Søren Gade (V), 2009-03-27:
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg synes, at intentionerne bag det fremsatte beslutningsforslag både er relevante og hensigtsmæssige.
Som det står i bemærkningerne til beslutningsforslaget, kan indsatsen i Afghanistan give voldsomme oplevelser og for nogle af vores udsendte soldater ar på sjælen.
Det, jeg bare vil henlede opmærksomheden på, er, at jeg rent faktisk mener, at forslaget er overflødigt.
Det vil jeg gerne redegøre for, for det må ikke hos nogen opfattes som nogen form for arrogance.
Forsvaret er allerede i gang med en tilsvarende undersøgelse og har faktisk været det længe.
Den seneste og igangværende undersøgelse blev startet i september 2007.
Det er et projekt, der skal supplere vores viden, så vi bliver bedre til at tilrettelægge vores indsats med størst muligt hensyn til soldaternes psykiske velbefindende.
Undersøgelsen vil afdække, hvilke faktorer der gør, at udsendte soldater kan udvikle efterreaktioner.
Faktorer, der kan have indflydelse, er f.eks. udsendelsesperiodens længde, social støtte, ledelsesforhold, personlighedstræk og tidligere udsendelser.
Samtidig indhenter forsvaret data på den enkelte soldat, f.eks. køn, alder, grad, familieforhold og ikke mindst personlighedstræk.
Forsvarets igangværende undersøgelse er betydelig mere omfattende end den foreslåede undersøgelse, vi behandler i dag.
Jeg har samtidig stor tillid til, at fagfolk har tilrettelagt vores undersøgelse således, at resultaterne bliver relevante og kan bruges konstruktivt.
Det er så også til gavn for vores soldater.
De fagfolk, jeg her hentyder til, er folk fra Aarhus Universitet, det er folk fra Forsvarsakademiet og ikke mindst forsvarets egne psykologer.
Datamaterialet i den igangværende undersøgelse adskiller sig fra det, der er foreslået brugt i beslutningsforslaget, for forsvarets undersøgelse bruger aktuelle og kommende journaler i stedet for tidligere sager.
En undersøgelse med udgangspunkt i tidligere sager vil være behæftet med en langt større usikkerhed, da de oplysninger, som skal bruges, ikke nødvendigvis er til stede.
Jeg kan i den sammenhæng nævne, at forsvarets psykologer står foran at implementere elektroniske patientjournaler.
For god ordens skyld skal jeg så også henlede opmærksomheden på en misforståelse.
Der blev i 2008 oprettet 629 nye journaler, som omfatter både soldater og pårørende.
Tallet 629 dækker altså over det antal visiterende samtaler, der er foretaget, og ikke over antallet af egentlige behandlingsforløb.
En visiterende samtale er en indledende samtale mellem en psykolog og en soldat eller en pårørende.
Samtalen bliver brugt til at vurdere, om vedkommende har behov for et egentlig behandlingstilbud.
Det forholdsvis høje tal skyldes til dels også, at forsvaret i 2007 udsendte ca. 20.000 breve til tidligere udsendte.
Formålet med disse breve var bl.a. at gøre opmærksom på en tidsubegrænset mulighed for støtte fra forsvarets psykologer, og på den baggrund blev der oprettet cirka 200 journaler.
Mere generelt kan man selvfølgelig ikke være i tvivl om, at soldater og deres pårørende kan blive kraftigt påvirket af udsendelserne.
Det er helt naturligt, at voldsomme oplevelser afføder en slags overgangsreaktioner.
I enkelte tilfælde kan reaktionerne få en mere permanent karakter, der kræver professionel behandling.
Antallet af visitationer er heldigvis også udtryk for, at forsvaret nu har en kultur, hvor det er helt og fuldt ud acceptabelt at tale med forsvarets psykologer.
Det er en udvikling, jeg hilser meget velkommen, og som jo er et resultat af en målrettet indsats fra forsvarets side og ikke mindst fra forsvarets dygtige psykologer.
Jeg vurderer, at den undersøgelse, forsvaret allerede har iværksat, på bedste måde vil øge vores viden om udsendelsen af danske soldater.
Selv om forslagsstillerne har samme formål med beslutningsforslaget, må jeg konstatere, at forslaget er overflødigt, i og med at vi faktisk har gang i - som jeg lige har redegjort for - undersøgelser, som vil dække det, som forslagsstillerne vil.
Derfor kan jeg ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag, men jeg kan her fra talerstolen give tilsagn om, at jeg selvfølgelig vil diskutere og informere om forsvarsundersøgelsens resultater i forløbet.
Vi vil kunne have de første resultater i 2010.
Det er jeg nok ikke den rette til at vurdere, men jeg vil sige til fru Pernille Frahm, at både Aarhus Universitet, Forsvarsakademiet og forsvarets psykologer jo er inde over at tilrettelægge undersøgelsen, således at man får mest muligt ud af den.
Så vil jeg sige, at det er rigtigt, at udsendelseslængden ikke nødvendigvis betyder noget.
Et af problemerne fra f.eks. Balkan var jo, at mange af de udsendte ikke kunne gribe ind.
Her vil jeg henlede virksomheden på et meget grelt eksempel fra Screbrenica, hvor nogle hollandske soldater blev vidne til noget, de ikke kunne gribe ind over for.
Og der har fru Pernille Frahm fuldstændig ret i, at det er svært for soldaterne bagefter, for de ville gerne have gjort noget, men de måtte ikke.
I dag er missionerne jo en lille smule anderledes.