runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-03-02:
Jeg er næsten ked af, at hr. Preben Rudiengaard ikke er her i dag, for det her er jo endnu et forslag i den perlerække af forslag fra SF, som får en til at ønske, at der var en læge til stede, forstået på den måde, at det jo er beslutninger, der skal overlades til læger og ikke til folketingsmedlemmer.
Så simpelt synes jeg næsten at det kan siges.
Når det så er sagt, vil jeg også have lov til at sige, at jeg synes, at det her er en del af den her – hvad skal vi kalde det – bekymringsindustri, altså at man bekymrer sig over det ene og det andet er det tredje.
Der er rygere, og der er narkomaner, og der er overvægtige, og der er folk, der ikke løber nok, og folk, der ikke gør det ene og det andet og det tredje.
Det her handler jo dybest set om, at man er så bekymret over, at befolkningen træffer nogle valg i deres eget liv, deres egen tilværelse, i stedet for at 179 mennesker herinde gør det.
Og det er vi for nu at sige det rimelig simpelt så trætte af i Liberal Alliance.
Jeg synes, at man skulle prøve at se på, hvordan vi kan skabe nogle gode rammer for vores sundhedsvæsen.
Hvordan kan vi sørge for, at folk kan få de behandlinger, de skal have, i stedet for at vi her i Folketingssalen ender med at diskutere detaljer i den ene, den anden og den tredje sygdom og den ene og den anden og den tredje behandlingsform?
Derfor kan det ikke overraske nogen, at jeg lige om lidt vil sige, at vi stemmer nej til det her beslutningsforslag.
Når det så er sagt, har det jo endda fremgået af debatten, at man allerede gør det, der står i beslutningsforslaget.
Så skal jeg være fair, der er også noget nyt: Der skal være et konkret mål for, hvor mange overvægtige der skal være i det danske samfund.
Den del er Liberal Alliance så til gengæld indholdsmæssigt imod.
Vi mener ganske enkelt ikke, at samfundet skal have målsætninger for, hvor mange procent overvægtige der skal være.
Jeg synes faktisk, at det nærmer sig det uhyggelige, at man begynder at lave statslige målsætninger for, hvor mange overvægtige der skal være.
Sådan kan man jo blive ved.
I virkeligheden er det her det bedste eksempel på det, som vi taler om, når vi siger, at big mother-samfundet er gået for vidt: at staten skal være så omsorgsfuld, at man tager ansvaret fra den enkelte borger.
Men det ender med, at den enkelte borger skal passe ind i statistikken, i stedet for at samfundet skal være til for borgernes skyld.
Det er den omvendte verden i forhold til, hvad vi ønsker.
Vi stemmer ikke bare nej, men giver et rungende nej til det her forslag.
Sophie Løhde (V), 2010-03-02:
Nu skal jeg selvfølgelig ikke sidde her og referere fra lukkede forhandlinger, som Socialistisk Folkeparti selv har deltaget i, men mig bekendt har vi op til flere gange drøftet det her spørgsmål undervejs i processen, og dermed har der også været alle muligheder for det, hvis man undervejs er kommet tvivl om, om det nu var det rigtige, vi havde besluttet.
Jeg kender ikke til retningslinjerne, og derfor kommenterer jeg dem ikke.
Jeg noterede mig, at ministeren redegjorde for dem i sin tale.
Han redegjorde i sin tale også for, at Kommunernes Landsforening selv bakkede op om det stykke arbejde, der nu er blevet lagt frem i den fælles arbejdsgruppe, som har været nedsat.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-03-02:
Bare den bemærkning, at Liberal Alliance sådan set også synes, at der er et samfundsansvar, alt andet lige fordi man jo allerede laver anden form for behandling også i dag.
Så derfor er samfundsansvaret der jo, og der er allerede nogle, der har taget sig af det.
Så omkring alt det med, at man ikke skal sygeliggøre overvægtige, vil jeg bare sige, at jeg synes, der er en tendens.
Når ordføreren siger, at det dog ikke er sådan, at overvægt smitter, så kunne man sige: Nej, men det kunne man næsten få på fornemmelsen, når man hører ordførerens indlæg.
Det virker, som om man går ud over den, kan man sige, almindelige grænse.
