runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2009-03-13:
Der er en grundlæggende uenighed i forhold til Dansk Folkeparti, som ønsker, at Grønland skal være en del af Danmark, og at det er politikere i København, der skal bestemme, hvad der sker i Grønland.
Vi har den holdning, at den bedste måde at sikre en god udvikling i Grønland på og sikre, at der kommer bedre forhold i Grønland, er at styrke grønlændernes eget ansvar for deres egne områder, at respektere, at de har overtaget en række områder, og at prøve at påvirke dem til, hvordan de varetager de områder.
Det gør indtryk, hvis man bliver behandlet som et selvstændigt land og der bliver stillet de samme krav som til andre lande, frem for at man kan få lov til at dække sig ind under, at det er noget, Danmark skal tage sig af.
Jeg tror, det er rigtig vigtigt at gøre folk ansvarlige for deres egen situation i stedet for at gøre det til noget, som nogle embedsmænd nede i København skal sidde og bestemme.
Henrik Brodersen (DF), 2009-03-13:
Jeg hæfter mig ved, at fru Line Barfod siger, at Enhedslisten kæmper børnenes sag, om det er i Grønland eller Danmark, eller hvor det end måtte være.
Jo, det er lige netop det, man kan, for man kan bare øremærke pengene fra bloktilskuddet og dermed måske forhindre, at selvstyret sætter udgifterne ned for næste år
Jeg vil bare høre, om ikke det er rigtigt.
Line Barfod (EL), 2009-03-13:
Jeg synes, det er prisværdigt, at Dansk Folkeparti kæmper for børnene i Grønland.
Jeg må indrømme, at jeg har svært ved helt at forstå, at Dansk Folkeparti, som i den grad stemmer for, hver gang man skal sende børn i Danmark i fattigdom, samtidig sidder og siger, at vi skal gå ind og fjerne den grad af selvbestemmelse, som vi har givet til Grønland.
Vi skal tage den selvbestemmelse tilbage, og vi skal sige, at Grønland hverken skal have hjemmestyre eller selvstyre, det skal igen besluttes fra Danmark.
Det tror jeg ikke på er vejen frem, hvis vi gerne vil have, at man i Grønland selv tager et ansvar.
Jeg tror, det er afgørende, at vi går ind og er med til at presse på, for at man i Grønland tager det ansvar og gør noget ved den store ulighed og fattigdom, som er med til at skabe de store sociale problemer.
Det kunne jo være, at det var nemmere at påvirke de grønlandske politikere, hvis vi tog fat om de danske problemer og viste, hvordan det kunne gøres, i stedet for at tale med to tunger.
Tina Petersen (DF), 2009-03-13:
Jeg vil fortsætte lidt der, hvor hr. Martin Henriksen slap.
Nu er det jo sådan, som det blev nævnt, at Grønlandsudvalget har henvendt sig til landsstyret lige netop om at tage initiativ til at sætte nogle projekter i gang på børneområdet, og at man decideret og på en lidt grov måde, synes jeg, har negligeret henvendelsen og sendt den til hjørnespark.
Altså, man er ikke interesseret i et hjælpeprojekt fra Danmark.
Det, man så hører Enhedslistens ordfører sige, er, at man egentlig et eller andet sted gerne vil gå ind og hjælpe og tage initiativer på området, men når vi henvender os her fra Folketinget og får en blank afvisning, hvor er Enhedslisten så?
Alle her i Folketinget er jo bekendt med, at der er problemer på børneområdet i Grønland og har været det længe.
Vi er også bekendt med, at der er taget et initiativ - det er sket - over for landsstyret om de her problemer.
FN's Børnekomité har henvendt sig.
Vi ved, at der er problemer, men der sker intet.
Og vi må jo bare konkludere i dag, at det er småt med initiativer på det område.
Vivi Kier (KF), 2009-03-17:
Jeg tror, jeg kan gøre det med et ganske enkelt kort spørgsmål, og måske er det også lidt en kommentar.
I den debat, der har været indtil nu, og i de spørgsmål, der er blevet stillet til ordføreren, er der igen og igen blevet henvist til kommunalbestyrelsen, som gerne vil spare, og som måske gør noget, men som er bekymret og frygtsom.
Til det vil jeg sige: Er ordføreren ikke bekendt med og enig i, at det altså ikke er kommunalbestyrelsen, der skal træffe beslutning om det her, det er altså Ankestyrelsen?
