Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Jeg siger tak til udenrigsministeren for hans grundige besvarelse.
Besvarelsen var jo dog, hvad jeg måske også havde forudset, overfladisk i synet på sharialoven og den trussel, som den udgør, for sharia er jo en fantastisk foranstaltning for den stærkt troende muslimske mand.
Han får det jo, som han vil have det.
Men det er nu heller ikke ham, som jeg i den forbindelse interesserer mig for.
Det er alle de hundredtusinder i den muslimske verden, som ikke synes, at det er lykken at skulle underkaste sig sharialoven og nu oven i købet i lande, som i årevis lykkeligt har undgået sharialovens underkastelse.
Det er derfor de stakkels underkastede – altså netop kristne, jøder, kvinder, piger, bøsser og lesbiske, som i den grad gruer for, hvad fremtiden i deres lande mon vil bringe – som jeg synes at udenrigsministeren i den grad overser i sin beskrivelse af det arabiske forår.
Han underspiller på en eller anden måde sharialoven og det, som venter.
Jeg husker stadig væk de billeder, vi så af udenrigsministeren – og jeg forstår egentlig godt hans glæde – dengang han oplevede den lykkelige stemning på Tahrirpladsen, mens det endnu var de vestligt orienterede, progressive, sekulariserede unge, som dominerede i det billede, alt imens de formørkede islamister, som en anden krokodille jo sad og lurede i deres mudderhuller langs Nilens bredder og ventede på at slå til.
Jeg får det indtryk, at udenrigsministeren på en eller anden måde har besluttet sig til mentalt at fortrænge sharialovens bestialitet.
For den er ikke rar at forholde sig til.
Så lad os endelig lege, at den slet ikke betyder noget.
Det blev også sagt, at der var kommet mange udsagn fra lederne, der – som udenrigsministeren sagde – gik i en anden retning.
Ja, for dem kan man ikke stole på.
Jeg oplevede selv Libyens nye leder, Jalil, som vi havde møde med i et par timer, og som i hvert fald ikke fortalte den historie.
Så lad os lege, at det bare er en moderat sharialov, vi bliver præsenteret for.
Udenrigsministeren har ligefrem udtalt tidligere, at det var sådan lidt sammenligneligt med, at vi herhjemme havde Kristendemokraterne, og jeg kan se Jalil for mig som sådan en slags libysk Per Ørum Jørgensen-type.
Og jeg må spørge udenrigsministeren, om ikke det er at være lidt for godtroende.
Sharialoven og demokratisk frihed lader sig ikke forene.
Det lader sig ikke forene; det er en umulighed, at sharia kan eksistere side om side med demokratisk frihed.
Man må vælge mellem sharia og demokrati; man kan ikke have begge dele.
Og hvis ikke man forstår det og ikke vil forstå det og nøjes med at lege, at det nok er sådan en slags muslimsk version af Kristendemokraterne, så har vi et problem i Danmark og i den vestlige civilisation.
Dilemmaet er et Egypten, som er styret diktatorisk af en præsident Mubarak og hans væbnede styrker, eller et Egypten, som er diktatorisk styret af islamistiske præster og deres sharialov.
Det er det, valget står imellem.
Jeg vil ikke kvalificere diktaturer eller gradbøje dem.
Diktatur er diktatur, punktum.
Jeg siger bare, at det er valget, som det egyptiske folk har.
Og jeg ved godt, desværre, hvad egypterne vælger.
For det er sket med overbevisning i de første valgrunder, og sådan vil resultatet i øvrigt blive overalt i Mellemøsten: Hvis arabere får lov at stemme frit, så vælger de til enhver tid sharia.
Noget andet er, hvad der er i Danmarks og Vestens interesse.
Det er det, vi skal se på.
Hvad er det, der er i vores interesse?
Er det i vores interesse, at Mellemøstens største og stærkeste magt bliver islamistisk?
Dernæst vil det gå, som det gik i Iran; landet vil langsomt lukke sig for omverdenen, turisterne bliver væk, og økonomien styrer mod den ørkesløshed og elendighed, som altid kendetegner de islamistiske lande.
Uddannelsesniveauet vil styrtdykke, det kristne mindretal vil blive hetzet, og fredsaftalen med Israel vil vakle.
Med indførelse af sharialoven vil Egypten gå fra asken til ilden, og Amnesty International får nok at se til, spår jeg, når jammerskrigene fra de arme egyptere breder sig ud over grænserne.
Med formandens tilladelse skal jeg på vegne af Dansk Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget ser med bekymring på udviklingen i de arabiske lande. Ovenpå det, der indledtes som et forståeligt råb fra progressive kræfter om demokrati, er man nu vidne til islamistiske partiers fremmarch.
Disse partier ser ud til – paradoksalt nok ved hjælp af demokratiske midler – at erstatte de afsatte diktatorer.
Dels bringes derved fredsprocessen i fare, dels skabes fare for områdets ikkemuslimer, dels trædes kvindernes opnåede rettigheder under fode, dels udfordres Vestens sikkerhed og interesser.
Jeg undskylder over for Venstres ordfører, at jeg så kom med en række »pinde«.