runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Petersen (DF), 2010-04-08:
Det er ifølge finanslovaftalen og aftalen med regeringen og KL her fra 2010 meget præcist aftalt, hvordan sagsforløbet, hvordan serviceniveauet i alle tilfælde skal være.
Der ligger en helt klar aftale omkring de her ting, hvordan harmoniseringsreglerne skal være på det sociale område, hvordan visiteringskompetencen hos kommunen skal være, og at den skal være fremadrettet, som jeg har sagt, ifølge aftalen, som selvfølgelig er indgået med KL.
Så jeg må jo sige, at man har været inde over alle aspekter, selv finansieringsansvaret, retsstilling osv., klagemuligheder, alle de her ting, for lige netop at gøre det meget mere fleksibelt for den enkelte borger i dag.
Jeg er godt klar over, at forslaget er meget kompliceret og virkelig kræver en balancegang, når man læser det igennem og gennemgår akterne, men jeg vil sige, at det i bund og grund egentlig er meget enkelt, når man når ned i paragrafferne og kigger.
Derfor håber jeg også, at ministeren virkelig vil gøre noget for, at § 9 i serviceloven bliver udspecificeret.
Jeg kan sagtens gå ned i detaljer og forklare, hvordan reglerne er, men jeg vil ikke skabe mere forvirring omkring det, og jeg ved, at ministeren efterfølgende vil komme med forklaringerne.
Som jeg også præciserer, har vi i Dansk Folkeparti været meget opmærksom på, at det er den enkelte borger, der bliver taget hensyn til; at sagsbehandlingen er fremadrettet, og at den er visionær, samt at det er noget, der forbedrer området.
Når man snakker om at flytte imellem kommuner, er forslaget fleksibelt i forhold til de hensyn, der skal tages til enkelte borgere.
Så det kan være ordføreren fra SF nede i salen, som ikke har forstået forslaget.
Jeg kan så sige, at jeg har forstået det, på trods af at det er meget kompliceret.
Jeg vil sige det sådan, at jeg næppe tror, der er nogen kommuner eller regioner, der vælger ikke at inddrage den borger eller de pårørende i et sagsforløb.
Det vil være fuldstændig katastrofalt, hvis ikke de gør det.
Man bliver simpelt hen nødt til at tro på, at de følger de regler og spilleregler, der er opsat via lovgivningen, herunder serviceloven.
Det vil være helt utænkeligt at tænke tanken.
Jeg ved godt, der opstår situationer ude i vores samfund, hvor folk har en mulighed for at gå klagevejen, og den går jeg da stærkt ud fra ikke skulle være nødvendig at gå, fordi man lige netop her i forslaget har præciseret, at der er en fleksibilitet i forhold til at overtage de her ting.
Tina Petersen (DF), 2010-04-08:
Jeg vil lige hurtigt komme ind på lidt af hvert.
For mig lyder det, som om det, SF's ordfører siger, er, at det kommer helt bag på kommunerne, at der er en stigende tendens i tilgangen af handicappede.
Set med mine briller og med det indblik, jeg har i området, kommer det i hvert fald ikke bag på mig, at der igennem de sidste 15 år, ja, snart de sidste 20 år, har været en tendens til en kraftig stigning inden for det her område.
Samtidig vil jeg godt have en bekræftelse på, at det er korrekt, at den tendens har man kendt til ude i kommunerne.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-08:
Jeg tror ikke, at fru Tina Petersen er helt opmærksom på, at sådan som vi havde det tidligere, altså før kommunalreformen, var det et amt, der havde ansvaret, og der var flere borgere til at dele udgifterne.
I dag er det den enkelte kommune, der hæfter for udgifterne – ved op til en 800.000 kr. er der 25 pct.s statsrefusion, og er det over 1,5 mio. kr., er det 50 pct.s statsrefusion.
Der er forskel på disse beløb, der er forskel på antallet af skatteborgere, der kan finansiere det.
Københavns Kommune har rent faktisk analyseret, hvad det er, der er sket: Sundhedsvæsenet er blevet bedre, og det vil sige, at der er flere mennesker, der overlever trafikuheld.
Der er flere unge med handicap, der i dag ønsker at flytte hjemmefra.
Der er flere børn, der klarer fødslen.
Og så bliver mennesker med handicap rent faktisk også ældre.
Samlet set giver det en stigning.
