Eva Kjer Hansen (V), 2007-03-21:
Prostitution er forbundet med to slags problemer.
For det første er nogle prostituerede udsat for tvang og slavelignende tilstande.
Her skal vi sætte ind hårdt og konsekvent med brug af politi og domstole og hårde straffe.
Ingen skal være slave i Danmark.
For det andet er nogle prostituerede udsat for en masse sociale problemer.
Og andre igen gør det for at finansiere et narkomisbrug.
Her skal vi sætte ind med sociale hjælpeforanstaltninger.
Man kan sige, at der er to slags problemer, og at der er to slags løsninger i forhold til de problemer.
Prostituerede, der er udsat for vold og tvang, skal hjælpes med politi og domstole, og prostituerede, der har sociale problemer, skal hjælpes med sociale foranstaltninger.
Det er sund fornuft, og det burde alle kunne være enige om.
Alligevel er det jo tydeligvis ikke nok for SF og Enhedslisten.
Det er, som om de to partier ikke er tilfredse med at bekæmpe de problemer, der er forbundet med prostitutionen: kriminaliteten og de sociale problemer.
Det er, som om SF og Enhedslisten vil bekæmpe prostitution som sådan, og dermed får man på fornemmelsen, at det i virkeligheden ikke er de prostitueredes rettigheder og velfærd, der ligger de to partier på sinde, men at det mere er sådan et moralsk korstog, og det kan regeringen ikke støtte.
Jeg synes, at dagens beslutningsforslag er et underligt misfoster.
Jeg synes, det er dårligt tænkt, og jeg synes, det er dårligt formuleret.
Den foreslåede mærkningsordning løser hverken problemerne omkring menneskehandel eller de sociale problemer, der er forbundet med prostitution.
Det første element handler om, at forslagsstillerne ønsker at introducere en slags advarselsmærkning, der skal gøre kunderne opmærksomme på prostitutionens problemer.
Det hedder i beslutningsforslaget, at alle medier, der publicerer sexannoncer, skal forpligtes til at bringe advarselsmærkninger på et synligt sted i umiddelbar sammenhæng med hver enkelt sexannonce.
I bemærkningerne sammenlignes det med mærkningen på cigaretpakkerne.
En sådan mærkningsordning ville på kort sigt fordyre sexannoncerne og måske dermed ramme økonomisk.
Og hvad vil der så ske?
Ja, sandsynligvis vil de prostituerede finde alternative annonceringsformer, det kunne være på internettet, på udenlandske hjemmesider eller på datinghjemmesider.
Det kunne også være i form af klistermærker i det offentlige rum, altså annoncer i det offentlige rum udformet som klistermærker i telefonbokse, eller andet, som vi har set i andre lande.
På længere sigt vil en sådan mærkningsordning derfor sandsynligvis være uden effekt, fordi man simpelt hen flytter annoncerne et andet sted hen.
Så det vil være uden effekt for prostitutionen, men det vil måske vanskeliggøre politiets og de sociale myndigheders arbejde.
Så er der det andet element i forslaget, nemlig tanken om, at annoncøren skal udføre grundige undersøgelser af, hvorvidt sexannoncerne vedrører mindreårige eller kvinder, som er handlet.
Der er det oplagte spørgsmål at stille til forslagsstillerne, hvordan de egentlig har tænkt sig, at annoncørerne skal undersøge, om annoncerne vedrører den slags personer.
Skal annoncørerne gå politiet i bedene?
Skal annoncørerne f.eks. besøge hver eneste prostitueret og spørge dem om deres alder og om, hvorvidt de er under tvang?
Den slags kontrol for private annoncører tror jeg næppe er gennemførlig i praksis og ej heller særlig pålidelig.
Men selvfølgelig kan man jo i hvert fald i teorien godt forestille sig, at nogle annoncører allerede var i besiddelse af viden om ulovligheder, og hvis det skulle være tilfældet, så har Justitsministeriet oplyst, at et medie faktisk allerede er omfattet af strafansvar, hvis det med forsæt annoncerer for ulovlig og strafbar virksomhed.
Så annoncøransvaret er til stede i de situationer.
Jeg ser ingen grund til at udvide det ansvar, tværtimod.
Jeg mener faktisk, at forslagsstillerne har overset en principiel, betænkelig bivirkning ved deres idé om grundige undersøgelser, for det ville jo i praksis betyde, at annoncørerne påtog sig rollen som en slags godkendelsesorgan for prostitution.
Annoncørerne skulle så at sige sige god for, om de reklamerede for en ordentlig og lovmedholdelig prostitution.
Og dermed ville vi vel være et skridt hen imod en autorisationsordning for prostitution, og det er vel egentlig ikke det, der er forslagsstillernes hensigt.
Lad mig slå fast, at kvindehandel er ulovlig, og at regeringen jo prioriterer indsatsen imod denne afskyelige trafik meget højt.
Vi har en strafferamme på op til 8 års fængsel for personer, som rekrutterer, transporterer, overfører, huser eller efterfølgende modtager personer, som er udsat for tvang og trusler, som er noget af det, vi ofte ser i forbindelse med menneskehandel.
Regeringens indsats mod kvindehandel indeholder ud over de strafferetlige initiativer en række initiativer, dels med henblik på at forebygge menneskehandel, dels med henblik på at støtte ofrene.
F.eks. kan jeg nævne, at partierne bag satspuljeforliget og regeringen har lanceret en omfattende 4-årig handlingsplan til bekæmpelse af handel med mennesker.
Planen bygger på erfaringerne fra den første handlingsplan og omfatter forebyggelse og aktiviteter til at støtte ofrene, og i planen fokuseres der også på øget koordinering af samarbejdet mellem myndigheder og sociale organisationer.
Endelig vil jeg også nævne, at vi jo har en meget omfattende social indsats mod følgevirkningerne af prostitution i Danmark.
Vi sætter ind med en lang række initiativer for at få kvinder ud af prostitution og tilbage i et andet liv.