Det er da fair nok, at nogle overvægtige skal have noget hjælp, men den her sygeliggørelse, der er hele tiden, og dette ønske om den der sygeliggørelsestendens er jeg bekymret for, og jeg er især bekymret for, at man i stigende grad hører den fra SF igen og igen hernede i Folketingssalen.
Vivi Kier (KF), 2010-03-02:
Så står vi søreme igen med et forslag fra SF og hr. Karl H. Bornhøft, der vil gøre os politikere til læger.
Hvorvidt en patient skal modtage kirurgisk eller anden lægefaglig behandling, ligger helt uden for mit arbejdsfelt som politiker, må jeg erkende.
Jeg hverken kan eller skal vurdere, hvilken behandling den enkelte patient skal have.
Det er jo helt klart, at svært overvægtige mennesker ofte ender som patienter, og som sådan skal der så være en lægefaglig begrundelse, før man eventuelt udfører et kirurgisk indgreb.
I det her beslutningsforslag lyder det omtrent, som om alle svært overvægtige så let som ingenting kan tilbydes en operation.
Det havde jo været interessant, hvis forslaget havde handlet om, hvordan vi undgår at få så svært overvægtige, men det gør det ikke.
Der er fra flere andre ordføreres side peget på adskillige forskellige steder i teksten, hvor det er decideret lægefaglige vurderinger, man skal tage stilling til.
Jeg vil slutte som sidst: Muligvis skulle hr. Karl Bornhøft være læge frem for politiker.
Liselott Blixt (DF), 2010-03-02:
Socialistisk Folkeparti har fremsat et meget sympatisk forslag om en godkendelsesordning for alkoholbehandling og faste standarder for, hvad kommunerne skal yde i behandling af alkoholmisbrugere.
Jeg var med, da Danmarks Radio afholdt campen »Når mor og far drikker«.
Det var en hel dag, hvor vi på tværs af kommuner og arbejdsfelt arbejdede med de problemstillinger, der er ude i kommunerne.
Her fik jeg også talt med mange af de mennesker, som beskæftiger sig med problemet i kommunerne, og hørte fra mange af de kommuner, der arbejder for at få et bedre beredskab.
Vi fandt også ud af, at der er mange måder at behandle på, og det er netop det individuelle, der er styrken, og behandlingen kan være meget forskellig fra kommune til kommune.
Men problemet, som vi står over for, er nok ikke så meget, hvad kommunerne gør, for jeg fik indtryk af på campen, at der blev iværksat mange forskellige ting i de forskellige kommuner.
Fra min egen kommune ved jeg, at vi i mange år før amternes nedlæggelse gerne selv ville have fat i misbrugsområdet, da vi netop satte en masse tiltag op til gavn for alkoholmisbrugerne.
Derfor var vi glade for, at vi fik området ved kommunalreformen, da vi mener, det nemmeste er at løse problemet tæt på borgeren.
Jeg har fulgt en familie, hvor det startede med, at begge forældre var misbrugere.
De havde to børn, hvoraf den ene fik en psykiatrisk diagnose, og ingen af børnene kunne gå i en normal skole, men den ene af forældrene indså på et tidspunkt ved hjælp af kommunens medarbejder, at der skulle sættes ind.
Forældrene blev afruset og kom i familiebehandling, og de boede på et familiebosted, hvor de kunne følges tæt.
Og kommunen sparer samtidig penge i det lange løb.
Socialistisk Folkeparti siger også selv, at der er stor forskel på, hvordan kommunerne organiserer alkoholbehandlingen, og at det ikke i sig selv er et problem, da kommunerne netop skal have mulighed for at tilpasse deres serviceydelser efter lokale forhold.
I min kommune har vi også et rusmiddelcenter, som hjælper alle aldersgrupper.
Der er grupper for de yngre, der er grupper for de ældre, og samtidig er der en kontakt- og personstøtteordning til udsatte misbrugere og hjemløse.
Der er mange kommuner, der kan, og det bliver vi nødt til at tro på.
Det glæder mig at høre ministeren sige, at der er en godkendelsesordning på vej.
Det er rart, vi kan få en ordning, der gør, at vi kan bryde med brodne kar, som vi har set omtalt i medierne, men det er også vigtigt, at vi nu lader kommunerne vise, at de kan løfte opgaven, så vi ikke skal detailregulere alting herindefra.
Med alt det, der er igangsat, mener vi derfor ikke, at der er brug for Socialistisk Folkepartis forslag.
