runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2011-02-23:
En vigtig parameter i folkeskolen er, om børnene kan læse.
En vigtig parameter i sundhedssektoren er, om ventetiderne afkortes, om overlevelsesprocenterne bliver højere, om levetiden forlænges, og i den kommunale ældrepleje er en vigtig parameter jo borgernes tilfredshed, som viser sig, når man spørger dem, om de er tilfredse, hvilket de heldigvis som regel er, men som jo også viser sig, når de får mulighed for at vælge og derfor kan fravælge det, de ikke er tilfredse med.
Så der er mange måder, hvorpå man kan måle kvalitet.
Socialministeren og jeg var i Varberg i Sverige i mandags, og der var der i den kommunale hjemmepleje et system, hvor de kunne tage pengene med sig ud i den private sektor, men disse udbydere i den private sektor skulle certificeres og leve op til nogle kvalitetskrav, og derved fik borgerne altså et valg, samtidig med at man var sikker på, at kvalitetskravene blev overholdt.
Karl H. Bornhøft (SF), 2011-02-23:
Det er jo mig, der er spørger i dag, ellers ville formanden gribe alt for meget ind, men jeg skal nok lade være med at gå ind på, hvad Ole Sohn skal stå til regnskab for.
Jeg skal bare gøre opmærksom på sådan kort, at det, S og SF lægger op til, er en vækst på 1,4 pct.
Det er jo et plus, som ministeren ved.
Det betyder så, at der er lidt mere at gøre godt med end det, regeringen ellers har lagt op til.
Men lad nu den del ligge, for det, der interesserer mig her, er altså spørgsmålet om, at vi faktisk mister nogle varme hænder i den her sammenhæng.
Nu er vi jo i hvert fald kommet så langt, at vi er blevet enige om, at der er nedlagt 5.000 stillinger, og at det især er stillinger, der vedrører børn og ældre.
Jeg kan så forstå, at ud af det kan man heller ikke udlede, at det har givet nogen forringelse.
Det, ministeren så, hvis ministeren stadig væk vil fastholde, at der ikke er nogen sammenhæng mellem forbrug og kvalitet, har tilbage at svare på, ikke bare af hensyn til mig, men af hensyn til alle de mennesker, der er derude, er: Hvad er det så for nogle parametre, ministeren og regeringen bruger til at styre den offentlige sektor med, når det åbenbart hverken er forbrug eller kvalitet?
Giv os et lille indblik i, hvad det så kunne være, for jeg går ud fra, at regeringen er af den opfattelse, at den styrer.
Bertel Haarder (V), 2011-02-23:
Det er meget vigtigt at holde fast i, at kvalitet og pengeforbrug ikke nødvendigvis hænger sammen.
Det er der utallige eksempler på, ikke mindst fra undervisningsområdet, som jeg selv tidligere har haft ansvaret for.
Kommunerne udgør en meget stor del af den samlede offentlige økonomi, og deres økonomi skal styres, men vi kan ikke styre kvaliteten i kommunerne ved at pumpe udgiftsniveauet i vejret.
Der er ingen som helst garanti for, at flere penge giver højere kvalitet.
Så er der jo altså lige det forhold, som også hr. Karl H. Bornhøfts parti siger at man er opmærksom på, nemlig at der ikke er plads til udgiftsvækst i de kommende år.
Man vil ganske vist øge udgifterne med 31 mia. kr., men i øvrigt siger hr. Ole Sohn, at vi skal lære at sætte tæring efter næring.
Det er jo smukt, hvis man kan stole på det.
Vi kan jo ikke sætte udviklingen i stå, bare fordi vi ikke har flere penge at give kommunerne.
Vi skal have en bedre ressourceanvendelse, hvor de ansatte får mere tid til de kommunale kerneopgaver, så vi kan få mere velfærd for pengene.
Når man tæller op, hvor stor en del af tiden de enkelte grupper af offentligt ansatte bruger på kerneopgaven,
er der faktisk plads til forbedring.
Det er den plads, den mulighed for flere varme hænder, eller hvad man nu skal kalde det, som vi skal udvikle og mobilisere i de kommende år, hvor vi ikke har så mange ekstra penge.
Det er jo en kendt sag, at når man spørger borgerne om samfundsudviklingen, har de som regel deres indtryk om samfundsudviklingen fra medierne, og medierne har det ifølge deres natur sådan, at de sætter fokus på det negative.
