Tom Behnke (KF), 2014-01-31:
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at starte med at sige tak til fru Pernille Skipper for at præcisere, hvad udeblivelsesdomme er, for der er mange, der misforstår det, der er mange, der tror, at en udeblivelsesdom altså er en dom, fordi man ikke er mødt op og så får en særskilt dom for det.
Det er ikke tilfældet, og det er ret vigtigt at fastslå.
Det, der er sagen, er, at man gennemfører retsmødet, selv om tiltalte ikke er mødt, og man afsiger en dom over den konkrete forbrydelse, tiltalte er tiltalt for, altså vold, eller hvad det nu kan være, selv om tiltalte ikke er til stede.
Det er deri begrebet udeblivelsesdom ligger, nemlig at man kan blive dømt, selv om man ikke møder op.
Det er ret vigtigt at slå fast, så vi i hvert fald lige har det på plads.
Når vi så har det på plads, er spørgsmålet, hvad det er for nogle personer, vi taler om, altså hvem er det, der ikke møder op?
Er det sådan, at det er rent tilfældigt, at man ved, at der overhovedet holdes et retsmøde, er det sådan noget, man selv skal ringe ned i retten og spørge efter, altså hvornår ens sag kommer for?
Nej, det er det ikke.
Og ofte kan det være ganske vanskeligt for politi og andre overhovedet at finde de her mennesker, fordi der er nogle i vores samfund, måske ikke så mange, men der findes personer i det her samfund, der ikke vil findes, som vil trække den længst muligt, som vil gøre alt, hvad de kan, for at undgå, at retssagen bliver til noget.
Så politiet har i første omgang store vanskeligheder med at finde de her mennesker, få forkyndt det, og når så dagen oprinder, er der nogle, der bare ikke gider at møde op.
Der er nogle, som trækker sagen længst muligt, fordi de tænker: Nå ja, så bliver den jo omberammet, og så kan jeg gemme mig igen, og så kan der måske gå 1 år eller 2 år, inden politiet finder mig, og så skal vi igen have et nyt retsmøde.
Alle de mennesker, der er ordentlige borgere, som har overtrådt lovgivningen af den ene eller anden art, men som i øvrigt er ordentlige borgere, møder jo op, når de får en tilsigelse til at skulle møde i retten, de kommer, og man gennemgår sagen, og ingen problemer.
Det, vi skal huske på, er, hvad det er for nogle personer, der ikke møder op.
Det er dem, der prøver at trække sagen længst muligt for at undgå at få afsagt dom længst muligt.
Derfor gjorde man jo det i sin tid, at man indførte mulighed for at kunne afsige domme på op til 30 dages fængsel, selv om tiltalte ikke mødte op.
Og det havde jo en enorm effekt.
Jeg skal lige huske at sige, at forud for det gik der også mange, lange debatter i Folketinget, fordi politikerne ønskede det, men embedsmændene ville det ikke.
Man slog syv kors for sig, hvad var det da for noget uvæsen, det kunne man ikke have, og hvad med retssikkerheden osv.?
Men politikerne ønskede det, og til sidst blev det også sådan, som Folketinget ønskede det.
Så havde man ordningen, og det fungerede fantastisk, for ikke nok med, at man nu kunne afsige dom over en lang række af de her mennesker, som bare ikke gad at møde op, det havde også en præventiv effekt, at folk vidste det og tænkte: Hov, nu er jeg nødt til at møde op, når jeg bliver tilsagt, for jeg får ikke en ny chance, der kommer ikke en ny tiltale, der kommer ikke et nyt pædagogsamfund og tager hånd om mig, nej, jeg bliver nødt til at møde, hvis jeg vil forsvare mig, hvis jeg vil kæmpe min sag.
Så antallet faldt, og effekten var jo stor, erfaringerne var positive, og så foreslog jeg her i Folketinget, at vi udvidede ordningen fra 30 dage til 3 måneder, og det blev vedtaget.
Vi fik udvidet ordningen til 3 måneder, så i dag er det faktisk muligt at afsige domme helt op til 3 måneders fængsel.
Det har igen haft en effekt: Dels får man ekspederet rigtig mange sager, fordi domstolene kører processen, proceduren, uanset om tiltalte kommer eller ej, når strafudmålingen ligger under 3 måneder, dels har det den effekt, at rigtig mange af dem, der så bliver tiltalt, møder op, for de ved, at deres eneste chance er at kæmpe deres sag dér, ellers er der ikke nogen muligheder.
Det, vi bare med forslaget ganske stilfærdigt siger, er: Lad os da udvide det til 6 måneder.
Nu har vi rigtig gode erfaringer med det her, og der er ikke problemer i den nuværende ordning.
Der er ingen problemer i den nuværende ordning, så lad os da udvide det til 6 måneder.
Enten bliver der afsagt dom med det samme, selv om tiltalte ikke møder op, eller også har det den præventive effekt, at tiltalte tænker: Hov, jeg må hellere møde op, for sagen bliver gennemført, uanset om jeg er der eller ej.
Så det har en enorm præventiv effekt.
Så er der sikkert nogle, der vil sidde og tænke: Hvad så med dem, der står til at skulle have en dom over 6 måneders fængsel, hvad gør vi så med dem?
Der er det jo så sådan, at hvis man går ud og møder virkeligheden, og det gør jeg en gang imellem, er det jo typisk sådan, at hvis man står til at skulle have mere end 6 måneders fængsel, er man typisk også varetægtsfængslet på det tidspunkt, og så er det lidt nemmere at finde personen, det er lidt nemmere at sørge for, at personen møder op nede i retten, når vedkommende sidder varetægtsfængslet.
Det er bare sådan en lille teknikalitet, det er sådan noget, man har ude i virkeligheden.
Teoretisk kan man selvfølgelig sidde og diskutere, om der er forskel på 6 og 7 måneder, men i praksis er der en kæmpe forskel, nemlig at dem, der står til en dom over 6 måneder, er typisk i myndighedernes varetægt, og så er det trods alt lidt nemmere at sørge for, at de møder op.
Så det er et rigtig, rigtig godt forslag, vi har her; det bliver ikke vedtaget i den her omgang, men nu er bolden spillet, og tro mig, det skal nok blive gennemført.