Connie Hedegaard (KF), 2007-03-13:
Normalt er det kutyme, at man starter med at takke ordførerne nærmest rent rutinemæssigt for at have stillet sådan en forespørgsel.
Men denne gang kan jeg sige til hr. Per Clausen, at det virkelig kommer fra hjertet.
For jeg synes, det er utrolig flot timet og meget, meget generøst af Enhedslisten, der jo som bekendt er EUmodstandere, så få dage efter at regeringen har været med til at kæmpe et ambitiøst resultat hjem i EU, at give os en lejlighed til her virkelig at glæde os over det samlet i Folketinget.
Så stor tak til hr. Per Clausen og Enhedslisten for det.
Internationalt har vi jo fra regeringens side lagt pres på, at vi kan sikre, at det er EU, der viser lederskab i de globale klimaforhandlinger.
Hvorfor nu det?
Og det er derfor, der er så stor grund til at glæde sig over det markante resultat fra topmødet.
Derfor var det meget, meget glædeligt, at det lykkedes – ganske vist ikke uden kamp, ikke uden sværdslag, ikke uden at ganske mange har måttet trække ganske meget – at få et markant resultat hjem med et mål om en CO2-reduktion i 2020 i størrelsesordenen 30 pct., et bindende mål for 20 pct. vedvarende energi, øget energieffektivitet og bindende mål for energieffektivitet i EU, mål for biobrændstoffer og vel og mærke forudsat, at det er bæredygtige biobrændstoffer, og en lang række andre ting, som man vil kunne erfare, når man læser ned i papirerne i topmødeerklæringen.
Nu er det altså ikke bare i ord, at EU er førende i de globale klimaforhandlinger, vi kan virkelig også vise, at vi er det i handling.
Så det var en stor dag for Europas miljøpolitik, og det var en stor dag for den linje, den danske regering har været bannerfører for, også i EU.
Det vigtigste virkemiddel til at opnå målene herhjemme er den energihandlingsplan, som stats- og regeringscheferne jo altså godkendte, og som jeg sagde, var det ikke mindst vigtigt, at det med det bindende mål for vedvarende energi kom i hus.
Det er et af de centrale værktøjer.
Det er jo det, der er det springende punkt.
Ét er at have ambitiøse mål sådan på papiret og i ord, men det svære er jo altså at vise vejen ad hvilken.
Hvordan kommer vi helt konkret derhen?
Der arbejder regeringen bl.a. aktivt for en revision af EU’s kvotedirektiv.
Især er der behov for en harmonisering af tildelingsreglerne, som i øjeblikket er meget forskellige i de enkelte medlemslande.
Fra dansk side har det også meget høj prioritet at få flytrafikken inddraget efter 2012 i det fremtidige klimaregime.
Det er derfra, der kommer voksende udledninger.
Det gør der i øvrigt også fra skibe, hvorfor det også er vigtigt at få skibe til at være omfattet af kvotesystemet.
Ligeledes ser vi også positivt på den kommende regulering af transportsektoren, hvor regeringen som bekendt arbejder for, at vi på EUplan får en målsætning om, at kravene til bilers udledning bliver, at de ikke må udlede mere end 100 g CO2 pr. kørt kilometer, og her taler vi altså ikke om på meget lang sigt, men sådan i løbet af en overskuelig årrække.
Der er altså en lang række ting i gang på europæisk plan.
Der er mange ting i gang på det nationale plan – det skal jeg komme tilbage til.
Men man kan sige, at beslutningen på Det Europæiske Rådsmøde jo kommer efter, at FN’s Klimapanel og de flere tusinde forskere, der er repræsenteret der, har gjort det klart for vel efterhånden alle, at den globale opvarmning, vi har oplevet siden midten af det 20. århundrede, efter alt, hvad forskerne kan fortælle os, er menneskeskabt.
Det er det, der er problemet.
Samtidig slår rapporten fast, at den globale opvarmning foregår langt hurtigere end hidtil antaget, og man kan sige, at det jo ikke er sådan, at det er fuldstændig lammende nyheder for os, der sidder her.
Det, der er det nye ved den fjerde rapport fra FN’s Klimapanel, er, at den siger, hvad den siger, med endnu større sikkerhed, med endnu større tydelighed.
Man kan så sige, at rapporten altså derfor ikke ændrer ved forudsætningerne bag regeringens lange række af tiltag.
Vi vidste godt noget om de her tal, som de kom med.
Vi ved godt, at der skal handles på dem, og derfor er der også sat en lang række ting i gang – også før denne nye fjerde rapport kom.
Vi arbejder fra regeringens side aktivt på flere niveauer: internationalt, europæisk og nationalt.
