runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2007-05-11:
Nu er Enhedslisten jo ikke et parti, der er uimodtageligt for i en debat at udvikle vores synspunkter, så det ville vi sådan set være meget indstillet på i den her sag – for at opnå bare nogle resultater.
Men der er i hvert fald to ting, jeg ikke helt forstår ved fru Marion Pedersens indlæg.
Det første er, at det skulle give anledning til unødvendig forvirring, hvis mennesker fik mulighed for at tage det navn, de ønskede.
Vi må jo gå ud fra – det tror jeg faktisk godt at vi kan gå ud fra – at mennesker, der ønsker at erstatte et traditionelt mandenavn med et kvindenavn, gør det, fordi de ønsker at fremstå som kvinder i offentligheden, og derfor ikke vækker nogen forvirring.
Hvorfor er det ikke noget, folk selv kan afgøre, i stedet for at det er noget, de skal søge om?
Det andet er, at når nu myndighederne i Danmark når frem til, at folk ikke skal have gennemført en kønsskifteoperation, på trods af at de selv stadig er overbeviste om det, så sker der jo det, at de, der har råd, tager til Thailand eller andre steder og får foretaget den.
Mener fru Marion Pedersen virkelig, at det er mere forsvarligt, end at vi giver muligheden i Danmark for dem, der fastholder, at de ønsker det?
Marion Pedersen (V), 2007-05-11:
Venstre er et liberalt parti med base i frihed til den enkelte, og derfor vil vi gerne sikre, at der er plads til alle, uanset køn, alder og seksuel orientering.
Vi er altid åbne for nye forslag, som måtte forbedre forholdene for minoritetsgrupper, men vi mener ikke, at dette forslag tilbyder forbedringer, og kan derfor ikke stemme for det.
Lad mig give et par eksempler.
Forslagsstillerne mener, at myndige personer selv skal kunne bestemme fornavn uden hensyn til deres køn.
Hvis dette blev gennemført, kunne vi altså risikere mænd med kvindenavne og kvinder med mandenavne.
Samtidig foreslår forslagsstillerne, at myndige personer selv skal kunne bestemme, hvilken kønsidentitet deres personnummer skal udtrykke.
Hvis det bliver gennemført, trækker vi så at sige tæppet væk under vores CPR-register, som en stor del af vores samfund bygger på.
CPR-registeret er jo netop årsagen til, at sygehusvæsenet og andre offentlige myndigheder kan tilbyde den korrekte hjælp til den rigtige person.
Der bliver f.eks. heldigvis flere og flere sygdomsforebyggende undersøgelser, som kan tilbydes befolkningen, men det vil blive fuldstændig uoverskueligt at indkalde til de undersøgelser, hvis myndighederne ikke kender kønnet på den, de sender indkaldelsen til.
Samtidig er CPR-registeret en stor hjælp i det sikkerhedsmæssige arbejde, f.eks. det arbejde, som foregår i lufthavnene.
Og Venstre mener, at vi ved at tillade, at alle selv kan bestemme deres personnummer, besværliggør sikkerhedspersonalets arbejde, og at det vil kunne føre til mange og lange diskussioner.
Forslagsstillerne foreslår også, at myndige personer selv skal kunne vælge at gennemgå en kønsskifteoperation i offentligt regi uden om Sundhedsstyrelsen.
I dag er det, som ministeren også sagde, sådan, at vedkommende, som ønsker en kønsskifteoperation, har været igennem et observationsforløb sammen med Sundhedsstyrelsen, så parterne er sikre på, at operation er det helt rigtige at gøre.
I denne forbindelse nyder patienten gavn af Sundhedsstyrelsens erfaring og ekspertise på området, en erfaring, som patienten naturligvis på ingen måde selv kan have.
Derfor mener Venstre, det er uforsvarligt at tillade, at disse beslutninger træffes uden om Sundhedsstyrelsen.
For kort at kommentere forslagets sidste del om, at alle uanset køn og seksuel orientering skal have samme mulighed for at adoptere børn, vil jeg sige, at det – som ministeren også allerede har sagt – er sådan, at dette ikke alene giver grund til afslag i adoptionslovgivningen.
Som sagt i starten af min ordførertale kan Venstre ikke støtte forslaget.
Kamal Qureshi (SF), 2007-05-11:
Jeg vil på vegne af forslagsstillerne, hele den samlede opposition, Enhedslisten, Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og SF, takke for behandlingen af forslaget i dag.
