runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2007-02-07:
Jeg vil gerne sige til hr. Hans Kristian Skibby, at jeg ved, at Dansk Folkeparti og regeringen er helt enige om, at vi skal sikre borgernes tryghed bedst muligt.
I den forbindelse mener jeg at det er helt centralt at have en stram våbenlovgivning.
Man skal i den forbindelse være opmærksom på, at våben, der kan bruges til selvforsvar, også kan bruges som angrebsvåben.
Desuden indebærer retskafne borgeres anvendelse af selvforsvarsvåben ikke nødvendigvis, at kriminelle handlinger undgås.
Brug af forsvarsvåben kan meget vel have den stik modsatte effekt, fordi der i en konkret konfliktsituation er en nærliggende fare for, at konflikten dermed eskalerer.
Derudover kan det ikke udelukkes, at udbredelsen af forsvarsvåben blandt visse grupper vil anspore andre til at udruste sig med yderligere og mere farlige våben.
Derfor meddeles der efter fast praksis ikke tilladelse til våben med henblik på selvforsvar, og det mener jeg er den rigtige kurs at føre på det her område.
Hvis man har brug for hjælp og ikke kan klare sig selv, må man tilkalde politiet.
Det kan ikke være sådan, at borgerne selv begynder at tage opgør med hinanden med skudvekslinger som resultat.
Det vil være en sørgelig udvikling, hvis Danmark på dette punkt kommer til at ligne USA.
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-02-07:
Nu er der jo ikke noget overraskende i det svar, som vi netop har fået fra forsvarsministeren, undskyld, fra justitsministeren – men man kunne fristes til at sige, at det måske skulle have været forsvarsministeren, der svarede på det.
Men det, jeg egentlig gerne vil spørge justitsministeren om, er netop det, som ministeren selv sagde, altså at det meget let vil kunne bruges som et angrebsvåben.
Der vil jeg gerne stille et spørgsmål med udgangspunkt i nogle tidligere sager, der har været tilbage i 2004, hvor også justitsministeren har givet svar til Folketinget, om, at man har brugt en peberspray som forsvarsvåben.
Der er f.eks. en sag fra Esbjerg, hvor en ung kvinde blev overfaldet i sit eget hjem, og hvor man så valgte ikke at sigte hende for at have angrebet med en peberspray.
Så mit spørgsmål er: Er det så ikke indirekte legitimt inden for det juridiske her i Danmark at bruge en peberspray – men vi vil bare ikke gå så langt som til fuldt offentligt at anerkende brugen heraf – når vi nu har set de her eksempler, hvor man jo vælger ikke at rejse sigtelse mod dem, der bruger peberspray?
Lene Espersen (KF), 2007-02-07:
Jeg vil sige til hr. Hans Kristian Skibby, at vi har en stram våbenlovgivning – og jeg har redegjort for, hvad begrundelserne er for det – og det mener jeg er helt, helt centralt at holde fast i.
Men som hr. Hans Kristian Skibby også antyder, er der jo muligheder for i gældende lovgivning, at man kan handle i nødværge.
Og jeg vil gerne sige til hr. Hans Kristian Skibby, at jeg synes, det er meget, meget problematisk, hvis man foreslår, at borgerne skal gå rundt og bære flere våben på sig lovligt.
Én ting er, at det efter min opfattelse vil medvirke til, at der kommer flere konflikter, at der bliver en optrapning af konflikter, hvor man så trækker våben, men en anden ting er, at det bliver utrolig vanskeligt at retshåndhæve for politiet, for så vil det være tilladt for enhver at gå rundt med en peberspray, og dermed også så meget desto vanskeligere at håndtere, når der sker noget.
Så jeg må fastholde, at det forbud, der gælder i dag, mener jeg er meget, meget velbegrundet, men med den lille åbning, at vi stadig væk må se på, om der skal være en undtagelse, for så vidt angår politiet.
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-02-07:
Nu overdramatiserer justitsministeren jo lidt ved at sige, at vi ligefrem skal udstyre borgerne med håndvåben – man kan kalde det, hvad man vil.
Men altså, det er jo ikke det, der er spørgsmålet.
Spørgsmålet drejer sig jo om den situation, hvor en dansker, en privat borger i Danmark føler sig truet; det kan f.eks. være en eksmand eller en nabo, man ikke er enig med, og så kunne man måske godt føle sig truet.
