Ole Sohn (SF), 2008-02-21:
Danmark står på mange måder i en meget gunstig økonomisk situation, men vi står også over for en lang række store udfordringer og problemer, som skal løses, og hvis løsning skal planlægges.
Vi er i en situation, hvor ældreplejen i samfundet er for dårlig, vi har svært ved at tiltrække tilstrækkelig med arbejdskraft, og der er samtidig udsigt til en dramatisk stigning i antallet af ældre.
Der er også alt for mange, der ikke får en uddannelse, både fordi der er mangler i folkeskolen, da der ikke er ressourcer nok, og - kan vi se fordi der på ungdomsuddannelserne og de mellemlange videregående uddannelser er et stort frafald og en for lille gennemførelsesprocent.
Og vi må desværre konstatere, at den udvikling er blevet forværret under den nuværende regerings og Dansk Folkepartis 6-årige styre.
Sundhedsvæsenet er i stigende grad også overbelastet.
Det er nødvendigt med en mere klar prioritering, flere ressourcer til sygehusenes medicinske afdelinger og en kraftigt styrket forebyggelsesindsats, herunder også på tandplejeområdet.
Men som et af verdens rigeste lande bør vi gå forrest i kampen for at nedbringe CO2-udslippet.
Det kræver en stor indsats både på klima-, energi- og ikke mindst trafikområdet.
SF's finanslovudspil koncentrerer sig i år om disse fire hovedudfordringer.
Vi har også en række andre forslag, bl.a. på uddannelses- og kulturområdet, og et forslag om forhøjelse af ulandsbistanden.
Vores finanslovforslag indeholder denne gang en stramning af finanspolitikken, som har til formål at neutralisere den lempelse af finanspolitikken, som regeringen og Dansk Folkeparti har lagt op til.
Det er simpelt hen, fordi vi mener, at det er uansvarligt at lempe finanspolitikken i en situation, hvor der er betydelig risiko for en overophedning af økonomien, som hurtigt kan betyde, at arbejdsløsheden igen begynder at stige.
Vi vurderer på baggrund af de mange meldinger, vi har fået fra Nationalbanken, vismændene, OECD og andre uafhængige økonomer, at risikoen for en økonomisk overophedning er størst her i 2008.
Derfor er vores forslag også skruet sammen på en måde, så det indebærer en midlertidig stramning af finanspolitikken i år og til dels også i 2009.
Men forslaget indeholder også en lang række forslag, der vil øge udbuddet af arbejdskraft, hvilket yderligere er med til at reducere risikoen for en overophedning.
Den finanspolitiske stramning indebærer bl.a., at vi konkret foreslår, at vi ud over det beløb, der er fremlagt af regeringen, bruger 6,2 mia. kr., mens vi øger indtægterne og besparelserne for 9,8 mia. kr.
Vi foreslår, at vi annullerer de skattelettelser, som regeringen og Dansk Folkeparti har indført med skattepakken og med sænkelsen af selskabsskatten.
Vi foreslår også, at vi genindfører passagerafgiften på flyvninger.
Det er nogle af indtægtskilderne, sådan at der bliver råd til at foretage en række investeringer i velfærd og uddannelse, hvilket der er så markant et behov for.
Derudover er der to andre instrumenter.
Det ene instrument er at skære i den offentlige sektor - det er så det, som regeringen vælger at gøre - og det andet instrument er, at man kan udvide arbejdsstyrken, og her må man sige, at regeringens idérigdom er utrolig lille.
Man har fremsat et forslag i finanslovforslaget - en jobplan - som skulle give omkring 6.000-8.000 flere job, og det er for det første meget usikkert, om de job vil kunne fremskaffes med den metode, som regeringen har lagt an til at bruge, og det er for det andet langtfra nok, specielt når man har fjernet muligheden for at regulere økonomien ved hjælp af skattepolitikken.
