runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-11:
Det er lige nøjagtig det, der er formålet med at have en dialog her i Folketingssalen minister og folketingsmedlem imellem, og det er jo naturligvis i et forsøg på, at vi skal prøve at nærme os hinanden.
Og jeg synes, det er rigtigt, at der er tendenser til, at vi nærmer os hinanden.
Men når ministeren nu spørger om, hvordan vi gør det her, og hvad det koster, så kunne det jo være dejligt, hvis ministeren sagde: Den opgave tager jeg på mig som sundhedsminister og prøver at få kigget tingene igennem; få kigget på forskningsresultaterne og måske få lagt en plan, en simpel plan og model, måske for en minimumsstandard til kommunerne.
Kommunerne vil jo rigtig, rigtig gerne have vejledning på det her område.
Ingen kommuner fralægger sig ansvaret, og de ser helt klart både ansvaret og nytten af, at de får holdt borgerne mest mulig raske af hensyn til den enkelte borger og af hensyn til kommunens økonomi og samfundsøkonomien som helhed Derfor vil jeg spørge ministeren: Kunne ministeren ikke godt i dag give udtryk for, at ministeren vil kigge på det og prøve at finde ud af, hvordan vi gør det, og hvad det vil koste?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Hvis hr. Møller Mortensen ønsker en plan, så var det jo rart at se, om han selv i sin egen folketingsgruppe kunne få godkendt en plan.
Men så vil vi altså tillade os at spørge: Hvordan skal den realiseres, og hvad vil den koste?
Det er jo helt naturligt, at man stiller de spørgsmål.
Der er ganske mange, der kan finde ud af det.
Jeg synes, det vigtigste må være at indhente eksempler på god praksis.
Vi har i øvrigt allerede en pjece, som indeholder eksempler på god praksis, men lad os få endnu flere eksempler på god praksis.
Lad os få dokumenteret, at det også virker godt på indlæringen, for så tror jeg virkelig, at man kan give sagen et skub fremad.
Og så skal vi da ikke glemme, at man på heldagsskolerne jo kan gøre ting, som kan være ekstra gode.
Man kan have idrætsskolefritidsordninger.
Man kan lade skolefritidsordninger være fødelinjer til den frivillige idræt.
Der er mange ting, man kan gøre, og jeg er altså tilhænger af, at vi går mange veje.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-05-11:
Der bliver jeg nødt til at sige, at der er intet, der ville anfægte grundloven, ved at disse regler blev indskrevet i selve teksten, altså i lovene, i stedet for at ligge gemt i bemærkninger til cirkulærer.
Der er jo intet, der forhindrer det.
Det, jeg ønsker, er, at det her område får en lige så grundig behandling som andet, og det er da fuldstændig i grundlovens ånd at få den grundige behandling, hvor disse bestemmelser kan blive sendt i høring og Folketinget vedtage dem.
Jeg forstår det bare ikke, og jeg vil bare høre, hvordan det konkret skulle angribe grundloven.
Hanne Agersnap (SF), 2011-05-11:
Ønsket om åbenhed gælder i den grad det forhold, at den danske befolkning og ansøgerne får indblik i, hvad baggrunden er for de beslutninger, der tages.
Hvis f.eks. to personer med samme diagnose bliver forelagt udvalget med henblik på dispensation fra sprogkravet med henvisning til diagnosen og den ene bliver optaget på lovforslaget og den anden ikke bliver – og de får ikke anden forklaring, end at de henholdsvis opfylder eller ikke opfylder betingelserne for tildeling af indfødsret – mener ministeren så, at principperne for ligebehandling og ensartet sagsbehandling er opfyldt, og mener ministeren ikke, at det ville være relevant, at der var større åbenhed om, hvilke tildelingsprincipper der havde ligget til grund for de to forskellige beslutninger?
Søren Pind (V), 2011-05-11:
Jeg tror, fru Hanne Agersnap har misforstået grundlovens bestemmelse i den her sammenhæng.
Grundlovens bestemmelse om indfødsrets tildeling taler ikke om ligebehandling.
Der er ikke noget til hinder for, at Folketinget i, om jeg så må sige, to ens tilfælde siger, at A gerne må få det, og at B ikke må.
Der kan f.eks. være en antalsbegrænsning, der gør, at Folketingets flertal siger, at man kun ønsker at tildele 500 statsborgerskaber om året.