Tina Petersen (DF), 2010-04-08:
Nu ved jeg ikke, om fru Anne Baastrup er klar over eller kan huske, at jeg faktisk var amtsrådsmedlem i sin tid og faktisk var en del af det her, så jeg husker tydeligt, at vi var opmærksomme på, at der var tendens til en stigning inden for området.
Problematikken er jo bare, at det ikke er fulgt med tiden; kommunerne har ikke været opmærksomme på de her ting.
Så leder det mig hen til det spørgsmål, fru Anne Baastrup stillede mig, da jeg var på talerstolen, og som vedrørte den her frygt i forbindelse med klageadgangen osv., angsten for, om det her nu bliver taget seriøst.
Jeg vil så spørge: Er der så ikke et eller andet sted en forglemmelse hos SF?
Er der ikke et eller andet, som SF i sin iver har glemt, eller som er svipset for SF?
Der er jo noget, der hedder retssikkerhedsloven.
Der er sandelig også noget, der hedder en forvaltningslov her i Danmark, hvor kommunerne skal overholde den servicelov og vejlede og forvalte, så borgeren bliver guidet igennem på den rigtige måde.
Har SF glemt det?
Anne Baastrup (SF), 2010-04-08:
Nu går vi i SF ind for afbureaukratisering.
Vi går ind for minimal administration, når det drejer sig om mennesker, der bare godt vil have et liv.
Vi går ind for, at mennesker har nogle grundlæggende rettigheder, som man ikke skal klage sig vej til at få.
Vi går ind for, at et menneske kender sin sagsbehandler så godt, at man bare kan tage telefonen og sige, at man har brug for en ny kørestol eller noget andet.
For de kender ikke hinanden.
Vi går ind for minimalt administrativt bøvl og besvær.
Det her lovforslag lægger op til megameget bureaukrati.
Vivi Kier (KF), 2010-04-08:
Det har været et stort ønske og er blevet en aftale i økonomiforhandlingerne med KL og regeringen … Ja, det kunne godt være jeg skulle starte på en anden måde, det lød helt fjollet.
Et stort ønske og en aftale i økonomiforhandlingerne med KL indfries med det her lovforslag, et forslag, der skal gøre den enkelte kommune til både handle- og betalingskommune med hensyn til ydelser efter serviceloven.
Det betyder, at kommunerne fortsat vil have indflydelse på såvel sagsforløbet som på serviceniveauet i de tilfælde, hvor man benytter sig af en anden kommunes tilbud.
Kommunerne har ønsket at have langt bedre mulighed for at have styr på sine udgifter, og det er i det lys, at vi skal se det her forslag.
Jeg har også læst høringssvarene, læst bekymringerne, og derfor glæder jeg mig meget over, at ministeren i bemærkningerne har tilkendegivet at ville følge virkningerne især for den enkelte borger, og at det vil medføre, at vi vil få en redegørelse.
Alt i alt har det været et stort ønske fra kommunerne, og det ønske imødekommer vi, og vi kan tilslutte os forslaget.
Tina Petersen (DF), 2010-04-08:
Jeg kan godt se, jeg skulle have brugt tiden på at læse hele min tale op.
Men det er jo sådan, at en ny opholdskommune har en ret til en mellemkommunes refusion fra den tidligere opholdskommune af udgifter til visse sociale og beskæftigelsesmæssige ydelser osv. osv., og sådan kan man blive ved.
Som jeg har nævnt tidligere, har man ifølge serviceloven til hver en tid ret til at klage, altså til at gå den klagevej, der er.
Og jeg vil så også sige, at der i forslaget er åbnet op for den fleksibilitet, at man ikke nødvendigvis skal, for i særlige tilfælde kan man stadig væk imellem kommunerne samarbejde om det her.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-08:
Jeg kan forstå, at fru Tina Petersen skrottede sin tale, fordi de spørgsmål, der kom, ikke sådan lige svarede til det, fru Tina Petersen havde forstået ud fra lovforslaget.
Skal jeg så forstå det sådan, at fru Tina Petersen mener, at det her lovforslag giver en høj grad af medindflydelse for det enkelte menneske med handicap?
At fru Tina Petersen er ligeglad med, at det enkelte menneske med handicap ikke har valgret i den oprindelige kommune?
At fru Tina Petersen er ligeglad med, at der godt kan være op til flere hundrede kilometer til ens sagsbehandler?
Var det sådan, jeg skulle forstå det?
