runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Zenia Stampe (RV), 2013-12-03:
Jamen der er jo ikke nogen tvivl om, at dengang opgavestrukturreformen blev vedtaget, var vi meget kritiske over for, at meget af det sociale og specialiserede endte hos kommunerne, fordi vi ikke syntes, der var den faglige bæredygtighed til det.
Nu ligger det der, og nogle kommuner har jo løst opgaven med bravour, men der er jo heller ikke nogen tvivl om, at der er nogle kommuner, der er meget små, og det er jo derfor, vi har lavet den her koordinationsstruktur, så derfor er den her koordinationsstruktur i sagens natur og næsten pr. definition en lappeløsning.
Og sådan er det, og det kan vi godt leve med.
Men det er jo, fordi opgaven ligger nogle steder, hvor man ikke har den nødvendige viden og den faglige bæredygtighed til at løse den.
Karina Adsbøl (DF), 2013-12-03:
Nu bliver jeg sådan lidt nysgerrig, fordi den radikale ordfører siger lappeløsninger.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre, hvad den radikale ordførers største ønske så er.
Hvordan skulle hele det her billede i forhold til indsatsen på det her område så se ud efter De Radikales mening?
Zenia Stampe (RV), 2013-12-03:
Jeg tror ikke lige, jeg forstod det sidste.
I forhold til de svagheder bed jeg selv mærke i, da vi sad og drøftede den model, som vi også er landet på, at der var rigtig mange papirer, og at der var rigtig mange ting, man skulle indrapportere på for kommunerne.
Jeg tror ikke på, at det kan være anderledes, men i sagens natur bliver det lidt en lappeløsning, fordi vi tidligere har haft nogle meget fagligt bæredygtige miljøer, og det kan vi bare ikke med den opgavestruktur, som vi har nu efter strukturreformen eller kommunalreformen, fordi vi pludselig har nogle meget små enheder, som bestemt ikke er fagligt bæredygtige.
Det kan vi så prøve at lappe på, og det er det, vi gør her.
Der er selvfølgelig også nogle fordele ved, at det ligger kommunalt, som fru Maja Panduro også sagde, altså at man er tættere på borgerne, og det positive må vi jo gøre alt for at indhøste.
For jeg tror ikke, at vi kommer udenom, at vi har skabt et problem her ved at placere nogle opgaver, der kræver ekstremt specialiseret viden på nogle meget små enheder.
Karina Adsbøl (DF), 2013-12-03:
Tak til ordføreren.
Ordføreren siger, der er nogle svagheder i det, og det kunne jeg da godt tænke mig ordføreren uddybede, for de svagheder, der er, skal man jo også finde en løsning på.
Noget andet er, om ikke ordføreren er enig i, at det, når vi vedtager lovforslag herinde, også betyder noget, hvordan de bliver implementeret ude i kommunerne.
Og vores fornemste opgave er jo at følge med i, om der er nogle ting, vi skal gøre yderligere, og derfor sætter vi også tit og ofte en revisionsbestemmelse ind eller foretager en evaluering af lovgivningen.
Er ordføreren ikke enig i det?
Zenia Stampe (RV), 2013-12-03:
Det her er jo et meget væsentligt emne, som er så vigtigt, at vi allerede har drøftet det ved flere møder, og vi har indtil videre også fundet en, tror jeg, rigtig fin løsning på de problemer, som flere har nævnt heroppe fra talerstolen.
Vi havde det på præcis samme måde som – som fru Maja Panduro nævnte – Socialdemokraterne, dengang opgave- og strukturreformen, som den jo dengang blev kaldt, blev vedtaget.
Det største kritikpunkt, vi faktisk havde,
gik på den faglige bæredygtighed på socialområdet.
For hele argumentet for at få større kommuner og for omlægningen fra amter til regioner var jo at skabe større faglig bæredygtighed.
Men lige præcis på det sociale område og det specialiserede område skete det modsatte jo; der var meget stærke faglige miljøer i regionerne, som blev spredt ud, ikke bare så der var en i hver kommune, der så kunne sidde helt alene – nogle kommuner fik jo slet ikke kompetencer og specialiseret viden på disse meget vanskelige og komplekse områder.
Det var vi vældig bekymrede over dengang, og den bekymring har jo også vist sig at være velbegrundet, men det er jo rigtig glædeligt, at der så har været et enigt Folketing, der har haft mod, lyst og vilje til at gå ind og rette op på de her fejl ved opgave- og strukturreformen.
