runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Skaarup (DF), 2007-05-11:
Nej, jeg gav sådan set udtryk for, at den lovgivning, vi har på de her tre områder, cpr-nummer, pas og sundhedskort, synes jeg er udmærket.
I forhold til de regler, der er i navneloven, er der, hvis man gerne vil have et anderledes navn, der måske passer lidt mere til det køn, man gerne vil være, mulighed for det, for der er jo nogle fornavne, der både kan bruges af mænd og kvinder.
Så jeg synes, den lovgivning er udmærket.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Jeg er fuldstændig klar over, at vi trods alt stadig som folketingsmedlemmer har ret til at rejse nogle debatter.
Selv om man fra flertallets side prøver at indskrænke vores muligheder for det, så har vi stadig væk retten til at sige, hvad vi vil i vores ordførerindlæg.
Men det er jo ikke det samme som, hvad der bliver truffet af beslutninger.
Det er jo noget, et flertal afgør.
Jeg mener ikke, at det vigtigste redskab til at få flere minoriteter ansat, til at få en bredere sammensætning af de offentligt ansatte,
er, hvad der står i stillingsopslagene.
Det er der ingen der har påstået, heller ikke forslagsstillerne, men det er et redskab blandt mange andre.
Jeg mener derimod, at resultatkontrakter, hvor alting skal måles og vejes, kan være et problem, især når de bliver så detaljerede og med den grad af detailstyring, som vi har set igennem de senere år, og hvor det bliver vigtigere, at man opnår de ting, som er sat ind i kontrakterne, og kan måle og veje på dem, end hvordan tingene egentlig foregår, og hvad resultaterne egentlig er.
Ulrik Kragh (V), 2007-05-11:
Det er faktisk ikke det, vi har på dagsordenen, men jeg blev konkret spurgt: Lader staten bare det her sejle?
Og ud fra det gav jeg et eksempel på hvordan.
Så lad være med at mistænkeliggøre det her.
Jeg synes, det er åbenlyst, hvad der er detailstyring – det er fru Line Barfods svar – og jeg synes, det er åbenlyst, hvad der er at give de offentlige ledere ansvar for, og det er den vej, vi prøver at anvise.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Det var hr. Ulrik Kragh, der under sit ordførerindlæg begyndte at diskutere, om man overhovedet kunne tillade sig at opstille centralt fastsatte mål, hvis man samtidig gik ind for, at vi skulle have større tillid til, og at der skulle være mere selvbestemmelse for de offentligt ansatte.
Så det var hr. Ulrik Kragh, der rejste debatten om, hvordan vi skal lede den offentlige sektor.
Jeg mener klart, at man skal lede den offentlige sektor ved hjælp af en åben, demokratisk debat om, hvad det er for nogle mål, vi stiller op, hvad det er, vi ønsker at opnå i forhold til den offentlige sektor.
Derimod mener jeg, det er et stort problem med de meget omsiggribende resultatkontrakter, som jo også har været fremme i den offentlige debat igennem de seneste måneder, hvor også en række af dem, der har siddet i Finansministeriet og har været med til for en del år siden at iværksætte hele dette arbejde med resultatkontrakter, siger, at det er gået for vidt, og at det er ødelæggende for muligheden for at lede den offentlige sektor på en god måde.
Det synes jeg er vigtigt at have en debat om.
Ulrik Kragh (V), 2007-05-11:
Det er jo pudsigt at høre, når man som ordfører tidligere i debatten, da man blev stillet et konkret spørgsmål om, om man slet ikke skal gøre noget for at få minoriteter ansat, så eksemplificerede og sagde: Staten gør faktisk noget, staten gør faktisk en indsats for at forfølge de målsætninger, som et bredt flertal i Folketinget har diskuteret sig frem til er de rigtige mål.
Det, staten gør, er bl.a., at den mellem departementerne i ministerierne og styrelserne laver en offentligt kendt resultatkontrakt, som man laver en årsrapport på, og hvor man gør opmærksom på: Har vi nået målene?
Det er en styring af styrelser, som er en meget, meget fornuftig måde at gøre tingene på.
Og det mistænkeliggør fru Line Barfod i sin ordførertale.
