runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjarne Laustsen (S), 2009-12-15:
Jeg vil gerne støtte hr. Kristen Touborg i, at den her sag ser underlig ud.
Der skulle jo egentlig have været flere lovforslag til behandling i dag, for det her lovforslag, L 36, er jo en del af regeringens grønne vækstplan.
Behandlingen af L 39, som omhandler landbrugsloven, bliver nu udsat, og det får vi kigget på i udvalget.
Det er blevet foreslået af medlemmer af Fødevareudvalget, at vi i det nye år skulle lave en høring.
Socialdemokratiet sagde ved førstebehandlingen, at vi gerne ville have nedsat en kommission, fordi det er så store ændringer af landbrugsloven, og fordi der ikke er nogen, der præcis ved, hvad der kommer til at ske.
Derfor er det fint, at vi får et arbejde om det.
I forhold til lige nøjagtig L 39 er en af grundene til, at vi gør, som vi gør, at regeringen har lavet en aftale med Dansk Folkeparti.
Den bliver så udmøntet i lovgivning, og så spørger man de høringsberettigede om, hvad der er op og ned i det.
Det svarer de på.
Bagefter går man så ind og laver en politisk aftale og justerer grundlaget, og så kan der med rette spørges, om de, der er høringsberettigede, har svaret ud fra det, der var intentionen i lovforslaget.
Det er nøjagtig det samme problem, vi står med med L 36, og derfor kan vi ikke præcis se, hvad der kommer til at ske.
Man har fremsat et lovforslag, og så stiller Venstres ordfører et spørgsmål til ministeren, og så svarer ministeren, at det kan der godt ændres på.
Det, der jo er interessant, er, om de mål, som regeringen og et flertal har sagt at vi skal nå, kan nås, ved at man ændrer på metoden.
Den eneste, der kan svare på det ud fra et fagligt synspunkt, er jo fødevareministeren.
Derfor synes jeg, at vi skal tage sagen tilbage til udvalget her mellem anden- og tredjebehandlingen og bede om at få et hurtigt samråd i udvalget, inden vi stemmer om forslaget ved tredjebehandlingen.
Det er generelt sådan, at når vi blev smidt ud af forhandlingerne – det gjorde vi i Socialdemokratiet sammen med en række andre partier – er det jo ingen skam at blive væk.
Derfor vil vi ikke blande os i, hvad regeringen overtaler Dansk Folkeparti til at lave af ting, der er mindre kloge.
Det må de gerne gøre.
Vi vil også undlade at stemme, men vi vil gerne sikre os, at det, som man har lovet og har sendt ud til høring osv., også er det, der bliver udmøntet i lovteksten, og at det forslag og ændringsforslag, der kommer nu her, ikke udvander det, for så er vi nødt til at have en ny høring om det.
Men jeg håber som sagt, at fødevareministeren i et samråd i Fødevareudvalget kan rede trådene ud, og derfor skal jeg støtte, at sagen bliver sendt tilbage til udvalget mellem anden- og tredjebehandlingen.
Kristen Touborg (SF), 2009-12-15:
Ministeren har stillet et ændringsforslag til det her lovforslag, og man må jo sige, at det er udtryk for en meget løs lovgivning, hvis et sådant ændringsforslag tiltrædes.
Der står i ændringsforslaget: »Ministeren for fødevarer, landbrug og fiskeri kan fastsætte regler om særlige ordninger, som den enkelte virksomhed kan vælge som alternativ til udlægning af efterafgrøder.«
Derefter kommer der en forklaring til ændringsforslaget.
Og så er der givet nogle eksempler på alternativer, bl.a. at gylleseparering med afbrænding af fiberfraktion kan gå ind i stedet for, og handel med efterafgrøder inden for samme delvandopland.
Men alt sammen forudsætter, at der er tilstrækkelig miljøeffekt, hvad der så i øvrigt ikke er afklaret på nuværende tidspunkt.
Man må jo undre sig en del over, at ministeren synes, det er o.k., at hun over for Folketinget siger: Nu vil jeg i øvrigt bare godt have lov at få bemyndigelse til at gøre, hvad jeg egentlig har lyst til.
Det er jo ikke engang sådan, at man kan sige, at det er udtømmende, for det er nogle eksempler, der er givet.
