der skal bruges tid hos lægen og på sygehuset på at forklare patienterne om reglerne.
Gebyrets størrelse er fastsat, så det dækker de administrative udgifter ved ordningen, men man kan berettiget sætte spørgsmålstegn ved, om det nytter.
Det giver hverken flere penge til regionerne eller staten.
Til gengæld skaber det bøvl i regionerne i forbindelse med opkrævningen og utryghed blandt de borgere, der, selv om de har boet i landet i 7 år, fortsat ikke taler så godt et dansk, at de kan klare sig uden tolk i kommunikationen med egen læge eller med lægen på sygehuset.
Det er en kommunikation, som er grundlæggende nødvendig både for lægen og for patienten, og den skal efter min opfattelse ikke hindres af et gebyr, der ikke fører noget som helst godt med sig.
Derfor ser jeg, som jeg har udtalt i pressen, ingen hindring for at afskaffe gebyret.
Man kan vel gå til det på flere forskellige måder.
Man kan forholde sig til den kritik af ordningen, der kom fra Danske Regioner i forbindelse med indførelsen af det, altså i forbindelse med lovens ikrafttræden.
Man kan også helt intuitivt spørge sig selv om, hvad man synes at læger og sundhedspersonale skal bruge deres tid på.
Skal de bruge deres tid på at registrere patienter, der har fået tolkebistand, tage stilling til, om patienter skal eller bør undtages for gebyr, sende regninger ud, følge op på, om regninger er blevet betalt, eller skal vores sundhedspersonale bruge deres tid på at behandle syge borgere?
Helt intuitivt og ud fra min mavefornemmelse mener jeg det sidste.
Det er det, vores sundhedspersonale skal bruge deres sparsomme tid på.
Jeg synes sådan set også, at det er det, vi i fællesskab skal bruge vores sparsomme sundhedskroner på og ikke på det her cirkus i forbindelse med opkrævning af det her gebyr.
Vi har ikke fra ministeriets side lavet nogen opgørelser af de samlede administrative omkostninger, men vi har fået henvendelser fra regionerne om administrationen, efter at reglerne trådte i kraft, som bekræfter det billede, som jo også indslaget i DR, som spørgeren henviser til, kunne fortælle om.
Hans Andersen (V), 2011-10-26:
Hvilket fagligt grundlag mener ministeren kan begrunde ministerens udtalelse til DR den 19. oktober 2011 om, at regeringen vil afskaffe gebyret på tolkebistand i sundhedsvæsenet, bl.a. fordi det har givet for stort administrativt arbejde for regionerne?
Jeg må spørge ministeren: Hvad er erfaringerne?
Altså, hvad er de reelle erfaringer med det administrative bøvl?
Jeg har tidligere været medlem af Regionsrådet i Region Hovedstaden, og vi har faktisk drøftet det her om tolkebistand, og det var ikke gebyrerne, der var det helt væsentlige her.
Det var en lang række andre ting.
Jeg vil bare høre: Hvad er den faglige begrundelse for, at det her giver et stort administrativt bøvl og bureaukrati?
Hvilke helt reelle og aktuelle erfaringer har ministeren med dette?
Sophie Løhde (V), 2011-10-26:
Jeg takker mange gange for svaret – jeg er bare ked af, at det ikke var svar på det spørgsmål, jeg stillede.
Jeg spurgte overhovedet ikke om alle de ting, ministeren brugte meget lang tid på at remse op i nogle svar, vi efterhånden har hørt utallige gange.
Jeg spurgte bare, om ministeren var enig med den socialdemokratiske ordfører, der i Berlingske Tidende begrundede regeringens mange løftebrud, også på sundhedsområdet, med, at Det Radikale Venstre var kommet med i regeringen.
Det spørgsmål burde være ret let at besvare f.eks. med et ja eller et nej.
Lad mig så prøve at spørge på en anden måde.
Den radikale sundhedsordfører vil jo ikke finde sig i, at man får skylden for de mange brudte løfter på sundhedsområdet.
Derfor udtaler hun senere samme dag: »Det er måske for meget ansvar at give selv De Radikale.
Det her er udtryk for den enighed, der er opnået ...
Der er ikke nogen, som har tvunget S-SF til at indgå i det her regeringssamarbejde ...
Det ville være fint, hvis den erkendelse bredte sig, at der ikke er nogen som har tvunget nogen til noget.«
Når nu ministeren ikke vil svare på, om man er enig med den socialdemokratiske ordfører, kan vi så få ministerens holdning til, om man er enig i de udtalelser fra den radikale sundhedsordfører?
Karsten Lauritzen (V), 2011-10-26:
Jeg takker ministeren for svaret – og i øvrigt tillykke.
Det er også rigtigt, at vi sådan har vænnet os til at være i opposition, men i så lang tid har vi jo ikke været det endnu.
Ministeren berører det her med begrundet frygt, og jeg synes ikke, at ministeren begrunder frygten for, at der er nogle, der vil fravælge at søge lægehjælp, med andet end en trossag og så en formulering om nogle læger, der har blandet sig i en debat i foråret.
Det ville i øvrigt være mærkeligt, hvis nogen kunne producere noget sådant, for lovgivningen er først trådt i kraft 1. juni, så der er meget ringe eller ingen erfaring med det.
Det må være et fåtal af mennesker, der står i den her situation.
Hvordan kan ministeren udtale til Danmarks Radio og til de cirka en million danskere, der følger med, at der er en begrundet frygt for, at nogle patienter vil fravælge at søge lægehjælp, når jeg kan forstå, at den begrundede frygt åbenbart er en trossag for ministeren.
Det er fair nok, men ministeren beklæder jo et embede, hvor man udtaler sig som minister, og siger man begrundet frygt, så får folk det indtryk, at det er noget, der er videnskabeligt bevist og ikke blot en trossag.
Derfor vil jeg bede ministeren om at forklare, hvad kilderne til denne begrundede frygt for, at folk ikke vil søge lægehjælp, er.
Astrid Krag (S), 2011-10-26:
Helt til at starte med kan man jo sige, at der mig bekendt heller ikke var nogen faglig, saglig, veldokumenteret eller videnskabeligt baseret begrundelse for at indføre det her gebyr.
Jeg må faktisk sige, at jeg synes, at det at lave brugerbetaling på lægebesøg, efter at folk har haft bopæl i Danmark i 7 år, som et redskab til, at folk skal lære dansk, er meget, meget uambitiøst.
Der skal sættes ind langt tidligere og med nogle helt andre redskaber.
Så grundlæggende er jeg jo sådan set politisk uenig i baggrunden for at indføre den her regel.
Så kan spørgeren være politisk uenig i, at man skal fjerne den.
Men man kan om det indslag, som DR lavede, og det researcharbejde, som DR havde lavet, sige, at man havde talt med en række læger, som kom med den her begrundede frygt, og som oplevede, at det gik ud over den kvalitet, de kunne levere.
De oplevede, at patienter kom langt senere; de kunne være kommet tidligere i sygdomsforløbet.
Så har jeg – og det har ordføreren vel også – i forbindelse med den debat, vi havde i foråret, læst de breve, der er kommet fra Lægeforeningen og Praktiserende Lægers Organisations repræsentantskab, som begge meget klart og ikke til at misforstå udtrykte en meget stærk lægefaglig bekymring for den her regel.