runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hanne Agersnap (SF), 2011-05-10:
Det sidste var vist et ledende spørgsmål: Der er ingen politiske områder, hvor jeg synes at folkevalgte skal udskiftes med ansatte eksperter.
Jeg kan derimod godt lide at få høringssvar og læse eksperters råd til folkevalgte.
Det hemmelige cirkulære, hr. Jesper Langballe efterlyser, tror jeg er det, hr. Jesper Langballe selv tidligere kaldte kontorcirkulæret.
Der er det cirkulære, efter hvilket der tildeles indfødsret.
Karsten Lauritzen (V), 2011-05-10:
Det kan så også godt være, at jeg har misforstået beslutningsforslaget, men der står jo på side 1, at man vil flytte afgørelseskompetencen fra Folketinget til ministeriet, og man kunne godt argumentere for, at hvis man ønsker det, så ønsker man også en ændring af grundlovens § 44.
Det er selvfølgelig fint, hvis man ikke ønsker det, det siger fru Hanne Agersnap, men så vil jeg sådan stilfærdigt påpege, at jeg ikke sådan lige umiddelbart synes, der er sammenhæng mellem de ønsker, man giver udtryk for i beslutningsforslaget, og så det, der ville være den naturlige konsekvens af det, og det ville jo være at ændre grundlovens § 44.
Men hvis man ikke ønsker det i SF, er det fair nok, så har jeg fået svar på mit spørgsmål.
Som jeg også tror det er kommet frem tidligere i debatten, er der mulighed for, at Indfødsretsudvalget – det udvalg, som jo har en helt særlig kompetence – også kan tilrettelægge tingene anderledes.
Man kan jo også, hvis man får flertal for det, træffe en politisk beslutning om at give folk en begrundelse for et afslag.
Der er en lang række muligheder.
Men når man løfter afgørelseskompetencen væk fra Folketinget og over i ministeriet, bliver Folketinget reduceret til et gummistempel.
Når man som folketingsmedlem alene er bundet af sin egen overbevisning i forhold til at forholde sig til de lovforslag, der bliver fremsat, og når der samtidig i grundlovens § 44 står, at indfødsret meddeles ved lov, det vil sige, at alle navnene altså står nævnt, er det svært at få de to ting til at nå sammen, hvis afgørelseskompetencen blev placeret et andet sted end i Folketinget.
Den argumentation synes fru Johanne Schmidt-Nielsen ikke er valid, men det er så, som det er.
Det er jo fair nok, at fru Johanne Schmidt-Nielsen og Enhedslisten er uenige i det, men jeg må sige, at jeg fra Venstres side har svært ved at forstå sammenhængen mellem de to dele.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2011-05-10:
Hr. Karsten Lauritzen brugte ordet gummistempel både i sin ordførertale og nu i sit indlæg her, og igen må jeg spørge, om ordføreren ikke ved, at langt størstedelen af de navne, der står på det lovforslag, vi tidligere i dag havde til behandling, netop ikke har været til behandling i udvalget.
Man kunne spørge hr. Karsten Lauritzen om, om Folketinget har gummistemplet dem.
Der er netop nogle andre, et indfødsretskontor, som har truffet afgørelse i de sager.
Jeg må sige, jeg synes, det, hr. Karsten Lauritzen siger, giver meget lidt mening.
Troels Lund Poulsen (V), 2011-05-10:
Jeg tror, hvis jeg husker ret, at der er givet flere dispensationer.
Det synes jeg sådan set er sund fornuft.
Så jeg er sådan set ikke uenig med min forgænger, hr. Bertel Haarder.
Jeg synes, det er fornuftigt at gøre.
Jeg synes måske bare, at det også kunne være meget hensigtsmæssigt at få evalueret, hvordan de her ting så forløber.
Der er jo også et par andre steder, hvor hr. Bertel Haarder har givet lov til det.
Jeg synes måske nok, vi kunne have brug for at samle op på, hvad erfaringerne så har været, for der har nok været rigtig gode erfaringer – det hører jeg jo – men det kan også være, at der har været nogle dårlige erfaringer, som vi burde forholde os til i den fremtidige diskussion.
Men jeg er sådan set meget villig til at diskutere de her ting, og det håber jeg også vi kommer til, når vi fortsætter diskussionen omkring, hvordan folkeskolen kan reformeres.
