Peter Skaarup (DF), 2012-05-03:
Jeg noterede mig, at ud over forslagsstillerne – Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti – støtter Liberal Alliance forslaget, plus at en række ordførere faktisk udtrykte vældig sympati for forslaget, men måske ikke lige var indstillet på at bruge de instrumenter, der ligger i forslaget.
Jeg tager det som udtryk for, at det er noget, man hele vejen rundt i Folketinget egentlig er optaget af.
Spørgsmålet er, hvad der så bliver gjort ved det, og hvad der bliver gjort for, at afsoning for udenlandske kriminelle i Danmark kommer til at foregå i hjemlandet.
Det er egentlig det afgørende spørgsmål her.
For at få belyst udfordringens omfang har vi jo i Retsudvalget spurgt justitsministeren, og vi har fået svar her på spørgsmål 422 af den 2. februar i år om, hvor mange personer der egentlig var indsat i danske fængsler, og hvor mange personer der af den gruppe ikke var danske statsborgere.
Tallene viser, at det handler om 4.075, der er indsat i Kriminalforsorgens fængsler og arresthuse, hvoraf 988 indsatte har et andet statsborgerskab end dansk.
Det svarer så til en andel på ca. 24 pct. af de indsatte i danske fængsler, der ikke er danske statsborgere.
Ministerens svar viser i øvrigt, at en ret betydelig del af de indsatte uden dansk statsborgerskab kommer fra de østeuropæiske lande.
Det var sådan ifølge svaret, at 78 kom fra Rumænien, 56 fra Litauen, og 49 indsatte kom fra Polen.
Sådan er der repræsentanter fra en rigtig stor vifte af lande i danske fængsler.
Det er ikke sikkert, at det kan lade sig gøre fuldt ud, men det kan lade sig gøre at komme nogle skridt på vejen.
Der er spørgsmålet, om vi skal forlade os på, at der så er kommet en rammeafgørelse i EU, der for EU-landene egentlig skulle betyde, at man skulle tage imod kriminelle, som har lavet kriminalitet i andre lande, og få vedkommende personer hjem til afsoning i hjemlandet, eller om vi skal tro på, at det, ligesom det sker i Norge, er nødvendigt at ledsage den slags internationale aftaler med bilaterale aftaler.
Der viser erfaringerne jo, at man er langt længere fremme fra norsk side med de her ting.
Man har lavet deciderede soningsaftaler, som man kalder det, med flere forskellige lande, fordi man har erfaret, at der skal noget bilateral – hvad skal man sige – holden i hånden til for at sikre, at det kommer til at fungere.
Det er jo ikke at have nogle flotte, fine aftaler, som lyder godt, men som landene så ikke efterlever.
For som justitsministeren sagde, har de her muligheder jo fandtes i lang tid, de bliver bare ikke udnyttet, og rammeafgørelsen må formodes ikke at blive implementeret så godt, som vi implementerer sådan nogle ting i Danmark, i en række af de andre lande.
Som det også har været nævnt under debatten, er situationen den, at f.eks. en pænt stor del af den gruppe indsatte, vi taler om, kommer fra Polen, og at Polen ikke ønsker at gennemføre de her ting før med virkning fra 2016.
Det betyder altså, at man skal regne med, at det først er personer, der domfældes for kriminalitet efter 2016, der kan komme ind under sådan en rammeafgørelse, hvis den overhovedet på det tidspunkt så kommer til at virke.
Det kan man bare håbe på, men det er ikke sikkert.
Med det vil jeg egentlig sige til de ordførere, der har været inde på det – det gælder bl.a. også hr. Ole Hækkerup fra Socialdemokraterne – og har sagt, at vi bare skulle vente og se, for nu skete der en hel masse: Jamen det kan man da have et håb om, men det er da et lysegrønt håb, man kan have, når f.eks. Polen, som er et relativt stort land i vores nærhed, hvorfra der er kommet en del kriminelle specielt på indbrudsområdet, vælger at vente så længe.
Polen er jo ellers et kerneland, et stort land inden for EU, så det burde jo kunne foregå på et langt tidligere tidspunkt, hvis man virkelig troede, at det her skulle komme til at virke.
