Svend Auken (S), 2007-10-11:
Lad mig sige, at jeg synes, det er en glædens dag i dag.
Vi diskuterer et godt udfald på en krise, der meget vel kunne være endt negativt.
Hvis vi går 2 år tilbage, var situationen et europæisk samarbejde, som var blevet udvidet med mange nye medlemsstater i det tidligere Central- og Østeuropa, men som ikke havde tilpasset sine vedtægter til den nye situation, at man ikke længere var 15, men 25 og nu altså også 27 lande.
Det resultat, vi her står med i dag efter den usikkerhed, der var for 2 år siden, er faktisk et fornemt udfald af krisen.
Det synes jeg man skylder at kvittere for ved denne lejlighed.
Det er klart, at det tyske formandskab har gjort noget, som ingen troede var muligt.
Mange landes diplomater, også de danske, har bidraget fornuftigt til processen.
Det resultat, man nåede frem til i sommer med mandatet til regeringskonferencen, var, set ud fra europæernes synsvinkel, men også set ud fra et dansk synspunkt, et overbevisende positivt resultat.
Statsministeren, som jeg siger tak for besvarelsen af forespørgslen til, var inde på, at det måske endda var et bedre resultat end forfatningstraktaten.
Det er jo ikke en statsminister, der er vant til at indrømme, at noget er blevet bedre end det, han oprindelig havde foreslået.
Jeg erindrer ikke fortilfælde.
Det er jo i sig selv en stærk tilkendegivelse.
Men jeg er faktisk enig med ham.
Det er jeg så meget mere, som at jeg i den tidligere regering havde et medansvar for, at man overhovedet satte en proces i gang, der førte frem til et forsøg på at skrive en egentlig grundlov eller en forfatning for Europa, altså det såkaldte konvent, der senere førte til traktaten om en forfatning for Europa.
Der var med nogen tøven, at vi gik ind i det projekt.
Vi kunne se, at der skulle vedtægtsændringer til, men skulle det være en egentlig forfatning?
Man endte med et efter min og andres opfattelse acceptabelt resultat.
Vi havde klart støttet det og ville støtte det under en folkeafstemning, men vi må indrømme, at efter vi så har været igennem krisen, er det resultat, der nu er kommet ud af det, bedre end forfatningstraktaten.
Det er et mere handlekraftigt, et mere virkningsfuldt samarbejde med de nye vedtægter, hvis den politiske vilje i øvrigt er til stede.
Derudover har man bevaret alle de operative bestemmelser, der sikrer større grad af demokrati.
Der er lagt op til fælles beslutningstagen i stort set alle de vigtige spørgsmål i fællesskabssamarbejdet, og det betyder, at Europa-Parlamentet får en større indflydelse.
Og vores erfaring er, at når Europa-Parlamentet får en større indflydelse, så giver det også et bedre resultat.
Vi så det under arbejdet med tjenesteydelsesdirektivet, vi har set det under arbejdet med REACH, den omfattende kemikalieregulering, vi har mange gange set, at Europa-Parlamentet faktisk spiller en konstruktiv rolle, og det, at der nu kommer fælles beslutningstagen på alle områder, er en god ting.
Det er også godt, at de nationale parlamenter - det har fru Antonsen redegjort så udmærket for - bliver stærkere placeret i processen.
Det er godt, der bliver mere åbenhed omkring Ministerrådets arbejde.
Det er også godt, at der bliver flertalsafgørelser på en række områder, hvor det er vigtigt at vi kan træffe afgørelser, og hvor vi også skal justere tidligere beslutninger, uden at hele processen kan sættes i stå, og at disse flertalsafgørelser på områder, der er væsentlige for de enkelte lande, i en lang række tilfælde er omfattet af såkaldte nødbremsebestemmelser, som gør, at man kan trække i nødbremsen og forhindre en vedtagelse, der strider mod ens vitale interesser.
Endelig er der så kommet bestemmelser om energi ind i traktaten, hvad der jo har været et meget stærkt ønske fra vores side.
Det er vigtigt.
Vi havde allerede i forbindelse med Maastrichttraktaten et ønske om, at der kom et særligt kapitel om energi med ind.
Det gjorde der ikke dengang, og det var en fejl.
Nu kommer der en særlig bestemmelse ind om energi, men der kommer også i selve miljøparagraffen bestemmelser ind om klima, og det er et godt resultat og - kan man vel rolig sige - et dansk fingeraftryk på arbejdet.
Hvad er det så, der er røget ud?
