runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lykke Friis (V), 2010-04-13:
Jeg ved ikke, om jeg synes, den her debat er specielt munter – man siger, det er »skægt« at høre, hvad der bliver sagt.
Jeg synes faktisk, det er en meget alvorlig debat, og det er en debat, som jeg også meget gerne vil være med til at løfte, for det er altså vigtigt for Danmark, at vi er i stand til at trække på hele talentmassen, men lad nu det ligge.
Nu skal det så gøres til et spørgsmål om liberalisme eller ej.
Jeg prøvede jo på at redegøre for, at for mig at se er det her en problemstilling, som kræver, at vi bruger mange, mange forskellige instrumenter.
Vi bliver jo også nødt til at tage hånd om nogle ting, som vi oplever, når vi ser på målinger, der viser, at danskere generelt tror, at kvinder ikke ønsker ledelse.
Altså, der er jo mange forskellige fundamenter, mange forskellige knapper, vi skal dreje på i den debat.
Og det er kvoter altså ikke i stand til at løse.
Julie Rademacher (S), 2010-04-13:
Jeg hører ministeren sige, at man ønsker at lave en taskforce, der skal fastsætte antal og mål.
Det, vi har i vores beslutningsforslag, B 161, på dagsordenen i dag, er netop også antal og mål over tid.
Så jeg har en lille smule svært ved at se, præcis hvad der skulle være forskellen på, at man laver en task force, hvor folk kommer med antal og mål, og at oppositionen nu fremsætter et forslag.
Er det, fordi ministeren er bange for ordet kvotering?
Så vil jeg også gerne høre, om ministeren ikke mener, det er påfaldende, at DJØF, Akademikernes Centralorganisation, AC, danske erhvervskvinder og adskillige mænd som f.eks. Michael Lindholm, der er chefredaktør for Computerworld, også mener, at det her er noget, der batter på bundlinjen og giver øget innovation, fordi mænd og kvinder netop er forskellige.
Og hvis vi ikke har kvinder repræsenteret, er det et demokratisk problem, og det er også et problem på den måde, at kvinder tænker anderledes, og dermed går vi glip af en masse ideer, hvis der ikke også sidder kvinder i bestyrelserne.
Så vil ministeren ikke lytte til de her organisationer og så kigge på, om det ikke batter ekstra på bundlinjen de steder, hvor der også er kvinder?
Lykke Friis (V), 2010-04-13:
Jeg lytter altid gerne, og jeg har jo også allerede sagt, at jeg er fundamentalt enig i, at det her drejer sig om, at vi skal trække på hele talentmassen.
Det, der så er forskellen på det, som jeg redegør for, og det, som oppositionen så gerne vil have, er jo spørgsmålet: Hvem skal være aktørerne i det her?
For mig at se, er det virksomhederne selv, der skal være aktørerne – vi taler om selvregulering.
Der er jo altså en meget stor forskel.
Man kan jo også bare f.eks. tage en virksomhed som Telekom i Tyskland og se, at de nu går ud og sætter sig selv et mål – fint, glimrende, de har erkendt, at de bliver nødt til at trække på hele talentmassen.
Det er da glimrende at sætte sig det mål, der passer til deres virksomhed, til deres branche.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2010-04-14:
Nu er der så kommet det her nye ord »justere«, for statsministeren vil åbenbart ikke tage ordet »spare« i sin mund.
Det er meget farligt at fortælle danskerne helt præcist, hvad det drejer sig om, men jeg synes ikke, det er rimeligt.
Hvis man kigger på statsministerens egen tænketank CEPOS, har de jo beregnet, at nulvækst vil betyde, at der skal fyres 8.500 i den offentlige sektor, og jeg vil spørge statsministeren: Vil det slet ikke kunne mærkes?
Vil statsministeren stå her i dag og sige, at det slet ikke vil kunne mærkes, at der fyres i den offentlige sektor?
Vi har beregnet tallet noget højere, og vi er overbevist om, at når man fyrer på f.eks. børneområdet, er der nogle børn, der vil kunne mærke, at kvaliteten ændres.
Vil statsministeren stå her i dag og siger, at ingen vil kunne mærke nulvæksten?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2010-04-14:
Det er lidt ærgerligt, at statsministeren ikke svarer på spørgsmålet, for det er i virkeligheden et ganske, ganske enkelt spørgsmål.
