runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Zenia Stampe (RV), 2016-04-14:
Og som ny retsordfører tænkte jeg, at nu skulle jeg ned og skændes i Folketingssalen – det blev så med hr. Simon Emil Ammitzbøll, ikke med regeringen.
Jeg blev så positivt overrasket, da jeg læste det her lovforslag, for jeg synes faktisk, det finder en utrolig fin balance mellem værdier, som jeg tror vi alle sammen er enige om skal balanceres, nemlig balancen mellem formynderi og beskyttelse og mellem hensynet til flertallet, som godt kan administrere den her type lån, og til mindretallet, som har voldsomme problemer med det.
Der synes jeg man har fundet en rigtig fin balance, og vi glæder os til at se, hvilken effekt det her får.
Det kan jo godt være, at man må skride yderligere ind, hvis det ikke får den ønskede effekt, men vi synes i hvert fald, det er et skridt i den rigtige retning.
Vi må se, om det er tilstrækkeligt, det håber vi.
Det kan også godt være, vi bliver nødt til at gå længere på et senere tidspunkt, hvis det ikke får den effekt, vi håber.
Men vi synes i hvert fald, det her er et rigtig godt forsøg på at skabe en balance, som ikke har eksisteret, hvilket flere har påpeget heroppefra ved at henvise til udviklingen af kviklån og de voldsomme problemer, det skaber for folk.
Så vi kan støtte forslaget.
Josephine Fock (ALT), 2016-04-14:
Tak for det.
Vi behandler i dag lovforslag nr. L 156, som er forslag til lov om ændring af lov om kreditaftaler, og man vil indføre en obligatorisk betænkningsperiode ved indgåelse af aftaler om kortfristede forbrugslån, det, vi også kalder kviklån.
Alternativet støtter fuldt ud op om regeringens ambition om at beskytte forbrugerne.
Alternativet synes, det er rigtig godt, og lovforslaget er helt klart et skridt i den rigtige retning i forhold til at beskytte borgerne mod kviklån.
Vi mener, at borgerne faktisk skal beskyttes mod kviklån.
Men vi er også af den holdning, at det er for uambitiøst.
Lovforslaget lapper på problemet, men det er ikke en reel løsning.
Efterspørgslen på kviklån er steget markant.
I 2010 blev der oprettet omkring 20.000 kviklån med et samlet udlånsbeløb på 37 mio. kr. I 2014 vurderede Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen, at antallet var steget til omkring 160.000 kviklån med et samlet udlånsbeløb på cirka 430 mio. kr., så det er altså et marked, der er voksende.
Alt for mange forbrugere kan ikke overskue konsekvenserne ved sådanne lån, og det, sammenholdt med hvor let det er at optage sådan et lån, gør det til en fælle for forbrugerne.
Mange kviklån bliver ikke tilbagebetalt til tiden, og en stor del bliver sendt til inkasso, hvad der dermed sender forbrugerne ud i en gældsspiral.
Alternativet støtter som sagt forslaget
Det er et skridt i den rigtige retning, men vi kunne godt tænke os, at man gik endnu længere og forbød kviklån.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2016-04-14:
Jeg er nødt til sige, at det her jo er sådan en klassisk debatdisciplin, som hr. Jan E. Jørgensen også er ret god til, nemlig først at fremsætte en forvirring om, hvad det er, der diskuteres, og derefter prøve at påstå, at der er nogle andre forudsætninger end dem, vi taler om.
Jeg har da aldrig sagt andet, end at der er tale om, at folk låner rede penge.
Så siger hr. Jan E. Jørgensen, at det generelt er let at få nogle andre lån, og blablabla.
Men bare der er ét menneske, som ikke kan, er det jo relevant at sikre sig, at der er en bredere palet af muligheder.
Min pointe er jo: Jeg blander mig ikke i, hvad folk bruger deres penge til.
Og når de først har lånt dem, er det jo sådan set deres egen opgave at bestemme, hvad de skal bruges til.
Jan E. Jørgensen (V), 2016-04-14:
Tak for det.
Det er jo et marked, som nok først og fremmest er rettet mod forbrugere, som har svært ved at få lån i banker og andre steder, og det er der jo som regel en grund til, nemlig at de pågældendes kreditværdighed ikke er helt i top.