Christine Antorini (S), 2011-05-10:
Noget af det, vi foreslår, er at give kommunerne frihed til, at de i folkeskolens ældste klasser kan tilbyde engelsksprogede linjer.
Det skal ikke være sådan, at hele undervisningen skal være på engelsk, men op til 40 pct. af tiden.
Den tidligere undervisningsminister, hr. Bertel Haarder, har givet mulighed for, at der er nogle skoler, der kan lave forsøg med det, men vi synes egentlig, at det skal være en frihedsrettighed, så kommunerne selv beslutter, om de vil have de her internationale spor.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad undervisningsministeren synes om det forslag, som den tidligere undervisningsminister bakkede op om.
Den tidligere undervisningsminister var heller ikke bleg for at tage diskussionen i offentligheden og mente, at det var vigtigt at få styrket internationaliseringen, og erkendte, at der så var ét parti, Dansk Folkeparti, der konsekvent blokerede for det, men det forhindrede altså ikke den tidligere undervisningsminister i at mene, at det faktisk var en god idé, og derfor gav ministeren i øvrigt en dispensation.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-05-10:
Jamen det glæder mig da, at hr. Jesper Langballe i den her sammenhæng støtter sig til eksperterne.
Men jeg er helt overbevist om, at grundlovens fædre aldrig kan have haft noget imod, at man i en lov indføjer, hvad der er gældende.
Der står ingen steder i grundloven, at selve Folketinget skal være sagsbehandler.
Det er en fortolkning.
Altså, jeg er da helt enig i, at grundlovens fædre her har fulgt Napoleons råd om, at forfatninger skal være korte og uklare – i hvert fald har de fulgt den sidste del – men forfatninger skal jo også være dynamiske, således at de kan bruges i tiden.
Vi skal jo ikke lade os regere af de døde; vi skulle helst regeres af det Folketing, som er her.
Jesper Langballe (DF), 2011-05-10:
Det der med, at tingene skal være gennemsigtige, og at folk må vide, hvad det er, der gælder, er jeg fuldstændig enig med hr. Jørgen Poulsen i.
Sådan har vi i det allerede.
Men når hr. Jørgen Poulsen siger, at han skam ikke vil flytte Folketingets beslutninger væk fra Folketinget, men at det er sagsbehandlingen, han vil flytte væk, er det, at jeg må gøre opmærksom på, at de store guldrandede fremstillinger af forfatningsretten netop advarer mod noget sådant, idet sagsbehandlingen – det, at Folketinget ved sit indfødsretsudvalg sætter sig grundigt ind i tingene – ikke er en mellemregning, der bare kan fjernes, og så beholder Folketinget et færdigt beslutningsfacit.
Det er noget, der er uløseligt knyttet til Folketinget, medmindre man vil overtræde delegationsforbuddet.
Christine Antorini (S), 2011-05-10:
Tak for ordet.
Man må sige, at det i hvert fald ikke er meget energi og entusiasme, undervisningsministeren bruger på at tale om nødvendigheden af at styrke internationalisering i folkeskolen.
Det er bare en nøgtern konstatering af, at det må vi snakke om på et eller andet tidspunkt, og at vi må respektere, at der er nogle forligskredse.
Når vi har valgt at tage beslutningsforslaget her i salen, er det netop, fordi vi ønsker en holdningsdiskussion om, hvordan man kunne styrke internationalisering i folkeskolen.
Alle de forslag, der ligger her i beslutningsforslaget, er noget, som Venstre og Konservative har talt positivt for.
Det er noget, som Dansk Industri og Dansk Erhverv har efterspurgt for at styrke internationaliseringen helt konkret, og det eneste, undervisningsministeren nu siger, er: Det må vi henvise til en forligskreds.
Vi i oppositionen synes, det er meget ærgerligt.
Hvad er årsagen til den manglende entusiasme i forhold til at have muligheden for at give et reelt løft på områder, som regeringen ellers selv har sagt var en god idé, og som regeringens eget Råd for Internationalisering af Uddannelserne også har peget på er helt nødvendigt for at gøre vores elever og unge mennesker parate til en global verden?
Søren Krarup (DF), 2011-05-10:
Det kommer ikke bag på mig, at hr. Jørgen Poulsen ikke forstår et ord af det, der er blevet sagt, men af venlighed vil jeg gentage, at udgangspunktet for det hele – det, der også ligger i grundlovens § 44 – er, at indfødsret ikke er en ret, nogen har.
