Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-26:
At ledigheden p.t. er stigende, ændrer jo ikke på, at man skal stå til rådighed for at kunne modtage kontanthjælp, og 300-timers-reglen og den fremtidige 450-timers-regel er jo rådighedsregler.
Dertil kommer jo, at der stadig er områder, hvor der er mangel på folk, og hvor jeg tror at den gruppe, vi taler om her, har nogle særlige forudsætninger for at kunne gå ind.
Jeg vil bare citere formanden Dennis Kristensen, som den 24. januar sagde til Jyllands-Posten:
Med udsigt til mangel på 60.000 medarbejdere i ældreplejen i løbet af færre end 10 år bliver vi nødt til systematisk at hente arbejdskraft i udlandet, hvis ikke vi vil sætte vores velfærdssamfund over styr.
Det er jo realiteterne.
Citat slut.
For ligesom at få debatten tilbage på sporet vil jeg gentage resultaterne.
En SFI-undersøgelse fra juni 2008 viser, at 300-timers-reglen virker efter hensigten.
Reglen får personer på langvarig kontanthjælp i arbejde, og undersøgelsen viser, at en tredjedel af de berørte ægtefæller har skaffet sig arbejde, at en tredjedel ikke opfylder det objektive krav om 300 timers arbejde, på trods af at kommunen rent faktisk har vurderet, at de er i stand til at opfylde et krav om 300 timers arbejde, og derfor er den gruppe jo at betragte som reelt hjemmegående.
Så reglen styrker rådigheden ved at motivere til øget jobsøgning, og undersøgelsen viser, at de, som har fået frakendt deres kontanthjælp, søger klart mere arbejde end dem, som ikke har fået kontanthjælpen frakendt.
Derudover viser AKF-undersøgelsen, at reglen virkede som et prik på skulderen til de kommunale sagsbehandlere.
Vi gør ikke nogen en tjeneste ved at overlade dem til sig selv.
Alle fortjener, at vi gør en indsats for at hjælpe dem ind på arbejdsmarkedet og væk fra offentlig forsørgelse.
Med til det hører, at vi stiller krav: krav om rådighed, krav om aktiv jobsøgning og krav om, at man selv gør en indsats.
Har man i en familie valgt, at den ene ægtefælle arbejder ude og den anden er hjemmegående, skal man have lov til det - bare ikke på det offentliges regning.
Kontanthjælp er som bekendt en midlertidig ydelse, der forudsætter, at modtageren udnytter sine arbejdsmuligheder.
Kontanthjælp er ikke borgerløn.
450 timers arbejde i løbet af 2 år er stadig væk et beskedent og overkommeligt krav for alle, der har en arbejdsevne - stor eller lille.
Vi taler om 3 måneders fuldtidsarbejde, 20 timers arbejde om måneden eller 5 timers arbejde om ugen.
Selv om vi oplever en stigning i ledigheden, er der stadig brancher, der mangler arbejdskraft, også arbejdskraft uden særlige kvalifikationer og arbejdskraft, der ikke kan arbejde på fuld tid.
300-timers-reglen, der nu efter forslaget bliver til en 450-timers-regel, er en af de mest udskældte regler på beskæftigelsesområdet.
Dette til trods for, at antallet af ægtepar, der har mistet retten til den ene kontanthjælp på grund af reglen, er begrænset.
Ca. 900 ægtefæller har mistet retten til hjælp for en kortere eller længere periode.
Mange ægtefæller har fået forlænget de 2 år til at optjene de 300 timer, f.eks. på grund af barsel eller sygdom.
For andre har kommunen iværksat en udredning af arbejdsevnen med henblik på visitation til fleksjob eller førtidspension.
Men for rigtig mange ægtefæller på kontanthjælp har reglen været med til at sætte gang i en positiv udvikling hen imod en arbejdsmarkedstilknytning.
Vi ved fra undersøgelser, at reglen har været et prik på skulderen, ikke kun for kontanthjælpsmodtageren, men også for sagsbehandlerne i kommunerne.
For nogle kvinder har reglen været et argument over for en ægtefælle, der ikke mener, at kvinder har en plads på arbejdsmarkedet.
Jeg opfordrer Folketingets partier til at støtte denne udvikling i stedet for at bremse den.
Ingen kan være tjent med at blive overladt til sig selv.