Der er nogle mennesker, der bliver truet, uden at det bliver politianmeldt i Danmark.
Det har vi da set flere eksempler på.
Så er der vel ikke noget forgjort i, at man vurderer: Er jeg truet, føler jeg mig truet?
Og hvis man føler sig truet, kunne man måske vælge at gå ud og anskaffe sig en peberspray, som man så kunne bruge, hvis man blev overfaldet efterfølgende.
Det er jo ikke det samme som ligefrem at udstyre alle borgere med de her håndvåben, som der blev sagt.
Så jeg vil gerne stille spørgsmålet endnu en gang til justitsministeren: Vi har set nogle tilfælde, bl.a. i Sønderborg og i Esbjerg politikredse, hvor man enten vælger ikke at rejse sigtelse eller vælger at frafalde sigtelse, og der bliver brugt som argumentation, at det var nødværge, men er det ikke det samme som at legalisere det indirekte, altså, at folk sådan set godt må bruge det, hvis de bliver truet, men de må bare ikke købe det?
De spørgsmål, som vi debatterer her i dag, kan jo meget let komme til at falde lidt sammen.
Men med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt man skal have lov til at bruge en peberspray, har det jo tidligere været fremme – også i det svar, vi har fået fra ministeren, har jeg kunnet se af tidligere historikker – at man fra myndighedernes side er bange for, at det så også vil blive brugt som et angrebsvåben.
Lene Espersen (KF), 2007-02-07:
Jeg vil starte med at sige til hr. Kim Christiansen, at for så vidt angår den politimæssige indsats, er den utrolig målrettet, og den bærer frugt.
Så til det her med, at det hele forgrener sig, og at der ikke bliver gjort noget, må jeg altså på det kraftigste understrege, at det simpelt hen ikke er rigtigt.
Om den mere generelle problemstilling vil jeg sige: Nej, jeg mener ikke, at vejen frem er, at man begynder at udstyre potentielle ofre med våben.
Det, som rigspolitiet er i gang med i handlingsplanen, er selvfølgelig at gå ind og se på, om politiet kan beskytte endnu bedre.
Men noget af det, man også må se på, er, hvordan man forhindrer gerningsmanden i at nå til den vanvittige tanke: Nu skal jeg møde op med et oversavet jagtgevær og slå min ekskæreste ihjel.
Det kræver altså indblanding fra andre myndigheder end politiet.
Jeg har ikke hørt nyt i sagen, men jeg spørger selvfølgelig gerne til, hvad de svenske erfaringer er.
Det, der er vigtigt for mig at få præciseret over for hr. Hans Kristian Skibby, er, at i de tilfælde, hvor vi taler om voldsramte kvinder – og det vedrører det næste spørgsmål også – hjælper man ikke de kvinder ved at udstyre dem med en peberspray, hvis også eksmanden kan købe en peberspray.
Man kan da sagtens have al sympati for kvinden, men hvis hun bliver udsat for peberspray, fordi han påstår, at hun forsøgte at sprøjte på ham først, har man sådan set skadet den voldsramte kvinde, der egentlig har behov for hjælp, mere, end man har hjulpet hende.
Og det synes jeg er for høj en pris at betale for at købe sig til en tryghed, der er falsk.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kim Christiansen (DF), 2007-02-07:
Jamen altså, jeg vil godt lige sætte en stor og tyk streg under, at jeg ikke kritiserede politiets arbejde.
Jeg synes, det er glimrende, at de får pågrebet flere, og at de får fat i flere og flere våben.
Det, jeg bare konstaterede, var, at det jo også er nemmere at få fat i flere og flere våben, når der er flere og flere til stede på det illegale marked.
Det var ikke en kritik af politiets indsats, absolut ikke, men jeg synes måske, vi giver dem nogle lidt dårlige arbejdsbetingelser, når vi ikke lukker det hul, der er ved grænserne, og hindrer, at våbnene kommer ind i landet, for så kunne politiet jo bruge deres tid på noget mere fornuftigt.
Men ellers vil jeg bare afslutningsvis sige tak for debatten.
Jeg har måske ikke fået det ud af den, jeg ville, jeg har ikke fået overbevist justitsministeren, men det må jeg jo så arbejde lidt mere langsigtet på, for jeg tror i hvert fald, at vi har et middel her, som vi kan bruge fremadrettet over for personer, der føler sig truet i et samfund, der desværre bliver mere og mere voldeligt.