Der er ingen, der kan komme og sige: Jeg har ret til at blive dansk statsborger.
Men det er en gave, som det danske folk giver dem, som man anser for værdige til at modtage den.
Og hvem man anser for værdig, har Folketinget besluttet i den aftale om indfødsret, som jeg står med her, og som jo altså flertallet i Folketinget har vedtaget.
Det er ud fra den, at der tildeles indfødsret.
Og det er klart, at det ikke er noget, der foregår ved en domstol, det foregår i vores udvalg.
Og det er sådan, at Indfødsretskontoret i Integrationsministeriet har den aftale at disponere efter, og de, der opfylder betingelserne, får det.
Men hvis man ikke forstår det helt afgørende, at der ikke er nogen, der har ret til dansk statsborgerskab, at det er en gave givet af Folketinget i henhold til grundloven, så forstår man ikke et ord.
Det gør hr. Jørgen Poulsen ikke, og derfor er det ord i tågen, og han skulle faktisk prøve på at beskæftige sig også lidt historisk med indfødsretslovgivningen, bl.a. begyndende med Grundtvig.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-05-10:
Jeg har også læst mig til, at hr. Søren Krarup har skrevet, at dette med at opfylde betingelserne for indfødsret ikke giver adgang til indfødsret, men at det giver adgang til behandling.
Jeg er da meget nysgerrig efter at høre, hvad det er for en behandling, hr. Søren Krarup vil koordinere, sådan at blinde, døve og andre handicappede kan blive i stand til at få dansk statsborgerskab.
Ja, det kan jeg jo være meget enig i – i hvert fald det sidste.
Men det er jo trods alt sådan, at ingen i dag har overblik over de regler, de cirkulærer, de bestemmelser, som man vedtager, når hr. Søren Krarup har været i et af de lukkede rum for at stramme skruen endnu en gang.
Og jeg forstår bare ikke, hvorfor det ikke kan ske i al åbenhed.
Det virker virkelig på mig, som om man har noget at skjule, siden det ikke ligesom alle andre ting her i Folketinget kan foregå i åbenhed.
Jesper Langballe (DF), 2011-05-10:
Når forslagsstillerne siger, at man kan flytte hele sagsbehandlingen væk fra folketingsmedlemmerne og over på et ministerielt, administrativt kontor – i praktisk forstand er det sådan i dag, for det foregår jo i Indfødsretskontoret – må jeg gøre opmærksom på, at alle de tre store fremstillinger af forfatningsretten advarer mod noget sådant eller siger i virkeligheden, at det er ulovligt.
Det gælder Alf Ross, det gælder Ole Espersen, og så er der en tredje, som jeg ikke kan huske hvad hedder.
Alle sammen slår de fast, at der er noget meget væsentligt, der hedder delegationsforbud, og det vil sige, at man ikke kan uddelegere en myndighed, som man er pålagt af grundloven.
Søren Krarup (DF), 2011-05-10:
Jeg må beklage, at hr. Jørgen Poulsen ikke fatter meget af, hvad der bliver sagt.
Jeg har selvfølgelig ikke talt om, at behandling er en kvalifikation til at få statsborgerskab.
Jeg har netop sagt, at hvis man er syg, psykisk syg, lider af PTSD, og hvad det hedder, så har man ét behov – jeg er lige ved at sige ét krav – og det er for behandling.
Men selvfølgelig har man ikke noget krav på statsborgerskab.
Statsborgerskab er ikke en frugt af sygdom, det er stadig Folketingets frie gave til dem, der anses for værdige til at modtage den.
Som sagt har en syg behov for behandling, men der er ikke nogen, der nogen sinde har krav på dansk statsborgerskab, medmindre de opfylder den aftale, som foreligger.
Så jeg vil sige til hr. Jørgen Poulsen, at det igen er en sådan fuldstændig forvirret sammenblanding af begreberne, og så er det meget svært at diskutere fornuftigt med en person.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-11:
Mener ministeren, at forskningsprojektet fra Svendborg, der især har fået fat i de svage elever, som ikke tidligere dyrkede idræt, giver anledning til at videreføre forskningsprojektet på nationalt plan i offentligt regi, når antallet af 15-årige drenge, som dyrker 0 timers hård fysisk aktivitet om ugen, er fordoblet fra 2006 til 2010?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Der er flere veje, der går til Rom.
Der er flere veje, der går til 1 times fysisk aktivitet om dagen.