René Christensen (DF), 2009-03-17:
Nej, det mener jeg bestemt ikke.
Hvis man kigger lidt på det, så er en gennemsnitspris for et barn, som er anbragt uden for hjemmet, 580.000 kr. om året, så der skal ikke ret mange børn til, hvis man sparer 580.000 kr. om året pr. barn.
Men man gør det jo ikke for at spare, man gør det for at give barnet den kvalitet, der er i ikke at være på et anbringelsessted.
Barnet får den kvalitet, at barnet får nye forældre, kan man sige, at det får en normal opvækst, ligesom alle andre børn har, med en familie.
Det er klart, at det jo giver en besparelse på minimum 580.000 kr. om året pr. barn, for det er gennemsnitsprisen for en anbringelse.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-17:
Vi har jo også set sager, hvor det er temmelig uhensigtsmæssigt.
Men så vil jeg så vende mig mod den anden del af det.
Ordføreren sagde, at det bestemt ikke måtte være sådan, at man bagefter kunne komme og sige, at det var, fordi kommunerne ville spare penge.
I bemærkningerne på side 23 står meget klart, at lovforslaget dog forventes samlet set at medføre betydelige besparelser for kommunerne i form af bortfaldne udgifter til behandling af sager om tvangsfjernelse og bortfaldne anbringelsesomkostninger, herunder plejevederlag, og de nærmere ting skal så afgøres ved de årlige forhandlinger mellem staten og kommunerne omkring økonomien.
Justitsministeriet siger altså direkte, at der vil være tale om betydelige besparelser, og det synes jeg står i modstrid til det, ordføreren sagde, nemlig at det bestemt ikke er derfor, at man gør det.
Det kan være, at jeg har været uopmærksom, og så undskylder jeg, men kunne jeg få en holdning fra ordførerens side om, hvorvidt ordføreren vil være villig til at medvirke til at opdele forslaget i to dele, sådan at vi fik stedbørnsadoption for sig og det andet for sig med de begrundelser, der allerede har været fremme, nemlig at den første del har været diskuteret temmelig meget - vi ved, at der er enighed og uenighed omkring bordet om det her forslag - mens den anden del, som ordføreren selv siger, er meget vidtgående og faktisk kræver temmelig omhyggelig diskussion.
Det kunne, om jeg så må sige, være rart at få den ene del ekspederet, så vi var klar med den.
René Christensen (DF), 2009-03-17:
Det mener jeg faktisk ikke der er behov for i den her sag.
Som tidligere sagt har vi jo set masser af andre lovforslag, som der lå mere end et element i, og hvor man har taget den diskussion her i salen, som man nu skulle have, om de to elementer.
Der er jo masser af stole her, så der er masser af spørgere, der har mulighed for at stille spørgsmål.
Det skal vi i hvert fald til livs, så der ikke er nogen, der kan blive beskyldt for, at man har gjort det; hvis der skulle være en kommune, som tvangsbortadopterer mange børn, skal man ikke efterfølgende kunne komme og sige, at man har gjort det på grund af økonomiske overvejelser.
Det skal vi til livs, og jeg kan garantere for, at Dansk Folkeparti ikke stemmer ja til det her, hvis vi ikke er fuldstændig sikre på, hvad det er, vi siger ja til.
Det her lovforslag er, som jeg tidligere har sagt, faktisk et af de allervigtigste lovforslag, jeg har været med til, for det er virkelig indgribende her.
Vi tager virkelig en beslutning, som betyder så meget, specielt for forældrene, men så sandelig også for barnet, så der skal vi være på helt sikker grund.
Det er jeg meget, meget enig i at det er, men man skal jo i sådan en sag ikke glemme, hvem det er, der indstiller.
Det er jo kommunerne, der indstiller.
Og der kunne man jo forestille sig - eller rettere sagt, det kunne man ikke forestille sig, de tanker skal vi jo ikke have, men man skal i hvert fald sikre, at det element ikke kan komme ind i det, at det her er for at spare penge.
Det her er for at sikre livskvalitet for nogle meget, meget truede børn, og det er det, vi hele vejen rundt, tror jeg, vil arbejde for.
Vi ser meget frem til, at vi får det her udvalgsarbejde, så vi kan sikre, at det også bliver det, man arbejder for ude i kommunerne, når man indstiller til det her.