I virkeligheden må man vel sige, at der, hvor vi i Folketinget som folketingsmedlemmer og som partier kommer nærmest en forklaring på, hvad det er, ændringsforslaget dækker, er i LandbrugsAvisen, hvor vi kan læse, at Venstres ordfører, hr. Henrik Høegh, forklarer, at han mener, det nok skal gå.
Overskriften er: »Vi finder alternativer til efterafgrøderne.«
Sådan!
Så er der ikke længere problemer med det.
Så jeg vil gerne bede om at få sagen tilbage i udvalget, så vi i hvert fald kan få en ordentlig drøftelse af det her.
Derudover vil jeg gerne sige, at SF undlader at stemme til det her ændringsforslag, for på et så løst og uoplyst grundlag mener jeg simpelt hen ikke at det er forsvarligt at stemme for det.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
Det er muligt, at jeg ikke er i stand til at udtrykke mig klart, men jeg har jo sagt, at for 2010 har vi besluttet at føre en lempelig finanspolitik.
Det står fast.
Jeg ved godt, at hr. Ole Sohn jo har fået sin indskoling i en mere planøkonomisk tankegang, men vi lever i en dynamisk verden, og vi kan jo ikke vide, hvordan udfordringen udvikler sig.
Derfor må vi jo vende tilbage til udfordringen.
Men for 2010 fører vi en lempelig politik, for det skønner vi er nødvendigt.
Og så må vi jo i løbet af 2010 overveje – det får vi jo fint tid til – hvad det så er, vi gør, når vi ved, hvor stor udfordringen er. En lille bemærkning til hr. Ole Sohn
: Jeg ville godt lige vide, hvordan man så havde forestillet sig, at privatforbruget ville have udviklet sig, hvis ikke vi havde styrket familiernes private økonomi?
Man kunne jo forestille sig, at det var gået endnu værre.
Så man kan jo ikke dømme de initiativer ude, hvilket hr. Ole Sohn tilsyneladende gør.
Det er fuldstændig rigtigt, at regeringens politik går på to ben.
Det ene er at fremrykke offentlige investeringer for at sikre, at vi udnytter den ledige kapacitet, der måtte være i bygge- og anlægssektoren, og det andet ben er at styrke familiernes økonomi, hvor der jo kommer ganske betragtelige skattelettelser til næste år.
Så vil jeg gerne sige til beroligelse for hr. Morten Østergaard, at vores udgangspunkt er 2015-planen og de centrale mål om balance på den strukturelle saldo i 2015 og et mål om en langsigtet finanspolitisk holdbarhed.
Men jeg vil bare gerne have lov igen at sige til hr. Morten Østergaard, at vi i det nye år vil regne på holdbarheden i forbindelse med det konvergensprogram, der skal udarbejdes.
Ole Sohn (SF), 2009-12-16:
Nu er det sådan, at man kan sige, at nogle af de initiativer, regeringen har sat i gang, jo åbenlyst ikke har virket.
Forbrugsfesten, som skulle komme som følge af skattelettelser, SP-penge og lignende, er udeblevet.
Der havde man jo en forestilling om, hvad det ville betyde.
Sådan er det jo.
Man må altid lave sine beregninger og sine vurderinger ud fra det kendte grundlag, vi har.
Hvis det viser sig, at opsvinget kommer i 2010, kan man jo regulere på sine udfordringer.
Bliver det være, så er opgaven desto større.
Det er da ikke en ledelses opgave at sige: Jamen vi ved ikke, om krisen bliver bedre eller værre næste år, så vi lader være med at lave nogen planer, før vi kan se lys for enden af tunnellen.
Hvad er regeringens bud, sådan som situationen ser ud nu?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
Vi har prioriteret at føre Danmark så skånsomt igennem krisen som muligt.
Det betyder, at vi i 2010 vil føre en lempelig finanspolitik.
Der er ingen af os her i lokalet, der ved, om krisen er overstået.
Vi kan se nogle positive tegn, men det kunne jo være, at der kom nogle tilbageslag, og derfor kender vi ikke størrelsesordenen af den udfordring, vi står i, før vi i 2010 får regnet på konvergensprogrammet.
Derfor får hr. Ole Sohn mig ikke til at gå ind og sige, hvad de konkrete instrumenter er, for vi skal kende omfanget af den udfordring, vi står over for.
Hvis vi var i den lykkelige situation, at vi kunne sige, at alting nu er afblæst, så kunne vi sige noget med sikkerhed.
Men det kan vi ikke.
Det er jo derfor, vi ingen steder siger, at der ikke skal tages nye initiativer i 2010.
