runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Skaarup (DF), 2007-02-23:
Jeg har de overvejelser, at vi havde det inde i debatten i Sundhedsudvalget, og det var jo derfor, vi fik folk med forskellige argumentationer på det her område ind, så vi kunne tage stilling til, hvad der var en god løsning, og hvad der var en dårlig løsning.
Jeg ved godt, at flere nikkede til den der tostrengede model, som et firma kom med og sagde godt kunne lade sig gøre.
Men det kræver, at man helhjertet går ind i det, og det var jo, som om det ikke var alle udvalgets medlemmer, der dengang gik helhjertet ind i det.
Vi syntes alle sammen, det var interessant, og jeg synes da også, det er interessant, og jeg siger også: Intet er statisk i den her verden, tingene flytter sig, og det kunne måske være, at man ville flytte sig her.
Det, jeg argumenterer med og for, er, at når en vil donere sæd, er det ikke for at blive far, så er det for at hjælpe nogle par, der ikke kan få børn, og derfor ønsker man ikke at blive konfronteret med det på et senere tidspunkt.
Jeg ved ikke, hvor mange det skal være, men det kan vi jo gå ind og undersøge, for vi har jo rig lejlighed til at stille spørgsmål til det her beslutningsforslag, f.eks. om, hvordan fordelingen er.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Jeg bemærkede, at fru Birthe Skaarup også var inde på spørgsmålet om en mellemløsning, den tostrengede model, og jo ikke afviste den helt, men sagde – helt rigtigt – at der vil være brug for at få det belyst.
Mit spørgsmål er: Hvorfor sætter vi ikke gang i det nu?
Jeg har måske svært ved at se, hvad det er, der skal ske, før vi sætter sådan et arbejde i gang.
Hvad er det i virkeligheden, vi venter på skal ske, før vi tager skridt til sådan et arbejde?
For mig er der sådan set ikke noget, der taler for, at vi skulle vente.
Men det kan jo godt være, at Dansk Folkepartis ordfører har nogle overvejelser i den retning, og så vil jeg gerne høre dem.
Birthe Skaarup (DF), 2007-02-23:
Nej, det er jeg faktisk ikke bekymret for.
For når man bruger de metoder, er det jo på folk, der ikke kan få børn.
Så det er jeg faktisk ikke.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-23:
Ja, men det var sådan set ikke det, jeg spurgte om.
Det, jeg spurgte om, var: Er fru Skaarup ikke mere bekymret for mikroinsemination, hvor man går ind og sorterer i sædceller hos mænd, der har dårlig sædkvalitet, og sprøjter sæden direkte ind i ægcellen?
Det er klart, at mænds sædkvalitet på et eller andet tidspunkt falder med alderen, men nu prøver jeg at få fru Skaarup til at forholde sig til sammenligningen mellem mikroinsemination og kunstig befrugtning.
Birthe Skaarup (DF), 2007-02-23:
Når fru Holmsgaard rejser de her spørgsmål, er det jo selvfølgelig ud fra det, jeg fremførte her, og der vil jeg sige, at det naturligvis er undersøgt.
Det er helt klart, at jo ældre man bliver, desto dårligere sædkvalitet kan man få.
Det er åbenlyst i de her år, at jo ældre mænd bliver, desto dårligere bliver deres sædkvalitet.
Det synes jeg man skal holde sig for øje.
Der er jo også en grund til, at mange vælger en abort.
Vi har alt for mange aborter i Danmark, som sker på baggrund af at man måske får at vide, at man har et barn på vej, der har nogle fejl.
Jeg synes, at det er noget af det, man skal dæmme op for.
Og det er helt klart – det ved vi jo godt – at sæd fra yngre mænd er bedre end sæd fra ældre mænd.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-23:
Det første går på fru Skaarups bemærkning om, at hvis donorkorpset bliver ældre – dvs. mænd i 30’erne – er der en stigende risiko for dårlig sædkvalitet eller kromosomfejl.
Det ved jeg nu ikke om der er særlig stor dokumentation for.
Men så vil jeg da spørge: Er fru Birthe Skaarup så ikke mere bekymret for mikroinsemination, hvor man sorterer i mænds sæd, altså de mænd, der har dårlig sædkvalitet, og så indsprøjter sæden direkte i ægcellen?