Søren Gade (V), 2007-02-07:
Jeg har pligt til at tage debatten.
Jeg har slet ikke noget imod at tage debatten, men jeg er jo nødt til at sige til hr. Rasmus Prehn, at hvis man læser vedtægterne for Center til forskning vedrørende Danmark under den kolde krig, så står der højt og larmende i § 5, at centeret er en selvstændig og uafhængig institution under Forsvarsministeriet, der ikke er underlagt forsvarsministerens eller regeringens instruktionsbeføjelser.
Nu er det i øvrigt således, at der ikke er rejst nogen strafferetlig sag nogen steder, så derfor er det jo i første omgang centerets bestyrelse, der tager stilling til spørgsmål vedrørende centerlederen.
Det vil være i strid med de vedtægter, der ligger her – vedtægter, som netop skal sikre armslængdeafstand – hvis jeg gik ind og blandede mig på nuværende tidspunkt.
Rasmus Prehn (S), 2007-02-07:
Det er interessant at høre, hvordan de her vedtægter er skruet sammen.
Det er derfor, det er vigtigt at stille spørgsmål her i salen.
Men jeg synes nu nok, at ministeren bør overveje det scenario, at vi har et koldkrigsforskningscenter, hvis opgave netop er at bruge de her arkiver til at finde materiale frem til belysningen.
Hvis det så er sådan, at forskningslederen, allerede inden han er blevet ansat, bruger adgangen til at tage ting ud af arkivet, offentliggør dem og hænger folk ud som KGB-agenter og andet, hvilket kan betyde, at han mister adgangen til arkivet, så står forsvarsministeren jo pludseligt med et forskningscenter og med en masse penge, der skal bruges til forskning, som slet ikke kan realiseres.
Det må ministeren da tage et ansvar for og gøre sig overvejelser om, hvad man så gør.
Søren Gade (V), 2007-02-07:
Nu er det gudskelov sådan, at mange af de bekymringer, man kan have her i tilværelsen og i livet, ikke bliver til noget.
Det er således, at der på nuværende tidspunkt ikke er taget stilling til, om der overhovedet er grundlag for at kritisere Bent Jensen.
Derfor vil jeg ikke udtale mig om eventuelle konsekvenser af en sådan sag.
Under alle omstændigheder vil det være centerets bestyrelse, der skal tage stilling til konsekvenserne.
Magnus Heunicke (S), 2007-02-07:
Men det er jo et fact, at PET har lavet et særligt notat, og det er også et fact, at PET advarede såvel professor Bent Jensen som avisen JyllandsPosten, før professoren gik ud med sine meget omdiskuterede, og jeg kan vel også sige besynderlige anklager mod en navngiven person.
Er ministeren tilfreds med, at PET på den måde på forhånd forsøgte at advare om, at professor Bent Jensen kunne bryde den tavshedspligt, han havde skrevet under på som led i adgangsgodkendelsen til arkiverne?
Nu er der altså et 14 sider langt notat fra PET.
De har netop gjort det, at de har forelagt Bent Jensen det, og det er jo den praksis, man egentlig kunne ønske han selv havde benyttet sig af, frem for at buse ud i offentligheden med beskyldninger.
Der er et notat, og som jeg sagde før, ved vi, at PET advarede Bent Jensen, advarede Jyllands-Posten, før man gik frem med disse anklager.
Vi ved ikke endnu, siger ministeren, hvad det vil ende med.
Nej, det gør vi ikke, men noget, der kunne være nærliggende, var at sige: Hvad nu, hvis PET ender med at sige, at professor Bent Jensen nu ikke længere har adgang til PET’s arkiver, fordi han på trods af deres advarsler har forbrudt sig mod de regler, som han har skrevet under på han ville overholde?
Hvad vil regeringen gøre i denne situation?
Vil regeringen lægge et pres på PET og sige, at den mand skal have adgang til arkiverne, eller vil man rette sig efter, hvad PET nu vælger at beslutte?
Søren Gade (V), 2007-02-07:
Jeg vil bare sige igen, at der ikke er grundlag for at kritisere Bent Jensen på nuværende tidspunkt.