Derfor har SF foreslået en jobplan, som vi også har fremlagt over for regeringen, og som vi også vil bringe ind i de videre forhandlinger om finansloven.
Det er jo netop nu i en situation, hvor arbejdsløsheden er historisk lav, hvor det er sværere at skaffe arbejdskraft end tidligere, at der skal sættes ind.
Vi foreslår - og det er egentlig underligt, at regeringen ikke har taget den idé til sig, selv om vi faktisk er kommet med den flere gange - at man sikrer alle offentligt ansatte ret til fuldtid.
Det vil kunne give et sted imellem 10.000 og 15.000 flere job, vel at mærke job til beskæftigede, som allerede er ansat i den offentlige sektor, men som af forskellige grunde kun har deltidsjob.
Regeringen har også lavet et forslag om, at man skal præmiere folk, der arbejder, til de kan gå på pension.
Det er et udmærket initiativ, at man vil få folk til at arbejde længst muligt, men forslaget er jo sat sådan sammen, at der er det, som man i politikersprog kalder en dødvægt, hvor stort set hovedparten af dem, der nu skal betænkes med en skattelettelse, i forvejen arbejder så lang tid.
Derfor er det usædvanlig dårlig brug af samfundets midler på den måde at præmiere folk, der i forvejen arbejder og har en indkomst.
Det var måske mere interessant at tage fat i nogle af de grupper, som ikke har mulighed for at hænge på på arbejdsmarkedet fuldtid, frem til de går på pension.
Det er jo sådan, at en stor del af befolkningen er tvunget af omstændighederne, af fysisk nedslidning eller mental nedslidning, til at gå på efterløn som 60-årige, fordi valget reelt står mellem et fuldtidsjob og efterløn.
Derfor foreslår SF, at der laves en gradvis aftrapning, sådan at man kan fratræde en fuldtidsstilling som 60-årig og så gå ned og tage et færre antal timer, men med sikkerhed for, at man kan få den høje efterløn, når man på et eller andet tidspunkt efter det 62. år går på efterløn, eller venter til man skal på pension.
Der er også behov for, at man tager fat på at sikre, at vi får hjulpet flere af dem i job, som i dag endnu er uden for arbejdsmarkedet, og der må man konstatere, at med den måde, som regeringen har skruet de nye jobcentre sammen på, har man i den grad satset på at udbygge et centralistisk, statsstyret kontrolsystem, som ikke er set længe hverken her eller i andre lande.
Det har betydet, at der faktisk slet ikke er plads til eller rum for, at medarbejderne kan bruge deres kræfter til det, de egentlig skulle koncentrere sig om, nemlig at kombinere ledig arbejdskraft med ledige job i erhvervslivet.
Derfor skal der sættes meget mere ind i en meget mere målrettet jobanvisning, efteruddannelse, omskoling og opkvalificering af arbejdskraften, sådan at den ledige arbejdskraft, vi har i dag, kan få de kvalifikationer, som efterspørges af erhvervslivet.
Det er jo sådan, at der til langt hovedparten af de job, der udbydes, ikke er kvalificeret arbejdskraft, og derfor er vi selvfølgelig nødt til at investere i opkvalificering af den ledige arbejdskraft.
Vi foreslår også, at der gives bedre mulighed for, at udenlandsk arbejdskraft kan komme til Danmark, men vel at mærke under velordnede forhold.
Vi foreslår, at virksomheder, som er omfattet af en overenskomst, umiddelbart kan ansætte udenlandsk arbejdskraft under forudsætning af, at man følger de overenskomstmæssige bestemmelser.
Vi er også åbne over for at se på, om man skal sænke grænsen for udenlandske specialister, den såkaldte greencardordning.
På den måde vil man kunne komme et godt stykke vej og langt ud over det ambitionsniveau, som regeringen har sat.
