Line Barfod (EL), 2009-05-26:
Det er trekvart år siden, at jeg begyndte at rejse det her problem i Folketinget.
Dengang mente ministeren ikke, at det var noget særlig stort problem.
Og da vi havde en forespørgselsdebat i efteråret, henviste regeringen og Dansk Folkeparti bare til, at man lige havde sat lidt ekstra ressourcer af, og så mente man ellers, at det nok skulle løse problemet.
Siden har man jo nok erkendt, at det desværre ikke var så nemt.
Men man er åbenbart af en eller anden grund stadig utrolig bange for at tage fat på en helhedsløsning og se på, at der skal en række initiativer til.
Vi har jo fra hele oppositionens side foreslået, at man skal have en national handlingsplan, at man skal have et samarbejde mellem de mange forskellige myndigheder, frivillige organisationer og institutioner osv., som indgår i indsatsen, for at prøve at forebygge problemer som dem, vi oplever, med skyderier på Nørrebro og andre steder.
De blev alle sammen afvist af regeringen og Dansk Folkeparti.
Men vi kan jo så se, at der alligevel er en del af dem, man har lyttet til, bl.a. det, at vi foreslog, at de forskellige, der indgår i indsatsen lokalt, også skulle samarbejde.
Vi er lidt ligeglade med, hvad navnet er, det vigtige er, at man lægger op til, at der faktisk skal ske et samarbejde og en koordinering af indsatsen.
Det har regeringen nu gennemført, og vi glæder os til at se, hvilke af vores tiltag regeringen ellers tager fat på.
For os er det ikke så vigtigt, at der står vores navn på tingene, når de bliver gennemført.
Det afgørende er, at man tager fat på at komme med en række tiltag.
For det er ikke nok med straf, det er ikke nok bare at gå ud og sige, at man vil hæve straffene.
Der er altså ikke mange, der, hvis de tager våben med for at gå ud at skyde på nogen og dermed i forvejen står til at kunne få en livstidsstraf, så tænker over, om de kan få minimum 1 år for at bære et skydevåben.
Det er jo ikke det, der er afgørende, det er nogle andre ting, der skal til, hvis vi skal have dem til at holde op med at skyde.
Desværre har regeringen og Dansk Folkeparti jo i mange år primært satset på straf, straf og straf og har skåret i kommunernes økonomi og det forebyggende arbejde.
Derfor håber vi meget på, at der også snart kommer nogle nye toner på det forebyggende område, at man gør noget for at styrke fællesskabet.
For vi kan se, at det virker, hvis man skaber nogle stærke fællesskaber.
Vi har fået politiets ord på den bandehøring, man holdt i Retsudvalget, for, at det faktisk virker, når de unge kan se, at borgerne på Nørrebro stiller sig sammen og viser et andet fællesskab, som tager afstand fra vold og våben.
Men vi skal længere end det.
Vi skal give de unge noget, de kan miste.
Vi skal give dem muligheden for at være med i nogle andre fællesskaber, vise dem, at de faktisk har muligheden for at blive til noget andet og få et liv, hvor de ikke er kriminelle, hvor de ikke er med i fællesskab, hvor, som en af de unge sagde, man skal være mere modig for at sige nej til at være med i et bankrøveri end for at sige ja.
Og det er der altså behov for at vi er mange der går sammen om at lave en række tiltag i forbindelse med for at sikre, at de får noget at miste.
Men vi er også nødt til at se på den organiserede kriminalitet og tage den langt mere alvorligt, end vi har gjort i mange år.
Det kræver altså, at vi også ser på, hvordan politiet er organiseret.
Vi vil ikke acceptere, at disse subkulturer få lov til at eksistere, så længe de bare ikke skyder på os andre eller kidnapper børn.
Vi bliver nødt til at gå ind og sige, at det altså er en trussel mod samfundet, at man har så voldsom en organiseret kriminalitet.
Og hvis man lader den få lov til at være, vokser den sig langt større, som vi har set det fra andre lande.