Det, som regeringen er kommet frem med, er et svar på den udfordring, som samtidig er afbalanceret, sådan at vi stadig opretholder, at vi har aftalefrihed i Danmark.
Vi går ikke ind og forbyder kviklån, vi går ikke ind og fastsætter snævre rammer for, hvad man må udbyde af rentesatser osv., men vi går ind og laver en tænkepause.
Når du har sovet to gange, kan du tage stilling til, om du fortsat mener, at du har brug for de her penge, og det er, mener vi, en meget afbalanceret ordning, vi har fundet, som forhåbentlig vil kunne komme problemet til livs, samtidig med at de mange, som godt kan administrere et kviklån, ikke forhindres i at optage et sådant.
Hvorfor kunne man ikke lave en fortrydelsesmulighed i stedet?
Ja, problemet er jo, at der ikke er nogen direkte kobling mellem de penge, man låner, og så den vare eller den tjenesteydelse, man bruger pengene på.
Derfor vil pengene jo oftest være brugt, inden man i givet fald kan nå at fortryde, og derfor giver fortrydelsesmuligheden ikke rigtig mening, når vi taler kviklån.
Så Venstre og regeringen har fremsat det her lovforslag, og jeg er glad for, at der allerede er to partier, der støtter det, og jeg har en forventning om, at det er der flere der vil gøre, og så håber vi, at det her sammen med information til de unge mennesker kan gøre dem opmærksomme på, at gæld altså er noget, man skal være forsigtig med at optage.
Gæld har den ubehagelige funktion, at det er noget, som skal betales tilbage med renter og renters rente og gebyrer, og hvad ved jeg, så mange gange er det nok mere fornuftigt at se, om man ikke kunne spare pengene op frem for at låne dem.
Peter Kofod Poulsen (DF), 2016-04-14:
Tak for det.
Forslagets hovedformål er at indføre en obligatorisk betænkningsperiode på 48 timer, hvor folk, der ønsker at optage et såkaldt kviklån, forhindres i at bekræfte aftalen de første 48 timer.
Gennemføres forslaget, går der altså 2 døgn, fra man ansøger om at indgå aftalen om et lån, til at aftalen endeligt kan godkendes af forbrugeren og pengene efterfølgende udbetales.
Kviklånene defineres som forbrugslån uden sikkerhed samt uden betingelse af køb af varer og ydelser og med en løbetid på maksimum 3 måneder.
Forslaget kommer i kølvandet på, at Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen tilbage i 2015 udgav en rapport, der på baggrund af analyser af markedet anbefaler, at der indføres en afkølingsperiode, hvor den, der ønsker at optage et lån, kan få mulighed for enten at ombestemme sig eller overveje andre lånetilbud, der kan være billigere for låntageren.
Baggrunden for dette er, at der igennem de seneste år er set en stor stigning i antallet af disse låneaftaler og en stigning i antallet af folk, der opretter lånene.
Ifølge Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen er antallet af låntagere syvdoblet og antallet af lån fem- til seksdoblet, og dette på meget få år.
I 2014 nåede den samlede værdi af disse lån næsten 0,5 mia. kr.
Rapporten fortæller endvidere det spændende, at omkring 40 pct. af de forbrugere, der opretter lånene, har oplevet, at omkostningerne var højere end ventet, at samme andel fortrød lånet, og at endnu flere ikke havde overvejet alternative typer af lån.
Styrelsens undersøgelse af markedet viste også, at mange forbrugere ikke var i stand til at betale lånet rettidigt tilbage.
Tallene siger, at næsten hvert femte oprettede lån endte med inkasso, og set i dette lys foreslås betænkningsperioden.
Der gives i forslaget undtagelsesmuligheder for lånetyper, der umiddelbart minder om kviklånene.
Her er der tale om bevilget overtræk og kassekreditter, der udskiller sig ved, at pengeinstitutterne må forventes at have et mere gennemgribende kendskab til deres kunders økonomi og kreditværdighed.
Jeg indrømmer blankt, at der sikkert kan være nogle, der kan have glæde af at optage et kviklån nu og her, og som i sagens natur er i stand til at betale rettidigt tilbage.