Det synes jeg simpelt hen ikke er rimeligt.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-11:
Fru Line Barfod er imod detailstyring, men går ind for det her beslutningsforslag, som da i hvert fald er detailstyring.
Jeg synes, det var rart at få det på det rene.
Er det sådan, at fru Line Barfod er modstander af, at man gør det til et succeskriterium for lederne i den offentlige sektor at få f.eks. flere af anden etnisk oprindelse ansat under de pågældendes ledelsesområder?
Altså: Er fru Line Barfod modstander af at gøre det til et succeskriterium for offentlige ledere at få flere ansatte af anden etnisk oprindelse, f.eks. inden for deres ledelsesområde?
Kamal Qureshi (SF), 2007-05-11:
Det forslag, som Det Radikale Venstre fremsætter i dag, giver lejlighed til at sætte fokus på det problem, som, så vidt vi har kunnet høre i hvert fald, alle undtagen Dansk Folkeparti har erkendt heroppefra, nemlig at den offentlige sektor har et problem med at rekruttere fra minoritetsgrupper og har et problem med at rekruttere sådan, at personalesammensætningen afspejler det omgivende samfund.
Så kan man selvfølgelig godt heroppefra spørge: Jamen er det forslag, som ligger her, om at nævne minoritetsgrupper i stillingsopslagene, så det, der kan gøre det?
Det er ikke sikkert, at det er det.
Jeg tror heller ikke, der er nogen af os, der siger, at det er de vises sten til at løse den opgave.
Men vi kan jo også konstatere, at regeringen nu har siddet ved magten i knap seks år og ikke har kunnet leve op til sine egne målsætninger om at få den offentlige sektor til at afspejle det omgivende samfund.
Man kan så selvfølgelig stille det spørgsmål, som hr. Ulrik Kragh har gjort, om, hvorvidt der nu er kvalificerede ansøgere nok, men vi kan i hvert fald konstatere, at den private sektor er langt foran den offentlige sektor med hensyn til at ansætte minoritetsgrupper.
De har en meget bredere sammensætning af deres personale, end den offentlige sektor har.
Så derfor er det jo muligt at rekruttere sådan, at sammensætningen bliver mere mangfoldig og i højere grad afspejler det omgivende samfund, hvis man bruger nogle tiltag.
I Storbritannien f.eks. bruger man bl.a. det her med at nævne de forskellige grupper i opslagene fra det offentlige.
Man annoncerer også mere utraditionelle steder end i Berlingske og Børsen og de steder, som man nu bruger til opslag, for netop at sikre, at de kvalificerede ansøgere, der eksisterer i minoritetsgrupper, søger jobbene.
Så vidt jeg har kunnet se, og jeg har alligevel sådan kunnet følge lidt med i, hvad der foregår på det område, så har man jo ikke fra den offentlige sektors side – heller ikke fra ministeriernes side – valgt at bruge tilstrækkeligt af de midler, som er afprøvet i udlandet, for at sikre en mere bredt sammensat personalegruppe.
Så spørgsmålet er: Hvilke tiltag er der på vej fra regeringens side i den fremadrettede tid, hvor regeringen er ved magten?
Hvad har man tænkt sig at gøre for at rette op på den skævhed, der er på de arbejdspladser i den offentlige sektor, hvor der i dag muligvis er ansat de næstbedste, fordi man ikke har fået de bedste fra minoritetsgrupperne til at søge de stillinger, man gerne vil have de skal søge?
Så derfor kan man sige, at det godt kan være, at det her ikke er løsningsforslaget, selv om det jo godt kunne være et skridt på vejen set med SF's briller, men vi har hverken kunnet få svar fra hr. Lars Barfoed, hr. Ulrik Kragh eller ministeren, endnu i hvert fald, på, hvad man så har tænkt sig at gøre for at sikre en sammensætning i medarbejderstaben på de offentlige arbejdspladser, så den afspejler det omgivende samfund.
Lone Dybkjær (RV), 2007-05-11:
Jeg tror lige, der er en diskussion, vi bliver nødt til at tage i udvalget; jeg føler mig bestemt ikke overbevist om, man har lov til på den måde at diskriminere.
Det, jeg sådan set bare gerne vil sige, er, at der jo finder en meget stor diskrimination sted.
