Lars-Emil Johansen (SIU), 2010-10-07:
Jeg skal undlade at kommentere det, som statsministeren sagde om Grønland i sin åbningstale.
For mig personligt ligner det næsten et tegn, at det første fund af olie i Grønland falder sammen med min sidste deltagelse i en åbningsdebat i dette Folketing.
For med en fremtidig olieudvinding i sigte er også Grønlands økonomiske uafhængighed med ét slag rykket fra de berømte ti fugle på taget og ned til den ene i hånden.
Dermed vil målet med mit politiske arbejde være nået.
For mig har alt mit politiske virke haft det klare mål at gøre mit land uafhængigt politisk, økonomisk og mentalt.
For mig har det mål aldrig handlet om at skabe modvilje mod Danmark, men om at sikre værdighed for Grønland.
Det har alene handlet om at finde vejen til det grønlandske folks frigørelse fra en historisk situation, der havde låst os fast som et mindreværdigt element i et andet lands system politisk, økonomisk og mentalt.
Frigørelse er den afgørende faktor for, at mit land, mit folk og min kultur igen kan rejse sig med egen værdighed i det globale fællesskab af frie folk.
Da jeg startede mit politiske virke, syntes den dag at være meget fjern.
På det tidspunkt havde Grønland end ikke opnået hjemmestyre og var blot en provins i det danske rige, en provins, der endog blev betragtet som tilbagestående og uoplyst i sammenligning med resten af riget, en provins, hvor alle beslutninger på trods af de såkaldte landsråd reelt blev truffet i København.
Med hjemmestyret blev den første trædesten lagt ud i den elv, vi grønlændere må passere, hvis vi skal over på selvstændighedens bred.
Med selvstyret blev den anden trædesten lagt ud i elven.
Med selvstyreloven blev det slået fast, at Grønlands beslutning om fuld selvstændighed fra nu af er Grønlands egen sag.
Danmark har endegyldigt sluppet hånd- og halsretten over vort land.
Vi fik med selvstyret nøglen til vort eget liv og vort lands fremtid leveret tilbage til os selv.
Det var en stor og yderst rosværdig gestus, at Danmark endegyldigt afviklede sin kolonimagtstatus over for Grønland på den måde.
Og det tjener dette Folketing, dette Folketings medlemmer, til den største ære, at de med et meget stort flertal stemte for selvstyret i Grønland.
Historien vil fastholde den beslutning som en af de klogeste politiske handlinger i det danske riges tid, fordi den binder mere sammen, end den splitter; fordi den sikrer en fortsat sund og livgivende grobund for den kærlighed, der findes mellem vores folk; fordi den afløser tvang med frivillighed.
Intet land er i dag uden forbindelser og samarbejdsrelationer til andre nationer, og det bliver Grønland heller ikke i fremtiden.
Alle frie lande er i dag bundet sammen med andre lande i unioner, via traktater og alliancer, handelsforbindelser, forsvarsaftaler, samarbejdsorganisationer og på mange andre måder.
Når det først sker, vil nedtrapningen af bloktilskuddet, som jeg betragter som noget af det vigtigste, der skal ske i fremtiden – langt om længe – begynde at tage form.
Nu er olien fundet, og ufattelige mængder af mineraler dukker op for tiden fra de grønlandske fjelde.
Det er, som om de blot har ventet på selvstyret, før de lod sig opdage for alvor.
Derfor er det også vigtigt, at Grønland og Danmark allerede nu begynder at overveje, hvilke relationer landene ønsker at have til hinanden den dag, Grønland bliver økonomisk uafhængig.
Jeg synes, at der ligger en utrolig vigtig opgave hos de nuværende politiske ledere i de to lande om at være forberedt på en situation, hvor Danmark ikke længere kan gå ud fra som givet, at den danske grundlov vil være egnet til at regulere forholdet mellem Grønland og Danmark.
De gode ligger i den materielle udvikling, de stærkt forbedrede boligforhold, skoler og uddannelsesinstitutioner, uddannelse, sundhedsvæsen og sygdomsbekæmpelse m.m. De dårlige sider ytrer sig som den menneskelige pris, det grønlandske folk har betalt for denne udvikling: identitetsproblemer, alkoholproblemer, hashmisbrug, kulturel selvmistillid, høje selvmordsrater og meget andet.
Derfor består den første del af den opgave, der vil være, i at tilvejebringe nye og ligeværdige relationer mellem Danmark og Grønland i fremtiden i en mental afkolonisering af det grønlandske folk.
Jeg vil derfor opfordre statsministeren til at tage initiativ til, at der nedsættes en paritetisk sammensat kommission bestående af grønlandske og danske forskere og andre vise personer, der skal belyse alle foreteelserne i vores hidtidige fælles historie.
Det er på tide, at vi tør erkende de menneskelige omkostninger ved vores fælles fortid.
Hvis ikke vi erkender disse problemer, vil vi aldrig blive i stand til at komme videre som ligeværdige parter på en anstændig måde.
Den anden og mere politisk betonede del af fremtidssikringen af vores fællesskab består i at udforme rammerne for de kommende samarbejdsrelationer mellem Danmark og Grønland.
Det er nye samarbejdsformer, som gerne skulle træde i kraft den dag, Grønland finder det rigtigst at udtræde af det hidtidige rigsfællesskab og skabe sin egen grundlov.
Jeg har siden Selvstyrekommissionens tid gentagne gange påpeget en internationalt kendt og anerkendt samarbejdsform mellem tidligere kolonimagter og deres tidligere kolonier som en arbejdsmodel herfor, nemlig den ordning, der i FN-terminologi er kendt som free association.
Min opfordring til statsministeren lyder derfor: Tag disse forslag op ved det næste rigsmøde.
Lad os sammen begynde at forberede fremtiden allerede nu.
Lad os være fremsynede nok til at sikre, at alle de gode sider af det historiske fællesskab, der er blevet vores to lande til del, ikke dør sammen med de dårlige.
Lad os foretage den sidste mentale afkolonisering sammen og sikre livsvilkårene for fremtidens kærlighed mellem vore frie folk.