Marianne Jelved (RV), 2015-03-10:
Jeg synes, det er rigtig, rigtig gode debatter, spørgsmål og svar og ordførertaler for den sags skyld også, der har været her omkring det her tema.
Jeg vil godt lige klargøre nogle ting, for der ligger ligesom noget under noget af det, der er blevet sagt, ikke mindst fra min meget, meget gode kollega Brian Mikkelsen, som jeg vil slutte mit indlæg her med.
Men jeg vil starte med hr. Søren Espersen.
Vi er jo enige om rigtig, rigtig mange ting.
Hr. Søren Espersen stod her på talerstolen og sagde, at i sporten er det væsentligt, at alle møder alle.
Det kunne være mine ord.
Han sagde, at idrættens integritet skal bevares.
Det er mine ord.
Han sagde også: Lad aldrig sportsfolkene blive gidsler.
Fuldstændig enig!
Han sagde videre: Kronprinsen skal deltage for at støtte – det er godt, når han gør det – vores idrætsudøvere, og det er også godt, når den til enhver tid siddende kulturminister gør det.
Fuldstændig enig!
Det er derfor, jeg tager af sted, altså fordi det er vores idrætsudøvere, der skal bakkes op, bl.a. af regeringen.
Derfor er det lidt spidsfindigt, hvori forskellene egentlig består, når vi nu har to forslag til vedtagelser, som vi alle sammen for begges vedkommende måske i virkeligheden kunne have stemt for.
Så vil jeg godt sige, at idrætsorganisationerne jo tager debatten.
Det er jo sådan nogle ting, der skaber en usikkerhed omkring, hvad der egentlig foregår i de organisationer, de internationale, ikke i vores egne, dem kender vi, fint nok, og der er åbenhed og gennemsigtighed hos dem.
IOC har taget de her spørgsmål op, og de har jo lavet et meget stort program, som også blev præsenteret på DIF's kongres af deres nye formand, og det har de jo gjort for at få introduceret ønsket om good governance.
Når jeg nævner DBU og IOC i den her sammenhæng, er det for at understrege og demonstrere, om jeg så må sige, eller beskrive, at idrætsorganisationer jo også er klar over, at der er ting, der kunne være bedre, og som måske er en risiko for den integritet, som vi alle sammen er enige om idrætten har og skal blive ved med at have.
IOC er endda gået det skridt videre, at de har sagt, at det kan være et problem, at det er så dyrt at afholde de olympiske lege, så vi må prøve at finde nogle løsninger, der kan sprede udgifterne over nogle flere lande.
Jeg synes, det er en fremragende idé, og man kunne forestille sig, at Hamborg skulle være hovedsæde for de olympiske lege, Danmark kunne være med, vi kunne tage sejlsport, håndbold og cykelsport eller noget andet, og Sverige kunne måske også være med, så vi deltes om det, så det blev mere overkommeligt for landene at varetage denne opgave.
Så vil jeg godt understrege, at politikerne har nogle relevante fora at drøfte en lang række forhold i, og der sidder faktisk ministre, som har ansvar for sport i EU, som samarbejder for at drøfte, hvad der i givet fald kan bidrages med for at løfte nogle af de opgaver, der er der, og som trænger sig på.
Matchfixing, doping osv. er jo fælles grænseoverskridende problemstillinger, som vi samarbejder om, og der er det jo vigtigt, at myndigheder, som regeringen jo har et ansvar for, også deltager.
Derfor kan man ikke bare sige, at politikerne skal holde sig væk fra alting, for der er faktisk nogle relevante områder, hvor det er vigtigt, at vi drøfter det, og hvor vi også er med til at sætte en dagsorden til eftertanke.
Det er deres opgave, og ingen anfægter, at det er deres ansvar og deres opgave.
Idrætsudøverne gør deres, nemlig prøver at blive de bedste i verden, og de løfter det, de har sat så kraftigt ind på med deres træning og samarbejde i øvrigt.