Jeg takker også for den åbning og den imødekommenhed, der har været hele vejen rundt, over for forslaget og for erkendelsen af, at vi her står med et problem, som vi med det eksisterende værktøj ikke har kunnet løse og ikke har kunnet forbedre.
I og med at den samlede opposition står bag det her forslag, betyder det selvfølgelig også, at efter et valg, hvor vi får et regeringsskifte, vil det her forslag blive gennemført.
Det er i hvert fald også et meget konkret bevis på, hvilken værdipolitik og hvilke værdier og sociale parametre den nuværende opposition og forhåbentlig det kommende flertal vil være båret af.
Årsagen til, at det her forslag er blevet fremsat igen, som det har været fremsat før, er selvfølgelig, at situationen er ganske alvorlig.
Hvert år dør der i Danmark ca. 300 mennesker som følge af stofmisbrug.
Det er, hvad der svarer til et stort charterfly fyldt med passagerer, der falder ned hvert år.
Jeg tror, at man, hvis der var så stor en dødelighed i andre grupper, ville have gjort noget mere ved det, især fordi Danmark er det land i Europa, hvor der dør flest som følge af stofmisbrug.
Dertil skal tilføjes, at mens antallet af dødsfald er faldet hos vores nabolande i Norden, har antallet af dødsofre herhjemme været konstant de sidste 12 år.
Dertil kommer en stigning i kriminalitet forbundet med stofmisbrug.
Vi ved også, at lægeordineret heroin virker, for lægeordineret heroin er indført i Schweiz, Holland og Tyskland.
I Schweiz dalede antallet af nye misbrugere pr. år, efter at ordningen blev indført, fra 850 til 150, hvilket er et drastisk fald.
I Tyskland faldt kriminaliteten forbundet med narko med 50 pct. efter bare 1 år.
I Holland viser tallene, at over 56 pct. af de involverede stofmisbrugere bliver afvænnet.
Det er dobbelt så høj en effekt som med metadon.
Heroin gav en succesrate på ca. 56 pct. mod 31 pct. på metadon.
Så det er noget, som vi ved virker.
Der er også en gruppe hollandske forskere, der har påpeget, at samfundet ville spare 250.000 kr. om året til bekæmpelse af kriminalitet og erstatninger, hvis det her blev indført.
Men når alle de her tal om kriminalitet og andet er anført, så er der ikke nogen tvivl om, at det, der er det bærende, det, der er det vigtigste for os, som har fremsat det her forslag, for vores argumentation og for vores begrundelse for, at vi vil have det her forslag gennemført, simpelt hen er, at det redder menneskeliv.
Det redder liv.
Vi ved, at det vil redde en masse af de hårdest ramte stofmisbrugere, som ikke skal betragtes som forbrydere, men som syge mennesker, der har brug for behandling.
Den behandling er tilgængelig, hvis der er politisk opbakning til det.
Det er ikke forfærdelig meget anderledes, end når der bliver givet morfin som smertebehandling til patienter, som har vedvarende kroniske smerter.
Så tak for behandlingen, tak for åbningen, tak for støtten fra de partier, der har givet en forsigtig åbning til vores forslag.
Jeg vil gerne takke for behandlingen.
Afstemning
Kamal Qureshi (SF), 2007-05-11:
Jeg løb tør for taletid, det var derfor, der ikke kom et spørgsmål, men det kommer nu.
Som sagt er jeg ganske tilfreds.
Som jeg siger, bedre sent end aldrig.
Jeg er så optimistisk anlagt, her i foråret kan det næsten ikke være anderledes.
Det, jeg spørger om, er: Hvis nu den her høring, som fru Karin Nødgaard lægger op til, er det, der skal danne basis for, hvad Dansk Folkeparti skulle beslutte sig for, hvad er det så helt konkret, der skal til, for at man tilslutter sig det her forslag?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet er: Hvis nu de forskellige eksperter, der kommer til den pågældende høring, mener, at det her forsøg med lægeordineret heroin kan være med til at nedbringe dødeligheden, vil det så være tilstrækkeligt til, at Dansk Folkeparti vil støtte et sådant forslag, sådan at vi kan få det sat i værk?
Karin Nødgaard (DF), 2007-05-11:
Så vidt jeg kunne høre, var der ikke rigtig noget spørgsmål, det var bare nogle kommentarer, der kom.
