Ole Sohn (SF), 2007-09-06:
Danmark står på mange måder i en meget gunstig økonomisk situation, men på trods heraf er der en lang række store udfordringer og problemer, som skal løses.
Vi har en ældresektor, en ældrepleje, som er for dårlig, og som ikke kan tiltrække den arbejdskraft, der skal bruges, og det sker i en tid, hvor vi kan se, at der bliver et dramatisk større behov for flere ansatte i ældreplejen i takt med den stigende andel af ældre i samfundet.
Vi ved og kan se, at alt for mange unge ikke får en uddannelse, og i mange tilfælde skyldes det, at folkeskolen ikke har haft ressourcer nok til at tage hånd om alle og sikre alle unge en ordentlig skolegang.
Som den tredje store udfordring kan vi se, at den globale opvarmning tager til i styrke, og allerede nu kan vi se de negative konsekvenser heraf i Danmark og andre steder, men alligevel er det ikke noget, der bliver taget synderlig alvorligt.
Vi har som sagt fra SF's side en vision om at skabe en bedre ældresektor.
Den generation af ældre, som har behov for hjælp, er jo dem, der har knoklet et langt liv for at skabe det samfund, som vi i dag nyder godt af, og hvor man i øvrigt også kan skabe dynamiske effekter – det er jo blevet så moderne i nudansk politik at tale om dynamiske effekter.
Dem ønsker vi også at fremme, og det kan man gøre ved at sikre en bedre folkeskole, en folkeskole, hvor eleverne er glade og trygge, og hvor der er ressourcer og lærerkræfter nok til at sikre en ordentlig undervisning og uddannelse.
På den måde vil man kunne sikre en fremtidig generation, der kan gå ind på det arbejdsmarked, hvor der er så stort behov for dem.
Men det er desværre ikke det, som vi ser er det centrale i de politiske løsninger, som regeringen ønsker at lægge an til.
Det er en kendsgerning, at i en tid, hvor der mangler hænder i ældresektoren, hvor der mangler lærere i folkeskolen, og hvor der mangler massive investeringer i et bedre klima, har regeringen og Dansk Folkeparti fundet det rimeligt at øde 9,5 mia. kr. væk til skattelettelser oven i de 1,5 mia. kr. i løbende skattelettelser, som er en følge af skattestoppet.
Det, at man i en tid, hvor vi har så store problemer med velfærden, vil bruge 9,5 mia. kr. til skattelettelser, er for mig at se i den grad dybt, dybt uansvarligt.
Nu er det jo altså ikke kun SF, der mener, at det er dybt, dybt uansvarligt, det gør faktisk samtlige de økonomer, der har ytret sig i den offentlige debat på baggrund af regeringens beslutning om at imødekomme Det Konservative Folkepartis ønske om skattelettelser.
Jeg har tidligere rost Det Konservative Folkeparti for med sine 18 mandater at kunne kæmpe skattelettelser igennem til de bedst stillede i samfundet finansieret af de dårligst stillede, finansieret af velfærden.
Jeg synes da, det er imponerende, at man har den ideologi, at man kæmper den igennem, og at det kan lykkes at få Venstre og ikke mindst Dansk Folkeparti til at sige ja til det.
De skattelettelser er for mig at se helt uforståelige; jeg kan helt ærligt ikke se, hvad jeg skal bruge 5.300 kr. til i en tid, hvor der er ældre, som ikke får den hjemmehjælp, de har behov for.
Det er da en vanvittig måde at disponere samfundets ressourcer på, og det sker på et tidspunkt, hvor kommunerne er i en situation, hvor de må hæve skatterne og dermed eliminere skattelettelserne, som regeringen og Dansk Folkeparti har gennemført.
Men samtidig med at de hæver skatten, er de også tvunget til at skære ned på servicen, på den borgernære service over for børn, folkeskole og ældre.
Det er jo virkeligheden.
De tre ting hænger sammen.
Nu har vi jo en finansminister, som udmærker sig ved at have store evner i trylleri med tal.
Vi får en gang imellem nogle store plancher med taltrylleri leveret, og jeg anerkender, at finansministeren er en ørn til det; det kører derudad, så meget, at det faktisk i den politiske debat er lykkedes at få det til at fremstå, som om det er korrekt, at der bliver foretaget massive investeringer i velfærd i det her samfund, langt mere end der gjorde under den forrige regering.