De tror, den er voksende, selv om den måske er faldende.
De tror, at den offentlige sektor, velfærdssektoren, fungerer rigtig dårligt, men hvis man spørger dem, hvordan de selv har oplevet deres eget sygehusophold, så er de som regel ganske, ganske tilfredse.
Derfor er hr. Karl H. Bornhøfts spørgsmål jo relevant, for så skal vi finde andre måder at måle kvaliteten og tilfredsheden på, hvor vi ikke er henvist til mediernes fokusering på det negative, men hvor vi i stedet bygger på noget mere objektivt.
Selvfølgelig skal vi spørge borgerne, men det skal være om det, de ved noget om, nemlig det, de selv har oplevet.
Og selvfølgelig skal vi måle på forskellig vis, uden at det bliver for bureaukratisk.
Nu kommer integrationsministeren ind, og der er jo virkelig fremskridt på integrationsområdet, som også i høj grad kan måles, for nu at føje det til de eksempler, jeg allerede har givet.
Vi er jo alle til eksamen, hvor vi står og går.
Sådan er det i politik.
Der skal være fri debat, og det skal være tilladt at mene noget andet end regeringen, også selv om man er medlem af et regeringsparti.
Jeg har ingen problemer med det.
Jeg vil bare gerne benytte lejligheden til igen at slå fast, at regeringen altså hverken har skitser til eller planer eller ønsker om at nedlægge regionerne.
Men vi holder hele situationen under skarp observation.
Det skal man da.
Det håber jeg da vi alle gør.
Christine Antorini (S), 2011-02-23:
Vi har det udgangspunkt hos Socialdemokraterne, at på alle uddannelser er det en rigtig god idé, man får flere timer, og det er uanset, om vi snakker folkeskole, erhvervsuddannelser, læreruddannelser eller andet, fordi det er i mødet med de andre studerende og med undervisere, at man faktisk lærer mest muligt.
Vi er dybt bekymrede over, at det, der er tendensen hele vejen rundt – fra folkeskolen og hele vejen – er, at elever og studerende får færre og færre timer.
Der har også for nylig været en historie om universiteterne, hvor de er nede på endnu færre timer, end vi ser på professionshøjskolerne.
Når det er særlig skidt for professionsuddannelserne, og lad os tage lærer- og pædagoguddannelsen, er det jo, fordi en væsentlig del af den undervisning, de får, i virkeligheden handler om, hvordan man laver læreprocesser og pædagogiske forløb med hinanden, fordi det er det, der bliver deres praksis, når de kommer ud på den enkelte folkeskole, i den enkelte daginstitution, fritidsinstitution, eller hvor det nu er, de kommer til at have deres virke.
Hele uddannelsesforløbet har været bygget op om, at man faktisk har timer og arbejder sammen med hinanden.
Det varierer altså meget, og det er jo rigtigt, som ministeren siger, at nogle steder er man, som jeg kan huske, man havde tidligere, når man startede på de uddannelser, oppe på 18-20 timer om ugen, og så er der nogle steder, hvor man er nede på 7-8 timer, og det er endda nogle steder som førsteårsstuderende.
Jeg vil gerne bede ministeren om at uddybe, hvad ministeren vil gøre i forhold til at få hævet timetallet på professionsuddannelserne, fordi nu er det dem, der er spørgsmålets ærinde, men det er også dér, hvor det er særlig vigtigt, at man faktisk har mange timer med hinanden.
Tina Nedergaard (V), 2011-02-23:
Jeg er dybt bekymret over den udvikling, som der angiveligt sker – man er i gang med at skære betydelig ned i undervisningstiderne – og jeg medgiver, at vi har reduceret taxametrene konkret i forhold til professionshøjskolerne med 2,1 pct. i 2011.
Så det er en nedskæring.
Derfor er jeg også noget forundret over, at det pludselig skulle betyde, at man skulle skære ned til seks og syv undervisningslektioner om ugen – det kom ret meget bag på mig.
Og i TV 2, som f.eks. havde et indslag i søndags, fremgik det så også, at der i Århus var en studerende, som havde 19 eller 20 timer om ugen.
Derfor er min konklusion, at hvis det kan lade sig gøre i Århus, som er en ret dyr uddannelsesby, også dyr på andre områder som f.eks. ejendomspriser osv. osv., så må der også være nogle muligheder for, at andre kan gøre det.