Vivi Kier (KF), 2010-03-02:
Desværre ved vi, at alt for mange mennesker har et alkoholmisbrug.
Mange af disse mennesker vil faktisk ikke erkende, at de har et misbrug, så den allerførste og allerstørste udfordring er at få den enkelte til at erkende sit misbrug og dernæst til at udtrykke et ønske om hjælp til at komme ud af det misbrug.
Hvordan behandlingsforløbet så skal være, må være bestemt af den enkeltes situation.
Det er kommunernes ansvar at forebygge, behandle og efterbehandle mennesker med et alkoholmisbrug.
Det er også helt klart vigtigt, at behandlingen er kvalificeret og egnet for den enkelte, og at behandlingen virker.
Jeg finder ikke, at vi herinde fra Borgen skal detailstyre alkoholbehandlingen, men vi skal naturligvis sikre, at rammerne er til stede, og at rammerne udfyldes ansvarligt i de enkelte kommuner.
Så kvalitetssikring af tilbuddet er væsentligt, hvilket vi allerede har sat fokus på i satspuljeforhandlingerne.
Vi ønskede et forslag, der skulle munde ud i konkrete retningslinjer for netop at oprette en godkendelsesog tilsynsordning i alkoholbehandlingen – igen, som mange andre før mig har sagt, for at opnå et højt kvalificeret tilbud i alle kommuner.
Jeg har tidligere nævnt Fyn i forbindelse med alkoholbehandling, og det gør jeg rigtig gerne igen.
På Fyn har vi to kommunale behandlingssteder, som gør et fantastisk arbejde på det her felt.
De gør mere end blot at tilbyde kvalificeret alkoholafvænning.
De tilbyder også grupper for børn, hvis forældre har et alkoholproblem, men som ikke vil erkende problemet.
Se, det er helhedsorienteret indsats, der vil noget!
Nu har vi hørt ministeren tilkendegive, at der er nye retningslinjer på vej til godkendelse af behandlingssteder for alkoholmisbrug, og det hilser jeg velkommen.
For vi skal være garanter for, at ingen misbrugere ender i sort magi eller djævleuddrivelse eller andre forfærdelige ting.
Ministeren har på fornem vis skitseret indholdet, overskrifterne, i de nye retningslinjer.
Igen mener jeg, at vi skal passe på med at ville detailstyre alt ude i kommunerne.
Jeg er en af dem, der faktisk tror på det kommunale selvstyre, men finder, at vi naturligvis skal sætte rammerne, men lade hver enkelt kommune udfylde de rammer.
Nu har vi hørt, at retningslinjerne for en godkendelsesordning er på trapperne, og det er jo rigtig dejligt at høre, og jeg har også helt klart en forventning om, at regeringen lever op til alle de beslutninger, vi træffer i forskellige aftalefora.
Så jeg glæder mig over at kunne sige, at forslaget er på vej, og at jeg alene af den grund ikke kan støtte det her beslutningsforslag.
Karl H. Bornhøft (SF), 2010-03-02:
Jeg kan forstå, at ordføreren ikke vil svare på spørgsmålet, men spørgsmålet er i sin gribende enkelhed: Hvordan forestiller ordføreren sig – selv om vi er blevet enige om, at vi skal have et fælles forslag – at vi skulle kunne have læst et forslag, som vi end ikke har set?
Det, at vi indgår en aftale om, at vi skal have en godkendelse, er vel ikke det samme, som at vi hver gang bare skriver under på et hvilket som helst stykke papir, som vi så senere får forelagt.
Er det det, regeringen og Venstre egentlig forestiller sig at vi gør, når vi laver aftaler?
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-02:
Som både ministeren og andre ordførere har været inde på, er vi altså i god gænge på det her område, og jeg synes, at ministeren har redegjort udmærket for, dels hvad forudsætningerne er for satspuljeaftalen, dels hvor langt vi er.
Og jeg glæder mig over, at man er færdig med, om jeg så må sige, rammerne i løbet af marts måned.
Det synes jeg er tilfredsstillende.
Så kan vi selvfølgelig prøve at kigge på, om vi synes, at de kriterier er gode nok, men et eller andet sted må vi vel også stole på ministeren på det her område; det gør jeg i hvert fald indtil videre.
Derfor vil jeg sige, at vi ikke kan støtte forslaget, fordi vi synes, at man faktisk er ret langt.
