Karin Nødgaard (DF), 2014-10-30:
Egentlig tror jeg, at det ligger dybt i de fleste af os, at vi gerne vil kunne klare os selv.
Det gælder helt fra barnsben, når man finder ud af, hvilke muligheder der ligger foran en, som man gerne vil kunne håndtere på egen hånd.
Det kan være, når man skal lære at cykle – når succesen fornemmes i det øjeblik, hvor fødderne slipper jorden og man kan holde balancen i længere tid, eller når man som nybagt mor finder ud af, at man i det øjeblik, man træder ind over dørtærskelen til sit eget hjem med sit lille barn på armen, pludselig er ansvarlig for et andet lille menneske, og finder ud af, at man godt kan klare opgaven.
Senere i livet er der mange andre eksempler på, at der er en vis tilfredshed i at kunne klare sig selv og kunne klare meget.
Det bidrager til øget livskvalitet, værdighed og også en vis frihed.
Jeg er overbevist om, at de fleste, når de rammes af sygdom eller når et pænt stykke op i årene og får brug for hjælp og støtte til at klare mindre eller større ting i hverdagen, er meget optaget af at kunne være en del af beslutningsprocessen og at føle, at man involveres, er medspiller i sin egen tilværelse.
For nogle kan det føles som et nederlag at skulle bede om hjælp, fordi man føler en vis magtesløshed over ikke at have styringen med eget liv og egen formåen.
For mig er det essentielt, at respekten for individet og individets ønsker skal fylde rigtig meget, når vi drøfter hjemmehjælp.
En hjemmehjælpsmodtager er et unikt væsen med særegne behov.
Når det i forslaget i dag understreges nødvendigheden af den individuelle vurdering af borgerens behov og formåen, må det med en tyk overskrift altid været gældende, at der lyttes til den ældre, når denne skal visiteres til hjemmehjælp, og at denne er motiveret og føler sig imødekommet, så vidt det overhovedet er muligt.
Kan den ældre ikke ytre sig om sine ønsker, må det altid være muligt at inddrage pårørende, som kan støtte deres slægtning.
Det var for Dansk Folkeparti i forhandlingerne om denne aftale vedrørende fremtidens hjemmehjælp meget vigtigt, at pårørende kan spille en stor rolle, hvis hjemmehjælpsmodtageren ønsker det.
En del af det at have, om man så må sige, kommandoen i eget liv er at forsøge at finde ud af, hvordan man kan blive rehabiliteret og som modtager få noget positivt og en gevinst ud af det.
Det kan være meget forskelligt fra den ene borger til den anden, men som udgangspunkt mener Dansk Folkeparti, at det er vigtigt, at kommunerne ser, hvilke muligheder der er, for at en borger kan få noget ud af at blive rehabiliteret, og for at motivere den ældre til at blive involveret, men det skal altid være med det fokus at ville borgeren det bedste og ikke med fokus på besparelser, for det må aldrig ske.
Kan en borger ikke få noget som helst ud af et rehabiliteringsforløb, skal det ikke sættes i værk.
Det må ikke være således, at en borger måske nok kan rehabiliteres til at hente posten i postkassen, hvis borgeren efterfølgende er fuldstændig udmattet.
Så nytter det ikke noget at rehabilitere, for det vil gå ud over livskvaliteten.
Jeg ved, at bl.a. Ældre Sagen har ytret bekymring om, at det kan ende i tvang for borgeren.
Derfor er det vigtigt, at det fra ministerens side understreges over for kommunerne, at de har en meget stor forpligtelse til at motivere den ældre og ikke pålægge den ældre et tungt åg, som denne ikke kan bære.
Jeg er overbevist om, at de allerfleste vil kunne få gavn og glæde af rehabilitering, finde glæde og tilfredsstillelse derved og dermed få øget livskvalitet og egentlig også en større grad af frihed, være mindre bundet og styret af andres tid.
Men når vi drøfter et forslag som dette, skal der altid være mulighed for at tilgodese den gruppe, omend den sikkert er meget lille, der simpelt hen ikke magter at være en del af et rehabiliteringsforløb.
Det er skrevet ind i lovforslaget i både lovtekst og bemærkninger.
Jeg må sige, at er disse formuleringer ikke tilstrækkelige, må ministeren arbejde på at få det præciseret.
KL har været fremme med, at kommunerne kan fratage en borger hjemmehjælp, hvis borgeren ikke magter at gennemføre et rehabiliteringsforløb.
Det har jeg spurgt ind til, og ministeren har i et svar til mig sagt, at det kan de ikke, så derfor er det for mig i dag meget vigtigt, at det fra ministeriets og ministerens side helt klart præciseres, at muligheden for at sige fra eksisterer, og at man som borger ikke bliver straffet med besked om, at så får man ikke nogen hjælp.
Borgerens retssikkerhed skal være i højsædet.
Når vi efterfølgende skal udvalgsbehandle det her lovforslag, er det vigtigt for Dansk Folkeparti, at det helt klart i betænkningen skal fremgå, hvad der er det korrekte, og at det ikke ender i et juridisk slagsmål efterfølgende.
I Dansk Folkeparti mener vi, der påhviler kommunerne et tungt ansvar for at røgte denne lov i lovens ånd og med vægten lagt på motivation og individuelle hensyn som de bærende principper, og der påhviler også ministeriet et stort ansvar for at sikre, at det også sker.
Dansk Folkeparti fremsatte i sin tid et beslutningsforslag om at nedsætte en hjemmehjælpskommission, som skulle komme med, synes vi, tiltrængte anbefalinger til forbedringer af fremtidens hjemmehjælp.
Vi skal sikre, at denne lov også medvirker til forbedringer, og der er forskellige meninger om, hvorvidt den nu også gør det, så for at sikre det, skal vi arbejde videre med forslaget i Socialudvalget, men der skal også arbejdes videre i ministeriet og i ministeriets dialog med KL, som repræsenterer kommunerne.
Det betyder meget for Dansk Folkeparti, at rehabilitering skal være noget positivt for borgeren og netop noget, som kan være med til at øge livskvaliteten.