Brian Mikkelsen (KF), 2009-12-11:
I B 31 foreslås det, at der bliver nedsat en undersøgelseskommission vedrørende begivenhedsforløbet i det, som forslagsstillerne omtaler som krigsfangesagen.
Undersøgelseskommissionen skal efter forslaget undersøge syv konkrete forslag, som er nævnt i beslutningsforslaget.
Som begrundelse for forslaget om nedsættelse af en undersøgelseskommission anføres det i beslutningsforslaget, at det nu er over 7 år siden, at danske soldater tilbageholdt afghanere mistænkt for at være talebansoldater og senere udleverede dem til USA's varetægt.
Befolkningen og Folketinget har ifølge forslagsstillerne ikke fået tilfredsstillende svar på de yderst principielle spørgsmål, som sagen efter forslagsstillernes opfattelse rejser.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget beskrives disse spørgsmål på følgende vis: »Spørgsmål om Danmarks overholdelse af internationale konventioner i krigstid og om regeringens pligt til at give Folketinget korrekte oplysninger.« Jeg synes, jeg indledningsvis vil fremhæve, at sagen om danske styrkers tilbageholdelse og overladelse af 31 personer til amerikanske styrker i 2002 i første række henhører under forsvarsministeren og udenrigsministeren.
Det, som jeg vil redegøre for i dag, er derfor alene regeringens holdning til spørgsmålet om nedsættelse af en undersøgelseskommission i sagen.
Lov om undersøgelseskommissioner hører som bekendt under justitsministerens område.
For så vidt angår sådanne spørgsmål, skal jeg henvise til forsvarsministeren og udenrigsministeren.
Jeg vil godt starte med at slå fast, at regeringen ikke kan støtte forslaget om at nedsætte en undersøgelseskommission, da regeringen ikke mener, at der er behov for yderligere undersøgelser af tilbageholdelsessagen fra 2002.
Dette skyldes først og fremmest, at sagen efter regeringens opfattelse er tilstrækkeligt belyst ved bl.a. regeringens redegørelse af 13. december 2006 for de faktuelle og retlige spørgsmål i tilknytning til de danske styrkers tilbageholdelse og overladelse af personer i Afghanistan i første halvår 2002.
Hertil kommer, at statsministeren, udenrigsministeren og forsvarsministeren både mundtligt og skriftligt har besvaret flere hundrede spørgsmål om sagen, ligesom der har været gennemført adskillige samråd.
Endvidere er Folketinget af flere omgange blevet givet adgang til fortrolige dokumenter fra bl.a. forsvaret.
Jeg vil ikke her gennemgå regeringens redegørelse i detaljer, men den besvarer på baggrund af en grundig gennemgang af sagens faktiske forhold og de relevante folkeretlige regler bl.a. det, der vel må betegnes som de to hovedspørgsmål for den kommission, der foreslås nedsat, nemlig: Overholdt Danmark sine folkeretlige forpligtelser ved at overlade de tilbageholdte personer til amerikansk varetægt?
For det andet: Misinformerede regeringen Folketinget med oplysningen om, at danske styrker ikke har taget krigsfanger i Afghanistan?
Som det fremgår helt eksplicit, meget tydeligt af redegørelsen, er det regeringens opfattelse, at Danmark ikke overtrådte sine folkeretlige forpligtelser ved at overlade de tilbageholdte til amerikansk varetægt, ligesom det er regeringens opfattelse, at man ikke har misinformeret Folketinget ved at oplyse, at de danske styrker ikke har taget krigsfanger i Afghanistan.
Det er fortsat regeringens opfattelse.
Regeringen ser derfor ikke noget behov for at foretage en yderligere undersøgelse af tilbageholdelsessagen.
Ud over den omstændighed, at tilbageholdelsessagen efter regeringens opfattelse er tilstrækkeligt belyst, kan der også peges på en række andre forhold, der taler imod at nedsætte den foreslåede undersøgelseskommission.
Det første, jeg vil fremhæve, drejer sig om den retssag, der for tiden verserer ved Østre Landsret.
En person, der angiveligt var blandt de tilbageholdte, har anlagt en sag ved domstolene mod Forsvarsministeriet, hvor han bl.a. har nedlagt påstand om, at Forsvarsministeriet skal være erstatningsansvarligt for overleveringen af ham til amerikansk varetægt, hvor man hævder at han blev mishandlet.
Til støtte for denne påstand er det fra sagsøgerens side bl.a. anført, at Forsvarsministeriet ved tilbageholdelsen påtog sig et ansvar for ham i forhold til dansk ret og den danske stats folkeretlige forpligtelser.
Sagsøgeren har også anført, at Forsvarsministeriet er ansvarligt for den krænkelse, som han hævder at de amerikanske styrker har påført ham efter udleveringen.
Efter min opfattelse betyder den retssag, at uanset hvad man måtte mene om behovet for at nedsætte en undersøgelseskommission i henhold til sagen fra 2002, er det i alle tilfælde ikke det rigtige tidspunkt at nedsætte en undersøgelseskommission.
Mit synspunkt er ikke, at domstolene under retssagen nødvendigvis kommer til at tage stilling til alle de spørgsmål, som forslagsstillerne ønsker at en undersøgelseskommission skal beskæftige sig med, men der er en risiko for, at domstolene under retssagen, afhængigt af hvordan sagsøgeren vælger at føre sagen, og hvordan domstolene tilrettelægger bevisførelsen, kommer til at tage stilling til to af de centrale spørgsmål, som en undersøgelseskommission ifølge forslaget skal forholde sig til.
