runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Christian Lund (S), 2011-06-01:
Det er første gang i den tid, jeg har været her, jeg ved en tredjebehandling har taget ordet, og hvis det skulle nås, skulle det være nu.
Jeg vil lige sige, at da vi havde første behandling af dette lovforslag – og nu kigger jeg på ministeren – havde vi en kritik af lovforslaget, der gik på, at der var for meget juristeri og for lidt sagkyndighed, og at de ikke selv kunne tage det op.
Senere er der kommet mange henvendelser til udvalget om dette lovforslag, bl.a. er formanden for Klagenævnet, en landsdommer, kommet med nogle meget saglige argumenter for, at der var nogle ting, der kunne ændres i dette lovforslag.
Udvalget har taget det her alvorligt, og jeg vil rose alle i udvalget med formanden i spidsen for virkelig at have taget det her som en alvorlig sag.
I dette arbejde vil jeg også specielt rose Dansk Folkepartis ordfører, fru Colette Brix, som arbejdede meget seriøst om det sammen med Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre og kom med to ændringsforslag.
Når jeg rejser rundt i verden og holder møde med IPU og OSCE, siger jeg, at hvis der er 90 mandater i Folketinget for noget, da der ikke er noget over eller ved siden af Folketinget, bliver det gennemført.
Det, der sker nu, er, at Dansk Folkeparti bliver presset, fordi der er et forlig, og vi har stor respekt for forlig.
Der er nogle ting, jeg er ked af nu her, hvor jeg skal ud at holde grundlovstale: Jeg er ked af, at vi indgik et forlig, hvor vi i detaljer skrev, hvad det går ud på, og det vil sige, at de høringssvar, der kom ind, reelt ingen betydning har, uanset hvor gode de er, men jeg er mere ked af, at når jeg rejser til Panama og holder tale om parlamentarisme og 90 mandater, så bliver det efter min opfattelse ikke taget alvorligt.
Derfor blev disse ændringsforslag indledningsvis taget af, og da vi kunne konstatere, at der ikke var flertal for dem, hvilket er en skade, blev de ikke sat på igen.
Jeg vil sige, at konsekvensen af det er, at vi har ændret vores holdning fra at stemme gult til det til nu at stemme rødt til det.
Og det er ærgerligt, at jeg skal forlade Folketinget, her når valget bliver udskrevet, med en følelse af, at man egentlig ikke er interesseret i et samarbejde, og at man slet ikke er interesseret i det med parlamentarisme og 90 mandater.
Det er også skidt, når jeg skal holde min grundlovstale i Thisted her på søndag.
Jeg beklager det, vil jeg sige til ministeren.
Orla Hav (S), 2011-06-01:
Når jeg beder om ordet, skyldes det, at vi i udvalget har haft en diskussion om dette i øvrigt ganske udmærkede forslag, som jo skal bane vej for mere OPP, mere offentligt-privat samarbejde.
Men der er en fortolkning i lovgivningen, som kan risikere at få negative konsekvenser for virksomheder, som på nuværende tidspunkt er på markedet, idet der er sat en omsætningsbegrænsning for sådanne virksomheder, således at maks. 25 pct. af selskabets omsætning gennemsnitligt over 3 regnskabsår må stamme fra salg til andre end kommuner/regioner.
Det, jeg gerne vil have mulighed for, er at stille et spørgsmål, som kan give ministeren anledning til at afklare, hvilken administrativ praksis ministeren vil anlægge, i forbindelse med at vi ikke skal ødelægge vilkårene for nogen af de virksomheder, som i dag findes på markedet.
Det ligger mig sådan set meget på sinde, at vi får sikret nogle fornuftige regler, så de virksomheder ikke lider skade på deres fortsatte eksistens.
Mads Rørvig (V), 2011-06-01:
Jeg vil ikke starte den store debat her, da vi allerede har haft en god debat om forslaget både ved første- og andenbehandlingen.
Jeg vil konstatere, at der er et bredt flertal i Folketinget, der bakker ordningen her op.
Det er en rigtig god ordning.
Populært sagt er der tale om, at forslaget indeholder hele tre gode ting på en gang.
Først medvirker det til at bekæmpe sort arbejde.
Derudover gør det det lettere for familier at få hjælp i hverdagen; det gælder både renovering af boligen og også hjælp til forskellige gøremål.
