Christian Juhl (EL), 2016-01-28:
I øjeblikket er det ikke muligt at forhandle med Islamisk Stat, men efter min personlige opfattelse bliver det på et tidspunkt nødvendigt.
Men jeg så hellere, at vi i øjeblikket brugte rigtig, rigtig mange kræfter på at stoppe den voldsomme strøm af penge, der går via oliesalg til Islamisk Stat, og som bruges til køb af våben.
Hvis ikke vi inddæmmer dem og udsulter dem økonomisk, kommer vi ingen vegne, og så bringer vi os aldrig i en situation, hvor vi kan stoppe dem.
Tak, og tak for redegørelsen fra regeringen og udenrigsministeren.
Sikkerhed skabes i højere grad gennem udvikling og fred end gennem militær indsats.
Det er min klare opfattelse.
Men redegørelsen viser tydeligt, hvordan Danmark i de her år prioriterer militære bidrag over humanitære bidrag og udviklingsbidrag.
Det er en misforståelse, og jeg synes, det er ganske uambitiøst at gå til sikkerhedsspørgsmålet på den måde.
I de her år er der afgørende behov for, at lande tør tænke ud af boksen og bidrage til verdens udvikling med en mere konstruktiv og udviklingsrettet tilgang.
I Enhedslisten er vi tilhængere af, at Danmarks udenrigspolitik styres af strategiske overvejelser.
Men jeg er ikke optimist efter at have hørt et af Peter Taksøe-Jensens første foredrag.
Alt tyder på, at regeringen vil lade handelsmæssige og militære hensyn for forrang og lade udviklingsbistanden finansiere regningen.
Danmark har med krigene i Irak, Afghanistan og Libyen været med til at destabilisere regionen.
Og jeg er rigtig trist over, at der hos den nuværende regering ikke engang er lyst til at prøve at lære af Irak og Afghanistan, idet man totalt afviser at lade Irakkommissionen arbejde færdig.
I Syrien er det vigtigt at bemærke, at kurderne jo står i forreste række i kampen mod ISIL.
Det er problematisk, at de i redegørelsen ikke nævnes som en central samarbejdspartner.
Hvis Danmark skal bidrage til fred og sikkerhed i området, er det afgørende at støtte det kurdiske selvstyre i Nordsyrien, både i deres kamp mod ISIL og i opbygningen af et demokratisk og mangfoldigt samfund.
Det er imponerende, at de kan gøre begge dele på samme tid.
Danmark skal give humanitær støtte og kapacitetsopbygning til kurderne og om nødvendigt også hjælpe dem med at have de våben, der skal til for at kunne forsvare sig.
Samtidig er det afgørende, at Danmark presser på for, at kurderne inddrages i fredsforhandlingen og Tyrkiet åbner grænserne, så der kan komme hjælp ind i området.
Desuden skal de kurdiske organisationer, der er på terrorlisten, tages af.
Det er ganske uden mening, at vi det ene øjeblik roser deres heroiske indsats på jorden der, hvor vi ikke selv tør være, mens vi det næste øjeblik betegner dem som terrorister.
Det er dobbeltmoral af værste skuffe.
Endelig undrer det mig, at den økonomiske blokade mod ISIL slet ikke omtales.
Det giver ingen mening, at ISIL via Tyrkiet sælger olie til f.eks. Israel, og at de bagefter kan købe sig de mest moderne våben.
Den økonomiske blokade er hullet som en si, og jeg beder regeringen om at sørge for, at der bliver lavet en mindst lige så stor indsats på det punkt, da jeg tror, det er den mest direkte vej til at få svækket ISIL.
Jeg ser også gerne, at vi i fremtiden får en kapacitet, så vi aktivt kan indgå i at facilitere den slags fredsprocesser i stedet for bare at se på et land som f.eks. Norge.
I øjeblikket er det jo Norge og Cuba, der hjælper med at facilitere den måske mest succesrige fredsproces på kloden i øjeblikket, nemlig i Columbia.
Manglende sikkerhed for rigtig mange mennesker er en væsentlig årsag til, at folk tvinges på flugt.
Den manglende sikkerhed skyldes bl.a., at nærområderne omkring Syrien er voldsomt pressede.
Her kan Danmark bidrage meget mere, og jeg har set, at en række lande har opfordret til at fordoble FN-bidragene til flygtninge nu, hvor der skal afholdes en donorkonference, og jeg håber, at Danmark vil være i front der, da vi er nødt til ikke bare at snakke om, at det skal ske i nærområderne, det skal også være sådan, at FN har den kapacitet, der skal til.
Jeg har selv besøgt Jordan, hvor vi kunne se, at landet er ved at kollapse.
De har kun penge til at give flygtningene det halve af, hvad FN anbefaler, og det er jo helt vanvittigt.
Så jeg vil også gerne bede de mange borgerlige partier, som igen og igen nævner nærområderne som det sted, hvor tingene skal løses, om at være med til at få pungen op og betale regningen.
Alt andet er jo tom snak.
Det er nøglen til løsning af mange andre problemer og et positivt skridt ville være, at Danmark anerkendte Palæstina som selvstændig stat.
