Marie Krarup (DF), 2012-04-17:
Tak til ministeren for redegørelsen.
I august 2010 skrev lektor Sten Clod Poulsen en kronik i Politiken med overskriften »Undskyld«.
Han var forfatter til en bog om reformpædagogik i 1970'erne, som fik så enorm en succes, at den havde afgørende betydning for indretningen af skolevæsenet fra da af.
Det var bare for sent, for i 2003 var gymnasiereformen blevet vedtaget, og den er fyldt med en reformpædagogik, der har nogle uheldige konsekvenser.
Formanden for Gymnasielærerforeningen har sagt, at gymnasiereformen fra 2005 er den største revolution i gymnasiets historie, og det tror jeg han har ret i.
Man gik nemlig med reformen endegyldigt bort fra den traditionelle kundskabsskole, som byggede på fag med et bestemt pensum, og over til læringsskolen bygget op om reformpædagogiske tanker om tværfagligt projektarbejde og fremme af kompetencer i stedet for indlæring af et pensum, altså alt det, som Sten Clod Poulsen sagde undskyld for.
Reformen har da også medført en række problemer.
Lektorer på universiteterne, som aftager eleverne, mener, at niveauet er faldet.
Det siger også sig selv, at den faglige viden begrænses, når man indskrænker timetal og pensum i kernefag, fordi man afgiver timer til det tværfaglige projektfag Almen Studieforberedelse, forkortet AT og af eleverne kaldet alment tidsspilde, og fordi undervisningen i øvrigt hele tiden bliver afbrudt af tværfaglige forløb.
Sådanne forløb tvinges ofte igennem, før den særfaglige basis er i orden.
Det skader naturligvis udbyttet af den faglige undervisning.
Men også den tværfaglige undervisning lider jo under det.
Studieretningsstrukturen, der er gymnasiereformens vigtigste nyskabelse, er faktisk en god idé, men det tværfaglige potentiale bliver ikke realiseret, sådan som en nylig evaluering også viser.
Her kunne man med fordel ændre AT til, at det var tværfaglighed imellem studieretningsfagene.
Så ville intentionerne med reformen udfoldes på en god måde, samtidig med at man undgik at sænke det generelle faglige niveau.
Et faldende vidensniveau er på lang sigt en trussel imod Danmark som konkurrencestat og Danmark som kulturnation.
Naturfag og sprogfag har lidt under reformen, især er sprogfag som tysk og fransk voldsomt trængte.
Der er meget, der tyder på, at problemet hænger sammen med, at der er for mange studieretninger at vælge mellem.
I dag er der et sted imellem 300 og 400 studieretninger i Danmark.
Flere og flere studenter tager suppleringsfag efter studentereksamen for at få adgang til deres drømmestudium, og mange af eleverne indrømmer, at de har valgt en forkert studieretning i forhold til deres studium.
Det ville være langt mere ansvarligt at oprette fem-seks gode studieretninger med en kerne af fag på højt niveau end at lade den stedse mere fantasifulde knopskydning fortsætte.
Den sociale arv i form af forældrenes uddannelsesbaggrund har stor betydning for, hvordan eleverne klarer sig; den tendens er meget tydelig i eksamensresultaterne fra 2011.
Videnskabsteori og tværfaglighed i AT-faget foregår i sagens natur på så højt et abstraktionsniveau, at kun de børn, der i forvejen er trænet i abstrakt tankegang, kan være med fra begyndelsen, og det er meget svært som lærer at forklare AT og videnskabsteori på et fornuftigt begynderniveau.
Undervisningen bliver dermed alt for ofte præget af skjulte koder, det vil sige en række antagelser og forventninger, som kun akademikerbørnene kender til.
Desuden er en pædagogik, der i meget høj grad bygger på elevernes egen indre motivation og arbejdet i projektgrupper, og som ikke i tilstrækkelig grad bruger gentagelsen og hukommelsen, også mest til fordel for de børn, der har et mål og en motivation med hjemmefra, og det er igen ofte akademikerbørnene.
Et andet problem er ordningen med 24 timers forberedelse til eksamen, der gør det lettere at bruge sit netværk til at hjælpe sig til at få en god karakter.
Her er akademikerbarnet jo så meget bedre stillet end arbejder- og indvandrerbarnet.
Det er urimeligt, og det er heller ikke godt for samfundet, at det forholder sig på den måde.
Samtidig rimer det ualmindelig dårligt med målsætningen om, at 95 pct. af en årgang skal have en ungdomsuddannelse.
En solid gymnasial uddannelse skal naturligvis være tilgængelig og opnåelig for alle med pæren i orden og skal dermed være medvirkende til at udjævne sociale forskelle i samfundet.
Jeg har derfor følgende forslag til vedtagelse, som jeg vil læse op:
Forslag til vedtagelse Folketinget konstaterer, at gymnasiereformen fra 2005 på trods af flere justeringer har haft en række konsekvenser, hvoraf nogle er problematiske, herunder at - der i nogle fag i dag er et lavere fagligt niveau end før reformen, - færre elever vælger tysk og fransk som 2. fremmedsprog, - det er blevet sværere at bryde den sociale arv.
Folketinget ser frem til det af regeringen varslede serviceeftersyn af gymnasiet og pålægger regeringen at igangsætte tiltag, der kan afhjælpe problemerne, f.eks. at - afskaffe almen studieforberedelse som eksamensfag, - afskaffe 24timers forberedelse til eksamen og - beskære antallet af studieretninger.