Sidst skulle det gerne være med til at skabe vækst i dansk økonomi, primært i brancher, som er mere tynget af finanskrisen end gennemsnittet.
En kvittering til et bredt flertal i Folketinget, der støtter et godt lovforslag.
Martin Henriksen (DF), 2011-06-01:
Jo, men hvis man skulle tro hr. Morten Østergaard og Det Radikale Venstre, er alt, hvad vi foretager os her i Folketinget, i strid med de internationale konventioner, og sådan forholder det sig naturligvis ikke.
Det ville jo være fuldstændig uholdbart, hvis det var sådan, at man i forbindelse med en kontrolaktion f.eks. i lufthavnen af rejsende fra et land, hvorfra man ved at der er kommet et fly, og når der er en formodet mistanke om, at der er flere personer, som modtager ydelser fra det offentlige i strid med reglerne, så skulle stoppe op, når man beder om at få udleveret rejsedokumenterne, og sige: Lige et øjeblik, vi skal lige have en retskendelse, inden vi kan gå videre med din sagsbehandling.
Det ville være fuldstændig uholdbart og ville ikke fungere i den praktiske verden.
I øvrigt vil jeg sige med hensyn til sammenligningen med terrorsager osv., at der altså er den forskel, som jeg synes er en ret væsentlig forskel, at i forbindelse med efterforskningssager hos politiet og i høj grad terrorsager er der jo tale om, at man kan få mange år i fængsel.
I forbindelse med socialt bedrageri vil der typisk være tale om, at man enten får en økonomisk sanktion og skal betale nogle midler tilbage, eller at ens ydelse vil blive nedsat i en periode.
Det er det, der er tale om.
Og Det Radikale Venstre er vel bare imod.
Er Det Radikale Venstre også imod »En Fair Løsning«?
Benny Engelbrecht (S), 2011-06-01:
Jeg tror, jeg taler på både SF's og Radikales vegne, når jeg siger, at vi er meget tilfredse med de imødekommelser, der er kommet i denne lovgivning i forhold til ændringsforslagene, men især i forhold til at få slået klart fast, at der skal arbejdes intensivt for at få ændret direktivet om urimelig handelspraksis.
Det er vigtigt at slå fast, at praksis allerede er sådan, at rabatkuponer har været i Danmark igennem længere tid, men at der ikke har været en ramme omkring det.
Det skyldes en EU-dom.
Derfor er det rart, at der netop i de politiske bemærkninger til forslaget slås helt klart fast, at partierne bag lægger vægt på, som økonomi- og erhvervsministeren har tilkendegivet, at ministeren vil arbejde aktivt og utvetydigt for, at direktivet om urimelig handelspraksis ændres, og at ministeren i processen omkring evaluering og den kommende revision af direktivet melder til Kommissionen, at Danmark ønsker en ændring af direktivet, således at det bliver muligt at genindføre det danske forbud mod rabatkuponer og købsbetingede konkurrencer.
Derfor er det også meget belejligt, og jeg synes, det er vigtigt at få slået det fast her i forbindelse med tredjebehandlingen, at netop i forbindelse med direktivet om urimelig handelspraksis sagde Kommissionens næstformand, Vivian Reding, i forbindelse med en struktureret dialog i IMCO om Kommissionens arbejdsprogram 2011-2012 følgende: Kommissionen vil undersøge anvendelsen af direktivet og foretage en egentlig revision.
Det er selvfølgelig meget passende, og derfor er det også utrolig vigtigt, at vi har fået slået disse ting fast i netop lovforslaget her.
Vi ser meget frem til, at vi kan få ændret det på længere sigt igennem EU-direktivet.
Kamal Qureshi (SF), 2011-06-01:
Jeg synes, man et eller andet sted, hvis det ikke var blevet sagt af nogle personer, der har så meget magt, som hr. Søren Krarup og hr. Jesper Langballe har haft de sidste 10 år, kunne have grinet lidt af at få at vide, at det i disse dage er minoritetsgrupperne, der er magthaverne.
Jeg tror, at hele den her teoretiske og filosofiske og teologiske diskussion, som hr. Jesper Langballe og hr. Søren Krarup med deres præstebaggrund er talspersoner for – og de var på den måde også en del af eliten, før de kom herind – er et udtryk for, at man ikke forstår konsekvenserne af det, der sker for almindelige mennesker, når det er, man starter en debat op i det danske Folketing.
