runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2013-01-17:
Jeg kan forstå, at Venstre har opgivet at få Danmark med i euroen, og det er selvfølgelig godt og positivt, men jeg vil godt spørge, hvad Venstres opfattelse af Danmarks placering så er.
For vi skal være så tæt på euroen som overhovedet muligt.
Betyder det, at vi skal være en integreret del af den yderligere EU-harmonisering, der sker af den økonomiske politik, og som jo er beskrevet skal ende derhenne, hvor den demokratiske kontrol udøves af Parlamentet – Europa-Parlamentet vel at mærke – og hvor de nationale parlamenter skal have en rolle at spille på de områder, hvor det er relevant?
Og hvis man læser papirerne, ser man, at det ikke er ret mange områder.
Så spørgsmålet er: Hvor ser Venstre Danmark i et fremtidigt europæisk samarbejde – som en integreret del sammen med eurolandene, bare ikke med euroen, eller som et land, som har behov for faktisk at formulere sig omkring en selvstændig placering i EU-samarbejdet?
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Jamen igen er det, fordi de problemer, man står over for, kræver fælles løsninger, og derfor er udgangspunktet for os, at de 27 lande skal løse problemerne i fællesskab.
Hvis det så ikke kan lade sig gøre – hvilket det jo f.eks. ikke kan, når det gælder euroen – må man acceptere det.
Men det, der er den helt principielle diskussion her, er jo, om man fremadrettet skal acceptere, at lande står af på nye områder, f.eks. inden for euroen og bankunionen osv.
Men det, som jeg forstår, at hr. Kristian Thulesen Dahl og briterne jo lidt plæderer for, er, at man også på de eksisterende områder skal have lov til at stå af bagudrettet.
Og der siger vi bare, at hvis man begynder at åbne alle de gamle kompromiser, på et tidspunkt hvor man skal kæmpe med gældskrisen osv., så er det altså bare opskriften på, at man aldrig nogen sinde kommer ud af krisen, og det ønsker vi ikke.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-01-17:
Jamen nu sagde fru Lykke Friis jo i sin ordførertale, at det ville være mærkeligt, hvis Danmark kom til de andre og ikke ville acceptere en eller anden form for fleksibelt samarbejde og fleksibel integration, fordi vi sådan set var dem, der var bannerførere for det.
Danskerne sagde nej til Maastrichttraktaten i 1992, men vi sagde ja til Edinburghaftalen i 1993, og dermed sagde vi ja til de her undtagelser.
Det er vel et meget godt tegn.
I Danmark var der en folkeafstemning, der viste, at befolkningen ikke brød sig om unionsudviklingen, men sagde fra og fik nogle undtagelser, og så kunne man godt acceptere det.
Nu handler det vel om, om Danmark skal være bannerfører for, at man udvikler et generelt EU-samarbejde, der respekter sådan nogle ting, og respekterer, at der også kan være andre lande, hvor befolkningerne altså vil noget andet, end vi vil.
Hvorfor så holde krampagtigt fast i, at udgangspunktet er, at vi nødvendigvis skal være fælles om alt, og at et fleksibelt samarbejde kun – som der står – er den sidste udvej, altså at det kun er sidste udvej at vælge at sige, at landene samarbejder mere fleksibelt om det, deres befolkninger giver opbakning til?
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Altså, det, jeg prøver på at redegøre for, er jo sådan set en meget realistisk tilgang til det her.
Ja, vi synes, at man skal holde sammen på EU-flokken af den simple grund, at de problemer, som man står over for, som hovedregel kræver, at man står sammen.
Det kan vi kun gøre i fællesskab, også når vi skal agere på en global scene.
Men når det så er sagt, er man jo netop nødt til at forholde sig til realiteten, og realiteten er jo – hvis man tager den britiske situation – at der ikke på nogen som helst måde er folkelig opbakning til, at de skal ind i euroen, og så står de jo udenfor.
Det er jo det, der så at sige er den realistiske tilgang til det, og som vi så prøver på at redegøre for og fighte for.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-01-17:
Tak til fru Lykke Friis.
Det understreger jo – kan man sige – at der her i Folketinget stadig er en lang række partier, der mener, at det bedste er, at vi alle marcherer i takt mod det samme mål og ender det samme sted, og at al den anden snak om, at der findes et fleksibelt Europa og fleksibel integration osv., er den sidste udvej.