Men det er jo ikke tilfældet.
Det bedste syn for sagen får man ved at kigge uden for Christiansborgs tykke mure og se på, hvordan skolerne i det her samfund bliver nedslidte med gamle udslidte faglokaler, toiletter i gårdene, som eleverne af gode grunde har svært ved at benytte, og hvordan ældre ikke kan få en ordentlig og tilstrækkelig pleje, fordi der er for få medarbejdere og de er for dårligt lønnede.
Nu har regeringen så fremlagt en 2015-plan, som skulle illustrere, at der bliver foretaget massive investeringer.
Venstre har i de her dage store outdoorplakater om, at der skal investeres 50 mia. kr. mere.
Det lyder af mange penge, og det er klart, at hvis man tager et lille beløb og puljer det op i tilstrækkelig mange år, så syner det af meget, men hvad er virkeligheden?
Den er, at der overhovedet ikke bliver investeret mere, end der er blevet igennem de seneste mange år.
Og hvad har de investeringer, der har været foretaget igennem de seneste mange år, ført til?
Ja, det har udtrykkeligt vist sig, at det er for lidt.
Vi har hospitaler, som er nedslidte, vi har skoler, som er nedslidte, vi har en offentlig, kollektiv trafik, som ikke fungerer på grund af manglende investeringer.
Så behovet er jo langt større, og derfor skal man prioritere i samfundet.
Man skal vælge enten at have et øget offentligt forbrug, som kan løse de velfærdsopgaver, vi står over for, eller at lade det private forbrug vokse.
Regeringen og Dansk Folkeparti har konsekvent gjort det sidste.
Regeringen taler også meget om den store vækst i den offentlige sektor, i forbruget, i driften.
Jamen hvad er virkeligheden?
Op gennem 1990’erne havde vi en gennemsnitlig årlig vækst på 2,1 pct.
I denne regerings tid er den kommet ned på 1,5 pct., og udsigterne for fremtiden er, at væksten bliver endnu mindre.
Jeg ved ikke, om man kan tale om bluff, men der er i hvert fald tale om en mærkværdig, kreativ form for brug af tal, når regeringen fremlægger sin politik, og det ulykkelige er, at Dansk Folkeparti falder på halen for den.
Dansk Folkeparti har sagt igen og igen, at der ikke skal gives skattelettelser, før velfærden er på plads, men alligevel har Dansk Folkeparti medansvar for, at vi har et stigende antal langtidsmedicinske patienter liggende på hospitalernes gange.
Dansk Folkeparti har medansvar for, at der er for få social- og sundhedshjælpere i ældresektoren, hvilket medfører, at vi ikke kan give de ældre den pleje, som de har et berettiget krav på.
Og Dansk Folkeparti har medansvar for de nedslidte folkeskoler, som ikke har tilstrækkeligt med de lærerkræfter, som skal til for at skabe fundamentet for en ordentlig uddannelse, der kan give nutidens ungdom de kvalifikationer, som bliver nødvendige på fremtidens arbejdsmarked.
Dansk Folkeparti siger mange ord om at være de smås værner.
Men hver eneste gang det er alvor, er der én ting, der vejer tungere, og det er at understøtte denne regering og understøtte dens ideologiske projekt, som bliver mere og mere tydeligt: Den offentlige sektor skal have mindre og mindre betydning i samfundet til fordel for den private.
Det er virkeligheden.
Det er det ideologiske projekt, regeringen satte i gang i 2001, og som den har svært ved at argumentere åbent for, fordi der mere og mere tydeligt viser sig en modstand i befolkningen mod den politik.
Derfor pakker man det ind og puljer tal sammen, så folk kan blive helt rundtossede og tro, at denne regering gør noget for velfærden.
Det, der er behov for, og det, som SF vil lægge meget vægt på, er, at der bliver taget fat på de centrale velfærdsudfordringer, og den første er ældreområdet.
Der er brug for 5.000 flere ansatte her og nu, og antallet skal stige, hvis vi skal imødegå den demografiske udvikling.
Jeg mener også, det er vigtigt, at vi erkender, at den offentlige sektor skal kunne tiltrække og fastholde arbejdskraften.