I sin tid fandt der faktisk diskrimination sted mod kvinderne, og der indførte man jo det – jeg er ikke sikker på, hvem der stemte for det forslag i sin tid – som vel alle synes er meget rimeligt: m/k.
Det var for ligesom at sige: Her er der altså tale om kønsneutralitet, i hvert fald på papiret.
Nu er der bare andre minoriteter – man kan jo diskutere, om kvinden var en minoritet i sin tid, men sådan blev hun i hvert fald betragtet – der føler sig diskrimineret.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at hr. Lars Barfoed ikke har nogen problemer.
Det har hvid mand i dette land aldrig haft.
Problemet er, at der er andre med en anden end hvid mands baggrund, der har følt sig diskrimineret.
Og det er derfor, vi synes, det måske kunne være en god idé at nævne det, og at det i hvert fald er problematisk, at man tager det ud af det eksisterende cirkulære.
Det er jo også en slags signal.
Det at skrive »uanset personlig baggrund« er det rene, skære ingenting, for det er ikke alle, der kan søge det her.
Der skal jo være nogle bestemte forudsætninger, når det kommer til stykket, og så bliver det en meningsløs eftersætning.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-11:
Jeg må altså fastholde, at jeg synes, at det er betydelig mere forvirrende for modtageren og for læseren af sådan nogle stillingsannoncer, hvis alle de her ting er nævnt, for det bringer os jo tilbage til det, der står i cirkulæret, nemlig at vi alle sammen kan søge.
Alle skal kunne være velkomne til at søge jobbet, uanset om man har den ene eller den anden race, hudfarve, religion osv. osv., som det er opregnet i beslutningsforslaget.
For der er så mange kategorier her, at det næsten forvirrer mere, end det gavner på nogen som helst måde.
Jeg kan altså ikke lige gennemskue, om det er i strid med et eller andet, men hvis det endelig var og man så bare skrev det, man var interesseret i, altså hvis man f.eks. sagde, at man på en arbejdsplads har behov for at få flere med en anden etnisk oprindelse end dansk, så kunne man understrege etnisk oprindelse for ligesom at sende et signal til dem.
Jeg tør ikke sige, om det er noget, man kan, fordi det så muligvis konflikter med et eller andet, men det ville dog være et mere tydeligt signal om, at man gerne ville have netop den kategori ind på arbejdspladsen.
Lone Dybkjær (RV), 2007-05-11:
Udtrykket uanset personlig baggrund er jo så bredt, at det ikke siger noget som helst.
Det vil sige, at ordføreren og jeg og alle mulige andre kan søge alle mulige stillinger uanset personlig baggrund.
Det siger simpelt hen ingenting.
Det er det ene, jeg gerne vil sige.
Det er jo den ændring, der er sket.
Nu skal der intet stå.
Det, som også undrer mig, er, at hr. Lars Barfoed kan undre sig så meget over, at vi siger det.
Det er faktisk nogle af de værditing, man trækker frem gang på gang for at understrege, at der altså ikke må diskrimineres.
Der må ikke diskrimineres.
Når man nævner alle disse ting, er det jo, fordi det ikke har været nok bare at sige, at alle er ens, lige, kan søge alting.
Nej, man siger, at der ikke må diskrimineres, og så præciserer man, hvad der ikke må diskrimineres imod.
Det gør man jo, fordi der er en grund til det, og ikke fordi man bare ønsker at bruge ord.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Jeg synes, det er rigtig vigtigt, at vi gør det til et succeskriterium for den offentlige sektor, at vi får en bredere sammensætning af de offentligt ansatte.
Men spørgsmålet er, hvordan vi gør det.
Gør vi det ved hjælp af resultatkontrakter, som i nogle tilfælde oven i købet er hemmelige, og hvor man bliver målt og vejet på en lang række forskellige punkter og det kan have direkte økonomiske konsekvenser, hvis ikke man lever op til dem?
Eller gør vi det ved at stille nogle rammer op, som f.eks. at vi har en lov imod forskelsbehandling?
Det er jo en ramme, som man kan sige også er en detailstyring i forhold til, hvad offentlige ledere må.
Der sætter vi jo nogle klare begrænsninger med hensyn til, at man ikke må diskriminere.
