runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-28:
Jeg skal beklage mit ordvalg over for formanden og trækker det naturligvis tilbage, men der kan også være lakajer uden for Folketinget, og de er ikke omfattet af det ærede medlems dekorum.
Jeg er glad for statsministerens svar og tilkendegivelse, og så vil jeg høre, om ikke statsministeren godt kan se eksempler på den linje, som citatet fra hr. Christian Nissen indikerer.
Vi har jo en række eksempler fra nyere tid.
Vi har »Den hemmelige krig«, som viste sig at være bygget på ét stort falsum.
Vi havde hele debatten om, hvorvidt der var nedskæringer i den offentlige sektor eller ej, hvor Danmarks Radio i den grad var bannerfører for det samme budskab, som venstrefløjen promoverede.
Vi har hele P1’s dækning af Israel, Amerika og andre udenrigspolitiske emner, hvor man må sige, at der entydigt er tale om slagside i forhold til venstrefløjen.
Er statsministeren ikke enig i, at der er et problem, og at det problem er helt legitimt at diskutere, i lyset af at hr. Christian Nissen så klart har meldt ud?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jeg kender ikke noget til indholdet af forskellige telefonsamtaler.
Hvis hr. Mogens Jensen vil vide mere om det, synes jeg, at hr. Mogens Jensen må stille spørgsmålet til kulturministeren.
Det, at kulturministeren på den ene eller den anden eller den tredje måde har dialog med bestyrelsesformanden for Danmarks Radio,
er meget naturligt.
Det er et led i hans arbejde, kan man sige.
Det er jo ikke et forsøg på pression på den redaktionelle linje i Danmarks Radio, for det er jo ikke bestyrelsesformanden, der beslutter den redaktionelle linje.
Jeg vil bare sige om det, at der formodentlig altid i et åbent, frit folkestyre som det, vi har i Danmark, vil være forskellige politiske opfattelser af den nyhedsformidling, der præsteres fra bl.a. Danmarks Radios side.
Det, jeg gerne vil understrege, er, at Danmarks Radio skal være en neutral nyhedsformidlende institution, skal holde balancen, skal værne om sin integritet, og vi politikere må også tåle at blive udsat for kritik fra Danmarks Radio og andre medier.
Jeg har det selv sådan, at hvis jeg så føler, at der er en konkret sag, hvor der er problemer i dækningen, giver jeg udtryk for det, og så gør jeg det åbent og offentligt.
Det har jeg gjort i sagen om filmen »Den hemmelige krig« og Afghanistandækningen, for der mener jeg simpelt hen, at der var problemer med troværdigheden i hele den måde at håndtere sagen på.
Det har jeg så givet udtryk for, og det bliver man så også kritiseret for, når man gør det, men det er dog i det mindste at sige det, som det er, og sige det åbent, og så kan vi få en debat om det.
Mogens Jensen (S), 2007-03-28:
Nu henviser statsministeren hr. Rasmus Prehn til at spørge kulturministeren.
Det er altså ikke derfor, vi har stillet et spørgsmål til statsministeren her i dag, det er for at få statsministerens svar, og det håber jeg at statsministeren vil respektere.
Vi behøver heller ikke at få mere at vi de af kulturministeren, for vi ved, hvad der er foregået, nemlig at der har været en række henvendelser, hvor kulturministeren har optrådt truende, og en telefonsamtale, hvor han direkte har givet en skideballe til bestyrelsesformanden for DR.
At det så ikke har givet anledning til, at Christian Nissen har følt anledning til at gøre noget, er noget andet.
Jeg tror nemlig også på journalisternes integritet.
Men jeg vil godt spørge statsministeren: Vil statsministeren ikke definere over for Folketinget og befolkningen, hvad statsministeren mener pression er?
For hvis det ikke er mails, hvor man bl.a. truer med at privatisere DR, eller telefonopringninger, hvor man giver bestyrelsesformanden en skideballe, så vil jeg gerne have statsministeren til at definere, hvad statsministeren mener pression er.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jeg tror, det kunne føre meget vidt, hvis man skulle gå ind i det.
Lad mig bare igen henvise til interviewet med Christian Nissen i Jyllands-Posten den 17. marts, hvor Christian Nissen bliver spurgt om det her med pression, og hvor han svarer: »Jeg har ikke sagt, at Brian Mikkelsen har øvet pression mod mig«.