Det er, når man ikke kan andet, at man bliver nødt til at ende dér.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge fru Lykke Friis, om hun ikke kan følge noget af den tankegang, der ligger i professor Peter Nedergaards artikel, som jeg citerede fra tidligere, om, at et fleksibelt Europa frem for et fragmenteret EU bliver EU's overlevelse.
Altså, det er – hvis man skal have et europæisk samarbejde, der er velfungerende – simpelt hen nødvendigt, at man også respekterer, at det skal hvile på et folkeligt mandat; det bliver nødt til at hvile på, hvad befolkningerne synes det er relevant at samarbejde om; og hvis man har som mål, at der skal være et stadig mere integreret Europa, og at det der med et fleksibelt samarbejde kun må være den sidste udvej, så respekterer man ikke, at det skal hvile på det, der er bred folkelig opbakning til.
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Jeg skulle lige være med på, hvad det var for en euroklub, jeg over natten var blevet medlem af, men jeg forstår, at det drejer sig om de partier, som mener, at Danmark skal placere sig så tæt på kernen som muligt, og det medlemskab skriver jeg naturligvis gerne under på.
Og så tør jeg næsten ikke videreudvikle metaforen med at byde op til dans, for så kan jeg jo risikere igen at få kritik af min brug af sportsmetaforer
; så det vil jeg med det samme undlade at gøre.
Altså, i vores tænkning skal en europapolitisk aftale da gøre en række forskellige ting.
Den skal først og fremmest selvfølgelig præcisere, hvad det er, Danmark mener, hvad det er, Danmark skal gå efter i de diskussioner, der kommer nu, om bankunionen, også i forbindelse med de helt konkrete initiativer, der ligger på bordet vedrørende de nationale kontrakter, som hr. Nikolaj Villumsen selv nævner.
Derimod har jeg ikke nogen ambition om, at vi skal sige alt muligt om skatte- og arbejdsmarkedspolitik, fordi vi skal diskutere det, som de andre lande også diskuterer.
Så der skal være en konkret tekst om, hvad Danmark skal mene om de verserende forhandlinger.
Ja, så håber vi også, at man kan blive enige om nogle initiativer om nationale parlamenter og Europa-Parlamentet.
Jeg lægger altså ikke alle vores æg hos de nationale parlamenter.
Det er vigtigt, at vi styrker en demokratisk legitimitet på flere fronter.
Pia Adelsteen (DF), 2013-01-17:
Det er blot et kort spørgsmål.
Retorik er jo en god ting, og jeg kan godt lide, at man fra Enhedslistens side bruger begrebet EU's nedskæringspolitik – så kan vi være enige eller uenige – men det, jeg så vil spørge om, nu når man bruger det begreb, er, om Enhedslisten ville have støttet den her fælles finanspolitik, hvis det havde været en økonomisk politik, som Enhedslisten kunne lide.
Merete Riisager (LA), 2013-01-17:
Vi har ingen planer om at afvige i forhold til fastkurspolitikken.
I forhold til det her med krig er det noget, der er blevet indikeret ved forskellige lejligheder, bl.a. af Venstres folketingsgruppe.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2013-01-17:
Jeg undskylder over for fru Pia Adelsteen, at jeg både var på vej ned fra talerstolen og ikke fik svaret fyldestgørende på det relevante spørgsmål.
Jeg mener selvfølgelig godt, at man kan have en diskussion, samtidig med at der er jurister og embedsmænd, der sidder og undersøger, om det her er noget, man kan.
Man kan godt samtidig have diskussionen om, om det også er noget, man vil.
For det er selvfølgelig klart, at hvis man er fuldstændig enige om, at det ikke er noget, man vil, kommer det andet heller ikke nødvendigvis i spil.
Det kan selvfølgelig være en spændende, teoretisk diskussion.
Hvis det ikke er spørgsmålet, må man jo vurdere, om det er noget, man politisk gerne vil, også i forbindelse med finanspagten.
Og SF støttede op om finanspagten af flere grunde.
Jeg nævnte tidligere, i min tale før frokostpausen, at SF mener, at der er tre hensyn, der skal balanceres, for at vi kan komme ud af krisen, nemlig at finanssektoren skal reguleres, at vi skal have gang i jobskabelsen, og at der skal orden i økonomien.
Vi mente, at finanspagten var en konsolidering af den aftale, der eksisterer i forvejen, om, at vi ikke må overskride de aftaler, vi har, om gæld og underskud.
