Morten Bødskov (S), 2012-02-24:
Tak for det, formand.
Det er jo ikke første gang, at de parallelle retssamfund er sat på dagsordenen.
Det er tværtimod et tema, som har været livligt debatteret både i medierne og her i Folketinget i de senere år.
Lad mig slå fast med det samme: Regeringen tager skarpt afstand fra parallelsamfund, der bygger på undertrykkelse af grundlæggende demokratiske principper om lighed, frihed og ret til selvbestemmelse.
Vi skal naturligvis hele tiden have fokus på, om vi har et tilstrækkeligt værn, og om myndighederne råder over det nødvendige værktøj til at kunne imødegå en udvikling i retning af sådanne parallelle samfund her i landet.
Jeg kan dog allerede nu sige, at regeringen ikke kan støtte de tiltag, som Dansk Folkeparti peger på i dette beslutningsforslag; det vil jeg naturligvis gerne uddybe lige straks.
Men først er det for mig vigtigt at understrege, at langt de fleste herboende udlændinge, og det gælder selvfølgelig også udlændinge med muslimsk baggrund, bidrager positivt til det danske samfund.
Det kan ikke siges tydeligt nok, og det er da også et faktum, som forslagsstillerne selv er opmærksomme på, selv om det godt nok først nævnes på side 4 i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Så når vi i dag drøfter spørgsmålet om kriminalisering af parallelle retssamfund, må vi ikke glemme, at de negative erfaringer, vi taler om i den sammenhæng, knytter sig til en meget lille gruppe mennesker.
Hvor udbredt er så er dette problem med parallelle retssamfund?
Her kan man jo vælge at tage udgangspunkt i den undersøgelse, som er gennemført på grundlag af en aftale fra november 2010 mellem den tidligere regering og Dansk Folkeparti.
Den tidligere regering og Dansk Folkeparti aftalte således, at der skulle gennemføres en undersøgelse, der skulle, som det hedder i aftaleteksten, »afdække omfanget af parallelle retssamfund, trusler mod vidner, tendenser til social kontrol mv.«
Undersøgelsen viser imidlertid, at der findes pluralistiske retsopfattelser, som indebærer, at nogle religiøse minoritetsgrupper på visse områder har andre normer og traditioner end dem, der knytter sig til den sædvanlige praksis i Danmark.
Med andre ord: Der eksisterer sådan set ikke områder i Danmark, der er helt uden for lands lov og ret.
Det tror jeg er vigtigt at huske på, når vi i dag debatterer det beslutningsforslag, som altså er til behandling, om kriminalisering af parallelle retssamfund.
Hvis vi ser nærmere på beslutningsforslaget, hvad er det så Dansk Folkeparti ønsker der skal ske i forhold til disse parallelle retssamfund eller pluralistiske retsopfattelser?
Det fremgår af forslaget, at regeringen skal pålægges »at udarbejde og fremsætte de nødvendige lovforslag, der klart og præcist kriminaliserer adfærd, der udspringer af en parallel retsopfattelse.«
Her er jeg nødt til at sige, at det er ganske vanskeligt at se, hvad forslagsstillerne mere præcist ønsker at kriminalisere, som ikke allerede er dækket af den nuværende lovgivning, for det kan jo ikke bare være den adfærd, som består i at give udtryk for sympati over for tankerne om at indrette samfundet på en anden måde og efter andre værdier.
Man kan mene meget om de personer, som eksempelvis udtrykker støtte til en samfundsmodel baseret på sharia, men at skride til straf over for disse personer alene på grund af deres holdninger er at gå for vidt.
Danmark skal vedblive med at være et demokratisk samfund, og netop derfor skal vi værne om den demokratiske ret til at ytre sig; det er en af grundpillerne i vores samfund.
Men det betyder også, at man ikke skal forbyde grupperinger, fordi de giver udtryk for holdninger, som man ikke er enig i, heller ikke selv om der er tale om holdninger, der både kan vække afsky og eksempelvis er udtryk for et kvindesyn, som vi for længst har lagt bag os her i landet.
Dermed skal ikke være sagt, at man har lov til at påtvinge andre personer at følge ens egen overbevisning, herunder religiøst betingede normer eller æresbegreber.
Vi skal naturligvis sige fra, hvis nogen eksempelvis udsættes for vold eller trusler om vold og dermed tvinges til at leve på en bestemt måde.
Det siger sig selv, og det tror jeg alle i Folketinget er enige i.
Men det er jo også allerede strafbart at benytte sig af den form for tvang, det følger allerede af straffelovens § 260.
Men som sagt er regeringen ikke blind for, at der er problemer.
Vi er således også opmærksom på de udfordringer, som Dansk Folkeparti er inde på i beslutningsforslaget, i forhold til eksempelvis religiøse vielser uden borgerlig gyldighed, de såkaldte nikahforhold.
Social- og Integrationsministeriet har derfor nedsat en hurtigtarbejdende tværministeriel arbejdsgruppe, hvor bl.a. Justitsministeriet sidder med.
Arbejdsgruppen skal udarbejde anbefalinger om, hvordan man bedst kan løse disse udfordringer.