Det er jo ikke bare symbolsnak, der er røget ud, det er alle tilløbene til at forvandle denne reformtraktat til et egentligt forfatningsprojekt.
Selve ordet forfatning er gledet ud.
Man taler ikke længere om, at der nu skal være europæiske rammelove og love, det bliver de kendte betegnelser som direktiver og forordninger osv., der bliver bibeholdt.
Der er ikke længere lagt op til en egentlig forfatningstraktat.
Det gør i øvrigt også, at det bliver sværere at læse den nye traktat end forfatningstraktaten, og derfor vil jeg gerne spørge udenrigsministeren, om det ikke kunne være en god idé, at vi lavede en letlæst udgave af det her nye udkast, som gør det lettere for almindelige mennesker inklusive, tror jeg, 178 medlemmer af Folketinget - jeg undtager selvfølgelig udenrigsministeren – at læse den igennem.
Men der er ikke længere nogen grundlovstekst.
For charteret er ikke længere en del af teksten.
Det er juridisk forpligtende, vi er forpligtet af det med alle de tilføjelser og bemærkninger, der kan gøres i den anledning, men charteret er pillet ud.
Flag, hymne, nationaldag er taget væk.
Bestemmelsen om forrang for EU-retten, som tidligere spillede en meget stor rolle argumentation mod forfatningstraktaten fra modstandernes side, er pillet ud, og endelig, hvad der er nok så væsentligt, er den mellemstatslige karakter af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske samarbejde blevet betonet ganske betydeligt.
Så alle tilløbene til et egentligt forfatningsprojekt er blevet pillet ud.
Så er der spørgsmålet om en folkeafstemning.
Der har vi lagt afgørende vægt på, at der kommer en seriøs debat om det her spørgsmål, hvor man på den ene side skal afveje, at en række bestemmelser fra forfatningstraktaten går igen, hvad vi er glade for, men på den anden side, at tilløbene til, at det her skal være en egentlig forfatningstraktat, kan blive vurderet.
Og det synes jeg ikke bare vi skal gøre her i Folketinget.
Jeg synes ikke bare, det skal være de politiske partier osv., vi skal høre, hvad eksperter har at sige, men vi skal også høre, hvad befolkningen har at sige, vi skal høre de grønne organisationer, vi skal lytte, inden vi træffer vores afgørelse.
Og vi har den fornødne tid til at gøre det.
Så samtidig med at vi graver os dybt ned i de enkelte bestemmelser i den her nye reformtraktat, skal vi også bruge tid på at afklare det på en fornuftig måde.
I Holland har man bedt det særlige forfatningsråd om at komme med en udtalelse om, hvorvidt den skal ud til folkeafstemning.
Det gjorde man også med den oprindelige traktat om en forfatning for Europa.
Dengang sagde man, at der var så mange tilløb til en forfatning, at det ville være rigtigst at holde en folkeafstemning i Holland.
Nu siger det samme organ efter en meget grundig analyse, som vi selvfølgelig også kan få glæde af - det er ikke den, der skal være udslagsgivende, men jeg siger, at vi også kan få glæde af at studere den - at på det punkt og på det punkt drejer det sig om en ny traktat.
Vi har vel brug for tilsvarende: En granskning, også set ud fra danske forfatningsmæssige synspunkter, så vi får en ordentlig afvejning.
Socialdemokratiet vil gerne give tilsagn om, at vi får sådan en fornuftig proces.
Men den her diskussion om folkeafstemning/ikke folkeafstemning, som jeg altså lægger op til at vi skal tage meget alvorligt og gå i dybden med, må ikke overskygge det, som er afgørende, nemlig at vi med vedtagelsen af denne reformtraktat får løst et afgørende problem for det europæiske samarbejde.
Med 27 medlemsstater er vi nødt til at have nogle bedre vedtægter.
Det får vi med den her reformtraktat.
Med denne reformtraktat får vi sat punktum for disse evindelige debatter om forfatning og grundlov osv.
Her bliver der sat, havde jeg nær sagt, tape for munden på dem, som gerne vil have en føderalismediskussion.
Selvfølgelig har de stadig væk deres ytringsfrihed, den er jo ukrænkelig, men deres mulighed for igen at starte en stor føderalismediskussion i Europa vil være afskåret med det her.
Det er bevarelsen af EU, som det særligt er: Det særlige forpligtende samarbejde i et fællesskab mellem demokratiske nabostater om løsning af fælles problemer gennem fælles institutioner og gennem fælles politikker.