Så nr. 501 kan ikke få det, skønt vedkommende i øvrigt ellers kunne osv.
Det er det, der ligger i grundlovens ramme.
Om jeg synes om det eller ej, er sådan set ligegyldigt.
Den taler ikke om alle de forhold, som fru Hanne Agersnap taler om.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-05-11:
Jeg blev også meget forundret over, at ministeren under behandlingen i går af forslaget om at øge retssikkerheden på det her område så kategorisk afviste, at man f.eks. kunne lade det fremgår af selve lovteksten, hvad der gælder på området.
Jeg vil derfor gerne spørge, om ministeren ikke mener, at der ligger et problem i, at reglerne for tildeling af dansk statsborgerskab ikke fremgår af selve loven, men af cirkulærer og politiske aftaler, som vedtages, uden at de kommer til behandling her i Folketinget.
Søren Pind (V), 2011-05-11:
Hvis jeg skulle give hr. Jørgen Poulsen en redegørelse for alle de forhold, jeg finder problematiske, kunne vi stå her i lang tid.
Mit synspunkt er, at jeg synes, at grundloven på det punkt er fornuftig.
Jeg vil gerne forsvare grundlovens grundintention, nemlig at den danske befolkning skal have mulighed for at have indblik i, hvem der får statsborgerskab, at det skal ske i fuld offentlighed, og at det er op til folketingsmedlemmernes samvittighed, hvem der skal have det, og hvem der ikke skal have det.
Der er så en lang række ting, som i tidens løb er blevet inkorporeret, bl.a. bemeldte cirkulære.
Den politiske praksis, som hr. Jørgen Poulsen beskriver, har jeg sådan set ingen holdning til, forstået på den måde at mit egentlige ærinde er at sikre overholdelse af grundlovens bestemmelse på det her punkt.
Derfor lider jeg ingen kvababbelser over den procedure, der er nu.
Det kan f.eks. angribe det forhold, at det står folketingsmedlemmer fuldstændig frit for også i debatten at sige, at A godt kan få statsborgerskab, men B kan ikke.
Hvis der bliver opbygget store, komplicerede regelsæt om det at få statsborgerskab, hvorved man nærmest automatisk begynder at kunne få det statsborgerskab, og hvor vi nærmest får etableret et retskrav på, at man kan få statsborgerskab, bliver grundlovens grundintention jo antastet.
Det synes jeg ikke er hensigtsmæssigt.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-05-11:
Folk, der følger det her, må da få den opfattelse, at vi har noget at skjule, siden man ikke på dette ene område vil underkaste det samme grundighed, som vi jo gør med al anden lovgivning.
Folk ender jo i et retstomt rum.
Det er jo ikke sådan, at vi ønsker det her lagt ud i nye departementer.
Vi vil bare meget gerne have teksten flyttet op i loven, så folk kan se, hvad der gælder, så vi ikke får al den vilkårlighed.
Søren Pind (V), 2011-05-11:
Hr. Jørgen Poulsen kan have ret i, at der er tale om et retstomt rum.
Det er nemlig fuldstændig op til Folketinget, om man vil give statsborgerskab eller ej.
Det er det, der er grundlaget for statsborgerskabstildeling, og det synes jeg ikke at der er nogen grund til at skjule.
Det er netop det, der vil blive resultatet, hvis hr. Jørgen Poulsens forslag kommer igennem.
Så vil man begynde at skjule den realitet.
Det synes jeg ikke at man behøver i den politiske debat.
Så hellere den egentlige uenighed om, hvem der skal have, og hvem der ikke skal have.
Det er klart, at forhold, som er omfattet af Danmarks internationale forpligtelser og grundloven, kan man jo ikke lovgive imod.
Det har jeg heller ikke nogen intention om, og den lovgivning, som jeg igen siger oppositionen måtte ønske i den sammenhæng, skal jo tage forbehold for det.
Det, jeg følte mig foranlediget til at kommentere i går, var det efter min bedste opfattelse hykleriske ønske om åbenhed, som i virkeligheden kun gjaldt ønsket om at sikre, at den danske befolkning netop ikke fik et indblik i, hvem der blev tildelt dansk statsborgerskab, fordi man i højere grad ønskede automatik i den proces.
