runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-18:
Der er afgivet høringssvar.
Der er et par af høringssvarene, som ordføreren ikke nævnte sådan specifikt, primært fra handicaporganisationerne og fra Socialpædagogernes Landsforbund.
I de høringssvar blev der jo givet udtryk for nogle bekymringer om initiativpligt.
Der blev givet udtryk for nogle bekymringer om, hvorvidt der er et tilstrækkeligt incitament til, at der bliver givet tilbud til de små grupper, der har brug for særlige tilbud.
Så spørgsmålet er, om ordføreren har en bekymring, eller om han har forholdt sig til den bekymring, de her høringssvar udtrykker, om de her små grupper med handicap eller grupper med brug for særlige tilbud.
Er den bekymring også en, der er rejst fra ordførerens side?
For en ting er at have nogle rammeaftaler, der ligesom koordinerer det eksisterende, men spørgsmålet om initiativpligt må jo fylde lidt, hvis man har en oprigtig bekymring for, om særlig de små grupper, der har særlige behov, bliver tilgodeset.
Martin Henriksen (DF), 2011-01-18:
En del af pointen med det her er jo netop, at man ikke bare skal koordinere, hvordan det eksisterende fungerer, men også skal se lidt fremad.
Og der er det jo op til kommunerne i samarbejde med regionerne at finde ud af, hvordan udviklingen bliver, og hvordan de ønsker at tilrettelægge deres fælles indsats på det her område.
Så er det jo netop op til kommunerne som initiativtagere på det her og til regionerne – de to parter i samarbejde med hinanden – at finde ud af, hvordan man eksempelvis kan etablere nogle tilbud til f.eks. meget små grupper af udsatte borgere.
Det er jo en del af det, der er tankegangen bag det her.
Men jeg synes, det er væsentligt at påpege, at der jo også er en initiativret fra ministerens side.
Ministeren har jo mulighed for det, hvis det er sådan, at ministeren vurderer det, og der kan Folketingets socialordførere jo give et venligt skub i en bestemt retning.
Ministeriet kan vurdere, at der er et område, som trænger til særlig opmærksomhed, og det kan netop godt være en lille afgrænset gruppe, som kommunerne måske ikke i det foregående år har været særlig opmærksomme på.
Men her kan ministeren så synes, at der skal man lige have et ekstra fokus.
Så der er forskellige muligheder i lovforslaget.
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-18:
Man kan have et andet synspunkt og kigge på det fra borgernes side.
Man kan tage udgangspunkt i den borger, som har brug for et særligt tilbud; den borger, der har brug for et meget højt specialiseret tilbud, og som tilhører en lille gruppe af de her med særlige behov.
Så jeg må bede ordføreren om at tage stilling til det her set med borgerens øjne, ikke med kommunens øjne eller med regionens øjne eller med socialordførernes øjne, men se på det fra borgerens synspunkt.
Mener ordføreren så, at der i den model, der ligger her, er en tilstrækkelig sikring af den borgers ret til at få et tilbud, der passer?
Martin Henriksen (DF), 2011-01-18:
Nu ved jeg ikke, om spørgeren bevidst valgte at overhøre de punkter i min ordførertale, hvor jeg netop talte om borgeren, og hvor jeg talte om udsatte borgere.
Det her er sådan set til gavn for borgerne.
Det er jo til gavn for borgerne, at man i kommunerne i et område sætter sig ned og koordinerer, hvilke tilbud og hvilke strategier der er behov for, for at vi bedst muligt kan tilgodese f.eks. de handicappede borgere i det danske samfund.
Kommunernes opgave i det her arbejde er at varetage borgernes interesser.
Og det er også vores opgave herinde at varetage borgernes interesser.
Og hvis det er sådan, at der er nogle herinde – Dansk Folkeparti eller andre – der vurderer, at kommunerne ikke varetager borgernes interesser godt nok, så er der jo netop i lovforslaget, og det synes jeg er meget godt tænkt, en mulighed for, at socialministeren kan handle, og der kan Socialudvalget jo godt komme med en indstilling, hvis det er det, man har lyst til, altså et godt råd til socialministeren om, at man prioriterer et bestemt område fremadrettet, fordi man mener, at kommunerne ikke har prioriteret det her.