Jeg skal så lade være med at komme ind på alt det, de andre har sagt, for jeg synes, at det er nok med en henvisning, og jeg skal heller ikke komme med ulykkelige familiehistorier ved denne lejlighed.
Sophie Løhde (V), 2010-03-02:
Som sagt har det her spørgsmål været drøftet flere gange undervejs i de andre forhandlinger, der også efterfølgende har været i forhold til satspuljeaftalen.
Det er derfor, jeg bare undrer mig helt vildt over den mistillid, når vi har en fælles aftale om det, nemlig at der nu er nogle parter, som det her berører, og nu trækker de i arbejdstøjet, sætter sig ned og finder ud af, hvad det er for nogle retningslinjer, man skal lægge for dagen, hvad det er for et stykke arbejde, der skal udføres, og så lader vi dem gøre det stykke arbejde og lader dem fremlægge det stykke arbejde.
Regeringen har jo ikke på noget tidspunkt sagt: Hov, vi har trukket i land, vi vil ikke præsentere det alligevel.
Senest fremgik det jo altså også af den sundhedsplan, som regeringen fremlagde, og derfor er vi jo også løbende blevet orienteret om, at man var i gang med det her arbejde, men at det også var et stykke arbejde, som tog længere tid, end man først havde regnet med, men at man nu var klar til at fremlægge det her.
Det er derfor, jeg ikke forstår, hvorfor man så skal udtrykke den mistillid ved at gå i den helt anden grøft i dag.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-03-02:
Det er jo rart at høre, at der er fuldstændig enighed om det i Folketinget.
Derudover vil jeg bare konstatere, at Liberal Alliance har indgået en aftale med seks af Folketingets øvrige partier, herunder forslagsstilleren, så på den baggrund kan vi selvfølgelig ikke støtte det pågældende beslutningsforslag.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-03-03:
Grunden til, at jeg vælger at være medspørger, er, at det her jo er et superaktuelt spørgsmål.
I dag har der været en konference i Sundhedsudvalget, som Teknologirådet har stået for, hvor vi har diskuteret et sammenhængende sundhedsvæsen: Kan it gøre en forskel?
Derfor må jeg også bede ministeren om at komme på banen og sige: Ja, vi skal have det ind, og vi skal have et samarbejde med Undervisningsministeriet.
Ja, det skal vi, for vi har hårdt brug for det.
Det er ikke i dag noget, der bare tages med i studierne, hverken når vi uddanner læger, sygeplejersker eller social- og sundhedsassistenter.
Så det vil jeg egentlig godt have ministerens bud på: Er vi egentlig langt nok fremme nu, når vi endnu ikke på et af de områder, hvor vi satser allermest på it, nemlig sundheds-it og sammenhængende patientforløb, er ude at uddanne vores unge godt nok?
Pernille Frahm (SF), 2010-03-03:
Hvad mener ministeren kunsstøtten skal bruges til?
Charlotte Sahl-Madsen (KF), 2010-03-03:
Først vil jeg gerne lige sige, at min definition af it-færdigheder mere gik på at sige, at det er mere nuanceret, end sådan som man ofte lige ser det betegnet i statistikkerne.
Når det gælder om at lave et samarbejde på Undervisningsministeriets område, er det helt sikkert, at det også vil komme til at ske.
Dialogen om det er allerede godt i gang.
Det er nødvendigt, at vi får fremmet it-færdighederne tidligt.
Jeg synes også, at det i samme åndedrag er vigtigt at sige, at it-færdigheder ikke udelukkende er noget, man tilegner sig i skolen eller for den sags skyld på en uddannelsesinstitution.
It er jo noget, der er der hele tiden, og som vi dermed bliver mere og mere bekendte med og trygge ved at bruge.
Så der er den formaliserede undervisning og instruktion til it, og så er der alt det uformelle, som vi heller ikke skal undervurdere værdien af.
Jeg er meget enig i spørgerens ambitioner på området.
Det er virkelig vigtigt at få tænkt i sammenhænge og få gjort it så udbredt som muligt.
Der er rigtig mange andre sektorer end lige de her nævnte, hvor det også er nødvendigt, og det arbejdes der jo meget på i de forskellige uddannelsesinstitutioner allerede.
Der forskes i it; der er store programmer, der er med til at fremme forskningsprojekter i it og heri også i at få it bredt mere ud.