Hvis man skal sætte sig hen for at vente på, at kommunen får råd til hundredvis af ekstra idrætstimer til skolerne, så risikerer man jo at komme til at vente længere.
Det er derfor, jeg anbefaler, at man ser på de forhåndenværende muligheder.
Man kan måske få plads til flere idrætstimer inden for det antal skematimer, man har.
Man kan måske bruge frikvartererne – især det store frikvarter.
Man kan måske gøre som en skole, jeg har besøgt, hvor en pædagog sørger for, at eleverne rører sig i frikvartererne.
Man kan måske gøre som på fodboldskolerne, man kan måske gøre som Kolding, der mig bekendt har udnævnt sig selv til at være cykelby, og jeg går ud fra, at det også er skoleeleverne, der cykler.
Hvad man end gør, synes jeg, det er vigtigt at få det evalueret.
Jeg synes også, at vi skal lade Svendborgforsøget blive evalueret, før vi ophøjer det til at være den eneste vej til motionen – om ikke saligheden.
Jeg håber da ikke, at der er 15-årige, som pjækker fra al gymnastik i skolen.
Det er i hvert fald ulovligt, så det skal vi da have fat i.
Men jeg deler hr. Flemming Møller Mortensens bekymring for, at færre og færre unge dyrker hård fysisk aktivitet.
Det er en udfordring, som Svendborgprojektet forhåbentlig kan give nogle gode svar på, men at udstrække Svendborgprojektet til at være landsdækkende vil jeg bestemt ikke tilråde i øjeblikket, for der er som sagt mange veje, som man kan gå.
Lad os bruge kræfterne på at studere de gode resultater, der er indhøstet, og anvende dem der, hvor det er muligt.
Svendborgprojektet er jo heller ikke afsluttet endnu.
Der kan fortsat komme interessante resultater ud af det.
Så frem for at gøre Svendborgprojektet landsdækkende, ser jeg et større behov for, at resultaterne og erfaringerne bliver formidlet og præsenteret, så kommunerne kan tilpasse dem til deres egen skole og dermed få nogle erfaringer med at implementere resultaterne.
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Vi er enige om metodefriheden, og det betyder vel også, at vi så er enige om, at det afgørende må være, hvad målet er, og ikke lige præcis, hvordan man når målet.
Det er rigtigt, at nogle kommuner har bedre råd end andre, men man skal ikke gøre penge til det eneste saliggørende, for der er jo altså andre faktorer, man kan spille på.
Jeg kunne også nævne et forsøg på en skole på Frederiksberg, hvor Chris MacDonald fik en gymnasieklasse til at få en sundere livsstil og dermed også bedre karakterer, og alle de forsøg, jeg her har opremset og fremhævet, koster ikke nødvendigvis ekstra penge.
Det kan godt være, at Svendborgforsøget har kostet penge, det er jeg nu ikke sikker på, men det har jo at gøre med, hvordan man prioriterer tingene.
Men jeg synes ikke, vi behøver en lang diskussion, for vi er enige om målet, og lad os arbejde på alle de fronter, vi kan.
Lad undervisningsordførerne drøfte, hvad de kan gøre, og jeg skal nok som sundhedsminister gøre, hvad jeg kan, for det er vigtigt for sundheden, som det også bliver nævnt, og det er jeg ganske enig i.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-11:
Mener ministeren, at forskningsprojektet fra Svendborg, der især har fået fat i de svage elever, som ikke tidligere dyrkede idræt, giver anledning til at videreføre forskningsprojektet på nationalt plan i offentligt regi, når antallet af 15-årige drenge, som dyrker 0 timers hård fysisk aktivitet om ugen, er fordoblet fra 2006 til 2010, jf. Skolebørnsundersøgelsen 2010, side 46?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
En pligt indebærer jo, at der skal være en hjemmel til at pålægge en sådan pligt.
Det vil sige, at vi taler om en lovparagraf.
Det er en lovparagraf, som bidrager til, at vi får endnu flere paragraffer her i landet, men det kan da godt begrundes i dette tilfælde.
Det er jo en lovparagraf, som skal have nogle bemærkninger, og i de bemærkninger skal der stå, hvad det koster.
