runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2010-05-05:
Jeg håber, ministeren kan svare på, om det så betyder, at regeringen vil afstå fra straffeaktioner og vil fjerne de strafbestemmelser, der ellers er blevet indført i forhold til kommunerne og økonomien.
Og så er jeg enig i, at der i den grad er behov for nytænkning, der er brug for at fjerne en masse af det privatiseringsbureaukrati, som regeringen har indført, og som jo koster kommunerne ufattelige mængder af penge; både på ældreområdet og på andre områder har vi fået tal på, at det er i hundredvis af millioner kroner, der bliver brugt på bureaukrati, for at man kan have private firmaer inde på banen, i stedet for at man bruger pengene på de borgere, der faktisk har behov for hjælpen.
Så det håber jeg da.
Så skal jeg bare være sikker på, at ministeren også er enig i, at hvis en kommune pludselig får nogle ekstraudgifter, fordi der f.eks. kommer en børnesag, hvor de er nødt til at anbringe nogle børn, og det koster jo med det refusionssystem, regeringen har lavet, rigtig mange penge for en kommune, vil de kunne få lov til at gøre det, selv om det bryder rammerne, så de ikke skal ud i valget mellem at lukke en børnehave eller anbringe nogle børn, der er blevet misbrugt.
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Jeg er varm tilhænger af dialog, ligesom jeg er varm tilhænger af det kommunale selvstyre, jeg vil næsten sige, at jeg er glødende tilhængere af det, og i dette forholdsvis lille land med 98 kommuner så bør det jo være muligt at tale sig til rette.
En dialog består jo i, at man dels har nogle ønsker, det har kommunerne, og det har staten, dels har nogle krav, det har staten, også om, at der er nogle udgiftsrammer, som skal overholdes, fordi vi ikke i de kommende år vil tillade en samlet vækst i de offentlige udgifter.
Så der er virkelig brug for en dialog, hvor der lyttes, men dialogen skulle gerne være præget af nytænkning, af konstruktiv innovation, fordi det er der brug for inden for hele den offentlige sektor.
Line Barfod (EL), 2010-05-05:
Jeg synes da, det er spændende, hvis det, at der er kommet en ny minister på området, betyder, at man fremover tager en dialog med kommunerne.
Det, vi hidtil har oplevet fra regeringens side, har jo været, at kommunerne blev straffet, og at kommunerne derfor stod i det valg at skulle overholde lovgivningen eller blive straffet fra regeringens side.
Så det er da glædeligt, hvis det er det, ministeren fremover melder ud til kommunerne, nemlig at der vil være en dialog.
Altså: Hvis grunden til, at kommunerne overskrider rammen, er, at de har overholdt lovgivningen, bliver det en dialog med ministeren, og så bliver der ikke noget med nogen straf.
Det synes jeg er rigtig dejligt, hvis det er det, som kommer til udtryk her fra ministeren.
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Hvis en kommune ikke lever op til folkeskolens minimumstimetal, så kan den få en påtale fra statsforvaltningen, og i allerværste fald kan medlemmerne af kommunalbestyrelsen få dagbøder, for eleverne skal have det antal timer, som er afsat som det mindste timetal i folkeskoleloven.
Sådan er det.
Så vil regeringen selvfølgelig tage en kammeratlig dialog med kommunerne om, hvorledes man nu kan få enderne til at nå sammen.
Og hvis spørgeren læser Berlingske Tidende for i dag, så vil hun kunne se, at der har jeg et par gode råd til en stor kommune i Danmark, som efter min mening bruger flere penge, end de behøver, på visse felter, og jeg fortæller konkret, hvordan jeg synes de skulle gøre og derved få penge nok til at opfylde minimumstimetallene.
Det er jo sådan, dialogen foregår.
I dette tilfælde blev dialogen lidt offentlig, fordi den pågældende kommune provokerede ved at lukke skolen for de ældste klasser på visse skoledage, og det syntes jeg bare var for meget, og så måtte jeg ud med, hvad jeg syntes om den sag.
Normalt foregår det under kommuneforhandlingerne, og det er en rigtig sund proces.
Line Barfod (EL), 2010-05-05:
Jamen hvad så, hvis kommunerne så ikke overholder rammen?