Inden for flere af de medicinske fag er der jo store programmer, der også er med til at udfordre helt nye og gængse måder at interagere med f.eks. patienter på.
Så jeg synes, vi satser på området, og jeg kan kun være enig i, at der skal vi være ambitiøse.
Yildiz Akdogan (S), 2010-03-03:
Tak for det.
Ministeren henviser hele tiden til, at it-færdigheder er det samme som at kunne betjene et digitalkamera.
Jeg vil så ikke ligefrem sige, at det er en it-færdighed.
Det er sådan lidt en underlig måde at prøve at tilnærme dem på.
Det er et faktum, at 40 pct. af danskerne ikke kan nogle konkrete ting, som er nødvendige, for at vi netop kan gå ud og kalde os for et vidensamfund, en it-nation, sådan som den her regering har været ude at sige.
Der ligger nogle nødvendigheder i forhold til at kunne formidle, og forskning er selvfølgelig vigtigt, men det er lige så vigtigt at uddanne og også prøve at gå helt tilbage i fødekæden til f.eks. vores unge.
Vi har altså i dag nogle skoler i dagens Danmark, hvor der ikke er netadgang, og vi har også nogle skoler i Danmark, hvor det stadig væk hedder pc og står nede på biblioteket.
Børnene har ikke den samme adgang til it som andre.
Vi vil gerne ligesom opgradere vores unge generation til at kunne håndtere it og gebærde sig i forhold til it-færdigheder.
Jeg vil egentlig høre: Vil ministeren være åben over for måske at prøve at se på at integrere it-undervisningen meget mere effektivt på seminarerne og i folkeskolen, og vil ministeren måske være interesseret i at prøve at lave et samarbejde med sin kollega i Undervisningsministeriet?
Charlotte Sahl-Madsen (KF), 2010-03-03:
Først vil jeg lige sige om de kærkomne og herligt mange henvendelser, jeg også har fået fra it-branchen, at dem glæder jeg mig rigtig meget til at drøfte yderligere.
Jeg synes ikke, det vil være seriøst, hvis jeg efter en uge kommer ud med de helt store programerklæringer uden at have været i tæt dialog med it-branchen, så det glæder mig til at komme de kommende uger.
Derfor vil jeg altså afvente, at vi får de sidste høringssvar ind, inden jeg udtaler mig.
Jeg kan igen kun gentage, at jeg er enig i, at det er vigtigt at have store ambitioner på området.
For nylig har der jo sammen med Danmarks Radio været kampagnen »Til tasterne«, hvor man i samarbejde med ministeriet virkelig har lavet en grundskole i, hvordan vi opbygger it-færdigheder.
Der er hele Lær mere-netværket.
Der er virkelig mange initiativer i gang, og jeg synes også, det er vigtigt, at vi lige ser resultaterne af alle de tiltag, der er iværksat.
Yildiz Akdogan (S), 2010-03-03:
Ministerens svar til fru Sophie Hæstorp Andersen var, at der arbejdes, der gøres, der forskes.
Det er fint nok.
Jeg skal bare sige: Siden ministeren trådte til, er der rigtig mange fra it-branchen, der har budt ministeren velkommen, men også håbet på en konkret handling, en ambition, en vision på it-politikkens vegne.
En af de ting, som anbefalingerne bl.a. går ud på, hvad enten det er fra it-branchen, SAM-DATA eller Dansk IT, er, at ministeren måske skulle kigge nærmere på Højhastighedskomiteens rapport og dens anbefalinger.
Netop rapporten slår meget specifikt på basale it-færdigheder, fordi de er nødvendige.
De er nødvendige inden for alle sektorer.
Jeg vil egentlig gerne høre: Hvad er ministerens vision med hensyn til komiteens anbefalinger?
Har ministeren en tidsplan, har ministeren en handlingsplan for netop at imødekomme anbefalingerne omkring it-færdigheder?
Pernille Frahm (SF), 2010-03-03:
Skriftlig begrundelse
Den tidligere formand for Statens Kunstråd, Mads Øvlisen, efterlyste nogle politiske bud på, hvad politikere vil med kunststøtten.
I det nye regeringsprogram optræder kunst overhovedet ikke, og ordet kultur omtales som noget, vi skal bruge til integration f.eks. i en samlet ghettostrategi, og i øvrigt forsvare en særlig dansk af slagsen.
