Villum Christensen (LA), 2015-03-10:
Tak for det.
Liberal Alliance synes, at det er en relevant debat, som Enhedslisten her lægger op til.
Hvis man tilslutter sig et energipolitisk regime, som opererer med bestemte tal for CO2-reduktionsmål, som skal opnås på et eller andet tidspunkt, så må man også sikre sig, at regnemetoderne og definitionerne på bæredygtighed er valide.
Tænk, hvor mange gange argumenterne herinde energipolitisk alene har handlet om, at vi jo mangler så og så meget i procent for at nå et eller andet tal; altså, tallene får ligesom deres egen magi.
Og derfor er det jo utrolig tankevækkende, hvis man så ikke kan regne med de tal.
Det er jo selvfølgelig hævet over enhver tvivl, at skovning og behandling af biomasse til træpiller eller andet og transport udgør en stor del af energiindholdet i biomassen.
I Ingeniøren kan man læse, at det sandsynligvis er op mod 10 pct.
Hertil kommer den såkaldte kulstofgæld, som ikke er medregnet, forstået som tidsrummet mellem, at biomassen frigiver CO2 ved forbrænding eller forrådnelse, og den frigivne CO2 igen er lagret i nyt plantestof.
Det har flere af ordførerne også været inde på.
Det betyder med andre ord, at vi i dag bruger milliarder af kroner på at konvertere vores kraftværker fra kul og gas til biomasse, samtidig med at vi linder mere CO2 ud i atmosfæren, end hvis vi blot havde fortsat med kul.
Disse enorme ændringer i kraftværkssektoren, som vi nu er i gang med, skyldes jo hele vores tilskuds- og afgiftssystem.
Vi ved alle, at en tredjedel af kraftværkerne jo har drejet nøglen om, bl.a. på grund af al den meget mere vind, vi har fået ind, med tilskud.
Jeg vil gerne sige det igen: Isoleret set kommer der altså mere CO2 op af skorstenen ved biomasse end ved fyring med kul og gas.
Så de næste 10-20 år forværrer vi den globale opvarmning på grund af mere CO2, og det er jo altså i de her år, hvor klimapanelet også taler om the tipping point i klimasystemet – altså at der om nogle få år ingen vej er tilbage, hvis ikke vi skynder os at reducere udledningerne.
Det er altså først om 30-40 år, når nye træer bliver plantet – nogle siger op til 100-150 år – og man har opsuget den her kulstofgæld, at vi teoretisk kan argumentere for, at de foretagne investeringer er bæredygtige, og det er altså meget store investeringer, vi taler om.
For hvis man skubber folk væk fra steder, hvor de dyrker deres afgrøder, og man er nødt til at inddrage skovområder, så kan man jo altså indirekte være med til også at forhindre et mindre CO2-optag.
Så man må sige det på den måde, at det altså er op til en bureaukratisk definition, om man er et godt menneske eller et skidt menneske, om man gør noget godt eller noget skidt –
det beror altså på en definition, kan vi jo konstatere.
Jeg synes, det med al tydelighed viser, at vi skal være påpasselige med for ensidigt at topstyre udviklingen på det her område, så længe det betyder, at skatteborgerne eller forbrugerne skal betale for festen.
Folk må gøre nøjagtig, hvad de selv vil, med de motiver, der driver dem, for deres egne penge.
Og hvis de synes, de får det godt med noget, de hver især finder bæredygtigt, så fred med det.
Men når vi herindefra foretager disse kalkuler, skal de også være på et fagligt ordentligt grundlag, ellers bliver det jo pinligt.
Vi synes som bekendt ikke, at politikere skal udvælge bestemte teknologier, som får en bestemt støtte på nogle bestemte tidspunkter og i fastlagte mængder, sådan som energiaftalen er bygget op.
Det bør markedet i langt højere grad tage sig af, f.eks. i nogle udbudssituationer, som vi ser i England.
Men gør man disse ting, skal det være ordentligt og hæderligt og hænge sammen med virkeligheden, fordi det er hele præmissen for energipolitikken.
Så derfor synes vi faktisk, at det er en relevant problemstilling, Enhedslisten har taget op.
Jeg synes generelt, at man skal arbejde ordentligt med de ting, man har med at gøre, og når vi nu ved, som jeg sagde før, at det her ikke holder, så bør vi tage en timeout, og sige, at nu skal vi have en anden måde at styre det på.
Men så længe vi styrer det så rigidt, som vi gør, efter nogle bestemte procenter – hvor mange gange har der ikke været nævnt procenter heroppe fra den her talerstol, og at man skal nå et eller andet på et bestemt tidspunkt – har det ligesom været argumentet i sig selv, at vi skal nå et bestemt tal.
Så skidt med virkeligheden, havde jeg nær sagt.
Det er egentlig derfor, jeg siger, at det er vigtigt, at når man gør noget, skal man gøre det ordentligt.
Ellers skal man finde på en hel anden måde at gøre det på, og jeg har argumenteret for, at vi skulle gøre det på en hel anden måde, men nu har vi jo valgt den her metode.