Liselott Blixt (DF), 2011-05-27:
Først og fremmest vil jeg sige om de forskellige måder, som vi driver politik på, og om, hvorvidt det er mit ønske at tage bestemte sygdomsgrupper op, at hvis der er noget, hvor vi godt kunne gøre det bedre på landsplan, så agter jeg også at tage det op, og hvis jeg skal igennem alle sygdomsgrupper, og jeg ønsker det, så gør jeg det også.
Flere og flere får allergi.
Cirka en million danskere har allergi lige nu.
Cirka hver fjerde nyfødte får allergi på et eller tidspunkt i sit liv.
Statens Institut for Folkesundhed vurderer, at der i 2020 vil være 1,7 millioner voksne mennesker med allergi.
Hertil kommer så stadig flere børn og unge, der rammes af denne ubehagelige lidelse.
Hvorfor så en øget indsats?
I Danmark findes der ikke længere nogen special- eller efteruddannelse af allergologer.
Det betyder, at de mere end en million danskere, der lider af allergi, alt overvejende er overladt til de alment praktiserende lægers begrænsede kendskab til området eller i bedste fald til de få tilbageværende speciallæger med indsigt i allergi.
I enkelte regioner er der slet ingen specialister.
Der er lang vej fra Nakskov til Gentofte, vil jeg hilse at sige.
Problemet kommer jo, når de specialister, vi har i dag, går på pension.
Vi må alle sammen kunne se, at vi så står over for nogle problemer, fordi allergipatienterne så er overladt til tilfældigheder, alternativ behandling og mulige kapaciteter blandt de alment praktiserende læger.
Naturligvis kan en praktiserende læge klare en del af det, og det skal de også blive ved med, men når vi når til svær allergi, hvor man har brug for en mere specialiseret behandling, så står man på bar bund, når færre og færre har brugt tid på at sætte sig ind i de forskellige komplikationer.
Desuden kan intet erstatte målrettet professionalisme i en trods alt ganske kompleks sygdom, som allergi må siges at være.
Så er der måske nogle, der mener: Pyt, det er jo bare allergi.
Det er det måske også for nogle.
Blot ser vi en vækst i komplicerede tilfælde.
F.eks. er der en kvinde, der siger: Jeg ved ikke, hvad jeg skal kalde mig selv – besværlig, allergiker, multiallergiker, handicappet?
Jeg ved kun, at min allergi har afholdt mig fra at leve et helt normalt liv, fra en del oplevelser og fra mit drømmejob som kok.
Når andre med en sygdom oplever disse tre ting, kalder vi dem jo for handicappede.
Så måske er jeg det.
Det estimeres, at hen ved 20 pct. af alle voksne danskere lider i større eller mindre grad under generne fra allergirelaterede symptomer.
I det hele taget ville de være ude af stand til at fungere normalt.
Ud over den nedsatte livskvalitet har allergirelaterede symptomer den bivirkning, at det øger presset på sundhedsvæsenet betydeligt, ikke mindst i pollensæsonen, hvilket medfører et milliardstort produktionstab og deraf følgende velfærdstab for samfundet.
Det er således kun i samfundets interesse, at allergikere, som har behov for det, opnår en behandling, som giver disse patienter deres livskvalitet igen, og at de dermed igen bliver fuldt funktionsdygtige.
Alternativet er samfundsøkonomiske tab, samtidig med at de moderat svært allergiramte må døje med markant nedsat livskvalitet.
Hvad er det så, vi vil med det her forslag?
Vi ville jo gerne have, at regeringen skulle arbejde for, at der oprettes fem regionale netbaserede specialer, et i hver sygehusregion, der skal varetage uddannelse, videndeling i netværket af speciallæger med indsigt i allergisygdomme.
Udgangspunktet er en formalisering af eksisterende kliniske allerginetværk i alle de fem regioner for at sikre, at patienterne får den højeste standardbehandling, på trods af at specialuddannelsen inden for allergologer er nedlagt.
