Frank Aaen (EL), 2008-04-16:
I dag startede den største konflikt i 10 år - en konflikt, der har ændret dagligdagen for rigtig mange og er det dominerende samtaleemne ude i samfundet, ude i hjemmene foran fjernsynet, men bare ikke her i salen.
Ordførertale efter ordførertale har været renset for dette emne, og det er selvfølgelig, fordi nogle partier er løbet fra klokkeklare løfter om 5 mia. kr. ekstra til de lavtlønnede og de ulige lønnede fremsat før jul og glemt i dag, og fordi andre partier, nogle måske sammenfaldende, planlægger at gribe ind i den konflikt, der nu er i gang.
Hver gang, vi har taget spørgsmålet op, er det blevet afvist med ordene om, at Folketinget ikke skulle blande sig i det.
Det er et forvrøvlet argument.
Det er jo her i Folketinget i denne finanslov rammerne for kommunernes og regionernes økonomi fastlægges.
I dag kunne Folketinget vedtage at sætte 5 mia. kr. ekstra af; det kunne straks fra i dag løse konflikten til glæde for offentligt ansatte og til glæde for brugerne - de ældre, de syge og børnefamilierne.
Og det med ikke at ville gribe ind vil jo snart vise sig at være fuldstændig glemt.
Med en eller anden undskyldning vil man gribe ind.
Regeringspartierne og andre partier har jo nærmest i dag lovet, at de vil gribe ind.
Når jeg siger det, er det, fordi det trods en lang række spørgsmål ikke er lykkedes at få klare løfter om, at de ikke vil gribe ind.
Jeg kunne i den forbindelse, for det nåede jeg ikke i mine korte bemærkninger, godt tænke mig at vide, hvad Socialdemokratiets svar er på det spørgsmål: Vil man love Folketinget her i dag, at man ikke vil gribe ind i den konflikt, der er sat i gang?
Debatten har på den måde været dybt hyklerisk.
Man greb ind og griber ind, hver gang de økonomiske rammer for kommunerne og regionerne fastlægges; man greb ind, da man sagde: O.k., vi lover 5 mia. kr. - det blev så glemt; og man griber ind, fordi det ligger så tungt i luften, at der vil komme et indgreb i konflikten.
Vi i Enhedslisten støtter de strejkende alt det, vi kan: Vi har folk til stede rundtomkring, hvor vi er blevet bedt om at være; vi har et ændringsforslag, der vil give os mulighed for at rette op på de uretfærdige lønninger og sikre en løsning til gavn for brugerne inden for velfærd til fordel for de ansatte.
De er ikke bare ved at sikre sig en mere retfærdig løn - det tror jeg de vil få, og hvis ikke de får det i dag, så får de det inden alt for lang tid - men de har også sat den solidariske velfærd højt på dagsordenen med de aktiviteter, der har været over en længere periode.
Og de har på den måde også politisk været et alternativ og et stærkt korrektiv til den linje, Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti har stået for med udhulingen at den solidariske velfærd.
Så må jeg i den forbindelse sige, at det er beskæmmende, at andre faglige ledere undsiger strejken og siger, at de strejkende ikke må få noget ud af deres kamp.
Hvad tænker de på, de ledere og forbundsformænd?
Hvorfor har vi fagforeninger, og hvorfor har vi en konfliktret, hvis man ikke må have lov til at konflikte sig til et bedre resultat end det, arbejdsgiverne vil give?
Det giver da sig selv, at hele formålet med at have en fagforening og at have en konfliktret er, at man også kan få noget ud af det.
Jeg tror helt ærligt, at de ledere, vi f.eks. hørte i radioen i morges, trænger til at komme på et fagligt grundkursus.
Om Enhedslistens ændringsforslag, som tager fat i nogle af de vigtigste dårligdomme, der blevet skabt under VKO-regeringen - det gælder bl.a. uligheden, som er vokset år for år - vil jeg kort sige, at vi har et forslag om, at ingen skal leve for mindre end 13.500 kr. om måneden.
Det skal være mindstesatsen for pensionister, og det skal være en sats, der også fjerner alle de nedsatte kontanthjælpssatser.
For arbejdsløse i a-kasserne skal dagpengemaksimum op på 30.000 kr., så de 90 pct. erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, der jo i dag er reglen, hvis nogen skulle have glemt det, mere bliver reglen end den absolutte undtagelse, som det er i dag, hvor man får 50-60 pct. og nogle endda endnu mindre.
Så vil vi sikre, at alle pensioner og dagpenge følger lønudviklingen i samfundet, altså ikke noget fradrag, som det, vi ser i dag i form af den såkaldte satspulje, som er med til systematisk - og jo altså desværre med hele Folketinget bag på nær Enhedslisten - at udhule pensioner og dagpenge hvert eneste år.
