Anders Samuelsen (LA), 2010-05-31:
Det har været en lang og interessant debat.
Det, som Liberal Alliance først og fremmest hæfter sig ved, er, at det nu må være slut med, at vi skal møde argumenter den ene dag efter den anden om, at det jo ikke kan lade sig gøre at tvinge reformer igennem, og at det ikke kan lade sig gøre at få de politiske partier til at flytte sig.
For hvad enten det var som en tyv om natten, eller hvad det nu var, må man bare konstatere, at der lige pludselig lå en halvering af dagpengeperioden.
Og det skal regeringen eller Dansk Folkeparti, eller hvem det nu var, der kom med den geniale idé om at gøre noget ved dagpengeperioden, have ros for.
Man skal jo ikke halvere dagpengeperioden bare for at være et ondt menneske.
Det giver sådan set ingen mening at gøre det med det som udgangspunkt.
Man skal gøre det med det som udgangspunkt, som også SR-regeringen havde, nemlig at sørge for, at man hjælper folk hurtigere i arbejde.
Det der med at have sådan et fokus på, hvor lang dagpengeperioden er, er underligt.
I 1990’erne, og indtil vi fik regeringsskiftet, kan jeg huske, at hr. Villy Søvndal og andre den ene gang efter den anden råbte og skreg om den sociale massegrav: Nu ville det gå galt, og nu ville vi se folk vælte ned i graven, fordi dagpengeperioden blev forkortet.
Reelt blev den jo i løbet af ganske få år forkortet fra i alt 17 år – i det system, der eksisterede – ned til 4 år.
Det er ikke mange uger siden, at jeg på et offentligt møde spurgte den forhenværende finansminister hr. Mogens Lykketoft om, hvor mange han havde mødt, som var faldet ud af det her dagpengesystem og var røget ned i den sociale massegrav.
Og hr. Mogens Lykketoft, som altså stadig væk er socialdemokrat, havde et kort og kontant svar på det spørgsmål, nemlig at han ikke havde mødt nogen.
Det er hykleri, og det er ikke rimeligt, at man på den måde forsøger at skræmme livet af folk, når sandheden er, at folk kommer i arbejde.
Derfor stemmer Liberal Alliance selvfølgelig ja til forslaget om at forkorte dagpengeperioden, og vi håber, at det er starten på, at man for alvor begynder at slå på tromme for en reformdagsorden, som man har brug for i det her land.
For sandheden er, at det her jo er en del af en samlet pakke, en genopretningspakke, som sandt for dyden ikke har mange opløftende elementer i sig.
Hele øvelsen går i lighed med de udspil, som kommer fra Socialdemokratiet og SF, ud på at forsøge at beskytte efterlønnen.
Det er sådan set det, alt i dansk politik er kommet til at dreje sig om.
Man skal beskytte efterlønnen, man skal beskytte raske 60-åriges ret til at gå på efterløn.
Hvordan gør man så det?
Det har man forskellige bud på.
S og SF vil tvangsudskrive danskerne til at arbejde 12 minutter ekstra om dagen.
De har ikke noget bud på, hvor pengene skal komme fra, hvis man nu er leder af en offentlig institution og skal have sine medarbejdere til at arbejde 12 minutter ekstra.
De skal have løn for det.
Hvor skal pengene komme fra?
Det har man ikke hørt nogen bud på endnu.
Det vil sige, at man altså skal pålægge børnefamilier og andre at arbejde 12 minutter ekstra om dagen, for at der fortsat kan være råd til, at man kan lade 60-årige gå på efterløn.
Så er der regeringssiden, og de er kommet med et bud, som er den her pakke.
Det opgav man.
Så hævede man skatterne med 11 mia. kr.
Vi taler altså om, at man ud af et samlet offentligt forbrug på tusind milliarder kroner i indeværende år ikke kunne finde 24 mia. kr. Så man bliver nødt til at hæve skatterne med 11 mia. kr.
Jeg tror ikke engang, at hr. Ole Stavad, som jeg har stor respekt for, på nogen måde kunne være så fantasiløs, at han ville ende med at udskrive en ekstraregning på 11 mia. kr. på skatterne.
Men det gjorde man altså.
Hvad gjorde man så yderligere?
Så skar man i uddannelses- og forskningsbudgetterne, nemlig et beløb på 4,5 mia. kr.
Og så gjorde man nogle andre småøvelser rundtomkring, så man forsøgte at lave noget, som samlet set med den her reform, hvor man altså korter ned med de 2 år, kunne komme op på de 24 mia. kr. Der er endnu ikke sat en vækstdagsorden fra hverken den ene eller den anden side af Folketingssalen.
Det er det, vi samlet mangler.
Man fra Liberal Alliances side kvitterer vi for, at det forslag, som vi var de eneste der stemte for for ikke mere end 3 uger siden i det her Folketing, er der nu flertal for.
Det er fantastisk.
Derfor er det helt forkert, når hr. Morten Østergaard fra Det Radikale Venstre siger, at vi bare er sure og triste og tvære.
Nej, vi er jublende lykkelige.
Vi takker.
Vi bukker.
Vi ser frem til, at der kommer en yderligere sværm af positive reformforslag, som kan genskabe væksten, og som kan forhindre, at vi skal se flere skattestigninger fra den siddende regerings side.