Det må da notorisk betyde en større risiko for, at man bruger sæd af dårlig kvalitet.
Det var det ene, jeg gerne ville spørge om.
Det andet drejer sig om det, fru Skaarup sagde om, at donorerne udfører en humanitær handling.
Mig bekendt er der ikke lavet ordentlige undersøgelser af, hvad der er bevæggrunden.
Og man kunne jo prøve at stille sig selv spørgsmålet: Ville der være lige så mange donorer, hvis man ikke fik den, helt erkendt, minimale betaling, man får?
Det kunne dog være en eller anden form for test af det, selv om det ikke er nogen særlig kvalificeret dokumentation.
Karen J. Klint (S), 2007-02-23:
Jamen jeg har sådan set ikke sagt, at det er interessant; det er mere et faktum.
Om det så også kan have betydning for, om de vil have et andet loft, ved jeg ikke.
Er det op til 25 børn, de vil være biologiske forældre til, eller vil de have et andet loft?
Det kan jo betyde noget for, hvor mange donorer man skal have, og det er jo der, vi skal ind og have en debat om, hvad forandring betyder i forbindelse med tilgang til donorkorpset.
Der er et register, der siger, at det ikke betyder noget, og så er der et register, der giver os oplysninger om, at det vil betyde alt.
Så folk er jo ikke enige om det, og derfor skal vi have debatten.
Jeg medgiver gerne, at der med den mellemmodel, som vi har sagt at vi gerne vil have drøftet, kan være nogle modstridende interesser, for hvis børnene hundrede procent skal have retten på deres side, betyder det jo fuld ophævelse af anonymiteten, og i mellemmodellen er der også en mulighed for, at der er et forældre hensyn, som ikke nødvendigvis er det samme som fuld retstilstand for børnene.
Så der er da nogle konflikter i det, og det er også derfor, vi siger, at vi ikke er parat til at sige enten-eller i dag.
Per Clausen (EL), 2007-02-23:
Jamen det er jo vigtigt at finde ud af, om Socialdemokraterne har et forslag, der ville give børnene en bedre retssikkerhed, eller om det handler om at give forældrene frit valg.
Det er jo to forskellige ting.
Man kan gå ind for begge dele; det anerkender jeg.
Det andet, jeg vil spørge om, er det der med, om det er interessant, hvor gamle donorerne er.
Hvorfor er det interessant?
Det begriber jeg ikke.
Det står også i SF’s forslag som noget, der er en vældig interessant pointe, uden at man dog forklarer, hvorfor det er interessant.
Og nu, hvor den socialdemokratiske ordfører nævner det, kunne jeg godt tænke mig at høre, hvorfor det er interessant.
Karen J. Klint (S), 2007-02-23:
Jeg sagde ikke, at det gavnede børnenes retstilstand, jeg sagde mere som en konstatering, at der er nogle forskellige interessenter, som vil noget andet her.
Der er nogle kommende juridiske forældre, der kan have nogle bestemte interesser, men jeg sagde ikke, at hvis de fik deres vilje, så var det til gavn for barnets retssikkerhed.
Jeg nævnte det bare som nogle af de elementer, der skal belyses.
Jeg sagde heller ikke noget om fordele/ulemper i forhold til alderen.
Det er igen en konstatering: Man siger, at vi i dag har et meget ungt korps, og så er der nogle, der siger, at donoren måske ikke tænker så meget over, at vedkommende kan risikere at blive biologisk far – det er så ikke mor endnu – til op til 25 børn, hvorimod det ofte er sådan, at de voksne, der melder sig i lande med fuld anonymitet, har været i forældrerollen og dermed er mere afklarede.
Jeg ved så ikke, om der er et andet loft der.
Men jeg siger det jo, for at vi kan få indhentet de oplysninger, så vi ikke bare vælger blandt myterne eller selv slår op på nettet og finder nogle oplysninger.
Per Clausen (EL), 2007-02-23:
Jeg har to spørgsmål.
Det første er: Hvordan gavner det børnenes retssikkerhed, at deres forældre får frit valg?
Det kan jeg ikke forstå.
Det andet er: Fru Karen Klint nævnte i sin tale, at i de lande, hvor man ikke havde anonyme donorer, var donorerne ældre; ser fru Karen J. Klint nogen fordel i, at donorerne er ældre og mere afklarede i forhold til børnene?
