runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2010-02-23:
I og for sig er det jo positivt, at ministeren ikke har hørt om, at der skulle være problemer, men jeg kan jo så benytte lejligheden her til at fortælle ministeren, at det har der været.
Det er sådan, at Landsforeningen til støtte ved Spædbarnsdød og meget sygehuspersonale rundtomkring, som vi har talt med i forbindelse med tilblivelsen af det her forslag, som jo er en genfremsættelse, tilkendegiver, at der faktisk er behov for at udstyre fædre og medforældre med den her ret, fordi der netop ikke er den palet af muligheder.
Man kan gå hen til sin læge og få en sygemelding, eller man kan forlade sig på sin arbejdsgivers forståelse, men man har ikke nogen rettigheder.
Man har ikke med loven i hånden ret til at sige: Jeg er lige så ked af det som min kone, jeg har lige så meget behov for at få fri i forbindelse med begravelsen, i forbindelse med sorgbearbejdelsen af det barn, vi har mistet.
Jeg synes egentlig, at det er rigtig skammeligt for dansk lovgivning, at vi har så tydelig en forskelsbehandling på mænd og kvinder, på fædre og mødre, i forhold til – hvad skal man sige? – så marginalt et område, hvor det var meget let med et pennestrøg at give fædre de samme muligheder, som man giver mødre.
Det var jo en vældig flot tale, ministeren holdt, og det er også vældig sympatisk, at ministeren remser alle de tiltag, som Sundhedsstyrelsen er tiltrådt med, op.
Men når vi så kommer til facitlinjen, er det jo sådan, at lovgivningen i dag levner faren nul barsel, hvis barnet er dødt efter de 14 dage, som faren typisk tager i forbindelse med fødsel.
Jeg kan forstå på ministeren, at det synes ministeren er helt rimeligt, altså at vi på den måde udråber mors sorg og traumatisering efter et spædbarns dødsfald som reel, mens faren er henvist til at skulle hen til lægen for at sygemelde sig.
Hvis forældrene mister barnet, som er 30 uger gammelt, har moren ikke den helbredsmæssige grund til 14 ugers barsel, som ministeren agiterer for – det går jeg ud fra at ministeren er enig i – og faren har dermed ret til nul barsel.
Er det i overensstemmelse med den ligestillingspolitik, som regeringen i øvrigt plæderer, og er det i overensstemmelse med rimeligheden, at man som far har ret til ingenting i forhold til den barsellovgivning, der ligger?
Er det sådan, det skal forstås?
Torben Hansen (S), 2010-02-23:
Tak, hr. formand.
Jeg stillede ministeren tre spørgsmål under mit ordførerindlæg, og jeg har forståelse for, at ministeren ikke hørte dem, for lydniveauet var af en sådan karakter, at der ikke var nogen, der kunne høre, hvad der blev sagt.
Det kan selvfølgelig være meget tilfredsstillende for nogle.
Det her betyder, at der også skal rodes meget rundt i den måde, som arbejdsmiljøorganisationen er på, og i, hvordan man tænker arbejdsmiljø ude på nogle virksomheder.
Det andet spørgsmål lød: Kunne man prøve at lave en indsamling af de gode eksempler, sådan at vi får en best practice-bank, som man kan stille til rådighed for dem, der måske er lidt mere usikre på, hvordan det her skal angribes?
Det, der er meget væsentligt i det her lovforslag, og som jeg også nævnte i min ordførertale, er, at nu bliver arbejdsmiljø også en del af den strategiske tænkning i virksomheden og ikke en eller anden sideaktivitet.
Det tredje spørgsmål lyder: Hvordan vil ministeren sikre via de udmeldinger, der kommer fra ministeren, at det her så også de facto er noget, der bliver løftet op på det strategiske niveau i virksomhederne?
Inger Støjberg (V), 2010-02-23:
Allerførst vil gerne sige til hr. Eigil Andersen, at jeg netop svarede på hr. Eigil Andersens spørgsmål.
Og jeg mener også, at jeg har meget fast grund under fødderne, når jeg siger det, fordi arbejdsmarkedets parter netop er enige om, at den opbygning, som vi nu ser med de mere fleksible muligheder og rammer, jo betyder, at også arbejdstagere – jeg går ud fra, at det er dem, hr. Eigil Andersen jo især bekymrer sig om, og selvfølgelig med god grund – er tilfredse og mener, at det er den rigtige måde at gøre det på.