For man skal jo huske, at det trods alt er kommunerne, der indstiller de her børn til tvangsbortadoption.
Line Barfod (EL), 2009-03-17:
Jeg synes jo, det ville være den bedste lovkvalitet, hvis man ikke fremsatte lovforslaget, før man havde afklaret, hvad det er for nogle kriterier, der skal anvendes, når lovforslaget skal bruges i praksis.
Jeg synes, det giver en bedre debat om et lovforslag, hvis vi præcis ved, hvordan det er meningen at det skal bruges.
Men jeg vil gerne høre, om ordføreren for Dansk Folkeparti kan garantere, at Dansk Folkeparti ikke vil stemme for det her lovforslag, før vi har kriterierne på plads, før vi præcis ved, hvordan det er man forestiller sig at det her lovforslag skal bruges i praksis, og hvor omfattende man forventer at brugen af forslaget bliver.
For mig er der altså stor forskel på, om vi snakker om ganske få børn eller vi snakker om flere tusinde børn; det mener jeg også gør en ret væsentlig forskel med hensyn til, hvordan lovforslaget skal behandles.
Lise von Seelen (S), 2009-03-17:
Men jeg synes, at ordføreren taler med to tunger.
Kunne ordføreren ikke lige gøre mig lidt tryg ved at sige: Nej, vi skal bestræbe os på at lave kriterier, der gør, at det ikke er et spørgsmål, om det er 8 eller 12, men at det er få børn, vi taler om?
Anne Baastrup (SF), 2009-03-17:
For et par år siden havde vi en deputation fra Odense Kommune i Folketingets Socialudvalg.
De fortalte om to meget alvorligt psykisk udviklingshæmmede mennesker, som ved en fejl fra institutionens side havde fået et barn.
Det fik os i Socialudvalget til at begynde at tale om at lave om på 7-års reglen, som jo er princippet om, hvornår der kan ske adoption uden samtykke, nemlig når der ikke har været nogen kontakt mellem forældre og barn i 7 år.
Der er så dem, der varigt og totalt er ude af stand til på noget tidspunkt at blive så raske, at de kan tage vare på barnet.
Det er den ene gruppe børn.
Det er efter § 9, stk. 2.
Den anden gruppe børn er den gruppe børn, der er glemte.
Det er den gruppe børn, der ikke har haft nogen form for kontakt med forældrene i en 7-års periode.
Den periode sætter vi ned.
Hvis det er sådan, at man ligesom synes, at den kontakt, der har været til forældrene, ikke har været god nok, åbnes der op.
Det er det tal, der har været diskuteret af bl.a. SFI, og det er derfor, at vi er kommet til det her vanvittige tal.
Og jeg må sige undskyld til hr. Karsten Nonbo, for det var ikke for at pådutte hr. Karsten Nonbo, at han havde sagt det, men det er det tal, der hele tiden cirkulerer.
Det tal skal væk.
Det, der er fuldstændig centralt, er, at det her lovforslag skal laves om.
Vi har en eller anden form for fornemmelse af, hvor vi vil hen, men vi kan ikke leve med det her lovforslag.
Hele psykiatrien arbejder på recovering hedder det på nudansk - at man skal kunne komme sig.
Det handler også om, at vi under ingen omstændigheder skal forhindre forældre i at få en form for hjælp fra kommunen af frygt for, at barnet fjernes.
De har ikke engang ifølge bemærkningerne krav på, at der skal være en § 50-undersøgelse efter serviceloven.
Hvis det er sådan, at en psykolog ligesom synes det, er man omfattet af § 9, stk. 4.
Det, der er problemet, er, at den kobling mellem serviceloven og adoptionsloven ikke er blevet ordentligt etableret.
Det skal vi have lavet om.
Derfor ser jeg meget frem til at få de forskellige svar fra justitsministeren på de spørgsmål, som jeg stillede for en 14-dages tid siden.
Det er så frygtelig vigtigt, at det her lovforslag bliver lavet rigtigt.
Derfor vil SF være med.
Regeringspartierne skal ikke have lov til at gennemføre det her, uden at der er nogle fornuftige, der er med i det.
Derfor slipper regeringspartierne ikke for SF.
René Christensen (DF), 2009-03-17:
Jamen jeg vil helst ikke sætte tal på, altså om det skal være ganske få eller det skal være flere tusinde.
Det skal være passende, det skal være det, der er behov for.
