Kristen Touborg (SF), 2007-02-27:
Der er i de senere årtier sket en meget stor forandring i den måde, vi har vores dyr på i landbruget.
Vi har fået industrialiseret, vi har fået stordrift, vi har fået en holdning hos en del producenter, der går på, at produktionsdyrene mere betragtes som maskiner end som dyr.
For der er jo bygget meget store stalde; der er investeret voldsomt store beløb, mange milliarder i staldsystemer, som reelt ikke er egnede til at have dyr i, for det er alt for hård en måde at producere dyr på.
At der er behov for nogle store ændringer er da også noget, som en tidligere rapport fra Dyreværnsrådet har påpeget.
Men da det jo altså ikke kan ske sådan lige fra år til år, er vi nødt til her i Folketinget at prøve på at afhjælpe nogle af de ulemper, der er i den måde, vi producerer på.
Derfor vil jeg godt sige, at SF er positiv over for principperne i forslaget her om at offentliggøre navnet på de producenter, som forløber sig i forhold til dyrevelfærd.
Men jeg vil samtidig gerne sige, at SF's forudsætning helt klart er, at man enten er dømt eller har fået en bøde for den forseelse, man har begået.
Det har vi nu taget som en forudsætning for forslaget.
Det er der så rejst lidt tvivl om her i dag, men det skal i hvert fald være sagt herfra nu, at det er vores forudsætning.
Så er vi i øvrigt ikke et øjeblik i tvivl om, at det vil have en præventiv virkning, hvis man foretager en sådan offentliggørelse.
Jeg vil egentlig godt bruge en aktuel sag til at belyse det, nemlig sagen om skuldersår.
Jeg vil jo sige, at det er en sørgelig aktuel sag, for det er ikke et nyt problem.
Det er præsenteret på ny, fordi der er sket en stor eksplosion i anmeldelserne af skuldersår.
Men der er jo ingen tvivl om, at skuldersår hos søer lige bestemt er en af de følgesygdomme, der kommer til, fordi vi har det produktionssystem, vi har.
Jeg har bemærket mig, at når pressen tager voldsomt fat på et problem, går landbruget i aktion og prøver på at aflede de værste ulykker.
Man er så gået ind og lavet en aftale med dyrlægerne om, at nu skal man have helt særlig opmærksomhed på netop det her problem.
Så vidt jeg ved, er der en meget stor del af svineproducenterne, der har en aftale med dyrlægen om at få det, der hedder en sundhedsaftale, og det vil sige, at dyrlægen kommer i stalden minimum en gang pr. måned.
Det har jo hele tiden ifølge § 19 i dyreværnsloven været sådan, at dyrlægen skulle skride ind, hvis der foregår ting i stalden, som ikke er gode nok, og det kan man jo ikke just sige er det, der sker ude i det rigtige liv.
Problemet er ganske givet, at dyrlægen jo er afhængig af, at svineproducenten fortsat ønsker at have den praktiserende dyrlæge, og derfor er han ikke særlig uvildig i sin vurdering af, om der foregår dyremishandlinger, om der foregår uacceptable ting.
Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at en offentliggørelse kan være medvirkende til at give en præventiv virkning, og jeg synes, det er udmærket, at vi får bearbejdet forslaget noget mere.
Jeg vil også godt sige, at der helt uden tvivl er behov for, at vi sætter væsentligt ind i forhold til det almindelige dyrevelfærdskontrolsystem.
Jeg er ikke i tvivl om, at det eksisterende system ikke fungerer, og vil vi have et ordentligt dyrevelfærd, er det simpelt hen piskende nødvendigt at gøre væsentligt mere ud af det offentliges kontrol ude i staldene.
Vi kan slet ikke nøjes med, at det i gennemsnit kun foregår hvert 20. år.
Så der har vi en stor opgave, vi skal have taget fat på.