Jacob Jensen (V), 2015-04-28:
Helt grundlæggende for Venstre og i Venstres dna skal man have en gevinst, når man gør en indsats.
Det her med, som nogle opfatter som ligegyldighed, om man får en gevinst eller ej, om det betyder noget, om man gør en indsats eller ej, har vi det meget svært med.
Vi synes, at det er vigtigt, at man animerer til, at man gør sig umage i alle livets faser, og at man så også kan imødese en gulerod i form af en gevinst, når man så har nået et godt resultat.
Sådan er det også i forhold til dem, som er på arbejdsmarkedet.
Det er vigtigt, at vi har så mange som muligt på arbejdsmarkedet, det siger ligesom sig selv, og det tror jeg alle er enige om, men det er derfor også vigtigt, at vi har nogle rammer og nogle systemer, der gør, at det animerer til, at man også gør den indsats, gør sig umage for at få det arbejde, som der er, flytter sig lidt længere for det, end hvad man ellers måske havde villet osv.
Det kan vi konstatere at der åbenbart er et overvejende flertal af danskere som er enige med os i, hvis man ellers skal tro den måling, som Jyllands-Posten bragte her forleden dag.
Det tror jeg egentlig er helt naturligt, at danskerne har det sådan.
Der skal være en gevinst ved at gøre en forskel.
Der er selvfølgelig et ordsprog, der siger, at arbejdet bærer lønnen i sig selv, og det var jo også lidt det, jeg hørte ministeren var inde på.
Jeg er sådan set enig med ministeren i, at det hele jo ikke drejer sig om økonomi.
Det drejer sig selvfølgelig også om at komme op om morgenen og have noget relevant at stå op til, komme hen på arbejdspladsen, have et socialt fællesskab både på arbejdspladsen, men måske også i fritiden.
Men problemet er bare, at ordsproget ikke virker tilstrækkeligt i virkelighedens verden.
Når man søger efter arbejdskraft til et typisk lavtlønsjob, så er situationen den, at man sjældent får ansøgere – i hvert fald ikke danske ansøgere.
Det gælder inden for fødevarebranchen, det gælder hotel- og restaurationsbranchen, det gælder en stribe områder.
Når man søger efter arbejdskraft inden for lavtlønsområderne, får man sjældent ret mange, om nogen, danske ansøgere.
Knap og nap 800.000 i den erhvervsaktive alder er på overførselsindkomst.
Det koster samfundet i omegnen af 173 mia. kr. om året.
Og paradokset er også til at få øje på.
Vi har i øjeblikket godt 40.000 udlændinge, typisk fra Østeuropa, som er i arbejde i Danmark.
For manges vedkommende er det lavtlønsarbejde, det er ufaglært arbejde, og samtidig har vi lige i underkanten, men tæt på det samme tal, 40.000 danskere på kontanthjælp, for hvem den eneste udfordring er, at de ikke har et arbejde.
Det synes vi er et paradoks, som man skal have gjort noget ved.
Hvis man sammenligner, hvordan situationen er i Danmark i forhold til eksempelvis i Sverige, er det sådan, at i Danmark er der tre og en halv til at forsørge en på overførselsindkomst.
I Sverige er de fem og en halv erhvervsaktive til at deles om den byrde.
Så kan man selvfølgelig spørge: Er det attraktivt at tage et arbejde, flytte så langt, gå efter de arbejdspladser, der er?
for vi har jo heldigvis – og godt for det – et velfungerende arbejdsmarked.
Der er en god jobrotation, udskiftning, fleksibilitet osv.
Der er jobåbninger, de er også til stede i øjeblikket.
Det er selvfølgelig prisværdigt, men er det fair?
Er det rimeligt?
Det synes vi ikke.
330.000 har ifølge Økonomi- og Indenrigsministeriet det, man kalder en ringe økonomisk tilskyndelse til at arbejde, og selv efter at vi får indfaset skattereformen, som vi også står fadder til sammen med regeringen, i 2023, så er der stadig væk omkring 250.000, for hvem der er en ringe økonomisk tilskyndelse til at arbejde.
Det synes vi at vi godt kan gøre bedre, og desværre må vi jo konstatere, at regeringen på trods af skattereformen har gjort det mere attraktivt at være uden for arbejdsmarkedet, i den forstand at man fjernede kontanthjælpsloftet, man har fjernet 225-timersreglen, man har givet kontanthjælpsmodtagere ret til mere ferie, og så har man fjernet starthjælpen.
Det har alt sammen betydet, at eksempelvis en familie på kontanthjælp har fået i omegnen af 3.000 kr. mere om måneden.
En flygtningefamilie har fået et løft i sit rådighedsbeløb på omkring 10.000 kr. om måneden.
Vi ønsker i Venstre en jobreform, en jobreform, som skal gøre forskellen mellem at være på arbejdsmarkedet og uden for arbejdsmarkedet større.
Vi ønsker, at der skal lægges et loft over, hvor meget man samlet set kan få i offentlig ydelse, og så ønsker vi at lette skatten for små arbejdsindkomster, simpelt hen for at gøre gevinsten større ved at arbejde.
Vi skal have flere indtægter til vores fælles velfærdssamfund, og vi peger på den her model som en måde til at få flere af de omkring 800.000 i den erhvervsaktive alder ind på arbejdsmarkedet, som i dag er uden for arbejdsfællesskabet.
Hver gang vi får flyttet bare en person på kontanthjælp ind på arbejdsmarkedet, giver det samfundsøkonomien et plus på 175.000 kr. foruden den sociale gevinst, der ligger til den enkelte.
Det synes vi at vi skal have gjort noget ved, og det håber vi også debatten her vil afspejle, uanset hvordan i øvrigt et valgresultat måtte komme til at se ud, og at vi også derefter kan komme til at arbejde sammen og komme videre i den retning.
På den baggrund skal jeg på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der ifølge Finansministeriet i et svar til Finansudvalget den 27. november 2013 er 17.700 personer, der ville få mere til rådighed ved at være på offentlig forsørgelse end ved at arbejde.
Folketinget konstaterer endvidere, at der ifølge Økonomi- og Indenrigsministeriet fortsat er 250.000 danskere, som kun har en ringe økonomisk tilskyndelse til at arbejde, når regeringens skattereform er fuldt indfaset i år 2023.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til at tage initiativer, der vil sikre, at der altid er en økonomisk gevinst ved at tage et arbejde frem for at være på offentlig forsørgelse.
Folketinget opfordrer ligeledes regeringen til at kigge på den samlede ydelse, som en familie kan modtage i offentlige ydelser, herunder overveje indførelsen af et kontanthjælpsloft, samt genindføre starthjælpsydelsen.«