Det er sådan set det, jeg i al ydmyghed har prøvet at tage op i dag.
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2011-06-01:
Så er det da fantastisk, at man skal stå her og høre på en arrogance i den her stil.
Jeg synes, at vi nu skal glæde os over, at vi om lidt trykker på knapperne, og så får vi vedtaget et lovforslag, der bevirker, at der kommer lige konkurrencevilkår mellem taxier og offentlig servicetrafik, og det gør, at vi får en god dækning af taxier både i byen og på landet.
Jesper Langballe (DF), 2011-06-01:
Men jeg vil alligevel sige, at den her diskussion har ført til et resultat: Nu har vi fået slået fast, at grønthandlere ikke er magthavere.
Altså, det er da et strålende resultat; tillykke med det, vil jeg sige til hr. Kamal Qureshi: Grønthandlere er ikke magthavere, og så kan vi jo diskutere selve sagen en anden gang.
Sagen er jo den, at der, når vi skal tale om magthavere i forskellige relationer, er nogle mennesker her i landet og i den vestlige verden i det hele taget, som har opkastet sig til en form for magthavere, og det er minoritetsgrupperne.
Hvis man tilhører en minoritetsgruppe, har man altid ret, og så har det store dumme flertal af blegfede danskere bare at holde mund, for man har ret, man tilhører en minoritetsgruppe.
Anne Baastrup (SF), 2011-06-01:
Jeg vil bare stilfærdigt gøre opmærksom på, at i går stod landets statsminister her og lovede 3 års pause fra Venstre og Konservative og Dansk Folkepartis regelrytteri.
Hvad starter man med dagen efter?
Kaos i en hel branche.
Hvis det er 3 års fred for Venstre, synes jeg godt nok, vi trænger til et valg.
Henriette Kjær (KF), 2011-06-01:
I Det Konservative Folkeparti er vi glade for dette lovforslag.
Socialdemokraterne og især SF ved fru Anne Baastrup har i skingre vendinger begrædt taxavognmændenes situation og har krævet et stop for EP-tilladelser.
Hvis al kørsel i dagtimerne bliver givet til dem, der har i EP-tilladelserne – det være sig til madudbringning, skolekørsel, sygetransport m.v. – så dør taxavognmanderhvervet.
De kan ikke leve af kun at køre lørdag aften.
Og i og med, at der i de sidste år er blevet udstedt mange EP-tilladelser, har mange taxavognmænd måttet lukke, og det er stort set umuligt at få en taxa visse steder i landet.
Derfor støtter vi Konservative dette forslag, og vi står ganske enkelt uforstående over for, at SF og Socialdemokraterne og åbenbart også De Radikale ikke kan støtte forslaget.
Vi kan ikke gøre alle glade, men nu er der blev lavet et afbalanceret forslag, så både taxavognmænd og de, der vil køre i den offentlige servicetrafik, kan være i markedet.
Da taxaerhvervet først henvendte sig med et problem, var der ingen grænser for, hvordan vi skulle sætte en stopper for EP-tilladelserne, og hvor meget S og SF ville være med til at løse det her problem.
Nu, hvor vi så har lavet et forslag, og hvor de, der kører på EP-tilladelser, møder op, er det lige pludselig et stort problem, og så skal vi hjælpe dem.
Jeg må altså sige, at jeg synes, det er udtryk for, at fru Anne Baastrup fra SF er blevet forvirret på et højere niveau, og nu ved hun slet ikke, hvordan SF skal agere på det her område.
Derfor kommer hun med alle mulige dårlige undskyldninger for ikke at stemme for forslaget.
Det er bare ikke i orden.
Det kan ikke nytte noget, at man er berøringsangst, når man sidder som lovgiver på Christiansborg.
Vi Konservative kan i hvert fald støtte det her forslag.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-06-01:
I 2006 udtalte statsministeren til journalist Kirsten Jacobsen i bogen »Løkkeland«, citat: Så er der hensynet til kvaliteten.
Hvis jeg enøjet red det synspunkt, at vi skulle stille kvalitetskrav til det private på samme måde som i det offentlige, ville vi aldrig få det private op at stå.
Med det mente ministeren, at kvaliteten på de private hospitaler og klinikker ikke var noget, han var optaget af.