Hanne Agersnap (SF), 2011-05-11:
Men vil ministeren også fastholde, at man kan beslutte ting, der ikke harmonerer med EU's databeskyttelsesdirektiv?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Nej, det mener jeg ikke.
Alle sundhedspersoner, der er autoriserede, er i medfør af autorisationsloven underlagt kravet om omhu og samvittighedsfuldhed.
Det gælder, uanset om de er ansat på et offentligt eller privat sygehus, og uanset om vedkommende behandler offentligt eller privat henviste patienter.
Jeg kan forstå, at spørgsmålet tager udgangspunkt i, at private sygehuse, som alene behandler privatbetalende patienter, ikke er omfattet af specialeplanlægningen, og at Sundhedsstyrelsen altså skal give et sygehus tilladelse at udføre specialiseret behandling for det offentlige sundhedsvæsen.
Formålet med specialeplanlægningen er at give Sundhedsstyrelsen effektive styringsredskaber i forhold til det offentlige sundhedsvæsen.
Det er også derfor, at de private sygehuse, som behandler patienter for det offentlige, er omfattet af specialeplanlægningen, og det er derfor, at Sundhedsstyrelsen bruger begreberne regionsfunktioner og patientunderlag, som jo ikke umiddelbart kan anvendes i forhold til behandlingen af privatbetalende patienter.
Den grundlæggende kvalitet skal selvfølgelig være i orden.
Det er derfor, at alle autoriserede sundhedspersoner er underlagt lovens krav.
Patientombuddets kompetence og Sundhedsstyrelsens tilsyn skal ligeledes opfyldes.
Det er jo simpelt hen et spørgsmål om, hvad man vil forbyde, og jeg mener, at det offentlige skal udvise tilbageholdenhed med regulering, når der er tale om en virksomhed på rent private vilkår.
Det er jo folks egne penge.
De private kan jo f.eks. også tilbyde kosmetisk behandling, som slet ikke udføres i det offentlige, og her giver det jo ingen mening at pålægge de private sygehuse det offentlige sundhedsvæsens målsætning om prioriteringer.
Men som spørgeren ved, har jeg i sidste måned fremsat et lovforslag, hvor jeg netop lægger op til en udvidelse af Sundhedsstyrelsens proaktive tilsyn med og registrering af private sygehuse og klinikker.
Det tror jeg da at vi i hvert fald er enige om.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-05-11:
Tak for besvarelsen af spørgsmålet.
Jeg synes nu alligevel, man må undre sig lidt over dele af besvarelsen, for ministeren siger, at man ikke skal stille videre krav til private, heller ikke inden for sundhedsvæsenet, selv om det er folks helbred og liv, som de her mennesker jo faktisk står og har ansvaret for.
Det er jo sådan, at vi er en bred kreds af partier, der i forhold til de offentlige sygehuse er blevet enige om, at øvelse gør mester, at man opnår den bedste kvalitet, ved at man har et vist antal patienter, at man har prøvet at behandle, og at man har visse krav, f.eks. også til hvilke specialer der skal være som baggrund for, at man kan lave en højt specialiseret behandling.
Og så må jeg sige, at jeg faktisk er noget overrasket over, at ministeren ikke mener, at det skal komme de patienter til gode, som selv betaler for behandlingen.
Jeg frygter virkelig, at nogle patienter ikke kan gennemskue, at der er to forskellige lovgivningssæt på det her område, afhængig af om man er henvist af det offentlige til behandling, eller afhængig af om ens sundhedsforsikring eller man selv betaler.
Det vil jeg godt høre ministerens mening om.
Frygter ministeren ikke, at der er nogle patienter, der faktisk ikke ved, at de kan underlægge sig en dårligere kvalitet, alene fordi de har valgt selv at betale for sundhedsbehandling?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Det lyder på spørgeren, som om regeringen har indført en helt ny tilstand.
Det, jeg her har beskrevet, nemlig at behandlingen, som man selv får finansieret, ikke er underlagt helt de samme krav som de offentlige tilbud, er ikke nogen ny tilstand.
Det krav, der ikke gælder for de private, er det volumenkrav, som specialeplanlægningen drejer sig om.
Og som jeg sagde i et samråd om samme sag, er der altså tilfælde, hvor der er tale om, at læger, der har deres fulde arbejdstid i det offentlige, i det private arbejder nogle ekstra timer, og de opfylder jo som personer det krav, man kan stille til lægen, selv om den lille institution, hvor de opererer i fritiden, måske ikke gør det.