Men som lovgivere har vi også en forpligtelse til at skabe nogle rammer om alle forbrugere, også dem, der kan have svært ved at håndtere disse tilbud, og dem, der i et svagt øjeblik kan lade sig friste, og som i en betænkningsperiode kan tænkes at træffe en anden beslutning eller blot fastholde den løsning, som de allerede har ansøgt om.
Går man høringssvarene igennem, får man også et noget blandet indtryk af, hvad det er for et forslag, vi har med at gøre.
Ikke desto mindre anbefaler vi fra Dansk Folkepartis side dette forslag og anerkender de udfordringer, der er ved de her særlige kviklån.
Mette Reissmann (S), 2016-04-14:
For Socialdemokraterne er uansvarlig gældsætning et problem, der skal tages meget alvorligt.
Når man gældsætter sig uden at have overvejet de efterfølgende finansielle konsekvenser, sætter man sig i en meget svær økonomisk situation, der hurtigt kan få uoverskuelige fremtidsudsigter.
Særlig unge mennesker har tendens til at gældsætte sig på en måde, som bider dem bagi mange år senere.
Det er ikke længere siden end november, at det kom frem, at hver syvende ung har problemer med gæld.
Det er et meget højt tal, og det viser, at problematikken ikke begrænses ved blot at have en teoretisk diskussion.
Den grad har bund i den virkelige verden, desværre.
Det er yderst bemærkelsesværdigt.
Og når Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen anslår, at 30 pct. af den omsætning, som kviklånsgiveren genererer, stammer fra lån, der bruges til at betale gæld af, vidner det samtidig om, at det er et system, der hurtigt kan udvikle sig til en ond spiral, idet debitorerne ligger og simpelt hen gearer deres gæld.
Lige så vigtigt er det, at vi tager fat der, hvor det giver mening, og det vil eksempelvis være en forkert løsning at forbyde forbrugslån som eksempelvis kviklån fuldstændig.
Det skal ikke gå ud over majoriteten, der godt kan administrere et forbrugslån, at nogle ikke kan.
Derfor er det også glædeligt, vi i dag behandler et godt lovforslag fra regeringen, der netop adresserer problematikken på en god måde.
Med lovforslaget foreslås det, at der indføres en obligatorisk betænkningsperiode på 48 timer, når man optager et kortfristet forbrugslån.
Det er et rigtig klogt træk i forhold til at komme uansvarlig gældsætning til livs.
Og den impuls, der får en til at optage et kviklån via sms den ene dag, kan den næste dag være omdannet til fortrydelse over ens beslutning.
Med L 156 tilbyder vi netop en obligatorisk fortrydelsesmulighed, og dermed giver vi forbrugerne en mulighed for at tænke sig om to gange, inden de optager et lån, der i nuet kan virke fristende, men på den lange bane kan blive en dyr fornøjelse med store konsekvenser.
Der kan ske meget på 48 timer.
Lovforslaget nævner ikke noget om en ny kreditvurdering, der skal finde sted i forbindelse med selve aftaleindgåelsen efter udløbet af betænkningsperioden.
Det bør nok overvejes at indføre i forbindelse med lovarbejdet.
Min erfaring med uansvarlig gældsætning er, at det er mængden af lån fordelt på forskellige kreditorer, der sender forbrugeren i knæ rent økonomisk.
Derfor vil Socialdemokraterne opfordre regeringen til at overveje flere lignende initiativer på det samlede lånemarked, der sikrer ansvarlig lånevirksomhed, så uoverkommelig gældsætning ikke finder sted.
Det arbejde deltager vi gerne i.
Lovforslaget sætter forbrugeren i centrum, det sætter vi pris på, og derfor støtter Socialdemokraterne lovforslaget.
Sarah Glerup (EL), 2016-04-14:
De sidste par år er antallet af kviklån steget dramatisk.
På bare 3 år, fra 2010 til 2013, blev antallet af låntagere mere end syvdoblet.
Tallene taler deres klare sprog.
Vi står med et problem, som hvert år kaster tusindvis af mennesker ud i gældsproblemer – gældsproblemer, som måske kunne være undgået, hvis folk havde tænkt sig lidt bedre om.
Derfor er det en rigtig god idé, når det her lovforslag vil indføre 48 timers obligatorisk betænkningstid, før man kan tage et kviklån.
Det giver låntageren tid til at genoverveje, om der faktisk er brug for og på sigt råd til den charterferie, fladskærm eller smartphone, der lige nu er så fristende.