Vi håber, at der ikke skal det, men ingen kan vide det.
Ole Sohn (SF), 2009-12-16:
Der er jo stadig væk et hul trods de initiativer, der er taget med finansloven.
Det fremgår jo af Økonomisk Redegørelse.
Og når man laver Økonomisk Redegørelse, er det vel også fair, at parlamentet, den lovgivende forsamling, får en fornemmelse af, bare en indikation af, om regeringen føler sig i stand til at løse opgaven og i givet fald hvordan.
Derfor efterlyser vi sådan set bare nogle overskrifter.
Skal der trylles på en eller anden måde?
Hvordan vil man tage vare på pengene?
Morten Østergaard (RV), 2009-12-16:
Finansministeren sagde, at økonomien går på to ben.
Det må så være det, der hedder øget statsgæld og højere ledighed.
Finansministeren vil gerne slå det hen, som om at vi i Det Radikale Venstre er rene fantaster med vores reformforslag.
Men det, vi først og fremmest måske har et behov for at få at vide, er, om finansministeren står ved 2015-planen.
Vi har hørt fra Venstre i dag, at det mener man nok man gør.
Så har vi fra Dansk Folkeparti, det parlamentariske grundlag, hørt, at det gør man ikke, for man vil have en ny plan.
Og så har man fra Det Konservative Folkepartis side forsøgt at lægge sig i midten og sige, at det kan være, at man skal revidere den.
Jeg synes, det ville være relevant at få at vide fra finansministeren, om den mistanke, vi har om, at den plan for længst er smidt væk, og at man nu er ude i 2020-scenariet, eller hvad det er, i virkeligheden holder vand.
Men under alle omstændigheder ønsker vi i hvert fald et helt klart svar fra finansministeren på, hvad det er, man vil gøre for at skabe holdbarhed i dansk økonomi.
Hvilke initiativer vil man tage?
Morten Bødskov (S), 2009-12-16:
For at citere en i hvert fald i løbet af dagen tilstedeværende politiker må man til det svar sige: Tja, bum bum.
Altså, hvordan har man tænkt sig at lukke det hul på 30 mia. kr., som han selv skriver er i dansk økonomi de næste 5 år?
Er det folkepensionisterne, som skal holde jul i uvished?
Er det efterlønsmodtagerne, er det dagpengemodtagerne, er det førtidspensionisterne, som først efter nytår får at vide, hvad det er, regeringen har tænkt sig gøre for at lukke hullet på 30 mia. kr.
Har vi virkelig en finansminister, som ikke har et svar på, hvordan han vil lukke det hul, som han sammen med sit parlamentariske grundlag selv har været med til at skabe?
Frank Aaen (EL), 2009-12-16:
Den gevinst, der er, når folk sælger deres bolig og altså ikke længere skal bo i den, vil vi gerne beskatte.
Jeg har hørt mange boligejere sige, at det da var en meget bedre ordning end den med, at grundværdien bare hele tiden bliver beskattet hårdere og hårdere.
Det gjorde vi i SR-regeringens tid, og det tror jeg også vi kan den her gang.
Nogle steder er det selvfølgelig helt umuligt, men andre steder er jeg sikker på at vi kan komme igennem med noget.
F.eks. er vi jo enige med Socialdemokratiet om, at vi skal have en skat på bankdirektørers millionløn.
Det er jo noget, de har lånt fra os, og det siger vi da ja til.
Og det der spørgsmål om at begrænse indbetalinger på pensionsopsparingen, som mest er til for, at de rige rigtig kan score kassen, tror jeg også vi kan blive enige om.
Det er på samme måde som, at jeg jo måtte stemme for regeringens lovforslag om at begrænse fradragsretten og skattefordelene på pensionsopsparinger.
Så langt er vi jo trods alt kommet, at selv regeringen kommer med den slags forslag, som vi kan støtte.
Tina Nedergaard (V), 2009-12-16:
Nu har jeg i nogle år fulgt Enhedslistens politik herinde, og faktisk er det meget, meget sjældent, om nogen sinde, at jeg som ordfører for Venstre er blevet skoset for, at vi har brugt for mange penge på et område.
Derfor kunne man jo forestille sig, at det også er hr. Frank Aaens intention, at de offentlige udgifter, altså investeringerne i kommunerne og regionerne til sygehuse osv., skal øges af hensyn til det socialt retfærdige samfund.
