Ole Birk Olesen (LA), 2016-05-19:
Tilbage i 2001 fik Danmark igen et borgerligt flertal i Folketinget, og en af de ting, som det borgerlige flertal gennemførte, var en behandlingsgaranti i det offentlige sundhedsvæsen, som vist også, så vidt jeg husker fra dengang, var på 1 måned.
Hvis man ikke havde fået sin behandling i løbet af 1 måned, havde man altså ret til at få sin behandling på et privat hospital efter eget valg og betalt af det offentlige.
Det førte til nogle ting i det offentlige sundhedsvæsen hos de daværende amter og senere regioner: De begyndte at oprette det, man kalder friklinikker.
Det var altså regionsejede klinikker, som ikke var underlagt de samme krav som de almindelige sygehuse, og som kun havde ét hensyn, og det var at producere sundhedsydelser så billigt som muligt.
Det kunne de gøre meget billigere end de etablerede sygehuse.
Et eksempel: Knæoperationer på det, der dengang hed Brædstrup Friklinik i Region Syddanmark, kunne nu udføres 50 pct. billigere end knæoperationer på Vejle Sygehus i samme region, og Vejle Sygehus var endda et sygehus, der var forholdsvis effektivt sammenlignet med andre sygehuse.
Så de offentlige friklinikker kunne udføre de samme operationer 50 pct. billigere.
På et tidspunkt tilbage i 2011 blev der lavet en sammenligning af, hvor meget det koster med behandlingen på de offentlige friklinikker sammenlignet med de beløb, som regionerne gav til privathospitaler, når de udførte opgaven for regionerne.
Privathospitalerne var i gennemsnit 19 pct. billigere end friklinikkerne, og friklinikkerne var jo altså også meget billigere end de etablerede sygehuse.
Men forestillingen kommer jo ud af, at et parti som Enhedslisten tror, at det, hver gang de hører nogle mennesker sige, at de har meget travlt, er rigtigt, og at det, hvis de har travlt, altid skyldes, at der er for få penge i systemet.
Nu skal jeg fortælle noget, som ikke burde være en hemmelighed: Hvis man går ud på gaden og taler med en almindelig lønmodtager, vil mindst 50 pct., måske endda 80 pct., sige, at de har travlt på arbejde.
Det betyder ikke, at 50-80 pct. af danskerne har et arbejde, hvor der bevilges for få penge.
Der lægges jo pres på fra arbejdsgiverens side, det er jo arbejdsgiverens opgave at få sine medarbejdere til at levere – og gerne lidt mere, hvis det kan lade sig gøre.
Jeg møder også af og til folk, der siger, at det med at være i Folketinget må være ufattelig hårdt, og at de hører alle Folketingets medlemmer sige, at det er ufattelig hårdt at være i Folketinget.
Det ændrer ikke på, at alle mine kolleger i Folketinget tilsyneladende hele tiden går rundt og siger, at de har ufattelig travlt.
Vi ved jo godt, det ikke passer, hvis vi tænker os ordentligt om.
Det kan faktisk godt lade sig gøre som folketingsmedlem at bruge noget tid på bare at tænke over tingene.
Så man skal ikke, bare fordi nogen siger, at der er for travlt, og at der er for få penge i systemet, gå ud fra, at det så er rigtigt, for disse mennesker er selvfølgelig underlagt en arbejdsgiver, der gerne vil forsøge at finde ud af, hvordan man kan få mere ud af medarbejdernes indsats.
Det skal så heller ikke skygge for, at i nogle tilfælde har de for travlt, der er tilfælde, hvor ledelsen ikke har styr på tingene, hvor ledelsen afsætter for mange arbejdsopgaver ét sted, i stedet for at skære nogle andre steder, hvor det ville være nemmere at gøre det.
Men heller ikke her kan man sige, at det er, fordi der kommer for få penge.
Det kan lige så godt være, det er, fordi ledelsen er for dårlig.
Så vi bakker op om den effektiviseringsindsats, der har været i sundhedsvæsenet, og vi bakker op om, at den fortsætter i årene fremover.