At vi kunne få reddet flere, og at vi kunne have gjort tingene før, kan man måske sige om alting, der bliver debatteret i Folketinget.
Hvis vi havde den ultimative løsning på alt, skulle vi jo lave den med det samme.
Hans Andersen (V), 2007-05-11:
Jeg har også læst artiklen, hvor enkelte tidligere medlemmer af den her arbejdsgruppe tilkendegiver en anden holdning, men jeg må jo stadig støtte mig til, at den arbejdsgruppe, der sad og arbejdede seriøst med tingene og på daværende tidspunkt konkluderede, at det ikke var en behandlingsform, de kunne støtte.
Men jeg står jo ikke og siger, at jeg til al evighed vil afvise den her behandlingsform.
Jeg siger bare, at vi har brug for mere viden, inden vi kan tage stilling.
Og så synes jeg, at man skal være meget opmærksom på det, vi allerede gør i dag, og det synes jeg vi glemmer totalt i den her debat.
Det handler om, at enten er vi for eller også er vi imod lægeordineret heroin.
Venstre ser med stor alvor og med stor opmærksomhed på samfundets indsats for at hjælpe vores mest udsatte mennesker i samfundet, og deriblandt stofmisbrugere.
Der har i de senere år været gennemført en række initiativer, og bare i årene 2006 til 2009 er der jo sat en kvart milliard kroner af til bl.a. en styrket behandlingsindsats for stofmisbrugere i fængsler, garanti for social behandling af unge under 18 år, målrettede faglige tilbud til de hårdest belastede narkomaner, forsøg med injektion af metadon som behandlingsmulighed og en særlig indsats på Vesterbro.
Venstre vil gå videre i kampen for at reducere narkotikamisbruget.
Venstre har i den forbindelse noteret sig, at Sundhedsstyrelsen er blevet bedt om en samlet sundhedsfaglig redegørelse for de nyeste initiativer, nyeste internationale erfaringer med heroinordination.
Målet for Venstre er stoffrihed for den enkelte.
Venstre er optaget af, at behandlingsindsatsen er af en høj kvalitet, og at vi bruger ressourcerne på de tiltag, der virker.
Venstre kan ikke i dag bakke op omkring at støtte forsøg med heroinordination.
Vi har simpelt hen brug for mere viden.
Og så er Venstre også som udgangspunkt skeptisk over for denne behandlingsform.
Tidligere har ekspertgruppen jo afvist denne behandlingsform.
Man skal jo heller ikke holde det her forsøg med heroinordination op mod intet, det skal holdes op mod det, vi gør allerede.
Eksnarkomaner siger: Hold linjen, ellers var vi ikke kommet ud af det stofmisbrug, vi var inde i.
Så heroinordination skal jo ses i sammenhæng med de øvrige initiativer, der tages på dette felt.
På den baggrund kan Venstre ikke støtte dette beslutningsforslag.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Det er altid nemmere at argumentere mod noget, der ikke er blevet sagt.
Jeg har ikke påstået, at et fixerum er en vidunderopskrift.
Jeg tror som regel, der skal mange indsatser til.
Jeg synes, problemet er, at på det her område laver regeringen nogle ting, der er modsatrettede.
Jeg anerkender, at man har lavet nogle ting, bl.a. en behandlingsgaranti, som venstrefløjen har kæmpet for i adskillige år, så det er fint, den her er blevet opfyldt.
Det ville være rart, hvis der også kom penge med, så kommunerne også rent faktisk levede op til behandlingsgarantien.
Men regeringen har jo samtidig indført en række tiltag, der går den stik modsatte vej, og vi kan jo se, at det, man har lavet, ikke er nok, når dødstallene bliver ved med at være lige høje.
Når man, samtidig med man laver behandlingsgarantier og de andre ting, ministeren remser op, så siger, at der skal være en langt større politiindsats, når man samtidig skrider så hårdt ind i forhold til hashmarkedet uden at have nogen løsning på, hvordan det skal fungere, så vi i dag har langt mere af, at man sælger hash og hårde stoffer sammen, og man i langt højere grad risikerer, at flere kommer ind på at bruge de hårde stoffer end tidligere, så modvirker det ønsket om, at vi skal dels skabe et værdigt liv, dels skal have færre, der misbruger stoffer.
Det er jo ikke en seriøs tilgang til det.