I forhold til at vi nu ikke kender kriterierne for, hvad der skal til, vil jeg sige, at jeg er fuldstændig enig: Jeg synes også, det er problematisk, og det har jeg også givet udtryk for.
Men vi skal jo huske, at vi har det til første behandling nu, så der er ikke noget, der er vedtaget endnu.
Intentionerne i lovforslaget er vi jo enige i - og det tror jeg faktisk at mange er her - for vi kender jo historierne ude fra kommunerne, hvor man ser de her forældrepar få det ene barn efter det andet, og hvor man hører fagpersoner sige: Jeg kan pege på det barn og sige, at det ikke kommer til at gå.
Så jeg tror, at alle faktisk er enige i, at det her er et godt lovforslag, men det er kriterierne for, hvornår man kan bruge det her, som bliver - hvad skal man sige? - debatten, og der har vi heldigvis chancen, indtil vi skal tredjebehandle det.
Og jeg kan trøste med, at vi i Dansk Folkeparti vil gå meget ind i den her debat for at sikre, at det ikke bliver for mange, men så sandelig heller ikke for få; det skal være dem, der er behov for.
Det kan man da ikke fastsætte i det her lovforslag.
Hvordan ser det ud derude?
Hvor mange familier har problemer?
Det er jo det, der afgør, hvor mange børn det bliver.
Jeg vil sige, at det da ikke drejer sig om her at gøre kriterierne så skrappe, at der ikke er nogen, der bliver tvangsbortadopteret, for det er jo en kvalitet for nogle børn, at man tvangsbortadopterer dem, hvis man har vurderet, at deres familie aldrig vil kunne varetage rollen som familie.
De vil virkelig opleve en kvalitet i den anbringelse, de får
for det kan man jo sige at det er - fordi det er en adoption, de får, og de derved får den følelse, at det et ægte familieliv, de kommer ind i.
Og så mener jeg ikke, at antallet er vigtigt.
For hvordan ser samfundet ud nu?
Hvordan ser det ud om 10 år?
Hvis det er et meget højt antal børn, der bliver tvangsbortadopteret, fortæller det faktisk, at vi har nogle andre opgaver i forhold til familierne - at vi skal hjælpe familierne meget tidligere, at vi må sætte meget mere ind i forhold til familierne.
Det er jo ikke en succes, at man går ud og tvangsbortadopterer et barn.
Det er jo faktisk det ultimative, en falliterklæring, at man er nødt til at gøre det, men det er vi desværre nødt til.
Vivi Kier (KF), 2009-03-17:
Jeg hørte svaret og tak for det, og jeg vil også takke for en god ordførertale.
Men igen vil jeg sige, at de kommuner, som gentagne gange indstiller til en tvangsbortadoption, hvor Ankestyrelsen siger nej, jo sætter sig selv i et frygtelig dårligt lys.
Har ordføreren ikke tillid til, at de fagfolk, som sidder i Ankestyrelsen, også behandler det her dybt seriøst?
René Christensen (DF), 2009-03-17:
Skal vi ud i at sætte tal på?
Det vil sige, at når man er kommet op på otte børn, er der ikke flere børn, der har den slags problemer i samfundet.
Det tror jeg ikke er rigtigt.
Skal man sætte et loft over, eller skal man sætte en undergrænse på?
Hvis man kun har fjernet to børn, har man ikke gjort det godt nok, og så skal man ud at finde nogle, fordi man jo har besluttet, at det skal være et andet antal.
Jeg synes, tallet er ligegyldigt.
Det her drejer sig om, at når der er børn, der har behov for det, og familier, som har så store problemer, at de ikke kan magte at have et barn, så må man som samfund gå ind at sige: Det vurderer vi efter de kriterier, der er fastlagt, og så fjerner vi barnet.
Jeg vil da sige, at jeg håber, det bliver et lille tal, for det vil jo vidne om, at langt de fleste familier magter opgaven at være familie for deres børn.
Men hvis det bliver et stort tal, har vi i hvert fald også en anden opgave i forhold til familierne.
Lise von Seelen (S), 2009-03-17:
Det forbavser mig, at ordføreren siger, at det er lige meget, om det er få børn eller det er tusind børn, fordi jeg opfattede faktisk, at det i ordførertalen blev nævnt, at det ville dreje sig om ganske få børn, mens ordføreren i sin besvarelse på et spørgsmål tidligere sagde, at det bare skal være det rigtige antal børn.