Med hensyn til uddannelse vil jeg igen henvise til, at der er enighed om, at netop den fleksibilitet, som er blevet indbygget i forbindelse med efteruddannelse og de muligheder, der ligger der, til fulde lever op til de ønsker og krav, som vi måtte have til netop at sikre, at arbejdsmiljøet er i orden, og at hele organisationen omkring arbejdsmiljøet er i orden rundtomkring på de danske virksomheder.
Eigil Andersen (SF), 2010-02-23:
Nu var det sådan set
ikke et svar på det, som jeg spurgte om, nemlig hvad ministeren mener om, at hun nu selv foreslår, at man skal formindske antallet af sikkerhedsrepræsentanter – dem, der er i det yderste led – i Danmark.
Det kom der ikke noget svar på.
Der kom en henvisning til nogle trepartsforhandlinger.
Jeg vil sige, at sandheden er, at også i fagbevægelsens rækker er der stor debat om, hvorvidt det her nu er godt, eller det ikke er godt.
Derfor vil jeg så høre ministeren om en anden ting, nemlig spørgsmålet om, at den obligatoriske grunduddannelse reduceres fra 5 til 3 dage.
Mange sikkerhedsrepræsentanter sidder i virkeligheden i meget kort tid som repræsentanter ude på arbejdspladserne, det fortæller fagbevægelsen mig.
Hvorfor mener ministeren så, at det er den rigtige vej at gå, at man vil skære grunduddannelsen fra 5 til 3 dages varighed?
Jeg vil understrege, at jeg støtter, at der skal være en opfølgende efteruddannelse.
Inger Støjberg (V), 2010-02-23:
Som jeg nævnte i min tale, er jeg meget tilfreds med og meget glad for, at der er enighed mellem arbejdsmarkedets parter om den nye opbygning.
Og når der er enighed blandt arbejdsmarkedets parter om opbygningen her og de mere fleksible muligheder, der ligger, mener jeg også, at det er ensbetydende med, at man både som arbejdsgiver og helt sikkert også som arbejdstager kan have sikkerhed for, at det arbejde, som der nu bliver gjort omkring arbejdsmiljøet, bliver organiseret på den bedste måde, den mest tidssvarende måde og dermed også den mest fleksible måde.
Men jeg vil godt sige, at jeg synes, at det er afgørende, at der er den enighed, som der netop er.
Jeg ved, at der er lagt et meget stort stykke arbejde i netop at nå frem til den enighed, som der er blevet skabt mellem arbejdsmarkedets parter.
Morten Østergaard (RV), 2010-02-23:
Ja, nu synes jeg da, at vi kommer lidt skævt ind på sagen.
Altså, skulle det være en meget kompleks model, at man lavede den samme model for mænd som for kvinder?
Og hvordan bliver det at trække en model ned over hovedet på nogen, at man siger, at de har en mulighed, som de ikke har i dag?
Det forstår jeg ikke.
Men jeg synes, det afgørende spørgsmål, som hr. Peter Juel Jensen og Venstre må svare på, er: Er vi ikke enige om, at man, hvis man skal have en sygemelding hos sin læge, så skal være syg?
Inger Støjberg (V), 2010-02-23:
Jeg synes, at jeg i min tale gjorde ret tydeligt rede for, at der jo netop også er muligheder for fædre, men at det er fuldstændig korrekt, at det jo så vil ske igennem en sygemelding.
Men jeg synes, at det er væsentligt, at vi selvfølgelig har muligheden for sygemelding.
Jeg må sige, at jeg heller ikke har hørt om, at der skulle være problemer i at få den del af det til at fungere, og derfor synes jeg, at de muligheder, der ligger omkring en sygemelding, de muligheder, der så også ligger omkring at få hjælp til at bearbejde sorgen med de muligheder, som jeg nævnte i min tale, er tilstrækkelige, som de er nu.
Men det ændrer ikke på, at det er en helt forfærdelig situation, som de her forældre bliver sat i.
Det er en meget vanskelig situation, og derfor er det også afgørende, at vi selvfølgelig har en palet af muligheder, også i høj grad når det gælder sorgbearbejdning.
Peter Juel Jensen (V), 2010-02-23:
Vi er enige om, at man, hvis man skal have en sygemelding hos sin læge, skal være i en situation, så man ikke kan passe sit arbejde.