Der findes ingen regering som denne, der har underkastet det her område en samlet indsats.
Og man kan ikke tillade sig kun at fokusere på forebyggelse og behandling af allerede etablerede misbrugere.
Det kan man ikke.
Man er nødt til at lave en samlet indsats, hvor man også har fokus på, hvordan vi forhindrer fremtidigt misbrug, hvordan dæmmer vi op for en fremtidig udvikling.
De to ting skal jo være i balance med hinanden.
Det ser vi øjensynligt lidt forskelligt på, men regeringen har altså det hovedsynspunkt, at vi ønsker at bekæmpe narko helt bredt, og derfor kan vi ikke tillade os med den ene hånd at gøre en indsats, hvor vi altså bekæmper distributionen og så med den anden hånd fuldstændig ukritisk skaber lettere adgang til det ved f.eks. at acceptere store hashmarkeder, sådan som fru Line Barfod er tilhænger af.
Charlotte Fischer (RV), 2007-05-11:
Jeg anerkender fuldt ud, at der er et dilemma.
Det tror jeg vi alle sammen gør.
Jeg synes, man har en forpligtelse til at gå ind i det med åbent sind, hvis man virkelig kan se, at det her kan redde menneskeliv.
Og det er egentlig også et helt konkret spørgsmål til ministeren på den baggrund: Hvad skal Sundhedsstyrelsen komme op med, for at ministeren skifter syn på det?
Er det effekten?
Skal Sundhedsstyrelsen kunne sandsynliggøre, at effekten vil være så stor, så de etiske betænkeligheder kan lægges til side?
De er der jo.
Det er nogle dilemmaer.
Det er nogle ting, der skal balanceres af over for hinanden, og der kan man ikke tillade sig at være enøjet.
Det er da klart, at livet ville være nemmere for alle narkomaner, hvis vi stillede offentlige boder op på alle gadehjørner og sagde: Kom, kom.
Og hvis der er nogen, der har lyst til at kaste sig ud i en beruselse, så leverer vi det.
Det er da oplagt.
Det er da helt oplagt.
Men det er lige så oplagt – og nu gør jeg det meget sort-hvidt for lige at understrege en pointe – det er jo lige så oplagt, at hvis vi gjorde det, så ville det nok være svært for det samme fællesskab, samfundet, modsat at sige, at I skal i øvrigt holde jer fra det.
Det er jo det, der er dilemmaet.
Det er jo også der, jeg synes der er en enorm forskel på fixerum og så den her diskussion om lægeordineret heroin.
For fixerum rummer jo det i sig, at man ligesom accepterer, at folk ind tager noget i øvrigt illegalt erhvervet stof, hvorimod lægeordineret heroin jo er en behandlingsform, hvor vi i forvejen har behandlingsformer med substitutionsbehandling.
Og skal vi gå et skridt videre?
Jamen det er jeg åben over for, hvis der er lægefaglig evidens for det.
Et af regeringens hovedargumenter hidtil for at gå imod et sådant forsøg med det lægeordinerede heroin har været af etisk karakter, og som ministeren også er inde på her, har samme argument jo også været brugt i forbindelse med fixerum, netop, at det rummer en form for legitimering af narko, hvis man først begiver sig ind på den her bane.
Det er jo dilemmafyldt at have en lovregel, der hedder, at man ikke må bruge euforiserende stoffer, man må ikke sælge dem, og så i øvrigt samtidig som samfund give accept af og måske ligefrem distribuere de stoffer.
Det er da dilemmafyldt.
Det er det jo allerede på det tidspunkt, hvor man begynder at give rensesæt og vand og dermed jo altså ved en positiv handling erkender, at der er nogen, der sidder og injicerer sig med noget, der i øvrigt er ulovligt.
Og vores synspunkt har været, at jo nærmere man kommer fixerum, heroinudlevering, jo mere dilemmafyldt bliver det jo.
Vores synspunkt har været det meget pragmatiske, at der sådan set ingen grund er til at vandre op ad denne dilemmafyldte stige, hvis man på det trappetrin, man står på, kan gøre noget mere.
Og vi har gjort en masse der, hvor vi befinder os, f.eks. nu ved at åbne op for mulighed for injicering med metadon.
Og vi er også parate til at tage et skridt mere, hvis vi bliver overbevist om, at vi ikke kan komme i mål på det trin, vi står på.
