Nick Hækkerup (S), 2014-04-24:
Jeg glæder mig til at svare.
Tak til spørgeren for at rejse debatten i dag.
Spørgsmålet om lighed i sundhed ligger regeringen meget på sinde, og derfor er det også en god lejlighed til at drøfte emnet i salen her i dag.
Lad mig først starte med at ridse op, hvad debatten handler om.
Den palliative indsats handler om at lindre den lidelse, der er forbundet med at være ramt af en livstruende sygdom eller være uhelbredeligt syg.
I den palliative indsats skelnes der mellem to niveauer: et specialiseret niveau og et basalt niveau.
Det er vigtigt at sige, for der kommer vi så frem til spørgsmålet om, hvem der har ansvaret for at foretage behandlingen.
Og det er sådan, at regionerne har ansvaret for den specialiserede behandling, som omfatter hospicer, som omfatter de palliative afdelinger på sygehusene, og som omfatter de såkaldte udgående palliative teams fra sygehusene, som kan behandle patienterne i deres eget hjem.
Den basale indsats er forankret hos de praktiserende læger og i kommunerne.
I kommunerne varetages indsatsen af sygeplejen i eget hjem og på plejecentre.
Den sammenhængende indsats på tværs af kommuner og regioner er jo noget af det, som har været i fokus i sundhedsaftalerne, og Sundhedsstyrelsen har i 2011, som der også blev refereret til før, lavet en grundig gennemgang af anbefalingerne for indsatsen på det palliative område i Danmark.
I anbefalingerne skriver Sundhedsstyrelsen bl.a. om de faglige retningslinjer, krav til uddannelse af personale og samarbejde mellem kommuner og sygehuse og de praktiserende læger.
Som opfølgning på anbefalingerne har Sundhedsstyrelsen i 2012 udgivet et katalog over den bedste praksis for den palliative indsats i både kommuner og regioner.
Særlig i forhold til kræftpatienter, som udgør en stor andel af patienterne med behov for palliativ behandling, har Sundhedsstyrelsen i 2012 udarbejdet et forløbsprogram om rehabilitering og palliation.
Formålet med forløbsprogrammet er at sikre et ensartet og højt fagligt niveau på tværs af kommuner og regioner.
Det er vigtigt at sige, at arbejdet med forløbsprogrammet jo på den baggrund kommer alle patienter, der har behov for palliativ behandling, til gode og ikke kun kræftpatienter.
Jeg synes desuden, der er grund til at nævne, at der i forlængelse af Kræftplan III og finansloven for 2012 er etableret et nyt Videncenter for Rehabilitering og Palliation.
Videncenteret er en sammenlægning af det tidligere Palliativt Videncenter og RehabiliteringsCenter Dallund.
Formålet med sammenlægningen er at styrke forskningen og sprede viden om de bedste løsninger kommunerne og regionerne imellem.
Den palliative indsats skal tage udgangspunkt i patienternes behov.
Det er, uanset om man er ramt af kræft, lungesygdomme eller andre livstruende sygdomme.
Og det er måske i virkeligheden det mest centrale at sige i forhold til forespørgselsformuleringen i dag, at den palliative indsats skal tage udgangspunkt i patienternes behov, uanset om de er ramt af kræft, lungesygdomme eller andre livstruende sygdomme.
Det samme gælder reglerne i medicintilskudssystemet.
Reglerne sikrer, at døende patienter, som vælger at tilbringe den sidste tid i eget hjem eller på et hospice, ikke stilles økonomisk ringere end patienter, som forbliver indlagt på hospitalet.
Det er på den baggrund min klare forventning, at kommuner og regioner følger Sundhedsstyrelsens anbefalinger på området og tager udgangspunkt i patienternes behov, uanset hvilken sygdom de har.
I forlængelse af den her debat er jeg derfor tilfreds med, at Sundhedsstyrelsen endnu en gang og med særligt blik på lighedsperspektivet vil følge op på kommunernes og regionernes implementering af Sundhedsstyrelsens anbefalinger for den palliative indsats.
Med til debatten om lighed hører også, at der ifølge undersøgelser fra Danmarks Lungeforening også – og man kunne sige: også på det her område – er en uddannelsesmæssig ulighed mellem de forskellige typer af livstruende sygdomme.
F.eks. er det sådan, at hver tredje kræftpatient har en studentereksamen eller en erhvervsfaglig eksamen, mens det kun er hver fjerde KOL-patient, og tæt på seks ud af ti KOL-patienter er gået ud af uddannelsessystemet efter endt folkeskole.
Så også på det her område må vi have fokus på de forudsætninger, som patienterne har for at navigere i sundhedsvæsenet, og de tilbud om behandling og opfølgning, de bliver præsenteret for.