Tina Petersen (DF), 2010-04-08:
Jeg vil starte lidt baglæns og sige, at vi ønsker at stille nogle ekstra og yderligere spørgsmål til det her forslag.
Det er ikke, fordi vi er kritiske, men fordi vi synes, at der lige er nogle ting, der mangler at komme på plads.
Ellers går lovforslaget her i sin enkelhed ud på at gøre reglerne nemmere og mere overskuelige for borgerne, som ansøger om støtte til køb af bil.
Der blev den 25. april 2007 lavet en omlægning af bilbeskatningen for at mindske CO2-udledningen m.v. Da blev det besluttet at foretage en analyse af støttemulighederne ved køb af handicapbil.
Man nedsætter en arbejdsgruppe – det er i et samarbejde mellem regeringen og Dansk Folkeparti – som skal foretage en kortlægning af, hvordan området ser ud, når vi taler om handicapbiler.
Man laver en rapport i arbejdsgruppen, og den hedder »Støtte til køb af handicapbiler« fra december 2009.
Den rapport indeholder nogle elementer, hvori der gøres opmærksom på, hvordan man kan udarbejde et forslag, som vil gøre det langt nemmere og mere retfærdigt for den enkelte ansøger, og også ting, der nu er i forbindelse med ansøgningen, vil blive forbedret.
En borger kan f.eks. foretage et merkøb og dermed købe en bil, som er dyrere.
Det kan være, på grund af at der er et behov, der er større end det, man er blevet anerkendt at skulle have hjælp til.
Det er der jo mange der gør.
Det er en lille ændring, og så ofrer man nogle ekstra midler.
Og det her merkøb gør jo så, at når man sælger bilen, får man ikke midlerne tilbage.
Borgerne får altså ikke de her økonomiske midler retur.
De går direkte til kommunekassen.
Der er jo egentlig det, forslaget her generelt drejer sig om, nemlig at den her merudgift gerne skulle gå tilbage til borgeren og ikke ryge i kommunekassen.
Det ses jo desværre, at når man sælger en bil, bliver den her bil faktisk solgt for mere end det, man lige umiddelbart regner med som brugtpris, hvad mange ikke tror.
De midler kunne borgeren jo bruge, ifald borgeren har ansøgt om at få et fornyet lån eller et fornyet tiltag til en ny handicapbil.
Det ser man jo ikke i dag.
I dag er det sådan, at borgeren så ikke får de her midler, men at de lander i kommunekassen, og borgeren må så starte helt forfra økonomisk.
Det er ikke retfærdigt.
Det forårsager faktisk, at der er nogle, der gældsætter sig meget og må hutle sig igennem efterfølgende.
Derfor mener vi helt klart, at de her forbedringer i det forslag, der ligger i dag, er med til ikke bare at gøre sagsbehandlingen mere effektiv.
Med stor glæde kan jeg sige, at det faktisk lykkedes at få sat fokus på borgeren, på brugeren, som man imødekommer.
Så alt i alt må jeg sige, at Dansk Folkeparti synes, det er et godt forslag.
Men vi ser positivt på det her og ser det absolut som et fremskridt, at man har sat fokus på borgeren, brugeren, og på de udgifter, der nu er.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-08:
For et par år siden fik vi en henvendelse fra en person fra Jylland – han hed Brock – og hans beskrivelse af sin mulighed for at få genbevilget en bil var hårrejsende.
Det tog 1 år at få en ny bil, på trods af at han havde præcis det samme handicap, som han altid havde haft.
På trods af at hans bil desværre var fuldstændig totalskadet på grund af andres fejl ved en trafikulykke,
tog det ham alligevel et helt år.
Den måde, det foregår på nu, er grotesk bureaukratisk, og det her forslag er bedre end ingenting – det skal ministeren have – men det kunne godt blive endnu bedre.
Og her synes jeg, at man skal prøve at gå nogle nye veje.
Jeg synes, det er fint med forsøg med delebiler, men dermed åbner ministeren jo så også op for mit forslag, nemlig at lave forsøg med et standardbeløb, således at mennesker med handicap kan melde ind, at de gerne vil være med i et forsøg, og at de påtager sig selv ansvaret.
Danske Handicaporganisationer har jo selv lagt op til, at det jo ikke er alle, der kan klare det, men det kunne måske være en måde, hvorpå vi på sigt kunne få langt, langt bedre regler.