Hvis jeg skal kigge lidt på det internationale, vil jeg sige, at det jo er så utrolig vigtigt, at EU kan spille ind med troværdighed og med noget markant, for det er jo det, der i sidste ende skal få os til at nå at handle hurtigt nok, altså, at vi får en bindende international aftale, hvor vi får lande som USA med, hvor vi får de store udviklingslande som Kina, Indien, Brasilien, Argentina osv. med; nogle af de nye, stærke økonomier skal med i en fremtidig aftale.
Det er også en af grundene til, at regeringen på Danmarks vegne har tilbudt os som vært for den internationale klimakonference i 2009, for det er jo altså det år, hvor vi meget gerne skal have afløseren for det nuværende regime på plads, hvis ikke vi skal risikere, at der kommer et hul mellem, at det nuværende regime udløber i 2012, og det, der så skal følge efter.
En ting, der ikke har fået så meget opmærksomhed i dagene efter topmødet, er, at det jo faktisk også nu er skrevet ind i topmødeerklæringen, at man gerne skal have et mandat fra de internationale klimaforhandlinger formuleret på den næste klimakonference, der finder sted i Indonesien til december, med henblik på at en international aftale kan afsluttes i 2009.
Det er mig bekendt første gang, at EU ligesom får skrevet det decideret ind i sådan en beslutning.
Jeg er sikker på, at et dansk værtskab vil give Danmark en unik mulighed for at præge den internationale dagsorden på klimaområdet, og det vil også give os en mulighed for at sikre den nødvendige fremdrift i de internationale forhandlinger i de kommende år.
Skulle det lykkes os, vil vi også se det som vores opgave at samarbejde med de kommende par års værter, nemlig Indonesien og Polen, om at se de næste 3 år som en sammenhængende proces frem mod et nyt internationalt klimaregime.
Et andet eksempel på, hvordan vi fra dansk side har sat dagsordenen og skabt fremdrift i de internationale klimaforhandlinger, er jo grønlandsdialogen, hvor jeg inviterede 25 miljøministre fra hele verden til Grønland, dels for at de ved selvsyn kunne se klimaforandringerne i Arktis, få nogle fælles referencepunkter, dels for at have en langt mere uformel dialog, og det viste sig jo heldigvis, at den dialog var med til, at der kom fornyet fremdrift i de internationale klimaforhandlinger.
Jeg kan sige, at da vi fulgte op på grønlandsdialogen sidste år i juni i Sydafrika, var et af de mål, vi satte under dialogen, at det næste skulle være, at det ikke kun var et anliggende for miljøministre, det skulle være et anliggende for statsog regeringschefer at forholde sig til klimaudfordringen.
Også i det lys er sidste uges beslutning selvfølgelig utrolig positiv.
Det næste arrangement bliver i Nordsverige, hvor vi altså følger op hele tiden og prøver i det uformelle regi at holde gang i fora, hvor man uformelt kan drøfte fuldstændig konkrete bud på, hvordan en kommende klimaaftale kan se ud.
Jeg vil nævne et tredje og sidste eksempel på, hvordan Danmark også prøver at præge dagsordenen.
Vi har her den 8. maj taget initiativ til en høring i det amerikanske senat, hvor vi vil vise, hvad det er, vi gør i EU, der gør, at CO2-udledningerne vil falde, hvorimod de bliver ved med at stige i USA.
Det er jo også en måde at prøve at præge den amerikanske diskussion på, samtidig med at vi jo altså også kan vise, hvad det faktisk er for nogle gode løsninger, vi har at tilbyde.
Vi har sendt en national allokeringsplan ud nu.
Vi har en miljøteknologisk redegørelse, og lige om lidt kommer den miljøteknologiske handlingsplan, hvor der bl.a. er partnerskaber på en lang række centrale områder, hvor Danmark står stærkt inden for miljøteknologi og energiteknologier, og hvor vi som noget nyt puljer alle de ressourcer, der er forskningsmæssigt, myndighedsmæssigt, virksomhedsmæssigt osv.
Vi har haft udvalg siddende, der er kommet med bud på, hvordan vi kan placere vindmøllerne til havs og til lands, og jeg tror, at alle, der sidder og tager del i den her debat, ved, at det er en af vores helt store udfordringer i de kommende år.
Det er jo let nok at sætte målene, men der kommer altså til at følge nogle beslutninger, der kan ses udeomkring i landskabet deraf, og der håber jeg altså meget, at de samme partier, som er enige med os i, at vi skal have ambitiøse mål for vedvarende energi, også vil hjælpe med til at tage medansvar for den anden del af opgaven.