Jørgen Winther (V), 2007-02-23:
Jeg synes sådan set, at den ordning, vi har nu her, er en særdeles udmærket ordning, hvilket jeg også har argumenteret for før.
Men på den anden side synes jeg også godt, at vi kan se på, hvad der sker i andre lande.
Derfor synes jeg, at den tostrengede model er spændende at undersøge nærmere, men jeg synes bare ikke, det har noget hastværk overhovedet.
Lad os nu få et nyt folketingsvalg – og det varer ca. 2 år – og se, hvordan den nye stemning så vil være, og hvordan man så vil se på det.
Jeg vil da ikke sige, at det ikke er muligt, at vi om 10 år har den radikale løsning, som fru Charlotte Fischer argumenterer for.
Jeg kan også godt se, at der er nogle fordele ved den, men jeg føler bare ikke, at det på nogen måde har noget hastværk.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Jeg vil bare sige, at da vi vedtog lovforslaget om kunstig befrugtning, var der bred enighed om lovforslaget, men der var altså ikke nogen stor, bred kosmisk enighed om anonymitet.
Vi var nogle, der var lidt frustrerede, og som utrolig gerne ville have endevendt netop en sådan tostrenget model for at se, om det var en mulig løsning.
Som vi ser det – sådan som den ligger på bordet – rummer den utrolig mange positive sider.
Vi fik et nej til at få den belyst, og derfor er jeg da selvfølgelig utrolig glad for at høre, at Venstres ordfører synes, det kunne være en god idé at få den belyst.
Men hvorfor skal vi vente på det?
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvad det er, vi venter på.
Hvis man synes, det er en god idé at få det belyst – vi fik det ikke belyst tidligere, selv om vi ønskede at få det belyst – hvorfor kunne man så ikke sætte det i gang nu?
Vi kan kun blive klogere på det her felt, og det kan kun komme til at betyde nogle muligheder for mennesker, der ikke har de muligheder i dag.
Jørgen Winther (V), 2007-02-23:
Som jeg også allerede sagde tidligere, kan jeg godt se, at det i nogle situationer kan være en relativt god model, men på den anden side synes jeg bare, der er behov for, at vi får det meget, meget bedre belyst.
Jeg har også bemærket mig, at der er tre medlemmer af Det Etiske Råd, som går ind for den der dobbeltstrengede model.
Så alt i alt er jeg meget – det er Venstre nu altid – positiv over for at få nye oplysninger.
Men på nuværende tidspunkt har vi den klare holdning, at nu har vi lige debatteret det her, der var en bred enighed i Folketinget sidste gang, og Venstres gruppe er helt enig i, at vi fortsat er imod det her forslag.
Men hvad sker der om 5 eller 10 år?
Der er det, jeg siger, at det godt kan ske, at det bliver den model, som fru Charlotte Fischer nævner her, som kan blive ret populær og måske også finde et flertal.
Det samme kan man se i forhold til den forrige debat om kunstig befrugtning, hvor der er mange – inklusive mig selv – der har flyttet sig over tid.
Det gør vi med etik.
Etik er noget elastisk.
Vi ændrer holdninger, som tiden går.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Jeg vil stille et spørgsmål for bare lige helt at forstå det her, der nu er blevet en radikal løsning – det er jeg da egentlig meget tilfreds med – med den tostrengede model.
Kan Venstres ordfører komme i tanke om et dueligt argument imod den model?
Altså, kan den skade nogen, kan den have nogen form for negative virkninger?
Eller er det ikke tværtimod sådan, at den faktisk kun har positive gevinster, fordi den giver nogle muligheder til de mennesker – på den ene side donorerne, på den anden side aftagerne – så de kan træffe et valg, alt efter hvad de synes er bedst?
Jørgen Winther (V), 2007-02-23:
Der er også en anden ting, der er interessant her.
I Sverige er anonymiteten nemlig ophævet, og når man så ser på, hvor mange forældre der efterfølgende fortæller deres børn, hvilke muligheder der er, kan man se, at det jo er forbavsende få af børnene, der alligevel får det at vide.
Så hvis man virkelig skal sikre børn denne mulighed, vil det næsten være sådan, at det skulle være en pligt, og det er vi altså helt klart imod.