Forslaget er et skridt i den rigtige retning, og derfor støtter Enhedslisten det.
Men forslaget løser på ingen måde alle de problemer med gældsspiraler, som mange danskere hvert år havner i og har svært ved at komme ud af.
For det første er betænkningstid ikke nødvendigvis nok til at få folk til at træffe den bedste beslutning.
For det andet tager folk ikke kun uansvarlige lån, fordi de er fristet af smartphones og ikke tænker sig om.
Hvis man lever med en meget lille indtægt, f.eks. fordi man er syg og strandet på kontanthjælp, bliver uventede ekstraudgifter, hvis køleskabet sætter ud eller man knækker en tand, til sociale begivenheder, sociale katastrofer.
Det er ikke bare 1.500 kr. til et par nye sko, som jeg har hørt nogle sige herinde.
Det er 1.500 kr., som mangler, og som er uundværlige.
Så det handler ikke kun om at være dårlig til at lægge budgetter og tænke sig om; det handler også om, at det sikkerhedsnet, som vi byder mennesker, der rammes af arbejdsløshed eller sygdom, ikke altid er godt nok.
Men det her lovforslag er et skridt i den rigtige retning.
Vi så gerne, at man gik længere endnu, og at man f.eks. forbød visse låntyper, der har særlig høje renter og omkostninger.
Det foreslår Forbrugerrådet Tænk: at man kan lave sådan et loft over de årlige låneomkostninger i procent.
Vi så også gerne, at man genovervejede mulighederne for gældssanering, og vi så gerne, at Danmark indførte gratis offentlig gældsrådgivning, som man også har gjort det i f.eks. Sverige.
Men som sagt: Det her lovforslag er klart et skridt i den rigtige retning, og det støtter vi.
Mette Reissmann (S), 2016-04-14:
Tak for det.
Jeg kunne godt tænke mig at høre hr. Simon Emil Ammitzbøll om selve lovforslaget, for jeg er helt klart overbevist om, at fra ordførerens side er frihed for det enkelte menneske vældig vigtigt.
Men hvor er det, at hr. Simon Emil Ammitzbøll konkret i lovforslaget ser, at aftalefriheden for den enkelte forbruger knægtes?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2016-04-14:
To ting: Den første er, at det jo er en lidt skizofren argumentation, der er fra tilhængernes side, for det her forslag.
På den ene side mener man, at de her mennesker ikke har mulighederne – det var det, fru Josephine Fock sagde – og på en anden side er det, som fru Lisbeth Bech Poulsen siger, at de bare har andre muligheder.
Man må ligesom vælge en argumentation, synes jeg.
Vi står på den nuværende lovs basis.
Det er den, jeg står og forsvarer.
Det er flertallet, der vil ændre loven, og det er den ændring, vi ikke forstår, for vi forstår simpelt hen ikke, hvorfor det er, at selv folk med ret små indtægter ikke har ret til at købe sig et køleskab eller et komfur eller andre ting, som er nødvendige at have, fordi vi nu pålægger de allersvageste i samfundet, at de skal vente i 2 døgn for at få nogle ting, der er vigtige for dem.
Jeg synes, det er asocialt.
Det må jeg sige.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-04-14:
Det kunne jo godt være, at den periode gjorde, at man i stedet for at tage et sms-lån tog et andet lån, som de her udbydere af forbrugsprodukter som køleskabe osv. jo også tit udsteder og stadigvæk tager høje renter, men ikke direkte ågerrenter, af.
Jeg vil gerne spørge, om ordføreren ud fra et principielt synspunkt mener, at der skulle være hundrede procent aftalefrihed, uanset hvad rentesatsen og forholdene måtte være i en aftale mellem en udbyder af lån og en, der gerne vil låne penge.
Altså, skulle der være nul restriktioner?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2016-04-14:
De vil blive bedre stillede, hvis deres køleskab går ned, og hvis de gerne vil købe et nyt og ikke har penge til det, da de i stedet for skal vente i 48 timer, før de kan køle deres varer igen.
Det behøver i virkeligheden ikke være så drømmeagtigt.
Det kan være så konkret for de mennesker, det drejer sig om, at det er helt basale nødvendigheder, som de ikke har mulighed for at købe, og som de nu skal vente 48 timer med at få på grund af den politik, som Socialistisk Folkeparti støtter.