Kamal Qureshi (SF), 2007-05-11:
Altså, vi er jo meget glade for, at den proces er sat i gang, og håber selvfølgelig også på, at der sker noget, for selv om ministeren jo siger, at der er iværksat en lang række initiativer på det her område – og en del af dem jo med SF's støtte og på SF's initiativ – må man jo også bare konstatere, at dødeligheden i de lande, hvor man har lægeordineret heroin, er faldet drastisk blandt de alvorligst ramte stiknarkomaner, mens vi i Danmark ikke har set et fald i dødeligheden.
Det er jo ikke, fordi jeg siger, at der ikke er lavet nogen nye initiativer – vi har jo netop selv været med til at lave en række initiativer – men vi kan bare konstatere, at der i hvert fald ikke er lavet tilstrækkeligt for at få det dyk i dødeligheden, som vi har set at de har fået i landene omkring os.
Så derfor haster det.
Der er jo ingen grund til at sætte noget spørgsmålstegn ved noget partis lyst til at bringe det dødsantal ned.
Så det, vi diskuterer, og som jeg synes vi skal diskutere sagligt, er: Hvordan gør man bedst det?
Men det kigger vi nu på igen, for vi ønsker sådan set at udvikle det her område på en saglig måde.
Jeg vil da gerne takke ministeren for ikke længere at have en sådan afvisende religiøs indgang til den her debat.
Det synes jeg jo er rart.
Det åbner jo op for, som ministeren også siger, at se, hvilke muligheder der er, hvilke muligheder der er fremadrettet, og hvordan vi kommer videre.
Der er heller ikke nogen tvivl om, at den åbning jo nok især er kommet, efter at fru Pia Kjærsgaard var en tur på Vesterbro og der så virkeligheden for stofmisbrugerne og derved også åbnede for, hvilke muligheder der er.
Så det bliver selvfølgelig også spændende at se, hvilke bevægelser der foregår derovre, og hvilke muligheder det også giver.
Men årsagen til, tror jeg, at vi fra oppositionens side også presser lidt på for det her, selv om vi jo godt ved, at det bliver nedstemt, er sådan set, at der jo også er mennesker, der simpelt hen dør, mens vi venter, og mens vi venter, og mens vi venter.
Så derfor er det jo også et spørgsmål om, hvor hurtigt vi kan sætte noget af det her i værk, når vi ved fra de resultater, der er fra landene omkring os, at det faktisk redder menneskeliv.
Og min prognose er jo, at det arbejde vil være et arbejde, der kan landes i løbet af efteråret.
Hvad det så giver anledning til, kan jeg jo ikke sige for nærværende, men jeg kan sige, at det er den proces, vi styrer efter.
Kamal Qureshi (SF), 2007-05-11:
Jeg beklager, hvis min markering ikke var blevet noteret.
Jeg vil da sige, at jeg også synes, det er rart og interessant, at Dansk Folkeparti åbner op for det her.
Man kan jo sige, at hvis nu fru Pia Kjærsgaard var taget ud i virkeligheden på Vesterbro nogle år før, kan det godt være, vi kunne have reddet endnu flere menneskeliv, hvis nu det indblik i virkeligheden kan føre til, at man tilslutter sig nogle af de forsøg, der er i udlandet, som nedsætter dødeligheden.
Bedre sent end aldrig, må man sige.
Det er jo godt, at der er nogen fra Dansk Folkeparti, der kommer ud og ser, hvordan tingene ser ud i virkeligheden ude på Vesterbro.
Man må sige, at det i hvert fald også åbner op for, at der måske er endnu flere fra Dansk Folkeparti, der vil tage derud og se, hvordan tingene ser ud.
Så vi byder det meget velkommen, hvis Dansk Folkeparti rykker sig.
Jeg har et spørgsmål mere, men jeg kan se, at jeg må tage det i anden runde.
Thor Pedersen (V), 2007-05-11:
Jamen jeg ser slet ikke noget problem i det, for jeg vil sige, at der er forbud i Danmark mod diskrimination, og der er også forbud mod at bruge pisk.
Afstemning
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2007-05-11:
Det er jeg fuldstændig uenig med ordføreren i.
Det, debatten handler om, er, at de mennesker ikke i dag profiterer af den behandling, vi har, og derfor skal vi forsøge noget nyt, og den lille ekstra del er et forsøg med lægeordineret heroin.
