Liv Holm Andersen (RV), 2014-02-21:
Tak for det.
Den anden dag var jeg på besøg hos et arabisk og muslimsk vennepar og deres lille søn Gabriel.
Jeg havde medbragt en gave til Gabriel, en samling af H.C. Andersens eventyr på arabisk.
Det var sådan mit eget lille private kulturelle korstog, fordi jeg selvfølgelig synes, at barnet skal have læst H.C. Andersen.
Det er også en gave med to verdener, fordi det danske samfund jo er blevet sådan et sted, hvor flere verdener og flere kulturer og flere religioner har til huse.
Det er ikke altid nemt, og det vidner beslutningsforslaget, vi diskuterer i dag, jo om.
Men hjemme hos det her vennepar er det imidlertid heller ikke altid så svært.
Her kan manden både lave mad og give hånd, begge forældre er aktive samfundsborgere, begge forældre er forældre, og der fejres både jul og eid, ja, faktisk sad der stadig rester af deres julepynt tilbage i vindueskarmen.
Livet leves i det her hjem i større eller mindre udstrækning i hvert fald som i rigtig mange danskeres hjem, og der findes her hverken mod danskere eller det danske samfund sådan som helhed nogen modstand.
De her nydanske hjem tror jeg at der er mange af.
Hvorfor fortæller jeg så den historie?
Gør jeg det for at tegne et lyserødt billede af det her samfund og af de her problematikker, eller gør jeg det for at fjerne fokus fra det her emne, som Dansk Folkeparti har rejst, om beskyttelse af danskernes kulturelle rettigheder?
Nej, ingen af delene.
Jeg fortæller det såmænd bare for at slå fast som udgangspunkt for debatten, at nye danskere jo er mindst lige så forskellige som etniske danskere, og derfor køber jeg ikke Dansk Folkepartis præmis, som jeg også synes er underliggende i det her beslutningsforslag, om, at der er sådan en ongoing kamp hele tiden mellem de nye danskere og etniske danskere om alt fra frikadeller til håndtryk og demokrati.
Det holder ikke.
Men lad mig tage seriøst fat om de emner, som det var meningen at vi skulle diskutere i dag, for det synes jeg da at de fortjener.
Men om jeg var så heldig, at mit barn gik i en institution med madordning – det er såmænd ikke alle institutioner forundt – ville jeg nok helst have, at mit barn fik sund og god mad, og det samme tror jeg at jeg ville føle, hvis jeg selv skulle ligge på hospitalet i længere tid.
Så ville svinekød nok være sekundært for mig.
Jeg synes ærlig talt, at det må være op til de decentralt ansvarlige i samarbejde med forældre eller borgergrupper eller lignende at beslutte sådan nogle ting.
Så er der håndtrykkene.
Lad mig slå fast, at den sag gjorde mig og Radikale Venstre mindst lige så forargede, som den gjorde Dansk Folkeparti.
Folk skal selvfølgelig opføre sig respektfuldt, uagtet hvilken kultur eller religion man tilhører.
Det tror jeg at langt de fleste danskere, nye som etniske, er fuldstændig enige i.
Men det er helt ærligt svært at lovgive mod dumhed.
Heldigvis har vi en lovgivning om kønsdiskrimination her i landet, og den lovgivning har jo vist sig, som flere ordførere har sagt i den pågældende sag, at virke fint.
Så lad mig opsummere: I Radikale Venstre mener vi, at dansk kultur og danske værdier er vigtige at værne om.
Vi er nok bare ikke altid helt enige med Dansk Folkeparti om, hvad der er det vigtigste, og hvordan der skal værnes om det, for det virker altså sådan lidt, som om Dansk Folkeparti og hr. Martin Henriksen hopper op på den nærmeste ølkasse og råber op og lover nye love og regler, hver gang der er noget, man ikke kan lide, eller noget, man synes ligesom mangler.
Sådan et samfund synes Radikale Venstre egentlig ikke at Danmark er.
Så nej, Radikale Venstre vil ikke lave en frikadellelov eller håndtrykslov eller en juletræslov eller for den sags skyld en så meget julehygge skal der være i folkeskolerne og institutionerne-lov eller en tal dansk på gaden-lov.
Det vil vi ikke, dels fordi vi ikke vil være med til på den her måde at detailstyre, hvordan tingene skal planlægges i institutionerne og folkeskolen, og hvordan folk eller skal leve deres liv, dels fordi vi sådan set godt kan lide, at der er nogle andre, der er med til at stå for det er.
Vi kan sådan set godt lide selvbestemmelsen ude i institutionerne, vi kan sådan set godt lide lokaldemokratiet i bestyrelser og kommuner.
Men det er jo egentlig også, fordi kultur og skikke, som man mener at man er nødt til at lovgive om, jo på en eller anden måde ikke rigtig er det samme og på en eller en måde også mister noget værdi netop som kultur og skikke. Så vi mener, at man meget gerne må problematisere institutionernes, folkeskolernes, boligbestyrelsernes valg, og Radikale Venstre har sådan set også hele tiden siden sagt, at vi hellere så både og-løsninger med hensyn til institutionernes svinekødsdag, at det er et misforstået hensyn, når folkeskoler skruer ned for julehyggen, og at det der juletræ i Kokkedal bestemt skulle have været givet til mindretallet, fordi fællesskabet så bedre kan fungere.
Men lovgive om det vil vi altså ikke.
Så lad det være mine sidste ord: Radikale Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Tak for ordet.