Morten Bødskov (S), 2013-04-23:
Tak for det, formand.
Efter beslutningsforslaget skal regeringen i indeværende folketingsår fremsætte et lovforslag, der sikrer, at visse dømte kriminelle ikke får adgang til at begå ny kriminalitet over internettet, mens de afsoner.
Beslutningsforslaget retter sig mod personer, der er dømt for kriminalitet, som er egnet til at blive begået over internettet.
Og som jeg forstår forslaget, er det altså ikke nogen betingelse, at den dømte rent faktisk har brugt internettet til at begå noget kriminelt.
Det fremgår endvidere af bemærkningerne til beslutningsforslaget, at forslaget retter sig både mod kriminelle, der afsoner fængselsstraffe i kriminalforsorgens institutioner, og mod kriminelle, som på baggrund af en nedsat psykisk funktionsevne er domsanbragt på en institution i de sociale myndigheders regi.
På den baggrund har de fleste nok opdaget, at det ikke kun er mig selv, der står her, men at også min kollega, social- og integrationsministeren, Karen Hækkerup, er til stede i salen i dag til førstebehandlingen af forslaget.
Jeg vil selvfølgelig starte med at udtale mig om den del af forslaget, som handler om indsatte i kriminalforsorgens institutioner.
Derefter vil jeg vende tilbage til dem, der er anbragt hos de sociale myndigheder, og hvis forhold som sagt reguleres i Social- og Integrationsministeriets lovgivning.
Jeg vil først lige oplyse, at regeringen af flere grunde ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Det kommer jeg tilbage til.
Når det gælder kriminalforsorgen, så fremgår det jo af bemærkningerne til beslutningsforslaget, at forslaget primært retter sig mod indsatte i åbne institutioner, idet indsatte i lukkede fængsler allerede efter de gældende regler ikke kan få udleveret en computer med mulighed for internetadgang.
Derfor vil jeg selvfølgelig også i det følgende koncentrere mig om de åbne institutioner.
Reglerne om adgang til computere og internet i fængslerne afspejler naturligvis, at der er forskel på klientellet i åbne og lukkede institutioner.
I de lukkede institutioner, hvor de grovere kriminelle afsoner, er der kun meget begrænset adgang til brug af internet, mens der i de åbne institutioner er, hvad man kan kalde en videregående adgang til brugen af internet.
På pensionerne har beboerne f.eks. mulighed for at have deres egen computer med internetadgang, og der føres ikke systematisk tilsyn med brugen af computeren og internetadgangen.
Det er altså på pensionerne.
I de åbne fængsler kan de indsatte i forbindelse med undervisning eller uddannelse få adgang til internettet fra computere, som er opstillet i skolens regi.
Fra disse computere er der internetadgang med begrænsede restriktioner.
Derudover er der i nogle af de åbne fængsler adgang til at benytte en såkaldt internetcafé i forbindelse med jobsøgning, boligsøgning og den type af aktiviteter.
For både skolerne og internetcafeerne er det sådan, at brugen af internet sker, mens der er personale til stede i lokalet, og de indsattes aktiviteter logges, så personalet altså har mulighed for at undersøge den enkeltes internetaktivitet.
Indsatte i åbne fængsler kan derudover få lov til at opstille en computer i deres eget opholdsrum, hvis hensynet til den indsattes uddannelse eller arbejde taler for det.
Den indsatte har som udgangspunkt ikke internetadgang fra computeren, og der kan kun udleveres et modem, hvis uddannelses- eller beskæftigelsesmæssige grunde taler for det.
Samtidig er det en betingelse, at udleveringen af det her modem skal være ordens- og selvfølgelig også sikkerhedsmæssigt forsvarlig.
Hvis en indsat har fået lov til at opstille en computer i sit eget opholdsrum og ønsker at kunne komme på internettet fra computeren, bliver der altså for det første foretaget en helt konkret vurdering af, om der er særlige grunde, der taler for at imødekomme det her ønske.
For det andet bliver der foretaget en konkret vurdering af, om det er foreneligt med det, jeg omtalte før, altså de ordens- og sikkerhedsmæssige hensyn, at give den pågældende indsatte mulighed for så at sige at gå på nettet.
Det siger sig selv, at de her nævnte forholdsregler først og fremmest selvfølgelig varetager det hensyn, der ligger forslagsstillerne på sinde, nemlig hensynet til at sikre, at de indsatte ikke bruger internettet til at begå ny kriminalitet.
Samtidig sikrer reglerne, at en indsat, som passer et arbejde eller en uddannelse, i særlige tilfælde kan få udleveret et modem, hvis den indsattes beskæftigelse nødvendiggør, at han eller hun for den sags skyld har en computer med internetadgang.
Jeg er naturligvis helt enig med forslagsstillerne i, at det er krænkende, hvis en dømt kriminel benytter afsoningen til at begå ny kriminalitet.
Det gælder, hvis f.eks. en sædelighedsforbryder bruger internettet til at begå nye krænkelser fra fængslet eller for den sags skyld, hvis en voldsdømt under afsoningen begår vold mod en anden indsat.