Hvis der er en kommune, som siger: Vi vil sikre minimumstimetallet i skolerne; vi vil sikre, at der er børnehaveplads og vuggestueplads til alle børn i kommunen, som vi skal sørge for efter loven; vi vil sikre, at ældre får den ældrepleje, de har behov for osv., og vi vil også anbringe børn, hvis de er blevet udsat for seksuelt misbrug – og det skal kommunen jo også gøre i henhold til lovgivningen – og kommunen så derfor bryder den økonomiske ramme, vil ministeren så som ansvarlig minister straffe kommunen for, at de har brudt den økonomiske ramme?
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Regeringen aftaler med Kommunernes Landsforening, hvad der skal gøres, i tilfælde af at aftaler ikke bliver overholdt, og det tror jeg også vi kan nå frem til her i foråret.
Selvfølgelig skal aftalerne overholdes.
Dertil kommer, at der er opgaver, som kommunerne skal løse, jeg siger ikke, det er let, og jeg synes lige, jeg har givet en god forklaring på, hvordan de ting spiller sammen.
Rammerne for den kommunale økonomi, udgiftsomfanget og den nødvendige finansiering fastsættes i de årlige økonomiforhandlinger, som begynder nu om en måned, og dette aftalesystem skal sikre, at kommunerne har den nødvendige økonomi til at overholde lovgivningen inden for de enkelte opgavefelter.
Line Barfod (EL), 2010-05-05:
Vil ministeren straffe en kommune, hvis de har brudt regeringens økonomiske ramme, fordi de har overholdt lovgivningen, f.eks. om minimumstimetal i skolerne, hjælp til handicappede, samtaler med arbejdsløse osv.?
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Kommunerne skal på den ene side overholde deres budgetter og de aftaler, som deres landsforening har indgået med regeringen, og på den anden side er der visse opgaver, som kommunerne skal løse.
Og for at det er muligt, så er det altså kommunerne, der fastlægger niveauet for de løsninger, de tilbyder borgerne.
Og dette niveau for de løsninger, kommunerne tilbyder borgerne, har ikke været faldende, det har været stigende hele vejen igennem.
Det er derfor, at der er så stort et udgiftspres på feltet.
Line Barfod (EL), 2010-05-05:
Når kommunen står konkret med, at budgetterne ikke hænger sammen, og de bliver straffet af regeringen, hvis de overskrider budgetterne, hvad mener ministeren så er det rigtige at gøre, når ministeren siger, at kommunerne skal holde loven?
Loven siger jo, at man skal have hjælp, så man kan klare sig.
Betyder det så, at kommunerne skal holde loven der, hvor det nøjagtigt er specificeret, hvad man skal have, f.eks. hvor mange minimumstimer man skal have i skolen, og så må kommunerne skære ned, så f.eks. handicappede ikke får hjælp hele døgnet, selv om de har fået det tidligere, men kun får hjælp nogle få timer og så må klare sig uden at kunne komme på toilettet i resten af døgnets timer, eller hvad er det, ministeren mener de konkret skal gøre ude i kommunerne?
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Stigningen i udgifterne kan overhovedet ikke forklares ved, at der bliver flere og flere handicappede, heller ikke ved, at handicappede lever længere og længere, og heller ikke ved, at der er blevet flere for tidligt fødte.
Ingen af de forklaringer kan bruges til at begrunde de store udgiftsstigninger.
Udgiftsstigningerne skyldes, at flere får hjælp end tidligere, og at hjælpen er blevet bedre og dyrere.
Sådan er det på skoleområdet, sådan er det på socialområdet generelt.
Det vil jeg lægge hovedet på blokken for.
Jeg vil gerne gentage, hvad jeg sagde, nemlig at det enkelte barn vil blive færdigvaccineret med den vaccine, som det er startet med.
Argumentet for at gå fra den 7-valente til den 13-valente vaccine er, som jeg nævnte, at børnene dermed får en vaccine, som beskytter mod 13 pneumokokbakterier frem for mod kun 7. At der så samtidig kan være en ulempe, som Carsten Heilmann kan påpege, er der ingen tvivl om.
Al diskussion om behandling handler om fordele og ulemper.
Jeg tror ikke, at der er et lægemiddel, som ikke også har nogle bivirkninger, og det er derfor, at vi har den gode, nyttige faglige diskussion, og det er fint, at den foregår, som det er tilfældet, i Ugeskrift for Læger.
Liselott Blixt (DF), 2010-05-05:
Og jeg skal reagere, når der sker noget, som nogle mener er uhensigtsmæssigt, specielt når det drejer sig om vores børns sundhed, og specielt når det drejer sig om vaccination af vores børn, som vi selv har været med til at sige, at vi går ind for.
