Søren Espersen (DF), 2014-11-28:
Tak, og også tak til Enhedslisten for at have rejst diskussionen.
Jeg synes, det er væsentligt at have den her diskussion om vores krigsdeltagelse forskellige steder – også uden for Det Udenrigspolitiske Nævn og Udenrigsudvalget – så det er godt, den kommer i salen.
Når det gælder forslagene til vedtagelse, har vi i Dansk Folkeparti valgt at støtte det brede forslag og dermed også regeringen i den måde, hvorpå den er med til at føre kampen mod ISIL, og dermed står vi sammen med flertallet her.
Vi er enige med regeringen i, at Tyrkiet i den her fortsatte kamp er en meget vigtig og også værdsat alliancepartner.
Tyrkiets indledende manøvre som alliancepartner vil dog ikke gå over i historien som værende hæderkronet.
Tyrkerne var mildt sagt nølende i deres støtte til kampen mod ISIL.
Først nu synes jeg, at der gradvis bliver vist en slags engagement, om end det stadig væk ikke kan siges at være direkte.
Direkte obstruerende synes jeg dog tyrkerne har optrådt i forbindelse med Lars Hedegaard-sagen, og jeg tror, at mange danskere er blevet forargede over vores alliancepartners optræden.
I hele det her spil høster Danmarks regering heller ikke roser.
Udenrigsministeren burde over for tyrkerne have håndteret problemet anderledes eller i det mindste have undladt offentligt at kaste håndklædet i ringen på det, som jeg betragter som en sædvanlig radikal lilleputtraumemaner – det er vist et ord, jeg selv har fundet på – således at Tyrkiet faktisk kunne læse i Berlingske, at Danmark nu reelt har lukket sagen og pakket sammen.
På det felt synes jeg, at Danmark i de seneste år har udviklet sig uheldigt, idet regeringen så småt er ved at falde tilbage til tidligere tiders dårligdomme, hvor det officielle Danmark ikke alene gik varsomt i forhold til ubehagelige stater, men bøjede sig for dem.
Vi har set det pinagtigt længe i forhold til Kommunistkina, og vi ser det nu i forhold til det desværre mere og mere islamistiske Tyrkiet.
Det er ikke rart i disse tider at spore en gentagelse af vores lands sørgelige udenrigspolitiske standard fra 1930'erne.
Salig P. Munch ville have glæde sig over, at hans parti ikke har ændret sig det allermindste, for på en og samme uge lykkedes det faktisk to af hans nutidig partifæller at gøre ham kunsten efter.
Det var dels kulturministeren, som i Peking bøjede sig for kommunisterne ved i sidste øjeblik at glide af på et aftalt møde, som hun havde med frihedskæmperen Ai Weiwei, dels udenrigsministeren, som pludselig stoppede al yderligere kritik af Tyrkiet på trods af præsident Erdogans frigivelse af Hedegaards attentatmand.
Som det i dag forholder sig med såvel Kinas som Tyrkiets nuværende ambassadører, var også Tysklands ambassadør dengang emsig med at fremføre klager over alverdens ting: Fornærmende avisartikler, hvem der aflagde besøg i Danmark, forkerte domme.
Det var protester af den type – som vi i stor stil også kender dagens kinesere for – hvor man chikanerer vores erhvervsfolk og vores politikere samt eksempelvis vores restauratører eller andre, som har lagt hus til de forkerte møder.
Ligesom nutidens erhvervsfolk presser på for at smidiggøre eksporten til Kommunistkina og til det voksende tyrkiske marked, opfordrede førende erhvervsfolk dengang i 1930'erne til, at man fra regeringens og pressens side udviste mere rummelighed og forståelse for den tyske nazisme.
Som dagbladet Børsen dengang i 1930'erne skrev: Det kan da aldrig være regeringens eller dansk presses opgave at vanskeliggøre det handelspolitiske mellemværende ved utidigt at blande sig i politiske forhold i vort sydlige naboland.
Det er måske på tide, at man nu fra officiel dansk side igen begynder at ranke ryggen.
Min og Dansk Folkepartis skræk er i den forbindelse, at Danmark atter bliver et kræmmerland.
Men som nævnt: I kampen mod ISIL og alle denne elendige bevægelses dårligdomme står vi sammen her til lands, og her er det på sin plads at takke vores mandskab ved vores kampfly, som dag efter dag med præcise bombninger svækker fjenden.
Så afsluttende skal jeg herfra på Dansk Folkepartis vegne sende en varm hilsen til vort dygtige flyvevåben.