Det undrer mig også, at man ikke giver det enkelte menneske med handicap en ret til en tro og love-erklæring, for hvis man skal have sig en ny elkørestol, som rask væk kan koste 200.000 kr., så er det en tro og love-erklæring, der danner baggrund for, at man kan få fornyet sin elkørestol.
Men hvis man skal have en bil, hvor man skal låne 75.000 kr., så skal man sikre, at kommunen ikke kommer til at give det her lån, medmindre der ligger en meget god beskrivelse af, at den pågældendes handicap er præcis, som det plejer at være.
Og det er i virkeligheden formynderi, der ligger bag.
Man tror ikke på, at folk selv kan overskue at finde ud af at købe den rigtige bil.
Jeg er meget glad for, at Venstres ordfører, som læste fru Marion Pedersens tale op, også påpegede, at man i Venstre er optaget af mulighederne for miljøvenlige biler.
Jeg vil selvfølgelig anbefale SF's folketingsgruppe at stemme for det her lovforslag, men jeg synes nu alligevel, at vi skal have afprøvet socialministerens og regeringspartiernes holdning til et ændringsforslag, der går på, at vi laver forsøg med, at folk kan få et standardbeløb.
Så positiv indstilling, men lad os nu prøve lidt mere.
Vivi Kier (KF), 2010-04-08:
Løbende har vi som politikere hørt om udfordringer i forbindelse med erhvervelse af en handicapbil.
Forslaget her er med forskellige elementer med til både at forenkle og forbedre reglerne for støtte til køb af bil.
Dermed slipper man for noget helt unødvendigt bureaukrati.
Det andet element, som jeg synes er rigtig godt i lovforslaget, er forsøgsordningen med delebiler.
Der er situationer, hvor handicappede ikke har et kørselsbehov, der modsvarer en bil hver eneste dag året rundt, og alligevel har også disse familier og disse mennesker et behov for at kunne benytte en handicapvenlig bil.
Dette ønske imødekommer vi nu med denne forsøgsordning, som jeg ser meget frem til.
Jeg har hørt andre ordførere være inde på, at man jo altid kan ønske sig endnu mere end det, der er.
Jeg er villig til at deltage i udvalgsbehandlingen og se på forskellige ønsker.
Jeg synes, at noget af det, som det også kunne være interessant at kigge på, er hele brugtbilsområdet, men alt i alt er det her et rigtig godt forslag, som vi fra konservativ side varmt kan støtte.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-08:
Noget af det, der præger lovforslaget og især bemærkningerne, er en fuldstændig ikketilstedeværelse af de mennesker, det handler om.
Så jeg vil spørge fru Sophie Løhde: Er fru Sophie Løhde enig i, at disse mennesker er fuldstændig ligegyldige og derfor heller ikke behøver at have valgret til den kommune, der har beslutningskompetencen til, hvilket serviceniveau de skal have?
Sophie Løhde (V), 2010-04-08:
Der er ikke nogen borgere her, der er ligegyldige, hverken for regeringen eller så sandelig for Kommunernes Landsforening, som jo i den grad må siges at være den forening i Danmark, der i dagligdagen repræsenterer borgerne, eftersom det er ude i kommunerne, man har den daglige kontakt.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-08:
Jeg fik ikke svar på mit spørgsmål.
Sophie Løhde (V), 2010-04-08:
Som jeg også understregede i min ordførertale, har flere forskellige modeller været undersøgt, for at man har kunnet finde ud af, hvad det er for en løsning, som bedst kan dels imødekomme det, som Kommunernes Landsforenings selv har efterspurgt – og dermed er det også sagt, at det her lovforslag også er fremsat efter ønske fra dem – dels tage højde for den enkelte borgers situation.
Men det ville så have en lang række andre stærkt negative konsekvenser, og det er jo derfor, man har søgt at tage højde for situationen og at finde de bedst mulige løsninger i en model.
Dermed ikke sagt, at en model er perfekt.
Orla Hav (S), 2010-04-08:
Det lovforslag, vi i dag behandler, har rødder i den økonomiaftale, der er indgået mellem regeringen og KL.
Indholdet heri er, at der skal være styr på udgifterne til mennesker med handicap inden for det specialiserede område.
Tankegangen er jo lige blevet illustreret: Den, der bestiller musikken, skal også være den, der betaler.
