Torsten Schack Pedersen (V), 2014-11-25:
Sådan kan man sørge for at gøre sin entré.
Nå, ja, der er også meget at snuble over i det her lovforslag.
Det er der al mulig grund til.
Der er i allerhøjeste grad grund til at bemærke det sidste »m.v.«.
Men lad mig først tage de væsentligste elementer, for mange af dem er en række mindre justeringer, og mange af dem virker ganske fornuftige.
Der skal være mulighed for at få afsluttet en sag, hvis skatteborgeren og myndighederne er enige om en sags udfald, i stedet for at sagen skal køres formelt til ende i klagesystemet.
Det giver en hurtigere sagsbehandling, det giver rigtig god mening.
Der er også god mening i en række andre elementer af forslagets mange elementer: en præcisering af kompetencen vedrørende omkostningsgodtgørelse ved syn og skøn, regler for omkostningsgodtgørelse i retssager, hvor der ændres på nogle utilsigtede begrænsninger, og så sikres det, at skatteborgeren i sager, som SKAT indbringer for domstolene, kan sikres 100 pct. godtgørelse.
Der er også ændringer om sikkerhedsstillelse, præcisering af reglerne for momsregistrering, bedre mulighed for inddrivelse af biblioteksbøder og endnu mere, som jeg bestemt ikke kan nå at gennemgå nærmere.
Men som jeg indledte med at sige, indeholder forslaget til sidst i den meget lange titel et »m.v.«.
Der er særlig to ting, jeg hæfter mig ved.
Der foreslås begrænsninger i muligheden for at overspringe en klageinstans.
Hvis man læser høringssvarene fra Dansk Industri, Ejendomsforeningen Danmark og FSR – danske revisorer, ser man, at det forslag vækker bekymring.
Det kan svække borgerens retssikkerhed, og derfor er det noget, som jeg allerede nu kan sige at vi kommer til at spørge ind til fra Venstres side under udvalgsarbejdet.
Vi forstår den kritik, og vi er bekymrede for, om de foreslåede ændringer vil føre til en svækkelse af borgernes retssikkerhed.
Men det lille »m.v.« i lovforslagets lange titel dækker også over noget andet, som er meget mere alvorligt.
For skatteministeren lægger med forslaget op til at begrænse borgernes klagemuligheder.
Det sker ved at gøre såkaldt tredjepartstilskud til bistand skattepligtige for modtageren.
Og jeg må jo sige, at det er meget svært at se den del af forslaget som andet end et klart forsøg på at få skatteborgere, der allerede har en igangværende skattesag, til at droppe deres sag.
Vi har i de seneste uger været vidne til, at skatteministeren har haft skiftende syn på borgernes klagemuligheder, men her er der altså tale om en ren tilståelsessag: Skatteministeren har et forslag, der alene har til formål at begrænse borgernes mulighed for at klage, for der bliver en større økonomisk risiko for borgeren, hvis borgeren vil køre videre, hvis disse bidrag gøres skattepligtige.
Det er jo vanskeligt at forestille sig, at det har andet formål end at afskære borgere fra at forfølge deres sag og forsøge at få deres ret.
I de her sager er der ofte tale om relativt beskedne beløb i forhold til så mange andre skattesager, og her kan de omkostninger, der er forbundet med at køre sagen, være så store, at det vil afskære borgeren, særlig hvis ministeren får held til at gennemføre den her del.
Man må jo også sige, at der bør være en aftalefrihed mellem skatteborgeren og de rådgivere, som vedkommende bruger til at hjælpe sig i sin kamp mod myndighederne, så jeg har svært ved at forstå, hvorfor det er skattesystemet, der skal til at bestemme, hvilke regler og aftaler den enkelte skatteborger må indgå i forbindelse med sin skattesag.
Jeg er med på, at der for advokater og revisorer er nogle begrænsninger i forhold til at lave det, der hedder no-cure-no-pay-aftaler, men hvis det er skatteministeren og regeringens ønske at udvide det her forbud til at gælde øvrig juridisk rådgivning, synes jeg regeringen må gøre det åbent i stedet for med vage formuleringer om, at skattesystemet ikke skal understøtte det.
Det bør regeringen gøre i fuld åbenhed i stedet for at gøre det via bagdøren i skattelovgivningen.
Det betyder i øvrigt også, hvilket jo er et opgør med centrale principper i skattesystemet, at man vil gøre op med symmetrien i skattesystemet.
For udbetalingen fra rådgiveren er i dag ikke og vil heller ikke med forslaget være fradragsberettiget for den, der yder bidraget, men det vil nu skulle være skattepligtigt for modtageren.
Og så må man sige, at der ikke er symmetri længere.
Det er et centralt begreb, som skatteministeren gør op med, og det kan jo alene henføres til, at ministeren ønsker at begrænse klageadgangen.
Det er retssikkerhedsmæssigt bekymrende.