I Socialdemokratiet har vi derimod et ønske om, at kvaliteten i vores sundhedsvæsen hele tiden skal forbedres, ikke bare for dem, der bliver behandlet på privathospitaler og -klinikker, men også både for dem, der går til egen læge, til speciallæge, som bliver opereret for deres nyresten eller for deres overvægt, enten på en offentlig hospitalsafdeling eller i en privat klinik, for dem, der fejler noget helt særligt og specielt og for dem, der indlægges akut, eller som har en depression, skizofreni, eller som måske har et misbrug.
Overalt skal vi i det danske sundhedsvæsen blive bedre til at belønne dem, der giver patienterne den bedste kvalitet første gang og undgår fejl og infektioner.
Derfor har det længe skurret i vores ører, når statsministeren og flere på hinanden skiftende borgerlige sundhedsministre
i gentagne svar og samråd har svaret, at kvaliteten på private hospitaler og klinikker var helt o.k., at der ingen problemer var, på trods af at vi kunne se, at Patientforsikringen faktisk i mange tilfælde udskrev erstatninger til mennesker, der var blevet behandlet på private klinikker.
Først efter at medierne i flere tilfælde kunne afsløre tvivlsomme mammografiscreeninger og mangelfulde ultralydsundersøgelser, kom sundhedsministeren endelig på banen og fremsatte dette lovforslag, som vi nu har til tredje behandling, et lovforslag, der dog i første omgang blev mødt af kritik fra både Lægeforeningen og Dansk Selskab for Patientsikkerhed.
Kritikken var, at man ikke havde nok fokus på kvaliteten i den behandling, der udførtes rundtomkring, men alene på mere organisatoriske forhold som patientjournaler og andet.
Vi har nu haft en grundig udvalgsbehandling, bl.a. til sidst med et lukket samråd med deltagelse af Sundhedsstyrelsen, hvor vi har kunnet spørge mere indgående ind til, hvordan Sundhedsstyrelsen helt konkret skal udføre det her proaktive tilsyn, som vi nu stemmer om i dag.
Jeg vil sige, at vi i Socialdemokratiet stadig er meget optaget af kvaliteten overalt i sundhedsvæsenet, og at vi er optaget af, at den nye lov med et mere proaktivt tilsyn med private klinikker, hospitaler og privatpraktiserende speciallæger ikke bliver en falsk tryghed for patienterne.
Vi giver vores tilsagn om, at kvalitet er vigtigt for os, og at vi faktisk mener, det er noget, der burde diskuteres, ikke bare her, men overalt, altså hvordan man kan gøre det bedre, og hvordan man kan gå fra kvantitet til kvalitet.
Så vil jeg til sidst sige, at vi på baggrund af det udvalgsarbejde, der har været, i dag vil stemme for det her lovforslag, fordi vi mener, det helt klart er et skridt i den rigtige retning.
Tak for ordet.
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Forholdet er, at § 266 b rummer muligheden for en konsekvent forfølgelse af enhver fri og kritisk forfatter og skribent.
Vi ser det, vi oplever det i dagens Danmark, og derfor er denne ændring af § 266 b så nødvendig.
Det betændte og uhyggelige ved loven trådte frem allerede ved dens begyndelse som en FN-konvention i 1965.
De demokratiske vestlige lande, USA, England og også de nordiske lande, sagde nej til konventionen, fordi den rummede en trussel imod ytringsfriheden.
Ytringer skal være frie, men opfordringer til vold skal kunne standses, erklærede disse vestlige demokratier, men flertallet af diktaturstater i FN, Sovjetunionen med vasaller, Cuba og Saudi-Arabien og flere andre, ville have det totalitære princip om straf for frie ytringer gennemført, og således blev denne forfølgelse af det frie ord gjort til en FN-konvention.
Da det først havde navn af FN-konvention, faldt de kritiske lande til patten, og 1971 ratificerede også Danmark denne diktaturprægede paragraf, som hjalp netop diktaturlandene med at forfølge og fængsle oppositionen i deres lande.
Dette højtærede Folketing, dette er § 266’s historie, et diktaturprincip for fri udblæsning, et forbud mod at tale frit og åbent om offentlige anliggender, fordi der er nogle, som måske kan føle sig fornærmet eller forhånet.
Vi har set forfølgelsen sat i system.
Der er frie og modige forfattere i dette land, som er blevet jagtet og sigtet, fordi de har sagt en sandhed, som er ilde hørt.