Nu taler man om at konsolidere.
Man bekræfter selvfølgelig, at det er meget alvorligt, at regeringen har bragt Danmark i den situation, at vi har et underskud på næsten 100 mia. kr. – det er meget alvorligt.
Men hvis jeg nu fortæller statsministeren, at man i Silkeborg Kommune skal spare 250 mio. kr., i Middelfart 75 mio. kr. i 2011, i Køge 125 mio. kr., i Halsnæs genåbner man budgettet for i år og skal spare 41 mio. kr., i Allerød 70 mio. kr., i Kerteminde åbner man budgettet for 2010 og skal finde 35 mio. kr., i Odense 500 mio. kr. over 4 år, i Hedensted 80 mio. kr., i Sønderborg arbejder man på et sparekatalog på 300 mio. kr. og i Viborg 100 mio. kr. – bare for at nævne nogle tal, og jeg kunne sikkert blive ved – hævder statsministeren så stadig, at disse besparelser ikke vil kunne mærkes af et eneste menneske i den offentlige sektor, at der ikke vil være fyringer nogen som helst steder, og at der ikke er tale om nedskæringer?
Det er helt ærligt at sige, at vi skal spare.
Men så sig det direkte til vælgerne, og behandl vælgerne som voksne mennesker!
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Det sidste synes jeg er et udmærket råd, som jeg også vil anbefale fru Helle Thorning-Schmidt selv at være modtagelig over for.
Der leges jo med det danske sprog.
Altså, hvis en familie har en husstandsindkomst på 500.000 kr. i år, og den havde håbet, at der var en lille lønstigning næste år, og den så udebliver, så man stadig væk har 500.000 kr. næste år, skal man så spare noget?
Nej, det skal man ikke.
Ja, selvfølgelig udfordrer det.
For det siger sig selv, at i en omskiftelig verden, hvor der er noget ekstra, man gerne vil gøre et givent sted, er det selvfølgelig en udfordring, hvis ikke der år for år bliver flere penge til rådighed.
Derfor er det da klart, at når vi lægger en strategi, der hedder, at de offentlige udgifter skal holdes i ro under et, så kommer det til at udfordre både kommuner, regioner og stat, fordi der er nogle steder, hvor vi gerne vil gøre noget mere.
Regeringen ønsker f.eks. at fortsætte den politik, vi har lagt på sundhedsområdet, hvor vi tog et opgør med de historisk lange ventelister, og hvor vi tog et opgør med det A- og B-samfund, hvor man, hvis man havde penge, kunne komme hurtigt i behandling, og ellers kunne man bare stå i kø.
Det er der ikke noget overraskende i.
Vi står f.eks. over for en situation, hvor der i løbet af de næste 10 år vil være 36.000 færre folkeskoleelever – 36.000 færre folkeskoleelever.
Så er der jo ikke noget underligt i, at man f.eks. skruer lidt ned på forbruget der for til gengæld måske så at skrue op på ældreområdet.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2010-04-14:
Vi står i en meget alvorlig økonomisk krise, det har regeringen også efterhånden erkendt, og hvad har svaret fra regeringen så været?
Man har sænket skatterne og sat Danmark på en hestekur.
De næste 3 år skal der spares eller findes 24 mia. kr. i den offentlige økonomi, og regeringen siger så, at det vil kunne klares med noget, man kalder nulvækst og best practice.
Det er jo fine ord – det lyder i hvert fald som fine ord – og regeringen hævder så også, at det kan gøres, uden at en eneste dansker vil kunne mærke, at der spares 10 mia. kr. bare ude i kommunerne.
Det er det, jeg gerne vil stille nogle spørgsmål om.
Jeg mener jo, det er hævet over enhver tvivl, at hvis man skal finde 10 mia. kr. ude i kommunerne, vil der være borgere, der kan mærke det.
Det vil være de ældre, det vil være børnene – nogle af de mest sårbare grupper.
Det er jeg så ikke den eneste der mener.
Det mener den tidligere formand for KL, Erik Fabrin, jo også, for han siger, og jeg citerer: De borgere, der vil blive berørt af ændringerne, vil ikke se det som et nulvækstscenarie, men for dem vil det være et nedskæringsscenarie – et nedskæringsscenarie.
Det vil sige, at der altså er rigtig mange, der er bekymrede for, at nulvækst er et af de nye ord, regeringen har opfundet, altså et pænere ord for nedskæringer.