Pia Adelsteen (DF), 2013-01-17:
Ja, jeg havde jo lige lov til at stille et spørgsmål mere.
Det er også rigtig fint, selvfølgelig skal der være respekt for grundloven osv.
Men jeg studsede bare over den måde, det blev sagt på.
Altså, nu ligger man og bruger en masse tid og en masse kroner på det; embedsmænd er til forhandlinger, politikere er til forhandlinger om en bankunion for at finde ud af, hvordan man bliver enige om nogle ting.
Og først derefter går man ind og ser på, om det så er i strid med noget: Må vi overhovedet gøre det?
Jeg ved det ikke, men det kunne måske være smart at gøre det i den omvendte rækkefølge og spørge: Hvad er det, vi rent faktisk må?
Og er det så noget, vi vil?
For hvis vi ikke vil det, er der jo ingen grund til at bruge al den tid på det. Så er det noget, SF vil?
Og jeg vil bare spørge igen om finanspagten: Var det bare, fordi det var en folkeretlig aftale, som var uden om traktaten, at SF sagde ja til finanspagten?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2013-01-17:
Jeg synes altid, at når man har politiske ønsker i en eller anden retning, må man jo først og fremmest se, om de er i strid med grundloven, om de er i strid med internationale konventioner og aftaler, vi har underskrevet, om der er tale om suverænitetsafgivelse osv.
For hvis det er et klokkeklart nej, altså at der ikke er basis for at gå ind i det, jamen så lukker det jo diskussionen ned, kan man sige.
Jeg kan da også huske, at der har været forslag fremme fra højre side af salen, som har været politiske ønsker, men som har været grundlovsstridige, og så gik man selvfølgelig ikke videre ad den vej.
Og når vi så ved det, ser vi på, om det er noget, vi vil.
Det ville jo være dejligt, hvis alting var sådan, at hvor der er vilje, er der vej, men der er jo nogle restriktioner, og det er måske også meget godt, at der er det.
Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Vi synes, det er godt at samarbejde, men vi synes, det er skidt at tvinge nogle lande til at føre en politik, de ikke ønsker, så det ville vi på ingen måde tvinge nogen til.
Vi støtter eksempelvis en finansskat, hvor lande, der måtte ønske det, kunne gå med, men vi ville afvise, at lande, som ikke ønskede at gå med, skulle tvinges til at være med i det.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2013-01-17:
Jeg synes altid, at historie er spændende, men jeg synes, vi skal forholde os til, hvad vi mener i dag, for hvis vi kigger tilbage på 1992, eksisterede hr. Thulesen Dahls parti jo ikke.
Så på den måde er det svært at lave historiske sammenligninger.
Men det er helt korrekt, som hr. Thulesen Dahl siger det, at med de fire forbehold kunne SF sige ja, fordi det netop var de forbehold, der lå til grund for, om vi ville deltage eller ej.
Det er helt klart.
Og der er det netop også sådan, som hr. Thulesen Dahl sagde, at skatteministeren spillede en central rolle i det.
I dag er det en anden sag.
Der er sket rigtig, rigtig meget.
EU ser meget anderledes ud end dengang.
Vi har det pragmatiske synspunkt, at fleksibel integration er et faktum, fordi vi har nogle forbehold.
Og på et eller andet tidspunkt skal vi jo til stemmeurnerne igen, og så må vi se, hvad befolkningen stemmer.
Og det må vi jo, selv om SF har nogle holdninger til de forskellige forbehold, respektere.
Så derfor mener jeg ikke, at man kan sige andet, end at det er et faktum.
Det skal vi jo få det bedste ud af, og så kan man have en positiv tilgang til nogle ting og en mindre positiv til andre ting.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-01-17:
Tak for svaret – det var meget nyttigt.
Det, der egentlig var mit ærinde, var jo det her med, at hvis man i udgangspunktet er imod Unionen, og hvis man så siger ja til Unionen mod at få nogle forbehold, er det vel et udtryk for, at man – dengang i hvert fald – syntes, at det fleksible samarbejde var en god ting.
Det skulle altså være fleksibelt på den måde, at vi gerne ville være med, SF ville godt være med, hvis vi fik forbehold over for nogle ting.
Så kan man ændre holdning efterfølgende og sådan noget, fred være med det, det må hvert parti jo gøre op med sig selv.
