Margrethe Vestager (RV), 2011-03-18:
Regeringen ved det jo godt, Dansk Folkeparti og Liberal Alliance ved det nok også godt, nemlig at det er børnene, der lider under de lange, lange opholdstider i de danske asylcentre, og det tager de så personligt ansvar for, for det er dertil, det er nået.
Det, jeg tænkte mest på, mens integrationsministeren holdt sin tale, var – og velkommen til som integrationsminister, jeg kan høre, at ministeren er ny som minister på området, eller det kan jeg desværre netop ikke høre – at det er den sædvanlige rædselsfulde gidselretorik, der fortsætter.
Der er jo bare det ved det, at Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti ikke holder på nogen.
De holder ikke på nogen: Havde børn og forældre kunnet tvangsudsendes, var de blevet det.
Det tror jeg ingen i det danske Folketing er et øjeblik i tvivl om, og derfor handler det her ikke om gidseltagning; det handler om det ansvar, vi i Danmark har for de børn.
»Asylbørn i Danmark – en barndom i undtagelsestilstand« er titlen på Kathrine Vitus’ og Signe Smith Nielsens bog om børnenes situation, og den kan man læse og ikke bare blive berørt af, men man kan også få at vide, hvad det er for et ansvar, vi bør påtage os.
Rehabiliterings- og Forskningscentret for Torturofre dokumenterer entydigt børnenes problemer, og hvor akut udsatte de er for alvorlig psykisk sygdom.
Der er masser af viden, og der er masser af dokumentation.
Den er fra 2010.
Ifølge Nielsens bog fra 2008 viste en tredjedel af 246 4-16-årige børn tegn på psykisk forstyrrelse, men mellem halvdelen og to tredjedele af de 11-16-årige viste det også, når man kombinerede det med børnenes egne beskrivelser.
Der er masser af viden, der er masser af dokumentation for børnenes tilstand; der mangler handling.
Det er som at bo på en international togstation, alle rejser, kommer og går, men vi sidder her uden billet.
Det er ordene fra en far, der ikke kan rejse tilbage, ikke kan blive, og som ikke har nogen andre steder at tage hen.
Det første offer er børnene, og risikoen for psykisk sygdom er akut.
Enhver kan jo sætte sig ind i det, og det var vel et eller andet sted også det, ministeren sagde, men så begyndte ministeren straks at bygge sit værn op mod at tage ansvar.
Og det værn er, at det er nogle andres ansvar; det værn er dansk lovgivning; det værn er, at det er stødende, hvis man sørger for, at de børn ikke lider yderligere.
Jeg synes, det er meget tankevækkende, at det her skal blive til en debat om forældrenes ansvar, når nu Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti gang på gang har forsøgt at smide ansvaret fra sig.
Netop i en tid, hvor vi taler og taler om ansvar, er vi i en situation, hvor det ikke er ordene, der gør forskellen, det er handlingen.
Og Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti handler, når de kan.
De holder ikke på nogen.
Havde børn og forældre kunnet tvangsudsendes, var de blevet det, og derfor er debatten i dag i virkeligheden meget enkel.
Vi taler om børnefamilier, der ikke kan sendes hjem.
Vi taler om børn, der er i akut risiko for alvorlig psykisk sygdom, især i lyset af de oplevelser, som de har med i bagagen, inden de overhovedet kommer til Danmark.
Dermed skal også være sagt, at vi taler om vores ansvar for børn i den situation: Vi har et ansvar.
Fra radikal side hverken kan eller vil vi kaste det fra os.
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at regeringen ikke har levet op til sit løfte om løsning for børn og børnefamilier i asylcentre, som et bredt flertal i Folketinget kan stå bag.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til at indkalde Folketingets partier og løsgængere til forhandling om en flerårig asylaftale, som skal - sikre, at ingen asylsøgende uledsagede børn eller børnefamilier, hvis ansøgning ikke vurderes som åbenbart grundløs, og som samarbejder om sagsbehandlingen, opholder sig i et dansk asylcenter mod deres vilje ud over en periode på 6 måneder, medmindre ganske særlige omstændigheder taler herfor, - sikre, at ovennævnte asylansøgende børnefamilier får mulighed for selvforsørgelse i den periode, de opholder sig i Danmark, - give børn og unge asylansøgere lige adgang til uddannelse og - sikre, at tvangshjemsendelser kun sker efter aftale med det pågældende lands regering, når hjemsendelse, henset til de aktuelle forhold i landet, er forsvarlig og i overensstemmelse med internationale konventioner.«