Hvordan vil hr. Frank Aaen få det finansieret, og hvordan vil han så også ligesom få sine venner ovre i venstre side af salen overbevist om, at højere skatter, større omfordeling og mere skat på f.eks. virksomheder og også på boliger – for det er der jo immervæk tale om, uanset hvornår skatten falder – er vejen at gå?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
Hvis hr. Morten Bødskov havde været en opmærksom læser af den økonomiske redegørelse, ville han også have set, at vi forventer at skulle styrke finanserne med 0,5 pct. om året, men at vi jo har indbygget en sikring af dette i vores forslag, for alle forslag, vi har gennemført, er tidsbegrænsede.
Når en investering er gennemført, bortfalder udgiften, når en pulje til renovering er brugt op, bortfalder den, og samtidig vil der ske en indfasning af skattereformen.
Hvis hr. Morten Østergaard havde læst den økonomiske redegørelse, kunne han have set, at af den udfordring på 0,5 pct. af BNP, der er, er der for 2011 allerede her indbygget 0,4 pct.
Så det er noget, vi løbende er opmærksom på i vores tilrettelæggelse af den økonomiske politik.
Morten Bødskov (S), 2009-12-16:
Jeg står her med den økonomiske redegørelse, og på en af de sider, der ikke har noget sidetal, er der en lettere smilende, kan man roligt sige, finansminister, som siger, at konsekvensen af regeringens økonomiske politik er, at man kræver en betydelig konsolidering for at sikre holdbare offentlige finanser.
Bladrer man så lidt længere frem, kommer man frem til side 16, hvor det bliver indrømmet, at for at der kan sikres balance i dansk økonomi, skal der de næste 5 år, fra 2010-2015, udfyldes et hul på 30 mia. kr.
Der er mit enkle spørgsmål bare: Hvad er regeringens forslag til, at det sker?
Svaret blæser i vinden, men hvis man kan overbevise os om, at man rent faktisk har svar på, hvordan man har tænkt sig at udfylde det her hul på 30 mia. kr., kan det være, at vi kan få et nogenlunde gangbart grundlag for den videre debat.
Anne Baastrup (SF), 2009-12-16:
Er ministeren enig i, at det er i overensstemmelse med regeringens politik, at man i den her periode, hvor regeringen har siddet, har hældt penge ind i privathospitalerne, 1 mia. kr. i overbetaling?
Er det regeringens politik at bruge skatteydernes penge på den måde?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
Jamen jeg deler slet ikke fru Antorinis forargelse over, at der skulle findes andre tilbud end det ene offentlige tilbud.
Vi er da kommet så langt her i samfundet, at vi kan tillade os at give folk valgmuligheder.
Vi er jo ikke tilbage i 1920'erne eller 1930'erne, hvor det vigtigste var bare at komme med et eller andet tilbud.
Nu er det da et spørgsmål om, at folk kan få lov at vælge og få det størst mulige råderum til selv at træffe beslutninger.
Jeg synes, at det er en fuldstændig forældet tankegang, fru Antorini serverer for os her, nemlig at den eneste løsning skulle være ét offentligt tilbud.
Man må da have tillid til, at borgerne kan vælge fornuftigt.
Det er jo sådan set det, regeringens politik står for.
Christine Antorini (S), 2009-12-16:
Jamen så har jeg da svært ved at forstå, hvorfor Venstre ikke bare kan gå ind og sige, at det da er dejligt, at Socialdemokratiet har spillet ud med en række frihedsrettigheder til kommunerne.
Det er jo ikke, fordi vi synes, at udlicitering er en hellig ko, man overhovedet ikke kan diskutere.
Der er jo mange af vores borgmestre, der har brugt udlicitering og også har fået nogle økonomiske fordele ud af det.
Det, vi siger, er, at vi faktisk har tillid til, at kommunerne godt selv kan håndtere det, og derfor skylder finansministeren jo et svar på, hvorfor De Konservative til gengæld vil gå ind og tvinge kommunerne til, at de partout skal udlicitere 36,5 pct. af opgaverne i 2011, og de har peget på, at det bl.a. kunne være inden for de såkaldte bløde områder, plejehjem, plejesektoren, ældreomsorgen.
Finansministeren må da i det mindste kunne have en holdning til, om det også er i den retning, Venstre ønsker at gå.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
Det er jo et af de punkter, hvor Socialdemokratiet ligner sig selv, som det var i 1980, i 1950, i 1930.