Det kan i mange situationer være et fornuftigt princip, men når det gælder denne gruppe af nogle af de svageste i vores samfund, er det en forenklet økonomisk tankegang, der ligger bag lovforslaget, og konsekvensen er, at hensynet til mennesker tilsidesættes.
Vi kunne have ønsket os, at regeringen havde vist vilje til at kulegrave denne ganske vanskelige problematik med et sagkyndigt udvalg.
Desværre må vi jo konstatere, at måden at håndtere det her på ligner noget af det, som der blev advaret kraftigt om i forbindelse med kommunalreformens gennemførelse, nemlig at det først og fremmest var en økonomistyringsreform og ikke en reform, der skulle sikre borgerne bedre service.
Regeringen har holdt mange fine taler om mennesket før systemet og betydningen af valgfrihed.
Det gælder blot ikke for den gruppe, der må betegnes som en af vores svageste grupper af borgere.
De bliver stavnsbundet og underlagt ønsket om økonomistyring.
Problemerne i kølvandet på lovforslaget vil være mange.
Nærhedsprincippet sættes over styr.
Det demokratiske problem, ved at de mennesker, som bliver underlagt de her beslutninger, end ikke har stemmeret i den kommune, der træffer beslutningerne, har været illustreret ved spørgsmålet til Venstres ordfører.
Det synes vi fra Socialdemokratiets side i hvert fald er dybt problematisk.
Der er en risiko for, at det giver øget bureaukratisering.
Borgerne skal forholde sig til to kommuner, handlekommunen i nogle situationer og betalingskommunen i andre situationer.
Hvad nu hvis borgeren har boet i mere end 20 år i en anden kommune langt væk?
Er det så ikke forkert, at borgeren stadig væk hører til den oprindelige kommune og dermed nærmest ikke er kendt i den anden kommune.
Det her princip gjorde man op med i 1980 med udlægningen af særforsorgen, og man fik lavet nogle ganske ordentlige regler for borgerne, men nu vender vi åbenbart tilbage til det tidligere.
Det er oven i købet sådan, at kommunen nu får ret til også uden samtykke fra borgeren at indhente de oplysninger, som kommunen vil bruge på feltet.
Der er ganske mange problemer i lovforslaget.
Hele lovforslaget kunne overflødiggøres, ved at der blev indført en form for reel refusion til kommunerne, hvis de samlede udgifter oversteg en vis størrelse, og ved at tage udgangspunkt i, at kommuner er troværdige, også når de handler på andres vegne.
Derudover kunne vi godt ønske os en evaluering af det, man har gang i, i forhold til det, der er sat i gang omkring virkningerne af indholdet af kommunalreformen – altså om det lever op til de intentioner.
Det her lovforslag viser i hvert fald, at det ikke trækker i den rigtige retning.
Vi kan ikke støtte forslaget i dets nuværende form, og vi vil forbeholde os retten til at afvente vores stillingtagen i den proces, der følger efter.
Anne Baastrup (SF), 2010-04-08:
Jeg vil godt have, at hr. Orla Hav, som jo er gammel amtsborgmester, lige giver sådan en beskrivelse af, hvad det er for noget administrativt bøvl og besvær, som kommunerne nu kaster sig ud i med den her nye ordning, således at de får det foldet ud.
Orla Hav (S), 2010-04-08:
Tidligere amtsborgmester, ikke gammel.
Jeg skal bare illustrere det ved at sige, at dengang ændringerne kom på hele særforsorgsområdet, blev der i Nordjyllands Amt bundet et sted mellem fem og seks medarbejdere, som skulle sidde og finde ud af, hvor de skulle sende regningerne hen som betaling for noget, der var foregået over ganske mange år.
Det er ganske kompliceret, og derfor burde man have nedsat et udvalg, som kunne have givet en smule rådgivning om det, i stedet for i en sen nattetime at tage en beslutning, som tager borgerne som gidsler.
Tina Petersen (DF), 2010-04-08:
Som vi allerede kan høre, virker forslaget meget kompliceret, og det vil jeg også sige at forslaget er.
Det er et meget indviklet område.
Bare de taler, der har været indtil nu, har gjort, at jeg faktisk har slettet det meste af min tale, så den bliver ganske kort.
For jeg er helt sikker på, at ministeren vil præcisere alle de her ting, som der er blevet stillet spørgsmål om, og så er det unødvendigt, at vi roder alt for meget rundt i forslaget, så folk bliver forvirrede.
