Peter Skaarup (DF), 2011-05-02:
Tak for en sådan set positiv modtagelse af Dansk Folkepartis forslag.
Det er ikke sikkert, at det bliver vedtaget.
Det kan man jo så begræde, samtidig med at man kan glæde sig over, at der rundtomkring var positive ord fra partierne til forslaget.
Grunden til, at det så ikke bliver vedtaget, er, at der i dag har dannet sig en skole i Folketingssalen, der siger, at vi skal afvente Straffelovrådet og finde ud af, hvad de siger til det.
Det bliver så, hvis man skal dømme efter det svar, der kommer fra justitsministeren, engang næste år, at vi kan debattere det, altså i 2012; for det kommer formentlig i løbet af 1 år, siger justitsministeren.
Vi synes ikke, at det er tilfredsstillende, at der skal gå 1 år eller måske 2 år – hvis vi overhovedet får det gjort – før Folketinget kan handle i den her sag.
Desværre er det for lang tid.
Vi havde håbet på handling før.
Man kan så sige, at der inden for den skole så igen måske er to skoler.
Der er nogle, der siger mere eller mindre håndfast, at de faktisk ønsker at fjerne forældelsesfristen, hvis Straffelovrådet siger, at det er en god idé.
Og der er andre, der siger, at de vil lade det være helt op til Straffelovrådet; de har ligesom parkeret deres holdning hos Straffelovrådet, som absolut skal mene, at det skal være på en bestemt måde, og så vil man følge det fra de pågældende politikeres side.
Vi er i Dansk Folkeparti lidt kede af, at man i den grad deponerer sin holdning hos et råd, som ikke er folkevalgt.
Det er jo et råd – og det kan der være tradition for – hvor vi lader komplicerede spørgsmål vurdere, altså i Straffelovrådet, men vi synes jo ikke, det bør være sådan, at vi politikere herinde i Folketinget, der er valgt af borgerne, deponerer vores holdning hos Straffelovrådet, der så kan sjakre rundt med, hvad det er, vi skal mene på det retspolitiske område.
Så jeg efterlyser, når jeg hører en debat som den i dag, at der er en lidt mere selvstændig holdning, og at man siger: Vi ønsker faktisk, at den her paragraf ændres.
Og hvis man så ønsker det, skal man jo også være parat til at sige, at selv om Straffelovrådet måtte mene noget andet, så ønsker man det stadig væk.
Og det kunne man meget vel gøre, synes jeg, set ud fra den tilstand, vi har i øjeblikket.
Vi var nogle medlemmer af Retsudvalget og Socialudvalget, der var til en høring for ikke så længe siden om netop det her spørgsmål.
Og det var egentlig skræmmende at høre nogle af de beretninger, der kom frem, og nogle af os har også efterfølgende fået nogle af dem på skrift.
Hun har så skriftligt meddelt, at hun først opdagede det her forhold som 40-årig.
Hun havde altså været udsat for overgreb i barndommen, men opdagede det først som 40-årig.
Så skriver hun videre: Dette var, efter at jeg, da jeg var i 30'erne, havde haft en depression.
Chokket efter det kom op til overfladen og skulle først bearbejdes på det tidspunkt.
Det er jo i virkeligheden situationen for mange af de kvinder og mænd, der i barndommen har været udsat for de her ting.
Det, der i virkeligheden er det allermest skræmmende ved den nuværende regel, er, at man simpelt hen har afskåret mange af dem, der er blevet krænket, fra overhovedet at føre en sag over for deres krænker.
Og ikke nok med det: Man har også afskåret samfundet fra at afsløre den krænker med henblik på at stoppe vedkommende, der måske vil begå nye krænkelser mod andre.
For al erfaring viser nemlig, at en person, der kan finde på at misbruge børn seksuelt, også kan finde på at gøre det igen og igen og igen.
Derfor er det et dobbelt problem, at man i dag har en forældelsesfrist, der betyder, at det først er, når man er fyldt 18 år plus 10, altså 28 år, at man kan anmelde de forbrydelser, som man har været udsat for.
Så er der nogle, der spørger: Jamen skulle vi nu ikke lige afvente det her Straffelovråd, for det er altså vigtigt, at vi gør tingene på den rigtige måde?
Og det er da rigtigt nok, at tingene selvfølgelig rent teknisk skal være strikket sammen på den rigtige måde.
Men for dem, der ikke har fulgt den her debat, vil jeg dog lige sige, at vi i Folketinget har debatteret det her spørgsmål flere gange.
For 1 år siden, i april 2010, var der også en levende diskussion af det her spørgsmål i forbindelse med sagerne i den katolske kirke, hvor det viste sig – og det var der, hvor sagerne endte – at et antal sager simpelt hen var forældede, så de sager slet ikke kunne anmeldes, slet ikke kunne behandles af retssystemet, der jo ellers var begyndt at kigge på, om der var sket noget.
I forbindelse med det sagde Venstre i øvrigt, at man ville forlænge pædofilianmeldelsesmuligheden, altså ændre ved forældelsesfristen.
Det var så i april 2010, og det var også i 2010, at man fik sat Straffelovrådet i gang med at vurdere de her ting.
Men det arbejder jo altså ekstremt langsomt, som fru Line Barfod også var inde på i sin tale i dag.
Det er jo så ikke bare et problem i den her sag.
Det er også et problem i andre sager, og det var måske noget, vi skulle kigge på i Folketinget, altså om den slags råd, som vi så i øvrigt for nogle partiers vedkommende åbenbart deponerer vores handlefrihed hos, skal tage så lang tid om sådan nogle sager.
Men det er så et andet spørgsmål, som vi må tage op ved en anden lejlighed.
Der er nogle ordførere, der er inde på – og det synes jeg er korrekt at se på – om der så er nogle andre ting, vi kan gøre, mens vi venter på, at det her spørgsmål bliver afklaret: psykologbistand, bearbejdning i folkeskolen, advarselslamper i det hele taget i folkeskolen i forbindelse med ting, der ser ud til at pege i retning af, at der kan være tale om misbrug.
Det er bestemt nogle af de overvejelser, vi skal have, og vi er i Dansk Folkeparti meget indstillet på at drøfte, også i forbindelse med udvalgsbehandlingen af det her forslag, om vi kan lave nogle ændringer, der gør det muligt at hjælpe ofrene bedre.
For det er jo af hensyn til ofrene, at vi overhovedet har den her diskussion.
Umiddelbart er vi, som jeg sagde i indledningen, i Dansk Folkeparti glade for, at vi har haft en fornuftig debat om det herinde i salen i dag.
Vi er kede af, at der skal gå så lang tid, men vi har forhåbninger om, at de ordførere, der har sagt, at der skal ske noget, også vil stå ved deres ord, uanset hvad Straffelovrådet i øvrigt måtte sige, når de nu fortæller os, hvad de mener om et halvt eller helt år, eller hvornår de nu gør det.