Angående det med utroskab kan jeg godt se, at det kan være svært at se paralleliteten, men på den anden side er det dog sådan, at der er børn i den situation, som aldrig nogen sinde kommer til at kende deres biologiske far.
Så ved vi nu, at forslaget ikke går ud på en pligt, men på en ret.
Hvad med den situation, hvor der er utroskab i et ægteskab?
Hvad med den situation, hvor det er en fremmed mand uden for ægteskabet, der er den biologiske far til barnet?
Hvordan skal de børns retsstilling være i fremtiden?
Skal de også kunne komme og kræve, at nu skal moren fortælle, hvem den fremmede mand var, og ellers skal der en retssag til?
For vi må tænke på, at vi jo gerne skulle skabe ens forhold for alle børn.
Angående den her liberale radikale løsning – eller hvad man nu skal kalde den – med anonymitet eller ikkeanonymitet vil jeg sige, at jeg også har bemærket mig, at der er mange svenskere og nu også nordmænd, som kommer til Danmark, fordi de er imod den model, hvor man har ophævet anonymiteten i Sverige og også i Norge.
Så derfor kan man se, at der stadig væk er nogle forældre, som ønsker at bevare anonymiteten.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Jeg synes, fru Marion Pedersen har en lidt anden argumentation end sin minister.
Det er – sådan har jeg forstået Venstre – et rent prioriteringsspørgsmål.
Det er ikke noget, man skal bruge offentlige midler på, men man har det fint med, at de går ud og bliver gravide på den ene eller den anden måde og selv betaler for det i privat regi.
Så synes jeg måske lidt, at det argument ryger, for som sagt synes jeg ikke, at en ren prioriteringslogik i det her holder.
Den har faktisk ikke ret meget for sig.
Marion Pedersen (V), 2007-02-23:
Jamen fru Charlotte Fischer må da give mig ret i, at et adopteret barn er et barn, der er født, og som ingen forældre har, hverken en mor eller en far, så selvfølgelig er det bedre, at det barn får i det mindste én forælder, det kan knytte sig til i stedet for at skulle leve hele sin opvækst på et børnehjem.
Men derfra og til at konkludere, at så skal man også sætte børn i verden, som enten kun får én forælder, eller som får to forældre af samme køn, er der da en væsentlig forskel for mig.
Jeg mener stadig væk, at det, der er tale om her, er, at fru Charlotte Fischer plæderer for, at vi skal sætte morens eller den kvindes, som gerne vil være mor, tarv før barnets.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Der er jo ingen tvivl om, at hvis man spørger et barn, der lige er blevet ramt af skilsmisse, vil man ikke få det til at række armene i vejret og juble og sige: Det var da også rigtig skønt, at jeg lever i en helt ny, spændende familieform, hvor mor og far er rykket hver for sig.
Selvfølgelig vil børn reagere i nogle situationer, men jeg kender også børn, der vokser op med en enlig mor, adopterede børn f.eks.
Hvis man spørger dem, tror jeg ikke, at de vil stille sig op på række og sige: Næh, vi ville hellere have haft en rigtig biologisk mor og far.
Det vil de ikke, for det er deres liv, og de kender heller ikke til andet.
Igen vil jeg i den her diskussion sige, at det selvfølgelig er utrolig let at skyde os i skoene, at vi er ligeglade med børnene, og at vi kun tænker på de homoseksuelle, og det synes jeg simpelt hen ikke er fair.
Vi har simpelt hen ikke skyggen af dokumentation for, at det skulle være skadeligt, og jeg har ikke engang hørt nogen eksempler fra nogen, der kan komme i tanke om børn, der faktisk har lidt skade, fordi de havde homoseksuelle forældre.
Marion Pedersen (V), 2007-02-23:
Nu har fru Charlotte Fischer sagt barnets tarv så mange gange, at jeg på et tidspunkt holdt op med at tælle og sætte små streger.
Som jeg hører hele argumentationen fra ordførerens side, er det ikke om barnets tarv, vi taler om her, men kvindens tarv.
Hvis man spørger et hvilket som helst barn – og nu mener jeg et barn, ikke os andre, som ser nogle andre ting og har oplevet nogle andre ting i livet – i en hvilken som helst skole om, hvilket familieforhold det helst vil leve i, om det er et med far og mor, mor og mor eller far og far, så tror jeg, at man for en meget stor dels vedkommende vil få at vide, at de ønsker et familieforhold med en far og en mor.
