Karen J. Klint (S), 2011-03-31:
Tak for det.
Vi har lige stået og drøftet lidt, hvorfor vi egentlig har den her redegørelse, for det er sådan set lidt nytænkning, men jeg har kigget lidt efter, og jeg googlede, hvornår vi har haft redegørelser på integrationsområdet, og det har vi faktisk haft helt tilbage i 1970’erne og i 1980’erne.
Men jeg er ikke et sekund i tvivl om, at hvis den her redegørelse, vi skal debattere nu, var skrevet efter ministerskiftet, ville meget af teksten have set anderledes ud, men ikke det hele, ikke beskyldningerne gående på, at al manglende integration og fravær af succes i det flerkulturelle naboskab skyldes Socialdemokraterne og SF, for det er nemlig indgangsbønnen til redegørelsen.
Redegørelsen blev jo fremlagt den 4. marts af den daværende minister, fru Birthe Rønn Hornbech, og det påstås, at det er den nuværende regerings lod, at de overtog en stor og uløst integrationsopgave, som der direkte står, underforstået at den S-ledede regering ikke havde gjort noget.
I skrift og tale har den nuværende minister siden den 11. marts påstået, at drenges dårlige læsefærdigheder, vold mod kvinder og imamers pseudovielser af teenagere, æresrelateret kriminalitet og anden kriminalitet osv. osv. også skyldes S og SF, altså de røde partiers holdninger.
At skyde skylden på andre for manglende succes er ingen nyhed, det tror jeg mange af os politikere hver især kan forfalde til, men jeg synes, det er interessant, at den nye minister inden for de første 14 dage efter udnævnelsen kan komme med en alenlang liste over fravær af integration, fravær af positiv vilje til at ville det samfund, man har valgt at bo i, at man vil os det godt.
Den samme pessimisme kan jeg ikke genkende i redegørelsen, og derfor tror jeg egentlig, at der er lagt op til, at vi i dag kan få en konstruktiv debat om nogle fakta og ikke kun at slå hinanden i hovedet.
For der er jo noget at tage fat på, og jeg vil også gerne her understrege, at S stadig væk går ind for en fair og fast udlændingepolitik, det bør der ikke være tvivl om, men vi mener begge ord, både fast og fair, og vi taler også ud fra, at alle borgere i Danmark har både en ret og en pligt til at gøre en indsats, til i vid grad at være selvforsørgende og til også at gøre noget for sammenhængskraften.
Så vi er faktisk ret enige med den nye minister i, at ens tro, spisevaner og oprindelige kultur fra hjemlandet ikke bør være en hindring for at støtte de danske frihedsværdier.
Det har vi sådan set sagt i mange år, og vi accepterer ikke, at kultur, tro og traditioner vægtes mere end danske frihedsværdier eller betyder mere i nogles privatliv, end vore almindelige love og menneskerettighederne gør.
Det gælder også den måde, vi tilrettelægger vores familieliv og bestemmer over hinanden på eller faktisk respekterer hinanden på.
Vi vil bekæmpe alle tendenser til radikalisering.
Flertallet skal ikke gøres til genstand for mistro på grund af en lille gruppes ekstreme holdninger og handlinger.
Ønsker man ikke vores demokrati og ytringsfrihed, er der jo ingen grund til at bo her, det synes jeg mange har sagt rimelig firkantet.
Og vi ønsker et samfund, der er præget af lighed.
Vi vil bekæmpe diskrimination, og vi vil sikre anstændig behandling af asylansøgere, hjælpe udsatte flygtninge, og vi vil gøre op med fattigdomsvæksten i familier med indvandrerbaggrund.
Vi ønsker en integrations- og udlændingepolitik, der ikke er gidsel i et partipolitisk slagsmål, og vi ønsker at have en debattone, der ikke er fyldt med mistillid.
Og så synes jeg, vi skal være mere tydelige, altså om vi taler om mennesker, der har en flygtningebaggrund, eller om mennesker, der har en anden indvandringsbaggrund.
Det savner jeg faktisk meget i den redegørelse, vi har på bordet i dag, for i den adskiller man det ikke, og jeg er overbevist om, at netop den baggrund, man kommer hertil fra, også i høj grad præger den måde, hvorpå man så har mulighed for at deltage aktivt i den mangfoldighed, der er i Danmark, eller i vores integrationsarbejde og øvrige bestræbelser.
En af dem, der har skrevet noget rigtig klogt om det og om fraværet af, at vi viser hensyn, er en dansk præst, der hedder Lissi Rasmussen, og hvis ministeren kan frigøre sig lidt fra Facebook, vil jeg lige vise en bog her, for det er en bog, som jeg synes var interessant for ministeriet og for ministeren at kende.
Det er en empirisk undersøgelse af 200 unge menneskers livshistorier og baggrunde for deres kriminelle handlinger.
Det er den eneste undersøgelse, der går rigtig ind bag ved, hvorfor nogle unge med anden etnisk baggrund faktisk reagerer, som de gør, og ikke har tillid til det samfund, de er født og vokset op i.
For at gøre det kort vil jeg sige, at der bliver talt om, at de måske har risiko for at begå en livskriminalitet i kraft af deres baggrund, i kraft af fravær af, at nogen har hjulpet dem i tide, når man har kunnet se, at der var nogle traumer i familien, som man ville have behandlet, hvis det var en traditionel dansk familie, der havde haft de samme vilkår.
Men der har vi svigtet.
Jeg siger ikke det her for at undskylde deres handlinger, men for at sige, at vi også er nødt til at gribe lidt i egen barm, når vi i hård retorik hænger nogle ud, og der er den her undersøgelse faktisk et rigtig godt værktøj.
Tilbage til redegørelsen.
Jeg vil godt sige, at vi er enige i, at 24-års-reglen jo har haft en positiv effekt over for så mange, og spørgsmålet er så, hvor længe vi så skal beholde den.
Bliver den ved med at have den effekt, den har, eller er det, fordi de unge også i sig selv har flyttet sig i deres adfærdsmønster, i forhold til hvornår de gerne vil giftes med en, der måske kommer fra et andet land.
Vi hører i hvert fald, at der er mange med dansk baggrund mange generationer tilbage, der synes, det er lidt træls, at de skal spørges så meget, som de skal, når de ønsker at blive gift med en fra et andet land.
Så er der også problemerne vedrørende ghettoisering.
Det er et grimt ord i sig selv, men vi har også som parti valgt at bruge det ord, ikke for at stigmatisere, men simpelt hen for at kalde en skovl for en skovl og en spade for en spade, og også for at være meget tydelige om, at der er et område her, som vi mangler at få fuldt styr på.
Der mangler vi så også at få fuldt styr på, hvilke alternativer der er til, at mennesker klumper sig sammen i visse boligområder, om der er et tilstrækkeligt antal boliger i alle kommuner, eller om det faktisk stadig væk er de kommuner, der var så flinke, at de syntes om almennyttige boliger, der også har de største udfordringer.
Jeg savner også, at der er noget i redegørelsen om det, man kunne kalde den indbyrdes bandekrig, for det hører vel også med, når vi skal tale integrationsarbejde.
Så kunne der måske også have været et lille afsnit om relationerne til de konventioner og love andre steder fra, som vi har at rette os efter, for det er jo længe siden, vi har haft en redegørelse på området, og derfor kunne det rent lovtekniske faktisk også godt have været et rigtig fint afsnit i den her redegørelse.
Men tak for redegørelsen, og så håber jeg på, at vi får en lidt alsidig debat, når ministeren også kommer på.