Så jeg har simpelt hen gjort det, at jeg har bedt formanden for produktionshøjskolernes rektorkollegium, Laust Joen Jakobsen, om at komme til et møde hos mig i morgen, hvor vi kan tage udgangspunkt i en konkret case, som bliver hans egen professionshøjskole, og vi vil prøve at gennemgå, hvordan ressourcerne egentlig er på en konkret professionshøjskole, hvilke muligheder der er for at kunne give undervisning, og vi vil selvfølgelig også tage en drøftelse af, hvad vi forbinder med undervisningsbegrebet, hvilket ordføreren selv på et tidspunkt også var inde på, da vi diskuterede specialundervisningsbegreber på undervisningsområdet generelt.
Vi forstår måske også forskellige ting ved det.
Jeg blev i dag konfronteret af søndagsavisen med en undersøgelse, de har lavet, altså refereret på anden hånd, jeg har ikke set den og ved ikke, hvilke kilder der ligger bag, men den viser, at en tredjedel af de studerende faktisk ønsker flere undervisningstimer, og så kan man sige, at det er to tredjedele, der er o.k. tilfredse med det, men den tredjedel er måske også den tredjedel, der har brug for meget massiv støtte i uddannelsesforløbet.
Jeg er i færd med at få det afdækket og vil så få drøftet med professionshøjskolen, hvad vi kan gøre ved det.
For jeg agter faktisk ikke bare at se til, at de fjerner undervisningen.
Christine Antorini (S), 2011-02-23:
Spørgsmålet lyder i hvert fald således: Hvordan vil ministeren sikre, at studerende på uddannelser til f.eks. lærer, pædagog og sygeplejerske får flere timer frem for som nu, hvor de studerende får færre og færre timer på grund af regeringens nedskæringer på professionshøjskolerne?
Hvordan vil ministeren sikre, at studerende på uddannelser til f.eks. lærer, pædagog og sygeplejerske får flere timer frem for som nu, hvor de studerende får færre og færre timer på grund af regeringens nedskæringer på professionshøjskolerne?
Tina Nedergaard (V), 2011-02-23:
[Lydudfald]
… for, at ordføreren for Socialdemokraterne er så åben over for, at jeg har de der overvejelser, som gør, at jeg ikke bare sådan hundrede procent tør sige, at det gør vi bare, men at ordføreren for Socialdemokraterne er parat til, at vi tager en drøftelse.
Jeg synes faktisk, det er en tiltalende tilgang, at vi kunne sige: Lad os så starte med de kæmpestore uddannelser.
Pædagoguddannelsen er landets allerstørste uddannelse.
For vi har jo de små fag, og vi har også et særligt hensyn at tage, fordi vores institutioner er mindre end de institutioner, der er under Videnskabsministeriet – de har jo meget få, for at sige det rent ud, men til gengæld er de meget store.
Det er lidt anderledes hos os.
Men jeg ser frem til samarbejdet om det her.
Jeg synes, det kunne være rigtig dejligt at skabe et godt resultat sammen.
Christine Antorini (S), 2011-02-23:
Det er det nemlig.
Det er jo fantastisk, og jeg vil godt takke for det, for det er meget nyttigt at kunne få den her drøftelse om den videre proces.
Og derfor vil jeg også tillade mig at følge op skriftligt på de tilkendegivelser, der er fra ministerens side.
Og det skal absolut ikke opfattes sådan, at nu skal der bores uhensigtsmæssigt i et eller andet, men det er simpelt hen, for at vi kan få sat en proces i gang, fordi det bliver efterspurgt så kraftigt, og fordi signalerne har været tydelige fra videnskabsministerens side i forhold til at overgå til institutionsakkreditering.
Det er jo rigtigt, at det vil der være på Undervisningsministeriets område, men det er bare for at sige, at selvfølgelig må man finde en balance i forhold til de helt særlige uddannelser med hensyn til at kunne lave det på uddannelsesniveau.
Så jeg vil egentlig bare takke for ministerens svar.
Der kommer noget opfølgning, så vi måske kan få på skrift, hvordan den videre proces er.
Men jeg synes, det har været rigtig positivt at høre tilkendegivelserne fra ministeren.
Tina Nedergaard (V), 2011-02-23:
Jeg er helt enig i, at vi ikke behøver at gøre det mere kompliceret end højst nødvendigt.
