Margrethe Vestager (RV), 2011-03-18:
Lige præcis hr. Karsten Lauritzens ord om, at man må finde ud af, hvad der er bedst for familien, er jo baggrunden for, at vi foreslår, at de efter 6 måneder bliver givet et tilbud om at flytte hen og bo under andre forhold.
Forældrene må jo finde ud af, hvad der er det mest hensigtsmæssige for at holde sammen på familien i den vanskelige situation, som familien er i.
Jeg synes, hr. Karsten Lauritzen må gøre sig det fuldstændig klart, at der er familier, som hverken kan hjemsendes eller har ret til at blive her.
Det, hr. Karsten Lauritzen så siger, i modsætning til os andre, er, at det er forældrenes eget ansvar: Jeg er ansvarsfri.
Jeg har gjort mit.
Der er dejligt at være i et asylcenter.
De må sejle deres egen sø.
De børn er ikke mit ansvar.
Er det den konklusion, jeg kan drage af Venstres ordførers tale i dag?
Jeg troede egentlig, Dansk Folkeparti var af den opfattelse, at forholdene i asylcentrene var særdeles gode – jeg tror, hr. Langballe har sagt, at mange danske børn ikke lever under lignende gode forhold – så derfor kan jeg slet ikke genkende ræsonnementet, at det skulle blive bedre, hvis man kom til at bo uden for centeret.
Det, der bliver bedre, er jo, at man kommer ud af et miljø, hvor der er mange mennesker, som er i en meget belastet situation, og at man kan få en hverdag til at fungere.
Hvis jeg skal se det fra Dansk Folkepartis side, vil jeg sige, at det er langt bedre, at familien fungerer, at børnene er raske og uddannede, og at de derfor er i stand til at tage hjem, når der bliver fred i deres land og deres regering vil modtage dem, frem for det modsatte: at familien falder mere og mere fra hinanden, og at børnene får den ene psykiske problemstilling efter den anden, som måske aldrig på noget tidspunkt vil kunne håndteres i deres hjemland, hvorefter de bliver, fordi det er det eneste rimelige og ordentlige, hvis det er forholdene her, som har påført dem en psykisk sygdom. Derfor ender vi på en eller andet måde det samme sted og har i virkeligheden fælles interesser, nemlig at sørge for, at de børn får ordentlige vilkår.
Jeg kan forstå, at hr. Karsten Lauritzen er helt tilfreds med regeringens måde at håndtere det her på og dermed jo også er klar til at tage det fulde ansvar for den situation, som de børn, der fortsat er i asylcentrene, og som har været der i mange, mange år, er i.
Jeg kan forstå, at hr. Karsten Lauritzen mener, at der er dejligt i asylcentrene.
Fra radikal side anerkender vi også de forbedringer, der er sket,
både med at give to rum, og hvad der ellers blev fundet på i forbindelse med den ophedede diskussion ved valget i 2007.
Pointen i både begrundelsen og min ordførertale er imidlertid, at det sådan set ikke er de fysiske forbedringer, men at det er det miljø, man er i samlet set, med meget lidt plads, med traumatiserede voksne, der gør forskellen.
Og det, der vil være den store forbedring, er noget, der tilnærmer sig et almindeligt familieliv.
Derfor skal jeg bare spørge, om hr. Karsten Lauritzen anerkender, at der er børn, der er i den situation, som er oplistet her, og som er baggrunden for forespørgslen, nemlig at de er fanget i et ingenmandsland, hvor de hverken har lov til at blive eller kan sendes ud og derfor er i akut risiko for psykisk sygdom.