Det kan jo godt være – nu behandlede vi arbejdsmiljø under det forrige punkt – at man, når man har et arbejde og står på en arbejdsplads og man så har sine tanker alle andre steder, så ikke kan få passet sit arbejde på en forsvarlig måde, og så synes jeg, det er i orden at tage en sygemelding, så synes jeg, det her er godt.
Men der er noget, jeg gerne lige vil angribe her.
For der kan, hvis vi nu laver en fast orlovsmulighed her, jo faktisk være forældre, som har behov for sorgbearbejdelse derudover. Hvad skal de så gøre?
Og hvad så med de forældre, der siger: Jeg løser bedst det med min sorg ved at komme tilbage på arbejdsmarkedet hurtigst muligt?
Så kan de jo af andre på arbejdspladsen blive stemplet som værende dårlige forældre, der ikke føler sorg over deres store tab, men det er bare den måde, de har valgt at bearbejde deres sorg på.
Derfor skal det være muligt at gå til sin læge og få et tilbud til den enkelte.
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-02-23:
Jeg takker mange gange for lykønskningen.
Måske skal jeg indledningsvis sige, at jeg har forstået, at jeg faktisk skal møde hr. Frank Aaen her i salen igen i morgen, og det ser jeg jo frem til.
Hr. Frank Aaen og jeg har jo også tidligere haft ret mange gode debatter og diskussioner på forsvarsområdet og udenrigsområdet, og det kommer vi jo så til at fortsætte, godt nok med mig i en lidt anden position end tidligere.
Jeg sætter da også stor pris på, at hr. Frank Aaen gerne vil give mig et godt tilbud.
En ting kan jeg i hvert fald garantere hr. Frank Aaen: Jeg ønsker jo, at der skal være tid til en ordentlig offentlig debat, og jeg ønsker derudover, at der skal være tid til, at vi kan tage diskussionerne, det kan være i Folketingssalen, det kan være uden for Folketingssalen, på baggrund af det beslutningsgrundlag, som vi er i gang med at udarbejde.
Endelig må jeg altså gøre det helt klart i forhold til sidste, som hr. Frank Aaen sagde: Som sagt er typevalg ikke det samme, som at vi har committet os til at købe et antal kampfly.
Typevalg er alene, at man kan gå i gang med at forhandle kontrakt med den pågældende leverandør.
Når vi så ser, hvad forhandlingerne munder ud i, vil det være forligskredsen, der i sidste ende skal tage stilling til, om der skal købes kampfly, og i givet fald til, hvor mange der skal købes.
Så jeg vil meget gerne bede om, at man skiller de her dele ad.
Frank Aaen (EL), 2010-02-23:
Tak, men først vil jeg sige tillykke med forfremmelsen.
Jeg er sikker på, at vi vil mødes flere gange på den her måde i den kommende tid.
Det ser jeg frem til, og derfor er jeg også meget glad for at kunne komme med et godt tilbud til ministeren, nemlig om at få en rigtig god start på karrieren.
Det er jo altid vigtigt at starte godt.
Der vil jeg sige, at med at sige ja tak til det forslag, vi har lagt frem her i dag, bliver der tid til en ordentlig offentlig debat, ikke bare en debat i en kommission eller i en forligskreds, men en offentlig debat.
Der bliver mulighed for at overveje, hvad de her fly kommer til at koste.
Selv om vi ikke skal træffe beslutning, lægges der jo op til, at vi alligevel skal gå videre i processen, der fører til anskaffelse for 20, 30 mia. kr. på et tidspunkt, hvor landet altså bare i år mangler 100 mia. kr. og efter regeringens opfattelse skal skære i velfærden.
Så ville det ikke være en god idé at give os lidt tid til at få den her beslutning, som drejer sig om danmarkshistoriens største investering, ud i en lidt større offentlig debat?
Frank Aaen (EL), 2010-02-23:
Når man nu selv synes, at man har et rigtig godt tilbud, er det jo lidt træls at blive afvist.
Derfor vil jeg så gå lidt videre i debatten med at sige, at den debat, jeg ønsker, jo ikke kun er om, hvilken type det skal være, og hvor mange vi skal købe.
Det er jo en principiel diskussion om, om vi overhovedet har brug for sådan et kampfly, og den skal – undskyld mig, vil jeg sige til ministeren – jo ikke tages i en forligskreds.