Så vil jeg godt svare hr. Jørgen Arbo-Bæhr, som spørger til regeringens holdning til Idrættens Analyseinstituts og Play the Games seneste udspil, som jo også er kommet til kulturordførerne.
Jeg synes, det er et punkt, vi skulle tage op her i foråret, i forbindelse med at vi skal snakke om udmøntning af idrættens sigtepunkter, som er en del af vores stemmeaftale omkring idrætten, der kan vi tage den type temaer op og blive enige om, hvordan vi forholder os til det.
Så vil jeg godt sige til hr. Leif Mikkelsen, at jeg synes, det var en rigtig god betragtning, som hr. Leif Mikkelsen kom med, med at idrætsorganisationerne også har taget en eller anden form for selvransagelse med sig.
Jeg forstår godt holdningen til det, der blev sagt, og jeg vil godt kvittere for det, der blev sagt, Play the Games rolle, for Play the Game spiller faktisk en helt central rolle i det internationale samfund vedrørende de her spørgsmål, og det, der er interessant, er, at det er en dansk institution, og det var oprindelig meningen, som jeg har fået det fortalt, at Play the Game skulle brede sig til andre lande, så det blev et fællesskab af lande, som havde del i Play the Game og de opgaver, som Play the Game har taget på sig, og som er bestemt, da vi vedtog det her i Folketinget.
Men der er bare ikke kommet flere til.
Men det interessante er, at rigtig mange sætter pris på Play the Games måde at sætte fingeren på de ømme punkter på og prøve at få os alle sammen til at forholde os til, hvad der foregår eller ikke foregår, eller hvad man tror der foregår.
Så endelig til hr. Brian Mikkelsen, som tager et tema frem, som jeg godt nok er stødt på ret ofte inden for den senere tid, når jeg drøfter det her med idrætsorganisationerne.
Det virker, som om idrætsorganisationerne mener, at når Danmark som land med en regering kan anbefale, at erhvervslivet nedsætter sig i Kina, eller hvor de nu nedsætter sig, og de investerer i Qatar, fordi det er et godt investeringssted – det er i hvert fald det eksempel, jeg har fået flere gange – så er det dobbeltmoralsk, når der så sættes spørgsmålstegn ved, om idrætten skal deltage, når værtslandet er Qatar.
Der vil jeg godt understrege, at det skal idrætten deltage i, hvis Qatar er blevet udnævnt til værtsland af organisationerne.
Det er der ingen tvivl om, det er ikke det, vi anfægter.
Det, vi diskuterer med bl.a. idrættens organisationer, er jo, hvordan vi kan fremme mulighederne for, at der bliver mere åbenhed i de beslutninger, som træffes af de internationale organisationer.
Idrættens formål er ikke at skulle tjene penge, men at bevare idrættens integritet som den ideelle organisation, som den er.
Der er meget stor forskel på at være en virksomhed og en ideel organisation, som idrætten er, for hvis ikke idrætten er i stand til samlet og globalt at fastholde den integritet og troværdighed, der er omkring dem, mister vi noget, som er meget, meget værdifuldt, og der skal ikke meget til, før det kan gå galt.
Derfor er det jo, at DBU har taget fat i FIFA, og derfor er det, at IOC med en ny formand har taget fat på good governance og på at prøve at lette det økonomiske pres, når man skal etablere de olympiske lege.
Derfor er det jo ikke et modsætningsforhold, og derfor synes jeg ikke, man skal skabe unødvendige, fortænkte modsætningsforhold, men prøve at høre efter, hvad det er, de forskellige aktører siger, og hvad begrundelsen for deres meninger er.
Så tak for, at der er så bred opbakning til, at vi løser de opgaver i de fora, som vi hver især har som politikere henholdsvis idrætsorganisationer og idrætsudøvere.
Tak for ordet.