Joachim B. Olsen (LA), 2015-04-30:
I Danmark har vi et system, hvor vi beslaglægger en meget stor del af lønningerne i indkomstskat.
Det kan man have forskellige holdninger til, men at man oven i det vælger at beslaglægge 12,5 pct. af folks løn for at sikre, at de nu også holder ferie, er fuldstændig vanvittigt.
Man bekymrer sig om mennesker, som ikke kan finde ud af at spare op til ferie, men hvor mange drejer det sig så reelt om?
Når de få har problemer med at styre deres økonomi, bør man ikke kræve tvangsopsparing for alle.
Så kunne man ud fra samme logik kræve statslig tvangsopsparing til huslejen, til julegaverne eller måske til alle mulige andre fornødenheder.
I dag har vi et helt bizart system, hvor lønmodtagerne må stå med hatten i hånden for at få adgang til deres egne penge.
Enten skal man bede arbejdsgiveren bekræfte, at man vil holde ferie, og allernådigst anmode om at få sine penge udbetalt, eller også kan man efter ferieåret søge om lov til at få adgang til sin egen løn, hvis man enten har holdt ferie eller har været forhindret i at holde den.
Lovgivningen har til formål at sikre, at folk holder 5 ugers ferie.
Er der nogen, der rationelt kan begrunde, at alle mennesker i Danmark har brug for 5 ugers ferie?
Hvis lønmodtageren har optjent mindre end 15 dages ferie, er hele den optjente ferie hovedferie.«
Det bliver komisk, når man læser videre: »En lønmodtager, der er beskæftiget med udendørs planteavl, skal have mindst 10 dage i sammenhæng i ferieperioden.
Herudover skal mindst 5 dage gives i tiden fra den 1. maj til den 31. oktober.«
Hvad er helt ærligt det gode argument for, at vi fra Christiansborgs side skal regulere ferieperioden for folk, der arbejder med udendørs planteavl?
Det er der intet godt argument for på samme måde, som der ikke er gode argumenter for, at folk skal holde 15 dages sammenhængende ferie i sommerperioden.
Hvis nogen foretrækker at holde ferie på andre tidspunkter, skal de selvfølgelig finde ud af det med deres arbejdsgiver, ikke med politikerne herinde.
Når det nuværende feriesystem har kunnet bestå, skyldes det en uhellig alliance mellem arbejdsgiverforeningerne, staten og fagforeningerne.
For de almindelige lønmodtagere bliver gennemsnitligt set snydt – snydt for de renter, der rettelig burde tilkomme dem.
Feriepengene er trods alt en del af lønnen.
Og særlig snydt bliver de, der ikke lige får nusset med de rigtige papirer, så de kan få udbetalt den manglende del af deres løn.
Bliver det glemt, eller får man ikke holdt de 5 ugers ferie, har man lige pludselig ikke ret til de penge, man selv har opsparet og tjent.
Det er ganske enkelt tyveri fra almindelige lønmodtagere.
Det tjener arbejdsgiverforeningerne, staten og fagforeningerne fedt på.
Tegner man en kollektiv overenskomst, kan virksomhederne slippe for de regler, der gælder for Feriekonto.
For virksomheder uden kollektiv overenskomst skal medarbejdernes opsparede løn løbende udbetales til Feriekonto.
Som medlem af f.eks. DI kan man med en kollektiv overenskomst slippe for løbende at skulle udbetale feriepengene.
Det giver en likviditetsmæssig fordel.
Det er en pæn måde at sige på, at arbejdsgiverne napper renteindtægterne.
DI angiver selv, at et konservativt skøn for besparelserne for virksomhederne er, at de er på ca. 0,26 pct. af lønsummen.
Prisen for at være medlem af DI er tilfældigvis 0,26 pct. af lønsummen.
Det er selvfølgelig et sjovt sammenfald, at mange lønmodtagere lige præcis betaler for, at virksomhederne kan være med i arbejdsgiverorganisationerne, over deres feriepenge, og det er et sjovt sammentræf, at de samme organisationer er tilhængere af det nuværende feriepengesystem.
I forhold til staten er tingene endnu mere tydelige.
Staten har bevilget sig selv en stor del af renterne af feriepengene – penge, der tidligere tilfaldt Arbejdsmarkedets Feriefond – og det er ikke ubetydelige midler strukturelt set, når det samlede feriepengebeløb er så stort, som det er tilfældet.
Samtidig tog man i det seneste regnskabsår, 2013, over 50 mio. kr. direkte i resultatopgørelsen.
Det var, imens man med finanslovsaftalen for 2014 besluttede at inddrage 280 mio. kr. af egenkapitalen for Arbejdsmarkedets Feriefond.
Det er skammeligt.
På sidelinjen står fagforeningerne og ser passivt til, imens deres medlemmers løn udhules.
Fagforeningerne har mere travlt med at sikre, at alle lønmodtagere får præcis 5 ugers ferie, end at sikre, at man får hele sin løn udbetalt sammen med renteværdien af denne.
Det er et klokkeklart svigt.
En stadig mindre del af overskuddet fra hele dette cirkus går til Arbejdsmarkedets Feriefond.
Denne har til formål at støtte ferieophold for børn og familier, der er i bekneb.
Det virker på de fleste som et sympatisk formål, men om det fortsat er værd at støtte, må altid bero på en politisk prioritering, som skal konkurrere med alle de andre gode formål, man ønsker at bruge penge på.
Ønsker man fortsat at sikre, at folk holder ferie på de tidspunkter og i de mængder, som Christiansborg foreskriver, så bør man i det mindste sørge for at lave et opgør med den nuværende ordning – et opgør, hvor man sikrer, at hverken staten eller arbejdsgiverne tildeler sig en luns af de penge, som på alle måder må tilhøre lønmodtagerne.
Andet er at pleje særinteresser uden tanke for almindelig retfærdighed.