Karsten Lauritzen (V), 2010-02-05:
Vi gør ikke indgreb i folks ret til udøvelse af religion, uanset om det drejer sig om kristne menigheder, jødiske eller muslimske.
Men det er klart, at også religiøse bygninger må overholde den gældende lovgivning, byggelov, planlov og anden lovgivning, der måtte være.
Religionsfrihedsbestemmelsen i grundloven skelner jo ikke imellem kristne, jøder, muslimer og alle andre troende.
Alle troende har den samme ret til religionsfrihed i Danmark, uanset tro, uanset statsborgerskab og uanset opholdsgrundlag, men man har til gengæld ikke krav på en positiv særbehandling.
Religionsfrihed i Danmark er jo som sagt en grundlovsfæstet frihed, der giver en ubetinget ret til at dyrke sin gud, men det fremgår netop af grundlovens § 67, at: »Borgere har ret til at forene sig i samfund for at dyrke Gud på den måde, der stemmer med deres overbevisning, dog at intet læres eller foretages, som strider mod sædeligheden eller den offentlige orden.« § 67 indbefatter altså en ret til at dyrke den gud, man vil, som man vil, og det vil sige, at man kan holde gudstjeneste eller bede, som man vil, så længe man overholder de regler, som i øvrigt gælder i samfundet.
Man kan f.eks. ikke bare bygge en kirke eller en moské, som man vil, nej, man skal have tilladelse af den respektive kommune, og det skal ske inden for lovens grænser at der gives byggetilladelse.
Staten blander sig altså ikke i de konkrete tilladelser eller byggerier, uanset om det er kirker, synagoger eller moskeer, af den simple årsag, at det ville være grundlovsstridigt, hvis vi gik ind og forbød en bestemt form for bederum, f.eks. stormoskeer.
Hvis det kan påvises, at en bestemt religion systematisk prædiker radikalisering og prædiker terrorisme, er det selvfølgelig både forbudt og uacceptabelt ud over alle grænser.
Men det er der jo ikke tale om.
Det, der er tale om, er, at religion af nogle misbruges som redskab til at understøtte radikalisering og ekstremisme.
Historisk må vi også anerkende, at de fleste religioner desværre er blevet misbrugt i terrorens tegn.
Det gælder både den kristne tro, og islam, som vi jo har set eksempler på i det seneste år.
Den form for misbrug – og uanset hvilken form, den har – tager vi i Venstre den stærkeste afstand fra, lige så vel som vi med bekymring ser på en del af miljøerne omkring nogle moskeer i København, som nogle unge kommer i.
Men det er vores overbevisning, at det mere er personer i miljøet omkring de her moskeer, der er problemet, end selve moskeen som institution.
Derfor er vi i Venstre tilfredse med og har fuld tillid til, at Politiets Efterretningstjeneste overvåger alle former for radikale miljøer i Danmark som en del af regeringens antiradikaliseringsindsats.
Uanset om det er moskeer, ghettoer eller klubber, ser vi dog i Venstre med stor alvor på eksistensen af parallelsamfund.
Vi vil ikke acceptere, at grupper af mennesker melder sig ud af det danske samfund, og det er et gennemgående træk, siden VK-regeringen kom til i 2001, at vi stiller klare og konsekvente krav til integrationen og til nydanskere og til indvandring.
Det vil vi også fortsat gøre.
Regeringens politik har siden 2001 været og vil fortsat være at modarbejde parallelsamfund.
Men faktum er også, at der ikke er påvist nogen indbygget sammenhæng mellem moskeer og parallelsamfund.
Der er nogle eksempler på moskeer og på andre bederum, som er omdrejningspunkt for parallelsamfund, men ikke nogen systematisk sammenhæng.
I Venstre anerkender vi, at der kan være parallelsamfund, som holder til omkring en bestemt moské, nogle bestemte kældermoskeer, og når det er tilfældet, er det selvfølgelig noget, vi kigger på med stor alvor, og vi handler også derefter.
Det er bl.a. noget af det, regeringens antiradikaliseringsindsats handler om.
Der er ingen bevislig sammenhæng mellem ekstremisme og forekomsten af moskeer, men det er klart, at hvis der er moskeer, hvor der prædikes ekstremisme og opfordres til terrorisme, skal vi være parate til at gribe ind, og det er her, Politiets Efterretningstjeneste har kompetencen og spiller en betydelig rolle.
Det er vi glade for i Venstre.
Moskeer, herunder stormoskeer, er altså ikke i sig selv en påvist trussel mod integrationen i Danmark, det er parallelsamfund og ekstremisme derimod, noget, som vi i forvejen siden 2001 har gjort meget for at bekæmpe, og som vi til stadighed vil have skarpt fokus på.