Rune Lund (EL), 2007-06-01:
Enhedslisten har fremsat det her beslutningsforslag om at trække de danske tropper hjem fra Afghanistan og i stedet for bruge pengene på civil genopbygning, fordi udviklingen i Afghanistan går i den helt forkerte retning.
Den strategi, der er blevet lagt for krigen i Afghanistan, er den helt forkerte strategi.
Alle andre initiativer, alle andre indsatser bliver nødt til at ligge under for den præmis, og det betyder, som vi har set også i løbet af det seneste år, at Taleban bliver stærkere, at utilfredsheden med den internationale indsats og de internationale styrker er stigende.
Det kan vi bl.a. se i forhold til de spørgsmål, der er blevet stillet i forbindelse med udvalgsbehandlingen af det her beslutningsforslag.
Det er helt klart, når man ser de forskellige meningsmålinger, der bliver lavet i Afghanistan, at der så er to meget klare konklusioner.
Den ene er, at Taleban ikke er særlig populær – det kan ikke undre nogen.
Taleban har omkring 10 pct. opbakning i befolkningen.
Den anden er, at utilfredsheden med de udenlandske styrker og regeringen i Afghanistan er stigende.
Der er også andre meningsmålinger, man kan tage fat i.
betragtede 7 pct. ISAF-styrken som ineffektiv, det var steget til hele 22 pct. året efter.
Det er en fejlslagen strategi.
Den internationale optræden i Afghanistan er et klassisk eksempel på en fejlslagen strategi, hvor man vælter ind med stødtænderne forrest, vælter ind og tror, at man kan lave en såkaldt militær løsning, men ingen plan har for, hvad der bagefter skal ske med den civile genopbygning.
Genopbygningsindsatsen i Afghanistan er på et niveau, hvor det er sådan, at hver eneste gang der bliver brugt 9 kr. på militær, så bliver der brugt 1 kr. på civil genopbygning.
Det bliver ikke bedre af, at man, når man ser den militære indsats udformet på den måde, den er, går efter en såkaldt militær løsning, en militær sejr, hvilket ikke er muligt.
Danmarks indsats og forholdstallene i den sammenhæng er ikke helt lige så slemme som det samlede billede, men ifølge rapporten fra Udenrigsministeriet, »Styrkelse af engagementet i Afghanistan – fokus på Helmand«, fra april i år, så vil Danmark fremover bruge ca. 200 mio. kr. om året på civil genopbygning eller det, der svarer til ca. 8 kr. pr. indbygger i Afghanistan.
Ministeren har ikke der skrevet, hvor meget det danske militære bidrag vil koste i 2008, altså for et helt år, men kun skrevet, at merudgiften for at sende yderligere styrker til Afghanistan fra fjerde kvartal 2007 vil beløbe sig til 120 mio. kr. Og da Danmark i forvejen bruger 180 mio. kr. på den danske militære tilstedeværelse i Afghanistan, så er det samlede beløb altså 300 mio. kr. eller ca. en halv gang større end det samlede civile budget.
Det er også et problem i forhold til den danske indsats, at man ikke satser mere på den civile genopbygning end på en fejlslagen militær strategi, hvor danske soldaters liv ofres i en håbløs sag med en militær strategi, som ikke fører nogen steder hen.
Hvis man overhovedet skulle snakke om en militær strategi, f.eks. i form af fredsbevarende tropper fra FN, så ville det som minimum forudsætte, at den civile indsats var ni gange så stor som den militære og ikke omvendt, og det ville forudsætte, at man ikke gik efter en militær løsning på den måde, som USA fører krigen.
Det handler simpelt hen om, at den grundlæggende tilgang skal være en politisk løsning, en dialog, og ikke en såkaldt løsning, hvor man vælter ind med stødtænderne forrest og tror, at man kan ordne det her militært.
Så den grundlæggende tilgang i hele Afghanistankrigen er forkert.
Danske soldater ofrer dermed deres liv i en håbløs sag, i en krig, som ikke er til at vinde.
En ting er sikkert: Hvis man bare fortsætter sådan her, vil vi se en styrkelse af Taleban og de fundamentalistiske kræfter.
Det er i hvert fald den klare tendens i øjeblikket, når vi ser på de kolde facts.