Mette Frederiksen (S), 2015-02-26:
Jeg skal undgå at komme ind i den mere, må jeg nok sige polemiske debat, som Venstre lægger op til med begrundelsen for forslaget her.
Jeg synes ganske enkelt, at emnet er for alvorligt til den lidt ungdommelige tilgang til spørgsmålet, som jeg desværre synes Venstres ordfører udviser.
For det er et alvorligt emne.
Regeringen – det tror jeg vi gør på vegne af hele det danske samfund – tager på det kraftigste afstand fra Islamisk Stat i Irak, i daglig tale ISIL.
De vanvittige tanker om at oprette et islamisk kalifat, som er det, ISIL kæmper for, hører ingen steder hjemme i en fri og demokratisk verden, og jeg finder det helt og aldeles ubegribeligt, at der er nogen borgere, der kan finde på at støtte den ideologi og de grusomheder, som bevægelsen står for.
Jeg glæder mig over, også trods Venstres ordførertale i dag, at Folketinget har givet sit samtykke til det danske militære bidrag til støtte for indsatsen mod ISIL, og jeg glæder mig over, at vi dermed har betegnet ISIL som en terrororganisation.
ISIL er anført på EU's og FN's terrorlister, og FN's Sikkerhedsråd har med resolution nr. 2170 af 15. august 2014 bl.a. fordømt ISIL's terrorhandlinger og fortsatte grove, systematiske og udbredte krænkelser af international humanitær ret.
Når det kommer til de såkaldte syrienskrigere, altså personer, der frivilligt vender Danmark ryggen, og som frasiger sig demokratiet og friheden og i stedet udrejser til eksempelvis Syrien og Irak for at deltage i kampene, er der al grund til at tage afstand fra dem, og de udgør lige nu en af de største sikkerhedsrisici mod det danske samfund.
Deres handlinger er fra start til slut os vederstyggelige, og vi risikerer, at de ud over deres tankemæssige forråelse opnår konkrete og militære færdigheder, som desværre også kan omsættes i en dansk hverdag og virkelighed.
Det indebærer samlet set, at de pågældende kan have både vilje og evne til at begå terrorangreb i Danmark, og vi ved fra PET, at denne gruppe udgør den p.t. væsentligste faktor i trusselsbilledet mod Danmark.
Det er en trussel, som vi alle sammen er forpligtet til at tage dybt alvorligt.
Det er ikke mindst derfor, at vi fra regeringens side har fremsat en række forslag til at imødekomme problemerne med syrienskrigere.
Det gælder det lovforslag, vi netop har fået vedtaget, om inddragelse af pas.
Det gælder selvfølgelig også fremlæggelse af den samlede terrorplan, hvor vi ønsker at styrke både vores åbne politi og vores efterretningstjenester.
Vi vil gerne styrke det generelle beredskab, og vi vil forøge vores myndigheders kapacitet.
Vi ønsker at gøre, hvad vi kan, for at sikre et effektivt værn mod terrorisme i Danmark.
Vi ønsker at gøre, hvad vi kan, for at sikre danskernes tryghed og sikkerhed.
For i min optik kan der ikke være den mindste tvivl om, at hvis man udrejser fra Danmark, tilslutter sig ISIL, bistår Danmarks fjende eller direkte selv angriber vores soldater, så er man landsforræder.
Det skal siges, så det kan høres og forstås.
Jeg mener ikke, at der er nogen tvivl derom.
Og jeg tror også, det er nødvendigt, at vi fra Folketinget sender det signal: Ingen danskere skal ustraffet kunne deltage i væbnet kamp mod vores danske soldater, og vi skal finde de nødvendige løsninger til at kunne retsforfølge de pågældende.
Straffeloven indeholder som bekendt en række bestemmelser, som afhængigt af de nærmere omstændigheder kan bruges til at straffe personer, der deltager i væbnet kamp mod danske soldater.
Det gælder
straffelovens § 114 om terrorisme.
Det gælder straffelovens § 114 e bl.a. om at fremme virksomheden for grupper eller sammenslutninger, der begår eller har til hensigt at begå terrorhandlinger.
Som det er spørgeren bekendt, bruger straffeloven ikke udtrykket landsforræderi.
Straffeloven indeholder derimod i § 102 en bestemmelse om bistand til fjenden under krig, som bl.a. omfatter det at gøre tjeneste i en fjendtlig krigsmagts væbnede styrker.
Den bestemmelse blev senest ændret i 1952, bl.a. på baggrund af de erfaringer, man havde gjort sig under anden verdenskrig og besættelsen.
Man må sige, at den bestemmelse bærer præg af at være blevet til i en anden tid, og der er rejst tvivl om, hvad der nærmest kan forstås ved krig, sådan som verden desværre har udviklet sig siden 1952.
Derfor har jeg ved flere lejligheder, og jeg gentager det gerne i dag, på vegne af regeringen selvfølgelig udtrykt den fuldstændig og aldeles klare politiske holdning, at deltagelse i væbnet kamp mod danske styrker er landsforræderi.
Men den klare tilkendegivelse skal ikke afholde os fra at være sikre på, at det juridiske grundlag samtidig selvfølgelig også skal være i orden.
Der vil gå noget tid, før Straffelovrådet er færdig med behandlingen af det samlede kommissorium om væbnede konflikter i udlandet.
Jeg synes, vi har behov for en afklaring på det, der vedrører landsforræderi, og derfor har jeg ved en tidligere lejlighed bedt Straffelovrådet om inden sommer at afgive en deludtalelse om netop spørgsmålet om deltagelse i og hvervning til væbnede konflikter i udlandet, som den danske stat er part i.
Deludtalelsen skal altså angå det specifikke spørgsmål, der vedrører danskeres deltagelse i væbnede konflikter mod danske eller allierede soldater.
Som jeg allerede har sagt, og jeg gentager det meget gerne: Hvis der er danskere, der vender vores samfund ryggen, tilslutter sig ISIL, kæmper imod danske styrker, så er de landsforrædere.
Afslutningsvis vil jeg bare sige, at vi står i en uhyre svær tid.
Terroren har ramt vores åbne, frie samfund.
Efterforskningen pågår stadig væk.
Jeg vil gerne appellere til, at myndighederne får lov til at gøre deres efterforskning færdig.
Jeg vil også gerne appellere til i forhold til de beslutninger, vi træffer – både oven på terrorangrebet i vores egen midte den 14.-15. februar og oven på de øvrige terrorangreb, vi har set, i sammenlignelige europæiske lande – at vi tænker os godt og grundigt om, inden vi foretager mere fundamentale ændringer af vores lovgivning og dermed af vores samfund.
Det skal ikke afholde os fra i Folketinget at ytre os, men vi bør gøre det på et oplyst grundlag.
Og jeg vil sådan set også gerne opfordre til, i det omfang – og med den forestående valgkamp in mente – at Venstre magter det, at vi gør det i mindelighed og fællesskab.
Det tror jeg gør beslutningerne stærkere, og jeg tror sådan set også, det er det, vores befolkning forventer af os.
Men det hænger jo givet sammen med, at man ikke rejser forespørgslen for at høre om regeringens holdning endsige ministerens tale, finde det nødvendige fælles fodslag eller i øvrigt føre en fælles udenrigspolitik.
Så mon ikke lige den detalje var mere afslørende end det, man måske først kunne se.