Den skal jo tages ved en grundig offentlig debat, og jeg håber så, at vi kan få et tilsagn om, at vi får en grundig offentlig debat, ikke bare om type og antal, men om, om vi overhovedet har brug for at købe nye bombefly.
Det var det ene.
Det andet er, hvis ministeren kan nå det: Hvorfor er beslutningen blevet udskudt så mange gange?
Det er jo fjerde, femte, sjette gang, beslutningen er udskudt, og nu sker det igen, for det skulle allerede have været i 2009.
Hvorfor?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2010-02-23:
Det er sådan i omegnen af 600 børn, der dør hvert år, enten inden de bliver født, eller inden de fylder 32 uger, og det er forældrene til de her børn, forslaget vedrører.
Det her forslag handler jo om, at man stiller folk lige for loven, at man siger til fædre, der mister et spædbarn: Din sorg, dit traume, dit chok er sådan set lige så vigtigt at bearbejde som din kones.
I dag er det sådan, at hvis man mister et barn, inden det er fyldt 32 uger, så har moren ret til 14 ugers barsel, og faren har ret til de 14 dage, han har, uanset om barnet er levedygtigt eller ej.
Så hvis barnet dør, efter at faren har holdt sine 14 dages barsel, har faren ikke ret til at holde fri og skal i princippet møde på arbejde næste morgen, ringe til sin arbejdsgiver og sige: Jeg er nødt til at skaffe en sygemelding, for jeg kommer ikke.
Der er ikke en fleksibilitet, som gør, at man kan sige: Du har ret til at holde fri nu, indtil du har fået bearbejdet din sorg med din familie.
Det synes vi er et hul i loven, og vi havde egentlig også indtryk af, sidst vi fremsatte det her forslag, at der var stor forståelse hos regeringspartierne for, at der skulle kigges på den her lovgivning, men der er jo ikke sket noget siden sidst, og i dag kunne man næsten tro, at regeringspartierne synes, det også er et problem, at kvinderne har ret til 14 ugers barsel, idet man kalder retten til barsel både ufleksibel, dogmatisk, ikkeindividuel og alt det andet, der er sagt, og som man med hr. Frank Aaens ord nærmest ikke helt forstår.
Jeg har egentlig tilladt mig at tro, at det har været svært for beskæftigelsesministeren og for Venstres og Konservatives ordførere at stå her og undsige det her forslag, men jeg har da mine tvivl.
Derfor var jeg også meget glad for at høre Dansk Folkepartis ordfører give til kende, at man er villig til at se på en løsning, så det bliver muligt for både far og mor at tage barsel i forbindelse med spædbarnsdød.
Jeg vil gerne tilkendegive, at jeg har været meget, meget glad for alle de positive meldinger fra oppositionspartierne, og så til sidst sige, at jeg synes, det er meget, meget mærkeligt, at Liberal Alliance kan argumentere med, at så længe man ikke har særlige forhold, hvis et barn dør som 2-årig, 5-årig eller 10-årig, er det åbenbart bedre slet ikke at udstyre folk med rettigheder, for så er det da lige ringe i alle livets faser.
Jeg ser frem til, at vi under udvalgsbehandlingen faktisk kan finde en løsning, som Dansk Folkeparti kan være med til, så vi får et flertal uden om regeringen til at lappe det her hul i lovgivningen, som altså stammer fra en svunden tid, hvor man ikke anså det for plausibelt, at mænd også kan føle sorg og kan gå helt ned og kan gå i hundene over at miste et spædbarn.
Det kan de, og det skal vi tage hånd om, ikke mindst fordi foreninger og organisationer ude i samfundet, der arbejder med de her spørgsmål, beder om, at vi tager hånd om den her ulighed i lovgivningen.
Villum Christensen (LA), 2010-02-23:
Efter vores opfattelse har vi her at gøre med et område, hvor de store følelser jo let kan gå hen og skygge for proportionerne i problemets reelle størrelse.
Uden at være psykolog er jeg ganske overbevist om, at for langt de fleste familier, som skulle komme i den forfærdelige situation at miste et barn, vil det være mest optimalt, at man så hurtigt som muligt får normaliseret sin tilværelse og kommer ind i de vante rytmer, og til dette hører jo nok mindst lige så meget en normal arbejdsrytme: Man kan tale med arbejdskolleger, leve et normalt liv, frem for i højere grad at skulle isolere sig inden for hjemmets fire vægge.