Men det her er jo rent faktisk noget af det, som bl.a. Socialistisk Folkeparti efterlyser fra tid til anden, nemlig at man giver kommunerne noget mere ansvar.
Det er faktisk det, vi gør her.
Jeg er sådan set enig i, at det er vigtigt, at man tager nogle initiativer på et område, og en del af meningen med det her er jo også netop, at man kan se lidt frem og så vurdere, hvilke behov der er, og hvilke behov man forventer vil opstå.
Men hvis nu det er sådan, at kommunerne ikke gør det godt nok, så er der jo en mulighed for, at ministeren kan komme med et indspark til, hvad det er, man skal behandle i rammeaftalerne.
Dermed er der jo nogle kommuner og nogle regioner, som kan tage et initiativ, ud fra hvad de vurderer er bedst for borgerne, og så er der ministeren, der også kan tage et initiativ, ud fra hvad ministeren vurderer – eventuelt på baggrund af et råd fra Folketinget – er bedst for borgerne.
Så kan ordføreren ikke bekræfte, at der i det her lovforslag er mulighed for at tage initiativer, som bl.a. sikrer små grupper?
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-18:
Jo, jeg kan bekræfte, at der er mulighed for at tage nogle initiativer.
Der mener jeg at der er brug for, at vi mere overordnet kigger på, hvordan vi sikrer det udbud.
Det siger jeg også af hensyn til kommunerne, sådan at det arbejde, kommunerne har, selvfølgelig består i at koordinere og henvise, men sådan at det også er en hjælp til at sikre udbuddet af tilbud, så de faktisk kan løse den opgave, de har.
Martin Henriksen (DF), 2011-01-18:
Jeg bed mærke i, at ordføreren sagde, at der ikke skulle være en politisk debat om det her.
Jeg synes netop, at en af fordelene ved det her er, at kommunerne får mulighed for at diskutere og debattere, hvordan man ønsker at prioritere forskellige grupper af udsatte borgere.
Det er jo noget af det gode ved det her.
At der selvfølgelig også skal være en faglig vurdering, er indlysende.
Men det her lovforslag går jo rent faktisk ud på, at kommunerne sammen med regionerne skal sætte sig ned og debattere, hvordan man bedst muligt tilrettelægger indsatsen, ikke alene her og nu, men også fremadrettet.
Det er så nok bare en uenighed.
Det var mere en kommentar end et spørgsmål.
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-18:
Det, jeg mente var, at vi to ikke nødvendigvis behøver at stå herinde og diskutere en henvendelse fra en borger, der mangler et tilbud til et familiemedlem eller til sig selv.
Selvfølgelig skal kommunerne og regionerne diskutere på det politiske og det faglige plan, hvad der skal til.
Så den debat er selvfølgelig nødvendig.
Det er initiativpligten, jeg mangler.
Vivi Kier (KF), 2011-01-18:
Der er gjort mange erfaringer, siden kommunalreformen blev vedtaget og de første rammeaftaler så dagens lys.
Dengang troede vi jo, at det ville blive regionerne, som tog sig af rigtig mange af de specialiserede tilbud.
Det har vist sig, at virkeligheden ikke så sådan ud.
Kommunerne har faktisk påtaget sig en masse »kan«-opgaver.
Derfor finder jeg det ret naturligt og glædeligt, at vi nu tilpasser og forenkler de styringsværktøjer, der er behov for ude i kommunerne og regionerne.
Jeg synes, det er rigtig positivt, at vi forenkler det, at vi lægger koordineringen ud i kommunerne.
Det betyder jo, at vi giver større bevægelsesfrihed til kommunerne, og noget af det, jeg meget har oplevet herinde i salen, er, at man har ønsket, at vi ikke skal detailstyre og detailregulere ned til mindste detalje.
Så jeg synes, det er et rigtig fint forslag, ministeren kommer med, og som det også tidligere er blevet sagt, har ministeren også mulighed for at melde et særligt tema ud.
Så fra konservativ side kan vi støtte det her forslag, som også KL støtter, og som er en del af økonomiaftalen.
Så får jeg lyst til at sige, at det er rigtig, rigtig vigtigt, at vi alle sammen husker, at det er borgeren, der skal være i centrum.
