Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-06:
Beslutningsforslaget går ud på, at Folketinget pålægger regeringen at fremsætte lovforslag, der indebærer, at loftet over kontanthjælp, 300-timers-reglen og starthjælpen afskaffes.
Hertil kommer, at psykisk syge på starthjælp får samme rettigheder som psykisk syge på kontanthjælp.
Forslagsstillerne er ikke alene SF og Enhedslisten, men også Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne.
I dag står de fire sammen om et forslag, der med rigelig mange ord kort og godt slår fast, at alting var bedre i gamle dage, altså før den nuværende regering ved sin tiltræden i 2001 fik verden til at gå af lave.
Men den historie, som vi får fortalt af firebanden, og som lægger op til beslutningsforslaget, er ikke i overensstemmelse med de faktiske forhold.
Præmisserne for forslaget er med andre ord forkerte.
Men det giver mig så en kærkommen anledning til at repetere, hvad det var for problemer, SR-regeringen efterlod til os at løse.
Og det giver mig lejlighed til at genopfriske baggrunden for nogle af de kloge beslutninger, regeringen i sin tid tog på dette område.
Hvad angår 300-timers reglen, indførte regeringen den for at sikre reel rådighed for kontanthjælpsmodtagere, der har en arbejdsevne.
, før familien var bedre stillet, end hvis begge fortsat var på kontanthjælp.
Hvis kun den ene ægtefælle ønsker at få arbejde, og den anden ægtefælle er hjemmegående, skal den arbejdende ægtefælle nu kun tjene 11.000 kr. om måneden, for at ægteparret er bedre stillet.
Og reglen virker efter hensigten.
Den har ganske enkelt fået mennesker fra den gruppe, som SR-regeringen hellere havde holdt på langvarig kontanthjælp, i arbejde.
En SFI-undersøgelse viser, at en tredjedel af de berørte ægtefæller har skaffet sig et arbejde, og det hilser regeringen med tilfredshed.
En anden tredjedel anses ikke for at stå til rådighed og er derfor at betragte som reelt hjemmegående.
Der havde regeringen hellere set, at de var blevet udearbejdende, men vi vil ikke blande os i den enkelte families dispositioner.
Endelig viser SFI-undersøgelsen endnu en positiv ting, nemlig at reglen motiverer til øget jobsøgning.
Som nævnt har 300-timers-reglen fungeret efter hensigten, og det er regeringens opfattelse, at forhøjelsen af kravet om antal arbejdstimer fra 300 timer til 450 timer vil bidrage til, at endnu flere ægtepar på langvarig kontanthjælp i højere grad vil søge ud på arbejdsmarkedet og dermed bringe sig ud af offentlig forsørgelse.
450 timer over 2 år svarer til knap 5 timer om ugen; det kan være en avisrute, et rengøringsjob eller lignende.
At ledigheden i øjeblikket er stigende, ændrer ikke på, at man skal stå til rådighed for at modtage kontanthjælp, og 300-timers reglen eller 450-timers reglen er netop en rådighedsregel.
Dertil kommer, at der stadig er områder, hvor der søges folk, herunder områder, hvor der ikke som udgangspunkt stilles krav om særlige kvalifikationer.
Jeg vil slutte 300-timers delen ved at fortælle, hvordan 300-timers reglen virker ude i virkeligheden.
Odense Kommune har gennemført en undersøgelse, der viser, at yderst få i virkeligheden ender med at blive berørt af reglen, fordi de reagerer fornuftigt.
Rådmanden for området udtaler til Danske Kommuner, at kommunen i stedet fik nogle i arbejde, som før var kommet meget langt væk fra arbejdsmarkedet.
Og integrationschefen udtaler i samme anledning, at reglen har tvunget nogle familier til at træffe et valg om, hvorvidt de vil leve med de økonomiske konsekvenser af, at den ene part er hjemmegående uden indtægt.
Erfaringerne fra perioden op til 2001 viste netop, at manglende krav og konsekvens langt fra var vejen frem.
Den konsekvensløse linje under SR-regeringen indebar, at indvandrerkvinder i alt for ringe grad blev integreret på arbejdsmarkedet.
Det problem bærer vi stadig rundt på; indvandrerkvinder fra ikkevestlige lande har i dag en beskæftigelsesfrekvens på ca. 46 pct.
Det er ikke bare et problem for kvinderne selv, det er også et problem for integrationen, fordi den bedste integration sker gennem et rigtigt arbejde.
En rapport fra AKF, Anvendt KommunalForskning, fortæller os, at mange indvandrerkvinder har været uden for arbejdsmarkedet af kulturelle årsager, og AKF konkluderer: »Det har i mange tilfælde været selvvalgt, men for nogle indvandrerkvinder har det ikke været deres eget ønske. For dem har 300-timers-reglen været et argument, de kunne bruge over for deres ægtefælle.«
En afskaffelse af 300-timers reglen vil skade både beskæftigelsen, integrationen og ligestillingen.
Jeg kan kun undre mig over, at forslagsstillerne helt åbenlyst går imod ligestillingssynspunktet i denne sag.
Jeg synes, det nærmer sig det skammelige, og jeg undrer mig over, at de gamle tilhængere af ligestilling, der vel findes i forslagsstillernes partier, ikke råber op.
Hvad angår starthjælpen, var situationen før starthjælpens indførelse, at en meget stor andel af nyankomne udlændinge sad fast i kontanthjælpssystemet, fordi de ville tabe penge på at tage et arbejde.
