Karen Ellemann (V), 2015-05-05:
Lad mig starte med at takke Dansk Folkepartis ordfører, fru Karina Adsbøl, for at rejse den her debat, for det er altid en relevant debat at diskutere, hvordan kvaliteten er i sagsbehandlingen, både i kommunerne, og selvfølgelig også når det handler om tilsynsmyndigheden, altså statsforvaltningen, og klageinstansen i form af Ankestyrelsen.
Jeg medgiver, at det godt kan være lidt svært at få hold på, hvor man går hen med sine frustrationer i forhold til afgørelser, og hvor man går hen, hvis man mener, at lovgivningen ikke er overholdt.
Den næste, jeg vil takke, er så ministeren, for jeg synes sådan set, ministeren har svaret ganske fyldestgørende på, hvordan systemet så at sige er bygget op.
Det, som Dansk Folkeparti efterlyser, særlig med forslaget til vedtagelse, er, at vi så her i Folketinget skal have en årlig redegørelse i forhold til antallet af sager.
Og det er sympatisk.
Altså, det lyder sympatisk, at vi har behov for at have den indsigt.
Men der er sådan et udenlandsk begreb, jeg i hvert fald tit bruger: noget, der er need to know, og noget, der er nice to know.
Og i den her sammenhæng vil jeg sige, at det er sådan en viden, der kunne være nice to know, men har vi virkelig behov for den viden for rent faktisk som lovgivere at være i stand til at varetage det, som alt andet lige er vores primære opgave?
Det er sådan en lidt langhåret diskussion om magtens tredeling.
Jeg mener ikke, at vi gør noget yderligere godt ved at søsætte den form for ret omsiggribende initiativ med en årlig redegørelse.
Men det skal ikke ændre ved, at jeg sådan set er aldeles lige så optaget, som Dansk Folkepartis ordfører er, af at sikre, at vi får forebygget, at der overhovedet opstår fejl i sager.
Og føler man sig som borger fejlbehandlet, og føler man, at afgørelsen er forkert, skal man også vide, hvor det er, man skal gå hen med sin frustration.
Hvis en kommune så ikke efterlever det påbud, den måtte have fået fra Ankestyrelsen, så skal statsforvaltningen naturligvis reagere, så skal statsforvaltningen bruge de værktøjer, som skal bruges, netop bødeværktøjet, altså bødesanktionen.
Det er så ifølge ordføreren, som jeg talte med om det, formentlig brugt omkring en fire gange, hvilket måske ikke er et særlig voldsomt højt antal gange, og det kan man da sætte spørgsmålstegn ved.
Men min tilgang til sagen er, at på nuværende tidspunkt, og som formuleringen er fra Dansk Folkepartis side, kommer vi ikke til at støtte Dansk Folkeparti forslag til vedtagelse.
Jeg har derimod et andet forslag til vedtagelse, som faktisk kommer på vegne af samtlige øvrige partier, og jeg tillader mig at læse det op: Forslag til vedtagelse
»Folketinget betoner vigtigheden af den indsats, som myndighederne i fællesskab varetager i forhold til udsatte børn og unge bl.a. gennem et effektivt klagesystem.
Alle har desuden mulighed for at underrette Ankestyrelsen, som i forhold til udsatte børn og unge kan tage sager op af egen drift.
Statsforvaltningens rolle som tilsynsmyndighed indebærer, at statsforvaltningen ved hjælp af tvangsbøder – om nødvendigt – kan tvinge kommunerne til at efterleve Ankestyrelsens afgørelser og derved foretage de nødvendige skridt i sager om udsatte børn og unge.
Folketingets partier er enige om, at antallet af fejl i børnesager er for højt, og at det er afgørende at have et stærkt fokus på at undgå fejl i sagsbehandlingen på området for udsatte børn og unge.
Med hensyn til hele diskussionen om netop at forebygge antallet af fejl i sager tror jeg, det er noget, vi kan opnå bred enighed om i Folketinget, men at vi også samtidig må være meget lydhøre over for, hvordan de mennesker, der rent faktisk i det daglige arbejder med lovgivningen, kan give os input til, om lovgivningen overhovedet er forståelig, om den giver mening at bruge, og om der er tvivl om, hvordan den skal fortolkes.
Det har vi som lovgivere et kæmpestort ansvar for, og det glæder jeg mig til at fortsætte arbejdet med.
Tak for ordet.