Det er vi rigtig glade for.
Vi er også meget spændte på, hvordan det kommer til at fungere med den her koordinationsstruktur, for på en eller anden måde er det også sådan lidt en lappeløsning, men det bliver det jo nødt til at være, når opgaverne nu er placeret, som de er.
Der er jo nogle kommuner, som løser opgaverne vældig godt, fordi de er store nok til at have faglig bæredygtighed; andre kommuner er meget små og har brug for den her hjælp, men min bekymring kan så være, om det bliver for bureaukratisk for dem.
Men jeg vil så til enhver tid selvfølgelig vælge bureaukratiet, hvis det er en forudsætning for at få en ordentlig, holdbar og fagligt bæredygtig løsning til de mange mennesker, som har de her komplicerede problemer.
Så det her er et problem, men det er også noget, vi har adresseret, og vi har store forventninger til den løsning, vi har fået, selv om vi kan se nogle svagheder i den, men anderledes kan det nok ikke være.
Men vi synes også, det er vigtigt, at der bliver foretaget denne evaluering, så vi får mulighed for løbende at følge op på, om denne nye løsning så også løser de problemer, som vi har skitseret.
Så jeg vil bare sige, at det er en vigtig debat, og vi støtter selvfølgelig det forslag til vedtagelse, som er blevet fremsat, og vi glæder os til at følge udviklingen på området.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2013-12-03:
Tak for ordet.
Og tak til Dansk Folkeparti for at have indkaldt til denne forespørgselsdebat, hvor vi lige får vendt de specialiserede tilbud til borgere med særlige behov.
Ligesom den tidligere ordfører har jeg jo også set den utrolige historie.
Man bliver jo rørt dybt i hjertet af at følge Carina Melchior i udsendelsen »Pigen, der ikke ville dø«, som handler om en pige, som var ude for en alvorlig trafikulykke, og hvor lægerne vurderede, at hun ikke ville overleve.
Men det gjorde hun.
Og i dag efter en meget hård kamp rider hun, kører på cykel og løber motionsløb.
Hvis vi tager ved lære af sagen om Carina, har vi et eksempel på, hvor godt det kan gå, når en person med specialbehov bliver tilbudt den rigtige hjælp.
Ja, men så er der bare lige hele fortællingen før det, for desværre blev hun jo faktisk modsat et eksempel på en pige, som i lang tid fik hæmmet sin udvikling, fordi hun blev tilbudt den forkerte hjælp af kommunen.
Efter 8 måneder med imponerende fremgang på Hammel Neurocenter, hvor specialister tog hånd om hende og hendes hjerneskade, tilbød kommunen hende en plads på et kommunalt sundhedscenter, der primært genoptræner ældre, der har fået hjerneblødning.
Opholdet på det kommunale tilbud stoppede hendes udvikling, og det var først efter lang tids tovtrækkeri, at hun faktisk fik mulighed for at få et passende tilbud i Hobro.
Det var der, hun fik sin livsglæde tilbage, og det var der, hun fortsatte den positive udvikling, som var blevet startet.
Historien viser den altafgørende forskel på, om man havner i det rigtige tilbud, eller om man får et andet tilbud, som er blevet vurderet til at være godt nok af nogle personer, men som ikke er det.
Det vigtige er her, at vi tager ved lære.
Kommunerne skal være meget omhyggelige, når de vælger det tilbud, de vurderer er det bedste til personer med særlige behov.
I dag er det sådan, at den enkelte kommune i kraft af sit forsyningsansvar har pligt til og ansvar for, at det tilbud, der bliver udviklet, dækker det behov, der er, i den enkelte kommune.
Forsyningsansvaret bliver typisk løftet, ved at den enkelte kommune samarbejder med andre kommuner, regioner eller private udbydere.
Den model er Venstre tilfreds med.
Men Venstre mener ikke, at det er tilfredsstillende, at der så alligevel findes kommuner, som placerer personer, der har særlige behov, i et tilbud, hvor de faktisk ikke hører hjemme.
For Venstre er det vigtigt at understrege, at personer med særlige behov skal have deres behov opfyldt
bedst muligt
Konsekvenserne af et forkert tilbud er ødelæggende, og det er ikke godt.