Det er klart en detailstyring, og den går jeg ind for.
Derimod er jeg imod den detailstyring, der ligger i, at en lang række ting skal måles og vejes, og at den økonomi, man får til et bestemt område, eller den løn, man får som direktør, skal måles og vejes i forhold til nogle bestemte succeskriterier, for så bliver det kun dem, man er optaget af, altså de formelle krav, frem for det samlede resultat.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-11:
Jeg synes, det var et langt, men ikke særlig præcist svar.
Derfor vil jeg prøve at spørge på en lidt anden måde.
Altså, det må vel være sådan, at det er interessant at se på, hvordan de mennesker, der ansætter folk i den offentlige sektor, gør; det er jo le derne.
Ansætter de folk af anden etnisk oprindelse eller andre minoriteter, eller gør de ikke?
Hvis de ikke gør det i tilstrækkeligt omfang, så må det da være rigtigt, at man ledelsesmæssigt fra oven siger: Vi synes, det vil være godt, hvis I ansætter flere minoriteter, herunder folk af anden etnisk oprindelse, og gør det til et succeskriterium.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Jeg svarer, som jeg gjorde før: Jeg synes, det er rigtig vigtigt, at det er et succeskriterium i den offentlige sektor at få en bredere sammensætning af de ansatte.
Men spørgsmålet er: Hvordan gør man noget til et succeskriterium?
Gør man det ved at piske folk og true med at trække deres penge fra dem, eller gør man det på andre måder, hvor de bliver medinddraget og selv er med til at udvikle nogle metoder til, hvordan de så kan opnå det, som vi opstiller som succeskriterier?
Jeg tror, at vi kommer længere, hvis vi har uddannelse, supervision og møder med erfaringsudveksling osv., end vi gør via den økonomiske pisk.
Det gælder, hvad enten vi snakker om ledere, hvor vi gerne vil have, at de lever op til at have en bredere sammensætning, eller om, hvordan vi sikrer, at børn, der går i skole, lærer at læse og skrive.
Kamal Qureshi (SF), 2007-05-11:
Som jeg i hvert fald også gjorde opmærksom på fra SF's side, er det jo ikke, fordi vi tror, at de vises sten ligger her i det forslag.
Der kan være mange andre initiativer, som kan give en effekt.
Men jeg er glad for, at ministeren i hvert fald deler den opfattelse, som jeg tror vi alle sammen – i hvert fald alle undtagen Dansk Folkeparti – deler, at der skal laves en særlig indsats for at få de kvalificerede ansøgere til at søge de offentlige stillinger.
Der skal gøres en særlig kampagneorienteret indsats og nogle andre lignende initiativer for netop at kunne få en sammensat arbejdsstyrke og sammensat personalesammensætning i alle den offentlige sektors led og kanter.
Det er jeg glad for at høre at man erkender at der skal en særlig indsats til for, og så er vi selvfølgelig også glade for, der bliver lavet den her indsats, og så må vi så se, hvilke andre initiativer der kan tages for at rette op på den skævhed, der er i dag på arbejdsmarkedet.
Thor Pedersen (V), 2007-05-11:
Men der vil jeg gerne sige: Det har ikke noget med en bundtekst at gøre.
Det har noget at gøre med, at f.eks. politiet har et mål om, at i gruppen af nyuddannede politibetjente skal der også være en balanceret andel af personer, der i virkeligheden kommer under begrebet anden etnisk baggrund.
Det går man målrettet efter, og det gør man kampagnemæssigt fra politiets side, og det har
ikke noget at gøre med en bundtekst, det er noget synligt, man går ud og gør.
Det gør man også på statens område.
Jeg nævnte, at vi har holdt et stort seminar – i øvrigt sammen med Kommunernes Landsforening og Danske Regioner, et kæmpe dagsarrangement – hvor jeg stadig mener, at der var mere end 1.000 med det, der egentlig hedder en anden etnisk baggrund, der mødte op.
Så man kan gøre noget målrettet for at løse den udfordring, vi står over for, og det er det, man skal, og det er det, der er brug for, fordi der er nogle barrierer, man skal ud over.
Kamal Qureshi (SF), 2007-05-11:
Det glæder mig sådan set meget at høre fra finansministeren, at han oprigtigt er engageret i det her spørgsmål, oprigtigt går op i at få lavet en personalesammensætning, der er mere mangfoldig.