Og det er vel alt, hvad der er at sige om den sag.
Hvis Christian Nissen for 4 år siden – eller hvornår det nu var, den mail blev sendt – virkelig havde følt, at her var en alvorlig sag, så burde han vel i og for sig have taget den op på det tidspunkt.
Men han har ikke følt, at det var nogen alvorlig sag, og derfor har mailen ligget i skuffen, og så er den bare lige blevet taget frem nu, fordi den kan være med til at skabe opmærksomhed om salget af en bog og måske bortlede opmærksomheden fra andre ting.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mogens Jensen (S), 2007-03-28:
»Mener statsministeren ikke, at en minister, der er ansvarlig for et armslængdeorgan som eksempelvis Danmarks Radio, har et særligt ansvar for ikke at påvirke eller udøve pression mod det redaktionelle indhold i institutionen, og at dette forhold derfor lægger nogle begrænsninger på ministerens ytringer i hans henvendelser til institutionen?«
Jeg kan forstå, at statsministeren ikke mener, det er pression, når man uddeler skideballer til bestyrelsesformænd fra ministres, fra regeringens side, eller når man sender truende mails.
Men jeg kan heller ikke få statsministeren til at definere, hvad der så er pression.
Det synes jeg sådan set er lidt sørgeligt, for det er det, den her sag handler om.
Så jeg synes egentlig, det ville være klædeligt, hvis statsministeren ville give sin definition af pression.
Hvad angår Christian Nissens reaktion på den pression på Danmarks Radio, giver han jo selv udtryk for i sin bog, at han mente, det var en principiel sag, og derfor gemte han den pågældende mail til offentliggørelse på et senere tidspunkt.
Han spørger sig selv i bogen: Burde jeg have sagt stop dengang?
Og svaret, som han selv gav, var: Så var jeg nok blevet fjernet.
Men jeg vil gerne i forhold til ytringsfrihed spørge statsministeren: Mener statsministeren, det skal være muligt generelt for ministre at kontakte statslige institutioners bestyrelsesformænd – kulturinstitutioner og andre institutioner – og give dem skideballer og forsøge på den måde at påvirke det faglige indhold?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jeg vil gerne understrege, at regeringen ikke har forsøgt og ikke på nogen måde forsøger at lægge pression på Danmarks Radio eller andre medier med henblik på at få en bestemt nyhedsdækning.
Som jeg også har sagt nogle gange, har jeg så stor tiltro til journalisters professionalisme, faglige stolthed og integritet, at jeg tror, de nok skal forstå at værne om deres uafhængighed.
Men jeg tror, de fleste journalister kommer ud for, at politikere mellem år og dag har nogle meninger om deres måde at dække forskellige ting på.
Det skulle da også være mærkeligt andet, fordi politikere jo også ofte er dem, som er den angrebne part og derfor selvfølgelig også har en mening om de angreb, der bliver rettet mod dem.
Men det, at man så giver udtryk for sin mening, er da ikke det samme, som at man øver pression, og det er der altså heller ikke tale om i den her sag.
Mogens Jensen (S), 2007-03-28:
Vi kan jo åbenbart stadig væk ikke få et klart svar fra statsministeren på: Hvad er så pression?
Det er jo det, vi må have defineret her.
Når en institution som Danmarks Radio opfatter, at de er blevet udsat for pression, og statsministeren siger, at det er der ikke tale om, må statsministeren jo sige, hvad der så er pression, og definere det klart, så folk kan forstå det.
For jeg tror, der er mange, der ikke synes, at det ikke hører ind under pression, at man modtager en skideballe fra ministeren, i forhold til hvordan ministeren mener at tingene skal være.
Er det i orden, at kulturministeren gør det fremover?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jeg har tiltro til, at kulturministeren kan varetage sine opgaver, herunder sin dialog med de forskellige bestyrelsesformænd, på en fornuftig og ordentlig måde.
Jeg går ikke og blander mig i, hvordan de enkelte ministre har dialog med bestyrelsesformændene på deres områder.
Men at de har en dialog, finder jeg er helt naturligt.
Men lad mig bare gentage, hvad Christian Nissen har sagt i et interview til Jyllands-Posten den 17. marts: »Jeg har ikke sagt, at Brian Mikkelsen har øvet pression mod mig«.