Så derfor gælder det om at få givet den rigtige hjælp på det rigtige tidspunkt, så det giver mest mulig livskvalitet og de bedste muligheder for en positiv udvikling.
Maja Panduro (S), 2013-12-03:
Jamen lad os da snakke videre om det og så i øvrigt glæde os over, at vi jo nu i fællesskab gør det nemmere for kommunerne at gennemskue økonomien i de forskellige tilbud – det tror jeg ikke altid har ligget sådan lige til højreskøjten at gøre før – og over, at vi med de trin, vi tager, i det hele taget har en anden mulighed end før for at sikre nogle af de meget specialiserede tilbud, som man ellers kunne imødese en risiko for at miste.
For her er jo tale om noget viden, som nogle gange er så specialiseret, at er den først tabt, kan den være rigtig, rigtig svær at bygge op igen.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2013-12-03:
Jamen blot det, at vi typisk – måske begge to – bliver spurgt: Hvor vil I få pengene fra?
Og at vi sidder her og virkelig har med et område at gøre, som kan komme til at koste, men hvor vi jo siger til hinanden, at vi er interesserede i at være meget ansvarlige og finde en løsning, der er god.
Men samtidig har vi jo også behov for at finde veje, og jeg synes, det er underligt, at vi nu siden 2010 har valgt at bortkaste chancen, fordi kommunerne har sagt: Vi har ikke råd, vi er nødt til at tage det billigste tilbud.
Så jeg åbner bare og spørger: Kunne man forestille sig, at ordføreren kunne være interesseret i at brede det bedre ud og få beskæftigelsesområdet med ind over det her?
Maja Panduro (S), 2013-12-03:
Forudsat at jeg forstår spørgeren korrekt – det håber jeg jeg gør – synes jeg altid, det giver rigtig god mening at samarbejde så meget som overhovedet muligt.
Nu er det jo ikke beskæftigelsesministeren, vi har siddende her, men jeg ved da tilfældigvis, at også beskæftigelsesministeren er temmelig optaget af at sikre indsatsen, også for mennesker, der eksempelvis har hjerneskade eller andre former for handicap eller funktionsnedsættelser.
Jeg synes, vi skal samarbejde så meget, vi kan.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2013-12-03:
Nu er forespørgslen jo selvfølgelig tilrettelagt sådan, at den handler om regeringens redegørelse for, hvordan man anvender de billige tilbud til mennesker med handicap.
Men jeg kunne alligevel godt tænke mig at prøve at spørge om noget.
Kunne de derved være med til selv at finansiere den udgift, der kan være ved at få den meget, meget specialiserede træning?
Kunne det være en vej at gå?
Maja Panduro (S), 2013-12-03:
Jeg tror helt bestemt, at de fleste borgere vil følge sig mest trygge ved, at det er en person, de kender, og at det er den samme person, de skal henvende sig til hver gang.
Vi har jo også i adskillige af de aftaler, som regeringen – heldigvis ofte med mange af Folketingets partier – har lavet de sidste par år, været optaget af lige præcis det her med, at der skal være en fast kontaktperson, en koordinerende sagsbehandler, eller hvad man har valgt at kalde det, som er den, der har sagen, og som måske også nogle gange kan hjælpe med at koordinere mellem mange forskellige forvaltninger, så det ikke er en borger, som måske har relativt meget at jonglere med i forvejen, der alene skal gøre det.
Så det synes jeg at vi skal fortsætte med at arbejde hen imod.
Karina Adsbøl (DF), 2013-12-03:
Så kunne ordføreren have nogle tanker om, at man måske havde en primær og en sekundær socialrådgiver eller i hvert fald en fast person, som var tilknyttet en, så man ikke skulle vente, når der er ferie eller andet.
Man kan vente op til 3 uger, og somme tider er det jo vigtigt, at man får en besked hurtigt, så man kan få den hjælp, man skal have.
Maja Panduro (S), 2013-12-03:
Spørgsmålene kan jo på en måde hænge sammen, for i forhold til det sidste var en af de ting, som der blev talt meget om dengang, hvor man vedtog kommunalreformen, det her med, at nu skulle der kun være én indgang til det offentlige.
Jeg må sige, at jeg i hvert fald efterhånden har hørt relativt mange historier ude fra virkeligheden om, at oplevelsen tværtimod har været, at der pludselig kom rigtig, rigtig mange indgange.