Så jeg vil ikke gå længere ind i den diskussion om, hvad der så kan ske.
Og efterfølgende vil det vise sig, om der er behov for, at jeg som den ansvarlige minister skal kigge på sagen.
Det er vigtigt for mig at understrege, at man netop har lavet et selvstændigt, uafhængigt center, således at man kan undgå kritik af, at jeg som minister eller regeringen skulle blande sig i, hvad det her center skal foretage sig.
Og derfor, hvis man læser i vedtægterne, er det altså et armslængdeprincip, som gør sig gældende.
Ligesom i mange andre sager omkring forskning, så gør det sig også gældende omkring Center for Koldkrigsforskning.
Søren Krarup (DF), 2007-02-07:
Jeg vil godt stille forsvarsministeren et spørgsmål, men forinden vil jeg gerne lige gøre opmærksom på, at Bent Jensen ikke har anklaget nogen.
Bent Jensen har citeret fra afklassificerede redegørelser i PET-arkivet, der viser noget om Dragsdahls adfærd som tilknyttet KGB.
Så gør det sig i øvrigt gældende, at såvel forfatteren Davidsen-Nielsen som DIIS-redegørelsen for længst har sagt de samme ting, måske i en mere indpakket form, men har ligesom Bent Jensen citeret fra disse PET-redegørelser.
Jeg vil lige spørge ministeren: Er det ikke rigtigt, at Bent Jensens adgang til PET-redegørelsen er noget, der kom efter vores koldkrigsdebat i januar 2003, hvor man vedtog, at der skulle være adgang for historikere til PET-arkiverne, og at det i øvrigt er sådan, at det er bestyrelsen for Koldkrigscenteret, der naturligvis forholder sig til, hvordan Bent Jensen er stillet?
Det er i hvert fald ikke forsvarsministeren.
Søren Gade (V), 2007-02-07:
Jeg kan bekræfte det, som hr. Søren Krarup siger, at det netop er bestyrelsen, der tager stilling til Bent Jensen.
Det er vigtigt at understrege, at der er det armslængdeprincip.
Det er også rigtigt, hvad hr. Søren Krarup siger, nemlig at der har været et bredt ønske i Folketinget om, at man giver øget adgang til arkiverne netop for, at der kan forskes i den periode, altså koldkrigsperioden i danmarkshistorien.
Søren Krarup (DF), 2007-02-07:
Det har som bekendt været sådan, at koldkrigsdebatten havde en ganske bestemt holdning, nemlig den, som det, jeg kalder Systemet Politiken, stod for.
Og da Bent Jensen i 1984 udgiver sin bog »Stalinismens fascination«, løber han ind i en bunke øretæver, som hænger sammen med, at han siger en ubehagelig sandhed.
Jeg kan i al korthed spørge: Er ministeren ikke enig med mig i, at netop i en sådan situation, hvor en upopulær historiker siger en upopulær sandhed, i hvert fald upopulær hos den herskende klasse, er der intet, der er så nødvendigt som at understrege forskningsfriheden, det vil sige, at uanset om der er nogle, som føler sig stødt eller ikke, fordi en ubehagelig sandhed kommer frem, så er det en historikers opgave at sige sandheden, og det er det, der er Bent Jensens ledestjerne.
Søren Gade (V), 2007-02-07:
Der skal ikke herske tvivl om, at jeg støtter forskningsfriheden meget, og det er også derfor, det er vigtigt at understrege, at Bent Jensen er ansat af centerets bestyrelse, og at han forsker frit og uafhængigt under hensyntagen til de regler, der nu er med den forskning.
Derfor er det vigtigt at sige, at Bent Jensen ikke er styret af mig som minister eller andre, men alene er styret af og underlagt de beføjelser, som centerets bestyrelse pålægger chefen for Koldkrigscenteret.
Rasmus Prehn (S), 2007-02-07:
Jeg synes, at det seneste indlæg af forsvarsministeren er dybt beklageligt.
Når ministeren siger, at man ikke styrer forskningen, er det jo forkert.
For selv om hr. Søren Krarup giver udtryk for, at det er en forsker, der taler den herskende klasse imod, er det jo lige præcis omvendt.
Her er der tale om, at man fra den herskende klasse, den siddende regering har sat penge af til at opnå helt bestemte forskningsresultater.
Der har man ansat en bestemt forsker til at fremdrage de forskningsresultater.