Jeg vil foreslå, at spørgeren taler med sin egen undervisningsordfører, som derefter kan tale med undervisningsministeren om, hvad der kan gøres, når det gælder nye lovparagraffer på feltet.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-11:
Mener ministeren, at de positive forskningsresultater fra Svendborg, hvor folkeskoleelever med 6 timers idræt om ugen halverer risikoen for diabetes 2 og risikoen for ryglidelser nedsættes markant, giver anledning til at lovgive om 1 times daglig idræt i folkeskolen?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Der har været et stort fokus på fordelingen af disse penge, og de har i øvrigt skabt stor glæde, ikke mindst der, hvor man har fået sundheds- og akutsygehuse.
Jeg kan ikke på stående fod huske, om helikopteren i Karup er noget, vi forlods havde sat penge af til, eller om den er resultatet af en ansøgning fra Region Midtjylland.
Men en ting kan jeg sige med sikkerhed: Region Midtjylland har intet indvendt imod, at vi får denne helikopter, og det har de andre jyske og fynske regioner heller ikke, de er glade for den, ligesom man er glad for helikopteren på Sjælland.
Hvordan det så end er gået til, er konklusionen blevet accepteret af alle, nemlig at vi bruger i et rimeligt beløb til en helikopter i Karup.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-05-11:
Mener ministeren, at det er vigtigere, at der er et privat alternativ til det offentlige sundhedsvæsen, end at patienterne får den bedste behandling, jf. Ritzautelegram fra den 6. maj 2011, »Frit spil når forsikringen betaler«?
Skriftlig begrundelse
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-11:
Mener ministeren, at de positive forskningsresultater fra Svendborg, hvor folkeskoleelever med 6 timers idræt om ugen halverer risikoen for diabetes 2 og risikoen for ryglidelser nedsættes markant, giver anledning til at lovgive om 1 times daglig idræt i folkeskolen, jf. »Ny forskning: Seks timers idræt om ugen giver stærkere børn«, Ernæring og Sundhed, den 5. maj 2011 og Skolebørnsundersøgelsen 2010, side 20?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Jeg er ligesom spørgeren meget optaget af Svendborgforsøget, og jeg håber, at det vil føre til lignende forsøg eller til andre forsøg andre steder.
Der er jo også gjort forsøg med fodboldklasser, hvor børnene virkelig får rørt sig, hvor de går i fodboldtøj hele dagen.
Det, der jo er spændende, er, om ikke også disse forsøg har en gavnlig virkning, når det gælder den boglige indlæring.
Hvis det er tilfældet, ved vi jo, hvad vej vi skal gå.
Hvis der skal gennemføres en lov om det, er det noget, som hr. Møller Mortensen skal tale med sin kollega fru Christine Antorini om.
Hun har lige haft en dialog her med undervisningsministeren, min efterfølger, om skoleforhold, og det står ethvert forligsparti frit for at rejse spørgsmål om lovgivning.
Jeg synes, at man, inden man lovgiver om en bestemt model, skal være sikker på, om der nu er andre modeller, som kan være lige så gode.
Det vigtigste er vel, at vi alle sammen bakker op om det synspunkt, at børnene skal have 1 times motion om dagen.
Det behøver absolut ikke være i idrætstimer, men de skal røre sig.
Jeg har besøgt en skole, hvor man har en pædagog ansat, som har til opgave at sørge for, at eleverne rører sig i frikvartererne.
Jeg er selv meget optaget af at få børnene ud af skolebusserne og op på cyklerne.
Jeg ved, at der er kommuner, der har udnævnt sig selv til cykelkommuner.
Lad os se, om det virker, før vi lægger os fast på en ganske bestemt model.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-11:
Jeg takker ministeren for svaret.
Ministeren siger indledningsvis, at det her er et godt forsøg, og at ministeren gerne vil have flere forsøg.
Deri er jeg faktisk meget uenig med ministeren.
Jeg vil rigtig gerne have handling, og derfor vil jeg gerne spørge ministeren: Er tiden dog ikke til, at vi med baggrund i de gode resultater ikke skal vente på at få ændret en praksis, som både ministeren og jeg synes er helt gal i dag, hvor vi ved, at de dårlige vaner i barndommen medfører livsstilssygdomme og kroniske lidelser i voksenlivet?
Er det ikke her, vi nu skal gøre brug af forskningen og så få sat en ramme op for at få tingene ændret?
Ministeren siger, at hvis det virkelig viser sig, at den boglige indlæring også forbedres herved, så må jeg bare her sige, at den viden har vi i dag.