Og det er jo også den virkelighed, de oplever ude i kommunerne.
Derfor vil jeg gerne have statsministeren til at svare på – for det synes jeg vil være det mest ærlige, det mest redelige: Fastholder statsministeren, at nulvækst ikke vil betyde, at der bliver fyringer ude i kommunerne, og ikke vil betyde, at der bliver nedskæringer ude i kommunerne?
Vil der hverken være fyringer eller nedskæringer ude i kommunerne de kommende år?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Hvad enten vi har nulvækst eller vækst, eller hvad vi nu har, vil folk kunne mærke effekten af de politiske beslutninger, der tages rundtomkring.
Nulvækst betyder, at vi næste år har råd til at have præcis det samme antal offentligt ansatte; at vi har råd til at købe præcis det samme antal varer, og at vi har råd til at købe præcis den samme mængde tjenesteydelser.
Det er det, nulvækst betyder.
Det betyder, at man har præcis den samme økonomiske ramme, og den udvides for pris- og lønregulering.
Sådan er det.
Er det så en garanti for, at der ikke finder en eneste afskedigelse sted i den offentlige sektor?
Nej, selvfølgelig er det ikke det, for selv i en tid, hvor vi har haft vækst, har der jo også fundet afskedigelser sted, for verden forandrer sig jo.
Hvis der bliver færre børn, der skal passes, eller færre børn, der skal gå i skole, og der bliver flere ældre, der skal have pleje og omsorg, er det jo altså en forbandet politisk pligt at sørge for at flytte ressourcerne hen de steder, hvor der skal bruges mere, fra de steder, hvor der skal bruges mindre.
Det er klart, at den udfordring selvfølgelig er skærpet i en situation, hvor man ikke længere bare kan løse alle politiske problemer med ekstra penge.
Det er også kun Socialdemokratiet, der har den opskrift.
I resten af verden, hvor man er på vej ud af krisen, og hvor man konsoliderer statsfinanserne, har man forstået, at man ikke bare kan blive ved med at løse alle politiske problemer ved at lægge ekstra pengesedler ovenpå, for de kan kun tages ét sted, nemlig fra et hul i kassen, som betyder, at vi får en rentebyrde, som vores børn og børnebørn kommer til at trække rundt med generationer frem.
Villy Søvndal (SF), 2010-04-14:
Jeg ved godt, at statsministeren har mange problemer at håndtere på en gang, både i regeringen og i regeringspartierne, men jeg synes alligevel, at det, vi oplever i dag, er helt fantastisk.
Fru Helle Thorning-Schmidt har jo sagt, hvad KL's formand har sagt om den her situation, og han er en god solid Venstremand, det skal jeg ikke trætte yderligere med.
CEPOS har som Venstres ideologiske støtte regnet på, hvad det her vil koste.
Man kunne gå videre og kigge på, hvad forskellige uafhængige forskningsinstitutioner undersøger.
Jeg står med en udtalelse fra Kurt Houlberg fra Anvendt KommunalForskning, AKF.
Han siger følgende, og jeg citerer: »Det ser dystert ud, meget dystert, værre end nogensinde før.«
Han nævner så en række af de kommuner i Jylland, hvor Venstre har ret store problemer, Syddjurs, Randers, Odder, Norddjurs, Samsø, Holstebro, Ringkøbing-Skjern, Skanderborg, Struer, Viborg, Favrskov, Lemvig og Århus, og siger som konklusion, og jeg citerer igen: »Det kan ikke undgås at røre kerneområderne, børn og ældre, som er langt de største områder …«.
Jeg spørger så bare: Vil statsministeren vel efterhånden som det eneste menneske på den her jordfastholde det udsagn – alle andre er uenige, også de uafhængige – at det her ikke vil betyde kolossale nedskæringer i et omfang, vi ikke har set før?
Det er også det, vi ser rundtomkring i kommunerne, og jeg vil godt spørge, om det virkelig er klogt af statsministeren at anbringe sig på en klode, der er fuldstændig anderledes end den, alle andre lever på.
Alle, der holder en avis, alle, der lytter til nærradio, at alle, der ser deres lokale tv, kan se, at kommunerne er i gang med at spare.