Jeg er også overbevist om, at det er sekundært at tale om betydningen af samfundets anerkendelse, som der står i bemærkningerne, som et afgørende moment ved at give faderen 12 ugers yderligere barselorlov.
Hvilken arbejdsgiver vil ikke tage alle de hensyn, som det overhovedet er muligt, i en sådan situation?
Jeg tror ikke, der findes nogen.
Den anerkendelse er formentlig langt vigtigere for familien end det, der står i en lovparagraf.
Lidt syrligt kunne man næsten sige, at det formentlig er lige så svært at finde en arbejdsgiver, som helt reelt ikke vil udvise empati i disse sager, som det er at finde en burkaklædt kvinde, som ønsker at være skolelærer.
Og med det vil jeg spørge: Er der reelt et problem?
Jeg kan godt forstå, at der kan være en principiel diskussion af det, men er der reelt et problem?
Nej, vi ser ikke, at det reelle problem er så stort, at det giver mening at lovgive yderligere på området.
Rummeligheden i de eksisterende regler kan efter vores opfattelse udmærket håndtere problemet, som ministeren jo også har gjort rede for.
Frank Aaen (EL), 2010-02-23:
For 2-3 år siden havde vi et nogenlunde tilsvarende forslag til behandling her i Folketinget, og der støttede vi det.
Og vi støtter selvfølgelig også det forslag, der er fremsat her.
Det er ikke alene retfærdigt, det er ikke alene fornuftigt, det er også et billigt forslag.
Det er tit sådan, at gode, fornuftige forslag herinde i Folketinget støder på, at man siger, at der ikke er råd til det.
Det argument kan simpelt hen ikke bruges i det her tilfælde.
Det er bare at give en hånd til dem, der kommer ud i en meget ulykkelig situation.
Jeg må sige til regeringen og regeringspartierne, at jeg simpelt hen ikke har forstået, hvad det er, man har imod forslaget.
I alle de ord, der er blevet sagt, har jeg ikke hørt et eneste reelt argument.
Der er blevet konstrueret en masse argumenter – sådan er politikere nogle gange så dygtige, at de kan konstruere argumenter.
Men sådan rigtige argumenter, hvor man ligesom kunne sige, at dem må man tænke over, har jeg ikke hørt.
Derfor vil jeg sige, at det for os stadig væk står som meget mystisk, hvad der er bevæggrunden for at sige nej til så fornuftigt et forslag, som SF her har fremsat.
Jeg vil bare slutte af med at sige, at det er endnu et eksempel på, at når vi har haft det næste valg og vi får et nyt flertal i Folketingssalen, vil der også være et flertal for at gennemføre det her ganske udmærkede forslag.
Helle Sjelle (KF), 2010-02-23:
Det er muligt, at Socialdemokratiets ordfører mener, at der er tale om diskrimination, men det mener jeg ikke der er, og det vil jeg gerne slå fast.
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-02-23:
Hvis jeg skal begynde med det sidste først, er det, fordi vi ønsker, at beslutningsgrundlaget skal være i orden, og vi ønsker, at kvalitetssikringen skal være i orden.
Det er jo det, som pågår lige i øjeblikket.
Det andet med hensyn til
Det var noget, som vi behandlede i Forsvarskommissionen.
Hr. Frank Aaen var selv medlem, og derfor vil jeg nok sige, at der i hvert fald har været en politisk debat.
Det er også det, forligskredsen efterfølgende er blevet enig om.
Der har været debat i pressen om det her rigtig mange gange.
Jeg er da villig til at tage yderligere en debat, men jeg tror altså ikke, at det rokker særlig meget ved, at jeg er enig i den konklusion, som vi drog i Forsvarskommissionen, som er det her med suverænitetshævdelse, overvågning og internationale operationer.
Høgni Hoydal (T), 2010-02-23:
Jeg vil også gerne starte med at ønske ministeren tillykke med udnævnelsen og held og lykke med det store arbejde.
Jeg kan oplyse, at den forrige minister, hr. Søren Gade, også fik sit første spørgsmål her i Folketingssalen fra mig.
Jeg håber ikke, det er et dårligt tegn.
Mit spørgsmål går egentlig på den nordatlantiske og arktiske dimension i den her debat om nye kampfly.
Denne debat handler om en beslutning, der skal foretages.
