Peter Skaarup (DF), 2010-04-29:
Når vi har debatter her i Folketingssalen, plejer det at være både nyttigt og godt at få vurderet, hvad de forskellige partier mener om forskellige ting.
Men man kan sige om debatten i dag, at den har stået meget i stampe, og når sådan en debat står i stampe, har det ofte en årsag.
Årsagen er, at dem, der gerne har villet have den her debat, altså forespørgerne Socialistisk Folkeparti, Socialdemokraterne og De Radikale, ikke selv er kommet med et bud på, hvor den her debat skal føre hen, altså hvilken plan man mener man har for, hvad der skal ske i forhold til de udfordringer, der er for dansk økonomi i øjeblikket.
Derfor kan man jo undre sig over hele forløbet af den her debat.
Den bliver anmeldt den 3. marts i år.
Socialdemokraterne og SF siger, at der vil komme en økonomisk plan fra dem relativt kort tid efter, og så må man tro, at intentionen med den her debat i virkeligheden har været, at den skulle komme på et tidspunkt, hvor der var en plan, altså hvor vi kunne vurdere, hvad det var, den såkaldte opposition ville.
Men den plan er ikke kommet.
Man lovede faktisk på et tidspunkt, at når man var vendt tilbage efter påske, ville der komme en plan som sådan et lidt forsinket påskeæg, men det er jo lang tid siden, og det ligger stadig væk ikke nogen plan.
Jeg synes, det er ærgerligt, når man vælger at bruge meget tid på en debat, at der så ikke rigtig er noget nyt fra oppositionen til den pågældende debat.
Vi skulle have en afstemning, hvor vi bl.a. skulle vurdere, om Danmark skulle tilslutte sig euroen og fjerne kronen.
Det ønskede Socialdemokraterne, og de har en fast plan for det.
Den plan er vel stadig væk til diskussion, går jeg ud fra.
Det er nok ikke rigtig tidspunktet med den store udfordring, euroen står over for i øjeblikket, at gennemføre noget sådant.
Det er bare et eksempel på, at der ikke rigtig er nogen ræson i de alternativer, der foreslås.
Der hælder vi mere til statsministeren, der netop har sagt, at det ikke er den rigtige timing.
Hvis der skal være nogen diskussion om det, er det i hvert fald ikke nu, på et tidspunkt, hvor euroen er ekstremt presset og man i øvrigt simpelt hen risikerer en kollaps for EU's finanspolitik.
I det hele taget er det jo heldigvis sådan, at selv om den internationale økonomiske krise, som den har været, har vendt op og ned på den økonomiske virkelighed i Danmark, er vi i den situation nu, at økonomien er i bedring.
Der er spirende forårsoptimisme rundtomkring.
Vi har set et lille fald i ledigheden så sent som i dag, vi ser stigende forbrugerforventninger, en stigning i dankortomsætningen, og det vil vi i Dansk Folkeparti tilskrive, at regeringen og Dansk Folkeparti haft held med løbende at dosere på den rigtige måde, når det gjaldt de initiativer, der skulle tages for at skubbe på økonomien på de rigtige tidspunkter og bremse op på de rigtige tidspunkter, når der var brug for det.
Men det, der så er sket, ligesom det er sket i en række andre lande, er jo, at den krise har efterladt staten med et stort underskud på budgettet, og det er sådan, at der i de kommende år er brug for nogle tiltag i milliardklassen for at få dansk økonomi tilbage i det rigtige gear og genoprette de offentlige finanser.
For at opfylde EU's krav skal Danmark effektivisere for 24 mia. kr. frem mod 2013, og for fortsat at styrke velfærden i fremtiden er der selvfølgelig behov for, at vi på Christiansborg politisk følger op på den udfordring, som følger af finanskrisen.
Regeringen har fremlagt sit bud på en genopretningsplan, som vi har læst med interesse.
Dansk Folkeparti vil ikke entydigt bakke op om den plan, det ved alle.
Det vigtigste for Dansk Folkeparti er, at kernevelfærden ikke forringes.
Så den plan, der skal gennemføres på et tidspunkt, ønsker Dansk Folkeparti indflydelse på.
Vi ønsker, at man ser på flere finansieringskilder, og vi kunne meget vel pege på sådan noget som erhvervsstøtteordninger, administration i kommunerne, som der godt kan blive sparet og effektiviseret på, ulandsbistand og integration, hvor vi ønsker at flere ikkevestlige indvandrere kommer ud på arbejdsmarkedet og rent faktisk bidrager til det danske samfund.
Alene det ville skaffe os 24 mia. kr. om året, hvis det var sådan, at man havde en lige så høj beskæftigelse blandt de grupper, som man har blandt danskere her i landet.
Så der er nok at tage fat på.
Vi er klar til at tage fat, og vi kunne godt ønske os, at flere var det.
Men der er altså nogle, der har valgt hængekøjen, og det må de jo så gøre.
Vi gør det ikke.