Så lad os nu ikke skabe for stor bekymring.
Jeg mener også, det er svært at påpege store problemer, der er opstået som følge af det, vi taler om her.
Tilstanden er ikke ny, men vi skal selvfølgelig følge den med stor opmærksomhed, og der ligger jo et lovforslag, som øger tilsynet med de private.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-05-11:
Jeg vil nok sige, at i Socialdemokratiets øjne er problemet lige netop, at tilstanden her ikke er ny.
Vi har netop haft samråd med en lang række tidligere borgerlige sundhedsministre, hvor vi har prøvet at påpege, at vi mener, at der er et retssikkerhedsmæssigt problem for patienterne, ved at de faktisk ikke ved, at hvis de underlægger sig nok højt specialiseret behandling på et privathospital, som man selv betaler for via ens forsikring eller af egen lomme, så er man faktisk ikke underlagt de samme krav, som man er i det offentlige, om, at øvelse gør mester.
Jeg synes, det er at forklejne det at sige, at det jo kan være den samme læge, der står og opererer.
Det er jo teamet og hele organiseringen omkring behandlingen, som bør være i fokus, og ikke bare, hvorvidt den enkelte læge selv har prøvet et bestemt indgreb.
Det, ministeren siger, er jo – og det har vi hørt mange gange – at der er en risiko for, at flere privathospitaler og klinikker decideret ville lukke, hvis man stillede de samme høje krav til de private klinikker som til de offentlige sygehuse.
Mener ministeren virkelig, at det er vigtigere, at der er det her private alternativ, end at der er en høj kvalitet, og at borgerne kan føle sig trygge, uanset hvem de bliver behandlet af, og hvordan de betaler for det?
Mener ministeren, at det er vigtigere, at der er et privat alternativ til det offentlige sundhedsvæsen, end at patienterne får den bedste behandling?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Vi lever heldigvis i et nogenlunde frit land.
Hvis jeg skulle omsætte de spørgsmål, jeg får fra Socialdemokrater her i salen, til et politisk program, så bliver det et stalinistisk kontrol- og regelstyret program, som gør hr. Henrik Sass Larsens påstand om, at der kommer en afbureaukratiserende revolution, hvis vi får en ny regering, fuldstændig latterlig.
Jeg hører ikke andet end krav om, at vi skal lave regler og gennemføre det ene og det andet og det tredje.
Nu skal det altså også være forbudt at vælge en privat klinik, selv om den slet ikke er betalt af det offentlige.
Men volumekravet, som ligger bag Sundhedsstyrelsens specialeplanlægning, gælder altså ikke, og det er jo en parallel til, at der også er visse krav, der heller ikke gælder for frie skoler.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-05-11:
Så må jeg bare konstatere, at det er den sædvanlige vise, det sædvanlige salmevers, vi får fra regeringen.
Det er, at det skal være folks frie valg at lægge sig under kniven hos en læge i et set up, hvor de ikke aner noget som helst om, at der dels er andre regelsæt, dels at der ikke er nogen som helst krav om, at man lever op til de samme høje standarder, som man skal leve op til i det offentlige.
Jeg må konstatere, at ministeren altså ikke er på patienternes side, men alene er på de private klinikkers og privathospitalernes side.
Det må jeg ærligt indrømme at jeg er lidt skuffet over.
Jeg må sige, at det ikke kommer som den store overraskelse, for statsministeren udtalte jo allerede i 2006: »Hvis jeg enøjet red det synspunkt, at vi skulle stille kvalitetskrav til det private på samme måde som i det offentlige, ville vi aldrig få det private op at stå.«
Jeg må så bare konstatere, at svaret endnu en gang er, at det er vigtigere, at vi har private klinikker og hospitaler, end at de nødvendigvis leverer en høj kvalitet, når borgerne lægger sig under kniven, hvis det er sådan, at de selv har betalt for det.
Jeg må bare konstatere, at der bliver vi bare ikke enige.
For mig handler det ikke om bureaukrati, men det handler om patientsikkerhed for borgerne og for, at man ikke bagefter står og siger, at man faktisk ikke anede, at der ikke var nogen krav til de her private udbydere på området, da man f.eks. lagde sig under kniven.