Vil ministeren sikre, at de opgaver, som man enten fællesnordisk, eller hvad Danmark nu ellers vil, skal løse i Nordatlanten og Arktis, også indgår som et krav eller en præmis for valget af investeringer på dette område?
Jeg undrer mig lidt over hr. Karsten Nonbos irritation over den nordatlantiske dimension i det her forslag.
For som hr. Karsten Nonbo selv nævner, er det vel et faktum, at færøske og grønlandske myndigheder og politikere ikke har været involveret i det her.
Det lyder for mig nærmere, som om det er stikket til virkeligheden, der er trukket ud.
For jeg vil spørge hr. Karsten Nonbo: Hvilke opgaver udfører danske kampfly i Arktis ved Grønland eller i Nordatlanten i dag, og hvilke af de her tre kandiderende typer vil kunne udføre opgaver i Arktis og Nordatlanten, hvis de bliver valgt?
Karsten Nonbo (V), 2010-02-23:
Jamen det er jo lige meget, hvad jeg siger, for hr. Frank Aaen har låst sig fast i samme rille.
Altså, et kampfly kan bruges til andet end til krig.
Og når man spørger, hvilken krig det er, hvilket land det er, vi skal angribe, må jeg sige, at det spørgsmål næsten ikke kan besvares.
Nogle gange må man bruge den del af ytringsfriheden, der hedder retten til at lade være med at kommentere sådan et spørgsmål, og det tror jeg gerne at jeg vil gøre her.
Frank Aaen (EL), 2010-02-23:
Vi har haft nogle få debatter, og vi skal også nok få nogle flere, det lover jeg.
Men det spørgsmål, jeg og andre har stillet gang på gang – og senest var det eksperter, der stillede det i en debatudsendelse i tv i går – er, hvad det er for en krig, man forbereder sig på.
Hvad er det for et land, der skal angribes?
Hvis man vil gennemføre danmarkshistoriens største investering nogen sinde ved indkøb af fly, der er beregnet til at deltage i første angrebsbølge og smide bomber, hvad er det så for et land, man har i tankerne?
Hvad er det for en situation, hvad er det for en krig, man forbereder sig på?
Det må vi da kunne få frem, men det har vi hidtil ikke fået noget bud på overhovedet.
Kunne vi ikke få et svar i dag?
Karsten Nonbo (V), 2010-02-23:
Ligesom forslagsstillerne gerne vil trække stikket ud på flykøbet, tror jeg egentlig også at forslagsstillerne har trukket stikket ud på høreapparatet det sidste par år, for vi har jo debatteret det.
Jeg henviste jo netop til en forespørgselsdebat, vi havde i december måned, og vi har haft flere forespørgselsdebatter.
Vi kan jo tage det næste skridt, kan man sige, når vi ved noget mere nyt, og det gør vi, når der foreligger den tværministerielle rapport.
For det er sådan set indholdet i debatten, der betyder mere for mig, end antallet af debatter.
Jeg ved godt, at hr. Frank Aaen gerne vil have syv debatter, inden vi ved noget nyt, og så måske syv til bagefter.
Men jeg foreslår, at vi i første omgang afventer den tværministerielle rapport, og så tager vi den derfra og ser, om der er plads.
Frank Aaen (EL), 2010-02-23:
Vi havde før en debat om, hvordan det her diskuteres i en kommission blandt forligspartier bag lukkede døre, og så blev det godt nok nævnt, at der også er en offentlig debat, men hvis man kigger efter, er det jo kun om, hvilken af de tre flytyper det skal være.
Skal vi overhovedet have de her fly?
Den debat har ikke været i offentligheden.
Hvad er det for en krig, vi skal bruge penge – milliarder af kroner – på at købe fly til?
Hvad er det for en krig, og hvad er det for et land, der skal angribes?
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-02-23:
Der må jeg sige, at jeg sagtens kan følge hr. Høgni Hoydal i det.
Stoltenbergrapporten læste jeg jo selv med ret stor interesse, og jeg havde også mulighed for at mødes med Stoltenberg, inden han afgav sin rapport.
Min forgænger, Søren Gade, som jo trådte tilbage her kl. 12.15, tror jeg det var,
har tilsvarende tilkendegivet, at han var meget optaget af, hvordan man kunne implementere en del af de anbefalinger, der ligger i Stoltenbergrapporten, og det arbejde vil jeg selvfølgelig fortsætte.