Nicolai Wammen (S), 2011-11-22:
Jeg vil gerne starte med at takke for ordet og også sige, at jeg altid er glad for en god debat om Europa.
Det er jo åbenbart, at EU netop nu står over for meget alvorlige udfordringer, der kan blive afgørende for EU's videre udvikling.
Det er den scene, der er sat for det danske formandskab.
Svaret på udfordringerne findes inden for rammerne af EU-samarbejdet i bred forstand.
Der er allerede gjort meget i EU og blandt eurolandene.
I forhold til udgangspunktet har EU og eurolandene over det seneste 1½ år truffet nogle meget betydelige beslutninger om styrkelse af det økonomiske samarbejde, om end man hele tiden har halset efter presset fra de finansielle markeder.
Nu gælder det ikke mindst en gennemførelse af disse beslutninger samt endnu vigtigere gennemførelse af den nødvendige reformindsats i de enkelte medlemslande for at genoprette tilliden og den økonomiske holdbarhed.
Spørgsmålet for denne forespørgselsdebat vedrører en euroregerings konsekvenser for Danmark.
Det vil jeg komme tilbage til.
Jeg vil i stedet starte med at redegøre for, hvad der senest er besluttet.
Topmøderne i slutningen af oktober resulterede i en samlet pakke af tiltag for at håndtere den aktuelle krise og bringe EU fremad mod en mere positiv økonomisk udvikling med vækst og jobskabelse.
For det første blev der i Det Europæiske Råd den 23. oktober vedtaget konklusioner med vægt på initiativer, der igen kan sætte gang i væksten, herunder lovgivningsforslagene vedrørende det indre marked.
For det andet var der i Det Europæiske Råd enighed om at forpligte sig til fuld implementering af den nye reform, der styrker EU's økonomiske samarbejde – den såkaldte six pack.
For det tredje godkendte EU's 27 stats- og regeringschefer den 26. oktober en plan for at styrke kapitalgrundlaget i de største europæiske banker, som man var blevet enig om i Ecofin lørdag den 22. oktober.
For det fjerde var der på eurotopmødet den 26. oktober enighed om konkrete skridt i forhold til Grækenland, eurolandenes lånefacilitet, EFSF, og et styrket eurosamarbejde.
Hvad angår sidstnævnte, som dagens forespørgselsdebat jo handler om, forpligter eurolandene sig politisk til at gå længere i det indbyrdes samarbejde om den økonomiske politik end EU-samarbejdet.
Alle eurolande forpligter sig til inden udgangen af 2012 at indføre bindende national lovgivning om strukturel balance i budgettet, at basere nationale finanslove på uafhængige prognoser, at konsultere hinanden om større økonomiske politiske tiltag og reformer, at efterleve anbefalingerne fra den relevante kommissær vedrørende implementering af stabilitets- og vækstpagten, at lade Rådet og Kommissionen drøfte finanslove for eurolande i underskudsprocedurer inden vedtagelse og at give mulighed for at øge overvågningen for lande med et låneprogram, såfremt der sker skred i programiværksættelsen.
Endvidere vil den faste formand for Det Europæiske Råd, Van Rompuy, forud for mødet i Det Europæiske Råd den 9. december fremlægge en foreløbig rapport vedrørende tiltag til yderligere styrkelse af konvergens, finanspolitisk disciplin og økonomisk koordination blandt eurolandene.
Dette kan komme til at indbefatte traktatændringer, men vi ved det ikke endnu.
Der sigtes mod en endelig rapport fra DER-formanden marts 2012, altså under det danske formandskab.
Hertil kommer det, der på engelsk er blevet kaldt euro governance.
Det består grundlæggende i styrkede organisatoriske rammer for en mere regelmæssig dialog mellem eurolandene via faste eurotopmøder og et styrket samarbejde i eurogruppen af økonomi- og finansministre.
Mere konkret besluttede eurotopmødet den 26. oktober, at der vil blive afholdt regelmæssige, dvs. mindst halvårlige, eurotopmøder for at udstikke en strategisk retning for eurolandenes økonomiske politik.
Disse topmøder vil blive ledet af en fast eurotopmødeformand, som, indtil denne vælges, vil være den nuværende DER-formand, Van Rompuy.
På mere teknisk niveau vil eurogruppen på finans- og/eller økonomiministerniveau eventuelt få en fuldtidsformand.
Endvidere vil forberedelsen af eurogruppemøderne på embedsmandsniveau få styrket sekretariatsbistand og vil fremover have en fast formand.
Der er således ikke lagt op til en regering i egentlig forstand med yderligere direkte beslutningskompetence for den økonomiske politik eller andre politikområder, og derfor er begrebet euroregering misvisende, som jeg også gjorde opmærksom på indledningsvis.
