Per Clausen (EL), 2010-01-29:
Den her sag handler vel først og fremmest om, at regeringen i sit regeringsgrundlag har anført, at man vil modernisere klagesystemet på natur- og miljøområdet ved at sammenlægge Miljøklagenævnet og Naturklagenævnet til ét klagenævn.
Det er ligesom noget, regeringen har besluttet i sit regeringsgrundlag, og så har man efterfølgende forhandlet med Dansk Folkeparti og er nået frem til, at det også skal styrke borgernes retsstilling.
Og det er jo sådan set et godt resultat at opnå i en forhandling, at det ud over at modernisere og forenkle også skal styrke borgernes retsstilling.
Når man så går igennem det her lovforslag ud fra det synspunkt, at det vel må fremgå et eller andet sted, hvordan borgernes retsstilling bliver styrket, synes jeg ærlig talt, at man leder forgæves.
Det kan godt være, at der er nogle indirekte effekter, men det er jo ikke sådan, at man ved at læse bemærkningerne får noget indtryk af, at det med at sikre borgernes retsstilling har spillet nogen afgørende eller vigtig rolle, og det er heller ikke sandsynliggjort, at den modernisering, man her gennemfører, styrker borgernes retsstilling.
Man siger, at det, at man får mere fleksibilitet og en mere hensigtsmæssig og mere effektiv sagsbehandling, i sig selv styrker borgernes retsstilling, og det er muligt, men ikke nødvendigvis sikkert.
Det andet spørgsmål er: Sker der overhovedet nogen reel forenkling af sagsbehandlingen?
For man lægger godt nok to nævn sammen, men derefter siger man, at de i øvrigt skal fortsætte med at arbejde adskilt – med undtagelse af de ganske få tilfælde, som man har svært ved at nævne konkrete eksempler på, hvor de skal arbejde sammen.
Så hvad er det i grunden for en forenkling og modernisering, der gennemføres her?
Er det ikke mere et spørgsmål om, at regeringen skal kunne sige, at også på dette område levede man op til regeringsgrundlaget?
Det har jeg måske ikke så meget lyst til at medvirke til, altså til at vedtage en lov, som på det, som er præmissen, er grundlæggende uinteressant og ikke indeholder nogen afgørende forandringer.
Men det er jo ikke afgørende, for kunne det nu medvirke til at gøre miljøministeren glad, så han af den grund kunne foretage sig fornuftige ting på andre områder, kunne man da godt sige: Nå ja, så lad os vedtage noget, der ikke betyder noget.
Men så er der en enkelt lille ting, og det er jo det her klagegebyr, som man indfører i Miljøklagenævnet.
Hensigten er vel at undgå det, man kalder åbenlyst urimelige klager, og der vil jeg sige, at der jo kan være meget stor forskel på, hvad man betragter som åbenlyst urimelige klager.
Jeg kender mange landmænd, som mener, at den lange række klager, der er om de nye miljøgodkendelser – vel stort set alle de klager, som ikke er indleveret af landmændene – er urimelige og upassende.
Derfor er det vel også en ikke utilsigtet sidegevinst ved det her lovforslag, at man risikerer, at organisationer, som ikke er særlig velhavende, men til gengæld meget energiske og flittige, kan begrænses i deres virksomhed – for slet ikke at snakke om almindelige mennesker og naboer osv., som måske ikke synes, at de er villige til at indbetale et beløb for at få en klage behandlet.
En ting er jo, om man kunne dokumentere, at det har nogen effekt, når man indfører gebyrer, for hvis det kan dokumenteres, kan det jo være et argument for at indføre gebyrer, men det kan også være et argument for at lade være med at indføre gebyrer.
For hvis det reducerer antallet af klager, er det jo ikke nødvendigvis noget fremskridt.
Det er jo ikke noget fremskridt for de borgere, som ville have klaget, men som nu undlader at klage.
De klager, som kommer fra mennesker, hvis personlige involvering måske er sådan, at de kan sige, at de nok lever med det, hvis det ikke kan være anderledes, kan jo godt være relevante i forhold til hensynet til natur og miljø.
Så med den ændring, der er i forhold til gebyrområdet, vil jeg snarere sige, at det her lovforslag svækker borgernes retssikkerhed, svækker natur- og miljøinteresserne i stedet for at styrke dem, og det synes jeg sådan set ikke at der er nogen grund til.
Jeg vil ikke afvise, at vi ud fra de betragtninger, der også er kommet fra Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre, kan blive enige med de partier om en eller anden form for ændring af gebyrpolitikken, som kunne være acceptabel.
Jeg vil sige, at vores udgangspunkt sådan set er, at vi skal fjerne de øgede gebyrer, der ligger i det her lovforslag.
Og for os er det sådan set en forudsætning for at gå ind i at diskutere, om man positivt skulle stemme for et lovforslag, der jo formentlig, hvis man har en god dag og er meget venlig og positiv, kan siges ingen betydning at få.