Det kan undre mig en lille smule med ministerens erfaring og tidligere virke her i Folketinget som undervisningsminister, at ministeren ikke er bekendt med, at jo mere fysisk aktivitet des bedre indlæring har man.
Ud over at det giver bedre indlæring, giver det også en hel masse andre fordele, eksempelvis bliver mobningen også mindre, hvis man har mere fysisk aktivitet.
Er ministeren ikke enig med mig i, at det er kendt viden?
Så siger ministeren, jeg skal tale med min kollega, som arbejder med det uddannelsesmæssige område.
Men det her er jo en grænseflade mellem det undervisningsmæssige og det sundhedsmæssige.
Derfor synes jeg da, at det er helt berettiget – sådan har jeg i hvert fald tænkt det – at stille ministeren spørgsmålet her i dag for at få sundhedsministerens holdning til resultaterne i Svendborg.
Jeg må jo bare sige, at jeg jo tidligere adskillige gange har hørt sundhedsministeren give udtryk for i sit virke som undervisningsminister, at det var et mål at kæmpe for 1 times motion eller bevægelse dagligt.
Er det ikke stadig væk ministerens mål og holdning?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Vi kan da hurtigt blive enige om, at børn bør røre sig mindst 1 time om dagen.
Spørgsmålet er, hvordan man via skolelovgivningen kan realisere det mål.
Det er på det punkt, jeg beder hr. Møller Mortensen om at tale med fru Christine Antorini, for hun fører faktisk skoleforhandlinger med undervisningsministeren netop i disse dage og timer.
Jeg har rundt i landet set mange forskellige måder at realisere målet på.
Jeg nævnte fodboldskolen i Hjørring.
Jeg kunne også nævne Bellahøj Skole, hvor man på meget spændende måde kombinerer læring og bevægelse.
Og nu har vi fået Svendborg, som har fået stor opmærksomhed – og med rette – for den måde, hvorpå man der har givet eleverne 1 times motion om dagen.
Lad os få flere på banen.
Lad os i fællesskab fremhæve det fælles mål, vi har, nemlig 1 time om dagen, og ikke lægge os fast på en ganske bestemt model.
Hvis det mål skal skrives ind i folkeskoleloven, er det altså ved undervisningsministerens bord, at det krav skal rejses.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-11:
Det kunne jo godt være, at den nuværende undervisningsminister havde arvet noget fra den tidligere undervisningsminister, men det lyder ikke, som om det er tilfældet.
Ministeren siger, at det, det drejer sig om, er at finde ud af, hvordan vi skal realisere tingene.
Jeg kan da godt her fra denne ydmyge talerstol afsløre, at vi fra socialdemokratisk side siger, at vi skal have 1 times motion eller bevægelse dagligt.
Men den enkelte folkeskole skal have metodefrihed til at finde ud af, hvordan det skal være.
For resultaterne siger, at med hensyn til de børn fra 0. til 6. klasse, som har været igennem det her, udvikler 45 pct. færre en type 2-diabetes, og de bliver meget bedre til både at koordinere deres balance og deres koordinering af andre ting, og rygproblemerne bliver meget mindre.
Så jeg vil spørge ministeren: Kan vi ikke her fra Folketinget arbejde ud fra en minimumsstandard eller en formaliseringsgrad på det her område?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Jeg er da glad for, at spørgeren føler sig nærmere knyttet til mig end til sin kollega, undervisningsordføreren, så han taler med mig, før han taler med hende.
Så hvis der er krav af den størrelsesorden, vi taler om her, som skal rejses, så er det rigtige altså at gøre det ved undervisningsministerens bord.
Vi skal jo lige vide, hvordan det skal være helt præcist.
Vi skal lige vide, hvad det koster, og hvordan pengene skal skaffes.
Men der skal ikke være nogen tvivl om, at målet har vi fælles, og det er vi fuldstændig enige om.
Målet er at få banket den fysiske aktivitet op på 1 time om dagen for børn, der vokser op i Danmark.
Det skal der ikke være nogen tvivl om, og jeg overvejer selvfølgelig også alle tænkelige måder, hvorpå vi kan nå det mål.
Jeg kan da i øvrigt fortælle, at jeg så sent som i sidste uge havde et møde med undervisningsministeren om forskellige emner, som også relaterer sig til det, vi taler om her.
Men det vedrører jo også rygning og druk, og der er vi jo også enige om der skal gøres mere.