Jeg synes, det er trist, at den daværende regering ikke gjorde det i 2014, og jeg vil opfordre til, at vi finder en løsning i år.
Desuden bør Danmark og andre europæiske lande igangsætte en økonomisk blokade mod Israel, indtil de vil sætte sig til forhandlingsbordet.
Det er ganske uanstændigt, at et land som Israel på den måde kan blokere alle muligheder for at finde en fredelig løsning, hvor palæstinenserne får mulighed for at udvikle sig i deres eget land.
Jeg vil også nævne klimaforandringerne her.
Hvorfor nævnes de kun kort i den her beretning?
Klimforandringerne med deraf følgende tørke og oversvømmelser samt stigende verdenshave og temperaturer er en afgørende trussel mod verdens sikkerhed.
Klimakrisen leder til massive flygtningestrømme og fødevarekriser, der kan destabilisere lande og hele regioner.
Danmark bør derfor gå forrest i kampen for en grøn omstilling, også for at skabe en mere sikker verden.
Udviklingsbistanden er efter vores mening den bedste sikkerhedsfaktor, og det er derfor dybt problematisk og direkte dumt, at regeringen har skåret så dybt i den danske udviklingsbistand.
Danmark kunne gøre en alvorlig forskel på det her område og har gjort det tidligere.
Det ville bidrage positivt til udviklingen og sikkerheden i verden.
Lad os gå forrest og være med og få udviklingsbistanden op på 1 pct. af bruttonationalindkomsten, så vi kan gå stolte ud med fanen og prale af det, vi gør.
Lige før jul så vi, at regeringen totalt overhørte et flertal i Folketinget, der ønskede en tilbageføring af 1,4 mia. kr. til udviklingsbistanden.
Det er sjældent, at man oplever en sådan arrogance fra en regering, og det er endda fra en regering, der har et meget smalt parlamentarisk grundlag.
Jeg vil gerne komme med en stille opfordring til, at man ændrer politik på det her område.
Det kan ikke passe, at et flertal i Folketinget ikke kan finde lydhørhed for sine holdninger.
Så er der Rusland.
Ruslands forsøg på at genindtage rollen som stormagt og Ruslands engagement i Syrienkonflikten samt aktiviteterne i Ukraine og Østersøen ser ikke godt ud.
Jeg har ingen tillid til Putin, og det har jeg heller ikke til de oligarkregeringer, som bestemmer i Ukraine.
Det nytter ikke, at vi spiller med på at bruge militærmagt som trussel mod hinanden.
Det kan kun føre en vej, nemlig til oprustning og mere kold krig.
Ukrainekonflikten er en opgave, der skal løses politisk, og derfor har både EU og NATO spillet en negativ rolle ved, at vi via de to organisationer har ladet, som om vi ville være med til at løse problemet.
Der er jo ingen, der forestiller sig, at vi skal sende militær ind, så hvorfor i alverden blive ved med at snakke om, at NATO skal være stærkere for at løse konflikten i Ukraine?
Det nytter ikke noget, hvis ikke vi kommer i gang med at løse det politisk.
Det nytter ikke noget, at vi ikke kigger nuanceret på Krimkrisen.
Og hvis folket på Krim vil tilhøre Rusland, må vi gøre, ligesom vi gjorde med dansk-tyske grænse.
Så må der ske det, at der kommer en internationalt overvåget folkeafstemning, og så må man se, hvordan den falder ud.
Udover det er der jo taget små initiativer.
Det var meningen, at ukrainerne fra øst og vest og russerne skulle mødes i Sønderborg og netop studere grænsedragningen i Danmark.
Det var OSCE, der havde taget det fine initiativ.
Desværre skete der en opblusning af konflikten, så begge partier meldte fra.
Jeg synes, det var et af de mest visionære initiativer, der er taget indtil videre, og det viser jo, at vores grænsedragning i syd kan bruges mange, mange steder ude i verden, altså det, at man stemte om, hvor grænsen skulle gå, og bagefter blev det sikret, at der var penge til, at mindretallene kunne have deres egen kultur og deres eget sprog osv.
Jeg minder om, at et af de væsentligste konfliktpunkter i Ukraine var, om østukrainerne, eller i hvert fald de mindretal af russere, der er derovre, skulle have ret til at tale og bruge deres sprog.
Der er der meget at lære af vores grænseområde, og jeg synes, vi skal bruge den slags som eksportvare i stedet for soldater og oppustede militære muskler.
Endelig ønsker vi ikke, at Danmark skal bruge 30 mia. kr. på at købe kampfly.
Det bliver verden ikke mere sikker af.
Danmark har ikke brug for nye fly, og jeg synes, det er bemærkelsesværdigt, at man end ikke i NATO efterspørger kampfly.
Derfor kan de 30 mia. kr. bruges meget, meget bedre på udviklingsbistand og hjælp til humanitære indsatser rundtomkring i verden.
Det er en fuldstændig fejlprioritering, som vi gerne vil opfordre regeringen til at trække tilbage.