Det, der var min pointe her, var, at så har man vel ment, at fleksibelt samarbejde er godt.
I forslaget til vedtagelse, som vi står med i dag fra SF, er fleksibelt samarbejde en sidste udvej.
Der er søreme forskel på, om noget er en sidste udvej – det kunne det være for japartierne, dem, der ønskede Unionen i 1992, det var deres sidste udvej at få Unionen igennem med nogle forbehold – eller om det er godt.
Er det så ikke dermed sagt, at man ser positivt på fleksibelt samarbejde, og at det ikke bare er den sidste udvej?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2013-01-17:
Tak for hr. Thulesen Dahls rigtig gode spørgsmål.
I 1992 og med de fire forbehold var verden jo en anden, end den er i dag.
Og på nogle punkter har SF ændret holdning og på andre områder ikke – vi fastholder et nej til euroen.
Men ligesom med så mange andre ting handler det jo om indholdet i det, vi beslutter.
Og derfor vil jeg først og fremmest sige, at fleksibel integration er et faktum, fordi den danske befolkning har stemt, som den har gjort.
Vi kan tage en lang diskussion om hvorfor, men det har vi, og vi har så ikke overordnet ændret holdning til euroforbeholdet.
Der kunne vi også få en rigtig lang og interessant diskussion om, hvad der er godt ved euroen, og hvad vi synes er mindre godt osv.
Men det er først og fremmest et faktum, fordi den danske befolkning har stemt ved afstemninger, som den har gjort.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-01-17:
Tak for det.
Jeg synes jo, SF er et interessant parti i EU-sammenhæng på grund af den historie, som SF har.
Det er den nuværende skatteminister, der refereres til her.
Så fik man fire forbehold og kunne så anbefale et ja til Maastrichttraktaten, inklusive de fire forbehold.
Det giver jo anledning til den tro, at SF mener, at et fleksibelt samarbejde er en god ting, for det er udtryk for et fleksibelt samarbejde, at vi ville være med på nogle betingelser, som var anderledes end andre landes.
Og derfor er mit spørgsmål til SF's ordfører i dag: Er det fleksible samarbejde i SF's terminologi kun en sidste udvej, eller er det egentlig også i udgangspunktet en god idé i forhold til at sikre, at landene er fælles om det, de hver især ønsker at være fælles om?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2013-01-17:
For det første skal vi lige dele det op i det juridiske og det politiske, når vi skal tage stilling til, hvad vi mener om det.
Og så skal vi jo selvfølgelig altid vente og se, om det her overhovedet er noget, vi kan gøre.
Og hvis vi kan gøre det, vil vi så gøre det?
Som jeg sagde i min tale, synes jeg, et af de allerstørste problemer, vi står over for, og en af de største trusler – også mod demokratierne og de folkevalgte regeringer i Europa – er finanssektoren og det, at en del banker ikke har opført sig ordentligt.
Vi har mange, mange store banker i Europa.
Vi har banker med en balance, der er større end deres hjemlandes BNP, altså mange gange større.
Vi har banker, der er så store, at når de krakker, så påvirker det ikke kun deres hjemlande – det påvirker os alle sammen.
Derfor synes jeg, der er brug for et tilsyn.
SF har ikke noget problem med et tilsyn, men vi må jo se, hvad det ender med.
Vi kan ikke tage stilling til det før, men jeg vil gerne sige, at min politiske holdning er, at vi bliver nødt til at have meget mere fælles europæisk kontrol med både bank- og finanssektoren.
Pia Adelsteen (DF), 2013-01-17:
Tak for det.
Der var et par ting, der undrede mig i den tale, som ordføreren holdt.
Den ene ting var i forbindelse med finanspagten, hvor ordføreren sagde, at det var en folkeretlig aftale uden om traktaten, og derfor kunne vi godt være med.
Er det derfor, SF er gået med i finanspagten?
Var det, fordi vi godt kunne, eller var det, fordi man gerne ville?
For det er vel indholdet, vi diskuterer, uanset aftaleformen.
Den anden ting, jeg studsede over, var noget i forbindelse med en udtalelse om bankunionen.
Der sagde ordføreren: Vi skal se, om det er noget, vi kan gøre, og derefter, om det så er noget, vi vil. Jeg ved ikke, hvordan ordføreren har det, men jeg har det i hvert fald sådan, at da jeg gik ind i politik, var der nogle ting, jeg ville.