Når jeg så alligevel nævner det med uddannelsesdækningen, er det lidt en bekymring for, at hvis vi laver institutionsakkreditering og alene gør det, altså hvis man gjorde det sådan i fuld skala, ville jeg være lidt bekymret for de mindre institutioner – det kan være de mindre produktionshøjskoleafdelinger – og om man f.eks. skal gøre det på afdelingsniveau, eller om man skal gøre det på skoleniveau.
Det kan også være det mindre erhvervsskoleudbud, der kan være ude i randområderne, der, hvor der er lidt længere mellem husene, som transportministeren plejer at sige.
Og derfor vil jeg gerne have, at den drøftelse indgår.
Vi har jo lavet en ny organisering i ministeriet, hvor vi også ser mere på kvalitetssikringen af vores uddannelser, og jeg er optaget af, at det er vores institutioner, det gælder, for jeg tror på, at hvis vi har stærke, solide institutioner, og vi understøtter deres arbejde, så skal de nok også sikre kvalitet i vores uddannelser.
Så jeg tror faktisk, at vi meget let kan nå frem til nogle gode fælles løsninger på området.
Christine Antorini (S), 2011-02-23:
En af grundene til, at vi har valgt at rejse spørgsmålet her i salen, er, at vi jo har stillet skriftlige spørgsmål til undervisningsministeren, i forlængelse af at videnskabsministeren udtalte sig meget positivt om at gå over til institutionsakkreditering, og vi har simpelt hen manglet nogle redskaber til at få speedet op på processen.
Hermed kommer der også et signal fra Socialdemokraterne om, at vi er positive over for at se på en tilsvarende proces, for der er jo et forlig omkring hele akkrediteringslovgivningen, som undervisningsministeren også gjorde rede for.
Når vi rejser sagen her i salen, er det for at få lidt fart på processen, og derudover er det også, fordi det svar, som undervisningsministeren gav her for et par uger siden, det var den 8. februar, indeholdt nogle af de elementer, som undervisningsministeren også redegjorde for her, altså at man skulle kigge på den regionale uddannelsesdækning osv. osv., men vi synes ikke, man skal gøre processen så besværlig.
Og så kan vi stille og roligt lægge en plan for, hvordan man går ned i de enkelte uddannelser.
For det, der er forskellen på undervisningsministerens og videnskabsministerens område, er, at vi jo politisk også styrer selve uddannelserne, f.eks. lærer- og pædagoguddannelsen, kraftigt, så jeg kan godt forstå ønsket om lidt afregulering.
Tina Nedergaard (V), 2011-02-23:
Det beklager jeg.
Jeg er simpelt hen lige lidt i tvivl om, hvornår det præcis er, at videnskabsministerens redegørelse kommer.
Men jeg vil gerne give det tilsagn, at når videnskabsministeren kommer med sin redegørelse, så kunne vi mødes – det er jo ret naturligt – i globaliseringsforligskredsen og drøfte den redegørelse, om der er ting, vi decideret bare kan overføre til os, eller om der er ting, vi eksplicit gerne vil have belyst i forhold til Undervisningsministeriets område.
Derfor vil jeg jo egentlig også gerne selv have lidt mere armslængde til den proces, så jeg vil meget gerne give det tilsagn, at når Videnskabsministeriets redegørelse kommer, så mødes vi simpelt hen og gennemgår, om der er noget, vi direkte kan kopiere, og om der er noget, vi gerne vil have uddybet, og om vores uddannelser er lidt for specielle til bare at kunne kopiere, og så tage det derfra.
Det vil jeg meget gerne, straks den kommer, og jeg tror, det er her i foråret, men jeg er lidt i tvivl.
Jeg er helt enig i, at det er særlig problematisk i forhold til professionsuddannelserne.
Altså, i sagens natur skal lærere og pædagoger kunne indgå i et team, og ikke mindst i disse dage, hvor vi drøfter inflation i uddannelserne både her i salen og i vores forligskreds og i samfundet som helhed, er man jo fuldstændig afhængige af hinanden ude i hverdagen, og derfor skal man jo også have det trænet undervejs i sin uddannelse.
Jeg må også sige, og det er virkelig oprigtigt, at jeg er lidt rystet over at få de der tal, som jeg så har fra medierne, hvor man faktisk taler om 5-6 undervisningslektioner om ugen.
Jeg kan også høre, at de lærerstuderendes formand, Line, også peger på, at nogle steder er det endnu færre.
