Tom Behnke (KF), 2009-05-18:
Der er ingen tvivl om, at der desværre findes alt for mange forsmåede eksmænd eller forsmåede ekskærester, som ikke kan forstå, at det er forbi, at det er ovre; som ikke kan forstå, at problemerne eller situationen ikke løses med vold eller trusler om vold.
Der findes desværre alt for mange eksmænd og ekskærester, som forpester tilværelsen for rigtig mange kvinder.
Derfor er det utrolig vigtigt, at vi til stadighed ser på, hvordan vi kan forbedre forholdene for disse kvinder.
Derfor er det også et meget, meget sympatisk forslag, der her er fremsat, ikke mindst, fordi det er vigtigt, at vi hele tiden presser på, og at vi hele tiden holder hinanden op på, at vi skal gøre mest muligt i forhold til, hvad der kan lade sig gøre.
Regeringen har jo allerede vedtaget og gennemført en lang række ting i forhold til netop den her problemstilling, netop i forhold til kvinder, som føler sig truet, eller som har været udsat for vold af den ene eller den anden art.
Det kunne man ikke tidligere, men det kan man nu.
Nu kan man simpelt hen fjerne manden fra hjemmet i op til 4 uger, således at kvinden og eventuelle børn har en mulighed for at komme på fode igen og finde ud af, hvad der skal ske fremadrettet.
Det kan skabe noget mere ro og stabilitet for dem.
I 2005 kom så »Handleplan til bekæmpelse af mænds vold mod kvinder og børn i familien«, en utrolig god handleplan, som har vide forgreninger ud i mange, mange forskellige forvaltninger, og som jo samlet set er en god indsats mod voldelige mænd.
I 2007 kom rigspolitiet og Rigsadvokaten så med en ny strategi mod vold i nære relationer, og i øjeblikket er man faktisk i gang med yderligere en ny national strategi om en styrket indsats mod jalousidrab og andre alvorlige forbrydelser i samliv, netop fordi man er meget opmærksom på, at det her er et ganske, ganske alvorligt problem.
Så det er ikke kun noget, som Folketinget her beskæftiger sig meget med.
Det er også noget, som regeringen, politiet og anklagemyndigheden beskæftiger sig med.
Hver eneste dag overvejer og vurderer de, hvordan de kan gøre det her endnu bedre.
Justitsministeren har lige oplyst, at Justitsministeriet yderligere overvejer stramninger og præciseringer af tilholdsreglernes overholdelse.
Det er altså ikke nok, at vi har nogle gode tilholdsregler, men også, at vi får nogle gode muligheder for at komme efter dem, som så overtræder de pågældende tilhold.
Der skal der selvfølgelig gribes konsekvent og markant ind, således at de kan forstå, at de skal overholde tilholdene.
Men i forhold til forslaget her, som jeg klart har tilkendegivet er et meget sympatisk forslag, er der også nogle problemer.
Der er nogle rent tekniske problemer i forhold til, hvordan fodlænker med GPS virker.
Hvordan havde man forestillet sig, at det skulle virke?
Skulle det være således, at det i forhold til at nærme sig - at manden, der har fået tilholdet, ikke må nærme sig kvinden eller ikke må nærme sig en bestemt lokalitet – skulle være en bestemt teknik, der konstant overvåger og giver alarmer?
Skal vi have en alarmcentral, hvor man skal sidde og holde øje med det, eller skal det være noget, som er sådan mere bagudrettet, at hvis det er sådan, at et tilhold er overtrådt, så kan man på GPS’en se, hvor vedkommende har været henne og dermed bruge det som et bevis i en retssag?
Der er problemer i forhold til GPS-anordningernes dækning.
Der er ikke dækning alle steder og ikke på alle tider af døgnet.
Dermed kan manden blive afskåret fra overhovedet at kunne komme i den pågældende midtby, altså f.eks. slet ikke kan tage med toget, fordi han ikke kan komme til banegården, for så overtræder han et tilhold?
Så der er altså nogle tekniske og praktiske ting.
Og så er der ikke mindst, som ministeren også har nævnt, det med, hvis den, der har et tilhold, ønsker at tage sig en flyvetur til f.eks. Langbortistan.
Det kunne kvinden jo sådan set bare være glad for, men så giver det altså også nogle tekniske problemer i forhold til, hvordan GPS’en skal være slukket imens osv.
Alle de praktiske problemer synes jeg ikke skal forhindre os i at have en ambition om, at den dag, hvor det er praktisk muligt, skal vi altså også gøre øget brug af GPS’er og GPS-sendere og -fodlænker, og det er vi fra konservativ side meget, meget optaget af, altså at vi bruger teknologien i forhold til det præventive, men også i forhold til det beskyttende.
Og så synes jeg, det ville være hensigtsmæssigt, at vi i den sammenhæng, og mens vi gør os alle de overvejelser, nøje følger med i, hvad der sker i Norge, som rent faktiske har gjort os den tjeneste, at de i praksis er i gang med at gennemføre nogle forsøgsordninger.
Så vi er meget positive over for GPS-ordningen, vi er meget positive over for at bruge en ny teknologi, men vi synes ikke, vi skal vedtage, at vi skal bruge den, før den rent faktisk virker.