Per Clausen (EL), 2010-02-11:
Det er en rigtig god idé med miljømærker, fordi de giver forbrugerne en mulighed for at tage stilling til, om de vil købe et produkt, som er bedre på miljøområdet end det, lovgivningen stiller krav om.
Netop derfor truer det miljømærke, som fødevareministeren er så glad for, det såkaldte MSC-mærke, med at undergrave miljømærkers troværdighed.
Lad os bare tage et konkret eksempel på et fiskeri, som er certificeret efter den her ordning.
Det er skrabning af muslinger i miljøbeskyttede Natura 2000-områder i Limfjorden.
I virkeligheden var der jo, da man fik tilladelsen, en meget omfattende debat om, hvorvidt det her overhovedet var lovligt.
Det var jo sådan, at statens eget miljøkontor mente, at det var i strid med reglerne, men så var det jo sådan, at de fik besked på at holde op med tale om det, fordi det var fødevareministerens område.
Det vil sige, at det her miljømærke tilsyneladende godkender alt, som er lovligt, selv når det er på grænsen.
Det andet, som man kan synes også er bemærkelsesværdigt, er, at når man tager udgangspunkt i det her miljømærke, kan man ikke se nogen som helst forskel på, om fiskene er fanget ved hjælp af trawl eller et andet fiskeredskab, som er mere skånsomt mod natur og miljø, og som medfører et mindre energiforbrug, ja, man kan end ikke vide, om de er fanget med bomtrawl, som vi indtil nu i Danmark har haft den grundopfattelse var noget, vi ikke var ret glade for.
Så problemet med det mærke, som ministeren er glad for og dansk fiskeri er glad for, er, at vi i det lange løb risikerer, at det fuldt berettiget kommer til at så tvivl om, hvorvidt vi som forbrugere overhovedet kan regne med, at der er taget nogle ordentlige miljøhensyn, når dette mærke optræder.
Det er derfor, at SF og hr. Kristen Touborgs forslag på ingen måde er blevet overhalet af udviklingen endsige af regeringen endsige af Dansk Folkeparti, nej, det er et meget relevant forslag, som tager udgangspunkt i det synspunkt, at et miljømærke skal sende et klart signal om, at her er nogle, der gør mere end det, lovgivningen kræver.
Det er nemlig en metode til på markedsvilkår – for nu også at gøre borgerlige politikere glade – at kunne styrke de fiskere, der bruger de metoder og den måde at fiske på i konkurrencen.
Det burde man i grunden, synes jeg, støtte.
Det fremgår også meget godt af hr. Kristen Touborgs forslag, hvad der sådan er kerneforskellen i forhold til MSC-certificeringen.
Det er et spørgsmål om skånsomme redskaber.
Jeg tror sådan set ikke, at jeg tidligere har læst i nogen rapporter fra nogle instanser, der beskæftiger sig med det her, at man ikke var i stand til at rubricere nogle fiskeredskaber som mindre skadelige for naturen end andre.
Det andet vigtige element er, at man også inddrager spørgsmål omkring energiforbrug.
Efter Enhedslistens opfattelse og efter min opfattelse ville det være fuldt ud berettiget i en miljøcertificering at tage hensyn til, hvor stort energiforbruget er ved den pågældende fiskemetode.
Det ville være rigtig klogt og rigtig fornuftigt.
Og til allersidst: Ved etableringen af et sådant mærke, hvor man klart sender et signal om, at fisk fanget på en ganske bestemt måde er mere miljørigtigt fanget end fisk fanget ved andre fiskemetoder, ville man styrke nogle af de fiskere i Danmark, som til skade for lokalområderne, til skade for natur og miljø og til skade for mulighederne for at have en god tilførsel af fisk, der er fanget på en måde, som i det lange løb vil vise sig at være både økonomisk og miljømæssigt bæredygtig, forsvinder, og det ville da være ærgerligt, at vi, fordi man fuldstændig svigter i den nuværende situation, så om 5-10 år skal til at genopfinde kystfiskerne i Danmark, fordi den form for produktion er forsvundet.
Det ville jeg synes var rigtig ærgerligt, og jeg er i grunden lidt forundret over, at borgerlige partier, som jeg troede havde en vis sympati for lokalmiljøerne og også det, vi nogle gange kalder Udkantsdanmark, ikke har nogen som helst forståelse for det.
Men der er fuld støtte fra Enhedslistens side til SF's forslag.