Det kom fuldstændig bag på mig, og jeg må sige til fru Christine Antorini, at jeg egentlig er noget fortørnet over det, fordi vi jo rent faktisk betaler.
Så ved jeg godt, at der kan være enighed eller uenighed om, præcis hvor stort et taxameter skal være, men vi betaler jo faktisk efter taxameter for at få undervisning.
Hvis det er sådan, at de ikke får undervisning, kan man sætte spørgsmålstegn ved, hvorfor man så skal betale efter taxameter.
Hvis man stort set ikke får undervisning, hvorfor skal man så overhovedet betale så meget, som man gør.
Det, jeg konkret kan gøre, er, at jeg kan starte med at have den drøftelse i morgen og så beklage, at vi i fællesskab har lavet den enorme armslængde ud til den enkelte studerende, for det har vi gjort med professionshøjskolelovgivningen, men vi tager lige en runde mere senere.
Christine Antorini (S), 2011-02-23:
Diskussionen har jo som sagt været oppe i forhold til universitetsuddannelserne, og der har man påpeget, at der rent faktisk er kommet flere penge – der er sket et økonomisk løft med globaliseringspuljerne.
Det er jo altså ikke det, der er sket med professionsuddannelserne.
Ministeren nævnte selv, at der konkret er sket nedskæringer, som rammer professionsuddannelserne, her med den seneste finanslov, som regeringen og Dansk Folkeparti har vedtaget.
Men det er jo over en årrække, at der har været nedskæringer i forhold til professionsuddannelserne fra regeringens side.
Helt tilbage i finansåret 2006 – hvis jeg ikke husker helt forkert – fjernede regeringen og Dansk Folkeparti den kvalitetspulje, der var afsat til professionshøjskolerne, da de skulle til at etableres.
På det tidspunkt var de centre for videregående uddannelser, så blev de til professionshøjskoler, men der blev ikke afsat midler til fusionerne, og der har været generelle besparelser ud over dem, der er sket med en grønthøster over alle uddannelser hen over årene.
Det er jo ikke kun i år, der har været nedskæringer – de har så været ekstraordinært store i år.
Så har initiativerne i forbindelse med statens indkøb og de administrative fællesskaber jo i realiteten betydet, at de forlods har skullet gennemføre besparelserne, uden at de vidste, om de fik effektiviseringsgevinster ud af det.
Tina Petersen (DF), 2011-02-23:
Jamen hvis ministeren nu husker mødet korrekt, vil hun også huske, at jeg var meget skeptisk over for det forelagte på det møde, der var.
Jeg synes, vi gjorde et kanongodt stykke arbejde dengang, hvad der også viste sig i en tværfaglig ministeriel rapport, som foreligger, og hvor man virkelig beskrev, hvor vigtigt det var både med tilsynet og med dokumentationsdelen.
Det, jeg kan forstå, er, at jeg står over for en minister, som ikke engang vil svare mig konkret og ærligt på, hvad hendes holdning er til, at vi står over for en sundhedsstyrelse, som ikke har deltaget eller dokumenteret eller ført tilsyn med nogle af de her træningsprogrammer.
Benedikte Kiær (KF), 2011-02-23:
Jeg taler om den pulje på 21,7 mio. kr., som min forgænger i begyndelsen af 2010 fremlagde et notat til satspuljeordførerne om hvordan skulle udmøntes.
Det hele er sket i fuldstændig enighed med satspuljeordførerne.
I forhold til det møde, vi skal have den 16. marts, har jeg jo også fremhævet flere gange, at Sundhedsstyrelsen deltager i mødet den 16. marts, netop for at man kan stille spørgsmål direkte til Sundhedsstyrelsen for at få den mere direkte dialog og kontakt i forhold til nogle af de spørgsmål, der er kommet fra nogle af satspuljeordførerne.
Grunden til, at vi skal have det her møde den 16. marts, er jo bl.a., at det er et ønske fra satspuljeordførerne.
Der er enighed om fra satspuljeordførernes side, at vi skal have det her møde, og der var også enighed blandt satspuljeordførerne om, at man meget gerne ville have Sundhedsstyrelsen med.
Tina Petersen (DF), 2011-02-23:
Jamen altså, jeg kan forstå på ministerens svar, at hun ikke specifikt vil gå konkret ind i de spørgsmål, jeg stiller hende; hun ønsker i hvert fald ikke at svare, føler jeg.
