Kirsten Brosbøl (S), 2014-12-05:
Vi har jo som samfund brug for råstoffer som sand og grus.
Det er jo hele fundamentet for, at vi kan bygge nye huse og broer og veje.
De fleste materialer må vi købe uden for landets grænser, men lige præcis sand og grus kan vi faktisk finde i Danmark både på land og på havbunden.
Råstofferne på havbunden udgør på den måde en værdifuld ressource for Danmark, og den skal vi jo udnytte, også for at spare på de råstoffer, som indvindes på land.
Men samtidig skal vi også beskytte havbunden og sikre de dyr og planter, som lever der, og derfor skal indvindingen være bæredygtig.
Lovforslaget skal altså på den ene side sikre gode rammer for råstofindvinding og gøre det mere attraktivt også for små og mellemstore virksomheder at indvinde sand og grus på havet.
Det rummer også nogle beskæftigelsesmuligheder i de små og mellemstore virksomheder.
På den anden side skal lovforslaget sikre, at råstofindvindingen ikke bliver tilladt de steder, hvor det vil få uacceptable konsekvenser for miljøet, fiskeriet eller andre væsentlige samfundsmæssige interesser.
Lovforslaget skal desuden sikre den bedste udnyttelse af det sand, der alligevel skal fjernes for at vedligeholde sejlrender og havne eller i forbindelse med udgravningen til nye anlæg på havet.
Det skal så vidt muligt bruges til noget fornuftigt og ikke bare dumpes et sted på havbunden, hvor det ikke gør nytte.
Vi skal udnytte vores ressourcer optimalt.
I 2009 indførte den tidligere regering et auktionssystem og et vederlag til staten for råstofindvinding på havet.
Formålet med de nye regler var at fremme konkurrencen på råstofområdet og dermed effektivisere branchen og samtidig give plads til både store og små virksomheder.
Men en evaluering af de nye regler i 2012 viste, at ordningen ikke havde bidraget til at fremme konkurrencen, og at auktionerne stort set kun var interessante for de større virksomheder.
Derfor var det også med som en af anbefalingerne at ændre auktionssystemet i regeringens konkurrencepolitiske udspil fra 2012.
Det her lovforslag følger op på de anbefalinger ved at foreslå en række ændringer, der skal gøre auktionssystemet mere gennemsigtigt og gøre det mere attraktivt for virksomhederne at byde, f.eks. forlænges eneretsperioden fra 5 til 10 år, så virksomhederne kan afskrive omkostningerne ved at udlægge et område over en længere periode.
Der er også ændringer, som særlig forbedrer mulighederne for, at også små og mellemstore virksomheder kan deltage i auktionerne, f.eks. at det bliver den, der byder den højeste kubikmeterpris, som vinder auktionen.
Som det er nu, er det kubikmeterprisen gange den tilbudte mængde, der er afgørende.
Forslaget betyder, at man kan vinde en auktion, selv om man ikke byder på en stor mængde.
Det gør vi bl.a. ved at fjerne den skævvridning af systemet, som skyldes den nuværende regel om vederlagsfri indvinding i fællesområderne til anlægsprojekter på havet, som er vedtaget ved lov.
Som sagt skal forslaget også beskytte havmiljøet over for råstofindvinding.
Helt konkret skal vi bruge den mulighed til at beskytte de områder, der vil blive udpeget med havstrategidirektivet, og vi vil kunne bruge den til at udlægge nye områder, hvor råstofindvinding skal udfases eller begrænses.
Det vil både sikre sunde økosystemer og levesteder på havbunden, og det vil give større forudsigelighed for indvindingsvirksomhederne, der på forhånd ved, at de ikke kan forvente at få tilladelse i de her områder.
Det er jo så også noget af det, som flere ordførere er inde på i forbindelse med den debat, der har været om Øresund, at her sikrer vi altså, at der bliver tilvejebragt en hjemmel til, på baggrund af de undersøgelser, som vi er gang med i øjeblikket af forholdene i Øresund, at vi vil kunne anvende sådan en hjemmel.
Det er der ikke truffet beslutning om endnu.
Det vil ske på baggrund af den undersøgelse, der er i gang nu på Øresund.
Som opfølgning på lovforslaget vil jeg også overveje, om vi fremover skal skærpe kravene til de miljøundersøgelser, der skal ligge til grund for at få en indvindingstilladelse.
Med forslaget styrker vi også tilsynet med råstofindvinding.
Vi indfører bl.a. en oplysningspligt, og vi sikrer, at vi kan tilbagekalde tilladelser, hvis det senere viser sig, at der f.eks. er væsentlige miljøhensyn, der gør det nødvendigt.
Men når vi så udvinder sand fra havet, skal vi også sikre, at det bliver udnyttet bedst muligt, og at det sand, vi fjerner fra havne og sejlrender, ikke bliver klappet, som det hedder, et andet sted på havbunden, hvor det ikke gavner, men måske snarere skaber problemer.
Det, der kan gøre gavn, skal gøre gavn.
Hvis vi udnytter råstofferne bedre, kan vi både spare på indvindingen andre steder på havet eller på land, og vi kan minimere mængden af materiale, der dumpes på havbunden.
Vi kan altså mindske miljøeffekten både af råstofindvinding og af klapning.
Så kort sagt skal lovforslaget sikre en god balance.
På den ene side skal vi understøtte en god og lige konkurrence om råstofindvinding på havet, og på den anden side skal vi beskytte de vigtige levesteder og økosystemer på havbunden.
Det gør vi med det her lovforslag.
Det er klart, at der, som flere har nævnt, vil være mulighed for at stille opfølgende spørgsmål i udvalgsbehandlingen, og det svarer vi selvfølgelig meget gerne på i den sammenhæng.