Ellen Trane Nørby (V), 2009-01-15:
I Venstre går vi ikke ind for kønskvotering.
Som parti har vi altid kæmpet for det enkelte individs ret til at udleve sine drømme og til at afprøve sine ideer, sine evner, sine muligheder og sine kompetencer.
Det gælder såvel karrierekvinden, som stræber efter en post i toppen af samfundet, som manden, der har ønsket og har valgt at gå hjemme og se børnene vokse op.
Jeg er jyde, jeg er ung, og jeg er kvinde.
Folketingets formand er mand, nordsjællænder, og man tør vil ikke sige, at han stadig er alt for ung.
Det er den mangfoldighed, det er den her brede sammensætning, som sikrer, at Folketinget også i dag opfattes som repræsentativt - altså summen af personer, partier, ideologier, kompetencer, evner og baggrund, men også af køn.
Alle de her ting spiller ind.
Ingen af tingene har en enkeltfaktorværdi, som gør, at det er det eneste, der skal lægges vægt på.
Alting spiller ind og giver en sammenhæng, en sum, som man så træffer beslutninger ud fra.
I Venstre har vi altid arbejdet for, at alle talenter kommer i spil.
Det gælder indvandreren med en ingeniøruddannelse, som i dag kører taxa.
Det gælder også kvinden, der har såvel evner som kompetencer til at få en lederpost.
Vi skal som vidensamfund have alle talenter i spil.
Alt andet er samfundsøkonomisk og menneskeligt uholdbart.
Vi skal som samfund sikre, at alle kan få lov til at bruge de evner og muligheder, de har, og udleve de drømme, de har.
I Venstre anerkender vi dog, at mange udpegninger bygger på vaner og også på sikre kort.
Det er helt naturligt, for man har jo aldrig fået erfaring, før man har været udpeget én gang.
Det er sådan set først, når man bliver udpeget for tredje gang, at man er en garvet.
Hvis vi som samfund skal sikre mangfoldigheden i råd og nævn og fremme ligestilling, forudsætter det, at vi nogle gange bryder med vanetænkning, at vi simpelt hen scanner samfundet for de kompetente mænd og kvinder, der kunne sidde i et offentligt råd eller nævn, at vi ryster posen og kigger på, om der ikke er nogen af dem, som vi ikke har udpeget før, som måske egentlig har kompetencerne, og som næste gang vil være det sikre kort.
Folketinget og de offentlige myndigheder har den opgave, at vi skal sikre, at de offentlige råd og nævn er bredt sammensat.
Det er vores forpligtelse, fordi de varetager samfundets fælles interesser.
De varetager vores interesser i Det Kongelige Teater, de varetager vores interesser i tilsyn, de varetager vores interesser i nævn, og derfor påhviler det også os at sikre en mangfoldig sammensætning af de offentlige råd og nævn.
Vi bakker i Venstre op om L 93, fordi det netop er et lovforslag, som lægger op til, at ligestillingen i samfundet er et fælles ansvar.
Siden Schlüterregeringen indførte den del af ligestillingsloven, som siger, at organisationer altid skal indstille såvel en mand som en kvinde, når de har en udpegningsret, har vi jo været i gang med at bryde vanetænkningen.
Siden da har vi været med til at sikre en mere mangfoldig sammensætning af offentlige råd og nævn.
Men som det er i dag, er det jo sådan, at hvis organisationerne ikke gør det, kan man lade en plads stå tom.
L 93 lægger op til, at ministeren fremover skal lade pladsen stå tom, hvis der ikke er en saglig begrundelse for, at man ikke har indstillet både en mand og en kvinde til en post.
Dermed understreger L 93 alles ansvar for ligestilling, og også at der skal være saglige begrundelser, hvis man afviger fra den lov, der blev vedtaget tilbage i 1980'erne.
Dermed understreger vi også, at ligestilling og mangfoldighed i sammensætning af råd og nævn er vores alle sammens ansvar og ikke kun et ansvar, som påhviler ministeren, som tidligere altid har været den, der har skullet få kabalen til at gå op.
Nu indikerer vi klart over for organisationerne, at ansvaret også er deres, at det er et fælles ansvar, og derfor bakker Venstre op om L 93 som et lille, men godt initiativ til at sikre et fælles ansvar, for at ligestilling såvel som mangfoldighed i råd og nævn kommer i fokus.