Der er også politikere, der er blevet forfulgt i et håb om at få munden lukket på dem, fordi de har sagt ting, som ikke er ærbødige, men sande.
§ 266 b er en skam og skændsel for et frit folkestyre, fordi det er en fjende og forfølger af det frie ord.
Dette skal man gøre sig klart.
Dette skal man se i øjnene, før man i samme bevidstløshed som Folketinget i 1971 stemmer ja til et princip, der er uforeneligt med åndsfrihed og ytringsfrihed.
Vi har i dette lovforslag foreslået, at hvis man kan føre sandhedsbevis for det sagte, så kan det sagte aldrig være strafbart.
Enkelt og indlysende.
Du skal naturligvis ikke kunne straffes, når du siger sandheden.
Det kan aldrig være straffelovens opgave at frede løgnen og beskytte volden.
Sandheden er altid en befrielse og en velgerning.
I forlængelse af dette anliggende vil vi også bede Folketinget om at se med større kritik på de overnationale organisationer og institutioner, som trænger sig ind på os og vil tyrannisere os med deres fromme, falske konventioner.
Dette er altså tilfældet med FN-konventionen bag § 266 b.
Det er også tilfældet med den FN-konvention, der tvinger os til at begå grundlovsbrud i forbindelse med nye love om indfødsret.
Nej, der er tale om fromme bedragere og falske manipulatorer, som svinebinder vores frihed og lemlæster vores grundlov, og som får lov til det, fordi dette høje ting er alt, alt for ærbødigt og duknakket over for dem, der ynder at klæde sig i en lysengels skikkelse.
Vi opfordrer til uærbødighed.
Vi opfordrer til, at Folketinget står vagt om den danske frihed og den danske grundlov.
Vi håber på støtte til at forsvare friheden og folkestyret.
Kamal Qureshi (SF), 2011-06-01:
Jeg synes, Dansk Folkeparti gang på gang går op på talerstolen og gør FN til den store skurk og gør de internationale retningslinjer og de internationale konventioner til den store skurk, på trods af at det lige præcis er de internationale regler, de internationale retningslinjer, som et lille land som Danmark har gavn af.
Det er jo altid de små i en skolegård, der har gavn af, at der er nogle regler, i forhold til hvordan man er over for hinanden, det er jo ikke de store som USA og andre lande, der behøver det.
Også under førstebehandlingen af det her forslag slog justitsministeren og Justitsministeriets folk fast, at det her sådan set er noget, der er en udløber fra 1939, hvor det jødiske mindretal lige syd for den danske grænse faktisk var anledningen til, at man lavede en racismeparagraf; det var for at beskytte mindretal mod forfølgelse og hetz, at den her paragraf blev indført.
Så jeg ville egentlig godt høre, hvad det er for nogle ytringer, hr. Søren Krarup synes er så hamrende vigtige for danskerne at kunne komme med, som de ikke kan, uden at komme i strid med den eksisterende lovgivning.
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Jeg må allerførst lige gøre opmærksom på, at 1939-loven var en lov, der var ganske anderledes end den, der blev lavet i 1971.
1939-loven blev kun brugt i et eneste tilfælde, mens 1971-loven er blevet brugt ustandselig, især i de senere år.
Det er klart, at den lov, vi har, 266 b i straffeloven, er og bliver uforenelig med ytringsfrihed og åndsfrihed, og man behøver ikke at se sig vidt og langt omkring, heller ikke i denne sal, for at se, at der er folk, der er blevet forfulgt, fordi de faktisk har sagt det, der er sandheden, men som ikke må siges, fordi tonen er blevet vigtigere end sagen.
Et lille land, der mister sin frihed til at tale og tænke frit, har ikke gavn af noget som helst, heller ikke internationale konventioner, det har gavn af ytringsfrihed og åndsfrihed, og det er det, der svinebindes af 266 b, og derfor er det på sin plads, at vi med tilstrækkelig klarhed og illusionsløshed ser på disse tilsyneladende så fromme konventioner, som er en trussel mod friheden.
Kamal Qureshi (SF), 2011-06-01:
Nu skal jeg ikke gøre mig klog på, hvordan man svinebinder ude på landet, eller hvad det nu er for et udtryk, hr. Søren Krarup bruger, når han siger, at den danske befolkning er blevet svinebundet af det her, for det er måske ikke lige der, mine spidskompetencer ligger.