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Hvis det nu var sådan, at spørgeren havde en hel masse patienter, som var kommet til skade, så kunne jeg da forstå spørgsmålet.
Men det har hun jo ikke.
Der er mig bekendt ikke noget, der tyder på, at risikoen for fejlbehandling er væsentligt større på de klinikker, vi taler om, som er helt privat finansieret, end på de offentlige.
Hvis jeg tager fejl, vil jeg gerne belæres, og så kan jeg måske også overtales.
Men jeg har på fornemmelsen, at vi drøfter et til dels opdigtet problem, og det er ikke, fordi jeg kræver lig på bordet først, jeg synes bare, at man skal kunne beskrive problemet, før man løser det.
Så har spørgeren det jo sådan, at hun ikke kan lade være med at lyde forarget, og det må jeg så vænne mig til.
Hanne Agersnap (SF), 2011-05-11:
I mit første spørgsmål vil jeg gerne følge op på vores behandling af B 96 i går, hvor ministeren nævnte, at han gik ind for fuld åbenhed i alle sager inklusive alt baggrundsmaterialet og alle bilag.
Der er personlige oplysninger i de bilag, som jeg ikke mener tåler fuld åbenhed, men jeg vil høre, om ministeren fastholder, at han ønsker fuld åbenhed i alle sager, og om det vil harmonere med persondataloven, forvaltningsloven og EU's databeskyttelsesdirektiv.
Søren Pind (V), 2011-05-11:
Jeg vil tro, at det er folketingsmedlemmet bekendt, at ved lov kan man beslutte, hvad det skal være, på nær hvis det er i strid med grundloven.
Derfor kan man sagtens forestille sig, at det danske Folketing anført af oppositionen gennemfører lovgivning om fuld åbenhed i bl.a. den form for sager.
Det kan man godt gennemføre rent lovgivningsmæssigt.
Min kommentar til fuld åbenhed faldt, fordi oppositionen hævdede, at den ønskede gennemsigtighed i processen omkring statsborgerskabstildeling.
Her sagde jeg, at hvis det er synspunktet, må det være den fulde åbenhed, der gælder, ikke den halve.
Mit grundlæggende synspunkt er – når det nu er det, jeg præcis bliver spurgt om – at den nuværende procedure er tilfredsstillende.
Orla Hav (S), 2011-05-11:
Det, der foruroliger mig lidt, er den rigtig store bevilling.
Der er god grund til at afsætte penge til etablering af lægehuse og andre foranstaltninger af den her slags, men det konkrete spørgsmål drejer sig om forbedringen af den akutte og den hurtige responstid i forhold til hændelser som den, vi desværre oplevede ske i Skagen, og jeg kan jo konstatere, at regeringen afsatte 100 mio. kr. til helikoptere, og at der kun er 60 af dem, der er kommet eller er på vej ud at arbejde.
Så derfor: Har samtlige regioner helikopterdækning med baggrund i de her forbedringer af akutberedskabet?
Har regionerne haft mulighed for at vælge, om man ville bruge et bedre og mere udbygget kørende beredskab for at løse de her opgaver, fordi man der kender de lokale forhold og dermed kan imødegå det, eller er prioriteringen lavet forlods?
Bertel Haarder (V), 2011-05-11:
Regeringen og Dansk Folkeparti har i løbet af første kvartal i år fordelt i alt 570,7 mio. kr. til 38 konkrete projekter landet over, især lægehuse og sundheds- og akuthuse.
Regeringen og Dansk Folkeparti har bl.a. bevilget knap 60 mio. kr. til etableringen af yderligere en forsøgsordning med lægehelikopter med base i Karup som supplement til forsøgsordningen på Sjælland.
Den forventes igangsat her i maj – jeg tror, jeg skal til den første flyvning om en uge eller to – og forsøget vil vare 13 måneder.
De resterende akutmidler vil bl.a. blive anvendt til kompetenceløft af sundhedspersonale – sygeplejersker, paramedicinere m.v. – som skal varetage nye opgaver og indgå i ændrede funktioner i forbindelse med udbygningen af de nære sundhedstilbud og den præhospitale indsats.
Jeg har her et notat, der beskriver denne fordeling, og det skal jeg gerne overlade til hr. Orla Hav efter spørgetiden.
Troels Lund Poulsen (V), 2011-05-11:
Det er helt rigtigt, at antallet af GSK-kursister er vokset fra 2007 til 2010.