Det rigtige antal børn vil meget afhænge af de kriterier, vi er i stand til at fastsætte, fordi det er de kriterier, og det er jeg enig med ordføreren i, der skal være afgørende for, hvad der skal være baggrunden for, at man kan lave en adoption uden de biologiske forældres samtykke.
Derfor er det lidt vigtigt, om man er ligeglad med, om det er få børn, vi taler om, eller om det er flere tusind børn, vi taler om.
Hvad er ordførerens opfattelse?
Er det det, der blev sagt i ordførertalen, eller er det det, der blev sagt i besvarelsen?
René Christensen (DF), 2009-03-17:
Der er ingen tvivl om, at man vil spare penge på det her, for ordføreren har fuldstændig ret i, at hvis man ikke tvangsbortadopterer, skal man jo tvangsanbringe børnene.
Men jeg vil så sige, at jeg er meget nervøs, hvis det skal være sådan, at hvis man i for mange tilfælde indstiller til tvangsadoption og efterfølgende får afslag, så er man en ond kommune.
Nej, så er man måske en kommune, som er særlig opmærksom på de her familier, og som siger: Vi vil hellere indstille en for meget end en for lidt for at sikre, at det her barn får den kontinuitet og livskvalitet resten af livet, som barnet har krav på.
Så jeg mener bestemt ikke, at det er et udtryk for, at man er en ond kommune, fordi man får afslag i op til flere sager.
Det er måske, fordi man er særlig opmærksom.
Karsten Nonbo (V), 2009-03-17:
For man har lidt svært ved at spare penge på det her, hvis nu Ankestyrelsen sender alle sagerne tilbage og siger: Her er ikke grundlag for tvangsbortadoption.
Så er det jo lidt svært for den kommune, hvis den vil spare penge, efterfølgende at sige, at man egentlig ikke vil anbringe barnet, og at det er der ingen grund til.
Så man behøver overhovedet ikke frygte, at kommunerne er så slemme.
Skulle det ske, at der er sparet penge, tror jeg, at kommunerne har rigelig med andre børn at bruge de penge på.
Så det er ikke sådan, at det er en skam både at hjælpe børnene og samtidig have penge, så man kan bruge dem på andre børn.
René Christensen (DF), 2009-03-17:
Jo, jeg har tillid til de folk, som arbejder på de her områder.
Men jeg må også bare sige, at når man taler med befolkningen ude på den anden side af murene om statsamterne, vil man høre, at befolkningen har en oplevelse af, at det, der sker rundtomkring i landet, ikke altid er ens.
Og det er bare det, jeg meget gerne her vil være med til sker, for det, vi har fat i her, er ultimativt.
Når man har truffet den her beslutning, er den truffet for altid.
Og derfor er det her endnu vigtigere, end hvis det drejer sig om samvær, som f.eks. statsamterne - som det nu ikke hedder mere - arbejder med, og hvor man har en fornemmelse af, at det ikke er ens i hele landet.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-17:
[Lydudfald]
… den måde, man anvender tiden på i Folketinget, og derfor er jeg udmærket godt klar over, at justitsministeren selvfølgelig får ordet til sidst.
Men man kunne måske forhindre noget af den her diskussion, hvis justitsministeren tog ordet og sagde, at han var helt indstillet på allerede nu at skille lovforslaget ad, for så behøvede vi jo ikke at tvære rundt i det.
Jeg er glad for, at Venstres ordfører siger, at det ikke er det, der ligger i det, men jeg vil også sige, at vi jo har været vidne til, at lovforslag har været byltet sammen, så man har været tvunget til at stemme imod dem, selv om der var dele af det, som man godt kunne gå ind for.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-17:
[Lydudfald]
… men nok om det.
Der var i hvert fald en positiv klang.
Det, der selvfølgelig har været vores problem i SF, er, at vi her for en 14 dages tid siden stillede en stribe spørgsmål, der var af meget essentiel karakter, til det her lovforslag, som vi havde håbet at vi kunne få svar på i dag, således at vi vidste, hvad det var, det drejede sig om, således at vi fik klarhed over, hvordan vi i virkeligheden kunne strikke et lovforslag sammen, så det var de glemte børn, det handlede om.
Vi ved, at det i dag er praksis, at man ingen kontakt skal have til sine forældre i op til 7 år, men i lovforslagets bemærkninger står der 3 år, plus at der oven i købet er en bestemmelse, der siger kortere tid.