Er det ikke et spørgsmål om, at vi her taler om kvindernes og ikke børnenes tarv, altså at kvinderne skal have, hvad kvinderne vil have?
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Jo, til det sidste spørgsmål er vores grundholdning, at når lægevidenskaben udvikler nye præparater, behandlingsmuligheder osv., er det positivt, og dem skal vi så give mennesker mulighed for at få adgang til.
Det bærende princip for os, er, at mennesker selvfølgelig skal have mulighed for behandling, hvis det har en positiv effekt for dem selv, men også, hvis det ikke går ud over andre.
Og det er jo det, der er det helt grundlæggende her, nemlig at lesbiske og enlige kvinder skal have det her tilbud om behandling, fordi det er godt for dem, men også fordi det heller ikke går ud over andre.
Og det går ikke ud barnet, det har vi ingen dokumentation for, tværtimod.
Jeg kender selv tilfælde, hvor børn er vokset op med homoseksuelle forældre, og jeg kan ikke se, hvordan det skulle have skadet dem.
Martin Henriksen (DF), 2007-02-23:
Nu er jeg ikke medlem af Det Konservative Folkeparti, men jeg vil godt fortsætte der, hvor hr. Helge Adam Møller slap, netop hvor han var inde på, at uanset kærlighed osv., som selvfølgelig er en forudsætning for, at barnet kan vokse op i trygge rammer, mener vi vel alle sammen grundlæggende, at det, som et eller andet sted er det bedste at tilstræbe, vel er, at den kærlighed eksisterer mellem en mand og en kvinde, og at det så er udgangspunktet for, at barnet kommer til verden, og at det så er inden for de rammer, barnet vokser op.
Mener fru Charlotte Fischer ikke, at det et eller andet sted er det bedste og vi derfor må tilstræbe det, og at man derfor vel godt kan se en vis logik i, at vi er modstandere af de forslag, som før har været fremsat i Folketingssalen?
Så bemærkede jeg, at fru Charlotte Fischer sagde, at det var positivt, at videnskaben havde skabt en udvikling osv., og at den skulle vi gøre brug af.
Så vil jeg bare lige høre, om ikke Det Radikale Venstre også mener, at det er op til folketingspolitikerne trods alt at sætte nogle etiske rammer op for videnskaben.
Det håber jeg, jeg kan få et ja til.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Nu har vi meget sympati for de homoseksuelles sag i vores parti, det er kendt.
Men jeg står altså ikke her som medlem af Landsforeningen for Bøsser og Lesbiske, jeg står her som medlem af Det Radikale Venstre og taler på Det Radikale Venstres vegne, og for os er det helt klart, at barnet kommer først – det gør det i den her sag, og det gør det i alle andre sager, hvor det handler om børn; der tænker vi på barnets tarv.
Så er jeg tilbage til den argumentation, som jeg brugte før over for De Konservative.
Vi har simpelt hen ikke hørt vægtige argumenter, der kan sige os, at det her går ud over børnene.
Og hvis vi hører dem, vil vi spidse ører, men vi bider altså også mærke i, at de argumenter, der er, handler om holdninger.
Jeg synes også for Dansk Folkepartis ordførers vedkommende, at det er fair nok, at han støtter den klassiske familieform, al respekt for det.
Det gør vi ikke på samme måde.
Men man bliver bare nødt til at sige, at man ikke har skyggen af dokumentation for, at det andet skulle være skadeligt for barnet.
Martin Henriksen (DF), 2007-02-23:
Jeg vil gerne fortsætte der, hvor hr. Per Ørum Jørgensen slap.
Jeg forstod fru Charlotte Fischer sådan, at det her ikke har noget med ligestilling at gøre.
Sådan forstod jeg det i hvert fald.
Men hvis man hører, hvad Landsforeningen for Bøsser og Lesbiske siger, har det jo noget med ligestilling at gøre.
Hvis man hører på andre partier herinde, som går ind for det, som fru Charlotte Fischer går ind for, har det jo noget med ligestilling at gøre.
Altså, det er først her på det seneste, synes jeg i hvert fald, at de partier, der går ind for det her, er begyndt at bevæge sig lidt væk fra ligestillingsargumentet og siger: Det handler i virkeligheden om barnets tarv.