Og jeg synes, det er asocialt, at man vælger at sige, at bare fordi du er dårligt økonomisk stillet, kan du risikere at skulle leve i 2 døgn uden et køleskab.
Det er da en mærkelig tilgang til tingene.
Derfor kan vi ikke støtte det lovforslag, som justitsministeren her har fremsat.
Vi synes, at hele argumentationen for lovforslaget har det udgangspunkt, at voksne mennesker, der er borgere i det her land, er viljeløse og ikke er i stand til selv at træffe beslutninger for deres eget liv, og at man mener, at Folketinget er bedre til at administrere deres tilværelse, end de selv er.
Vi har det, jeg fristes til at sige humanistiske synspunkt, at vi tror på mennesket, vi tror på det enkelte menneske og det enkelte menneskes mulighed for at træffe egne frie valg.
Nogle gange er det jo sådan, at de valg, man træffer, også får nogle kedelige konsekvenser, men vi tror faktisk på, at man over et livsforløb kan få noget ud af at lære, hvilke konsekvenser der er i at træffe forkerte valg.
For når man er et frit menneske i et frit land, er det ikke sådan, at man altid træffer de korrekte valg.
Selvfølgelig vil man en gang imellem ramme nogle kanter, man vil blive stødt på kroppen og på livet af de oplevelser, man får.
Men det vil også give en nogle erfaringer, der vil gøre en i stand til at tage mere ansvar fremadrettet.
Og så er det jo også lidt morsomt, kan man måske sige, at der jo nærmest sandsynligvis er sådan et klasseskel i det her, at der sidder alle de bedrestillede folketingsmedlemmer og tænker, at de mennesker, der har en lidt dårlig økonomi og som gerne vil skaffe sig mulighed for at låne nogle penge, skal søreme lige have en længere betænkningstid, før de har mulighed for at få det lån, som de gerne vil have.
Jeg vil også gerne over for justitsministeren påpege, at jeg synes, at den kommenterede høringsoversigt, der er sendt ud, måske ikke rigtig giver så meget svar på de indsigelser, der er kommet fra dele af erhvervslivet.
Jeg kunne i hvert fald godt tænke mig, at justitsministeren i sin mundtlige besvarelse – og hvis ikke det er muligt, så i en skriftlig besvarelse senere – ville komme ind på de indsigelser, der er gjort fra Dansk Erhverv, Finans og Leasing og Dansk Kredit Råd om håndhævelse af allerede eksisterende regler.
Jeg synes ikke rigtigt, man kommer ind i det.
Man siger sådan set bare, at man ønsker noget andet, og det er sådan set fint nok, men det vidste de jo nok godt i forvejen, eftersom de kommenterede et forslag.
Man gør det, fordi man gerne vil gøre noget godt, men vi synes bare ikke, at det er Folketingets opgave at administrere andre menneskers liv.
Vi siger nej tak.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-04-14:
Jeg gerne spørge ordføreren om det, han sagde, nemlig, at der var tale om klasseskel og klassepolitik her.
Ja, og så vågnede jeg jo op.
Ordføreren siger, at det faktisk er en hjælp til dem, der er dårligst stillede, at dem, der har allermindst, nu kan få opfyldt deres drømme med de her kviklån, for der er ikke de samme krav som med f.eks. et banklån.
Så vil jeg bare gerne stille ordføreren det spørgsmål, om ordføreren tror, at de her mennesker, der er mindrebemidlede eller ikke har penge og midler til det her, vil få en bedre økonomi af de her kviklån.
Vil de blive økonomisk bedre stillede af mulighederne for de her lån?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2016-04-14:
Det er jo klart, at hvis det er sådan, at man som kunde udgør en større risiko for den virksomhed, som skal udlåne pengene, så må virksomheden sandsynligvis også sætte nogle hårdere betingelser for at udlåne pengene, og der er ikke her tale om et forbud af de pågældende lån, så vidt jeg har forstået forslaget, men jo bare om den her betænkningstid.
Så er det vel sådan set den, der er det primære i lovforslaget, men det er rigtigt, at hvis Alternativet ønsker at gå videre, støtter vi heller ikke det.