Det synes jeg er rart at høre, og jeg synes også, det er en glædelig udvikling, at der er dobbelt så mange elever m.v., der kommer ind.
Det tyder sådan set i hvert fald på, at der er interesse i minoritetsgrupperne – og her er der nok primært tale om personer af anden etnisk herkomst – og at der også er kapacitet og kompetencer til stede i gruppen for at kunne få de her job.
Men så vil jeg egentlig også godt spørge, bare for at få fjernet enhver form for misforståelse: Det virker jo næsten, som om finansministeren siger, der ikke er noget problem.
Det går godt, og man laver en masse gode ting, men er det ikke korrekt, at man fra Finansministeriets side og fra det offentliges side faktisk har en erkendelse af, at der skal en særlig indsats til at få en mangfoldig og bredt sammensat arbejdsstyrke, og at det er derfor, man iværksætter de mange initiativer, som ministeren nævner?
Lone Dybkjær (RV), 2007-05-11:
Det er jo som grebet ud af luften, det, der står i det her forslag.
Det er jo sådan set sådan – som også andre ordførere har været inde på, og som jeg ikke specifikt har nævnt, derfor gør jeg det nu – at det nævnes i § 1, stk. 2, i lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet.
Det er nogle, der er vigtige, når man diskuterer arbejdsmarkedet.
Vi tror, at det er meget vigtigt, at vi i den forstand i de enkelte annoncer, som på den måde er målrettet de enkelte personer, som ønsker at søge, skriver, at sådan er det, og at de ikke skal slå op i 500 andre cirkulærer eller læse nogle generelle målsætninger eller høre finansministeren med nogle foredrag et eller andet sted.
Det er meget konkret, og det står i det konkrete jobopslag, og det tror vi er en effektiv måde at kommunikere på.
For man kommunikerer helt konkret til den, der har interesse i netop den stilling og måske kan ønske at vide, hvordan de faktiske forhold i jernindustrien er, når det drejer sig om de forhold, vi har nævnt her.
Thor Pedersen (V), 2007-05-11:
Jeg må lige sige, at der var nogle, der meget voldsomt kritiserede, at vi i resultatkontrakter kunne have et tal f.eks. for, hvad det er for en målsætning, vi har.
Vi har jo tilkendegivet også her, at den målsætning, vi har, i virkeligheden er, at den afspejling, som man ser uden for de statslige mure, også er den, man ser inden for – altså af befolkningssammensætningen.
Der kan jeg forstå, at der er nogle, der er meget pikerede over, at man kunne sætte sådan en målsætning op.
Jeg er da glad for at høre, at det så ikke er alle, der mener det.
Men må jeg godt lige sige, at der, hvor jeg sagde, at vi ikke har nogen måltal og ikke har nogen målsætning, er, når man taler om f.eks. religion eller tro, politisk anskuelse eller seksuel orientering, fordi det overhovedet ikke vedrører den statslige ansættelsesmyndighed.
Hvordan skulle man så vide, hvad det er for grupperinger, man har inden for de temaer?
Så skulle man jo registrere det, og det ville give et samfund, jeg overhovedet ikke ønsker.
Så der vil jeg blot sige, at for mig er alle alle.
Det, der så er forskellen på vores ordvalg – også med hensyn til resultatkontrakter – er, at man taler om, at de har en anden etnisk baggrund end dansk.
Det er det eneste, man i virkeligheden så fokuserer på, og ikke tro, seksuel orientering eller hudfarve i øvrigt.
Lone Dybkjær (RV), 2007-05-11:
Det er for at rette en misforståelse.
Jeg tror ikke, der er nogen af os, der har ment, at resultatkontrakter ikke skulle indeholde målsætninger.
Det er der ikke nogen, der har sagt.
Det, vi har diskuteret, er, hvilke mål og hvad der måles, men ikke at der ikke skulle være nogen resultater og resultatkontrakter.
Det har i hvert fald ikke ligget i mit udsagn.
Så siger finansministeren, at der ikke er nogen mål.
Nej, men samtidig står han og praler af, at man ansætter dobbelt så mange med en anden etnisk baggrund end dansk i den offentlige sektor.