Vi går ind for vacciner, men derfor skal det også gøres på betryggende vis.
F.eks. siger man fra Sundhedsstyrelsens side – det er centerchef Else Smith, der siger – at man helst ser, at børnene blive vaccineret med den samme vaccine.
Nu skal vi i udbud med vaccinen, og det vil sige, at vi kan risikere at få en tredje vaccine, så vi inden for et år har vaccineret med tre forskellige vacciner.
Er det ikke uhensigtsmæssigt?
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Der er jo ingen tvivl om, at der er fordele og ulemper ved ethvert præparat, og der er også både fordele og ulemper ved at skifte fra en 7-valent til en 13-valent vaccine.
Det fører så til en faglig debat, som jeg synes er meget, meget nyttig, og jeg er sikker på, at der er nogle på Seruminstituttet, som kan give overlæge Heilmann et rigtig godt svar.
Jeg synes ikke, at fru Liselott Blixt og jeg skal gøre os til overdommere i sådan en faglig diskussion.
Liselott Blixt (DF), 2010-05-05:
Der er ingen tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti går vi meget ind for vaccinerne, samt at vi skal have de bedste vacciner, der findes.
Men det bekymrer mig lidt, når man læser, at der er flere, der ser med bekymring på det skift.
F.eks. fortæller overlæge på Rigshospitalet Carsten Heilmann netop i Ugeskrift for Læger, at den nye 13-valente vaccine indeholder dobbelt så mange antigener og altså har et nyt indhold i forhold til den, man ellers brugte, altså en 7-valent.
Det gør, at det ikke bare er et lille skift.
Vi har jo et vaccinationsråd, der skal rådgive om det.
Det har man jo ikke gjort.
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Jeg går ud fra, at fru Liselott Blixt har stillet spørgsmålet på baggrund af en artikel i Ugeskrift for Læger i sidste uge.
Der bliver der sat spørgsmålstegn ved det hensigtsmæssige i, at Seruminstituttet midlertidigt, og før udbudsdagen er afsluttet, har erstattet den 7-valente pneumokokvaccine i børnevaccinationsprogrammet med den 13-valente vaccine.
Som jeg redegjorde for i min besvarelse af spørgsmål nr. S 497 til Sundhedsudvalget den 27. april, er det sket på baggrund af, at der nu foreligger to godkendte og forbedrede pneumokokvacciner, at den hidtidige leveringskontrakt er opsagt og den fremtidige levering sat i udbud.
Seruminstituttet har fra slutningen af april skiftet fra 7-valent til 13-valent vaccine.
Ifølge instituttet er det muligt at give denne forbedrede beskyttelse inden for den leveringskontrakt, som instituttet har med producenten, og også inden for den samme økonomiske ramme som hidtil.
Vinderne ved dette skift er børnene, idet de fra nu af tilbydes en vaccine, der beskytter mod 13 frem for imod 7 pneumokokbakterier, og uanset resultatet af udbuddet vil det enkelte barn blive færdigvaccineret med den vaccine, som man startede med.
Det sidste vil jeg godt understrege.
Liselott Blixt (DF), 2010-05-05:
Hvad er ministerens holdning til, at Statens Serum Institut uden varsel har skiftet pneumokokvaccinen ud med en anden, hvilket både Sundhedsstyrelsen og overlæge Carsten Heilmann vurderer er uhensigtsmæssigt?
Men det undrer mig bare, også når jeg læser, at man faktisk har trukket udbuddet så lang tid, at staten kunne have sparet op til 100 mio. kr., hvis man havde lavet et udbud tidligere, så man havde fundet ud af, hvilken af de to vacciner der var på markedet, som skulle bruges, sådan at man havde ventet med at skifte.
Man har jo skiftet over til et præparat, som skal være med i et udbud, og det er vel en forkert fremgangsmåde, når forskellige medicinalfirmaer skal være med i et udbud.
Hvad er ministerens holdning til, at Statens Serum Institut uden varsel har skiftet pneumokokvaccinen ud med en anden, hvilket både SST og overlæge Carsten Heilmann vurderer er uhensigtsmæssigt?
Lykke Friis (V), 2010-05-05:
Det er jeg da glad for, og det har jeg også kvitteret for.