Der skal laves én offentlig løsning, og den kan borgerne lide, eller de kan ikke lide den.
De har ikke nogen alternativer.
Der har det for regeringen været helt afgørende at udstyre borgerne med rettigheder til at vælge noget andet, og et af de vigtigste initiativer, vi har taget, var at udstyre borgerne med en ret til, hvis ikke de kunne blive behandlet på et offentligt sygehus, at vælge et andet offentligt sygehus eller vælge et privat sygehus eller sågar vælge et sygehus i et udland, hvor det offentlige betalte pengene.
Det er en af de store landvindinger, men jeg er da godt klar over, at for socialdemokrater, for rigtige socialdemokrater, er det en pestilens at udstyre borgerne med nogle rettigheder.
Der skal der være ét tilbud, og det har man så bare at være glad for.
Men den opfattelse har vi ikke.
Christine Antorini (S), 2009-12-16:
Nu er jeg da blevet helt spændt på, om vi overhovedet får noget svar på noget som helst, efter at jeg har fulgt debatten indtil nu.
Der er ikke noget svar på hullet på de 30 mia. kr. i kassen, der ikke noget svar på, om regeringen kan støtte bare et eneste af Liberal Alliances forslag.
Men der er jo i hvert fald nogle ting, som regeringen har meldt ud på.
Man synes meget klart, at det er helt fantastisk med private hospitaler, endda så fantastisk, at de er blevet overfinansieret.
To gange har man fået en alvorlig næse fra Rigsrevisionen for det.
Det har nu ikke gjort et stort indtryk på regeringen, men det er da i hvert fald en klar markering, altså flere private hospitaler.
Videnskabsministeren fra Venstre har nu også meldt ud, at vi nu også skal til at have private universiteter, og senest har regeringspartneren, De Konservative, spillet ud med, at der nu bare skal gang i endnu mere udlicitering i den kommunale sektor.
Hvorfor lige det?
Det ved jeg ikke.
Men 36,5 pct. skal udliciteres, især inden for plejehjem.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
For så vidt angår næste år, har regeringen besluttet, at vi vil føre en lempelig finanspolitik, som fremgår af den Økonomiske Redegørelse.
Vi vil ikke i 2010 lægge ryg og stemme til ting, som kunne kvæle et spirende opsving, og derfor får hr. Anders Samuelsen jo rig lejlighed til i forbindelse med finansloven for 2011 at fremføre alle de gode ønsker, han måtte have til fremtidens Danmark.
Morten Østergaard (RV), 2009-12-16:
Den del af svaret, der kom på mit spørgsmål, nemlig det, at Det Radikale Venstres forslag var fantasteri, betyder jo så, at finansministeren i dag siger, at Nationalbanken er en flok fantaster, at Velfærdskommissionen er fantaster, at de økonomiske vismænd er fantaster, at Arbejdsmarkedskommissionen er fantaster.
Altså, al den uafhængige rådgivning, som finansministeren har, er afvist som fantasteri.
Det er jo egentlig mageløst, når man samtidig står her i dag og ikke kan give en eneste konkret anvisning på, hvad man har tænkt sig at gøre for ikke bare at genoprette det hul, der er kommet, mens man har kigget på, men som også var der i forvejen, før krisen satte ind, fordi man ikke havde modet til at lave reformer under højkonjunkturen.
Derfor er det jo bare, vi må sige som nationalbankdirektøren, at hvis ikke man kan fremlægge en plan, hvor der både er målsætninger og midler til at nå dem, har man jo ikke en troværdighed i den økonomiske debat.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
Når vi er kommet ind i 2010, skal vi lave et konvergensprogram, og der vil vi se størrelsesordenen af de udfordringer, vi bliver konfronteret med, og der bliver jo rig lejlighed for hr. Anders Samuelsen og andre i forbindelse med finanslovforhandlingerne for 2011 til at fremføre alle de gode forslag, der måtte være.
Anders Samuelsen (LA), 2009-12-16:
Det er jo snart jul, så derfor vil jeg lige læse en kort ønskeseddel op fra Liberal Alliance, og så kunne jeg godt tænke mig, om finansministeren ville byde ind på, om der bare var et af de her ønsker, som han ville opfylde i det kommende år, altså bare i den forstand, at han vil arbejde for at komme i nærheden af et af de her ønsker, vi har: Fjernelse af topskatten, halvering af selskabsskatten, sænkelse af kapitalindkomstbeskatningen, at man klipper toppen af momsen, stopper for tilgangen til efterløn, åbner mere op for kvalificeret arbejdskraft i det her land, indfører et regelstop og etablerer en kortere dagpengeperiode.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
I 2010 fører vi en lempelig finanspolitik.
