Lone Dybkjær (RV), 2007-02-20:
Det er jo lidt interessant, at der ikke er ret mange ordførerspørgsmål, men det er logisk nok, for vi har jo været de fleste af tingene igennem og er enige om det meste af det, for ikke at sige det hele.
Jeg vil godt starte med at takke for det samarbejde, der har været, dels alle de kollegaer her fra Folketinget, som har været med i samarbejdet, dels den tidligere minister – og nu må den nuværende minister undskylde – for jeg synes, den tidligere minister har gjort et meget stort arbejde for at få det her til at hænge sammen og for at få alle partierne med for at imødekomme de ønsker, vi havde, og gå ind i en dialog og se, hvordan man kunne finde løsninger på de områder, hvor vi måske ikke fra starten var totalt enige, og det synes jeg har været en rigtig, rigtig god proces.
Og man kan jo også håbe på, at han selv hører det, og det er ikke for at klandre den nuværende minister, men den nuværende minister er jo kommet ind i det, efter vi stort set har været færdige med hele processen.
Så vil jeg også godt sige – for vi har jo fået henvendelser fra mennesker udefra, som selvfølgelig ikke alle er lige tilfredse med lovforslaget; nu hører man jo kun fra dem, der ikke er tilfredse med det og måske knap så meget fra dem, der er tilfredse – at vi jo altså ikke besluttede os for totalt at lukke ørerne, lukke øjnene for de henvendelser, der er kommet udefra.
Selv om vi jo synes, at vi har været det hele igennem og har diskuteret alt og har nået kompromiser osv., skal vi jo alligevel høre efter, om der er noget, vi har overset.
Og det er jo også det, vi har lovet hinanden at vi vil gøre.
Kommer der ordentlige argumenter – om jeg så må sige – nye argumenter, ikke ligesom de sædvanlige argumenter, fra forskellige sider, ja, så vil vi selvfølgelig kigge på, om der er ting, man skal overveje, om der er ting, man skal ændre på, og det skal man selvfølgelig også gøre i enighed.
Det er ikke sådan, at jeg står med en hel masse ting lige nu, men der kunne måske godt være noget af det, som vi ikke har diskuteret så meget.
Der er også enkelte paragraffer, vi er blevet gjort opmærksomme på, som vi ikke har diskuFttmo055.fm Page 4004 Friday, June 15, 2007 1:58 PM teret så meget, hvor vi måske skal komme med nogle bemærkninger i betænkningen.
Det går jeg også ud fra – eller det er jeg overbevist om – at den nuværende minister er indstillet på.
Udgangspunktet for det her lovforslag er jo, som også andre har været inde på, barnets perspektiv.
Jeg er udmærket godt klar over, at der er folk uden for denne sal – måske også i denne sal – der vil beskylde nogle af os for at tage parti, nogle af os for at tage mødrenes parti, andre af os for at tage fædrenes parti, eller hvad ved jeg, og nogle siger bare, at det handler om ligestilling.
Men så enkelt er det ikke.
Jeg tror, at alle vi, der har været beskæftiget med forslaget, har taget udgangspunkt i barnets perspektiv, og som Venstres ordfører sagde, er det faktisk børnene, der skal være vindere her.
Det er ikke noget med, at det er nogle forældre, der skal være vindere; det er børnene, der skal være vindere.
Det er det, vi gerne vil have ud af det.
Når vi har det på den måde, er det selvfølgelig, fordi vi, mange af os, der har oplevet de her situationer selv eller hos andre, jo godt ved, at det er meget svært for børnene at undgå at føle skyld i de situationer, hvor forældrene går fra hinanden.
Det ligger ligesom i de her forhold, at børnene faktisk også har den her skyldfølelse over for forældrene: Hvorfor gik det nu ikke, og er det nu også et eller andet, vi har gjort, som var med til, at forældrene gik fra hinanden?
Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi med det her forslag ikke alene understreger, at det ikke er barnets skyld, at forældrene går fra hinanden, men at vi altså også sikrer, at barnet kommer bedst muligt igennem og uden de her skyldfølelser.
Det at få et barn er og bliver en livslang glæde, men altså også et livslangt ansvar.
Så enkelt er det.
Det er noget, man aldrig nogen sinde kan lægge fra sig, og man har sådan set bare at gøre det så godt som muligt hele tiden.
Selv om man indimellem er stiktosset måske på den anden part, gælder det altså om at dæmpe de følelser og prøve på at sige: Jamen hvad er nu det bedste for barnet?
Igen fordi barnet er den uskyldige part.
Jeg tror, de fleste af os kender skilsmisser.
Jeg tror ikke, der er mange, der vil sige, at det sådan set er en lykkelig situation, lige når den starter, og det er heller ikke en lykkelig situation for børn.
Det tror jeg ikke på.
Men man kan gøre det sådan, at børnene kommer ud af det uden ar, og det er det, jeg mener vi lægger op til med det her forslag.
Det er i hvert fald det, der er intentionen.
Fælles forældremyndighed er jo en lang proces, og jeg ved godt, at embedsmændene har hørt mig sige det her tidligere, men jeg kan ikke lade være at sige det: Jeg har jo været en af fædrene – eller mødrene – til bestemmelsen om den fælles forældremyndighed, og jeg synes, det er rigtig fint, at man fortsætter det her nu.