Men igen vil jeg sige, at jeg altså synes, at det vil være en noget besynderlig politik at føre, når man nu har nedsat en Klimakommission, som skal komme med værktøjskassen til at hjælpe os alle sammen til at blive klogere, at man her i dag siger: Nu gør vi sådan, og nu går forhandlingerne i gang.
Lad os da lige sørge for, at vi bliver oplyst på det rette grundlag.
Per Clausen (EL), 2010-05-05:
Men så er det bare, jeg slet ikke forstår, hvorfor ministerens standpunkt, når oppositionen fremlægger en vision om at udfase og gøre os uafhængige af fossile brændstoffer i 2050, ikke straks siger: Det er rigtig dejligt, I vil det, skulle vi ikke straks tage en snak om, hvordan vi kan komme i gang med at leve op til det?
For ministeren har jo ligesom allerede nu sagt, at hun er enig i, at vi nok skal reducere tættere på 95 pct. end på 80 pct. i 2050, og der er jo ingen tvivl om, at den reduktion ikke kan lade sig gøre, hvis vi ikke har reduceret anvendelsen af de fossile brændstoffer til noget nær nul.
Så derfor er det jo sådan set bare at komme i gang, og så kan man selvfølgelig efterfølgende bruge Klimakommissionens bud på, hvordan man kan gøre det, men pointen er bare, at ministeren jo ikke kan være uenig i målsætningen, for ellers er der ingen sammenhæng mellem det, ministeren siger hun vil på CO2-reduktionsområdet, og det, hun vil med hensyn til at gøre os uafhængige af de fossile brændstoffer.
Lykke Friis (V), 2010-05-05:
Min hensigt var bestemt ikke at forurolige hr. Per Clausen med hensyn til engagementet om en klimaaftale.
Jeg har lige tilbragt 3 dage i Bonn på Petersberg, hvor vi har forsøgt at få ny fremdrift ind i de her klimaforhandlinger.
Det, jeg bare prøvede på at sige, var, at vi jo altså ikke er der endnu, men selvfølgelig arbejder Danmark for det.
Næh, det vil selvfølgelig være sådan, at Danmark vil tage sin fair andel af det mål, man så kommer frem til.
Per Clausen (EL), 2010-05-05:
Det, ministeren siger nu, er sådan set to ting, og det synes jeg da er lidt bekymrende.
Den ene ting er: Ja, ja, EU har godt nok sagt det der med 80-95 pct., men det er ikke sikkert, det bliver til noget, det er ikke sikkert, at der kommer en international aftale, så det behøver vi sådan set ikke at planlægge efter nu.
Og det synes jeg da ville være uforsvarligt, for jeg ved jo, at regeringen og EU og ministeren kæmper for at få en international aftale, så derfor må man vel planlægge ud fra, at man skal leve op til de mål.
Og den anden ting, som jeg også synes er spændende, er, at ministeren ligesom antyder, at Danmark skulle slippe relativt billigt.
Altså, er det ikke sådan, at man må formode, at Danmark som et af de rigeste EU-lande, et af de lande, der har den største CO2-udledning, faktisk kommer tættere på de 95 pct. end på de 80 pct., hvis der skal være nogen som helst form for rimelighed i den fordeling, der bliver af byrderne, når man aftaler dem i EU?
Lykke Friis (V), 2010-05-05:
Nu skal man altid lade sig inspirere af sagkundskaben, og det ville også være lidt underligt, hvis jeg med den baggrund, som jeg har, indtog et anderledes synspunkt.
Men sagkundskaben her siger jo altså også, at det med de 80-95 pct. er set i en international kontekst i en global aftalesammenhæng, og desværre er vi jo ikke dér endnu, selv om vi fra dansk side kæmper intenst for at komme videre med klimaforhandlingerne.
Og så er det jo også sådan – og det går jeg ud fra at vi er enige om – at det ligger i konstruktionen, at man i EU-regi efterfølgende skal blive enige om, hvad de forskellige nationale mål skal være.
Så på den måde er det ikke sådan, at vi får leveret en færdig og skræddersyet rapport, der siger, at der kun er én måde, man kan handle på i den her sammenhæng, men jeg håber, vi får en værktøjskasse, som gør, at vi kan komme frem til den rette politik, så vi indfrier vores mål.
Per Clausen (EL), 2010-05-05:
Jeg forstår godt det argument, ministeren bruger her, om, at hun ikke vil komme med noget bud på, hvornår og hvordan vi bliver uafhængige af fossile brændstoffer, før Klimakommissionen er kommet med sin rapport.