Jeg vil kun sige, at det lovforslag, vi behandler, jo er en udmøntning af en aftale mellem regeringen, Dansk Folkeparti og KL om kommunernes økonomi for 2010 med hensyn til sammenhængen mellem visitationskompetencen og finansieringsansvaret på det specialiserede socialområde, hvor disse måtte være delt imellem handlekommunen og betalingskommunen.
Udgangspunktet er, at den kommune, der betaler, samtidig har visitationskompetencen, dvs. pligten til at yde hjælpen til den enkelte borger.
I Dansk Folkeparti er vi meget opmærksomme på – det er vi sådan set, uanset hvilket forslag der kommer fra regeringen – at sikre, at den enkelte borger får mest muligt ud af de forslag, der kommer, og indflydelse på sagsforløbet.
Vi mener, at dagligdagen ikke skal gøres mere besværlig, ved at man laver ændringer, men at man derimod skal give den enkelte borger mere indflydelse på sin sagsbehandling og på forløbet og dermed også give et bedre serviceniveau i alle tilfælde.
Det er jo ikke ukendt, at regeringen og Dansk Folkeparti via finansloven har indgået en klar aftale – som der direkte står – med afsæt i et ønske om en bedre harmonisering af reglerne på det sociale område og en bedre visitationskompetence hos kommunerne, som skal være fremadrettet, altså visionær.
Også ifølge aftalen, som er indgået med KL om finansieringsansvaret, skal retssikkerheden og reglerne for det personrettede tilsyn forbedres og gøres mere fleksible, end de er i dag.
Vi er simpelt hen nødt til at tro på, at det her meget komplicerede forslag, der foreligger i dag, er den rigtige vej.
Der er lavet aftaler med de kompetente folk, og dermed også KL, om, hvordan vi fremadrettet skal se på det område her.
Jeg er ikke i tvivl om, at ministeren tager det meget på sin kappe, når vi står og klapper og siger, at nu skal man huske borgeren, at vi skal være målrettede, at det er her, der skal sættes ind, så vi tilgodeser borgeren.
Vi har haft et forslag tidligere i dag, hvor det drejede sig om køb af biler, og der bliver borgerne også tilgodeset.
Der er dog et par enkelte spørgsmål vedrørende det forslag.
Dansk Folkeparti støtter selvfølgelig det forslag, der er fremsat, og kan ikke se den store problematik i de her ting, fordi man har sikret det så godt og på bedste vis.
Orla Hav (S), 2010-04-08:
Nu præciserede ordføreren jo i sin afslutning, at det var et stort ønske fra kommunerne.
Tæller det slet ikke hos Det Konservative Folkeparti, at der er nogle borgere, som i den her sammenhæng bliver ganske utrygge og får et ganske stort besvær med at få de rettigheder, som almindelige borgere har, med den måde, man har fået det her skruet sammen på?
Gør det overhovedet ikke indtryk på Det Konservative Folkepartis ordfører, at der er mennesker, som er afhængige af vores velfærdssystem, som har nogle basale behov, der skal tilgodeses, og som bliver kastet ud i en økonomistyringsmodel, hvor mennesker bliver skubbet fuldstændig til side?
Gør det slet ikke indtryk?
Vivi Kier (KF), 2010-04-08:
Det kan godt være, at jeg så skulle have udtrykt mig anderledes i min tale.
Jeg synes, at jeg netop prøvede at lægge vægt på, at jeg også kan dele bekymringerne i alle de mange høringssvar, der ligger, og derfor glæder det mig, at ministeren vil følge det her tæt, og at vi vil få en redegørelse om, hvordan det påvirker den enkelte borger.
Det sagde jeg, og jeg fik lige lyst til at gentage det.
Jo, det gør indtryk på mig.
Jeg står her som politiker, og jeg står her som socialordfører, og jeg må sige, at det altid er den enkelte borger, og hvad vi kan gøre, som er i fokus for mig.
Men samtidig står jeg da også ved, at jeg er en part, der indgår nogle aftaler, og her har der været et stærkt, stærkt ønske fra kommunerne.
Det har jeg så også lyttet til.
Jeg synes ikke, vi skal gøre borgerne mere utrygge.
Vi skal altid gøre dem mere trygge, og derfor kræver det jo et stort, stort oplysningsarbejde, og det har KL tilkendegivet i bemærkningerne at de vil udføre.