Det skal altid være målet, uanset om man er kommunalpolitiker, regionspolitiker eller folketingspolitiker.
Kommunerne og regionerne mødes altså og har mulighed for at mødes i dialog, snakke med hinanden og stille spørgsmål til hinanden: Hvad er det for nogle tilbud?
Vil I bruge vores tilbud?
Skal vi gøre noget samlet eller hvad?
Så jeg ser frem til, at man faktisk tager den her nye måde at definere rammeaftaler på til sig.
Det er en mulighed, der faktisk giver kommunerne større bevægelsesfrihed, end de hidtil har haft, og det synes jeg da er positivt.
Benedikte Kiær (KF), 2011-01-18:
Jeg vil sige tak for den engagerede modtagelse af forslaget til en ny model for rammeaftaler på det sociale område og det almene ældreboligområde.
De specifikke spørgsmål, som er fremkommet under debatten, ser jeg frem til at besvare under udvalgsbehandlingen.
Det er centralt for regeringen, at det nye koncept for rammeaftaler skal styrke kommunernes muligheder for planlægning og for styring, og det gælder både den faglige udvikling i tilbuddene og den økonomiske styring.
Det er kommunerne, der har det overordnede ansvar for tilrettelæggelse af området, for økonomien og for, at de rette tilbud er til rådighed for borgerne.
Derfor er bedre styringsmuligheder til gavn for alle, både borgerne og samfundsøkonomien.
Det er også centralt for regeringen, at rammeaftalerne bliver et ubureaukratisk og fleksibelt redskab, som kommunerne skal kunne tilpasse efter lokale behov.
Den indbyggede fleksibilitet er dog suppleret af en adgang for mig til at udmelde et særligt tema for det enkelte år, som skal behandles på tværs i rammeaftalerne.
I år vil jeg i forbindelse med, at Folketinget forhåbentlig vedtager lovforslaget, melde anvendelsen af sær- og enkeltmandsforanstaltninger ud som det første obligatoriske tema for rammeaftalerne.
Det er et område, hvor der er brug for bedre løsninger, både fagligt og økonomisk.
Vi skal fortsat kunne tage hånd om borgere, som ikke kan rummes i de sædvanlige tilbud på grund af f.eks. en voldelig eller selvskadende adfærd, men vi skal også gøre det på en mere hensigtsmæssig måde, så vi undgår ukontrollable, stigende udgifter.
Vejen frem er et tættere samarbejde mellem kommunerne og regionerne baseret på viden om, hvad der virker.
Jeg vil foreløbig sige tak for en god debat, og jeg ser frem til behandlingen af forslaget i udvalget.
Flemming Møller (V), 2011-01-18:
Lovforslaget er en direkte følgelovgivning af EU-rammeafgørelser.
Derfor har vi sådan set allerede forpligtet os til at gennemføre en sådan lov.
Den første del af L 103 drejer sig om, at folk, der får en betinget dom eller bliver prøveløsladt i et andet EU-land, kan få tilsynet hermed overdraget til hjemlandet.
Det betyder, at den dømte kan opholde sig nær sit arbejde, sin familie og sin bopæl, hvilket vil give bedre muligheder for resocialisering til gavn for os alle.
En lignende ordning har jo i mange år været gældende mellem de nordiske lande.
Den anden del af L 103 medfører en harmonisering af de såkaldte in absentia-afgørelser, altså domfældelser, hvor den tiltalte ikke er til stede i retten.
Hidtil har der været forskellige bestemmelser fra land til land for anerkendelsen og fuldbyrdelsen af sådanne afgørelser.
Venstre kan støtte forslaget.
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-18:
Tak for ordførertalen.
Forklaringen på, hvad baggrunden er for det her, er jo rigtig nok.
Grunden til, at jeg tager ordet nu for en kort bemærkning, er spørgsmålet om, hvad det egentlig er, det her lovforslag tager fat på.
Spørgsmålet er jo, om det lovforslag, der ligger her, egentlig rammer det, som rammeaftalerne faktisk skulle omfavne, nemlig det udbud, der skal være af pladser på specielt de små tilbud.
Så spørgsmålet er egentlig, om ordføreren mener, at det lovforslag, der ligger her, er svaret på udfordringerne omkring at sikre, at der er tilstrækkelig mange af de her specialiserede tilbud, også til de meget små grupper, der har brug for specialiserede tilbud.