Nu bliver bl.a. den pulje, der blev sat af, nævnt.
Den blev jo sat af den 1. juli 2008 og var på 6,8 mio. kr. Skal jeg forstå det sådan, at man slet ikke har rørt den pulje til dokumentation og evaluering siden år 2008 og indtil nu?
Jeg kunne da godt tænke mig et svar fra ministeren, for jeg er jo siden sidst blevet belært lidt om, at Sundhedsstyrelsen er landets højeste sundhedsfaglige myndighed, og deres opgave er jo at vejlede os politikere, og jeg ser da med en vis, hvis jeg ikke skal sige meget stor bekymring på, at jeg skal vejledes af en sundhedsstyrelse, som ikke engang deltager.
Pointen i det her spørgsmål er: Ministeren må da være bekymret, når hun nu ved, at der overhovedet ikke – efter både rapporter, beretninger, selve forslaget i sin tid og alt, hvad der er skrevet omkring udvalgsarbejdet på det her område – på trods af at det er nævnt i samtlige papirer, er taget initiativ til at få dokumenteret de her godt 32-35 træningsmetoder.
Benedikte Kiær (KF), 2011-02-23:
Fru Tina Petersen spurgte jo også til den her sag inden vinterferien, og derfor ved fru Tina Petersen også godt, at udmøntningen af de afsatte satspuljemidler er sat i bero efter aftale med satspuljeordførerne.
Det gælder også den del af midlerne, der bruges til at evaluere hjemmetræningsordningen.
Og fru Tina Petersen har selv været med til at aftale et møde i ordførerkredsen, hvor vi skal drøfte sagen, herunder udmøntningen af satspuljemidlerne, et møde, som fru Tina Petersen ved er lagt i kalenderen til den 16. marts.
Jeg har fuld forståelse for fru Tina Petersens store engagement i sagen omkring hjemmetræning, men det ændrer ikke ved, at jeg synes, vi skal følge de spilleregler, der gælder for drøftelser i satspuljekredsen, og de aftaler, vi konkret har truffet i denne sag.
Derfor vil jeg henvise drøftelsen af både udmøntningen af midlerne og Sundhedsstyrelsens udtalelser til det møde, vi har den 16. marts 2011.
Tina Petersen (DF), 2011-02-23:
Hvordan forholder ministeren sig til, at der stadig på trods af gentagne ønsker herom ikke foreligger dokumentation og evaluering af hjemmetræningsprogrammerne for handicappede børn?
Tina Nedergaard (V), 2011-02-23:
Jeg tror, at det vil give meget mening at få et bedre overblik, end vi har, for vi ved faktisk ikke så meget om det.
Jeg har selvfølgelig forberedt mig
Så det kunne godt være en mulighed at prøve at få afdækket det, for så vidt vi kan få valide tal, og det er noget af det, som jeg i morgen sagtens kan drøfte med Laust Joen Jakobsen, der, som fru Christine Antorini ved, men som borgerne ikke nødvendigvis ved, er formand for professionshøjskolernes rektorkollegium
, altså om, hvilken viden, de har, og hvad de kan bidrage med konkret, og om de vil hjælpe os med at skaffe tallene, så vi ikke ender i en diskussion om, hvorvidt tallene, vi får, så er rigtige
Det vil jeg gerne undgå, så vi kan finde løsninger i stedet for at have talkrige.
Men jeg vil gerne melde tilbage til udvalget om, hvordan mødet er forløbet i morgen, og også om, hvilke initiativer jeg på baggrund af det måtte tage, men jeg er også nødt til at understrege, at mine handlemuligheder er særdeles få.
Det er derfor også meget interessant i forlængelse af spørgsmålet før om akkreditering af institutioner.
Jeg har stor tillid til institutionerne, men de skal også bevise, at de er tilliden værdig.
Jeg ved godt, at det er hårde tider, det er det også i ministeriet, men man skal også levere noget for de penge, man trods alt får.
Christine Antorini (S), 2011-02-23:
Bare et kort spørgsmål her til sidst: Har undervisningsministeren planer om at gennemføre en egentlig undersøgelse af, hvordan det ser ud med timetallet på de forskellige hoveduddannelser på professionshøjskolerne, på samme måde som videnskabsministeren har tilkendegivet at ville undersøge, hvordan det ser ud med timetallet på de forskellige hovedområder på universiteterne?