Steen Gade (SF), 2008-01-15:
Jeg er jo enig med hr. Frank Aaen i, at handelsaftaler er helt afgørende.
Det er helt afgørende, at udviklingslandene har adgang til markederne, og at vi er villige til at nedbryde vores markeder.
Og i den udstrækning, de skal åbne deres markeder, har de retten til, at det ikke sker samtidig, og at de kan beskytte deres markeder i overgangsperioden.
Og det er rigtigt, at vi ikke har fået gennemslagskraft, men det er jo ikke, fordi vi valgte en forkert strategi; det er jo EU, der forhandler de aftaler.
Og Danmark prøvede at tage mange kampe; det gjorde vi faktisk - så kan vi diskutere videre med ministeren, om vi gjorde det godt nok.
Jeg er meget kritisk over for, at hun ikke lige før jul søgte mandat i Europaudvalget, og jeg mener, det er forkert.
Men det at vi havde det grundlag, ved jeg også personligt som formand for Udenrigsudvalget havde stor betydning i diskussionen i andre europæiske lande.
Men vi vandt bestemt ikke, vil jeg sige til hr. Frank Aaen, desværre.
Der var alt for mange andre lande, der vandt.
Afstemning
Lige nogle startbemærkninger om forløbet:
Det er jo sådan, at vi på inspiration fra ungdomspolitikerne fra seks ungdomspolitiske partier i stor enighed her i Folketinget mente, at der skulle være en forespørgsel om 2015-målene, bl.a. på baggrund af ungdomspolitikernes oplæg.
Det var der et parti der ikke var enig i, og det var Dansk Folkeparti.
Resultatet i dag er, at lige præcis det parti, som ikke ønskede den her debat, har fået lov at diktere forslaget til vedtagelse.
Det er det, nogle af os synes måske er lige lovlig meget partitaktik fra regeringens side og fra Venstres side og fra Det Konservative Folkepartis side.
På en måde kan man sige tillykke til Dansk Folkeparti, desværre, for nu har de jo fået foræret et forhandlingselement i finanslovforhandlingerne sådan, at hvis de skal gå med til øget bistand, kan de få noget andet.
Det er det, der bliver vedtaget om lidt.
Det, man så kan glæde sig over, er, at det er der altså et meget, meget stort mindretal i Folketinget som ikke hopper på, og som stemmer rødt om lidt, og det er jeg glad for.
Jeg synes egentlig ikke, det har været en ordentlig debat set fra regeringspartiernes side, i hvert fald hvis de skal tros på deres ord, nemlig at de godt vil forøge bistanden.
Så har der været noget om, at man ikke har villet diskutere indhold.
I min tale havde jeg faktisk en hel del indhold, men jeg fik ingen spørgsmål, og derfor vil jeg bruge noget tid på indhold i den her runde.
Når vi i mindretallets forslag til vedtagelse siger noget om sårbare lande, er det, fordi vi mener, at vi skal bruge flere kræfter i sårbare lande, end vi gør i dag.
Vi skal turde noget mere.
Vi skal turde noget mere at gå ud til vores vælgere og sige: Ved I hvad, det er lidt usikkert i Somalia, men vi gør det.
Vi bruger ngo’er, hvis staten ikke er til at stole på.
Så har det været diskuteret, om vi skal have en ren bistand,
og så har udviklingsministeren sagt: Jamen det koster en forfærdelig masse.
Det er selvfølgelig en tilståelsessag; det betyder, at ca. 1 mia. kr. af det, vi kalder ulandsbistand, sådan set er gældslettelse.
Nå, det betyder det ikke, men det var nu det, der kom ud af munden.
Men sagen er jo, at vi har forpligtet os internationalt, og det er det eneste, jeg går efter her.
Danmark sagde i Monterey: Gældslettelse ligger uden for ulandsbistanden.
Det er ikke noget, jeg har sagt.
Det er noget, Danmark har forpligtet sig til ligesom resten af verden.
Så skal jeg høre her, at en anden minister fra regeringen siger: Nej, det kan man bestemt ikke, det er umuligt.
Jamen så må man da få koordineret sin politik i regeringen, eller siger man bare noget på Bali, fordi det er passende på Bali, og så kan man sige og gøre noget andet herhjemme?
Selvfølgelig kan man skelne rent sagligt.
Det handler selvfølgelig om, at klima og miljø skal integreres i al ulandsbistand.
Ja, men det, vi har lovet, er noget andet.
Vi har lovet disse lande, at vi foruden det, vi vil give til ulandsbistand, giver et yderligere beløb, og det er det, der bliver sagt nej til i dag.
Jeg har virkelig svært ved at forstå, at det er meningen. Vi har brug for en fornyelse af vores ulandsbistand, og jeg mener, at vi godt kan høre på en kritiker som Paldam.
Vi har brug for forenklinger, vi har brug for mere budgetstøtte til de lande, som godt kan klare sig, og som vi har rimelig tillid til, og vi behøver ikke køre det igennem projekter.
Vi har brug for mere arbejdsdeling mellem EU-landene.
Vi skal ikke tro, at vi er verdensmestre, vi er ikke lige gode på alle områder.
Jeg forstod så, at ministeren sagde, at i forhold til FN vil vi med hensyn til 2015-målene være ledende med hensyn til ligestilling, altså det, der hedder mål 3 i 2015-målene.
Det synes jeg er et bud på noget af det, vi skal i fremtiden.
Der vil jeg så bare sige: Skulle vi så ikke snakke lidt mere sammen på tværs af partierne om de der prioriteringer?
Jeg er ikke uenig i dem, jeg er faktisk enig i dem, men der er også andre områder, som kunne være væsentlige, og hvor vi kunne få diskuteret fremtidige prioriteringer.
Til sidst vil jeg sige, at jeg faktisk synes, der er lidt rod i regeringens overordnede prioriteringer på ulandsområdet, hvis man kigger tilbage på de senere år.
På et eller andet tidspunkt var statsministeren i Johannesburg, og da sagde han, at vand var det vigtigste.
Nå, så var vand det vigtigste.
Hvis man læser Udviklingsministeriets papirer fra de sidste 3-4 år, hvad jeg har gjort,
står der mange, mange forskellige ting, som vi har som højeste prioritet.
Afrikastrategien har vi, den fik vi i 2007, nu skal vi have en Afrikakommission.
Hvad er det nu, den skal bidrage med ud over det, som Afrikastrategien fra 2007, altså for få måneder siden, sagde?
Jeg forstår, at tiden er udløbet, men der er meget mere at diskutere.