Louise Schack Elholm (V), 2011-01-18:
Lovforslag nr. L 100 handler om rammeaftalerne og ændringer af disse.
Rammeaftalerne blev indført med kommunalreformen, hvor regionerne fik forsyningspligt af tilbud i serviceloven og i almenboligloven.
Rammeaftalerne skulle sikre planlægning og udvikling i regionernes tilbud til kommunerne og hjælpe kommunerne med at regulere kommunernes behov og regionernes forsyningspligt.
L 100 tager konsekvensen af, at kommunerne har overtaget mange institutioner på det sociale og det almene ældreboligområde fra regionerne.
Det betyder, at koordinering af rammeaftalerne flyttes fra regionerne til kommunerne.
Samtidig bliver rammeaftalerne gjort mere enkle og fleksible.
Rammeaftalerne skal desuden indeholde en faglig udviklingsstrategi og en kapacitets- og økonomistyringsaftale.
Udviklingsstrategien indeholder bl.a. ønsker og løsningsmuligheder i forhold til den faglige udvikling i tilbuddene og muligheder for fleksibel anvendelse af eksisterende tilbudstyper.
Styringsaftalen skal lægge rammerne for kapacitets- og prisudviklingen i de kommende år.
Styringsaftalen skal omhandle en angivelse af, hvilke tilbud den omfatter, og aftaler for udvikling i taksterne for disse tilbud, prisstrukturerne i tilbuddene, overvejelse om anvendelse af sær- og enkeltmandsforanstaltninger m.m. Således sikrer forslaget et nyt koncept af rammeaftalerne, at rammeaftalerne overordnet set bliver et redskab til styring af både økonomi- og fagligt indhold.
Lovforslaget kommer på baggrund af kommuneaftalerne.
Venstre støtter lovforslaget.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-01-18:
Det er da lande, som man kunne forvente også ville have store vanskeligheder med at få lovgivningen på plads i forhold til de her ting.
Ulla Tørnæs (V), 2011-01-18:
Med lovforslaget her forlænger vi endnu en gang den revisionsfrist, som vi har i henhold til lov om udstationering af lønmodtagere.
Det støtter Venstre naturligvis.
Revisionsbestemmelsen blev i sin tid sat ind i loven efter drøftelse med arbejdsmarkedets parter.
Der fandt faktisk forud for lovens vedtagelse tilbage i 1999 en meget grundig drøftelse sted med arbejdsmarkedets parter.
Drøftelsen handlede om, hvorvidt mindstelønnen skulle fastsættes ved lov i Danmark.
Det afviste arbejdsmarkedets parter.
Det er en afvisning, der er blevet gentaget i forbindelse med dette lovforslags høring.
Jeg håber derfor meget, at et enigt Folketing vil bakke op om det her lovforslag, så vi får videreført muligheden for at kunne revidere loven, hvis der skulle opstå et ønske om det.
Leif Lahn Jensen (S), 2011-01-18:
Tak for det.
Det var egentlig hr. Lennart Damsbo-Andersen, der skulle være ordfører, men jeg skal læse hans ordførertale op, da han ikke kan være til stede.
Arbejdskraftens fri bevægelighed er jo en af grundpillerne i EU-samarbejdet, men det kan ikke finde sted, uden at landene sikrer, at det foregår under ordnede forhold.
Derfor er der selvfølgelig en række initiativer og direktiver, der kan regulere dette område, og der er også flere på vej.
I Danmark er vi jo lidt specielle med hensyn til den måde, som vi har indrettet arbejdsmarkedet på.
Det betyder, at vi f.eks. ikke har bestemt, at mindstelønnen på det danske arbejdsmarked bestemmes ved lov.
Det at sikre mindstelønnen har vi her i Tinget trygt overladt til arbejdsmarkedets parter at ordne.
I Socialdemokratiet er vi helt tilfredse med den arbejdsdeling, og vi ser ingen grund til at lave den om.
Derfor siger vi også ja til at fastholde revisionsbestemmelsen i loven og til, at datoen for næste revision senest bliver den 1. januar 2014.
Men når det så er sagt, er det også nødvendigt at påpege de svagheder, der er i det nuværende system.