Det tror jeg egentlig ikke var intentionen, men ikke desto mindre var det jo sådan, det blev.
Så er det jo godt, at både de partier, som stemte for kommunalreformen i sin tid sådan som spørgerens parti, og vi, som dengang var skeptiske, kan finde sammen om at prøve på at finde ud af, hvordan vi fremadrettet skal gøre det.
Det der med at lave om på hele danmarkskortet tror jeg man skal forsøge at gøre med mere end nogle års mellemrum.
Sidste gang, vi gjorde det, var i 1970'erne.
Men jeg synes, at vi er lykkedes med at få det justeret i fællesskab, sådan at vi kan imødegå nogle af de problemer og faldgruber, der har været, og det glæder mig rigtig, rigtig meget.
Karina Adsbøl (DF), 2013-12-03:
Tak til ordføreren.
Er ordføreren ikke enig i det?
Så vil jeg lige høre, hvad ordføreren tænker om sagsbehandlingen, og om ordføreren synes, at det ville være en god idé, at borgerne fik en fast koordinator tilknyttet til at agere i det sociale system.
Eller kan man have en primær og en sekundær socialrådgiver?
Tænker man i de baner?
For det, vi ofte oplever, og det, jeg hører som handicapordfører, er, at borgerne ringer ind, og at de så måske somme tider får at vide, at socialrådgiveren er syg, så de først kan ringe senere eller en anden dag.
Og så er der ikke nogen person til at tage hånd om deres sag.
Så jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre ordførerens tanker om det.
Annette Vilhelmsen (SF), 2013-12-03:
Ja, det var to spørgsmål.
Det ene var: Hvad gør vi så?
Altså, man kan sige, at herfra laver vi lovgivningen, vi har også lavet en servicelov.
Det er selvfølgelig min klare forventning, at det også er det, man lever op til ude i kommunerne.
Så har vi et kommunalt selvstyre, og i kommunerne har man jo og udarbejder man jo bl.a. de her kvalitetsstandarder.
De skal udarbejdes i alle kommuner, og jeg er jo glad for, at der heldigvis stadig væk sidder mange rigtig gode SF'ere rundtomkring, men der sidder jo i det hele taget en bred sammensætning af medlemmer fra de politiske repræsentationer og partier.
Og det er jo altså opgaven at holde øje med, at man får lavet kvalitetsstandarder i kommunerne, så man bl.a. også går ind og forholder sig til niveauet af plejens kvalitet, så det er, som det skal være.
Så vil jeg sige, at der også ligger en rigtig stor opgave i forhold til ledelse.
Det er en ledelsesmæssig opgave at sørge for, at vagtplaner bliver lagt, sådan at de også gavner de ældre.
Jeg kan ikke ...
Jeg har stor respekt for, når formanden rejser sig.
Karin Nødgaard (DF), 2013-12-03:
Jamen hvad gør man så, når vi ved, at det faktisk er realiteten ude i nogle af kommunerne, at forholdene er sådan?
Det er da fint, at ministeren siger det, men hvad gør vi så ved den problemstilling, for jeg synes da, at det er dybt alvorligt.
Det kan man forhåbentlig svare rimelig kontant på: Er det KL, eller hvem er det, man skal have fat i?
Hvad var det, der gjorde, at man ikke kunne gå med til det krav, som Enhedslisten stillede?
Finn Sørensen (EL), 2013-12-03:
Først lige til det med velfærdsteknologi: Jeg fik ikke sagt meget om det i min ordførertale, men hvis man studerer forslaget til vedtagelse, vil man jo klart kunne se, at vi mener, at det ikke skal være sådan, at man kan påtvinge de ældre velfærdsteknologi, hvis de er bange for det.
Det skal baseres på frivillighed, og der tror jeg vi deler synspunkter med fru Karin Nødgaard.
Selv om jeg synes, der er lidt for mange »bør« i fru Karin Nødgaards forslag til vedtagelse, tror jeg, at vi har den samme grundholdning.
Så det er fint.
Så er der det med omsorg.
Jeg har ikke googlet i serviceloven, om ordet skulle findes, men jeg mener egentlig, det ligger i servicelovens tankegang, og der, hvor vi sikrer omsorgen, er, at vi sikrer, at der er tilstrækkeligt med personale, og at det er faguddannet personale.
