Christian Juhl (EL), 2016-05-31:
Jeg vil meget kort sige tak for debatten og især forslaget til vedtagelse.
Jeg mener, vi har gjort to ting i dag: Vi har konkretiseret vores debat fra sidste gang, i 2013-14, og vi har løftet den fra en beretning i udvalget til det, der kommer til at ligne en vedtagelse nu her om 2 dage i Folketinget, og det tror jeg selv på i princippet er en styrkelse af vores beslutning.
Det andet er, at alle partier er med nu.
Sidste gang havde vi jo nogle diskussioner om beretningen, hvor der var få uenigheder mellem flertallet og Konservative og meget store uenigheder mellem Dansk Folkeparti og flertallet.
Og jeg synes, det er fint, at vi nu står som et enigt Folketing, der laver en række anbefalinger til ministeren.
Ministeren har oven i det givet en række tilsagn her, som jeg synes er rigtig, rigtig positive.
Jeg synes, at det væsentlige selvfølgelig er, at FN er omdrejningspunktet, og jeg synes, vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at værne om, at FN får mulighed for det, og at vi, hver eneste gang FN bliver antastet, får smidt folk ud eller får lukket kontorer, prompte skal reagere.
Det er ligegyldigt, om det er i Marokko, eller hvor det er henne.
Der er nok, der svigter i øjeblikket, hvad angår FN – også med hensyn til penge osv.
Så derfor er det jo vigtigt, at de lande, som har den økonomiske styrke, gør det, og det mener jeg bestemt at Danmark har – jeg har en næsten grænseløs tillid til, hvad Udenrigsministeriet kan.
Hvad de vil, ved jeg ikke, det kommer jo an på ministeren, men vi kan gøre det, hvis vi vil.
Jeg synes i forhold til det med fortsat at arbejde for menneskerettighederne, at det er rigtig, rigtig godt, at vi understreger det, og at alle understreger det, og at vi også fastholder, at den reelle løsning er, at vi får mulighed for at lave en afstemning om status for det område.
Jeg er somme tider i tvivl om, om de vil have selvstændighed eller selvstyre, men det må de jo sådan set vælge selv.
Det vigtigste er, at de får en demokratisk mulighed for at afgøre det, og at vi ikke lader Marokko fortsat blokere år efter år.
Så vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der jo netop i vores forslag til vedtagelse er en lille nuance.
Når vi taler om de offentlige institutioner, så fraråder vi det direkte, hvorimod vi i forhold til de private institutioner oplyser om det.
Jeg har fået at vide, at der er forskel på de to udtryk, men jeg synes, den er lidt akademisk.
Jeg synes, at alle skal frarådes at arbejde i de her områder, hvis ikke de sørger for, at det gavner saharawierne.
Og det er for at sige ligeud, at det bør man afholde sig fra.
Ministeren gør det, han nu har givet tilsagn om, og det er fint, og jeg synes, vi skal arbejde hver for sig også med den aktivistiske del.
Og jeg kan se, at byrådene jo har gjort en hel del for at sige: Vi vil ikke købe salt fra Vestsahara, så længe der ikke er tilsagn fra lokalbefolkningen om, at det gavner dem, at vi køber det.
Der er meget, der tyder på, at det går i lommerne på marokkanere.
Det andet er pensionsselskaberne og bankerne, og der synes jeg da at der også ligger en aktivistopgave uden for Folketinget, som nogle må kigge på, med netop at få diskuteret med de bestyrelser – det er jo alligevel ret mange af os, der har en fod inden for i en bank eller en bestyrelse, i hvert fald på det lave niveau.
For jeg har nemlig søgt at få en samlet beslutning i forhold til Vestsahara.
Det har ikke været muligt før nu, andet end sådan i små hjørner.
Og det vil sige, at nu har vi et samlet fælles forslag, som vi både kan arbejde ud fra og kan minde ministeren om, men som vi også kan arbejde videre med, og jeg håber så, at vi om et års tid eller to igen kan tage en diskussion, hvor både Marokko og FN er nået et rigtig, rigtig stort stykke videre med den her vigtige opgave.
Men jeg vil sige tak.