Marianne Jelved (RV), 2010-02-25:
Alle partierne i Folketinget er jo meget optaget af, at vi når 95-procents-målsætningen, altså at 95 pct. af de unge får en ungdomsuddannelse.
Vi ved alle sammen, at der er fire gymnasiale uddannelsesveje.
Vi kender de faglige uddannelser; der er over 100 uddannelser at vælge mellem, og alligevel er der kun knap 80 pct., der gennemfører en ungdomsuddannelse.
Det er faktisk et rigtig, rigtig stort problem for os, for vi kan ikke acceptere, at vi ikke sætter alt ind på, at alle unge får en uddannelse.
Og den særlige uddannelse for unge med særlige behov vidner jo også om Folketingets vilje til at bidrage med det.
EGU er andet eksempel på det, og mesterlæren er endnu et eksempel.
Det er jo en variant af en faglig uddannelse, der ender med et svendebrev, og som var tiltænkt unge, der skulle have særlig omsorg af en mester.
Den unge kunne så springe den formelle del af erhvervsskolen over eller udsætte den på forskellig vis.
Og hvad ser vi nu?
Så jeg synes, der er meget hul tale i det, regeringspartierne og Dansk Folkeparti siger lidt hånligt om Den Fri Ungdomsuddannelse, at det her forslag, vi sidder med nu, bare er en efterligning af den.
Nej, vi har faktisk lært af Den Fri Ungdomsuddannelse, og vi er parate til at lade unge gå forskellige veje for at få kompetencer.
Derfor er det her heller ikke noget, der er taget ud af den blå luft.
Der skal være en uddannelsesplan med en progression, som er tilrettelagt efter den unges evner og muligheder.
Der skal være tilknytning til en institution.
Der skal være en vejleder, som har ansvaret for det her forløb, og som kan stilles til ansvar for det, og derfor skal der også kunne være et bevis.
I virkeligheden kunne man sige, at det her er en måde at komme ind og tage et af trinene i en faglig uddannelse, i en erhvervsuddannelse på.
Den unge gør det bare på en anden måde, lidt ligesom mesterlæreuddannelsen, fordi man psykologisk, socialt og modenhedsmæssigt efter folkeskolen ikke er i stand til at gå ind og klare det at være på en erhvervsuddannelse.
Det er jo der, vi har de kæmpestore frafald, og det er derfor, vi er nødt til at finde nogle andre måder til at få de unge til at tage de kompetencer på, som de f.eks. ellers ville kunne tage i de erhvervsfaglige uddannelser.
Derfor mener vi, det er nødvendigt, at der er et fast navn på den type uddannelse.
Vi mener, at der skal være nogle meget faste rammer for, hvem der har ansvaret for hvad i et forløb med den unge, og vi mener faktisk, at det er meget godt beskrevet i forslaget her.
Jeg siger bare af hensyn til vores konservative kollega, at der er fem muligheder:
Den første mulighed er at give adgang til en ungdomsuddannelse, og det vil sige, at man går en omvej for at komme til en ungdomsuddannelse, og det er der nogle der har brug for.
Den anden mulighed er at give elementer fra en uddannelse, der giver kompetencer til dele af et faglært arbejde.
Det er det, jeg kaldte et trin i det kendte system, hvor man kan tage første trin i en faglært uddannelse.
Den tredje mulighed er at give kompetence til en videregående uddannelse, f.eks. ved at man bruger lidt længere tid på hf, fordi man har lidt sværere ved at klare det, og så får man alligevel en kompetence ad den vej.
Den femte mulighed er, at det kan føre til en voksenuddannelse senere, f.eks. på VUC eller AMU.
Det er faktisk meget klart beskrevet, og det er meget målrettet.
Det handler om, at der er nogle, der tager hånd om de 20 pct. af de unge, som i dag ikke er i stand til at gå ind via det gymnasiale system eller det kendte erhvervsfaglige system.
Jeg spår, at det her er gennemført om 2 år – men så har der også været et valg inden.