Jeg vil nu gerne sige noget om konsekvenserne for Danmark af de trufne beslutninger og den udvikling, vi må forudse.
Det er afgørende, også for Danmark, at der kommer styr på gældskrisen i eurolandene, og regeringen finder, at det er positivt, at eurolandene tager skridt til at få styr på situationen.
Nu gælder det om at få gennemført beslutningerne.
Man må acceptere det logiske i, at eurolandene ønsker at styrke deres indbyrdes samarbejde.
Hvis det bidrager til at løse den aktuelle gældskrise, mener regeringen, at det vil være en gevinst for resten af EU.
Men jeg vil også gerne i dag slå det helt fast: Danmark er ikke en del af euroen og derfor heller ikke omfattet af de tiltag, som eurolandene måtte blive enige om.
Der er med andre ord ikke noget af det, eurolandene nu har besluttet, som automatisk gælder Danmark, hverken som følge af vores deltagelse i konkurrenceevnepagten, også kendt som europluspagten, eller af andre grunde.
Alt dansk engagement i det europæiske samarbejde vil naturligvis også fortsat ske med fuld respekt for vores forbehold over for euroen.
Danmark vil samtidig efterleve de regler for samarbejdet om den økonomiske politik, som allerede er aftalt i EU-27, og naturligvis også vores EU-henstilling m.v. Men det har ikke noget at gøre med de nye tiltag blandt eurolandene.
Når det er sagt, er det jo også klart, at det naturligvis har konsekvenser, at Danmark ikke er med i euroen.
Danmark vil ikke være med i det styrkede samarbejde, som eurolandene enes om, og dermed heller ikke have den samme indflydelse på beslutningerne, som hvis vi havde været med.
Det gælder naturligvis også de øvrige ikkeeurolande.
Man skal dog samtidig huske på, at der er stor forskel mellem eurolandene, hvad den aktuelle gældskrise med al tydelighed viser, og der er en tilsvarende lang række forskelle mellem ikkeeurolandene indbyrdes, herunder at Danmark og England modsat de øvrige ikkeeurolande ikke er forpligtede til euromedlemskab ad åre.
Desuden deltager seks af ikkeeurolandene, dvs. undtagen UK, Sverige, Tjekkiet og Ungarn, i konkurrenceevnepagten, europluspagten.
Regeringens holdning er klar.
Vi synes, det er helt i orden, at landene med fælles valuta i den aktuelle situation ser behov for en tættere koordinering som led i håndteringen af krisen, ligesom det også vil være i ikkeeurolandenes interessse, i det omfang det fører til, at man løser krisen.
Den aktuelle krise viser, at der i langt højere grad er brug for at sikre en sund og holdbar økonomisk politik i de enkelte eurolandes økonomiske politikker.
Det bør Danmark ikke stå i vejen for.
Men vi har også gjort det meget klart, og vi vil fastholde og arbejde for princippet om, at emner af relevans for alle medlemslande bør drøftes i kredsen af de 27.
Det gælder ikke mindst det økonomiske samarbejde organiseret inden for Det Europæiske Semester samt det konkrete EU-lovgivningsarbejde vedrørende finansiel regulering, skat og det indre marked i øvrigt.
De nye processer blandt eurolandene bør så vidt muligt knyttes op på fællesskabsinstitutionerne, herunder drøftelserne i Rådet og Det Europæiske Råd og de eksisterende fællesskabsprocesser.
Det vil være ledetråden for, hvad regeringen kommer til at foretage sig efter den 1. januar, på det her område.
Danmark kan generelt forsøge at bruge formandskabet til at arbejde for at holde sammen på EU-27 – et forhold, som også den tyske kansler, Merkel, var inde på i forbindelse med statsministerens besøg i sidste uge i Berlin, hvor hun påpegede, at Danmark er i en god position til at spille en konstruktiv rolle som brobygger mellem eurolandene og ikkeeurolandene.
Det er vigtigt, at vi i Danmark løfter den opgave i en meget kritisk tid for EU.
Det vil samtidig sikre Danmark mulighed for fortsat, også efter formandskabet, at søge indflydelse på udviklingen gennem det økonomiske samarbejde og de drøftelser, der foregår blandt alle medlemsstaterne.
Hertil kommer, selvsagt under fuld respekt for euroforbeholdet, Danmarks deltagelse i konkurrenceevnepagten.
Det er afgørende, også for Danmark, at eurolandene kommer på ret kurs og får styr på deres økonomier, samtidig med at der sikres strukturer for det økonomiske samarbejde, som kan forhindre fremtidige kriser.
Der er ikke noget alternativ til det sammenhold.