Margrethe Vestager (RV), 2010-10-07:
I august 2008 var daværende statsminister Anders Fogh Rasmussen på forsiden af Dagbladet Børsen med en historisk fejlmelding: »Jeg tror ikke på recession«.
Recessionen blev til virkelighed trods regeringens besværgelser, og udtalelsen fra Fogh står som et monument over en regering, der alt, alt for sent opdagede krisen, som derfor ramte Danmark unødig hårdt.
Så meget desto mere bemærkelsesværdigt er det, at den nuværende statsminister nu går tilbage til en fuser, om man så må sige, og proklamerer, at krisen er slut.
Man kan selvfølgelig håbe, at statsministeren har ret.
Men præcis som man ikke kan tale sig fra en krise i første omgang, kan man heller ikke tale sig ud af krisen.
Jeg deler fuldt ud ønsket om at skabe fornyet optimisme i det danske samfund, men jeg vil gerne bruge lejligheden til indtrængende at opfordre regeringen til at skabe grobund for optimisme gennem handling og ikke gennem snak.
For der er ikke nogen, der reelt ved, om fremgangen er selvbærende, men alle ved til gengæld, at dansk økonomi er fundamentalt udfordret som sjældent før i de kommende år.
Før vi har truffet politiske beslutninger, der vender underskud til overskud på de offentlige budgetter, er der ikke grund til optimisme.
Før vi får truffet politiske beslutninger, der kan løfte os ud af den lavvækstfælde, som OECD placerer os i, kun overgået – eller vel nærmere undergået – af Japan, er der ikke grundlag for optimisme.
Rundtomkring i det danske samfund kigger man forundret på Christiansborg.
Aldrig har så mange erhvervsledere så skarpt og så berettiget kritiseret landets ledelse, endda under en borgerlig regering, for manglende evne og vilje til at træffe ansvarlige beslutninger, der kan rette op på en skrantede økonomi og skabe grundlag for bæredygtig vækst.
Borgerne følger med måben talkrigen mellem landets ledende politikere, mens deres kommunalpolitikere beslutter, at der skal flere børn på gul stue, skæres i timetallet i folkeskolen og skabes forringelser i omsorgen for plejekrævende ældre, udsatte grupper eller børn med særlige behov.
Jeg tror, at de forstår det så udmærket, når nationalbankdirektøren, de økonomiske vismænd, ja, selv formanden for Kommunernes Landsforening alle som én, siger, at det eneste, der kan holde os fra bundløs gæld og dramatiske nedskæringer i kernevelfærden, er reformer.
Nationalbankdirektøren var soleklar, sagde Venstres ordfører tidligere i dag.
Det er han også i vurderingen af efterlønnens snarlige afskaffelse.
Men hvor er Venstre?
Venstre er i gang med at skære i børn og unges muligheder på frie skoler, efterskoler, højskoler, på erhvervsskoler, gymnasier og produktionsskoler.
For Venstre har mistet modet, når det kommer til at investere i viden.
Det mest karakteristiske for regeringens politik er nedskæringer i uddannelse og forskning, nedskæringer i milliardklassen.
Det er et valg, det er en aktiv politisk prioritering, som VKO har foretaget.
Det er et klart valg, fordi der er andre muligheder.
Radikale Venstre har truffet et andet valg.
Vi har valgt reformvejen, for vi lytter – også til økonomer.
Og udsigten, så langt øjet rækker, er fortsat gældsætning, som betyder renteudgifter og afdrag, som overlades til børn og børnebørn.
Derfor har Radikale Venstre det mål, at statsgælden skal halveres i 2020, og derfor har vi lagt en plan.
Den plan inkluderer også vækst, for udsigten til vækst er lige så sørgelig som VKO’s gældsætning af Danmark.
Det mål, vi har sat, er at få væksten op, så den er mindst 1 procentpoint større end forventet.
Vi anviser også midler.
Lad mig blot nævne fire elementer: Gradvis afvikling af efterlønnen, samtidig med at der bliver taget ordentlig hånd om de mennesker, der er fysisk eller psykisk nedslidte; fastholdelse af dagpengereformen og nye muligheder for færdigheds- eller brancheskift for ledige med en håndholdt beskæftigelsesindsats; enkle og gode muligheder for at rekruttere i udlandet; og et fortsat arbejde med skatten for at få lavere skat på arbejde og højere skat på brug af ressourcer og forurening.
Det bringer orden i økonomien, så vi kan afvikle gæld.