Arbejdet forventes færdigt her i løbet af foråret.
Derudover kan jeg nævne, at der i 2008 i forhold til tvangsægteskaber blev indført en særlig bestemmelse i straffeloven, der fordoblede strafferammen for ulovlig tvang i forbindelse med indgåelse af ægteskab.
Det kan straffes med indtil 4 års fængsel i forhold til ulovlig tvang i øvrigt, der kan straffes med indtil 2 års fængsel.
Som justitsminister er jeg naturligvis meget optaget af, at alle områder her i landet til stadighed er trygge at bo i og ikke mindst at færdes i.
Vi skal og kan ganske enkelt ikke tolerere, hvis der findes områder, som fjerner sig fra det øvrige samfund, og derfor er forebyggelsen af ekstremistiske og antidemokratiske grupperinger et meget vigtigt fokusområde for regeringen.
Hvis holdningerne manifesterer sig i lovovertrædelser, sættes der ind med straf, og i det omfang der er tale om kriminalitet begået af herboende udlændinge, tillige udvisning, hvis betingelserne herfor selvfølgelig er til stede.
For vi skal naturligvis ikke acceptere, hvis selvbestaltede lokale korps begynder at undertrykke et bestemt lokalområde med vold og trusler om vold for at få mennesker, der bor i området, til at opføre sig på en bestemt måde.
I den sammenhæng er den politimæssige indsats central.
Justitsministeriet bad sidste år Rigspolitiet om at udarbejde en redegørelse om problemerne med parallelle retssamfund, herunder problemernes omfang og karakter.
Det fremgår af redegørelsen, at hovedparten af landets politikredse ikke har konstateret særlige indikationer på tilstedeværelsen af parallelle retssamfund.
Rigspolitiets redegørelse bekræfter således det resultat, som også fremgår af SFI-rapporten, som jeg før omtalte.
Det er naturligvis ikke ensbetydende med, at vi ikke har for øje, at der er problemer af og til, også store problemer, i en del af de udsatte boligområder, men det generelle billede er, at politiet har et fornuftigt tag på udviklingen.
Det er i den forbindelse vigtigt, at politiet løbende har de nødvendige midler og ressourcer, ligesom et godt lokalkendskab er helt afgørende, som vi ved.
De udsatte boligområder er jo vidt forskellige og udvikler sig i øvrigt over tid.
Indsatsen må selvfølgelig derfor tilpasse sig de specifikke udfordringer, som de enkelte boligområder rummer.
Derfor har regeringen også med den nye flerårsaftale, der er indgået for politiet, prioriteret – meget højt endda – at styrke politiets smidige indsats og muligheder for at bekæmpe kriminalitet i disse udsatte boligområder.
Det er dog vigtigt samtidig at være sig bevidst, at den politimæssige indsats jo ikke kan stå alene.
De problemer, der kan udspringe af parallelle retssamfund, er mangeartede og komplekse, og derfor er det af afgørende betydning, at der selvfølgelig sættes ind med en bredspektret indsats, der foruden som sagt den politimæssige indsats jo også vil og skal rumme boligsociale, beskæftigelsesmæssige, uddannelsesmæssige og integrationsmæssige initiativer.
Hertil må jeg sige, at regeringen allerede i dag løbende følger udviklingen i parallelle retssamfund.
I alle de politikredse, hvor der findes særlig udsatte boligområder, udarbejdes der f.eks. lokale operationsplaner, som beskriver den lokale indsats og metoden hertil.
Som jeg nævnte, har Social- og Integrationsministeriet nedsat en tværministeriel arbejdsgruppe, der specifikt ser på de udfordringer, der kan være forbundet med religiøse vielser.
Jeg ser i den forbindelse ikke noget behov for at etablere en særlig permanent arbejdsgruppe som foreslået.
Afslutningsvis vil jeg sige, at forebyggelse af en negativ samfundsudvikling på baggrund af parallelle retssamfund er et meget vigtigt indsatsområde, og derfor er det også helt afgørende, at vi har en effektiv håndtering af de udfordringer, der udspringer heraf.
Men yderligere kriminalisering er efter regeringens opfattelse ikke vejen frem.
Regeringen angriber problemerne på en anden måde.
Der skal sættes konsekvent ind over for brud på vores love og adfærd, der underminerer vores retssamfund.
Dernæst handler udfordringerne med parallelle retssamfund i langt højere grad om en bedre integration, og som jeg har været inde på, initiativer på det boligsociale område og beskæftigelsesmæssige og uddannelsesmæssige initiativer i øvrigt.
Socialt og fysisk isolerede boligområder skaber ulige livsmuligheder for både børn og voksne og er en barriere for integrationen.
Mere generelt arbejder regeringen derfor jo bl.a. målrettet og helhedsorienteret med at skabe attraktive bydele i stedet for udsatte boligområder.
Det kan jo egentlig siges meget kort, hvad indsatsen handler om.
Den handler om at samle, ikke om at splitte.
Forslaget fra Dansk Folkeparti går den stik modsatte vej, og det kan regeringen selvfølgelig ikke støtte.