Pointen er simpelt hen, at udlændinge dømt for kriminalitet i Danmark ikke sjældent begår kriminalitet i Danmark vel vidende, at straffen er relativt kort, og at afsoningen i danske fængsler efter deres forhold er relativt behagelig.
Det betyder, at der er rigtig gode argumenter for at tage til Danmark – i øvrigt også til nogle af de andre skandinaviske lande og nordeuropæiske lande – for at begå kriminalitet, fordi der er gode varer at hente, hvis det f.eks. handler om indbrud, og der er relativt korte straffe med relativt ikke så følelige fængselsophold i vente, hvis man endelig bliver taget.
Det betyder altså også, at vi har set mange udenlandske kriminelle komme til Danmark f.eks. på tyvetogter, fordi man ved, at der her er muligheder, som man ikke har andre steder.
Det er givet en stor del af årsagen til, at vi i 2011 har set en rekord i antallet af indbrud i private hjem.
Det anslår politiet.
Sågar også justitsministeren så jeg forleden dag i Berlingske Tidende anslå, at det bl.a. er, fordi man har en meget stor udfordring med østeuropæiske kriminelle, der kommer her til landet.
Formålet med forslaget er altså at pålægge regeringen at gennemføre de her forskellige foranstaltninger og samarbejder, der sikrer, at den fælles europæiske lovgivning vedrørende EU-borgeres afsoning i hjemlandet bliver så effektivt udmøntet som muligt, og det burde egentlig være i alles interesse.
Det er nok ikke muligt at få gjort det
Norge har jo bl.a. bidraget til en ny afdeling af et ungdomsfængsel i Letland, og det er bl.a. sådan, at norske EØS-midler understøtter forskellige projekter inden for justitsvæsenet i Letland på områder som bl.a. oplæring af politipersonel, øget brug af alternative straffeformer og opførelse af en ny afdeling til endnu et fængsel.
Der vil være rigeligt med midler til også fra dansk side at kunne gøre det og f.eks. være med til at tage sådan nogle initiativer i Litauen eller i Polen eller i Rumænien, hvis det var, at vi virkelig fik noget ud af mulighederne for, at de pågældende kom hjem for at afsone.
Vi ønsker altså fra Dansk Folkepartis side, at de her initiativer bliver sat i søen hurtigt, at de gælder for de europæiske lande, for EU-landene, og at de også gælder uden for EU.
Der kan vi bare konstatere at det går ufattelig langsomt, og at regeringen ikke er særlig samarbejdsvillig, for den opererer altså ikke med, at man skal lave sådan nogle bilaterale aftaler, der kan betyde, at det går meget mere smidigt med at kunne få afsonere til at afsone i hjemlandet.
Lad mig til sidst nævne et meget godt og sigende eksempel på, hvor galt det står til, og hvor forkert det er, at vi i Danmark bruger rigtig mange ressourcer på afsoning, når afsoningen egentlig burde kunne finde sted i hjemlandet.
Det var højesteretsdommen i går, hvor den 30-årige Muhammed Geele jo blev dømt for drabsforsøg og terror og udvist af Danmark.
Virkeligheden er for en person, der har begået en så grov forbrydelse, at han får 10 års fængsel i Danmark til afsoning i Danmark, og at han ikke bliver udvist efterfølgende.
Ikke engang efterfølgende bliver han efter al sandsynlighed udvist til Somalia, selv om han altså ikke er dansk statsborger, fordi man fra forskellige danske myndigheders side ikke kobler de forskellige former for bistand til Somalia sammen, sådan at landet også skal tage egne statsborgere tilbage til afsoning af domme for den kriminalitet, de har begået i andre lande.
Det er jo i og for sig dobbelt ærgerligt, at vi både skal se, at man skal afsone en lang fængselsstraf i et dansk fængsel med meget, meget store omkostninger til følge, og at vi ikke får noget ud af de midler eller i hvert fald ikke nok ud af de midler, vi bruger i Somalia på at hjælpe landet på fode på forskellig vis.
Så der er altså rigtig gode argumenter for, at regeringen ser at få gjort noget på det her område i stedet for at henholde sig til en rammeafgørelse, der i bedste fald for nogle lande får virkning i 2016.