Tom Behnke (KF), 2014-05-02:
Vi er fra Konservatives side enige i, at vi bør se på at skærpe straffen for overtrædelse af indrejseforbud, og derfor har vi også fremsat vores eget beslutningsforslag, som har fået nummeret B 109.
Grundet nogle forviklinger lykkedes det ikke at få det til behandling i dag samtidig med det her.
Det ville have været nemt og hensigtsmæssigt, for de to forslag minder meget om hinanden.
Jeg kommer tilbage til forskellene om lidt.
Jeg vil blot sige, at vores beslutningsforslag ikke er glemt, men det kan være, at man bruger den nye procedure med at have første behandling i udvalget, og så kan vi jo mødes ved andenbehandlingen.
Men den tid den glæde.
Når Konservative også fremsætter et forslag om at skærpe straffene for at overtræde et indrejseforbud, er det jo, fordi vi for det første mener, at det skal have en konsekvens, at man overtræder det.
Man er jo ikke et sekund i tvivl om, at man gør det.
Det er jo ikke sådan, at man myldrer rundt og så lige pludselig opdager, at hov, nu står man pludselig i Kolding.
Altså, det gør man jo ikke.
Det er en meget, meget bevidst handling at overtræde et indrejseforbud.
Det er ikke noget, man kommer til ved et uheld.
Derfor ved man godt, hvad det er, man gør, og derfor bør der selvfølgelig også være en konsekvens, som udmåles i lyset af, at det er en helt bevidst handling, man foretager sig.
Der er jo altså en mening med, at der udstedes et indrejseforbud, ellers skal man lade være med at lave det.
Hvis ikke man synes, det skal have nogen konsekvenser at overtræde et indrejseforbud, så lad være.
Det mener vi at det skal have.
Det andet er, at når man skærper straffen for overtrædelse af indrejseforbud, opnår man nemlig den situation, at straffen er så lang, at man selv efter de nuværende regler har mulighed for at sende de pågældende hjem til afsoning i eget hjemland.
Det har man sjældent – jeg tror endda aldrig – mulighed for med de straffe, der bliver givet i dag, for straffen ligger jo typisk på mellem 10 og 30 dages fængsel, og så er der altså ingen mulighed for at sende dem hjem.
Så de sidder i dag i danske fængsler og fylder op.
Hvis man lavede en strafskærpelse, havde man trods alt muligheden for at sende dem hjem til afsoning i eget hjemland.
Den anden side af det er, at det for mig at se – det er jo så også det, de selv giver udtryk for – faktisk er det eneste, de har respekt for, altså at ryge hjem til afsoning i eget hjemlands fængsler.
Det er virkelig noget, man har respekt for.
Det ville det være for os andre.
Jeg har også været rundt og besøge en lang række af Kriminalforsorgens institutioner i Danmark, og jeg skulle ikke have noget af at sidde der.
Men der er jo forskel på, hvad man kommer fra, og hvad man er vant til, og der er der altså nogle af dem her, der selv har givet udtryk for, at de faktisk synes, at det er et fantastisk højskoleophold at få lov til at sidde i et dansk fængsel.
Og det duer jo ikke.
Det betyder ikke, at vi skal ændre de danske fængselsforhold, for det mener jeg ikke.
Der er ingen grund til at kravle ned på andres niveau.
Men det, vi skal gøre, er at sørge for, at de kommer hjem og afsoner i eget hjemlands fængsler.
Dels fordi det er noget, de har respekt for, dels fordi det så er vedkommendes eget hjemland, der afholder udgiften til at finansiere, at de sidder i et fængsel.
Det synes jeg også lige skal med.
Vi har som sagt fremsat vores eget beslutningsforslag, B 109, der minder meget om det her.
Der er dog nogle afgørende forskelle, der gør, at vi ikke sådan helt er klar til at stemme for Dansk Folkepartis B 81, som vi behandler i dag.
Først har vi det kriterium og krav, at den skærpede straf skal være i forhold til de personer, der er udvist på grund af kriminalitet – altså at man har lavet kriminalitet i Danmark og er blevet udvist på det grundlag – og ikke i alle mulige andre tilfælde.
Det kan være, at man har overskredet fristen for, hvornår man skulle have været udrejst af landet osv.
Det har vi ikke med.
Så forudsætningen for, at man kommer ind under vores forslag, er altså, at man har begået kriminalitet i Danmark og er blevet udvist på det grundlag.
Det er så omfanget af, hvem det er, vi taler om.
Det andet, som vi har i vores forslag, er – der har vi så været lidt mere kontante end Dansk Folkeparti – at det er vores opfattelse, at den her straf skal man have allerede første gang, man overtræder et indrejseforbud.
Der er sådan set ingen grund til at vente til andengangstilfælde.
Men det, vi også har – og her kommer der så en anden principiel forskel på Dansk Folkepartis tilgang til det og så Konservatives tilgang til det – er, at vi ikke ønsker, at der skal være en minimumsstraf.
For der kan være situationer, hvor der kan være nogle formildende omstændigheder eller lignende, nogle særlige forhold, der gør, at det vil være helt uproportionalt, at man gør det.
Derfor har vi i vores beslutningsforslag skrevet, at vi er med på det med 1 års fængsel, men at det som udgangspunkt fastsættes til det.
Så har domstolene nemlig mulighed for at fravige det i helt særlige tilfælde.
Men altså, vi er enige i, at der er et problem med dem, som overtræder indrejseforbuddet.
Vi har en opfattelse af, at det ikke virker særlig afskrækkende, at man risikerer at komme til at sidde 10 dage i et dansk fængsel, når man overtræder et indrejseforbud.
Vi har en klar opfattelse af, at det vil have en præventiv effekt, hvis man skærpede det her.
Vi ved, at omrejsende kriminelle sidder og holder meget nøje øje med, hvor det kan betale sig at begå forbrydelsen henne, og at de rejser til de lande, hvor det kan betale sig.
Man rejser også til de lande, hvor man kan se, hvad konsekvensen er, og når man så kommer ind og skal afsone, ved man altså, hvad det er for nogle forhold, man afsoner under.
Derfor er der ingen tvivl om, at skærpede vi straffene, så man som udgangspunkt fik 1 års fængsel, så ville vi også efter de nugældende EU-regler kunne sende vedkommende hjem til afsoning i eget hjemland, og det er som sagt det eneste, de har respekt for, ikke mindst jævnfør deres egne udsagn.