Så et eller andet sted er der jo altså en ambition om, at man måske skal gøre noget ved det her, og så kan man ikke samtidig sige, at der ikke er noget mål.
Man har i hvert fald en fornemmelse af, at der skal gøres et eller andet.
Det er så mere end procentandelen i befolkningen.
Ja, på samme måde kan man sige, at hvis man har ansat et par kvindelige departementschefer sådan i træk, så ville det også være mere end en eller anden procentandel generelt, fordi man ikke lige kunne ansatte mænd, når man ansatte et par kvinder.
Det er jo, fordi man vil rette op på en fundamental skævhed, at man gør noget.
Hvis man overhovedet vil rette op på en fundamental skævhed, er man nødt til at overansætte inden for en gruppe, ellers ændrer man ikke den skævhed, der eksisterer i forvejen.
Lone Dybkjær (RV), 2007-05-11:
Så vil jeg gerne sige, at jeg synes, vi skal gå ind og kigge på resultatkontrakterne bredt.
Jeg vil ikke sige, der ikke er enkelte resultatkontrakter, der indeholder alle de her ting, men jeg vil betvivle, at alle resultatkontrakter gør det.
Jeg har jo heller ikke – det vil jeg da sige til beroligelse for alle, hvis det er en beroligelse –
forestillet mig, at det her skulle bringes til afstemning, inden vi blev færdige med det her folketingsår.
Men det kunne bruges til at diskutere de her ting.
Og jeg vil gerne sige, at udgangspunktet for os jo klart har været, at knapt går vi ind i et ligestillingsår, før noget af det, som er vigtigst i ligestillingsåret, nemlig at man præciserer antidiskriminationen, så bliver fjernet.
Sådan er det.
Men lad os diskutere resultatkontrakterne.
Så er der spørgsmålet, om vi har konkrete eksempler.
Men det er selvfølgelig taget frem, fordi vi ved, at der er folk, der føler sig diskrimineret.
Ulrik Kragh (V), 2007-05-11:
Når jeg hører ordførerens tale, forledes jeg til at tage det ligesom en diskussion, hvor de blinde diskuterer farverne.
Med det tænker jeg helt specifikt på, når ordføreren omtaler resultatkontrakter mellem departement og styrelser og siger, at der ikke er nogen her, der ved, hvad det går ud på.
Jeg tillod mig at bringe det frem som et værktøj med den forudsætning, at jeg selv sidder som kommitteret for hjemmeværnet som styrelseschef, der har en resultatkontrakt, jeg selv har skrevet under på.
Hvis fru Lone Dybkjær er interesseret i, hvordan den ser ud, så kan hun gå ind på hjemmeværnets hjemmeside, HJV.dk.
Og det er lige præcis de rammer, som fru Lone Dybkjær efterlyser.
Så der er god sammenhæng i det.
Men det, som jeg egentlig ville spørge om, er: Har Det Radikale Venstre konkrete eksempler på, at nogen har afholdt sig fra at søge stillinger, fordi det ikke har stået anført, at man ønskede et bredt ansøgerfelt?
Bent Bøgsted (DF), 2007-05-11:
Det kan jeg sige ret klart: Dansk Folkeparti er imod kvotering i ansættelsesforhold.
Vi er imod, at man skal sige, at vi skal have nogle bestemte minoriteter ind; det skal afspejle sig i så og så mange i ansættelserne.
Det er et forslag, der tidligere har været oppe, om, at det skal afspejle vistnok 3 pct., der skulle være ansat.
Dengang sagde jeg også, at det for Dansk Folkeparti drejer sig om, at de bedst egnede får jobbet.
Uanset hvilken oprindelse man har, er det de bedst egnede, der skal have jobbet, og det skal ikke være baseret på, at man skal have en vis procentdel af ansættelserne, der skal være etniske minoriteter.
Det har ikke noget med det at gøre.
Det er et spørgsmål om, hvorvidt de, der er ansat, har de rette kvalifikationer.
Har de det, eller har de det ikke?
Det er det, det drejer sig om, når man ansætter folk, og det er den holdning, Dansk Folkeparti har.
Og så ser vi ikke på, hvilken oprindelse man har i den forbindelse.