Så vil jeg gerne henlede alles opmærksomhed på en klokkeklar rettighed, der er til borgerne, nemlig i § 79, hvor der står, at borgerne har ret til mindst ét årligt besøg, hvor kommunen simpelt hen skal se, hvordan borgeren har det, og om borgeren har behov for noget praktisk hjælp eller personlig pleje.
Det er en dejlig rettighed – den er vi glade for, og den er ikke bureaukratisk eller centralistisk.
Karin Nødgaard (DF), 2013-12-03:
Jeg vil egentlig bare gerne spørge om det, som vi talte om i forhold til omsorg.
Nu har jeg jo næsten haft det oppe med alle ordførerne, så jeg synes, det ville være rigtig godt at høre Enhedslistens bemærkninger til, om man egentlig ikke på lige fod med, at man måske havde ret til to bade eller seks bade om ugen og rengøring, så også skulle visiteres til omsorg.
For vi ved jo, at der er mange ældre borgere, som har et rigtig godt netværk og har det rigtig godt og har en aktiv tilværelse, men vi ved også, at der er en stor gruppe, som ikke har det, og som er ensomme, og hvor det faktisk var omsorgen, der kunne være med til at øge livskvaliteten og gøre det værd at blive gammel eller ældre i Danmark.
Finn Sørensen (EL), 2013-12-03:
Det var mange spørgsmål, men jeg skal prøve at nå det.
Først var der det der med, om en minimumsrettighed skulle gå hen og blive en maksimumsrettighed, altså forstået på den måde, at så ville kommunerne sænke standarden.
Det er jo en skrækkelig tanke, men jeg deler sådan set fru Karin Nødgaards bekymring for, at det godt kunne ske.
Det var derfor, det var meget vigtigt for os, at der samtidig med retskravet om bad – nu blev det sådan, at kampen til sidst stod om de her to bade om ugen – var enighed med regeringen om, hvad det så ville koste at sikre en indfrielse af den rettighed.
Og der må jeg sige at vi sådan set var enige om regnestykkerne, så den milliard, der nu er havnet ovre hos en anden aftalepart end Enhedslisten, faktisk er regnet ud, i forhold til hvad det ville koste at sikre borgerne den minimumsrettighed – netop for at imødegå den frygt, som fru Karin Nødgaard har, altså at kommunerne så ville sige: Nå, men så skærer vi bare ned på en anden led.
Det er det første, jeg håber at jeg fik svaret på.
Det andet spørgsmål var: Kunne det have været en anden rettighed?
Ja, hvis fru Karin Nødgaard kendte vores udspil, som det var, da vi startede forhandlingerne, ville hun vide, at vi jo også havde et forslag om minimumsrettigheder til rengøring, altså mindst hver anden uge, og en tur ud i det fri.
Det sidste kan jeg se på formandens meget bastante fremtoning at jeg ikke kan nå at svare på.
Karin Nødgaard (DF), 2013-12-03:
Jeg vil godt anerkende Enhedslistens ihærdige kamp, men jeg vil også gerne lige prøve at få det uddybet lidt.
Det, som jeg måske også svarede i et af hr. Finn Sørensens spørgsmål til mig, var det der med, at to bade om ugen er fint for nogle – nogle kan måske nøjes med et, og nogle skal måske have syv bade osv. – men hvis Enhedslisten havde fået det igennem i finanslovsforhandlingerne, kunne man så ikke have risikeret, at kommunerne havde sagt, at så er det bare standarden, sådan at den borger, der faktisk havde behov for at få syv bade om ugen, lige pludselig kun fik de to?
Altså, har man ikke været inde i de overvejelser, i forhold til at man vil have det som et retskrav?
Jeg stiller bare spørgsmålet, for der er jo meget, som vi som udenforstående ikke helt fandt ud af, og som Venstres ordfører også lige spurgte ind til, altså hvad det egentlig var, der skete, hvordan den proces egentlig var osv.
Det vil jeg gerne høre om.
Det er det ene.
Det andet er: Kunne det lige så godt have været noget andet end bade, som Enhedslisten havde fremført som deres krav?
Altså, kunne det have været noget i forhold til rengøring?
Og så synes jeg måske, at ordføreren mangler at komme lidt ind på det med velfærdsteknologien.
Så jeg ved ikke, om man kan uddybe det lidt, i forhold til hvad det egentlig er, man mener.