I de senere år har der været hårdt brug for hænder i Danmark, og der er kommet mange udenlandske arbejdere hertil.
Det er godt nok, for det har jo betydet, at der på trods af den højkonjunktur og den usædvanlig lave ledighed, der var på det tidspunkt, ikke har været mangel på arbejdskraft.
Men der har været utallige tilfælde af grov udnyttelse, underbetaling af medarbejdere, manglende betaling af skat og moms, eksempler på firmaer, der ikke eksisterer som andet end postadresser i deres hjemland, og alt for mange tilfælde af arbejdsskader.
Det viser, at systemet ikke fungerer, uden at vi som samfund holder øje med det og kontrollerer, at tingene foregår på en ordentlig måde.
Selv om vi har lavet en arbejdsdeling mellem staten og arbejdsmarkedets parter, betyder det ikke, at vi bare kan læne os tilbage.
Vi skal hver især udføre vores del af opgaven.
Vi som stat og myndighed må sikre, at der er de nødvendige ressourcer til stede i Arbejdstilsynet, SKAT og politiet, så de netop er i stand til at følge op på sagerne og straffe dem, der bryder loven.
Det sker ikke i det fornødne omfang i dag, og det er vores ansvar her i salen at sørge for, at det ikke sker.
RUT, Registret over Udenlandske Tjenesteydere i Danmark, vil tage hånd om en del af de problemer, forudsat at myndighederne har de fornødne ressourcer, men der er stadig en lang række problemer, der ikke er taget hånd om, og som vi selvfølgelig også skal løse.
I Socialdemokratiet går vi ind for, at arbejdskraften kan bevæge sig rundt mellem EU-medlemslandene, men vi kan og vil ikke acceptere løndumping, socialt bedrageri og skattesnyd.
Vi ser da også frem til, at regeringen som opfølgning på dette lovforslag kommer med tiltag, der kan sikre, at arbejdskraftens fri bevægelighed foregår på en ordentlig måde.
Karsten Hønge (SF), 2011-01-18:
SF støtter forslaget.
De eneste ekstra bemærkninger skulle da være, at vi vil kigge på sagen igen, hvis der på EU-plan skulle blive foretaget andre ændringer vedrørende vilkårene for udstationering af lønmodtagere, eller hvis der skulle komme et massivt ønske fra parterne på arbejdsmarkedet om f.eks. at få en lovbestemt mindsteløn.
Vivi Kier (KF), 2011-01-18:
Da vores ordfører, fru Helle Sjelle, desværre ikke kan være til stede, skal jeg hermed tilkendegive den konservative holdning
Direktivet er en hjørnesten i EU, hvor vi i mange år har nydt godt af arbejdskraftens, varernes, tjenesteydelsernes og kapitalens frie bevægelighed.
Fortidens toldmure og handelsrestriktioner er afløst af et moderne fællesskab, hvor vi handler med hinanden på tværs af grænser til gensidig fordel.
Da Folketinget i 1999 vedtog udstationeringsloven, var der bred enighed om, at vi som lovgivere ikke ved lov skulle fastsætte en mindsteløn; en lovbestemt mindsteløn ville være et brud på den gode tradition for et aftalebaseret arbejdsmarked i Danmark.
Til gengæld indførte Folketinget dengang i 1999 en revisionsbestemmelse, der handler om løbende at genoverveje spørgsmålet om en lovbestemt mindsteløn.
Det har vi så drøftet både i 2002, 2005 og 2008, hvor vi blev enige om at forlænge revisionsfristen og om ikke at indføre en lovbestemt mindsteløn.
Derfor støtter vi også beskæftigelsesministerens forslag om at forlænge revisionsfristen til år 2014, hvor vi så igen kan tage stilling til spørgsmålet om en lovbestemt mindsteløn.
Morten Østergaard (RV), 2011-01-18:
Det er bare, fordi hr. Per Clausen gør mig uret, når han siger, at jeg skulle have sagt, der ikke var problemer med social dumping.
Det sagde jeg ikke.
Jeg sagde, at det var en væsentlig problemstilling, som vi skulle holde os meget for øje og søge at bekæmpe mest muligt.