Hvordan det så kommer til at lade sig gøre, finder man ud af.
Men hvor der er vilje, er der vej.
Er det den rækkefølge, man gør det i i forbindelse med bankunionen, altså at man lige skal finde ud af, om man kan, og så, om man vil, eller er det omvendt?
Det hører jeg som et klart nej, og det er jeg glad for.
Spørgsmålet er jo, hvem der skal styre et lands økonomi – om det er landet selv, eller om det er EU – og vi er så enige om, at det skal være landet selv.
Nikolaj Villumsen (EL), 2013-01-17:
Ja, lige præcis, og jeg synes, der er det grundlæggende problem, at man lige nu ser, at magten flytter væk fra borgerne.
Altså, vi havde et folketingsvalg, hvor den danske befolkning valgte at sige fra over for det tidligere flertal her i Folketinget – jeg synes, at Dansk Folkeparti der begik en fejl ved at forringe dagpengene og beskære efterlønnen.
Det, som den danske befolkning stemte for, var jo, at man kunne foretage offentlige investeringer for at komme ud af krisen ved at skabe arbejdspladser, og så gik et flertal i Folketinget hen og tilsluttede sig finanspagten.
Jeg tror, at hr. Lars Løkke Rasmussen klappede i hænderne, da han så centrum-venstre-partierne i Danmark binde sig til den politik.
Derfor var vi også store modstandere af det i Enhedslisten.
Lige nu ser man jo gang på gang, at de her nedskæringer ikke hjælper landene ud af krisen, men at det bliver værre og værre.
Jeg har ikke set et eneste eksempel i et EU-land på, at nedskæringspolitikken har hjulpet, så jeg synes, at vi skal sadle om.
Søren Espersen (DF), 2013-01-17:
Det er en meget mystisk påstand, der kommer, om, at Danmark ikke deltager i piratjagten i Det Indiske Ocean.
Jeg kan oplyse Socialdemokraternes ordfører om, at Danmark faktisk i høj grad har stået i spidsen for hele aktionen.
Man er oven i købet blevet bedt om fra dansk side at lede den internationale aktion, både »Absalon«, »Esbern Snare« og nu også »Iver Huitfeldt«.
Så det er noget værre vrøvl at sige, at det afholder os fra at deltage i piratjagten.
Der blev sagt, og det forstår jeg, at Danmark fik henvendelsen, fordi vi er veluddannede og dygtige.
Jeg er enig.
Hvad har det så med det andet at gøre?
Hvorfor er det så, at Socialdemokratiet gang på gang på møder har fortalt, at vi slet ikke kan deltage i noget, hvis vi ikke er med i et forsvarssamarbejde?
Det kan vi da!
Det er ren og skær ideologi, at man skal med, og det vil jeg gerne have en bekræftelse på, altså at der ikke er nogen som helst militærfaglige eller politiske årsager til, at vi ikke kan deltage i, præcis hvad vi vil, altså at det er ren og skær ideologi.
Er det ikke korrekt?
Jens Joel (S), 2013-01-17:
Man skal bevare mulighederne på hånden, siger ordføreren.
Skal jeg forstå det sådan?
For så er jeg ærlig talt noget bekymret over, at Liberal Alliance gerne vil beholde muligheden for at droppe fastkurspolitikken.
Det ville være et ekstremt vidtgående signal, som jeg kraftigt vil advare mod at man sender, for det gør man kun én gang.
Så er troværdigheden omkring fastkurspolitikken jo faktisk fjernet.
Så det håber jeg vi kan få dementeret, og at vi en gang for alle kan få slået fast, at det ikke er, fordi vi ønsker at fravige det.
Og dermed er det jo også en anerkendelse af, at vi ikke kommer til at føre en økonomisk politik, som er løsrevet fra det, man gør i eurozonen.
Det var en del af ordførerens ordførertale, og det synes jeg ærlig talt er en fordom og en udokumenteret påstand, der ikke klæder debatten.
Så kan vi få den aflivet?
Merete Riisager (LA), 2013-01-17:
Som det altid er tilfældet, handler det om at få løst de største problemer først.
Så det er det, vi er allerallermest optaget af.
Det er den primære udfordring her.
Så kan vi bagefter kigge på, hvordan vi eventuelt kan redefinere samarbejdet, men det handler altså om at stoppe styrtblødningen først.
