Mogens Lykketoft (S), 2008-03-11:
Jeg takker formanden for velviljen.
Jeg tror, det giver den mest reelle debat, at jeg får lejlighed til nu i starten at begrunde beslutningsforslaget på vegne af forslagsstillerne og give nogle bemærkninger til det.
Vi har ønsket en undersøgelseskommission, ikke primært for at få nogen dømt for noget, men fordi vi mener, at det er den eneste vej til under vidnepligt at få kortlagt forløbet fuldt ud: Hvad var Statsministeriets, statsministerens, udenrigsministerens, Udenrigsministeriets, Forsvarsministeriets og efterretningstjenesternes rolle og rådgivning op til, at Danmark tog denne enestående og efter min opfattelse katastrofale beslutning at gøre sig politisk og militært medansvarlig for invasionen i Irak.
Formålet er at få det samlede forløb udtømmende bedømt for at immunisere imod, at vi igen nogen sinde ureflekteret i halen på en supermagt går ind i en krig på baggrund af nogle skrøner og i strid med det store flertal af medlemslandene i FN og deres opfattelse af, hvordan problemet skulle løses.
Vi kom ind i krigen på en løgn om masseødelæggelsesvåben og forbindelse til international terrorisme.
Vi kom ud af den på en løgn om, at der var mere sikkerhed i det sydlige Irak, da vi gik, end da vi kom.
I lyset af statsministerens udtalelser på det sidste private besøg hos præsident Bush er jeg i modsætning til statsministeren af den opfattelse, at historiens dom vil være uhyre hård, både over for præsident Bush og over for den danske statsminister, der bragte os ind som medansvarlige for den her aktion.
Vi advarede indtrængende mod at tage et medansvar for aktionen, ikke fordi vi kunne afvise truslen om masseødelæggelsesvåben på det tidspunkt, men fordi FN's våbeninspektører sagde, at de kunne opklare sagen uden krig.
Nogle af os, Socialdemokraterne, accepterede siden hen at sende folk ned for at sikre freden.
USA's indsats efter invasionen var en serie af katastrofale fejltagelser med opløsning i stedet for omskoling af Iraks hær, politi og centraladministration, manglende forståelse for de meget dybe kløfter, der eksisterede i det irakiske samfund, satsning på korrupte og uvidende eksilpolitikere, og valg gennemført uden institutioner, der førte til vold og borgerkrig i stedet for noget, der kunne ligne et demokrati.
Der kom ikke mindre terrorisme af invasionen i Irak, der kom mere terrorisme.
Der kom ikke mere stabilitet i den mellemøstlige region ved invasionen i Irak, der kom mindre stabilitet, og hundrede tusinder af menneskeliv er gået tabt.
Nu er der så nogle, der optimistisk mener, at der efter den sidste amerikanske troppetilførsel er mere stilhed.
Nobelpristageren Joseph Stiglitz har regnet ud, at det har kostet 3.000 mia. dollars.
Der kunne være gjort en ufattelig stor indsats i denne verden for at skabe større stabilitet og mindre terror for 3.000 mia. dollars.
Nu er de blevet brugt med det modsatte resultat.
Lad mig afslutningsvis sige, at vi i særlig grad har interesseret os for, hvad det var, efterretningstjenesten fortalte regeringen om realiteterne i Irak før beslutningen om at invadere Irak.
Det har vi gjort, fordi vi jo har et notat, vi har fået adgang til, fra lige efter invasionen, hvor efterretningstjenesten giver et meget mere usikkert og nuanceret billede end det, den amerikanske regering fremførte, i øvrigt ved at bruge Colin Powell til meget mod hans vilje at fremføre forkerte og løgnagtige påstande.
Men vi ved også, at regeringen fik et notat fra den samme efterretningstjeneste i ugerne op til, at den besluttede sig for at deltage i invasionen.
Det har vi ikke kunnet få adgang til, og i forhold til efterretningstjenesten synes jeg, det er en mærkelig og dæmoniserende politik, regeringen her fører.
Storbritanniens regering har jo fået ordre til af Information Commissioner at udlevere regeringens drøftelser om beslutningen om at gå ind i Irak.
Jeg synes, det tilsvarende ville tjene den danske regering til ære, at den frivilligt, og uanset hvad der er flertal for med det her beslutningsforslag, gjorde noget tilsvarende.
Det er mærkeligt, at der skal være mere hemmelighed om dette lille lands beslutningsproces end om de store krigsdeltageres beslutningsproces.
Det er også mærkeligt, at der næsten er en entusiastisk stemning i Folketinget for at lave en analyse af efterretningstjenestens rolle i Blekingegadesagen, som er 20 år gammel, men hvad der er blevet sagt og gjort som understøttelse af regeringens beslutning om den mest katastrofale deltagelse i en international aktion i nyere danmarkshistorie, kan vi ikke få adgang til.