Så spørger jeg bare: Vil statsministeren virkelig som den eneste, eller måske sammen med finansministeren, blive ved med at fastholde, at situationen ikke får nogen konsekvenser af alvorlig art?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Det er også derfor, jeg ikke kan genkende billedet af, at KL’s formand skulle være en god Venstremand, sådan som hr. Villy Søvndal for et øjeblik siden sagde.
Jeg tror, der er kommet en ny formand for KL.
Til det med at opholde sig på den her klode hører jo altså også at erkende, at Danmark i disse år er udfordret, ved at vi taber arbejdspladser i en stærk international konkurrence.
Der er folk i industrien, der har mistet deres job.
Hr. Villy Søvndal plejer, når det sker, at turnere rundt på slagterier og sådan noget, men når der så skal handles på det, er hr. Villy Søvndals opskrift den, at nu skal vi sætte skatterne op, sætte erhvervsskatterne op og øge det offentlige forbrug, selv om sandheden er den, at hr. Villy Søvndals opskrift er gift for den udvikling, at vi kommer ordentligt ud af den her krise og genvinder nogle af de arbejdspladser, vi har tabt – private arbejdspladser, som kan give velstand i det her samfund, så folk kan betale skal, så vi kan have et velfærdssamfund.
Hr. Villy Søvndal kan kun foreslå øgede offentlige skatter og øget offentlige forbrug, og det bliver jeg nødt til at sige fra over for.
Det er ikke vejen frem.
Vejen frem
Og ja, det er klart, at det er en udfordring.
Det er klart, at det kræver, at der skal træffes beslutninger, også rigtige, ægte prioriteringsbeslutninger.
Jeg sagde jo helt ærligt før, at hvis man skal klare sig fremadrettet for de samme penge, som man havde i går, i en situation, hvor der er nogle opgaver, der trænger sig på, så er der selvfølgelig nogle andre steder, hvor man er nødt til at justere ned.
Så jeg står ikke og tegner et billede af, at nulvækst eller det at holde det offentlige forbrug i ro er en walk over-ting, at det er let, at det ikke kan mærkes nogen steder.
Nej, det kommer til at udfordre landets kommunalpolitikere og landets regionspolitikere, ligesom det kommer til at udfordre regeringen.
For staten vil på tilsvarende vis også være nødt til at spare nogle steder for at kunne bruge noget mere nogle andre steder.
Sådan er det.
Det er ærlig snak i modsætning til det, oppositionen byder ind med, som kun er gift: højere skatter, højere afgifter og så i øvrigt penge, der genanvendes, genanvendes og atter genanvendes, og en plan, der øjensynlig aldrig nogen sinde kommer.
Villy Søvndal (SF), 2010-04-14:
Det var jo et svar, som ret beset ikke så meget var et svar på, hvordan statsministeren ser situationen.
Statsministeren var optaget af S og SF.
Det kan man jo godt forstå.
Man vil jo altid være optaget af noget, der kommer til at ske fremadrettet.
Så det er fair nok.
Men det, jeg spurgte om, var: Vil statsministeren virkelig fastholde det billede, som er fuldstændig urealistisk set i forhold til alle folks oplevelser i Danmark, nemlig at det her er en udfordring?
Statsministeren siger i sit nysprog, at det er en udfordring, men det er nedskæringer, vi taler om.
Vi taler om, at de i en række kommuner skal afskedige de mennesker, der arbejder inden for ældreområdet.
Vi taler om, at den udvikling, der har været under den her regering, med, at der er blevet stadig længere mellem hjemmehjælpen, vil fortsætte.
Vi taler om nedskæringer på folkeskoleområdet og om, at den udvikling, der har været, med, at stadig flere skoler ryger ned på minimumstimetallet, vil fortsætte.
Folkeskolen er oven i købet et højt prioriteret område.
Statsministeren nævnte det i sin nytårstale, og det er også med i »Danmark 2020 – Viden > vækst > velstand > velfærd«.
Vi taler om daginstitutioner, der indskrænker deres åbningstid, hvor der bliver stadig færre voksne pr. barn.
Det er den virkelighed, vi taler om.
Kan statsministeren genkende den virkelighed?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Jeg er jo helt bekendt med, at hr. Villy Søvndal har et fleksibelt forhold til virkeligheden, når der rejses rundt og samles fakta op.
Det har vi jo en række eksempler på.
Hr. Villy Søvndal har jo med stor systematik siden 2001 beskrevet velfærdssamfundets sammenbrud.