Vi har også fordoblet forskningsindsatsen.
Vi har sat penge af ikke mindst til forskning i andengenerationsbiobrændsler; der er kommet demonstrationsprojekter, og de første vil komme i gang her meget, meget snart for offentlige midler.
Jeg kunne nævne en lang række ting.
Som sagt er der også en allokeringsplan, hvor vi jo først og fremmest fastlægger kvoterne for virksomhederne og især for el- og energiselskaberne.
Derudover igangsættes der yderligere nye hjemlige klimatiltag, og endelig fortsætter Danmark sin aktive klimaindsats i Østeuropa og i ulandene.
I strategien lægger vi som bekendt op til, at vi skal fordoble andelen af vedvarende energi i år 2025, således at vores energiforbrug dér vil være minimum 30 pct.
Men kommer der nye teknologier, nye muligheder undervejs, kan det justeres, og det kan kun justeres opad.
Så har vi sat et øget energisparemål, sådan at vi nu har et energisparemål, der hedder 1,25 pct. om året, og samtidig lægger strategien altså op til at fordoble den offentligt finansierede forskningsindsats, så den fremover kommer til at udgøre 1 mia. kr. om året på det her område.
Ud over at reducere vores udledninger er det selvfølgelig også afgørende, at vi sikrer vores samfund mod de klimaforandringer, som vi må forvente vil ramme vores land i fremtiden, og derfor vil jeg bare ganske kort nævne, at vi jo også har taget initiativ fra regeringens side til at udarbejde en dansk klimatilpasningsstrategi, som skal belyse, hvordan Danmark bedst kan tilpasse sig de fremtidige klimaforandringer.
De vil bl.a. stille krav til, hvordan vi bygger vores huse.
Det er noget, vi skal tage højde for, når vi laver infrastrukturanlæg, når vi laver nye store offentlige byggerier osv.
Til allersidst vil jeg sige, at det jo også er vigtigt, at alt det her ikke kun har noget med politikere og myndigheder og virksomheder at gøre.
Det er også utrolig vigtigt at få den danske befolkning med i den her diskussion.
Det er vigtigt at få koblet menneskers daglige forbrug og hverdag sammen med klimaproblematikken, og derfor er det vigtigt, at alle gør en indsats.
Uden det bliver det umuligt andet end at sætte mål.
Så kan vi godt tage til internationale konferencer, vi kan såmænd også godt hive nogle gode resultater med hjem, men det er jo den enkelte dansker, den enkelte borger, der i sit daglige liv skal være med til også at handle anderledes i morgen, end man gjorde i går.
Hvis f.eks. forbrugerne efterspørger klimavenlige produkter, ja, så viser al erfaring, at markedet og virksomhederne hurtigt følger efter, fordi tingene hænger sammen.
Der er altså en sammenhæng mellem det, man kunne kalde den store miljøpolitik og den lille miljøpolitik.
Og uden den lille miljøpolitik batter den store miljøpolitik ikke nok.
Kun sammen kan vi flytte noget.
Derfor vil regeringen her fra slutningen af måneden og et år frem gennemføre klimakampagnen »Et ton mindre«, som har til formål at give den enkelte borger helt konkrete råd, helt konkrete redskaber til at mindske sin CO2-udledning, f.eks. gennem valg af transportform, valg af elektriske apparater og opvarmningsform, ferieformer osv.
Et centralt element i kampagnen vil være en såkaldt CO2-beregner, hvor personer kan beregne deres helt personlige CO2-udledning, og man kan såmænd også afgive et løfte om at reducere det.
Man får altså noget hjælp til, hvad man helt præcis kan gøre.
Vi er også gået i dialog med både kommuner og erhvervsliv for at få dem til at trække med.
Både kommuner og virksomheder har jo også noget at byde på.
Så man kan sige, at det sådan set går helt fra toppen i FN, i klimaforhandlingerne og helt ned til det enkelte individ – der har vi som samfund en lang, lang række initiativer i gang.
Bundlinjen er, at regeringen tager de globale klimaforandringer særdeles alvorligt, og vi arbejder aktivt nationalt såvel som internationalt for at mindske udledningen af drivhusgasser.
Vi har igangsat en række ambitiøse initiativer, der skal sikre, at Danmark går forrest i kampen mod klimaforandringer, og jeg mener sådan set, at de, der nærmest har gjort det til en levevej sådan hele tiden at problematisere, om det nu også kan være rigtigt, om det nu også forholder sig sådan, i hvert fald fik syn for sagn, da 27 statsog regeringschefer i sidste uge var med til at sætte en fælles ambitiøs europæisk dagsorden.
Forhandling