Jeg synes da bestemt, at vi skal tage hensyn til den befolkningsgruppe.
Der er tale om, som fru Josephine Fock så korrekt siger, en gruppe mennesker, som ikke har adgang til de samme muligheder som så mange andre.
Derfor er der behov for, at de mennesker måske også kan låne nogle penge, hvor det er nødvendigt.
Derfor er der nogle virksomheder, der sørger for at udbyde den ydelse, sådan at det behov, der er hos borgerne, bliver modsvaret af en ydelse fra virksomhederne.
Det er jo sådan, en markedsøkonomi heldigvis fungerer, og derfor har markedsøkonomierne verden over gået deres sejrsgang i forhold til andre samfundsformer.
Josephine Fock (ALT), 2016-04-14:
Tak til ordføreren for den meget klare tale.
Mener ordføreren slet ikke, at vi i Folketinget skal tage hensyn til det, hvis der er virksomheder og andre, som klart søger at vanskeliggøre vilkårene for folk, som ikke har mulighed for at gå i bankerne og låne penge, for det er jo typisk de mennesker, der benytter sig af kviklån?
Mener hr. Simon Emil Ammitzbøll slet ikke, at vi skal tage hensyn til den befolkningsgruppe?
Sarah Glerup (EL), 2016-04-14:
Jeg kunne bare godt tænke mig at høre om det her med at spare op til ting, som man har brug for eller gerne vil have.
Det er selvfølgelig en rigtig god idé, men hvordan mener ordføreren at man skal gøre det, hvis man f.eks. er på kontanthjælp og derfor kun må eje værdier for sammenlagt 10.000 kr.?
Søren Pape Poulsen (KF), 2016-04-14:
Jamen det er jo rigtigt, at det ikke nødvendigvis er alle, der står i en situation, hvor de kan spare meget op; det er jeg fuldstændig med på.
Det er også derfor, vi her i Folketinget tager en lang række andre initiativer for at skabe noget mere vækst, for at gøre noget mere for, at vi kan få flere folk i arbejde, så de kan komme ud af den situation.
Vi skulle gerne lige holde fast i, at kontanthjælpen gerne skulle være noget, du er på midlertidigt, selv om nogle ulykkeligvis er det i mange år.
Så kan man da komme i en situation, hvor man har brug for at tage sådan et lån her.
Det er jo ikke sikkert, at de 48 timer vil lave om på det, tænker jeg.
Henning Hyllested (EL), 2016-04-14:
Ordføreren indledte sin ordførertale med at sige, at han godt kunne se nogle muligheder i spørgsmålet om ordningen med at lade 17-årige få kørekort og køre med en ledsager.
Det endte dog med, at hr. Rasmus Prehn erklærede, at det kan man bakke op om.
Er der slet ingen forbehold i den opbakning?
Jeg kan henvise til høringssvaret fra Rådet for Sikker Trafik, som jo ellers er positiv over for forslaget, men som har en hel række af forbehold, ikke mindst med hensyn til lige netop ledsageordningen, fordi der ikke er indbygget nogen som helst form for godkendelse af ledsageren.
Men f.eks. betyder to klip i kørekortet inden for det sidste år jo ikke, at man ikke kan køre som ledsager.
Der er vel også noget med dårlige trafikvaner, der overføres, hvis man ikke har en eller anden form for krav til godkendelse af de der ledsagere.
Hans Christian Schmidt (V), 2016-04-14:
Jeg tror, at det med hensyn til beslutningsforslaget, der jo både omhandler, at unge på 16 år skal have lov til at køre på stor knallert, og at unge på 16 år skal have lov til at køre på lille motorcykel, er nyttigt at få det boret ud og undersøgt.
Jeg tror også, at man er nødt til at se på begge elementer, når man drøfter det.
Så det er min holdning.
Helt overordnet må jeg sige, at jeg altså har den holdning, ligesom jeg havde det med et andet forslag, vi diskuterede, nemlig om campingvogne, trailere og sådan noget, at det er godt lige at mødes med folk, dem, der også ved noget om det, og så høre dem og få en god snak.
Derfor vil jeg allerede nu sige, at hvis udvalget er af den opfattelse, at de gerne vil have, at vi kommer over og laver en gennemgang, eller at vi får en drøftelse, stiller jeg mig selvfølgelig til rådighed.