Hele problemstillingen er jo for nogle af os, der principielt går ind for den traditionelle familieform, at når vi hører argumentationen fra den anden side af salen, så drejer den sig netop om ligestilling.
Så vil fru Charlotte Fischer ikke erkende, at der i høj grad er et ligestillingsperspektiv i det her for de partier, som går ind for det?
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Det er, som om De Konservative er på vej ud i, at hvis man synes, at det er positivt, at en far til et barn også tager orlov og er hos sit barn, må man nødvendigvis også mene, at heteroseksuelle forældre er bedre end homoseksuelle.
Altså, jeg synes, at kæden hopper en lille smule af i det spørgsmål.
Hvis man har en mor og en far, er det da positivt, at begge er hjemme og tager et medansvar for barnet, er med til at være der og opdrage barnet osv., og så har det også en stor gevinst ligestillingsmæssigt.
Men man kan ikke konkludere, at fordi man synes, at det er positivt, at begge forældre til et barn, der har en mor og far, er hjemme og passer barnet, synes man nødvendigvis også, at det er bedre med heteroseksuelle forældre end homoseksuelle forældre.
Det synes jeg altså ikke man kan.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-02-23:
Jeg føler mig ikke sådan helt overbevist.
Altså, hvis der er en tvivl, er der måske en vis fornuft i at lade tvivlen komme barnet til gode.
Og da der ikke findes valide undersøgelser om hverken det ene eller det andet synspunkt, må man jo sige, at der er tale om tvivl i det her spørgsmål.
Når det gælder barselorloven, som fru Charlotte Dyremose var inde på, hvor man jo gerne ønsker, at fædrene i højere grad deltager aktivt – og oven i købet også vil bruge tvang, det er jo det radikale synspunkt – kunne jeg egentlig godt tænke mig lige at spørge fru Charlotte Fischer: Er det så et spørgsmål om ligestilling, eller er det af hensyn til barnet?
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Nej, aldrig i livet.
Barnets tarv, hensynet til barnet må nødvendigvis også her som i alle mulige andre forhold, der handler om børn, være det allervigtigste.
Hvis nogen kan komme og sige til mig, at de kan påvise, at det er skidt for børn at vokse op i familier med homoseksuelle forældre, komme og sige, at det går ud over børnene, at de får et dårligt liv, et svært liv, vil jeg være meget lydhør.
Men det, der bærer den her diskussion, er jo, at der er mange holdninger til det og mange fornemmelser.
Det er fint nok, men der skal altså noget mere til for at overbevise os.
I det øjeblik, man med vægt kan sige, at det virkelig går ud over barnet, er det da klart, at det ikke er hensynet til forældrene, der kommer først.
Det gør det heller ikke i den her sag, hvor det handler om homoseksuelle.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-02-23:
Jeg synes, at det er ganske interessant at høre den radikale holdning til det her spørgsmål.
Jeg vil godt fortsætte lidt ad samme vej, som fru Charlotte Fischer var inde på, for jeg sidder et eller andet sted med en fornemmelse af – og det kan ordføreren jo så afvise, hvis det er en forkert fornemmelse – at det her måske i højere grad handler om ligestilling og rettigheder, end om, hvad der måtte være til barnets bedste.
Kan fru Charlotte Fischer afvise, at hele spørgsmålet om ligestilling og rettigheder vejer tungere for Det Radikale Venstre end hensynet til barnet?
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-23:
Jeg tror, at det vigtige for os er at sige, at det er klart, at det grundlæggende er et anderledes liv, man går i møde, hvis man vokser op med to mødre eller to fædre eller en enlig forælder.
Og det vil det også være i dag, hvor familieformerne blomstrer i alle ender og kanter.
Jeg synes på mange måder, at det kan være fint, at der er mange forskellige familieformer.
Så man kan sige, at familieformerne i dag måske er knap så afgørende for børn, fordi de kan kigge rundt på kammeraterne og se, at de vokser op i alle mulige forskellige former for familier.
Igen vil jeg bare sige, at det er vigtigt at understrege, at der ikke er nogen dokumentation for, at børn, der vokser op uden en mor og far, skulle have det dårligere, mistrives og få et sværere liv end andre.