Sandheden er jo den, at vi i Danmark har en offentlig sektor, som er så stor som nogen sinde før.
Der har aldrig i danmarkshistorien været brugt så stort et stykke af samfundslagkagen på offentligt forbrug.
Hvad enten man tager det som en andel af kagen eller tæller det op i kalorier og penge, har der aldrig været så stort et forbrug.
Der har aldrig været så mange offentligt ansatte.
Der har aldrig været så mange ansatte i sundhedssektoren, som der er nu.
Selv om hr. Villy Søvndal jo for få uger siden ikke holdt sig for god til at køre rundt med historier om massefyringer, har vi jo senere set tal, der viser, at vi rent faktisk også sidste år, i 2009, øgede antallet af ansatte i sundhedssektoren.
Er det så det samme, som at jeg siger, at når vi fremadrettet skal holde forbruget i ro, er der ikke nogen udfordringer, så er der ikke nogen steder, hvor man bliver nødt til at nedlægge en stilling for at oprette en anden?
Nej, det er ikke det samme.
Villy Søvndal (SF), 2010-04-14:
Vi taler jo ikke om, at det er en stilling, der skal nedlægges, for at der skal oprettes en ny, eller om ti stillinger, fordi der skal oprettes ti andre.
Vi taler om, at CEPOS, som jeg bestemt ikke tror at man kan beskylde for at være sådan inficeret af en venstreorienteret bacille – det ville jeg i hvert fald synes ville være en falsk beskyldning – regner med 8.500 færre ansatte.
Vi taler om en situation, hvor uafhængige forskningsinstitutioner siger, at det ser meget dystert ud; det kommer til at gøre ondt, og det kommer til at gøre ondt på kerneområderne.
Jeg vil bare spørge: Er de galt afmarcheret?
Er det forkerte regnestykker, de stiller op sådan ud fra at ville genere statsministeren?
Det kan jeg ikke forestille mig at nogle af dem vil.
Hvorfor siger de sådan noget?
Det antager jeg heller ikke er for at genere statsministeren.
Det er, fordi de er i en økonomisk situation som den, jeg har beskrevet.
Er det virkelig både forskningsinstitutioner, kommuner, CEPOS m.fl., der intet har forstået af virkeligheden?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-04-14:
Jeg tror, at det er hr. Villy Søvndal, som insisterer på at køre en debat på nogle ret forkerte præmisser.
Hvis hr. Villy Søvndal har en årsindkomst på 500.000 kr. og har et forbrug, der er indrettet efter det, og næste år også får 500.000 kr. plus et tillæg, fordi priserne stiger, og som er fuldstændig fair i forhold til det, priserne stiger, er det så ikke rigtigt, at hr. Villy Søvndal også næste år vil have den samme forbrugsmulighed, som hr. Villy Søvndal har i år?
Er det ikke rigtigt?
Ellers er der noget grundlæggende matematik, jeg simpelt hen ikke har forstået.
Er det så rigtigt, at hvis hr. Villy Søvndal næste år vil prioritere indkøb af nye havemøbler i et eller andet større omfang, er hr. Villy Søvndal til gengæld nødt til at skære ned på sin rødvinskonto eller noget andet?
Det er rigtigt.
Spares der så på rødvinskontoen hjemme hos hr. Villy Søvndal?
Vi har en offentlig sektor, der aldrig nogen sinde har fyldt så meget både relativt og i kroner og øre.
Vi er nødt til at indrette os på, at de ressourcer, vi har i år, skal vi også klare os med næste år.
Kommer det til at udfordre?
Ja, det gør det.
Betyder det, at der er nogle steder, hvor man skal nedlægge stillinger?
Ja, det gør det.
Rokker det ved, at vi samtidig har en offentlig sektor, der er på det niveau, vi kender i år?
Nej, det gør det ikke.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-14:
Hvad er ministerens holdning til, at Region Sjælland er en betragtelig mere »usund« region end de andre regioner, og bør der iværksættes initiativer for at højne sundheden?
Jeg takker foreløbig for ministerens svar.
Second opinion-udvalget er jo et udvalg, der tager stilling til, om man kan få en eksperimentel behandling et andet sted, når alle andre muligheder er udtømt.
Men det er så patientens behandlende læge, der skal videresende en til second opinion-udvalget.
Det, man var inde at spørge om, og som vi også blev spurgt om som sundhedspolitikere, var netop: Er det den rigtige mulighed?