Der er slet ikke nogen grund til at aflevere sine muligheder for at føre en aktiv finanspolitik til Bruxelles, når man kan bevare mulighederne, for der er ikke nogen, der ved, hvilke muligheder vi får brug for om 2, 5 eller 10 år.
Jens Joel (S), 2013-01-17:
Jeg vil gerne følge op på både hr. Nikolaj Villumsens og fru Lykke Friis' indlæg, så vi bliver i Storbritannien.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge Liberal Alliance, der jo tilsyneladende er meget fascineret af Storbritanniens tilgang til det, om det, man bl.a. ønsker at renoncere på, altså at tage væk, er beskyttelsen af arbejdstagere, sådan som man i Storbritannien har foreslået det, eller hvad det præcis er, man gerne vil have EU skal gøre mindre af.
Jeg er godt klar over, at min kritik af Liberal Alliance nogle gange kan blive lidt ukonkret, men det er faktisk, fordi jeg bruger time efter time hver eneste fredag på at prøve på at finde ud af, hvad det er, Liberal Alliance har lyst til at tage ud.
Det har jeg meget svært ved at finde ud af.
Jeg har meget svært ved at finde ud af, hvad det er, der skal være mindre af EU, for man hører altid, at vi skal have et slankere EU.
Så punkt 1 er det med, at det er arbejdstagerrettighederne, som er en sten i skoen på det indre marked.
Punkt 2 er noget andet, som vi har diskuteret meget, nemlig den økonomiske politik, og der er der jo bred konsensus her i Folketinget om fastkurspolitikken, og det er baggrunden for, at vi tiltræder finanspagten, hvilket Liberal Alliance som bekendt er meget imod.
Så er det naturlige spørgsmål: Ønsker man også at gøre op med fastkurspolitikken?
Merete Riisager (LA), 2013-01-17:
Man kan sige, at det ændrer i hvert fald ikke på Liberal Alliances holdning, som jo er den, at vi ønsker, at briterne skal forblive i EU, for vores analyse er jo, at hvis briterne udtræder fuldstændig af EU, vil det give et langt større pres på små lande som Danmark for at tilslutte sig hele det her økonomiske samarbejde, som fuldstændig vil udradere vores egen beslutningskompetence på det økonomiske område.
Så vi ønsker ikke at blive suget ind i det samarbejde.
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Ja, jeg må så konstatere, at vi har en forskellig definition af at latterliggøre nogen.
Jeg synes bestemt ikke, at de betragtninger er at latterliggøre nogen.
Jeg noterede mig også, at hr. Kristian Thulesen Dahl jo var inde på, at der er nogle indenrigspolitiske mekanismer, der gør, at David Cameron kommer til at lancere de ideer, som han gør, i talen i morgen – men lad det nu ligge.
Jeg synes, at det så også er vigtigt at se på, at Storbritannien jo ikke bare er David Cameron.
Jeg tror, at han måske arbejder lidt mere med vækst, end andre gør i visse lande.
Jeg tænker på de udtalelser af erhvervsministeren, der var i går.
Men min pointe var en anden.
Min pointe var at sige, at han jo så klart har sagt, at det ville være et forfærdelig dårligt signal at sende, hvis der kommer usikkerhed omkring Storbritanniens medlemskab af EU.
Og han har også sagt, at det vil være med til at styrke den økonomiske krise, hvis der kommer usikkerhed om, at briterne skal være medlem af EU.
Gør det indtryk på ordføreren, eller er Vince Cable helt galt afmarcheret?
Merete Riisager (LA), 2013-01-17:
Jamen det vil jeg da tillade mig at mene at man gør i Venstre og har gjort ved en del lejligheder.
Senest havde fru Ellen Trane Nørby et indlæg på Altinget, hvor hun talte om briternes kræmmermentalitet, og hun indikerede, at det udelukkende var et indenrigspolitisk anliggende, når briterne gik ind i at få skabt et slankere EU og et bedre samarbejde.
Det mener jeg faktisk er at tale det store arbejde, som briterne er i gang med, noget ned.
Lykke Friis (V), 2013-01-17:
Det er jo fair nok, at man kan være uenige om ting, men jeg synes bare, at bemærkningen om, at der var nogen, der skulle have skoset og latterliggjort den britiske holdning, sådan står lidt hen i det uvisse.
Hvem er det i den danske debat, der sådan skoser og latterliggør den britiske holdning?