Per Clausen (EL), 2007-01-11:
Når man snakker om biblioteker, snakker man om noget, der sikkert for mange af os har spillet en stor rolle helt fra vores barndom.
Jeg tror, at vi er mange, som hentede mange af de oplevelser og mange af de informationer, som det dengang var svært at hente i folkeskolen, bl.a. på biblioteker, men det betyder jo ikke, som nogle i dag har været inde på, at bibliotekerne skal blive ved med at være præcis, som de var.
Jeg deler meget den radikale ordførers beskrivelse af, hvor vigtigt og hvor nødvendigt det er, at bibliotekerne også har ressourcer og mulighed for at gå ind på de nye teknologiske platforme, som det jo så smukt hedder, altså sørge for, at også biblioteket er en adgang til internettet og den information, man kan få der, for de mennesker, der faktisk ikke har de her muligheder direkte i deres hjem.
Det er spørgsmålet om at åbne for de nye kulturelle, kunstneriske og informationsmæssige oplevelser, som ligger i dvd’er, cd’er osv.
Alt det er jo vigtigt.
Det var jo nok også et eller andet sted ud fra både en forståelse af bibliotekernes rolle for kultur, for demokrati og for at sikre en større videnspredning og i en erkendelse af, at der faktisk er kommet mange nye opgaver til, baggrunden for, at man også fra regeringens side syntes, at det var en god idé, at bibliotekerne fik flere penge.
Når bibliotekerne så får væsentlig færre penge, skal man været præget af en usædvanlig stor optimisme, en måske lidt påtaget optimisme, for med begejstring i stemmen at sige, at det næsten går bedre, end man kunne have forventet.
Når man snakker om biblioteker, kan det dele sig i to diskussioner, som hænger sammen, men som alligevel kan være lidt vanskelige at føre samtidig.
Den ene er diskussionen om kommunernes økonomi.
Det har jo ikke megen mening at sige, at kommunerne burde bruge flere penge på biblioteker, fordi en del af bloktilskuddet var målrettet til det, hvis man i øvrigt styrer og udhuler kommunernes økonomi og forhindrer, at kommunerne kan bruge af de penge, som de allerede har i kassen, ved at lave et udgiftsloft, og hvis man også forhindrer dem i at sætte skatten op, hvis det er det, de har brug for.
På den måde tvinger man jo kommunerne til at gennemføre besparelser på de områder, hvor de vurderer, at det gør mindst ondt, og hvor det måske også er sådan, at den umiddelbare folkelige modstand er mindst tydelig.
Kulturområdet har jo vist sig at være sådan et område, der bliver ramt af det.
Derfor får man selvfølgelig også en diskussion af den kommunale økonomi, og selv om det kan være lidt kedsommeligt, vil nogle nok sige, at vi skal have den diskussion, hver eneste gang vi snakker om et eller andet vigtigt serviceområde.
Den anden ting er den indholdsmæssige side.
Her synes jeg bare, at man må konstatere, at det, at der forsvinder biblioteker, og det, at bibliotekerne har færre midler til at indkøbe materialer for, giver et problem for kvaliteten.
Jeg tror også, at når man skal snakke om biblioteker og deres rolle i lokalsamfundet, bliver man nødt til lige præcis også at se på den funktion, de har ud over at sørge for, at folk kan låne bøger, ja, også ud over, at folk har adgang til internettet, nemlig den, at de kan spille en vigtig rolle som et demokratisk og kulturelt centrum i nogle lokalsamfund, i mindre bysamfund og i landdistrikter, som får endnu mere brug for det i en situation, hvor vi har fået meget større kommuner.
Vi i Enhedslisten synes, at udgangspunktet for den diskussion, som man skal have om en national strategi for bibliotekerne, bør være den opfattelse af bibliotekernes meget sammensatte rolle.
Vi synes også, at når man nu snakker om strategi og måske ender med endda at få en rigtig flot strategi, giver det ikke megen mening, hvis man ikke også sørger for, at kommunerne har de fornødne økonomiske midler til at kunne gennemføre strategien, uden at de tvinges til at gennemføre nedskæringer på andre vigtige velfærdsområder.