Og så er det sådan lidt lige meget, om det er 10, 15, 20, 30 eller 300, der bliver spurgt.
Men når der kommer noget op en gang imellem, så bør man måske lige se efter, om det kan gøres på en anden måde. Vi ved jo, at vi har set en stigning af sagerne i second opinion-udvalget.
Det er meget sørgeligt, at vi har så mange, der ikke kan få en videre behandling, men glædeligt, at vi har et second opinion-udvalg, som kan videresende patienter til eksperimentel behandling.
Men der er enkelte patienter, der måske får et nej af den behandlende læge, og det er ministerens stillingtagen til det, jeg godt kunne tænke mig at høre.
Bertel Haarder (V), 2010-04-14:
Måske forstod jeg ikke helt tillægsspørgsmålet.
Min argumentation var, at eftersom second opinion-panelet alligevel bliver nødt til at gå tilbage til patientens læge, så er der måske ikke så meget vundet ved, at man kan gå uden om den læge – altså gå uden om den læge, der under alle omstændigheder vil blive spurgt.
Når svaret kommer fra panelet, skal patienten jo ikke stå der alene med det svar.
Der er man også nødt til at have en fagperson at tale med.
Det vil sige, at fordelen ved at gå uden om lægen måske ikke er så stor, som man kunne formode.
Og som jeg sagde, var det lidt under 1 pct. af samtlige, som kommer i second opinion-panelet, som gerne ville have gået uden om deres egen læge.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-14:
Har man tænkt på, om man eventuelt kunne lave en undersøgelse og prøve at høre nogle af de patienter om, hvor mange der har fået et nej fra deres behandlende læge?
Det er svært at være kræftsyg, det er svært at være så langt ude, hvor man får at vide, at nu er der ikke mere behandling, der hjælper på sygdommen, og det vil i bund og grund sige, at man må gå hjem og vente på, at man lukker sine øjne i.
Derfor skal der mange kræfter til for en patient for selv at gøre noget.
Men derfor synes jeg, at man godt kunne se på det og lave en undersøgelse for de patienter.
Det kunne eventuelt også være den praktiserende læge, der kender personen, som kunne indstille til second opinion-udvalget.
Bertel Haarder (V), 2010-04-14:
Der er jo ingen tvivl om, at vi nu nærmer os problemets kerne, som jo er meget letforståeligt.
Det drejer sig om mennesker, som har været igennem et slemt forløb.
De har fået et chok, da de opdagede, at de havde en diagnose, og så får de at vide, at den behandling, de har fået, ikke virker.
I den situation er de villige til at gøre hvad som helst.
Det er meget, meget forståeligt.
Eller: Der kan da aldrig ske noget ved, at jeg tager til en behandling i udlandet.
Selv om den koster mange penge, er der mange, der er villige til det.
Det synes jeg er yderst forståeligt.
Men det er nok meget godt i dansk sundhedspolitik at holde fast i, at der skal være en læge, som patienten kan tale med.
Der skal være en læge, som er den, der lukker døren op til somme tider ret kostbare offentlige behandlinger, og der skal være en læge, man kan snakke med, når man har fået sine behandlinger, hvad enten de har virket, eller de ikke virker.
Det er det princip, jeg tror vi skal holde fast i.
Men jeg forstår så udmærket spørgerens baggrund for at spørge, som hun gør.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-14:
Ministeren var inde på den udenlandske behandling, og der skal vi lige huske, at vi er blevet gode til at lave eksperimentel behandling i Danmark også.
Der gælder den regel med second opinion også.
Vi kan jo se, at nogle af de behandlinger, som var eksperimentelle i starten, er blevet til normale behandlinger i dag, som ministeren også var inde på i sit første svar.
Derfor er der nogle af sagerne, der er gået ud.
Det er jo kun glædeligt, at vi får netop det ud af eksperimentel behandling, så lad os endelig få nogle flere af den slags behandlinger til Danmark, hvor vi kan se, at det lykkes.
Som patient betyder det bare utrolig meget, at man ved, at man ikke er blevet opgivet, men at man kan komme til et af de sygehuse – og det kan også være et af de danske – og få en second opinion og en anden læge til at se på det.
Der mener jeg så også, at en praktiserende læge, som tager hånd om den her patient, måske lige så vel kunne have været den, der sendte patienten videre.