Lad mig bare nævne fire elementer i en vækststrategi: Danmarks første egentlige innovationsstrategi; at vi bruger offentlig efterspørgsel og udbud på noget, der skaber innovation; at iværksætterskatten afskaffes; og at forskerskatten udvikles og ændres, så velkvalificerede udenlandske specialister bliver i stedet for at rejse væk.
Hvorfor er det så vigtigt?
Hvorfor al denne snak om økonomi, om gæld og vækst?
Er det ikke bare de kolde tal?
Når vi går så meget op i det, skyldes det den helt enkle grund, at orden i økonomien og vækst giver mulighed for at give mennesker muligheder.
Og velfærden er for øvrigt også med til at give vækstmuligheder, både økonomiske og menneskelige, f.eks. inden for psykiatrien.
Det er afgørende, at der er adgang til psykologhjælp, også hvis man er ældre end 37 år og lægen skønner det nødvendigt.
Det første store skridt er en fuldstændig ligestilling mellem psykisk sygdom og fysisk sygdom.
For den rigtig gode nyhed er jo, at megen psykisk sygdom kan behandles.
Derfor bør der også skabes gode muligheder for, at et ungt menneske får mulighed for at koncentrere sig om sin helbredelse og får økonomisk ro til det og dermed også forhåbentlig finder en vej tilbage til uddannelse og arbejde.
Det gør en forskel for mennesker.
Lærere gør en forskel for børn.
Når alt udenomsværket er skåret væk, er der én afgørende ting for, at børnene har en god skole at gå i, og det er lærerne.
Lærere skal undervise i fag, de selv er uddannet i.
Lærere skal have tid til undervisning i stedet for tid til bureaukrati.
Lærere skal have faglig ledelse, der kan skabe gode rammer for undervisningen, og selvfølgelig adgang til viden i form af fagkonsulenter, efteruddannelse og nationale videnscentre.
For vi tror også på lærerne.
Det gør vi også på dem på de frie skoler, efterskoler og højskoler, og vi kæmper imod de enorme besparelser, som regeringen har foreslået.
Jeg synes, at det ville være godt og klædeligt, hvis Folketinget kunne samle sig og lave en bred aftale for de frie skoler, som rækker flere år frem.
Så kan de koncentrere sig om at drive skole i stedet for at administrere årlige besparelser.
En samlet opposition har lagt »Klima-Danmark 2050« – en energivision – frem.
Vi er så klar til de forhandlinger, og det haster, både hvis Danmark skal give sit bidrag til at holde den globale opvarmning under 2 grader og sørge for vækst, innovation og job som følge af en klimastrategi.
Vi har en samlet plan, men selvfølgelig skal den brydes ned, så vi kan lægge en mere detaljeret plan frem til 2020, bl.a. med en national varmeplan, med masser af vindenergi og med biomasse som backup.
Vi synes også, at det er ærgerligt og samtidig underligt, at statsministeren ikke brugte ét ord på natur og miljø.
Med flere års forsinkelse har regeringen nu langt om længe udsendt udkast til de vandog naturplaner, som allerede i dag skulle have været i kommunerne, så de kunne komme videre.
Men desværre er det, der er sendt ud, nærmest kemisk renset for ambitioner om at forbedre levevilkårene for planter, fugle, fisk og dyr for at sikre den biodiversitet, vi jo har forpligtet os på i EU.
Det er ikke underligt at kommunerne igen og igen må efterlyse bedre retningslinjer og klare målsætninger.
Men måske er det, fordi det er så som så med regeringens respekt for det EU, som rummer så mange muligheder og så store løsninger på de problemer, Danmark har
Det Radikale Venstre står stadig væk fuldt og helt bag ønsket om et fuldt medlemskab for Danmark.
Til sidst vil jeg tillade mig at komme med en undskyldning.
Russiske Nina Akimova gjorde alt det, man kan forvente af en indvandrer, der er kommet til Danmark.
Hun fik praktikplads i VisitDenmark, statens egen turistfremmeorganisation.
Siden fik hun ansættelse i en privat turistfremmeorganisation.
Og hendes russiske baggrund har været udnyttet i forbindelse med at tiltrække både privat- og erhvervsturister fra en voksende russisk middelklasse.
Hun var en højt skattet medarbejder, der også udnyttede sine IT-kundskaber til at forny firmaets hjemmeside.
Det var en solstrålehistorie lige indtil for 14 dage siden, hvor hun som konsekvens af regeringens udlændingepolitik blev revet ud af sin virksomhed og sit liv som skatteyder i Danmark og smidt ud af landet.
Undskyld, Nina, det er ikke noget, jeg er stolt af.