Jeg har forstået beslutningsforslaget sådan, at det først og fremmest er muligheden for at få tilladelse til at gå på nettet fra eget opholdsrum, som forslagsstillerne ønsker at indskrænke, og jeg kan selvfølgelig godt få øje på det besnærende i tanken om, at hvis man afskærer brugen af internettet, afskærer man selvfølgelig også muligheden for at misbruge internettet.
Men som sagt er der flere grunde til, at vi ikke i regeringen kan støtte forslaget.
For det første sikrer de gældende regler, at det jo som sagt konkret skal vurderes, om der er en risiko for misbrug, før der gives adgang til internettet og uden overvågning.
Det indebærer på den ene side, at den indsatte, som har et fagligt behov for internetadgang, og som har reelle hensigter, kan få udleveret et modem, og på den anden side, at adgangen til internettet kan nægtes eller ophæves, hvis altså ordens- og sikkerhedsmæssige hensyn taler for det.
Det synes jeg er en balance, vi skal fastholde.
Jeg har naturligvis noteret mig, at forslagsstillerne har peget på nogle enkeltsager, hvor indsatte tilsyneladende har misbrugt deres internetadgang fra et fængsel, men generelt at udelukke en større gruppe indsatte fra internetadgang, blot fordi nogle enkelte har misbrugt adgangen, mener regeringen ikke er hensigtsmæssigt.
Men hvis der skulle vise sig at være et enkelt tilfælde, hvor en indsat ikke har forstået at administrere sin internetforbindelse på en ordentlig måde, f.eks. ved at overlade brugen til andre indsatte, er det selvfølgelig klart, at så skal der reageres prompte og også med den fornødne konsekvens.
For det andet rejser beslutningsforslaget spørgsmål om, hvilke indsatte der i givet fald skulle være underlagt de yderligere restriktioner, som forslaget så lægger op til.
Der står i beslutningsforslaget, at det sigter på kriminelle, der er dømt for kriminalitet, som er egnet til at blive begået over internettet.
Forslagsstillerne tænker i den forbindelse navnlig på børneporno og andre seksuelle krænkelser, stalking, hacking, visse former for bedrageri og anden it-kriminalitet.
Det gælder jo eksempelvis trusler, narkokriminalitet eller for den sags skyld blasfemi eller f.eks. falsk anmeldelse.
For mig at se
vil det være mere end vanskeligt at udskille de kriminalitetstyper, som – i citationstegn – er egnede til at blive begået via internettet, uden at det bliver pænt sagt noget vilkårligt.
Endelig synes jeg, at det er problematisk, at forslagsstillerne vil bruge de foreslåede særforanstaltninger, uanset om den indsatte rent faktisk har begået noget kriminelt ved hjælp af internettet eller ej, og uanset hvordan den indsattes forhold i øvrigt har været under en afsoning.
Jeg vil endnu en gang gerne understrege, at jeg selvfølgelig har forståelse for den overordnede intention bag beslutningsforslaget, men som jeg har været inde på, indebærer de ændringer, som beslutningsforslaget lægger op til, ikke en forbedring i forhold til de gældende regler – tværtimod.
Jeg vil derfor gerne gentage, at de gældende regler efter min opfattelse netop sikrer, at der for det første foretages en konkret vurdering, før der gives adgang til internettet, at der for det andet konkret tages højde for den begåede kriminalitet, og at der for det tredje konkret kan tages hensyn til den enkeltes forhold under afsoningen.
Når det gælder kriminelle, som på grund af nedsat psykisk funktionsevne er domsanbragt på en institution i de sociale myndigheders regi, skal jeg henlede opmærksomheden på, at social- og integrationsministeren så sent som den 27. februar her i år – 2013 – har fremsat et lovforslag om netop dagens emne.
Med lovforslaget foreslås det bl.a. at indføre indskrænkninger i domsanbragtes adgang til telefon og internet, så den anbragtes brug af telefon og internet kan påhøres eller overvåges, når det skønnes nødvendigt af ordens- og sikkerhedsmæssige hensyn, herunder for at forebygge eller forhindre kriminalitet.
I tilfælde, hvor det ikke er tilstrækkeligt, vil der også med forslaget blive skabt mulighed for om nødvendigt at afbryde den anbragtes telefoneller internetforbindelse.
Det er regeringens opfattelse, at de her foreslåede regler er udtryk for en fornuftig balance mellem på den ene side hensynet til at forebygge kriminalitet og sikre orden og sikkerhed på institutionerne og selvfølgelig på den anden side hensynet til at støtte de anbragte i deres resocialiserende udvikling.
I øvrigt har jeg aftalt med social- og integrationsministeren som sagt, at hun er til stede her i salen i dag og vil besvare eventuelle spørgsmål om lovforslaget.
Afslutningsvis vil jeg gentage, som jeg startede med at sige, at regeringen af de grunde, som jeg her har været inde på, ikke kan støtte beslutningsforslaget.