Morten Østergaard (RV), 2007-04-25:
Når man laver et beslutningsforslag og fremsætter det i Folketinget, er det selvfølgelig altid med det lønlige håb, at det bliver vedtaget.
Når man kigger på, hvor mange beslutningsforslag der bliver vedtaget, så kan man sige, at så var det måske spild af tid at gøre øvelsen.
Men jeg synes, at den her debat viser, at det er det her på ingen måde.
Så er der uenighed om, hvordan man gør det på den mest effektive og juridisk mest håndterbare måde, og den diskussion er vi meget villige til at indgå i.
Men jeg synes, at det helt overordnede er, at vi er glade for at have fremsat det her beslutningsforslag, og at det nu fører til, at vi står her og kan sige, at inden for en overskuelig fremtid vil det fremgå klart af straffeloven, at tvangsægteskaber ikke accepteres på nogen måder i Danmark.
Derfor vil jeg også kvittere for justitsministerens indlæg og sige, at den skærpelse, som der er lagt op til, og som ikke mindst nu med ministerens egne ord fra Berlingske Tidende bliver lagt frem for at holdningspåvirke, synes vi er en udmærket model.
For vi tror også, at det kan lade sig gøre at holdningspåvirke, vi tror, at der er en signalværdi.
Og det er ikke noget, vi sådan har gået i vores egen uvidenhed, som jeg tror hr. Jesper Langballe måske ville tro, og regnet ud.
Nej, det er noget, som vi forstår på de mennesker, der har med det at gøre.
Der vil bestemt være noget at kunne bruge en sådan paragraf til.
Jeg vil også godt kvittere for, at vi kan få en diskussion om, hvordan vi løser problemet med jurisdiktion og de grænseoverskridende tvangsægteskaber.
Det vil vi kigge nærmere på under den udvalgsbehandling, vi skal have, og som måske kan føre frem til en beretning eller andet.
Jeg vil også lige nævne her, at når man så kommer til, at lovforslaget bliver gennemført, synes vi, at det vil være klogt der at følge op med hensyn til dommerstanden, således at man der får et kursus, eller hvad man nu vil kalde det, i, hvordan den nye paragraf skal anvendes, for det er jo altså noget, hvor det har vist sig at være meget vanskeligt at nå til en domfældelse, og det kan jo være rart ligesom at være i øjenhøjde med det.
Jeg vil så også sige, at når ministeren så ikke er så vild med de formuleringer, der ligger i beslutningsforslaget, er det jo noget af det, som kan skabe lidt forvirring.
Når man har det synspunkt, som regeringspartierne og Dansk Folkeparti har om, at tvangsægteskaber er forbudt i forvejen, synes jeg, det kan være godt lige at starte med at kigge på den paragraf, som forbyder tvangsægteskaber, og det er § 260, stk. 1, nr. 1, i straffeloven, hvor der står: »... ved vold eller ved trussel om vold, om betydelig skade på gods, om frihedsberøvelse eller om at fremsætte usand sigtelse for strafbart eller ærerørigt forhold eller at åbenbare privatlivet tilhørende forhold tvinger nogen til at gøre, tåle eller undlade noget, ...«
Det, der altså i dag er strafbart, er, hvis man tvinger nogle andre til at gøre, tåle eller undlade noget.
Og der må vi sige, at det måske også er en relativt bred formulering, som altså åbenbart også rummer tvangsægteskaber.
Og det er klart, at der så er en lang praksis for, hvordan den skal forstås i virkelighedens verden og omsættes til retspraksis.
Når vi har valgt at formulere os, som vi har, nemlig med begrebet at presse, som det fremgår af forslaget, er det, fordi det her jo er et område, hvor det kan være væsentligt at tage en diskussion af, hvordan vi forstår tvangsægteskaber, og hvordan det står i forhold til det her med at gøre, tåle eller undlade noget.
Så vil ministeren ikke bruge EU til at prøve at fremme de her regler i andre lande, selv om det så åbenbart ville være en fordel i kampen mod tvangsægteskaber, at alle havde den type regler.
Det er jo sådan med den nuværende regering, at den giver indtryk af at være meget optaget af internationalt samarbejde og ikke mindst i EU, men lige præcis når det kommer til det område, vi taler om her, udlændingepolitik og integration, så mener man ikke, at et internationalt samarbejde kan anvendes til noget som helst.
Dog bryster man sig gerne af, hvis andre lande på den ene eller den anden vis giver udtryk for at lade sig inspirere af danske forhold.
Der er jeg altså helt uforstående over for, at man ikke er villig til at sige: Den her idé, som vi har ladet os overbevise om efter flere års diskussion med oppositionen i Danmark, og som vi nu gennemfører ved lov, ja, den kunne også være anvendelig i andre lande, og derfor vil vi rejse det i kredsen af justitsministre for at diskutere, om andre ikke vil følge efter.
Det er det, vi kalder internationalt samarbejde, og det er det, som regeringen ikke vil på det her område.
Nu har Venstres ordfører så forladt Folketingssalen, men jeg kan ikke lade være lige at trække lidt på smilebåndet over hr. Eyvind Vesselbo, som mente, at det var pudsigt, at vi, som ikke ville bekæmpe tvangsægteskaber ifølge hr. Eyvind Vesselbo, nu stod og kritiserede, at man fra Venstres side ikke ville gøre nok.
Men jeg lagde også mærke til, at hr. Eyvind Vesselbos ord, når han skulle forsøge at forklare, hvorfor det, justitsministeren sagde, var godt og rigtigt, og at det, vi har lagt frem, var helt forkert og et udtryk for, at vi ingenting havde forstået, så bl.a. var: Nu skal vi tage ekstra fat om tvangsægteskaber.