Jeg vil sige, at justitsministeren bekræftede det, jeg sagde før, og bare fordi hr. Søren Krarup gentager noget, der er faktuelt forkert, bliver det ikke mere rigtigt af det, men det, jeg egentlig synes er pointen, er, hvad det er, den danske befolkning ikke kan sige, som gør, at hr. Søren Krarup siger, at den danske befolkning er svinebundet under den eksisterende lovgivning.
Så vidt jeg kan forstå, er der flere fra Dansk Folkeparti, der er blevet dømt, fordi de er kommet med ytringer, som er helt ekstreme, som når Dansk Folkeparti går ud og siger, at muslimer voldtager deres børn m.m.
Det fører til, at det skader sammenhængskraften i Danmark, og det fører til, at der er ekstremt mange etniske minoriteter, i særdeleshed muslimer, som oplever overgreb og overfald.
Det er sådan nogle ytringer, som den her lovgivning kan bruges imod og ikke meget andet.
Så der er vide rammer for, hvad man kan tillade sig at sige, også under den eksisterende lovgivning.
Søren Krarup (DF), 2011-06-01:
Vi behøver jo ikke at være så kryptiske, vi kan jo f.eks. nævne Lars Hedegaard, som er en af dem, der er blevet forfulgt.
Han har sagt noget, som simpelt hen er sandt.
Men det, han sagde, var jo ubestridelig sandt, og jeg kan da opfordre hr. Kamal Qureshi til at prøve at sætte sig ind i sagen.
Lars Hedegaard har lige skrevet en bog om det, og den hedder »Muhammeds piger«.
Prøv dog at læse den og se, hvordan han på alle punkter begrunder sandheden i det, han har sagt.
Og når man siger sandheden og begrunder den, kan man naturligvis ikke tiltales, fordi den måde, man taler på, er uanstændig.
Karen Hækkerup (S), 2011-06-01:
Jeg skal bare på vegne af Socialdemokraterne endnu en gang tage ordet i den her debat.
Det er jo en debat, vi tager tit og ofte – en debat om, at Dansk Folkeparti mener, at ytringsfriheden i Danmark er knægtet, fordi man ikke kan få lov til at gå rundt og svine andre mennesker til.
Vi har i Danmark en ytringsfrihed.
Vi har lov til at tale frit, vi har lov til at tænke frit, vi har lov til at føre vores tanker ud i livet, men vi har også grænser.
Vi har grænser, fordi det er vigtigt, når man taler, at man ikke opildner til had, at man ikke truer andre, at man ikke skader andre.
Det er de grænser, der er for de ytringer, vi kan komme med, og de grænser skal selvfølgelig være der, for vi skal tage hensyn til hinanden, og vi skal ikke sætte skel mellem mennesker.
Når Dansk Folkeparti gerne vil have fjernet racismeparagraffen, er det, fordi de vil have lov til at sige det, som de mener er sandt.
Det er jo ytringer som »muslimer voldtager deres døtre« – det er det, man i Dansk Folkeparti mener er sandt, og det vil man have lov til at kunne gå rundt at sige vel vidende, hvad det ville få af konsekvenser, hvis vi alle sammen gik rundt og sagde sådan noget sludder.
For det første er det jo ikke rigtigt – men hvad ville det få af konsekvenser?
Jeg synes, det er tåbeligt, at Dansk Folkeparti bliver ved med at sige, at man ikke skal kunne tiltales for at sige noget, der er åbenbart sandt.
Jamen altså, når man kan tiltales og bringes for en domstol, har man jo nok forbrudt sig mod den danske lov, og den danske lov står vi vagt om.
Vi vil værne om demokratiet, vi vil værne om sammenhængskraften i vort samfund, vi vil værne om det, at mennesker skal tage hensyn til hinanden, og at man ikke skal bruge tale til at opildne til had mellem befolkningsgrupper.
Så Socialdemokraterne stemmer selvfølgelig nej til det her forslag, som vi gør så ofte, og hvad vi gerne gør igen, og mange gange til, for Dansk Folkeparti fremsætter jo forslaget i hver eneste samling.
Det var bare det: nej til at fjerne racismeparagraffen.
Den er der for at beskytte mennesker, det, som Dansk Folkeparti vil ophæve.