Jeg tror på det, har altid troet på, det var rigtigt, har altid ment, det var bedst for børnene, at man kunne fortsætte det her, at barnet ikke på en eller anden måde blev inddraget i det her, men netop at man kunne sige: Det kan godt være, at vi ikke kan finde ud af samlivet, men det har ikke noget med dig at gøre; vi fortsætter vores ansvar over for dig.
Det tror jeg er ekstremt vigtigt, og det synes jeg det her lovforslag yderligere understreger, og det synes jeg rigtig fint er lykkedes.
Derfor er jeg også glad for det udgangspunkt, der er i det her lovforslag, nemlig at fælles forældremyndighed ikke bare uden videre kan ophæves.
Det er ikke nok, at man kommer og siger: Jeg gider ikke have den.
Det er lidt dagens situation, om jeg så må sige, fordi man ikke kan pådømme den fælles forældremyndighed.
Det er ikke meningen fremover.
Fælles forældremyndighed er noget, man har, når man har påtaget sig det ansvar at få et barn.
Nu ser jeg væk fra de der situationer, som ikke nødvendigvis er normalfamiliesituationen.
Det ansvar kræver selvfølgelig noget af forældrene, og det kræver også noget af myndighederne.
Det, det kræver af forældrene, er selvfølgelig, at mødrene også må acceptere – og det bliver mødrene jo nødt til – at det ikke bare pr. automatik er sådan, at de har ret til det her barn.
Sådan var det jo i gamle dage.
Det er før ministerens tid, men altså, dengang jeg selv var i den alder, var det jo faktisk sådan, at det var en ret for mødrene.
Jeg synes, det er fint, at det ikke længere bare er en ret, man har, fordi man nu engang er den, der bærer barnet.
Der er altså faktisk i de allerfleste tilfælde også en eller anden far involveret i processen.
Men jeg vil så også sige, at jeg også synes, det kræver noget af fædrene.
Det kan jo ikke nytte noget, at fædrene bare kommer og siger, at de altså vil have lod og del i det her barn, uden at de overhovedet har gjort en smule, for at bruge et blidt udtryk, for at få lod og del i det.
Der vil jeg altså meget, da jeg nu står på en officiel talerstol, appellere til, at fædrene altså også er klar Fttmo055.fm
Page 4005
Friday, June 15, 2007 1:58 PM
over, at det at tage en barselorlov også er en måde at involvere sig i barnet på.
Det kunne man godt ønske sig nogle flere fædre i det her land havde villet påtage sig, men vi kan jo håbe på, at nogle af de tiltag, ligestillingsministeren foretager sig i den sammenhæng, vil virke.
Personligt tror jeg på, at det er nødvendigt at øremærke en barselorlov, hvis det skal lykkes, men det er ikke diskussionen i dag.
Så er der jo myndighederne, som også har et ansvar, og der er det ikke altid, at myndighederne ligefrem har været på forkant med udviklingen, for nu at sige det pænt.
Det vil jeg ikke gå dybt ind i, men det var min egen oplevelse i sin tid, da vi diskuterede fælles forældremyndighed, at dem, jeg ligesom havde som medspillere, ikke just var juristerne.
Men det skal jeg også nok lade være med at komme ind på.
Af hensyn til embedsværket vil jeg ikke repetere det, men sige, at det derfor jo er vigtigt, at den proces, vi sætter i gang med de uddannelser, efteruddannelser og alt det, som også er en del af det her forslag, faktisk også slår igennem, sådan at vi virkelig får klargjort for omverdenen og herunder altså myndighederne taget i meget bred forstand, at vi nu altså gerne vil have, at det her ser anderledes ud, for hvis ikke det kommer til at se anderledes ud, tror vi ikke på, at det bliver godt nok for børnene.
Det håber vi på, og det regner jeg med, og det har vi jo fået forsikringer om faktisk vil ske.
Jeg har også hørt i nogle kredse, at vi kan glemme alt om, at jurister uden videre ændrer sig sådan straks – det kommer oven i købet fra en jurist, vil jeg gerne sige – men jeg har nu altså tillid til, at det nok skal kunne lade sig gøre, hvis vi gør en tilstrækkelig energisk indsats.
Så er der jo altid nogle særlige tilfælde, som er ulykkelige, og dem synes jeg også vi skal diskutere i det her videre forløb.
Vi har jo også diskuteret det under vores samarbejde.
Det drejer sig om voldstilfælde og alle mulige andre situationer, og det kan godt være, vi skal gøre lidt mere ud af det i forbindelse med betænkningsafgivelsen, men det kan vi se også i lyset af nogle af de henvendelser, vi har fået.
Jeg synes, man er nødt til at diskutere, om det i alle situationer og hele tiden er det bedste for barnet at have et samvær med en måske voldelig person.
Men lad os gå ind i det og se på, om det er nødvendigt at komme med nogle supplerende betragtninger om det.
Jeg skal slutte med at sige tak til kollegaerne, ministeren, ministeriet og ministeriets embedsmænd for den gode proces, vi har været igennem, og også for tilsagnet om, at vi har mulighed for at følge arbejdet videre fremover.