Men hvis Klimakommissionen nu kommer med en rapport, der formentlig tager udgangspunkt i, at vi skal leve op til de forpligtelser, vi har pålagt os selv, om, at vi skal reducere med mellem 80 pct. og 95 pct. i 2050, og derfor siger, at det kan vi jo kun opnå, hvis vi er uafhængige af fossile brændstoffer i 2050, og derfor fremlægger en plan, som går ud på det, er det så ikke oplagt, at klimaministeren må sige, at den plan bliver vi nødt til at følge – dels fordi sagkundskaben siger, at det er det, vi skal gøre, og at det er det, der kan lade sig gøre, dels fordi vi jo sådan set også i forhold til vores internationale forpligtelser har lagt os fast på, hvad der er målet?
Det er der, vi synes, det bliver lidt mærkeligt, for ministeren bliver jo nødt til at lave en sammenhæng mellem de mål, man sætter sig på CO2-reduktionsområdet, og de mål, man sætter sig i forhold til at gøre sig uafhængig af de fossile brændstoffer.
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Jeg bliver svar skyldig, for jeg kan ikke her i Folketingets spørgetid optræde som dommer i en faglig diskussion.
Men jeg tager indlægget som en begrundelse for, at spørgeren har stillet spørgsmålet, og det respekterer jeg.
Karen J. Klint (S), 2010-05-05:
Det vil jeg også gerne kvittere for, for det kan jo undre, når man kigger på statistikkerne år for år, for vi har jo alle sammen været ude at prale lidt af det såkaldte gennembrudsprojekt, hvor man sagde, at man kunne se en massiv nedgang i antallet af tvang.
Derfor er det jo underligt, at der slet ikke ses noget dyk i de år.
Der er faktisk kun et dyk på 0,2 pct.
Det er jo ikke ret meget i forhold til et projekt, som vi alle sammen går og roser, at dykket ikke er mere synligt i den samlede statistik.
Har ministeren en forklaring på, hvordan noget, der dykker så meget i projektet, ikke ses i statistikkerne, eller er der også noget, som vi skal have undersøge nærmere?
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Jeg forsøgte at forklare, hvad der lå bag Sundhedsstyrelsens udtryk forholdsvis stabil.
Det var altså det forhold, at andelen af psykiatriske patienter, der udsættes for tvang, fast har ligget på mellem 20 pct. og 22 pct. fra 2000 til 2008.
Det øvrige, som fru Karen J. Klint sagde, kan jeg for så vidt være ganske enig i, og derfor synes jeg også, at det må være tilfredsstillende, at vi i fremtiden får bedre forklaringer, når der er stigninger eller fald på konkrete tvangsområder – specielt når det handler om tvang, er der stor offentlig interesse og også stor interesse her i Folketinget og hos fru Karen J. Klint, og så må vi også kunne bede om at få lidt bedre forklaring på, hvad der ligger bag svingninger i tallene.
Karen J. Klint (S), 2010-05-05:
Jeg vil gerne kvittere for det positive svar, for det er jo rigtigt, at det er sådan med statistikker, at man næsten kan bruge dem, som man har lyst til.
Man kan jo også sige, at der er forskel på halve sandheder og direkte usandheder.
Men når man som lægperson læser en statistik, virker det umiddelbart omvendt proportionalt, at det antal personer, der bliver indlagt, falder, mens det antal personer, der bliver udsat for tvang, stiger.
Det var derfor, at jeg reagerede på ordet stabil, for jeg synes faktisk, at det var omvendt proportionalt.
Det er også fint nok at sige, at 2 pct. ikke er en ret stor procent, men det udløser alligevel et tal på over 3.000 personer, og det kan ikke alene forklares med registreringsfejl eller registreringsmetoder, så det er meget tilfredsstillende, at vi fremover kan dykke lidt ned i tallene.
Man kan vel ikke kalde det stilstand på området, når antallet af tvangsindlagte personer på bare 7 år er steget med 703 personer – det er sådan set en øget tilgang på i gennemsnit 100 personer om året – og når antallet af frihedsberøvede er steget med 627 personer i de her 7-8 år, hvilket også er små 100 personer om året.
Derfor formoder jeg, at ministeren er enig i, at der ikke er stilstand på området.
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Jeg tror, at udtrykket stabil hidrører fra en opgørelse, som Sundhedsstyrelsen har foretaget, hvor anvendelsen af tvang beskrives som forholdsvis stabil.