Det kan ikke nytte noget, at hr. Mogens Jensen bliver ved med at komme med en påstand om pression, når ingen af dem, der er involveret – bestyrelsesformanden, der modtager en mail, Christian Nissen, der får den videresendt – opfatter det som pression.
Så kan det ikke nytte noget, at hr. Mogens Jensen bliver ved at rejse rundt og kalde det pression.
Mogens Jensen (S), 2007-03-28:
Jamen statsministeren kan jo tage mange citater ud af en sammenhæng.
Jeg skal bare endnu en gang gøre statsministeren opmærksom på, at Christian Nissen rent faktisk sagde i en radioudsendelse den 16. marts: Kulturministeren henvender sig til bestyrelsesformanden for at få bestyrelsesformanden til at gøre noget, og bestyrelsesformanden gav mig mailen for at påvirke min adfærd.
Det er da et forsøg på pression.
Det her handler jo om, hvad ministre har lov til, og det er vel noget, statsministeren trods alt har et ansvar for.
Så jeg vil godt have statsministeren til at svare på følgende: Har kulturministeren fremover med de her erfaringer i bagagen lov til at rette henvendelse til bestyrelsesformændene for statslige kulturinstitutioner og give dem skideballer over de måder, de tilrettelægger det faglige indhold af deres virksomhed på?
Har kulturministeren lov til det fremover?
Det synes jeg da statsministeren kunne give et klart svar på.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Som jeg sagde før, har jeg fuld tillid til, at kulturministeren kan varetage sine opgaver, herunder dialogen med bestyrelsesformændene, på en både fornuftig og ordentlig og respektabel måde.
Og hvordan det foregår, og hvilken dialog der i øvrigt finder sted der, er altså simpelt hen ikke noget, jeg blander mig i.
Rasmus Prehn (S), 2007-03-28:
Det er jo ikke lykkedes os at få statsministeren til at definere, hvad statsministeren opfatter som pression, men vi kan i hvert fald forstå, at statsministeren ikke opfatter det som pression, når kulturministeren ringer op og giver en skideballe.
Vi kan også forstå, at statsministeren ikke opfatter det som pression, når der på en e-mail bliver sendt et referat fra et regeringsmøde, hvor der direkte bliver truet med privatisering.
Vi kan også forstå på statsministeren, at han ikke opfatter det som pression, når der i et referat fra et regeringsmøde bliver lagt pres på enkeltpersoner, herunder Lisbeth Knudsen og Ole Sippel.
Det er ikke pression.
Men så er det, jeg vil spørge: Er det så sådan, at vi i stedet for skal opfatte det som det, regeringen selv kalder kulturkamp?
Hvis ikke det er pression, er det så regeringens kulturkamp, der her er tale om?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jeg skal sandelig love for, at vi kommer højere og højere op i luftlagene – nu også til kulturkamp.
Jeg skal blot fastslå, at det, jeg sagde i sidste uge, mener jeg også i denne uge, nemlig at man selvfølgelig ikke refererer fra ministermøder.
Så vil jeg altså bare gentage, når nu også hr. Rasmus Prehn bliver ved med at køre rundt i, at der skulle være tale om pression, at der jo altså helt åbenbart ikke er nogen af dem, der har modtaget den mail i sin tid, der har opfattet det som pression.
Hvordan kan man ellers forklare, at den daværende generaldirektør, Christian Nissen, bare lægger mailen til side, lægger den ned i skuffen og ikke reagerer på den, men trækker den frem nu her 4 år senere?
Det tyder da ikke på, at han har opfattet det som særlig alvorligt på det tidspunkt.
Rasmus Prehn (S), 2007-03-28:
Til det konkrete om, hvorfor generaldirektøren har gemt sin e-mail, vil jeg sige, at han jo netop siger, at han var bange for at blive fyret, hvis han havde lagt den frem noget før.
Så det er jo altså et udtryk for, at der er en mand, der virkelig har følt sig presset af regeringen og af regeringens kulturkamp.
Men det er jo ikke kun generaldirektøren, der har givet udtryk for det her.
Det er jo også statsretseksperter, mediejurister og andre, der giver udtryk for, at de opfatter det her som pression.
Men vi kan så forstå, at statsministeren ikke opfatter det som pression.