Jeg vil gerne spørge ind til noget meget centralt.
Når man igen og igen hører forsvarsministeren sige, at der intet grundlag er for at kritisere professor Bent Jensen, skal det dermed opfattes sådan, at forsvarsministeren her i Folketingssalen underkender Politiets Efterretningstjeneste, underkender de mennesker, der i forvejen advarede Bent Jensen og Jyllands-Posten mod at offentliggøre de her ting?
Er det også sådan, at ministeren underkender det notat, PET har lavet?
Og er det sådan, at forsvarsministeren underkender de repræsentanter for Politiets Efterretningstjeneste, der har udtalt sig til pressen om, at den måde, som professor Bent Jensen har håndteret det her på, er dybt beklagelig og på kant med, hvordan man håndterer sådan et arkiv?
Underkender forsvarsministeren på forhånd de ting, som Politiets Efterretningstjeneste har sagt, alene fordi forsvarsministeren har en intention om, at der er nogle særlige resultater, der skal frem?
Søren Gade (V), 2007-02-07:
Det var et interessant indlæg fra hr. Rasmus Prehn, for han tilhører jo et parti, der generelt udtaler sig meget håndfast om retssikkerheden.
Jeg må bare sige til hr. Rasmus Prehn, at der nu åbenbart er en sag, som ikke passer hr. Rasmus Prehn.
Der er for nærværende ikke taget stilling til, om der er grundlag for at kritisere Bent Jensen, det vil jeg fastholde.
Derfor vil jeg ikke gå ind og lave en polemik om, hvad enkeltpersoner har udtalt til pressen.
Retssikkerheden gælder også for Bent Jensen, uagtet at hr. Rasmus Prehn måske er uenig i det.
Så vil jeg bare sige med hensyn til, hvem der har udpeget hvem: Bestyrelsesformanden for Koldkrigscenteret er en tidligere departementschef ved navn Knud Larsen, som er bredt anerkendt og respekteret i statsadministrationen og andre steder.
Der er udpeget bestyrelsesmedlemmer, fem i alt, hvoraf de to er udpeget af forskningsrådene.
Det er centerets bestyrelse, der på baggrund af tre ansøgninger har ansat Bent Jensen som leder af det her center.
Derfor må jeg bare klart afvise, at der skulle være nogen som helst politisk indblanding eller politisk ført hånd med hensyn til, hvad bestyrelsen i øvrigt har foretaget sig.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Rasmus Prehn (S), 2007-02-07:
Men det er vel korrekt forstået, at det er sådan, at den konto, hvorpå der sættes penge af til koldkrigsinstituttet, er en, der ligger i Forsvarsministeriet.
Og hvis det er sådan, at man oplever, at der ikke kan blive forsket i det, der var hensigten, så har forsvarsministeren vel en tilsynspligt og skal sikre, at det, der er blevet sat penge af til på forsvarsministerens budget, rent faktisk også er det, pengene bliver brugt til.
Og hvis det er sådan, at man ikke længere har adgang til arkivet, kan det vel give nogle problemer.
Derfor er det vel også sådan, at forsvarsministeren har det overordnede ansvar og dermed også en pligt til at tage debatten om de ting her i salen.
For det overordnede ansvar må være forsvarsministerens, når det er ham, der har budgetansvaret.
Søren Gade (V), 2007-02-07:
Først vil jeg sige tak til hr. Rasmus Prehn for spørgsmålet, for det giver mig anledning til at fortælle, hvordan min rolle egentlig er i forhold til centerets bestyrelse.
Det er således, at i henhold til aktstykke nr. 103 fra den 31. januar 2006 er Center for Koldkrigsforskning et selvstændigt, uafhængigt center.
Det fremgår også eksplicit af aktstykket, at det er centerets bestyrelse, der har ansættelseskompetencen i relation til centerlederen.
Forsvarsministeriet har alene hjulpet ved den praktiske gennemførelse i forbindelse med besættelse af stillingen som centerleder, herunder udarbejdelse af forslag til stillingsopslag, indrykning af stillingsopslag i aviser og fagblade, modtagelse af ansøgninger og distribution af ansøgningerne til centerets bestyrelse.
Det er således centerets bestyrelse, der har vurderet ansøgningerne, gennemført ansættelsessamtaler, indstillet om besættelse af stillingen som centerleder til Forsvarsministeriet.