Men det kan den ikke, når de, der udfører det mest uundværlige job i samfundet, nemlig varetagelsen af pleje af de ældre, der har behov for det, er blandt de allerlavest lønnede i samfundet.
Det kan vi ganske enkelt ikke være bekendt, og det skal der rettes op på!
Hvad har regeringens svar på problemerne i ældresektoren været?
Jo, det har været et stigende antal nye bureaukratiske foranstaltninger.
Venstres ordfører lagde ud med at sige, at nu skal der laves nye undersøgelser, der skal udføres nye kontroller, og der skal ske mere overvågning af det, der foregår i den kommunale sektor – alt sammen et udtryk for mistillid til den enkelte medarbejder og til det kommunale selvstyre.
Det er med til at dræbe enhver form for kreativitet blandt de offentligt ansatte, så vi skal af med stregkoderne, og vi skal af med stopurstyranniet.
Den anden udfordring, det andet område, som SF gerne vil løfte og har en vision for, er folkeskolen.
Der skal også foretages massive investeringer i bygningsmassen, så vi får nogle faglokaler og noget inventar, som matcher det, vi forventer er til stede i hjemmene og på virksomhederne i den øvrige del af samfundet.
Det betyder nye fysiklokaler, nye faglokaler i det hele taget og en skole, man kan være bekendt at vise frem, også toiletterne.
Vi skal tage skridtet videre end bare at snakke om den globale udfordring.
Vi skal handle, vi skal handle markant, og Danmark skal gå forrest, gå i spidsen, dels fordi vi har ressourcerne, dels fordi vi har alle muligheder.
Det ville være dumt ikke at gøre det, både af hensyn til klimaet og af hensyn til skabelsen af fremtidens arbejdspladser, og derfor foreslår vi, at der bliver etableret en ny havvindmøllepark hvert andet år og gives kontante belønninger for energispareforanstaltninger.
Vi mener også, der skal satses massivt på den kollektive trafik, både med investeringer i jernbanenettet og ved at sikre, at folk flytter over i den kollektive trafik.
Vi foreslår det, der på nudansk hedder coin offer, altså at alle bybusbilletter skal koste 10 kr., så hele den kollektive sektor kan få et reelt løft.
Til sidst nogle enkelte ord om det helt store spørgsmål: Hvor skal ressourcerne og hænderne til investeringerne komme fra?
Ja, nogle gange kan man ikke se skoven for bare træer.
Vi ved, at hvis alle deltidsansatte i den offentlige sektor, som er blevet presset på deltid på grund af kommunernes stramme økonomiske politik, får ret til at komme på fuld tid, kan der skabes mellem 6.000 og 8.000 flere fuldtidsstillinger.
Det kan gøres over night, så det er kun et spørgsmål om politisk vilje til at flytte lidt midler fra staten over i den kommunale sektor.
Man kan også føre en mere aktiv seniorpolitik med gradvis tilbagetrækning, så folk, der er kommet op i årene og gerne vil bevare en tilknytning til arbejdsmarkedet, men ikke magter 37 timer om ugen, kan få en form for deltidsefterløn og en mere glidende tilbagetrækningsordning.
Man kan afskaffe det enorme bureaukrati, som denne regering har kastet ud til jobcentrene, og give jobcentrene mulighed for at løse deres primære opgave, nemlig at matche de arbejdsløse med de virksomheder, der har behov for arbejdskraft.
Det kræver naturligvis massive investeringer i efteruddannelse, omskoling og opkvalificering af de arbejdsløse, men der er altså en lang række muligheder, som ligger lige for, men som denne regering ikke har taget hånd om.
Det er meget langt fra, at SF kan se nogen positive tegn i det, regeringen har lagt frem.
Men vi har altid haft og har stadig den opfattelse, at i den udstrækning regeringen ønsker reelle forhandlinger i forbindelse med de tilstundende finanslovforhandlinger, møder vi op, og vi indgår også gerne i delforlig, hvis de bærer den rigtige vej.
Det afhænger selvfølgelig af, om Dansk Folkeparti tillader det, eller om de fastholder den sammentømrede blokpolitik, som har været kendetegnet for dansk politik i de seneste 6 år.