Derfor var det afgørende for regeringen, at ydelserne fik et niveau, der betød, at det altid kunne betale sig at arbejde frem for at modtage kontanthjælp, vel at mærke også på lavtlønsområdet.
De høje ydelser hæmmede i høj grad integrationen, fordi de netop havde den bivirkning, at modtagerne ikke kom ud på arbejdsmarkedet.
I dag har stort set alle familietyper en økonomisk fordel, blot den ene tager et arbejde på mindstelønsniveau.
Undersøgelserne viser, at starthjælpen sammen med en massiv integrationsindsats i høj grad har fremmet integrationen, fordi flere er i uddannelse og flere er kommet i arbejde, og således er der i dag langt flere i gruppen af starthjælpsmodtagere, der forsørger sig selv, nemlig i den gruppe, der efter de gamle regler modtager introduktionsydelse på kontanthjælpsniveau.
Færre er altså fastlåst på offentlig forsørgelse.
Det er en ærlig sag, at færre på offentlig forsørgelse ikke er noget succeskriterium for Socialdemokraterne og De Radikale, men det er det for regeringen.
Vi slipper desværre ikke for at høre den gamle historie om, at der er behov for utallige enkeltydelser til modtagere af starthjælp.
Hele 80 pct. af flygtningefamilierne på starthjælp påstås ifølge en stikprøveundersøgelse fra CASA at have modtaget hjælp til enkeltudgifter i løbet af 1 år.
Men landstal for 2004 og 2005 viser, at personer på introduktionsydelse på starthjælpsniveau fik udbetalt ekstra hjælp i nogenlunde samme omfang som dem, der, før starthjælpen blev indført, fik introduktionsydelse på kontanthjælpsniveau.
Der bliver ganske rigtigt udbetalt mange enkeltydelser, men det er der ikke noget viderværdigt i.
Nyankomne flygtninge modtager ekstra i den første tid, uanset om de er på starthjælp eller introduktionsydelse på kontanthjælpsniveau.
Uden 500-kroners-nedsættelsen og kontanthjælpsloftet ville nogle ægtepar tabe penge på at gå på arbejde. Et ægtepar på kontanthjælp omfattet af kontanthjælpsloftet og med to børn i alderen 3-6 år, som begge er i daginstitution, og hvor ægteparret har boligudgifter, som svarer til gennemsnittet, har et rådighedsbeløb på 11.000 kr. om måneden efter skat, boligudgifter og daginstitutionsbetaling.
Et ægtepar, der arbejder henholdsvis 37 timer og 25 timer om ugen til en timeløn på 100 kr., svarende nogenlunde til mindstelønnen, vil have ca. 1.000 kr. mere til rådighed netto om måneden end et par på kontanthjælp, efter at skat og boligudgifter m.v. er betalt.
Hvis loftet ikke havde været der, ville ægteparret med de nævnte lønninger have haft ca. 500 kr. mindre til rådighed om måneden i forhold til ægteparret på kontanthjælp.
F.eks. viste kulegravningen af kontanthjælpsområdet fra oktober 2006, at sandsynligheden for at komme i job er højere for gifte og samlevende på det tidspunkt, hvor de bliver omfattet af loftet.
Få personer er berørt af loftet igennem længere tid.
Lidt over 80 pct. af de personer, der var berørt af loftet i 1. kvartal 2004, er således ikke berørt af loftet 4 år efter.
Loftet har således bevirket en reduktion af antallet af kontanthjælpsmodtagere, som omfattes af loftet.
Der har været mange påstande om, at kontanthjælpsloftet rammer børnefamilierne hårdt, men loftet er sådan udformet, at det tager særlig hensyn til børnefamilier, samtidig med at det stadig indeholder et vigtigt incitament til at arbejde.
Indtægter fra børnefamilieydelse og børnetilskud indgår således ikke under kontanthjælpsloftet.
Ca. 97 pct. af de enlige forsørgere på kontanthjælp er ikke berørt af loftet.
De ca. 600 enlige forsørgere - og det er et tal fra februar 2008 - som er omfattet af loftet, får i gennemsnit cirka 500 kr. mindre om måneden i boligstøtte og særlig støtte, end før loftet blev indført.
Personer på kontanthjælp, der er omfattet af loftet, kan - ligesom alle andre - ud fra en behovsvurdering få hjælp til udgifter til f.eks. tandlæge eller medicin, og de kan i særlige tilfælde få hjælp til enkeltudgifter, f.eks. udgiften til et køleskab eller lignende.
Skiftende konjunkturer ændrer ikke på, at en kontanthjælpsmodtager skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet, og at det skal kunne betale sig at gå på arbejde frem for at modtage kontanthjælp.
Det sikrer loftet.
De skal ses sammen med den massive integrationsindsats, disse mennesker bliver tilbudt, og den aktive arbejdsmarkedsindsats, som de også får tilbud om.
Jeg vil specielt fremhæve initiativerne »Flere i Arbejde« og ikke mindst »Ny chance til alle«, hvor vi bl.a. bevilgede ca. ½ mia. kr. til kommunernes indsats for de svageste grupper i kampagnen »Ny chance til alle«.
Endelig vil jeg nævne, at velfærdsaftalen, som forpligter kommunerne til systematisk at tage fat i de langvarige kontanthjælpsmodtagere, naturligvis også hjælper.
På den baggrund skal regeringen indstille, at B 75 forkastes.