Juliane Henningsen (IA), 2009-04-24:
I Grønland er andelen af børn, der lever i relativ fattigdom, på 18 pct.
I Danmark er andelen på 11 pct.
Det kan Videnscenter om Børn og Unge i Grønland dokumentere.
Det er alarmerende tal, vi står med i begge lande, og det er tal, vi ikke kan være bekendt.
Hvad vil vi gøre ved fattigdommen og den sult og mistrivsel, der følger med den?
Det er spørgsmålet, vi diskuterer i dag.
Godt nok er der i forespørgslen kun lagt op til, at vi diskuterer børn i Grønland, men de alarmerende tal fra Danmark burde have fået Dansk Folkeparti til at inkludere børn i hele riget.
Men når det nu ikke er sket, kan de foreløbig lade sig inspirere af det arbejde, vi gør for at komme problemerne til livs i Grønland.
Der er gode kræfter i Grønland, der arbejder hårdt på at give vores børn og unge en fremtid fri for afsavn, overgreb og svigt.
De og vi har brug for al den opbakning og opmuntring, vi kan få.
I dag kan jeg kun tale på vegne af mit eget parti, Inuit Ataqatigiit, og hvad vi gør for Grønlands børn og unge - eller rettere kæmper for at gøre.
Vi har nemlig tidligere fremsat talrige forslag i Landstinget, som er blevet nedstemt af det siddende landsstyre.
Heldigvis har vi valg i Grønland den 2. juni, så det ændrer forhåbentlig på den sag.
IA arbejder konkret ud fra de retningslinjer, som Red Barnet og Videnscenter om Børn og Unge, MIPI, udstikker for Grønland.
Vi arbejder for at få indført en formel fattigdomsgrænse i Grønland, vi arbejder for at indføre progressiv beskatning, på at forhøje underholdsbidraget til børn og på at flytte flere midler til bespisning af børn i skolerne.
Og vi vil have, at de nye familiecentre, der etableres ude i de grønlandske kommuner, bliver brugt som omdrejningspunkt for udsatte familier.
Familiecentrene skal fungere som lokale rådgivningscentre og netværksdannere for især unge mødre, der har brug for hjælp med budgetlægning, madlavning og råd om børnepasning og sundhed. Vi vil også have en tænketank, som skal udarbejde forslag til en national handlingsplan til bekæmpelse af børnefattigdom.
Handlingsplanen skal indeholde konkrete initiativer, der kan øge den økonomiske støtte til børnefamilier med knap økonomi.
Og så vil vi have nedsat en velfærdskommission, der skal skaffe overblik over grønlændernes levevilkår og komme med anbefalinger om politiske tiltag, som på kort sigt kan skabe større lighed i vores samfund.
Men en stor del af forslagene bliver nedstemt af landsstyret.
Det skulle hr. Per Ørum Jørgensen måske tænke over, inden han truer med at fratage Grønland sit bloktilskud og sætte selvstyreloven og det fremtidige samarbejde mellem Grønland og Danmark over styr.
Men dermed ikke sagt, at vi afsætter midler nok eller gør nok.
Omsorgssvigt, sult og fattigdom oplever vi stadig på tæt hold i Grønland såvel som i Danmark.
Jeg som politiker deroppe og politikerne hernede har et ansvar for børnenes ve og vel.
Eksempelvis kan Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti bruge deres bekymring på at hjælpe Danmarks fattige og udsatte børn og unge og måske finde på lige så gode forslag som dem, vi fra IA har fremsat i Grønland, bare med et dansk fortegn.
Et fattigt barn er jo som sagt et fattigt barn for meget, uanset om det er grønlandsk eller dansk.
Jeg kunne godt have startet min tale med at skælde ud på Dansk Folkeparti for det bemærkelsesværdige i, at man igen pisker en stemning op imod det grønlandske folk på grund af et forhold i Grønland, der også er slemt i Danmark, men lige præcis det ville være spild af min tid og mine kræfter, for jeg vil hellere finde løsninger på den slående høje børnefattigdom og det svigt over for vores børn og unge, som vi er vidner til i Grønland og i Danmark.
Jeg mener, at en kritisk dialog om problemerne på børne- og ungeområdet er vejen frem.
Jeg mener også, det er vejen frem, at vi fortsætter vores gode og stærke samarbejde med udgangspunkt i selvstyreloven og den ansvarsfordeling mellem Grønland og Danmark, der ligger i den.
Derfor tilslutter jeg mig forslaget til vedtagelse fra SF, IA, Enhedslisten og TF.