Det fremgår af opgørelsen, at andelen af psykiatriske patienter, der udsættes for tvang, har ligget fast på mellem 20 pct. og 22 pct. i årene 2000-2008.
Det må man vel sige er en forholdsvis stabil tvangsanvendelse.
Når man ser på opgørelsen over de enkelte tvangsindgreb, er der sket en stigning inden for nogle områder og et fald inden for andre områder.
Statistikker giver os ikke altid svaret på, hvorfor der er sket en stigning eller et fald på et område.
Det er rigtigt, men hvad siger det så?
Har der været flere alvorligt syge patienter på afdelingerne?
Det kan jo være.
Er der sket en ændring i registreringspraksis?
Sker der en overregistrering?
Skrides der hurtigere til tvang i dag end tidligere?
Jeg nævner det bare for at illustrere, at der kan være flere forklaringer på en stigning eller et fald.
Jeg har bedt Sundhedsstyrelsen om, at opgørelserne i fremtiden indeholder eventuelle forklaringer på større stigninger eller fald på konkrete tvangsområder, og dermed har jeg jo faktisk imødekommet spørgerens ønske om at komme bag om disse tal.
Karen J. Klint (S), 2010-05-05:
Mener ministeren, at det er korrekt at kalde udviklingen i anvendelsen af tvang i psykiatrien stabil, som det sker i Sundhedsstyrelsens opgørelse over anvendelse af tvang i psykiatrien for 2008, når det af materialet fremgår, at der i perioden 2000-2008 til trods for et fald på 474 patienter er sket en forøgelse af antallet af patienter på 329 personer, der er berørt af tvang, og selve antallet af tvangsforanstaltninger er steget med 3.298?
Mener ministeren, at det er korrekt at kalde udviklingen i anvendelsen af tvang i psykiatrien stabil, som det sker i Sundhedsstyrelsens opgørelse over anvendelse af tvang i psykiatrien for 2008, når det af materialet fremgår, at der i perioden 2000-2008 til trods for et fald på 474 patienter er sket en forøgelse af antallet af patienter på 329 personer, der er berørt af tvang, og selve antallet af tvangsforanstaltninger er steget med 3.298?
Liselott Blixt (DF), 2010-05-05:
Jamen jeg vil sige, at jeg vil vente til efteråret, og så håber jeg, at vi kan tage det op der og så eventuelt se, om man kan lægge det ud til kommunen, så diabetespatienterne får det bedste, de kan få.
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Det kan også være meget rigtigt, men jeg er helt sikker på, at Sundhedsstyrelsen ikke lader sig påvirke af, hvad der nu kan betale sig for kommunerne, og hvad der ikke kan betale sig for kommunerne.
Patienterne skal have den bedst mulige behandling, og det er Sundhedsstyrelsens opgave at give de anvisninger, som fører til den bedst mulige behandling.
Sådan kører det i Danmark, og jeg tror, at vi skal lade det være på den måde.
Liselott Blixt (DF), 2010-05-05:
Jamen jeg er meget tilfreds, når jeg endelig får en deadline for en redegørelse, for vi er jo vant til, at mange ting bliver sendt i udvalg, og at der går lang tid, inden vi får nogle svar.
Det, jeg hører, når jeg taler med en diabetespatient, er, at man mener, at der, hvor problemet også kan ligge, er i forhold til hvem der har betalingsansvaret.
For i dag er det kommunen, der betaler for de strimler, diabetespatienterne får, når de skal stikke sig, hvorimod det er regionen, der betaler for glokosesensorerne.
Så det kunne jo være, at kommunerne kunne se et besparelsesprojekt, samtidig med at de kunne gøre noget for deres kroniske patienter – når nu vi taler om, at kommunerne skal tage ansvaret for de kronikere, de har – og f.eks. kunne stå for betaling af glokosesensorer.
Bertel Haarder (V), 2010-05-05:
Det tror jeg i og for sig er rigtigt alt sammen.
Men det ændrer jo ikke ved, at det er fornuftigt at arbejde med overvejelser om, hvilke patienter det nu er, der skal have tilbudt hvad, hvem det er, der skal have tilbudt glukosesensorer.
Det er også, som spørgeren nævnte, vigtigt at vurdere omkostningerne, og jeg synes, at når jeg kan fortælle, at der kommer en redegørelse til efteråret, så bør spørgeren ligesom jeg stille sig tilfreds med det.