Holger K. Nielsen (SF), 2013-04-24:
Jamen man kan ikke gøre sig sådan nogle antagelser ud fra hypotetiske spørgsmål, vil jeg sige til hr. Jacob Jensen.
For det er da fuldstændig korrekt, som det også er anført i debatten, at der er sådan en skattekonkurrence, som kører i øjeblikket, og der skal man da overveje nøje, om man skal ind i den.
Det er da et problem, hvis man konkurrerer hinanden ned hele tiden.
Og derfor har jeg været nødt til at vurdere nøje, om vi skal gå med på det.
Det er da muligt, at vi skal det, det vil jeg ikke udelukke, men det er da ikke noget, hvor jeg sådan helt generelt vil stå og sige, at regeringen vil gøre sådan og sådan, hvis svenskerne gør sådan og sådan.
Det giver ingen mening at diskutere på den måde.
Endnu en gang vil jeg sige, at jeg synes, Venstre skulle komme tilbage til forhandlingsbordet.
Det var jo Venstre, som forlod forhandlingsbordet i går efter 5 minutter.
Det er da ikke en måde at forhandle på.
Så i stedet for at stå og snakke om hypotetiske spørgsmål om fremtiden, ville det måske være mere relevant, at Venstre kom tilbage til forhandlingsbordet, så vi kunne få gjort det her arbejde færdigt.
Tak for spørgsmålet.
Det handler jo om forskellige ting som nødder, hasselnødder og pistacienødder og afgifter på det osv.
I min korte tid som skatteminister er det gået op for mig, at afgifter af og til godt kan være en noget vanskelig sag at have med at gøre, også fordi der ofte er en historisk forklaring på, at visse afgifter er på den og den måde.
Så lad mig starte med en historisk redegørelse for, hvordan afgifterne er kommet på plads for chokolade og konfekt osv. Afgiften på chokolade og sukkervarer m.v. blev indført i 1922 som en beskatning af luksusvarer.
Dermed kom der afgift på chokolade, konfekt, lakrids, marcipan, sukkervarer og lign.
I forbindelse hermed indførtes samtidig en råstofafgift på nødder og kerner m.v. for at undgå omgåelse af chokolade- og sukkervareafgiften.
Råstofafgiften lagde afgift på råmaterialet for de afgiftspligtige varer for bl.a. at undgå, at afgiften tilskyndede til produktion af de afgiftspligtige varer i husholdningerne eller hos ikkeregistrerede virksomheder som f.eks. bagere og lign. Som udgangspunkt var afgiften en ren værdiafgift, dvs. at afgiften udgjorde en fast procentdel af varens pris.
Afgiften blev i 1955 ændret til en kombination af en værdiafgift opgjort i procent af prisen og en vægtafgift opgjort i kroner pr. kg. I 1968 blev afgiften omlagt til en ren vægtafgift, dvs. en fast afgift opgjort i kroner pr. kg.
Dette skete efter et ønske fra chokolade- og sukkevarebranchen.
Branchen mente, at det tidligere system, hvor værdiafgiften blev beregnet på grundlag af et prislistesystem, ikke i rimeligt omfang sikrede en ligelig beskatning af ensartede varer.
I den forbindelse blev afgiften på de forskellige råvarer fastsat ud fra den tidligere afgiftsdifferentiering og dermed også under hensyntagen til priserne på de varer, der efter chokoladeafgiften er afgiftspligtige, og som den pågældende nøddetype indgår som råmateriale i.
Afgiftsforskellen på forskellige nødder henholdsvis i og uden skal havde til formål ikke at tilskynde til at forvride incitamentet for virksomheder m.v. til
selv at knække nødder.
Afgifterne er forhøjet flere gange siden 1968, og i forbindelse med disse forhøjelser er differentieringen mellem de forskellige nøddetyper fastholdt.
Hvorvidt denne differentiering stadig er hensigtsmæssig vil kræve en nærmere gennemgang af flere markedsforhold.
Jeg kan ikke på stående fod svare på, hvorvidt den eksisterende afgiftsdifferentiering er hensigtsmæssig.
Jeg skal dog bemærke, at en ændring i afgiften på nødder vil indebære en betydelig risiko for, at der opstår skævvridninger.
Derudover har der været ønske om helt at afskaffe afgiften på nødder, men dette vil medføre en skævvridning i forhold til f.eks. marcipan og er derfor ikke mulig.
Men jeg kan konstatere, at den nuværende differentiering har eksisteret i 45 år.