Det er regeringens politik.
Når vi kender størrelsen af den udfordring, der kommer, den regning, vi skal betale, giver det os jo lejlighed til i løbet af 2010 at overveje, hvad de konkrete initiativer så måtte være.
Og derfor vil jeg sige til hr. Frank Aaen, at vi vil få rig lejlighed til at drøfte disse ting.
Frank Aaen (EL), 2009-12-16:
Jo, men det er da fint.
Hvis vi tager Arbejdsmarkedskommissionens forslag, er det sådan, at de to ting her, afskaffelse af efterlønnen og afkortning af dagpengeperioden, tilsammen står for 90 pct. af den samlede effekt, som Arbejdsmarkedskommissionen forestiller sig.
Så tager vi efterlønnen ud, og så er der i virkeligheden kun en fjerdedel tilbage af det, kommissionen foreslår, og det er en halvering af dagpengeperioden.
Kan vi få lige så klart et svar om halveringen af dagpengeperioden?
For man kan altså rolig sige, at hvis der både siges nej til kommissionens forslag om at fjerne efterlønnen – hvilket jeg er glad for at ministeren siger nej til – og nej til at halvere dagpengeperioden, er der jo ingenting tilbage i Arbejdsmarkedskommissionens forslag.
Så kan vi få et lige så klart svar om arbejdsløshedsdagpengeperiodens længde?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
Som jeg prøvede at forklare i min tale: Når konjunkturerne vender, og der igen kommer gang i økonomien, så får vi jo igen momsindtægter, så får vi igen skatteindtægter, så vil de ledige komme i arbejde, og udgifterne til dagpenge vil falde, så opsvinget i sig selv løser jo en del af udfordringen med hensyn til underskuddet.
Men vi kender ikke størrelsesordenen af den udfordring.
Når vi kender den, må vi jo så se på den langsigtede holdbarhed i økonomien.
Frank Aaen (EL), 2009-12-16:
Vi har jo i løbet af dagen diskuteret lidt det med, hvordan pengene både på kort sigt og på lang sigt fosser ud af statskassen.
Vi havde bl.a. en diskussion med hr. Mike Legarth om, hvordan regeringen havde tænkt sig, at det problem skulle løses.
Det svar, vi fik, var, at det skulle man kigge på efter nytår, men det skulle findes i Arbejdsmarkedskommissionens rapport.
Vi kunne ikke lige helt få at vide, hvad det så mere præcist skulle være, men det kan være, at finansministeren kan hjælpe os.
Er det f.eks. de to mest centrale forslag, som Arbejdsmarkedskommissionen stiller, nemlig 1, at efterlønsordningen skal afvikles, og 2, at dagpengeperioden skal afkortes fra 4 til 2 år?
Er det her, pengene skal findes?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-16:
Når jeg taler om fantasteri, er det Det Radikale Venstres forestillinger om, at man kan gå ind i en regering med De Radikale og Socialdemokraterne og så gennemføre det, der er Det Radikale Venstres politik.
Det er jo, om jeg så må sige, vælgerbedrag i højeste potens.
Anders Samuelsen (LA), 2009-12-16:
Jeg må sige, at i modsætning til Socialdemokratiet, som tidligere i dag rakte hænderne i vejret og overgav sig og sagde, at de aldrig nogen sinde ville komme med nogen forslag selv, de ville bare vente på, at regeringen kommer med udspil og indkalder til forhandlinger, står jeg jo allerede på nuværende tidspunkt og kommer med en lang liste af gode forslag.
Og det eneste, jeg beder om, er, at finansministeren melder ind på bare ét af de her punkter og siger: Det her lyder som god musik i en Venstremands ører, det er jeg med på at arbejde i retning af.
Men det kan jeg jo tilsyneladende ikke engang få finansministeren til, og så er der jo kun én ting at konstatere, og det er, at landet har en socialdemokratisk finansminister, for han svarer på præcis samme måde som den socialdemokratiske ordfører, som har sagt i dag: Nej, jeg vil ikke komme med noget udspil, jeg vil bare vente på, at de andre kommer med udspil.
Så der er jo overhovedet ingen forskel mellem en finansminister fra Venstre og en finansordfører for Socialdemokratiet.