Det betyder rent faktisk, at det kan dreje sig om rigtig, rigtig mange mennesker, rigtig, rigtig mange børn, der bliver tvangsadopteret med den konsekvens, at deres forældre gemmer sig for myndighederne.
Og det er jo det, vi begge har en angst for, nemlig om vi kan risikere, at der er nogle børn, der får det rigtig, rigtig meget værre på grund af det her lovforslag.
Derfor er jeg tilfreds med, at der er en vis positiv åbenhed, men jeg ville gerne have lidt mere positivitet.
Karsten Nonbo (V), 2009-03-17:
Altså, vi har jo udvalgsbehandlingen til at nærlæse det og til at indgå i forhandlinger, og der kan man jo se på det hele.
Måske skal noget tilføjes og noget tages fra.
Jeg deler nu ikke den frygt, som jeg har hørt udtrykt, at det her er et lovforslag, der rammer flere tusinde børn.
Jeg ville blive glad, hvis de allermest oplagte, helt uomtvistelig oplagte børn blev omfattet af det her lovforslag, for det synes jeg egentlig at de har fortjent.
Jeg synes, at vi har svigtet mange børn ved - i gåseøjne - at se det ensidigt fra forældrenes side i stedet for at se det fra børnenes side.
Så alt er jo til diskussion i udvalget.
De spørgsmål, der måtte komme, kan vi jo drøfte.
Det er ikke nogen afvisning, men der er heller ikke nogen løfter, for det må vi klare i udvalgsbehandlingen.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-17:
Nu skal vi være meget omhyggelige med, hvad det er, vi rent faktisk går ind og lovgiver om, og jeg vil derfor høre, om Venstres ordfører eventuelt, hvis det var, at vi kunne komme frem til noget fornuftigt, ville være indstillet på i et betænkningsbidrag rent faktisk at lægge luft til nogle af de bemærkninger, der gør, at det her lovforslag er uspiseligt.
Vil Venstres ordfører være med til det?
Karsten Nonbo (V), 2009-03-17:
Jeg har aldrig haft noget imod en debat og en diskussion, så den kan vi da godt tage nu.
Vi kunne også vente med den til andenbehandlingen, hvor vi vil have snakket sammen i udvalgsarbejdet.
Så jeg vil lade det stå åbent, og som formanden siger, kan justitsministeren også spørges senere på dagen.
Det var stort set det, jeg ville have sagt, som formanden sagde, altså at muligheden jo er til stede for at spørge ministeren selv.
Men jeg vil da gerne sige, at der ikke ligger den skumle bagtanke, som fru Lone Dybkjær taler om her, til grund; det har jeg overhovedet ikke hørt være nævnt, altså det der med, at man tager noget, for at det skal glide ned sammen med noget andet.
Vi har jo før haft lovforslag, hvor man har taget flere ting og lagt dem sammen af praktiske grunde.
Vi har jo omvendt også haft muligheden, at vi er blevet enige om at dele dem af samme grund.
Så det vil jeg trygt overlade til justitsministeren.
Men der ligger ikke nogen skummel bagtanke bag det her fra min side, og jeg har ikke hørt, at der skulle gøre det fra nogen af mine kollegaer i mit parti.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-17:
Jeg kan ikke rigtig lide ordførerens måde at spille kortene på, om jeg så må sige.
Her er tale om meget forskellige adoptionssituationer.
Jeg har en fornemmelse af - og det vil jeg gerne have af- eller bekræftet at man nu kører hele det her sammen: Fordi man gerne vil have et lovforslag om tvangsadoption igennem, måske med nogle mennesker, nogle partier, som måske er mere skeptiske over for det, stikker man så samtidig lunsen med stedbarnsadoptionen ud, fordi de samme partier, som kunne være skeptiske over for tvungen adoption, eller hvad man nu vil kalde det, er meget positive over for stedbarnsadoptionen med det samme og har tilkendegivet det i forskellige sammenhænge.
Så jeg vil gerne spørge Venstres ordfører, om Venstres ordfører ikke vil spørge justitsministeren meget hurtigt, om justitsministeren ikke kunne tænke sig at dele det her op.
Og jeg vil også sige, at der jo ikke er noget som helst til hinder for, at justitsministeren beder om ordet for at afkræfte den mistanke, jeg f.eks. er kommet med.