Jeg vil sige, at den arbejdsgruppe, der var i 1998, jo tog stilling på baggrund af kun et forsøg, og det var det, der var i Schweiz.
Siden hen har vi haft Holland, vi har Tyskland, vi har en lang række andre ting, så det skal man jo huske på, når man ser på, hvad ekspertgruppen egentlig leverede.
Og det var jo stadig væk med en meget, meget snæver margen, at man afviste ideen dengang.
Hans Andersen (V), 2007-05-11:
Det var et flertal i den arbejdsgruppe, men det, man også kunne lægge vægt på, var faktisk argumenterne, de brugte for at afvise den her behandlingsform.
De var faktisk ret tunge, når jeg ser på det.
Det handlede om, at vi havde uudnyttede muligheder i de eksisterende behandlingsformer.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Indimellem har jeg lidt svært ved at følge ministeren, bl.a. det sidste eksempel, det om, at man ikke skulle stå på hvert gadehjørne og give folk mulighed for at beruse sig og så samtidig sige: Vi synes ikke, det er en god idé, at man beruser sig.
Det er vel det, regeringen har gjort med alkohol, hvor man bl.a. har sat afgifterne ned og har åbnet for langt mere markedsføring osv. for alkohol, samtidig med at man opfordrer folk til at lade være med at tage for meget af det.
I forhold til, hvad regeringen har gjort på det her område, så kan man se, at det, regeringen har gjort, er, at de har sagt nej til, at vi kan lave det her forsøg.
Man har sagt nej til fixerum – altså, nogle ting, som i den grad kunne forbedre forholdene for de mennesker, vi taler om.
fordi hele formålet med, at man har sagt, at det er forbudt, og vi skal bruge ufattelige mængder af politiressourcer på det her, jo netop har været, at man har sagt, at man ønsker at hjælpe de folk, der bruger stofferne, og derfor skulle det ikke være dem, man gik ud og straffede.
Men det har regeringen så ophævet nu, så man nu også kan straffe folk for det, de har til eget brug.
Altså, alkohol er et legalt rusmiddel.
Vi snakker her om illegale rusmidler.
Vi snakker om en helt anden udfordring.
Og regeringen har gjort en masse.
Vi har været med til at skabe en behandlingsgaranti.
Vi har været med til at lave en oprustning af indsatsen i landets fængsler.
Vi har tilvejebragt penge til etablering af et sundhedsrum på Vesterbro.
Vi har lavet en hårdere kurs for at sikre lovoverholdelse.
Vi har etableret det største sammenhængende forebyggelsesinitiativ under overskriften »Narkoen ud af byen« for at engagere alle i det civile samfund i at gøre en fælles indsats.
Vi har åbnet op for metadoninjektion.
Og jeg kunne sådan set blive ved.
Vi har gjort en hel masse.
Så let er livet ikke.
Vi har et stort engagement i den her sag, og vi tager skridt i takt med, at viden betinger, det er kloge skridt, vi tager.
Charlotte Fischer (RV), 2007-05-11:
Jeg vil spørge, som jeg også gjorde til ministeren, for jeg fornemmer jo lidt den samme grundlæggende skepsis over for det her, selv om der også er nedsat en arbejdsgruppe nu, der skal kigge på, hvad man kan sige for eller imod det her: Hvordan ser Venstres ordfører på det her forslag?
Hvad skal der til for, at Venstres ordfører bliver overbevist om, at det er en god idé at sætte det i gang?
Skal det være antallet af narkomaner, man kan redde fra at dø?
Skal det være, at det ikke koster særlig mange penge at sætte i søen?
Skal det være nogen ekstra argumenter fra den etiske fond?
Karin Nødgaard (DF), 2007-05-11:
Nu har jeg kun været medlem af Folketinget et par år, og jeg synes, der er mange ting, der er rykket, fra jeg startede og til i dag.
Jeg håber også, at det fortsat vil være sådan i et parlament, at nogle holdninger hele tiden rykkes, så det er jeg sikker på vil ske.
Hvad tidligere medlemmer af Dansk Folkeparti har udtalt, kan og vil jeg ikke kommentere.
Jeg har været til stede ved så godt som samtlige gruppemøder i Dansk Folkeparti, og jeg ved, at vi har drøftet det, og at vi er meget optaget af at lette forholdene for de hårdest belastede grupper i det danske samfund, inklusive de hårdest belastede narkomaner.