Pernille Skipper (EL), 2011-11-17:
I Enhedslisten stiller vi os som udgangspunkt både positive og kritiske over for det her forslag.
Der er mange elementer i det, som peger i retning af en forbedring, men der er også dele af forslaget, som vi må stille os kritiske over for.
Jeg skal desuden indledningsvis påpege, at vi i Enhedslisten gerne ser et større og mere gennemgribende arbejde, som ikke blot tager sigte på dele af straffuldbyrdelsesloven, men også mere grundlæggende kan bidrage til en diskussion om, hvordan vi skal indrette fuldbyrdelsen af vores straffe, så vi i højere grad motiverer og støtter indsatte til at etablere et liv uden kriminalitet efter afsonet straf.
Behovet for den grundlæggende revision af kriminalforsorgens arbejde bliver ikke opfyldt med det her lovforslag.
Det er samtidig klart, at når man diskuterer de forhold, der gør sig gældende i livet som indsat, bør vi altså diskutere problemerne med overbelægning i fængslerne.
I 2010 var der en gennemsnitlig belægning på 96 pct., og det har haft stor negativ effekt på det resocialiserende arbejde.
Og det er efter vores mening en stor grund til, at tilværelsen i fængslerne er blevet så forrået, som den er.
De er steget massivt og har bidraget til, at så mange flere sidder i fængsel, og til, at vi bliver så meget dårligere til at foretage det resocialiserende arbejde.
I forhold til det her konkrete lovforslag vil vi stille os kritiske over for, at vi så at sige slækker på nærhedsprincippet, som betyder, at man som indsat umiddelbart så vidt muligt skal afsone sin straf i nærheden af sin bopæl og sin familie.
Vi mener, det er rigtig positivt, at indsatte kan det.
Det er vigtigt at holde kontakt til familien undervejs, og hvis man slækker på nærhedsprincippet for at undgå overbelægning, fodrer man hunden med dens egen hale og tager ikke fat på det reelle problem.
Vi finder det, som det også er nævnt tidligere her fra talerstolen, også betænkeligt, at man vil forsøge at løse problemet med for mange deltagere til gudstjenester ved at begrænse adgangen til gudstjenesterne i stedet for overveje, om man måske skulle udvide antallet af gudstjenester og på den måde sikre, at de indsatte selvfølgelig får adgang til at udøve deres religion.
For vi skal huske på, at gudstjenesterne ikke kun handler om religionsudøvelse, men også om det stærke fællesskab, der kan være i forbindelse med det, og som har en positiv effekt på klimaet i fængslerne.
Endelig vil jeg sige, at vi også finder det betænkeligt, at man begrænser retten og pligten til beskæftigelse, herunder til uddannelse.
Vi ser ikke kun forslaget som noget, der rammer dem, der ønsker at misbruge ordningen til at få udbetalt vederlag, når de er klar over, at der egentlig ikke er beskæftigelse at tilbyde, for det rammer altså også alle dem, som reelt ønsker sig beskæftigelse, og som får en fornyet gejst og gåpåmod af det.
Det er som nævnt i Kriminalforsorgsforeningens høringssvar ikke blot i arresthusene – dvs. i forbindelse med kortere frihedsstraffe – at der er problemer med at kunne tilbyde den nødvendige beskæftigelse af og uddannelse til de indsatte.
Det er også i forbindelse med de længere fængselsstraffe.
Der skal vi huske på, at den nye ordning altså ikke kun rammer dem, som ønsker at misbruge ordningen, men også alle dem, som har et reelt ønske om beskæftigelse.
Det er vi jo enige om gavner vejen til et liv uden kriminalitet efter afsonet straf.
Vi finder det positivt – det skal man jo også huske at sige – at der sættes en fast begrænsning på 3 måneder i enrumsanbringelse, men det er jo betænkeligt, at man, når man ønsker at sætte sådan en begrænsning, også fastholder, at der kan dispenseres fra det.
Vi mener, det er betænkeligt, at vi ikke har brugt den her revision af straffuldbyrdelsesloven til at sikre adgang til en domstolsprøvelse af de tvangsmæssige enrumsanbringelser, fordi de jo i praksis har præcis samme skadelige effekt, som isolationsfængsling har.
Derfor vil vi i udvalgsarbejdet gerne medtage nogle af de forslag, som Institut for Menneskerettigheder bl.a. er kommet med.
Det er om dels at sikre klageadgang i forbindelse med tvangsmæssige enrumsanbringelser, dels at afgørelser om enrumsanbringelser altid bør gælde for et begrænset tidsrum.
Sluttelig vil jeg rose forslaget for nogle andre ting, og så vil jeg sige, at vi vil kaste os ud i udvalgsarbejdet med gåpåmod, men altså også med et forsøg på at forbedre nogle af de elementer, som jeg har talt om.