Per Clausen (EL), 2012-05-31:
Men jeg må nok sige, at min opfattelse af, hvordan den sag skal håndteres på onsdag, måske har ændret sig en lille smule efter det, vi har set i dag.
Det andet, jeg vil sige, er, at det her er en vigtig sag.
Det fremgår jo også, når EU-ministrene mødes og diskuterer finanspagtens betydning for en løsning af EU- og eurokrisen, for så handler det jo altid om, at denne finanspagt er en rigtig, rigtig vigtig del af løsningen, fordi den sikrer øget budgetdisciplin i EU-landene, fordi den sikrer, at EU får mere styr på økonomien i EU-landene.
Det er den danske regering rigtig glad for, har den givet udtryk for – i hvert fald når det handler om andre lande.
Da man jo nok er klar over, at begejstringen i den danske befolkning for at få underlagt den danske økonomi en stærkere styring fra EU er til at overse, har man imidlertid forsøgt at sælge en historie i Danmark om, at dette gælder for alle andre lande med undtagelse af EU, for den danske regering har nemlig været så dygtig, at de har fået EU-Kommissionens godkendelse af, at man selv bestemmer, hvordan man regner – i hvert fald næste år.
Når man så går ind og undersøger det lidt nærmere, viser det sig, at de forhandlinger, der skulle være foregået på et meget højt politisk plan, og under hvilke den danske regering har fået det her tilsagn, kender Kommissionen ikke noget til – i hvert fald ikke officielt.
Det, man kan henvise til, er et brev fra en medarbejder ved EU-Kommissionen, der understreger, at han ikke udtaler sig på Kommissionens vegne, men mener at vide, at Kommissionen nok mener, at det nok går – i hvert fald i første omgang.
Så realiteten er jo, at vi langt, langt hen i den her proces har diskuteret finanspagten og Danmarks tilslutning til den på et forkert grundlag.
Det må medgives, at det er kommet klart frem i de svar, vi har fået i udvalgsbehandlingen, at det er sådan, at Kommissionen bestemmer, og i den udstrækning, Kommissionen har givet den danske regering nogen som helst løfter, er det sket, ved at en embedsmand, der ikke udtaler sig på EU-Kommissionens vegne, har tolket, hvad han tror Kommissionen nok mener.
Det er jo en dejlig, sikker garanti at få, vil jeg nok sige.
Det andet spørgsmål, som selvfølgelig også rejser sig, er spørgsmålet om, hvordan man kan komme ud, hvis man gerne vil ud.
Det er såmænd meget enkelt.
Hvis de andre synes, vi skal have lov til at komme ud, kan vi komme ud, ellers kan vi ikke.
Jeg tror bare, at den danske befolkning skal være klar over det, det skal det danske Folketing være klar over.
Og det er altså i den situation, det danske Folketing beslutter sig: Nej, vi har ikke brug for at se, hvad den tyske Forbundsdag mente var rigtig, rigtig vigtigt at se, før vi træffer en beslutning.
Det, den tyske opposition insisterede på at se i Tyskland, er der et stort flertal i det danske Folketing, der ikke har brug for at se, det har man ikke brug for at lade indgå i overvejelserne.
Så er jeg sikker på, at vi også efter den her diskussion vil høre, at det er EU-modstandere, der hele tiden skaber myter om, hvordan processerne er.
Men lad mig så bare stille det enkle spørgsmål: Hvad er forklaringen på, at den danske regering, det danske Folketing ikke kan vente 1 uge på at vedtage det her beslutningsforslag?