Charlotte Sahl-Madsen (KF), 2010-03-03:
Der er ingen tvivl om vigtigheden af at få fremmet borgernes it-færdigheder, og som nævnt er der behov for en mere nuanceret opfattelse af it-færdigheder.
Jeg nævnte netop det, at mange sagtens kan finde ud af at bruge en fjernbetjening eller en mobiltelefon.
Det betyder ikke, at der ikke skal satses massivt på det fremadrettet, og derfor er det heller ikke helt korrekt, når spørgeren siger, at der i regeringsgrundlaget kun er to pinde direkte omhandlende det.
Det er et meget stort område inden for Videnskabsministeriets virkefelt.
Deri tror jeg faktisk løsningen ligger på det spørgsmål, spørgeren stiller, netop at der skal være den nyeste viden om forskning inden for it, og at vi skal have spredt tilgængeligheden af den ud.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-03-03:
Det vil jeg meget gerne takke for og for, at vi nu fra ministerens side hører, at man vil være ambitiøs på det her område.
Det glæder vi os til at se blive til konkrete målsætninger og konkrete indsatser, også på undervisningsområdet, for det er altså ikke godt nok, at vi i dag på områder, hvor it er så stor en forudsætning for at kunne understøtte forløb til gode for patienterne og for at sikre patientsikkerhed og for, at vi kan levere ordentlig kvalitet i behandlingen, simpelt hen sender folk ud af uddannelsesinstitutionerne, som ikke har de fornødne it-færdigheder.
Der er det jo ikke nok, at man kommer ud og er nyuddannet social- og sundhedsassistent og hammergod til at udskifte sit abonnement hvert halve år og tage billeder af sine venner og lægge dem ud på Facebook eller downloade film og musik; det er altså bare ikke det, der rykker, når man skal stå og dokumentere, at man leverer en ordentlig behandling til fru Jensen.
Yildiz Akdogan (S), 2010-03-03:
Tak for det.
Først vil jeg sige velkommen og tillykke til den nye minister.
Spørgsmålet lyder: Skal formuleringerne i arbejdsprogrammet »Danmark 2020 – Viden > vækst > velstand > velfærd« om at styrke brugen af digital signatur tages som udtryk for, at regeringen finder, at dette indskrænkede område er det vigtigste indsatsområde for at styrke den digitale udvikling?
Per Stig Møller (KF), 2010-03-03:
Jeg vil lige læse begrundelsen op, som lyder: »Den tidligere formand for Statens Kunstråd, Mads Øvlisen, efterlyste nogle politiske bud på, hvad politikere vil med kunststøtten.«
Og så skriver fru Pernille Frahm endvidere: »I det nye regeringsprogram optræder kunst overhovedet ikke, og ordet kultur omtales som noget, vi skal bruge til integration f.eks. i en samlet ghettostrategi, og i øvrigt forsvare en særlig dansk af slagsen.«
Jeg vil godt understrege, at ordene kunst og kultur rent faktisk optræder i regeringsprogrammet, men det er jo kun, hvis man alene har læst Information, at man tror de ikke gør det.
Jeg vil godt læse op fra side 30 i regeringsprogrammet, fordi det er ganske udmærket: »Regeringen har taget en række markante initiativer for at sikre forståelsen for vores fælles dannelseshistorie og kulturelle grundlag.
Vi har fremlagt en kulturkanon og en demokratikanon, og vi har løbende søgt at bevare og formidle kulturarven, fx gennem gratis adgang til udvalgte museer.
Kvalitetsbegrebet er i dag centralt for kunststøtten, så det sikres, at de bedste kunstnere bliver tilgodeset, og at borgerne får den bedste kunst for skattekronerne.
Regeringen vil fortsætte indsatsen for at styrke og udvikle et frit og aktivt kulturliv.
Der skal være gode muligheder for at møde kulturen i kraft af et mangfoldigt kulturudbud.
Og vi vil holde fast i og sikre bevarelsen af vores kulturarv.«
Så det er regeringens programerklæring omkring kunst og kultur, som er meget klar.
Det drejer sig om mangfoldige kulturudbud, det drejer sig om et rigt kulturliv, det drejer sig om et frit kulturliv, det drejer sig om et aktivt kulturliv, det drejer sig om at bevare kulturarven, og jeg glæder mig til det hele.