Vivi Kier (KF), 2011-02-24:
Far, mor og børn – disse tre små ord dækker over noget ganske fundamentalt i vores samfund, nemlig familien.
Men betyder familien egentlig så meget her i år 2011?
Nogle siger, at familien som begreb er idylliseret Morten Korch-romantik, og at det i virkeligheden er samfundet, der er bedre til at tage vare på familien, end familien selv.
Jeg vil gerne i dag sige tak for muligheden for at debattere familiepolitik.
For mig som konservativ har familien og vil familien altid være en grundpille i vores politik, for familien er samfundets fundament.
Det er i familien, at vi henter ressourcerne, når tingene er svære.
Det er i familien, at vores børn lærer de grundlæggende værdier og spilleregler.
Det er i familien, at børnene lærer at vise omsorg og tage ansvar for andre.
Hvis vi styrker familien og giver ansvaret tilbage til familien, har vi løst mange af fremtidens sociale udfordringer.
Vi skal turde diskutere fremsynede ideer og løsninger, såsom en mindre offentlig sektor og en større aktiv frivillig sektor.
For et stykke tid siden så jeg et debatprogram i fjernsynet, der handlede om, at forældre ikke kunne finde ud af det der med sund kost, og at samfundet derfor skulle give børn og unge ordentlig mad og dermed tage ansvaret fra forældrene.
Jeg er faktisk dybt rystet over sådan et udsagn.
Og det er desværre et udsagn, som jeg hører i flere og flere sammenhænge, især fra socialisterne, som altid ved, hvad der er bedst for andre mennesker.
Det er f.eks., når de tordner imod forældre, der vælger en privatskole.
Det er der, vi lærer at tage ansvar.
Det er i familien, vi lærer, hvad der er godt, og hvad der er skidt.
Og det er i familien, vi skal lære at spise sund, fornuftig og alsidig kost.
Derfor skal ansvaret helt klart ligge i familien.
Vi har verdens største offentlige sektor.
De sociale budgetter er støt og roligt vokset år for år, men vi er måske ikke blevet bedre til at løse de sociale problemer, og det skyldes måske, at vi bruger den offentlige sektor til at behandle symptomer.
Vi skal ikke tage ansvaret fra far og mor.
Nej, vi skal give dem redskaber, så de bliver i stand til at tage ansvar for deres børns opvækst, ve og vel.
Det behøver ikke kun at være det offentlige socialsystem, som hjælper familien.
Det kan i lige så høj grad være alle de frivillige organisationer, vi skal have på banen.
De kan noget, det offentlige ikke formår: De kan møde mennesker i øjenhøjde.
Den enlige mor med den dårlige opvækst, hvor kan hun hente støtte til at blive en god mor?
Hvor kan hun få de redskaber og et godt socialt netværk, der gør hende i stand til at give sit barn en tryg og glad opvækst i hendes lille familie?
Så jeg ønsker en langt stærkere frivillig sektor, som kan medvirke til, at den enkelte familie kan få støtte og hjælp til at udvise karakter i forældrerollen.
Som politikere skal vi sætte gode rammer op, helt klart.
Et af de nye tiltag, vi kunne gøre, og som jeg som konservativ gerne vil gøre for at skabe bedre balance mellem arbejdsliv og familieliv, er f.eks. at nedsætte skatten.
Familier er langt bedre til selv at bestemme, hvad deres penge skal gå til.
Det betyder ikke, at vi ikke skal hjælpe de udsatte borgere.
Det skal vi altid.
Gode rammer kan også være større valgmuligheder for familien.
Her tænker jeg især på flere private dagtilbud, så der også på det felt skabes reelle valgmuligheder for den enkelte familie.
Familiepolitik og det at skabe balance mellem arbejdsliv og familieliv vil til stadighed have De Konservatives fokus, et fokus, hvor vi ønsker at fastholde ansvaret i familien – et ansvar, som aldrig må blive overtaget af samfundet.