Inger Støjberg (V), 2011-03-15:
Der skal ingen tvivl være om, at regeringen støtter alle bestræbelser på at sikre en god balance imellem arbejdsliv og familieliv.
Det er formålet med Kristendemokraternes forslag, og jeg anerkender, at det bygger på gode intentioner.
Men nu er det jo sådan, at det ikke er Folketingets opgave at lovgive om alt, der bygger på gode intentioner.
Det er det her beslutningsforslag så også et godt eksempel på.
Forslaget hører efter regeringens opfattelse helt klart under arbejdsmarkedets parters kompetence i fuld overensstemmelse med den model og arbejdsdeling, vi har valgt i Danmark, når det handler om arbejdsmarkedet.
Regeringen skal selvfølgelig skabe de nødvendige rammer for, at parterne kan indgå aftaler, som de ønsker, men der skal være et ønske fra arbejdsmarkedets parters side, før regeringen vil overveje at komme med forslag, der i den grad griber ind i parternes autonomi og arbejdsgivernes ledelsesret.
Når det er sagt, vil jeg gerne kvittere for, at arbejdsmarkedets parter allerede har medvirket til at gennemføre en række andre af Familie- og Arbejdslivskommissionens anbefalinger, som kan medvirke til at skabe en bedre balance mellem arbejdsliv og familieliv.
Arbejdsmarkedets parter har ved de seneste to overenskomstforhandlinger sørget for, at der i overenskomsterne er mulighed for at sikre familierne mere fleksibilitet.
På det private område blev der i 2007 bl.a. aftalt forbedringer med ret til betalt fravær ved børns sygdom, øget fleksibilitet ved arbejdets tilrettelæggelse og mulighed for tidsopsparing.
På det offentlige område blev parterne i 2008 enige om betalt fravær på barnets anden sygedag, en forlængelse af den betalte forældreorlov fra 12 til 18 uger samt mulighed for at aftale en arbejdstid, der overstiger normal fuldtidsbeskæftigelse med henblik på at kunne finansiere en eventuel senere periode med deltid og nedsat løn.
Masser af arbejdspladser har lavet aftaler om fleksible arbejdstider, hjemmearbejdspladser og andet og har haft fokus på, at arbejdslivet og familielivet skal kunne forenes.
Arbejdsgiverne har en væsentlig interesse i at kunne tiltrække og fastholde lønmodtagere i alle aldre og selvfølgelig også dem med børn.
Arbejdsgiverne rundtomkring har erfaret, at det jo er en ren win-win-situation, hvis virksomhederne har en politik, der understøtter sammenhængen imellem familie- og arbejdsliv, fordi man ud over at tiltrække og fastholde arbejdskraft også får medarbejdere, der er mindre stressede og desuden er en bedre arbejdskraft.
Men til forskel fra Kristendemokraternes forslag er det aftaler, der afspejler de konkrete hensyn, som man nødvendigvis må tage på den enkelte arbejdsplads.
Danske virksomheder er meget forskellige fra hinanden, ligesom familier er meget forskellige.
Hvad der vil kunne fungere på den ene virksomhed, vil ikke nødvendigvis kunne fungere på den anden, og derfor er regeringen imod at lave rigide regler for ret til frihed for den enkelte lønmodtager.
Jeg vil ikke gå yderligere i detaljer med beslutningsforslaget, men jeg vil dog nævne to ting.
Kristendemokraterne giver som eksempel på, at anbefalinger fra Familie- og Arbejdslivskommissionen ikke er blevet fulgt op af regeringen, at lov om børnepasningsorlov blev ophævet.
Det er ganske enkelt ikke korrekt, for børnepasningsorloven blev erstattet af udvidelsen af barselorloven, der betyder, at forældre med virkning fra den 1. januar 2002 fik ret til i alt 52 ugers barselorlov med fulde dagpenge.
Denne ændring havde netop til formål at forbedre vilkårene for børnefamilierne, så forældre fik mulighed for at have mere tid til børnene og til at give børnene den nødvendige omsorg og nærhed.
For så vidt angår finansieringen af en flekskontoordning, peger Kristendemokraterne på, at den kunne integreres i pensionsordningerne.
Men det ville kunne betyde, at borgernes forsørgelsesgrundlag eller tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet reduceres betydeligt.
Dette skyldes ikke mindst, at netop de bidrag, der indbetales, mens man er ung, på grund af forrentningen har størst betydning for udbetalingerne i pensionstilværelsen.
Hvis man kan forbruge de opsparede midler, er risikoen med andre ord, at man får for lidt i pension.
Der er allerede en række fleksible muligheder som f.eks. orlovsordninger, mulighed for at gå på nedsat tid m.v., som de familier, som prioriterer dette, i stedet for at begge forældre arbejder fuld tid, har mulighed for at vælge.
Efter regeringens opfattelse er det altså bedre, at sådanne valg imellem fritid og arbejde træffes på grundlag af borgernes egne aktuelle forhold, herunder selvfølgelig de økonomiske forhold, frem for at man skal gamble med forbrug af fremtidige opsparingsmidler.
Jeg vil sige det sådan, at jeg vil være helt sikker på, at vi kan få tingene til at fungere optimalt.
Derfor forventer jeg altså at kunne fremsætte det her meget lille og meget enkle lovforslag i næste samling.
Men intentionen er bestemt at fremsætte et lovforslag i næste samling.