På det seneste har vi dog konstateret et fald, idet antallet af kursister på forårsholdene – dvs. de hold, der er i gang i øjeblikket – er faldet fra 3.462 sidste år til nu 3.220, men jeg medgiver selvfølgelig, at det ikke er et voldsomt stort fald.
Men lad mig knytte et par bemærkninger til det.
Suppleringsbehovet hos den enkelte kursist er i det store hele begrænset til et enkelt fag, der skal løfte et niveau, f.eks. fra B-niveau til A-niveau.
Vi har jo så endnu ikke et fuldt overblik over, hvad skyldes, men på baggrund af det tal, der er kommet frem, har jeg så besluttet, at vi iværksætter en undersøgelse af, hvad det er helt præcist, der kan være årsagen, og hvad det er, der ligger til grund for tallene.
Jeg vil nu også sige her i min besvarelse, at der kan være gode grunde til, at antallet af kursister stiger, men når det er sagt, er det klart, at det bliver vi nødt til at analysere, for der kan jo både være gode og dårlige forklaringer, og der kan også være ting, der gør, at vi bliver nødt til at gøre noget politisk ved det store antal, der nu har udviklet sig over de sidste 3-4 år.
Christine Antorini (S), 2011-05-11:
Jeg vil godt sige tak til ministeren for det udgangspunkt, at vi skal se nærmere på, hvad der er årsagen til det og få det undersøgt, for det er jo en voldsom stigning, når det er 26 pct. af en årgang, som er nødt til at tage et gymnasialt suppleringskursus for at have det, der skal til for at komme ind på den universitetsuddannelse, de ønsker at fortsætte på.
Jeg er faktisk også meget enig med ministeren i, at man skal kigge på, at der kan være nogle gode grunde til, at man tager et gymnasialt suppleringskursus.
De tal, som Ingeniøren har offentliggjort, viser, at 78 pct. af de her kurser er i matematik, fysik eller kemi.
Og der er det jo en rigtig god idé, at de så har muligheden for at tage et suppleringskursus i netop de her fag for at kunne komme ind.
Jeg vil spørge ministeren, om der er nogle overvejelser i ministeriet om, hvad det er, man kunne kigge nærmere på.
Er det simpelt hen, fordi gymnasiereformen er så stor en succes, at flere søger over og også tager en videregående uddannelse, for at se det positivt?
Der har jo været en diskussion om, hvorvidt adgangsbekendtgørelsen til at søge ind på enkeltuddannelser på universiteterne har været for stram.
Undervejs i gymnasiereformen, inden den første årgang var færdig, ændrede man optagelseskriterierne på universiteterne, så de selv kunne beslutte, om man inden for nogle uddannelsesveje skulle opfylde et bestemt adgangskrav, f.eks. i fysik eller matematik.
Troels Lund Poulsen (V), 2011-05-11:
Jeg er sådan set enig i stort set alt, hvad fru Christine Antorini siger.
Jeg synes jo først og fremmest, at man kan sige, at det kan være glædeligt, at flere tager suppleringskurser, for det kan være udtryk for, at der er flere, der tager en ungdomsuddannelse, og det er sådan set rigtig, rigtig godt, fordi vi har en fælles ambition om, at 95 pct. af en ungdomsårgang skal have en ungdomsuddannelse.
Så på mange måder kan det, at der er en stor stigning, være et rigtig godt skridt.
Omvendt kan det jo så også være et udtryk for, at der er mange, der i tvivl om, hvilken vej de skal gå, og det vil sige, at der kan være udfordringer i forhold til vejledning.
Det kan så være den anden del af det.
Denne anden del kan også knyttes videre til et punkt 2a, der jo kan handle om, hvorvidt gymnasiereformen så har skabt nogle nye problemer i forhold til den gamle ordning, og at det måske betyder, at der i en periode kan være problemer i forhold til de suppleringskurser.
Men jeg har sådan set tænkt mig at have en meget fordomsfri indstilling til, hvad det er, der gør det her, og der vil jeg sådan set gerne diskutere alle ting.
Jeg håber jo, at det kan munde ud i, at det er, fordi flest muligt gerne vil dygtiggøre sig og dermed også få en ungdomsuddannelse, men jeg synes vi skylder at undersøge det her tal.