Det er vi glade for er gået op for Venstre, nemlig at det at indføre tvangsægteskaber ved navns nævnelse i straffeloven, ja, det er at tage ekstra fat.
Det er sådan set det, vi har ønsket i adskillige år.
Og det er netop også, som hr. Eyvind Vesselbo sagde, for at tydeliggøre, at det er en rigtig dårlig idé og noget, vi slet ikke accepterer.
Så mellem linjerne må vi vel forstå hr. Eyvind Vesselbo sådan, at det også er Venstres politik, at man nu vil gøre den indsats, som ligger bag ved de intentioner, vi har udtrykt i dag, og som ministeren også har udtrykt, om at skrive tvangsægteskaber ind i straffeloven.
Så vil jeg til gengæld rose Dansk Folkeparti, for det var jo en kovending uden omsvøb.
Hr. Jesper Langballe har ved tidligere lejligheder sagt, at det her forslag og det at indskrive det i straffeloven er pjat af adskillige grunde.
Hr. Peter Skaarup, retsordføreren, har sagt noget lidt andet, men lad nu den nuværende ordfører være den, der tegner butikken.
Den kovending synes jeg der er grund til at rose at Dansk Folkeparti viste så direkte.
Det havde været glædeligt, om andre partier havde gjort det samme.
Så mente hr. Jesper Langballe noget om, at hvis ikke man gik ind for det her, så var man som en nedgravet betonklump, der næsten var klar til et medlemskab af Det Radikale Venstre.
Altså, jeg vil sige, at med hensyn til den debat, vi havde i sidste uge, hvor hr. Jesper Langballe mente, at Folketingssalen var et abebur, der kogte over af uvidenhed, så er jeg glad for, at der netop på det her område er kommet så meget styr på blusset, at det hos Dansk Folkeparti ikke længere koger over med uvidenhed om, hvad der er effektivt i kampen mod tvangsægteskaber.
Hvad angår den konservative ordfører, har jeg været inde på tidligere, at det altså er mærkeligt, når man har det synspunkt, at det vil være fremmende for kampen mod tvangsægteskaber, at andre lande indfører de samme regler, som vi nu påtænker at indføre i Danmark, at man så ikke vil arbejde for det internationalt.
Det synes jeg er mærkeligt, og det giver et indtryk af, at man ikke har stor tiltro til internationalt samarbejde og den dialog, der vel trods alt er i EUkredsen, også på retsområdet.
Så summa summarum er, at vi er nået rigtig langt på det her område.
Regeringen vil ikke gå hele vejen, man vil ikke lægge den internationale kurs og forsøge at få andre til at gå i samme retning, og man vil ikke gå ind i diskussionen om at få præciseret i juridisk forstand, hvad tvangsægteskaber er, og på den måde måske hjælpe politiet til at komme nærmere det at kunne føre gerningsmændene for en dommer.
Men det kan vi måske komme nærmere ind på i udvalgsbehandlingen eller i den senere lovbehandling.
Men jeg synes, at der er grund til at sige tillykke, ikke til os, der har kæmpet for det, vi, kan man sige, har jo så mistet en sag og må kæmpe for noget andet, men dem, der er grund til at sige tillykke til, er dem, som det forhåbentlig kan hjælpe, og det er, uanset om det bliver den konkrete juridiske effekt, eller det bliver den holdningsmæssige; det er dem, der nu får et ekstra redskab i kampen mod tvangsægteskaber.
Der må man jo sige, at der har været to skoler i den her sag.
Der har været den, som blev udtrykt af forkvinden for Landsforeningen af Kvindekrisecentre, Jytte Mejnholt, det, vi kunne kalde eksperternes skole.
Det vil være en hjælp for unge, der kan sige til familierne, at man ikke må det, og det vil gøre det nemmere for anklageren, der klart og tydeligt kan sige, at det er forbudt.«
Det er den ene skole.
Den anden skole var integrationsministerens.
Hun sagde i samme artikel: »Hvis forældre, familie og slægtninge i Danmark eller hjemland pinedød vil tvinge deres vilje om et tvangsægteskab igennem over for et ungt menneske, så hjælper ingen lov, heller ikke en 24-års-regel.
Ligesom en tvangsægteskabsparagraf i straffeloven – som foreslået af De Radikale – selvfølgelig heller ikke vil forhindre noget som helst.«
Jeg er glad for, at det ikke er integrationsministerens linje, der har sejret, men derimod eksperternes, dem, der snakker med ofrene, dem, der ved, hvad der foregår derude i de miljøer, hvor tvangsægteskaber skal bekæmpes.
Det er derfor med stor tilfredshed, vi takker for behandlingen af det her beslutningsforslag.
Jeg er glad for, at jeg fik stillet spørgsmålet, for det var jo en noget mere klar tale, kan man sige, fra hr. Jesper Langballe, at Dansk Folkeparti nu også tror på signalværdien, og at det dermed ikke, som jeg tror hr. Jesper Langballe kom til at sige den 22. februar til Berlingske Tidende, er noget pjat, fordi det for det første ingenting hjælper, og fordi det for det andet allerede er forbudt at tvinge folk ind i et ægteskab.
Der vil jeg bare give min kompliment til Dansk Folkepartis ordfører, hr. Jesper Langballe.
Det er aldrig for sent at blive klogere, og man skal have lov at have et standpunkt, til man tager et nyt.
Jeg vil gerne rose Dansk Folkeparti for som regeringen at have skiftet kurs i den her sag.