Altså, hvor frivilligt skal det være, skal der være tvang osv.?
Finn Sørensen (EL), 2013-12-03:
Jeg vil gerne takke fru Anne-Mette Winther Christiansen for spørgsmålet, men jeg er desværre ikke i stand til at svare på det, for vi har faktisk ikke fået nogen forklaring på det her andet end nogle tillægsord om, at det var lidt for bureaukratisk og centralistisk og sådan nogle ting.
Vi har ikke fået en klar begrundelse for, hvorfor man lod en finanslovsaftale falde på at indføre et retskrav om en minimumsydelse på to bade om ugen.
Og det undrer os jo en hel del, i betragtning af at det ledende regeringsparti, Socialdemokraterne, selv for 5-6 år siden fremlagde en stribe forslag til retskrav på det her område, som ovenikøbet var mere vidtgående end det, som den beskedne Enhedslisten fremlagde her i den sidste fase af forhandlingerne.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2013-12-03:
Tak for det.
Er det mon muligt for Enhedslisten at folde lidt ud, hvad der gjorde, at man ikke kunne blive imødekommet på sit ønske om retskravet til de ældre?
Anne Baastrup (SF), 2013-12-03:
Så langt er jeg slet ikke kommet.
Altså, man bruger jo strøm til sin støvsuger, og hvis det så er en robotstøvsuger, der kører rundt, samtidig med at SOSU-hjælperen laver noget andet, så bruges der jo ikke ekstra energi der.
Det, vi tænker mest på, når vi snakker om den der velfærdsteknologi, som vi har været ude at se, er jo plejehjem som f.eks. plejehjem i Aalborg.
Det er de nye og fremtidens plejehjem.
Der er det jo ikke nogen udgift for den ældre, men der er det en aflastning for medarbejderne, der giver mulighed for, at de så kan lave aktiviteter for de ældre.
Så der er jo ikke nogen ekstraudgift, og jeg regner ikke med, at vi får alle de her forskellige typer af velfærdsteknologiske dimser rundtomkring i en toværelseslejlighed.
Det er altså ikke lige sådan, jeg ser det for mig.
Karina Adsbøl (DF), 2013-12-03:
Jeg kan bare se, at der kommer store udfordringer på det her område.
Men i forhold til merudgifter tænker ordføreren så, at når man nu skal indføre mere velfærdsteknologi, hvilket er planen, og der kommer merudgifter med, at tingene skal til opladning osv., skal der så være en kompensation for det?
Anne Baastrup (SF), 2013-12-03:
Men jeg gad nok se den kommune, der ikke vil levere indsatsen over for den ældre, der ikke kan finde ud af det.
Man kan da ikke sidde i et sundheds- eller socialudvalg uden at sørge for, at der er kontakt med alle ældre, og at der, hvis de ikke kan finde ud af pc'en, så er en, der hjælper dem.
Karina Adsbøl (DF), 2013-12-03:
Når vi snakker om ældre, vil jeg sige, at vi også i Dansk Folkeparti er bekymret over digitaliseringen, og der har jeg en hilsen med fra ældre Anna, som jeg skulle bringe herinde i Folketinget.
Hun sagde: Karina, kan du ikke lige høre derinde i Folketinget om det der med, at vi nu skal påduttes alle de her ting, for jeg har da ikke har planer om nogen sinde at købe en computer eller andre ting.
Det koster jo også i strøm, og der er andre merudgifter for borgerne.
Hvem skal betale for det, man ligesom mere eller mindre kan komme til at pådutte borgerne?
Anne Baastrup (SF), 2013-12-03:
Vi får ofte mange forskellige typer af henvendelser.
Jeg var med i en eller anden radioudsendelse, hvor der var en, der ringede ind og sagde: Hvor er jeg dog glad for, at der er nogle, der respekterer det arbejde, som jeg udfører som SOSU-assistent, for det har jeg ikke hørt noget som helst om de sidste 14 dage; jeg opfattes nærmest som en, der aktivt går på arbejde for at genere de gamle.
Så ved jeg ikke helt, hvad det koster at levere iPads til alle, men jeg kan huske, at vi engang gjorde det med computere i den danske folkeskole, og der brugte vi 200 mio. kr.
Så jeg aner det ikke, og det var heller ikke det, der var mit forslag.
Så, ro på!