Lykke Friis (V), 2011-01-25:
Tak for en vigtig debat med mange interessante pointer, og hvor der også til tider har været plads til lidt humor og selvfølgelig også lidt hårde udvekslinger.
Ireren Samuel Beckett skrev engang teaterstykket »Mens vi venter på Godot«, og som de litterære iblandt os, selv om der ikke er så mange, altså til stede, men forhåbentlig mange litterære iblandt os, vil kunne skrive under på, kom Godot aldrig.
Sådan kommer det ikke til at gå med regeringens klimaudspil.
Vi kommer med et udspil, som statsministeren også har understreget for nylig, i løbet af foråret.
Udspillet vil være ansvarligt og vel at mærke ansvarligt på en tofoldig måde.
Vi skal komme et godt stykke mod at blive uafhængige af fossile brændsler med helt konkrete initiativer.
Klimakommissionen har jo peget på adskillige, biomasse, vind, energieffektiviseringer.
Billigst energi er nu engang den, vi ikke bruger, hørte jeg lige her for to minutter siden.
Og så vil vi selvfølgelig med troværdighed i stemmen, når vi så fremlægger det udspil, kunne sige, at nu er vi så sandelig på vej til at blive uafhængige af fossile brændsler i 2050, som jo er vores endemål.
Hvorfor er det så vigtigt?
Naturligvis har vi da også i regeringens tænkning fokus på arbejdspladser, det har der også været nogen debat om her, 12 pct. af dansk vareeksport er inden for dette felt, om end jeg dog også lige vil skyde ind, at energipolitikkens primære sigte jo aldrig kan være erhvervspolitik, for så får vi jo ikke energi, der er sikker, grøn og til at betale.
Så samlet set ud fra de argumenter er det en vigtig opgave, at Danmark bliver uafhængig af fossile brændsler.
Men det skal naturligvis så også ske med blikket rettet mod den anden form for ansvarlighed, nemlig den økonomiske ansvarlighed, og den udfordring, som Danmark befinder sig i lige i øjeblikket.
Ja – og det har vi jo så Klimakommissionens ord for – der lander ikke nogen stor ekstra regning på vores køkkenbord, eller hvor sådan en regning nu lander henne, ved at vælge den såkaldt grønne vej, fordi energi so oder so kommer til at stige.
Derfor bliver det store spørgsmål: Når vi skal betale mere for energi, skal vi så sende pengene ud af landet, eller skal vi investere dem i dansk grøn teknologi og arbejdspladser?
Det er vist det, man kalder et retorisk spørgsmål.
Men det ændrer jo ikke noget ved, at vi skal have penge op af lommen på et tidspunkt, hvor penge mildest talt er en mangelvare.
Derfor kan vi ikke bare sige, at pengene tjener sig hjem automatisk, eller at det bliver århundredets bedste investering, for så risikerer vi jo i sidste instans at finansiere gæld med ny gæld.
Derfor skal vi have styr på de offentlige finanser.
Energipolitik er her ikke nogen særdisciplin, hvor man pludselig kan opfinde penge på en anden måde, end vi generelt kan, eller plukke dem af træerne, eller hvilket udtryk man ønsker at benytte sig af.
Kernen, og det er der så også flere, der har været inde på, ikke mindst fru Anne Grete Holmsgaard i sit indlæg, jeg nævnte det også i mit eget, og det gjorde hr. Jørgen Lundsgaard i øvrigt også, er her, at jo bedre, vi bliver til at omstille Danmark til at blive uafhængigt af fossile brændsler, jo færre afgifter får vi så ind i statskassen.
Det var jo det her med, at det var en af statens største eller bedste pengemaskiner.
Det siger jeg for at citere hr. Jørgen Lundsgaard.
Og så får vi jo et betydeligt provenutab, og det skal vi tage højde for, for at vi så har et ansvarligt udspil.
Jeg vil da meget gerne sige herfra – det hørte jeg også blev sagt fra fru Anne Grete Holmsgaards side – at det opfatter jeg sådan set som en fælles udfordring, som det så gælder om at få løst med helt konkrete initiativer og en politik, som gør, at vi så ikke står i den situation, at vi pludselig får det her hul i statskassen.
Jeg er sådan set ret opmuntret af, at vi er enige om det, for det var en konkret udfordring omkring et problem, vi skal løse.
Gordiske knuder kan jo også blive hugget over, selv om det er vanskeligt.
Jeg skal til at slå landingsstellet ud.
Vi kommer med et ambitiøst udspil, hvor vi så også vil sikre, at strategien er økonomisk ansvarlig – igen drejer det sig altså om de to former for ansvarlighed.
Når jeg så siger »ambitiøst«, så mål os på, om der er konkrete initiativer, der øger energieffektiviteten og vedvarende energi og bringer os i den rigtige retning mod at nå det langsigtede mål.
Mål os selvfølgelig også på den måde, vi så formår at håndtere finansieringen på, og mål det også på, om der er bidrag, der så gør, at vi på troværdig vis kan indgå i EU-diskussionen om så at få løftet hele EU til at gå fra de 20 til de 30 pct.
Det synes jeg også er vigtigt vi har med i den her debat, for nu kom vi jo lige fra en debat før om nogle beslutningsforslag, hvor vi var inde på, at EU spiller en central rolle, og der var også nogle, der var mere enige i det end andre, men ikke desto mindre er i hvert fald regerings tænkning den, at Danmark jo ikke er en energipolitisk ø.
Det er vigtigt, at vi også får omstillet os i fællesskab for på den måde også at presse prisen på vedvarende energi ned.
Så når vi har det udspil, er det bestemt ikke nogen studiekreds, vi så lægger op til.
Vi lægger op til forhandlinger om, hvordan Danmark kan sige farvel til kul, olie og gas med slutmålet værende 2050.