Det drejer sig for det første om, hvorvidt det var i overensstemmelse med Danmarks folkeretlige forpligtelser, at de tilbageholdte personer blev overladt til amerikansk varetægt.
For det andet vil retten kunne komme til at tage stilling til, hvilken status de tilbageholdte havde, og denne problemstilling fremstår som kernen i de spørgsmål, som en kommission ifølge beslutningsforslaget vil skulle beskæftige sig med.
Mon ikke, tror jeg, de fleste kan tilslutte sig det synspunkt, at man ikke bør nedsætte en undersøgelseskommission til at vurdere retlige spørgsmål, samtidig med at der verserer en retssag ved domstolene, hvor der kan blive taget stilling til de samme spørgsmål.
Det synspunkt hænger jo bl.a. sammen med, at man vil kunne risikere, at domstolene og en undersøgelseskommission anlægger forskellige retlige vurderinger af de samme spørgsmål.
Hvis man ser bort fra, at sagen allerede er tilstrækkeligt belyst, bl.a. i regeringens redegørelse, og fra forholdet til den verserende retssag, er der i alle tilfælde grund til at knytte nogle bemærkninger til den opgave, som kommissionen ifølge forslaget skal løse.
Formålet med en undersøgelseskommission er således at skabe grundlaget for andre myndigheders beslutning om, hvorvidt der skal gøres f.eks. disciplinært ansvar eller strafansvar gældende mod ansatte i det offentlige.
En undersøgelseskommissions opgave er derimod ikke at tage stilling til eller afgøre de retlige spørgsmål.
Det er ikke en opgave for en undersøgelseskommission.
Regeringen mener som nævnt ikke, at der er behov for en yderligere undersøgelse af sagen, men hvis man læser det foreliggende beslutningsforslag, vil man se, at det er påfaldende, at forslagsstillerne tilsyneladende heller ikke selv ønsker en egentlig undersøgelse af sagen.
Jeg kan f.eks. henvise til bemærkningerne til forslaget, hvor det anføres, at de tilbageholdte personer var berettiget til krigsfangestatus, og at Danmark derfor har forbrudt sig mod sine folkeretlige forpligtelser ved at udlevere dem til amerikansk varetægt.
I forslagets bemærkninger anføres det også, at forsvarsministeren, da de tilbageholdte personer efter forslagsstillernes opfattelse havde krigsfangestatus, har givet Folketinget forkerte oplysninger ved i et folketingsspørgsmål at oplyse, at der ikke var taget krigsfanger.
Det står ikke klart for mig, hvorfor forslagsstillerne vil nedsætte en undersøgelseskommission, når det tilsyneladende ikke – i hvert fald ikke ifølge forslaget her – er for at skabe klarhed over et faktisk hændelsesforløb, og når forslagsstillerne i vidt omfang har lagt sig fast på svaret for de retlige spørgsmål, som kommissionen skal undersøge.
Et andet forhold, der taler imod at nedsætte den foreslåede undersøgelseskommission, drejer sig om forsvarsministerens afgivelse af oplysninger til Folketinget.
På det punkt skal kommissionen ifølge forslaget undersøge, om forsvarsministeren ved afgivelse af f.eks. regeringens redegørelse gav Folketinget forkerte oplysninger.
Når det gælder ministre, vil en undersøgelseskommissions opgave derfor i praksis først og fremmest være at undersøge og redegøre for de faktiske forhold, som har betydning for Folketingets stillingtagen til en ministers politiske eller retlige ansvar.
Jeg kan i den forbindelse også henvise til, at flertallet i undersøgelseskommissionen i Dan Lynge-sagen med henvisning til netop § 4, stk. 4, undlod at tage stilling til, om Justitsministeriet i forbindelse med en skriftlig besvarelse af et folketingsspørgsmål havde formuleret svaret på en måde, som betød, at besvarelsen kunne karakteriseres som urigtig eller vildledende.
Det hang efter flertallets opfattelse sammen med, at man herved samtidig ville tage stilling til, om formuleringen af svaret havde bragt ministeren i konflikt med § 5, stk. 2, i ministeransvarlighedsloven.
Jeg skylder dog at nævne, at en enig kommission fandt, at den var berettiget til at udtale, at det omhandlede skriftlige svar ikke indeholdt urigtige oplysninger.
Ikke desto mindre synes jeg, at man skylder forslagsstillerne at fremhæve risikoen for, at en undersøgelseskommission kun i begrænset omfang vil forholde sig til et af de spørgsmål, som vel må betragtes som et af hovedspørgsmålene for forslagsstillerne, nemlig om forsvarsministeren har afgivet urigtige oplysninger til Folketinget.
Sammenfattende vil jeg sige, at regeringen altså ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Det skyldes navnlig, at det som sagt er regeringens opfattelse, at sagen om de danske styrkers tilbageholdelse og overladelse af 31 personer til amerikanske styrker er tilstrækkeligt belyst i regeringens redegørelse af 13. december 2006.
Hertil kommer, som også nævnt, at der er en række andre forhold, som taler for, at man ikke nedsætter den foreslåede undersøgelseskommission.