Steen Gade (SF), 2013-02-22:
Jeg skal gøre som andre ordførere og takke for forespørgslen.
Jeg kan jo ikke lade være med at sige, jeg egentlig er glad for, at hr. Søren Espersen ikke fik ret i det, han sagde, da han motiverede sin forespørgsel, nemlig at alle diskussionerne om de problemer, der er i forhold til Kina, ikke ville blive nævnt.
Jeg vil også sige tak til udenrigsministeren for, at han faktisk adresserede alle de problemstillinger, som hr. Søren Espersen havde skrevet i sin forespørgsel.
For SF er den diskussion vigtig, men det er jo altså også vigtigt, hvordan vi håndterer den diskussion, og hvad vi mener er den rigtigste måde at påvirke udviklingen i et land som Kina på, ligesom når det handler om udviklingen i en lang række andre lande, som ikke er kommet til en situation, hvor menneskerettighederne er respekteret, hverken fuldt ud eller halvt.
Det er vel egentlig det, diskussionen, når det kommer til stykket, handler om.
Vi ved godt, at situationen på en række punkter er dårlig.
Ministeren redegjorde rimelig omhyggeligt for det, men ellers har vi jo rapporterne fra Amnesty International fra 2012.
Vi har Human Rights Watchs On China fra 2013.
Men det er jo stort set netop de steder, som både FN's højkommissær for menneskerettigheder og fru Ashton, altså EU's højtstående repræsentant – et forfærdeligt navn – på EU's vegne har kritiseret.
Så man kan sige, der er en forholdsvis klar overensstemmelse med, hvor problemerne er, hvor store de er, og hvor sker der fremskridt, og hvor sker der ikke fremskridt, og så de steder, hvor både FN og EU rent faktisk har påpeget det.
Det er jo det, jeg synes det hele handler om: at skaffe sig det rum imellem – set fra Danmarks side – Danmark og Kina og det rum mellem EU og Kina, hvor man kan diskutere det her på baggrund af det strategiske partnerskab, som er indgået mellem Kina og Danmark.
Der står det omhyggeligt skrevet ned, at begge parter respekterer, at der er en dialog om menneskerettigheder.
Jeg synes også, det er interessant for et lille land som Danmark, at vi faktisk spiller en rolle.
Det er ikke, fordi jeg nu vil sige, at vi spiller en kæmpe rolle, men vi spiller faktisk en rolle.
Der tænker jeg specielt på den indsats, som gøres i Kina af Centeret for Menneskerettigheder, og det, vi gør i forhold til retssystemet.
Andre ting er også nævnt af udenrigsministeren, og det synes jeg også er rigtigt.
Men jeg synes egentlig, at jeg især vil fremhæve det, vi gør i forhold til retssystemet.
Mange af de problemstillinger, vi står med – det kan handle om handel med organer, det kan handle om korruption, det kan handle om manglende rettigheder for fængslede, og det kan handle om manglende rettigheder til at udtrykke sig – handler om at få et retssystem til at fungere, sådan at når der bliver skrevet nogle ting ind i lovene, og det er selvfølgelig en anden kamp, f.eks. at tortur bliver forbudt, så skal vi have et retssystem, som sikrer, at det sker.
Jeg blev lidt stolt, da jeg for nogle år siden fandt ud af, at vi faktisk gjorde det.
Jeg tror ikke, at vi praler nok af det, vi gør.
Derfor er der måske også nogle uden for den her sal, som ikke ved, hvad vi gør.
Det er i hvert fald et af de steder, hvor jeg synes jeg kan sige: O.k., her er jeg ret sikker på at Danmark gør en forskel: at vi er med til at påvirke udviklingen, at vi er med til at påvirke en række mennesker i Kina i retning af, at de selv tager fat om at løse de her problemer.
Den sidste bemærkning går på de mere overordnede ting, som har præget diskussionen her.
Det bliver mere et trosspørgsmål.
Tror man, at hvis Kina når omkring de 10.000 dollar i gennemsnitsindtægt – man kan lige slå op og se, at Kina ligger omkring 9.000 dollar – så sker det.
Nej, selvfølgelig sker det ikke kun derfor.
Men hvis vi har et samfund, som uddanner sine folk, sender mange til den vestlige del af verden, lærer en masse om vores måde og vores samfunds måde at fungere på og samtidig får en vis frihed, som gør, at man kan agere selv, så har man jo som samfund langt større chancer for at tage skridt i retning af, at man får et pluralistisk samfund, som respekterer den enkelte og dermed menneskerettighederne.