Også i lyset af de seneste dages uro rundtomkring i landet mener vi, at der er behov for, at man sætter øget ind med en sikkerhed for, at vi får, havde jeg nær sagt, mere ro på gaderne, men også får hjulpet de mange utilpassede unge, som render rundt.
Derfor foreslår vi, at man indfører et korps af kontaktpersoner, der så at sige kan mandsopdække nogle af de unge, som er i en risikogruppe, hvor de kan ende i kriminalitet.
Det er jo sådan, at skoler, socialrådgivere og politiet på mange måder har identificeret de unge, som er i en risikogruppe.
Man kan så at sige mandsopdække dem med en voksenkontaktperson.
På samme måde foreslår vi, at der ansættes 100 ekstra medarbejdere i SSP-ordningen, så man på den måde kan være med til styrke og støtte det arbejde, der skal til for at undgå den megen uro, vi har set, men også for at gelejde de utilpassede unge ind i ordentlige skoleforhold, jobforhold og fritidsaktiviteter, som er nødvendige.
Det er nogle af de centrale forslag, vi har rejst i vores finanslovforslag.
Vi ved jo godt - og det tror jeg såmænd også man kan fornemme, når man følger debatten her i dag - at regeringens parlamentariske grundlag har ændret sig her over de seneste uger, og det har jo også gjort, at spændingen i Folketinget er aftaget en kende.
Alle ved, at den blokpolitik, som VKO har benyttet sig af gennem de sidste 6 år, er tilrettelagt til også at skulle fortsætte i de kommende år frem til et kommende valg, og derfor afspejler debatterne selvfølgelig også, at flertallet er hjemme på forhånd.
Derfor ser jeg det sådan set også mere som en opgave at prøve at præsentere nogle alternativer til den førte politik, men samtidig også åbne op for - som vi altid gør - at sige til regeringen, at der, hvor der er hjørner, der, hvor der er muligheder for, at man kan lave nogle aftaler, som forbedrer forholdene for almindelige mennesker, der, hvor vi skaber et bedre økonomisk grundlag, der, hvor vi investerer i fremtiden, der, hvor vi investerer i uddannelse, der, hvor vi investerer i et bedre miljø, bedre klima, satser på energibesparelser, kan regeringen trygt henvende sig til os; vi er indstillet på at forhandle, også selv om ambitionsniveauet hos regeringen ofte er noget lavere end det, vi forestiller os.
Men selv små skridt kan jo gå i den rigtige retning.
Jeg vil gerne sige, at den økonomiske politik, som regeringen og Dansk Folkeparti har bygget de seneste års udvikling på, jo netop viser en stor svaghed, hvor man ensidigt satser på skattelettelser, som øger privatforbruget, for det hæmmer i den grad muligheden for at foretage de nødvendige udviklinger af velfærdsområdet i den offentlige sektor og ikke mindst også investeringer i hele den offentlige bygningsmasse.
Man skal ikke bevæge sig meget rundt i virkeligheden uden for Christiansborgs tykke mure, før man kan se nedslidte sygehuse, nedslidte skoler, nedslidte offentlige institutioner i det hele taget, som i den grad har brug for at få et løft og blive båret ind i det nye årtusinde.
Investeringslyst er der måske nok fra regeringens side,
men formåen er der ikke, i og med at alle pengene bliver ædt op af skattestop eller de løbende skattelettelser, som i den grad er en fordel for de højeste indkomstgrupper i samfundet.
Det viser jo lidt om, at der faktisk er forskellige udviklingsmuligheder, og hvis det er sådan, at vi kan få en ordentlig politisk debat, ja, så har vi også en chance for at vise alternativerne til den førte politik.
Men jeg vil gerne understrege her afslutningsvis, at SF går til finanslovforhandlinger med et åbent sind og siger: Der, hvor der er mulighed for, at vi kan bevæge udviklingen i en fornuftig retning, er vi også klar til at indgå i forhandlinger og lave aftaler med regeringen.