Liv Holm Andersen (RV), 2013-02-08:
Når vi drøfter asylpolitik i Danmark, handler debatten meget tit, faktisk næsten altid, om antal.
Den handler om, hvor mange asylansøgere der kommer, og den handler stort set altid om, at det er for mange.
Eller også handler det måske om asylansøgere, der misbruger asylsystemet, og under dække af at søge asyl begår de kriminalitet.
Men min tale i dag skal handle om mennesker, fordi jeg mener, det simpelt hen er for bekvemt ikke at forholde sig til, at det er mennesker, der gemmer sig bag tallene.
Men før jeg går videre, så lad mig blot understrege to ting.
Det antal mennesker, som ender med at få asyl i Danmark, varierer, fordi opnåelsen af asyl altså kræver et beskyttelsesbehov.
Det vil sige, at man er flygtet fra krig, ufred og forfølgelse ude i verden.
De forhold varierer jo selvsagt også.
Og hvis man ikke har et sådant beskyttelsesbehov, eller hvis man misbruger sin asylansøgning til at begå kriminalitet og en hjemsendelse ikke strider direkte mod danske konventionsforpligtelser, skal man naturligvis ikke være i Danmark.
Så simpelt er det.
Så har vi ligesom fået sat to streger under de ting, som jeg godt ved optager den højre side af salen mest.
Lad mig så i anden række komme til det, der kommer i første række hos mig og mit parti, Radikale Venstre, nemlig menneskeskæbnerne bag tallene.
Da jeg var yngre, jobbede jeg i en periode i hjemmeplejen i Støvring.
Jeg er glad for og stolt af at bo i et land, hvor man er storsindet og human nok til at give den her mand den beskyttelse, som han havde brug for.
Jeg medgiver, for det er på en eller anden måde ikke noget, jeg hverken kan eller vil tilbagevise, at det kan være besværligt, omkostningsfuldt, det kan endda koste penge at tage et sådant ansvar, nemlig at tage imod flygtninge med behov for hjælp.
Ikke desto mindre vil jeg herfra og til evigheden mene og argumentere for, at det skal vi naturligvis gøre.
I Radikale Venstre bakker vi op om de kriterier, Danmark har for at søge asyl.
Det er kriterier, som i øvrigt er de samme som de kriterier, der var gældende under den tidligere regering.
Såfremt man i Venstre, Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti mener, at der kommer for mange asylansøgere til Danmark generelt set, virker det, som om man selv missede en chance, da man selv havde vagten.
Eller også er man bare dobbeltmoralsk.
For dem eller i det mindste for nogle af dem vil vi gerne skabe nogle bedre rammer i form af muligheden for at flytte ud af centrene og muligheden for at kunne tage et arbejde.
Andre tiltag i aftalen sigter mod bedre forhold for børnefamilier, bedre aktiverings- og undervisningsmuligheder, for modsat det, som Venstres ordfører sagde på talerstolen, tror vi på, at selv de asylansøgere, der ikke opnår asyl, også vil have nemmere ved at få et bedre liv i deres hjemland, hvis ikke de har opholdt sig i fuldkommen passivitet i deres tid i Danmark.
Det synes jeg vitterlig ikke lyder særlig vanvittigt.
Jeg kan vitterlig ikke forstå, at det er det, højrefløjen synes at mene.
Lad mig bare understrege det, som den vakse tilhører sikkert har fundet ud af: Radikale Venstre bakker naturligvis med glæde det her lovforslag op.
Selv om mange ting i denne tid drukner i spørgsmål om økonomi og ressourcer, er det for os så umådelig vigtigt, at vi som samfund står fast på, at rigdom for en nation altså er flere ting.
Jeg skulle hilse at sige fra SF, at de også bakker op om lovforslaget, og jeg skal beklage, at jeg glemte at hilse fra SF under behandlingen af det foregående lovforslag, for det havde jeg faktisk også lovet.
Tak for ordet.