Tina Nedergaard (V), 2010-04-22:
Mange tak.
Efter forslaget her skal Folketinget fastsætte regler for, hvordan det enkelte gymnasium vælger at organisere undervisningen, herunder hvor mange elever en skole vælger at have i sine klasser.
Det skal Folketinget efter min mening ikke blande sig i, og det gælder, ligegyldigt om der ønskes fastsat et fast maksimum for klassekvotienten eller et fast gennemsnit for størrelsen af en skoles stamklasser.
Jeg medgiver, at i statsskolernes tid i slutningen af forrige århundrede, hvor de almene gymnasier blev styret stramt og detaljeret, var der et centralt fastsat loft over klassestørrelserne, men det blev slettet fra reglerne, da amterne overtog driften af gymnasierne.
Amterne genindførte så loftet i en overenskomstaftale med GL, men det var de samme to parter, der 1999 blev enige om at fjerne loftet igen.
Nu er de gymnasiale uddannelsesinstitutioner blevet selvejende.
Vi vil fuldstændig underminere dette selveje, hvis vi herindefra giver os til at bestemme, hvor mange elever der på et givet tidspunkt må være i et givet klasselokale, eller hvor mange der må være i gennemsnit.
Skolerne er meget forskellige, og det er kun den enkelte skole, der kender svaret på spørgsmål som, hvor store klasseværelserne er, og hvordan undervisningen i det hele taget er organiseret.
Begrebet klassekvotient gennemgår i disse år en betydelig forandring som følge af gymnasiereformens krav om variation i undervisnings- og arbejdsformer.
Efter gymnasiereformen er undervisning ikke længere organiseret ud fra faste klasser.
I nogle sammenhænge gennemføres undervisning bedst med forelæsningslignende aktiviteter, hvor måske flere klasser eller hold kan undervises sammen, andre gange skal eleverne arbejde i mindre grupper med læreren som vejleder.
Det afhænger af den konkrete situation og det konkrete undervisningsforløb.
Skolerne skal lokalt kunne indrette undervisningen efter, hvad der tjener formålet bedst.
De må ikke være låst af, at der kun må sidde et bestemt antal elever i lokalet.
Det vil jeg ganske enkelt ikke bidrage til.
Det kan så medføre, at nogle klasser bliver forholdsvis store, men erfaringen viser, at skolerne typisk så sætter to lærere på i en del af timerne eller på anden måde sikrer, at der bliver tid til den enkelte elev.
Forslagsstillerne henviser i bemærkningerne til forslaget til, at forskningsprojekter peger på, at klassekvotienterne er afgørende for elevernes udbytte af undervisningen.
Det er et billede, jeg slet ikke kan genkende, og vi har i hvert fald ikke kunnet eftervise det herhjemme.
Tværtimod viser de undersøgelser, som UNI-C har gennemført, at der ikke kan påvises nogen signifikant sammenhæng mellem holdstørrelser og elevernes eksamenskarakterer.
UNI-C har foretaget undersøgelsen i både 2008 og 2009 med samme resultat.
Det er endda bemærkelsesværdigt, at det i 2008 viste sig, at elever, der gik i klasser med under 25 elever, fik et lavere gennemsnit til eksamen end de elever, der gik i klasser med over 25 elever.
Det hævdes også, tit ud fra nogle fornemmelser, at høje klassekvotienter medfører større frafald.
Også her har UNI-C gennemført nogle analyser, og de kunne ikke påvise nogen sammenhæng mellem klassekvotienter og antallet af gymnasieelever, der fuldfører deres uddannelse.
Lave fuldførelsesprocenter forekommer ikke alene i de store klasser, og små klasser har ikke højere fuldførelsesprocenter end de store klasser.
Så det er simpelt hen faktuelt forkert.
For et alment gymnasium og stx er der endda en svag stigning i fuldførelsesprocenten ved større holdstørrelser.
Jeg vil gerne understrege, at jeg hermed ikke har sagt, at jeg er tilfreds med det forholdsvis beskedne frafald i de gymnasiale uddannelser.
Det er slet, slet ikke godt nok, at der kun er over 80 pct. af eleverne i de gymnasiale uddannelser, som fuldfører, og derfor er det også et særligt fokusområde for mig, at vi skal have flere til at gå igennem, og derfor er det vigtigt, vi får undersøgt, hvilke unge der falder fra, og hvor de går hen, og hvad skolerne kan gøre for at forhindre frafald.
Men det er fuldstændig illusorisk at tro, at vi løser denne udfordring ved at indføre et loft over klassekvotienter og genindføre begrebet i gymnasiet.
Som afslutning vil jeg gerne understrege, at jeg har fuld tillid til at overlade beslutningerne om klassesammensætning og undervisningens organisering til skolerne.
Både ledere og lærere er meget kompetente, og vi skal ikke fra centralt hold pålægge dem snærende uhensigtsmæssige bånd i form af f.eks. maksimale klassestørrelser eller maksimale gennemsnit.
Det er ikke til elevernes fordel, og det er jo sådan set derfor, at vi har gymnasierne.
At genindføre fortidens loft over klassekvotienter forekommer mig i øvrigt at være en endnu større hindring for udvikling end for blot nogle år siden.
Den stærkt voksende brug af it i de gymnasiale uddannelser giver helt nye muligheder for at organisere undervisningen og for at give eleverne individuelle udfordringer.
Det er her, fremtiden ligger, og ikke i stive centrale bestemmelser om klassestørrelser.
Og så vil jeg godt sige, at der foreligger nogle beregninger, som jeg er lidt usikker på hvad dækker over, om det er gennemsnit eller faste lofter, men uanset hvad vil det jo koste penge at lave et sådant loft, og selv om det var sådan, at vi havde en overflod af ressourcer i det danske samfund, og der kunne tilflyde gymnasierne nogle ekstra, ville jeg aldrig bruge dem på et loft over klassekvotienter, så ville jeg bruge dem på kvalitet i undervisningen, fordi det er det, vi ved har en effekt på gennemførelse af en ungdomsuddannelse.