Karin Nødgaard (DF), 2014-04-11:
Et idealsamfund er nok svært at definere helt præcist, men der er for mig ikke tvivl om, at noget, der kan medvirke til, at et samfund nærmer sig den ideelle tilstand, vil være et samfund, hvor man trives og lever et liv, hvor man har mulighed for at udvikle sig og påvirke sin egen tilværelse, man lever i harmoni med sine nærmeste, og der er ikke tvivl om, man er holdt af – det gælder både for børn og for voksne.
Skal man tage virkeligheden anno 2014-briller på, er man nok tilbøjelig til at kunne konstatere, at sådan er forholdene ikke for alle – heller ikke i Danmark.
Vi har store udfordringer i forhold til de grupper, som har nogle andre og sværere livsvilkår, end de fleste af os andre har.
Her gælder det så om, at netop dem, der har overskuddet, kan være med til at gøre en forskel.
Det kan både være dem, der engagerer sig frivilligt, og det kan være myndigheder.
Det ene skal absolut ikke udelukke det andet.
Der hersker ikke tvivl om, at der i indsatsen for bedre vilkår for de udsatte borgere i vores samfund er en stor hjælp at hente via det frivillige arbejde, som en stor del af danskerne heldigvis engagerer sig i.
Men der er også områder, som det er vigtigt, at myndighederne påtager sig et ansvar for.
Det kan der være økonomiske årsager til, men så er der selvfølgelig også hensynet til den faglige indsigt, der er, når professionelle er involveret.
Danmark er et land, hvor vi trods velstand og velfærdsydelser har en gruppe borgere, der er udsatte.
Udsat kan man være på flere forskellige måder – det nævnes også i forslaget – og det mener jeg er vigtigt at holde øje med.
Det at være udsat er ikke ensbetydende med, at man er kriminel eller har en blakket fortid.
Den hjælp, som de forskellige kan have behov for, kan variere meget.
For som det på flere socialpolitiske områder ofte er fremme, er det netop en forebyggende, eller som lovforslaget lægger op til, en tidlig indsats, som kan være den positive medvirkende årsag til, at der foretages noget, som netop ikke forårsager større skade og gør, at et barn eller en ung eller hele familien smuldrer og ender i en uoverskuelig situation.
Når man befinder sig i en situation, som både for den enkelte og for hele familien synes uoverskuelig, er det vigtigt, at kommunen foretager sig noget aktivt og har lovhjemmel til det.
Det skal med dette forslag sikres, at bestemmelserne udvides, så der kommer eksempler på mulige forebyggende indsatser, kommunen kan sætte i værk, samt at der skabes en overensstemmelse mellem de forebyggende indsatser og de muligheder, kommunalbestyrelsen har for at yde økonomisk støtte.
Det har der åbenbart været usikkerhed om tidligere i forhold til reglerne, og derfor skal der selvfølgelig ske en præcisering, hvilket Dansk Folkeparti bakker op om.
For os har der altid været en stor interesse for at bakke det frivillige foreningsliv op.
Det, der i regi af foreninger tilbydes alle danskere, er forbundet med øget velvære og livskvalitet – ingen tvivl om det.
Det er ikke alle, der benytter sig deraf, og det kan der selvfølgelig være flere årsager til.
Men det må aldrig være således, at en begrundelse for, at man ikke kan være aktiv og have en fritidsaktivitet, er, at der ikke er økonomi til det.
Derfor finder Dansk Folkeparti det positivt, at der i det her forslag lægges op til, at kommunerne kan yde støtte til fritidsaktiviteter, både rådgivningsmæssigt, men også økonomisk.
Så vil jeg selvfølgelig gerne have, at vi får indskærpet over for kommunerne, at det er vigtigt, at der fastsættes kriterier for tildeling af en sådan økonomisk støtte, som der er nævnt i lovforslaget.
Det er vigtigt, at man får defineret målgruppen for støtten i den enkelte kommune, og at det er de reelt mest trængende, som så også modtager den.
Med vedtagelsen af det her forslag er man måske ikke helt nået i mål.
Men for Dansk Folkeparti er det vigtigt, at der fortsat er fokus på, hvorledes man forhindrer og forebygger skaden, inden den bliver for stor, og vi synes i hvert fald, at det her forslag er et skridt i den rigtige retning.