Anne Baastrup (SF), 2009-05-04:
Ministeren og de fleste af ordførerne lever i en vildfarelse – en vildfarelse forstået på den måde, at det drejer sig om individuelle, konkrete vurderinger, når et menneske har brug for en særlig ydelse.
Det er ikke tilfældet.
Jeg tror ikke, at ministeren vil kunne finde en eneste sagsbehandler, som ikke har mindst ti skuffecirkulærer liggende, som hun er forpligtet til at følge.
Derfor lyder det rigtig, rigtig pænt, når man siger, at grunden til, at man afviser det, er, at man vil have en individuel vurdering af den enkelte.
Nej, grunden til, at man afviser det, er, at vi ikke kan overskue de økonomiske konsekvenser.
Det synes jeg er fair nok, og det er også derfor, at vi ikke kan støtte det, for vi skal have styr på, hvad det rent faktisk koster.
Men der er en hel del afbureaukratisering i det; f.eks. har vi i vores afbureaukratiseringsforslag lagt op til, at man, når man er på nedsat kontanthjælpsydelse, automatisk er omfattet af trangsordningen - så lever man op til, at man har trang, hvis man har brug for særlige ydelser.
Det er den nemme, ubureaukratiske måde at gøre det på.
Det giver også en større gennemsigtighed for mennesker, der har brug for nye tænder eller for at renoveret de tænder, der måtte være tilbage, nye briller og andet, som er absolut nødvendigt, for at man overhovedet kan fungere i sin tilværelse, at de så også dér ved, hvad de har ret til.
Det, vi jo ved, er, at sagsbehandleren ikke må fortælle, at hun har et cirkulære liggende, hun må ikke fortælle, hvad det er for nogle regler, hun arbejder efter.
Og det synes jeg er et problem i Danmark år 2009, nemlig at vi ikke vil være ved, hvad det er for nogle regler, folk rent faktisk arbejder efter i socialforvaltningerne.
Samtidig skal vi jo også huske, og det er jo det tema, der hele tiden kører, at der findes mennesker i dette samfund, som er fattige.
Københavns Kommune lavede en undersøgelse her for et par år siden, der påviste, at der var i størrelsesordenen 6.000 børn i Københavns Kommune, der måtte defineres som fattige.
Jeg ved godt, at vores nuværende socialminister afviser, at der er mennesker, som ikke kan give deres børn et sundt og godt måltid mad, men på et eller andet tidspunkt må vi forvente, at ministeren bliver trukket ud og præsenteret for de situationer, der rent faktisk eksisterer.
Vi ved, at der er mennesker, der har svært ved at få det hele til at hænge sammen økonomisk, og hvis de mister deres køleskab, hvis de mister deres briller, så er det meget, meget svært for dem at håndtere tilværelsen. Så jeg synes, det lyder rigtig, rigtig fint, når Venstres ordfører, ministeren, Dansk Folkeparti siger, at det her er et menneskesyn, der betinger, at der er en individuel, konkret vurdering.
Det her er et spørgsmål om kolde kroner og øre, og det synes jeg vi skal snakke om.
Vi ved ikke, hvad det her forslag kommer til at koste, men lad os få det undersøgt, således at vi i hvert fald ved, hvad det er, vi er oppe imod, hvis vi på et tidspunkt kunne få et flertal her i Folketingssalen, som anerkendte, at der simpelt hen er mennesker, som ikke kan finde ud af at få deres tilværelse til at hænge sammen, og som lever på meget lave ydelser.