Men jeg sagde også – og det må hr. Per Clausen anerkende – at det jo ikke har ført til, at arbejdsmarkedets parter er kommet til den konklusion, at der er behov for at lovfæste minimumslønnen.
Det er jo det, lovforslaget handler om, og det er derfor, jeg siger, at grunden til, at det i sin tid kom med, var, at nogle frygtede, at det ville blive konsekvensen.
Det er det så ikke blevet.
Det betyder ikke, der ikke er problemer, vi skal håndtere, men vi skal ikke håndtere det ved at afvikle den danske arbejdsmarkedsmodel, og det er sådan set det, lovforslaget står som vidnesbyrd om.
Per Clausen (EL), 2011-01-18:
Nu er jeg sådan set enig med hr. Morten Østergaard i, at vi skal afprøve alle andre muligheder for at stoppe social dumping på det danske arbejdsmarked, før man går til den yderlighed at gøre op med, at løn- og ansættelsesforhold sådan i princippet aftales mellem arbejdsmarkedets parter – vi ser bort fra alle de gange, Folketinget alligevel har grebet ind og vedtaget, hvordan det skulle være, imod lønmodtagersynspunkter.
Men det er jeg enig i, og derfor skal der tages en række andre initiativer for at få løst den udfordring, vi står over for, nemlig at der foregår social dumping ude på arbejdsmarkedet.
Jeg skal beklage, hvis jeg hørte hr. Morten Østergaards begejstring for den frie bevægelighed sådan, at han måske underkendte de store problemer, der var.
Hvis hr. Morten Østergaard er enig i, at der er store udfordringer, så bliver det så meget desto nemmere at løse de udfordringer, når vi nu i fællesskab skal til at lave en lovgivning, som sikrer, at vi kan sætte en stopper for social dumping og måske endda få lavet om på nogle EU-regler.
Morten Østergaard (RV), 2011-01-18:
Det vil da kun være glædeligt, hvis hr. Per Clausen vil være med til at lave regler på det her område.
Enhedslisten har jo ikke haft for vane at deltage i, bl.a. hvordan vi har organiseret overgangen til de nye vilkår, efter at man udvidede mod øst i den berømte østaftale.
Men det er jo kun glædeligt, hvis hr. Per Clausen er parat til det.
Når vi så er enige om, at der er udfordringer, som vi skal håndtere på en anden måde end ved at afvikle den danske arbejdsmarkedsmodel, så kunne det jo bare være interessant at få hr. Per Clausen til også at anerkende, at der også er goder: at det har været et gode for det danske samfund som sådan, for hver eneste dansker, at der er kommet udenlandsk arbejdskraft fra andre europæiske lande, primært de nye østlande, dengang vi havde højkonjunktur og ikke havde arbejdskraft nok selv; at det har givet et væsentligt bidrag til statskassen; og at forskerne siger, at fremadrettet er det noget af det, der kan holde bunden oppe vores ret dårlige økonomiske udsigter.
Jeg vil bare bede hr. Per Clausen om tilsvarende at anerkende, at der også er goder, ved at bl.a. østeuropæere lettere har kunnet komme til Danmark og give en hånd med, da vi havde brug for det.
Per Clausen (EL), 2011-01-18:
Nu er der ikke noget nyt i, at Enhedslisten siger, at vi synes, det er rigtig godt, at mennesker har mulighed for at tage arbejde i andre lande.
Det er vi altid gået ind for.
Af samme grund har vi i forhold til EU-regler arbejdet hårdt på at få et flertal i det danske Folketing for, at Danmark ville yde en indsats for at sikre, at den vandring, der er af arbejdskraft hen over grænserne, skete på vilkår, som gjorde, at man kunne være fuldstændig sikker på, at de mennesker fik samme løn- og arbejdsforhold, som de danskere, som bor i Danmark, i forvejen har.
Der må jeg bare sige, at det har knebet med at samle flertal for en sådan indsats i det danske Folketing og Europaudvalget.
Når vi i sin tid ikke var med til at lave østaftalen, hang det sammen med, at man valgte at kombinere nogle fornuftige tiltag med nogle tiltag, som handlede om at diskriminere mennesker, der kom fra Østeuropa til Danmark for at arbejde, i forhold til hvis man f.eks. kom fra Tyskland, og det syntes vi var en rigtig dårlig idé.