Er det et udtryk for regeringens kulturkamp, at man ringer folk op og giver dem en skideballe, at man sender en e-mail med referat fra et regeringsmøde, hvor man truer med at privatisere, og at man hænger navngivne journalister ud, Lisbeth Knudsen, Ole Sippel og andre?
Er det regeringens kulturkamp, når nu det ikke er pression?
Mogens Jensen (S), 2007-03-28:
Man skal ikke kun forholde sig til den mail.
Lad mig bare tage en anden, som blev sendt et år senere, i 2004.
Der gennemfører kulturministeren en telefonsamtale med DR’s bestyrelsesformand, hvorefter Jørgen Kleener sender en mail til Christian Nissen, hvor Kleener skriver: Jeg har lige modtaget en ordentlig skideballe fra chefen fra Kulturministeriet, altså kulturministeren.
Der ankes over, at DR Nyheder er systematiske i deres jagt på regeringen og negativ i deres omtale.
Der efterlyses en objektiv nyhedsformidling.
Jeg må spørge om dette.
Det er et andet eksempel ud af mange.
Men er statsministeren ikke enig i, at bestyrelsesformanden, der altså modtager telefonopringningen, siger, at han har fået en ordentlig skideballe over DR’s dækning, har fået lagt et pres på sig fra kulturministerens side, som vedkommende med det samme sender videre til den ansvarlige for DR’s programvirksomhed?
Den her sag og det her spørgsmål drejer sig jo om regeringens systematiske pression mod Dan marks Radio.
Og Christian Nissen siger i Politiken den 17. marts, at han opfattede kulturministerens mail som et led i et forsøg på at styre DR, og han siger det klokkeklart i programmet Mennesker og medier den 16. marts – jeg citerer: Kulturministeren henvender sig til bestyrelsesformanden for at få bestyrelsesformanden til at gøre noget.
Og bestyrelsesformanden gav mig mailen for at påvirke min adfærd.
Jeg vil gerne spørge statsministeren: Når modtageren betragter de her henvendelser som en pression, er der så ikke tale om pression?
Søren Pind (V), 2007-03-28:
Jeg kan godt dele hr. Holger K. Nielsens vrede over dele af udviklingen i det såkaldte russiske demokrati.
Jeg synes bestemt ikke, at det, der foregår i Rusland i øjeblikket, er et sindbillede på en demokratisk mønsterstat.
Hvad angår EU’s eller de enkelte landes måde at reagere på over for Rusland, tror jeg, man må sige, at den jo i høj grad bærer præg af enkeltstående situationer, der opstår.
F.eks. var der jo i hele diskussionen om gasleverancer til Europa ganske kraftige reaktioner.
Jeg personligt bryder mig aldrig om, at økonomiske interesser kommer før menneskerettighedsspørgsmål.
Men om det lige præcis er sådan, Europa gør, vil jeg nødig rode mig ud i en vurdering af.
Jeg vil bare sige, at jeg synes, at regeringen konsekvent har haft en klar linje i Tjetjeniensagen, og at den linje har været delt af et meget bredt flertal i det danske Folketing.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-28:
»Hvad kan statsministeren oplyse om sit syn på indholdet af Berlinerklæringen, der skal markere 50-året for samarbejdet i Europa?«
Jeg husker, fra da statsministeren var i Europaudvalget og fremlagde Berlinerklæringen inden topmødet i Berlin, at statsministeren klart sagde, at man ville gøre meget ud af også at få nogle af de kritiske bemærkninger til nogle af de udfordringer, som EU står over for, med i Berlinerklæringen.
Nu har vi så den endelige erklæring, som for mig at se mest af alt er et stort propagandaskrift for, hvor fantastisk EU er, og hvor tom og indholdsløs hele vores dagligdag ville være, hvis ikke vi havde EU.
Der er i hvert fald en vis uoverensstemmelse mellem den lidt kritiske tilgang, som statsministeren til min store fornøjelse havde, inden erklæringen blev skrevet, og så den måde, som erklæringen nu ser ud på.
Der vil jeg bare gerne høre, om ikke statsministeren vil kommentere det indhold i erklæringen på baggrund af det, som statsministeren sagde, inden han tog til Berlin.
Nu siger statsministeren, at erklæringen lever op til hans forventninger.