Med de fem kliniske netværker skal der sættes en stopper for videns- og specialisttabet inden for alle allergiområder gennem udbud af forskningsstillinger til relevante speciallæger og udviklingen af det kliniske faglige miljø, som gør det muligt at fastholde og tiltrække faglig specialkapacitet på området.
Disse fem centre skal samle specialerne og deres indsigt under sig og sørge for, at vidensniveauet i forhold til den aktuelle forskning og indsigt i området løbende er i top, således at hver af de fem regioner kan tilbyde deres borgere den bedst mulige behandling.
Endvidere indstilles det, at den nødvendige og tilstrækkelige specialekapacitet til diagnose og behandling af allergiske patienter genetableres i hver af de fem regioner, idet den diagnostiske indsats i de fem regioner opprioriteres ud fra en behandlingsgaranti.
Det er nødvendigt at få skabt muligheder for, at patienten med allergilignende symptomer hurtigt kan blive udredt med henblik på at få iværksat en behandling, der virker, i alle regioner i landet.
Forudsætningen for, at behandlingen af alle allergipatienter optimeres, er, at patienterne får stillet den bedste og nyeste allergimedicin til rådighed for på den vis at sikre en kosteffektiv behandlingsstrategi.
Derfor pålægges regeringen at skabe et overblik over, hvilke tilskudsordninger der findes til allergikere, for at sikre dem en behandling, således at deres sygefravær mindskes og deres livskvalitet højnes.
Vi er klar over, at vi ikke med det nuværende personale kan oprette fem centre her og nu, for vi har været ude at tale med specialisterne på området, de specialister, der arbejder med det hver dag.
Det er grundlaget for forslaget, og det er dem, der har været med til at se på, hvad der skal gøres, for at vi kan nå med i Danmark.
Derimod kan vi også være med til at oprette nogle satellitter visse steder og med ny telemedicin udføre konsultationer, vidensdeling og sparring, så folk ikke behøver at rejse fra den ene ende af landet til den anden.
Der er således nok at gå i gang med, og vi står over for en stor opgave i forhold til at diagnosticere, behandle og forebygge det stadig stigende antal allergipatienter, som får nedsat deres livskvalitet og bliver mindre arbejdsdygtige i en tid, hvor vi må gennemføre reformer for at sikre tilstrækkeligt med arbejdskraft i fremtidens stadig ældre samfund.
Jeg har haft anledning til at tale med mange allergikere, som alle har haft det til fælles, at de føler, at deres sygdom ikke er helt anerkendt.
De føler sig socialt handicappede, og at deres venner, familie, kollegaer måske skuler lidt til dem og anser dem for at være pjevsede.
Sagen er jo den, at det kan være svært at håndtere en sygdom, hvor man nyser, gnider sig i øjnene, mens man forsøger at opretholde en kølig facade.
De allergiramte får nedsat deres koncentrationsevne, de trækker sig fra sociale så vel som professionelle sammenhænge, når deres allergi er værst – ofte i pollensæsonen.
Intet samfund har råd til eller reel mulighed for at risikere at have over en million ukampdygtige mennesker blandt sig, hver gang birken blomstrer eller græsset udskiller sin fine pollen.
Vi kan ganske enkelt ikke forsvare, at vi lader stå til over for vores medmennesker med mere eller mindre svære symptomer på grund af deres allergier.
Allergikerne fortjener både respekt og anerkendelse af deres sygdom.
De fortjener, at vi tager dem alvorligt – og så alvorligt, at vi igen begynder at uddanne allergologer, læger med speciale i den triste lidelse.
Jeg vil derfor appellere til jer, kollegaer i Folketinget, hvoraf måske også en del af jer lider under allergiens svøbe, at man sætter i værk og genopretter et allergispeciale, så vi hjælper de mange allergikere med bedre støtte, især til at komme igennem pollensæsonen og til at få den rette medicin til en pris, som alle kan betale.
Det var forslaget i al sin enkelhed, og jeg takker for tilsagnene om en beretning.
Jeg tror, at vi måske er lidt for langt fra hinanden til en beretning, men jeg vil i hvert fald arbejde videre med sagen, uanset om det er på den ene eller den anden måde.