Anders Samuelsen (LA), 2008-11-13:
Jeg er fuldstændig overbevist om, at det trods alt ikke kan være en ultimativ og bevidst målsætning fra VK-regeringens side - selv om jeg har meget skidt at sige om den - at man absolut skal betale overpris, så derfor er jeg sikker på, at ministeren arbejder med den problemstilling, i det omfang der er et problem.
Når man går til sin praktiserende læge eller til tandlæge, så forventer man vel at få en ordentlig og fair behandling, og jeg tror egentlig ikke, at der er ret mange af os, der tænker over, at det jo er en del af det private sundhedssystem.
Vi har ligesom vænnet os til, at det er en del af vores lige og frie og gratis adgang til læge, og om han er privat, eller om han er offentligt ansat, rører os sådan set overhovedet ikke - bare man får en ordentlig service.
Det er sådan set den helt banale tilgang, som vi fra Liberal Alliances side har til hele det her spørgsmål.
Det er en underlig religiøs ideologisk diskussion, som pågår her, hvor det hele ender op i en diskussion, om man er for eller imod det offentlige sundhedssystem.
Vi er for fri og lige adgang til grundlæggende sundhedsydelser, og hvem der så end leverer dem, går vi egentlig ikke så meget op i.
Det er egentlig ikke så afgørende for os, hvilken farve katten har, så længe den kan fange mus.
Derfor vil vi hellere starte et andet sted.
Vi vil starte med at kigge rundtom i verden og se på, om der er nogen, som gør det bedre end os.
Der er godt nok kommet en undersøgelse i dag, som peger på, at Danmark nu ligger nr. 2 i Europa med det sundhedsvæsen, som vi har, men det er en undersøgelse, der - tror jeg - skal tages med et gran salt, for det kommer lidt an på, hvad det er, man måler på.
Hvis man måler på levetid, ligger vi stadig væk i Danmark rigtig, rigtig skidt placeret, og det tror jeg i høj grad hænger sammen med, at vi ikke har formået at forny, at udvikle, at være kreative omkring vores sundhedssystem, fordi vi hænger fast i en diskussion omkring vores sundhedssystem, som i bund og grund stammer tilbage fra 1970'erne.
Det er det, vi i Liberal Alliance synes er dybt problematisk.
Derfor er vi også glade for, at vi i forbindelse med finanslovaftalen fik det ind i sundhedsafsnittet, at man i højere grad skulle begynde at kigge på, hvordan man kunne udnytte de privatpraktiserende speciallæger i forbindelse med bekæmpelse af de ventelister, som der er p.t. Det synes vi er et helt oplagt sted at tage fat.
I bund og grund er det jo lidt underligt, at vi starter med at kaste os over indiske læger i stedet for at prøve at se, om ikke vi har en kapacitet, en ressource herhjemme, som kunne udnyttes endnu bedre.
Det tror vi der er, når det gælder de privatpraktiserende speciallæger.
Et andet sted, som man bør gå ind og kigge på, når vi skal sikre os, at vi får et endnu mere optimalt sundhedsvæsen i Danmark, er selvfølgelig fleksibiliteten i det offentlige system.
Hvad er det, som forhindrer os i at have et optimalt sundhedsvæsen i forbindelse med overenskomsterne?
Vi er fuldstændig sikre på, at der her ligger massive forklaringsproblemer og andre problemer begravet, som vi burde tage fat på, og det burde parterne jo gå i spidsen for.
Men det er igen, som om den tilgang, som vi har til sundhedssystemet, som stammer tilbage fra 1970'erne, forhindrer os i at tænke nyt, så der ville vi også meget gerne tage fat.
Vi bakker op om den vedtagelse, som er lagt frem i dag.
Vi havde egentlig gerne set, at der til sidst i vedtagelsen stod, at Folketinget opfordrer regeringen til at kigge både på det offentlige og på det private sundhedsvæsen for at optimere ressourcerne og se, om man kan tilføre flere ressourcer.
Det synes vi er en kerneopgave.
Men så længe vi også skal kæmpe med, at folk konstant og til evig tid forsvarer, at vi skal bruge over 20 mia. kr. om året på en efterlønsordning, så bliver det i sandhed svært at løse nogen af de problemstillinger, som vi står over for, og de ventelisteproblemer og andre problemer, som sundhedssystemet står over for.
Men det er jo en prioritering, som langt, langt de fleste medlemmer af det her Folketing har valgt, nemlig at det, som man i første omgang og i hvert fald skal have ret til, og som man skal kunne række hånden op til for at få leveret som ydelse, er f.eks. efterlønnen, uanset om man er rask eller syg, og så må sundhedssystemet komme i anden række.
Den form for prioritering synes vi er helt gal.