Jeg går ud fra, at det også er dækkende for det sidste afsnit i erklæringen, nemlig afsnittet om, at vi inden det kommende europaparlamentsvalg i 2009 altså skal have en ny traktat.
Der vil jeg som punkt 1 sige, at jeg er en smule forundret over, at statsministerens ikke inden topmødet kunne løfte sløret for, at det altså var tilfældet, at vi skal have en ny traktat inden den nu fastsatte dato, hvis det er sådan, at indholdet rent faktisk lever op til statsministerens forventninger.
Og punkt 2: Må vi så ikke høre, hvad det er for en traktat, statsministeren forestiller sig?
Vi har jo en forfatning, som af – for os at se – lykkelige årsager er forsvundet, er gået bort, fordi befolkningerne har sagt nej til den.
Hvad er det så, man forestiller sig man skal have af nye traktatændringer i den kommende tid?
Kunne statsministeren ikke løfte sløret for det?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Jeg må sige til hr. Morten Messerschmidt, at det ikke er nogen hemmelighed, at jeg hele tiden har arbejdet for, at vi skulle sikre, at en ny traktat kunne træde i kraft inden europaparlamentsvalget i juni 2009.
Jeg har oven i købet givet udtryk for det offentligt.
Så det må være, fordi hr. Morten Messerschmidt ikke har været opmærksom på, hvad jeg rent faktisk for ganske lang tid siden har meddelt offentligt, nemlig at det var det, den danske regering ville sigte efter.
Det håber jeg så vi kan træffe en beslutning om på topmødet i juni, men med hensyn til indholdet af den nye traktat er det alt for tidligt at sige noget bestemt om det.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-28:
Altså, når statsministeren i så lang tid, som han her giver udtryk for, har haft inde i sit hoved og åbenbart også sagt i medierne, at det var datoen for, hvornår man skulle ændre på traktaten, så må statsministeren da også have gjort sig nogle overvejelser om, hvad det er, den skal indeholde.
Der har jo været nogle for os at se frygtelige scenarier fremme i EU-forfatningen med en EUudenrigsminister, med en EU-præsident og med endnu flere magtområder overført til EU og EFDomstolen osv.
Og jeg kunne da godt tænke mig at vide, om statsministeren mener, at en række af de ting, der ligger i forfatningen, bare sådan skal fifles igennem, ved at man måske tager nogle småting ud, eller om det skal være et helt nyt dokument og der skal indkaldes til et helt nyt konvent.
Jeg har en forventning om, at en statsmand af statsministerens karakter naturligvis gør sig nogle overvejelser om sådan nogle ting, inden han kommer med en udmelding om, at vi i øvrigt skal have en ny traktat inden udgangen af 2009.
Så kunne statsministeren ikke løfte bare en lille smule af sløret for, hvad det er for nogle ændringer, der skal til?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Først kan jeg sige til hr. Morten Messerschmidt, at jeg bestemt ikke tror, det kommer på tale at indkalde til et nyt konvent.
Derimod er det min forventning, at der bliver en ny regeringskonference, som så efter vores opfattelse bør indkaldes til start i juli, altså under det portugisiske formandskab.
Hvis vore ønsker til en ambitiøs tidsplan bliver opfyldt, så bliver denne regeringskonference så også afsluttet under det portugisiske formandskab, dvs. senest i forbindelse med EU-topmødet i december i år.
Så jeg tror ikke, der bliver tale om et konvent – jeg tror, jeg næsten helt sikkert kan sige, at det bliver der ikke tale om – men derimod en regeringskonference.
Og regeringens udgangspunkt er det, som et meget bredt flertal her i Folketinget har sagt, nemlig at forfatningstraktaten er en god traktat, så det er vores udgangspunkt.
Men vi erkender jo også, at to befolkninger har stemt nej, så må vi erkende det, og det vil sige, at slutresultatet altså bliver noget andet end forfatningstraktaten.
Peter Skaarup (DF), 2007-03-28:
Jeg kan forstå på statsministeren, at Danmarks ønsker vel stort set er den forfatningstraktat, der ligger nu, altså det grundlag, som hollænderne og franskmændene sagde nej til ved deres folkeafstemninger, og som regeringen vil have til folkeafstemning i Danmark.