Den omlægning, vi her foreslår - op med folkepensionen, op med kontanthjælpen, op med dagpengene - kommer selvfølgelig til at koste penge, og det er sådan set meningen med forslagene, men vi har også fundet en måde at finansiere det på, nemlig ved at fjerne fradragsretten for private pensionsindbetalinger.
Det er klart, at hvis man fjerner fradragsretten ved indbetalingen, skal udbetalingen, når den kommer, selvfølgelig være skattefri ligesom al anden opsparing.
Hvis man lavede sådan en ændring, ville man få en meget stor lighedsskabende effekt i samfundet og ikke mindst modvirke den ulighed, der er blandt folkepensionister, og som jo er ved at eksplodere, fordi privat opsparing er skattebegunstiget med et større og større beløb, jo mere man har råd til privat at spare op, og der er intet tilskud over skatten til dem, der ikke har råd.
Vi foreslår, som jeg nævnte før, at de, der tjener for lidt i den offentlige sektor - særlig kvindefagene, der har ulige løn - skal have i alt 11 mia. kr. til fordeling.
Det er 2.000 kr. om måneden i gennemsnit til de lavestlønnede fordelt sådan, at der er mest til dem, der har mindst, men dog på en sådan måde, at det naturligvis er op til overenskomstparterne selv at fordele beløbet.
Det skal vi ikke blande os i.
Der er 100.000 flere offentligt ansatte i vores ændringsforslag.
Og til dem, der siger: Hov, hov, hvad er det nu for noget?
skal jeg sige, at vi også har peget på, hvor vi mener det antal mennesker, som vi gerne vil have ansat i den offentlige sektor, skal komme fra.
På den måde kan vi nedbringe omfanget af stress og nedslidning og forbedre servicen inden for velfærden.
For at få de ting til at hænge sammen er der selvfølgelig også forslag om flere bevillinger til kommunerne og regionerne, og vi foreslår flere penge til uddannelserne.
Der ligger også implicit i vores forslag, selv om det selvfølgelig ikke er direkte udfoldet, et ønske om en ny sikkerhedspolitik.
Vi ønsker at bryde med de dyre militære investeringer, som er foretaget, og som man foreslår for at kunne lave nye angrebskrige som dem i Irak og Afghanistan.
Vi ønsker en drejning, hvor der er meget mere vægt på udvikling og en fredsbevarende indsats, herunder en større indsats i FN-regi, i stedet for at vi skal traske i hælene på George Bush og deltage i NATO-aktioner.
Vi ønsker mere udviklingsbistand - 1,5 pct. af BNI, som det var målet, før VKO-regeringen kom til.
Der er forslag om flere bevillinger til klimaet, og lad mig slutte af med at sige, at alle vores forslag naturligvis er fuldt finansierede.
Hvad angår den politiske udvikling i landet, synes vi, det er opmuntrende, at der er flere i opinionsmålingerne, der vil stemme til venstre.
Det begynder at ligne en mulighed for at skifte flertal i det danske Folketing.
Vi vil også sige, at oppositionen til regeringen bør have lidt mere kant, lidt mere venstreorienterede holdninger og vise en lidt mere klar forskel.
Jeg nævnte f.eks. tidligere i mit indlæg privatiseringen af DONG, som gør, at DONG - vores største energiselskab - fremover, hvis det sker, skal drives efter overskud og profit, i stedet for at blive drevet efter, hvad der er bedst for klimaet.
TV 2-privatiseringen står på dagsordenen, altså endnu en station, der alene skal styres af jagten på seere.
Det synes vi ikke demokratiet og folkeoplysningen har brug for; vi synes, det var bedre, at have to konkurrerende stationer, som altså har det, vi kalder public service, som deres vigtigste målsætning.
Jeg forstår ikke, at det nu skal være vigtigt at begynde at nævne noget om en sænkning af topskatten.
I en situation, hvor venstrefløjen har brug for at sige, at vi er imod den ulighed, som regeringen og Dansk Folkeparti skaber, skulle vi jo nok prøve at vælge nogle skatteforslag, der i højere grad peger på mere lighed, i stedet for et, som folk umiddelbart vil forbinde med mere ulighed.
Vi forstår heller ikke al den snak om, at vi skal have en stram økonomisk politik formuleret i så skarpe vendinger, at man jo her i Folketinget skændes om, hvem der er strammest, og at dele af oppositionen siger, at de skam vil føre en strammere økonomisk politik end regeringen.
Det synes vi også vi skulle prøve at lave om på.
Så med lidt mere kant og lidt mere entydig forskel på VKO og oppositionen er vi også sikre på, at vi kan vinde det kommende valg.