Özlem Sara Cekic (SF), 2011-02-25:
Det, vi diskuterer i dag, drejer sig om unge mennesker, som livet desværre har været rigtig svært for fra starten af.
Nogle af dem er ikke i stand til ligesom alle andre at få en hverdag til at hænge sammen.
Og det er ikke, fordi de har for mange lektier for, at det er svært, men det er, fordi de har en psykisk sygdom, som de kæmper med; det er, fordi mange af dem ikke har de ressourcer, der skal til, for at de kan gå i skole, passe deres uddannelse, have en kæreste, gå ud, gå på café og hygge sig ligesom alle andre.
Det er, fordi de her unge mennesker har en meget, meget alvorlig diagnose.
Jeg har kendt en af dem.
Han var 23 år, og hele sin barndom har han haft det svært, men det var i puberteten, hvor alt kortsluttede.
Han følte, at han var en hemmelig agent, han følte, at han blev styret af andre mennesker og derfor var nødt til at gøre nogle ting for ligesom ikke at blive straffet, når han gik i seng.
Han havde det rigtig svært og ud over at tænke på alle de stemmer, han hørte, var han ikke i stand til at tænke på andet, end at han også havde en regning, der skulle betales.
Nu har vi hørt rigtig meget om starthjælp, og alene den sidste undersøgelse viste, hvor umenneskelig den her fattigdomsydelse er, hvor meget den stigmatiserer, hvor meget den er med til at marginalisere, og hvilke katastrofale følger den har i forhold til sundheden for de mennesker, der ikke er i stand til at købe ordentlig mad til sig selv eller til deres børn.
Og den viste også, hvad det betyder for unge mennesker, hvis forældre er på starthjælp, og som ikke kan være med i det sociale fællesskab.
Derfor er SF også imod starthjælp, og vi kommer også til at afskaffe starthjælpen, når der kommer et regeringsskifte, som der heldigvis gør lige om lidt.
Det her forslag går ud på, at vi skal gå ind og løfte den lillebitte gruppe af unge mennesker, som i dag er under 25 år, og som lider af de to mest alvorlige lidelser, dvs. skizofreni og borderline.
Vi vil rigtig gerne have, at de unge mennesker skal bruge energien og kræfterne på at blive raske.
Mange af dem er jo allerede i dag koblet på behandling – det er ikke det, vi anfægter her i dag.
Der er opsøgende psykoseteams, der er OPUS-teams rundtomkring i Danmark, som gør et fantastisk stykke arbejde.
Vi ved også godt, at kommunerne gør, hvad de kan, for at få enderne til at mødes for de her mennesker.
Det er heller ikke det, vi anfægter.
Det, vi gerne vil have, er, at de bliver ligestillet med de andre unge, som har den samme lidelse, så de kan komme op på samme niveau i ydelse.
Og det vil vi gerne have, fordi vi synes, det allervigtigste for de her mennesker må være, at de først og fremmest bruger ressourcerne på at blive raske.
Når de har gjort det, har vi også stor tillid til, at de selvfølgelig – for det er jo kun en tredjedel af de skizofrene, der ikke kommer sig – bliver raske og får en almindelig hverdag ligesom alle andre, som har en psykisk sygdom, og kan leve med den.
Derfor er det dybt, dybt ærgerligt, at vi har en Liberal Alliance, som har solgt ud, og som endnu en gang har fået den medieomtale, de skulle have i pressen.
Det har de fået op til det her beslutningsforslag for at sige, at det var dem, der skaffede de afgørende mandater, for at en håndfuld unge mennesker kunne få et værdigt liv.
Men dagen før – dagen før – svigtede de, ikke de partier, der står bag det her beslutningsforslag, men de mennesker, som er så syge.
Og jeg ved ikke, hvilken studehandel Liberal Alliance har lavet med Dansk Folkeparti, men jeg havde håbet, at partiet havde været i stand til bare en gang – bare én gang – at stå fast ved de ting, de har sagt.
Jeg troede faktisk, at Liberal Alliance ville afskaffe starthjælpen, det står i hvert fald på deres hjemmeside endnu, men det kan godt være, at det når at blive lavet om, inden debatten slutter her – det tror jeg måske at det gør; der vil medarbejderne nok allerede gå i gang.
Men desværre kan vi jo konstatere, at der ikke er det flertal, der skal være, indtil der kommer et regeringsskifte.