Men mit spørgsmål går på, hvis det sådan cirka er det grundlag, vi skal regne med kommer igennem med nogle ændringer, om regeringen så i god tid, inden forfatningen skal træde i kraft – hvis den bliver vedtaget i 2009 – vil holde en folkeafstemning, sådan at danskerne får mulighed for at give deres mening til kende; om vi synes, det er den rigtige forfatning, eller vi ikke synes, det er en god forfatning.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Det giver sig selv.
Og det er derfor, at jeg blot har sagt: Så længe vi ikke ved, hvad der kommer ud af det, træffer vi heller ikke nogen beslutning om, hvorvidt det skal være folkeafstemning eller ej.
Det ser vi på, når vi kender resultatet af forhandlingerne om en ny traktat.
Peter Skaarup (DF), 2007-03-28:
Jeg vil godt spørge statsministeren, om det ikke ville være god, demokratisk skik i Danmark, at vi under alle omstændigheder hører, hvad borgerne synes, uanset om der strengt juridisk taget er en suverænitetsafgivelse i henhold til grundloven, eller der ikke er.
Man har jo skabt en forventning ved at udskrive den folkeafstemning, der så ikke blev til noget, fordi hollænderne og franskmændene sagde nej.
Man har skabt en forventning om, at borgerne bliver hørt, og der er vel også en forventning om, at det, der kommer ud af regeringskonferencen under det portugisiske formandskab, er anselige ændringer i samarbejdet.
Det er vel derfor, man overhovedet ønsker at lave en forfatning.
Vil det så ikke være rimeligt på det grundlag, at man spørger borgerne?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-28:
Man kan godt nok sige, at hr. Mogens Jensen er meget ihærdig.
Vi var jo igennem det her ret grundigt i sidste uge.
Jeg må sige, at der faktisk ikke er noget som helst at føje til, hvad der blev sagt i sidste uge.
Jeg skal bare gentage, hvad jeg allerede sagde i sidste uge til hr. Mogens Jensen, oven i købet i flere omgange, nemlig at Christian Nissen til Politiken den 17. marts har sagt: Da jeg sad og skrev bogen i efteråret, hæftede jeg mig slet ikke ved mailen fra Brian Mikkelsen, og jeg opfattede den da slet ikke som en sensation.
Man må da også sige, at det, når sådan en mail har ligget i 4 år i skuffen hos Christian Nissen, uden at han tog aktion i den sag, så ikke tyder på, at den er blevet opfattet som noget væsentligt forsøg på pression i hvert fald.
Jeg afviser fuldstændig hr. Mogens Jensens påstande.
Hidtil har det været sådan, at der er blevet holdt folkeafstemning, når der var noget, der berørte grundlovens § 20.
Nicetraktaten, som ikke berørte grundlovens § 20, blev ratificeret ved be handling i Folketinget uden folkeafstemning, så der er et godt og klart eksempel på, at man godt kan gøre det.
Men jeg synes, det er for tidligt at tage den diskussion.
Regeringens holdning er, at det spørgsmål tager vi op, og det tager vi stilling til, når vi kender udfaldet af forhandlingerne om en ny traktat.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-03-28:
Jeg vil godt fortsætte lidt i forlængelse af det, som hr. Peter Skaarup siger.
For det er jo rigtigt nok, som statsministeren siger, at der er eksempler på, at man har gennemført traktater uden folkeafstemning, fordi man har vurderet, at de ikke var suverænitetsafgivende.
Men der er på den anden side også eksempler på, at man har holdt folkeafstemning om traktater, selv om der var fem sjettedeles flertal i Folketinget.
Derfor kan man jo sagtens holde folkeafstemninger, selv om man er uden for § 20.
Folketinget kan vedtage en traktat, der er suverænitetsafgivende, med fem sjettedeles flertal uden folkeafstemning, men der er altså historiske eksempler på, at man har holdt folkeafstemninger om traktater med et suverænitetsafgivende element, hvor der var mere end fem sjettedele af Folketingets medlemmer, der støttede traktaten.
Set i lyset af, at statsministeren faktisk havde dedikeret den 27. september 2005 til afstemning om den traktat, han stadig væk erklærer er en god traktat, ville det så ikke være fair, at man holdt en folkeafstemning om den kommende traktat, som vi godt nok ikke kender indholdet af, men som statsministeren medgiver skal skabes ud fra den forfatning, som statsministeren er tilhænger af?