Nanna Westerby (SF), 2009-05-05:
Jeg startede i gymnasiet, i 1. g, i år 2000 - det er ikke så lang tid siden.
Et år senere, i 2001, var jeg med til at arrangere min allerførste demonstration.
Det gjorde jeg og nogle andre elever over hele Danmark, fordi der var to gymnasieklasser i hele landet, hvor der sad 29 og 30 elever.
Amtsrådsforeningen - dengang hørte gymnasierne under amterne - skældte os ud, for det var bare en storm i et glas vand, men vi holdt fast i, at der var noget at demonstrere for.
Vi demonstrerede, fordi der indtil 1999 havde været et loft over klassekvotienten i det almene gymnasium på 28 elever - lærerne skulle i hvert fald have dobbelt løn, hvis der var mere end 28 elever, og det betød sjovt nok, at der sjældent var mere end 28 elever i klasserne i det almene gymnasium.
Det loft var blevet fjernet, og nu frygtede vi, at de to klasser med de 29 var begyndelsen på en glidebane, som vi havde set det på handelsgymnasierne, så der nu rigtig ofte ville komme mere end 30 elever i klasserne.
Vi fik som sagt at vide, at det var en storm i et glas vand, og at der intet var at være bekymret for.
Der ville selvfølgelig aldrig nogen sinde være nogen, der ville sætte mere end 30 elever i klasserne, sagde man, det ville jo være fuldstændig galimatias, man ville jo gerne levere ordentlig uddannelse.
Så når fru Sophie Løhde siger, at det her er en god, gammel traver, så ja, det er det, fordi vi faktisk synes, det er et problem, og fordi vi er rigtig bekymrede over, at der er en tendens til, at der kommer flere elever i klasserne, fordi det selvfølgelig betyder - det er logik for burhøns mindre tid med den enkelte elev.
Desværre var det ikke så overraskende, at Venstre afviste forslaget
det har man gjort længe.
Jeg var lidt mere ked af, at De Konservative afviste forslaget.
Brian Mikkelsen sagde ellers i 2001: Det her er et godt forslag, som vi støtter; amterne lever ikke op til opgaven; det eneste, de skal gøre, er at sikre ordentlig uddannelse, og det gør de ikke ved at proppe 34 ind i klasserne.
De Konservative har åbenbart skiftet holdning til, hvad der er ordentlig uddannelse.
På gymnasierne oversteg den gennemsnitlige klassekvotient i 1. g-klasserne for første gang 28 sidste år.
For handelsgymnasiernes vedkommende har de længe haft høje klassekvotienter.
Det er rigtigt, at der er et lille fald, men den generelle tendens har været stigende klassekvotienter.
En række steder rundtomkring i landet har vi set eksempler på klasser med helt op til 34, 35, 36 elever - altså rigtig langt fra de 28 og 29 og 30, som vi demonstrerede imod i 2001.
Den er valgt, fordi den tidligere har været grænsen i gymnasiet, og fordi den er det i folkeskolen.
For vi ved fra flere forskere, at der sker noget omkring ved de 30 elever, der er der mindre rum til de svageste elever.
Men det er ikke helligt for os.
Det vigtigste er, at vi får stoppet tendensen til, at klassestørrelserne stiger.
Så hvis vi ikke vil lave et loft, kunne vi lave et gennemsnit, som vi også skriver i bemærkningerne til beslutningsforslaget, og det ville også forhindre, at man skal afvise elever, der gerne vil ind på et eller andet særligt hold på et gymnasium, det ville give mere fleksibilitet.
Alternativt kan det, der udmærket blev antydet af Venstres ordfører, nemlig at lave sådan et lærer-elev-tids-forhold, også være en mulighed, som vi kunne gå ind i at overveje.
For os er det bare vigtigt, at man er sikret noget tid som enkeltelev med sin lærer.
Vi vil gerne have stoppet udviklingen.
Det vil vi, fordi - som jeg også sagde i mit spørgsmål til Venstres ordfører - vi fra flere videnskabelige undersøgelser ved, at klassestørrelserne faktisk betyder noget.
Vi hørte Eskild Heinesen fra AKF, Anvendt KommunalForskning, og Susanne Murning fra Center for Ungdomsforskning sige, at det faktisk betyder noget for de svageste elever, når der kommer mange elever i klasserne.
Set i det lys er det jo helt afgørende, at vi får sat en stopper et sted.
Lige nu har vi problemer med at overholde 95-procents-målsætningen.
Frafaldet stiger rigtig mange steder og har gjort det over en årrække.
Jeg tror, det er rigtig vigtigt, at vi får skabt nogle gymnasier og nogle ungdomsuddannelser, hvor der er rum til at tage hånd om de svageste, til at tage hånd om den enkelte elev.
Vi synes ikke, at man bare skal henvise til uddannelsesstedernes egne muligheder for at prioritere, sådan som det er blevet gjort i debatten fra regeringens side, for vi må sikre, at de har de bedste rammer for at sikre ordentlig uddannelse.
Langt de fleste uddannelsesinstitutioner har jo en presset økonomi.
De står reelt ikke med det valg at kunne sige: Ja, vi ønsker undervisning i lokaler med maks. 28 elever.
Men jeg er til gengæld glad for at høre, at Venstres ordfører åbnede op for, at vi kan diskutere, om vi skal have en eller anden en grænse for - sådan hørte jeg det i hvert fald, og jeg håber virkelig, at det er det, som bliver sagt - hvor lidt tid man kan få som enkeltelev med sin lærer.
Det er jo det, det handler om, det er det, der er det vigtigste: at vi sørger for, at der er tid i undervisningen til at tage hånd om den enkelte elev.