Forsvarsministeriet har efterfølgende blot forestået det praktiske i forbindelse med ansættelsen, herunder udarbejdelse af en ansættelsesaftale.
Det er derfor også centerets bestyrelse, der tager stilling til centerlederens rolle fremadrettet i forbindelse med det, der nu kører i pressen.
Jeg er nødt til at sige, at spørgeren kan have en holdning til de artikler, der er skrevet af lederen, Bent Jensen, men der er jo ikke taget stilling til, om man overhovedet kan kritisere Bent Jensen på nuværende tidspunkt.
Derfor ved vi ikke noget om konsekvenserne.
Vi ved ikke, om det har en konsekvens i forhold til adgang til arkiverne, det må fremtiden vise, og så må centerets bestyrelse tage stilling til, hvad der eventuelt skal ske.
Men som jeg startede med at sige: Mange af de bekymringer, vi har her i livet, bliver ikke til noget.
Og det her kunne være en af dem, det havde været unødvendigt overhovedet at have.
Rasmus Prehn (S), 2007-02-07:
»Kan Bent Jensen efter ministerens opfattelse fortsætte som leder af Koldkrigscenteret, hvis hans særlige adgang til PET’s arkiver bliver inddraget og han dermed ikke har adgang til PET’s arkiver?«
Vi har ved flere lejligheder set folk fra Politiets Efterretningstjeneste, PET, give udtryk for, at den måde, som professor Bent Jensen har benyttet sin adgang til arkivet på, har været tvivlsom og på kant med, hvad der er normal praksis for håndtering af sådan et arkiv.
Bent Jensen har jo brugt oplysninger fra arkivet til at sætte folk i gabestok, beskyldt folk for at være KGB-agenter og andet.
Hvis nu vi antager, at det rent faktisk er sådan, at professor Bent Jensen har misbrugt adgangen til arkivet og dermed mister adgangen hertil, vil professoren så kunne fortsætte som leder af koldkrigscenteret, når han ikke længere har adgangen til dette arkiv?
Søren Krarup (DF), 2007-02-07:
»Vil ministeren, idet der fra hele landet meldes om gymnasielærere, der bukker under for stress og pres på grund af gymnasiereformen, oplyse, om han har en statistisk oversigt over disse belastninger og sygdomstilfælde?«
Jeg spørger dels af oprigtig nysgerrighed, dels også af dyb uro ved det, jeg hører.
Ældre lærere, dvs. nogle, der er yngre end jeg, siger: Vi holder op, vi kan overhovedet ikke arbejde under den nye gymnasiereform, der er kommet.
Men de fortæller også, at der er mange unge lærere, yngre lærere, som bryder sammen på grund af pres og stress.
Jeg vil stille ministeren et spørgsmål.
Den lærer, jeg sidst talte med, mente, at det måtte dreje sig om 300-400 gymnasielærere, der simpelt hen trækker sig ud af skudlinjen, fordi de ikke kan holde til det.
Bertel Haarder (V), 2007-02-07:
Jeg hører naturligvis det samme, og jeg læser det i dagbladet Information og andre steder.
Jeg mener ikke, det er min opgave at afvise det pure, jeg mener, det er min opgave at dykke ned i det og se, hvad der er rigtigt, og hvad der er forkert i den diskussion.
Man siger, at man har for lidt tid til undervisning, fordi man skal administrere, men meget af det, man kalder administration er jo altså en del af forberedelsen, en del af samarbejdet med kolleger osv. Så der skal spises brød til.
Det kan også være, at der er nogle lærere, der arbejder uhensigtsmæssigt.
Eksempelvis er der noget, der tyder på, at de it-systemer, der er udviklet til støtte ved planlægningen af undervisningen og til dokumentation af, hvad der foregår i undervisningen, på nogle skoler bruges uhensigtsmæssigt.
Ministeriet har sidste efterår foranlediget udarbejdet en ekstern konsulentundersøgelse af gymnasiereformens administrative arbejde.
Den vil udkomme sidste i marts.
Yderligere er der nedsat en dialoggruppe før jul, hvor et par medarbejdere fra ministeriets gymnasieafdeling mødes med Gymnasieskolernes Lærerforening og Rektorforeningen, for at de i fællesskab kan se på mulige årsager til problemet.