runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vivi Kier (KF), 2010-05-28:
Jeg synes, det er rigtig trist, at fru Lise von Seelen står på talerstolen nu og siger, at hun synes, at det drejer sig om, at der er nogle, der ikke vil give nogle andre en sejr.
Jeg synes, det er rigtig ærgerligt, for jeg har også siddet og fulgt debatten og hørt alle indlæggene, og jeg oplever egentlig, at der meget er en fælles vilje til og forståelse for, at dem, vi egentlig gerne vil give en sejr, er de udsatte børn.
Når jeg så læser beslutningsforslaget her, er jeg nødt til at sige, at overskriften omtaler en ny refusionsmodel.
Der står endvidere, at der er tegn på, at økonomien prioriteres højere end barnets tarv, at der skal udarbejdes forslag, der kan sikre økonomiske hensyn, at der skal ses på styringsredskaber for en ny refusionsmodel, og at der tales om anbringelse med betydelige omkostninger.
Jamen det her handler jo kun om økonomi.
Det handler jo overhovedet ikke om det, som fru Lise von Seelen egentlig står og lægger vægt på.
Lise von Seelen (S), 2010-05-28:
Jeg opfatter det lige præcis sådan, at det er vores ansvar at sikre rammerne for, at de gode tilbud kan udvikles.
Det er det ansvar, vi skal tage på os, og det er der, vi skal forholde os til, om vores værktøjskasse er fuldstændig, om den blev gjort fuldstændig den dag, kommunalreformen trådte i kraft.
Men jeg tror, at man skal passe på, at man ikke gør det her til en diskussion mellem, om vi har skabt de rigtige rammer for, at det her område kan udvikle sig, og så hvordan tilbuddene ser ud derude.
René Christensen (DF), 2010-05-28:
Jeg håber jo meget, at vi i fremtiden får en tilbudsportal, som faktisk virker, og at de virksomhedsplaner, der står der, faktisk også er det, som opholdsstederne kan tilbyde, sådan at kommunerne reelt kan gå ud og vælge, hvad det er, det drejer sig om.
Når vi også i forhold til § 50-undersøgelserne gerne skulle have nedbragt antallet af sager, får den enkelte sagsbehandler jo også nogle bedre arbejdsvilkår.
For det er rigtigt, at der i dag er mange sagsbehandlere, som faktisk er utrolig pressede i deres arbejde, det anerkender vi også.
Så har vi jo masser af SFI-rapporter.
Her har jeg en, der handler om anbragte børns skolegang.
Så jeg vil sige, at punkt 1 da er at have nogle ordentlige tilbud, vi kan anbringe de her børn i.
Jeg er sikker på, at når vi gør det, vil vi også opleve, at vi faktisk slår to fluer med et smæk.
Vi får en bedre kvalitet, og vi får også nogle bedre tilbud, vi får ikke alle de her sammenbrud, så de her børn bliver dårligere og dårligere i forhold til deres situation, så de skal have dyrere og dyrere tilbud.
Jeg tror faktisk, at vi er på rette vej.
Lise von Seelen (S), 2010-05-28:
Men jeg opfatter faktisk ikke, at der er nogen konflikt imellem det, ordføreren siger, og det, forslaget her går på.
For selvfølgelig er det vigtigt at have fokus på kvaliteten, men det er også vigtigt at have fokus på, hvordan man skaffer den gode kvalitet, hvordan man bedst muligt fremmer vilkårene for, at de tilbud, vi har at vælge imellem, de tilbud, kommunerne har at vælge imellem, har en høj kvalitet.
Det er jo lige præcis det samspil, vi ikke skal undervurdere at vi har en rolle at spille i forhold til.
For det nytter ikke noget, at kommunerne ikke har tilbud af god kvalitet at vælge til den unge pige, som vi har hørt om tidligere i dag.
René Christensen (DF), 2010-05-28:
Hvis det endelig skulle være noget med at få ret, så er det her forslag jo fremsat 1½ eller 2 år for tidligt.
Jeg mener faktisk, at Barnets Reform indeholder mange elementer.
Det håber jeg også at Socialdemokratiet mener.
Det gør også, at størrelsen af bunkerne er faldet.
Vi skulle meget, meget gerne få en højere kvalitet i de tilbud, der er til børnene.
Det er altså sådan, at når man har så mange skift som nu i den her omtalte sag om Lajla, som jeg havde med – seks skift – så koster det utrolig mange penge.
Det koster også mange ressourcer ude i kommunerne.
Der er heller ingen tvivl om, at der har været en stigning.
Det anerkender vi fuldt ud.
Men det er et spørgsmål om, hvorvidt den stigning, der har været i udgifterne, har været lig med, at der også har været en god kvalitet og nogle gode tilbud til de her børn.
Hvis man kigger på antallet af hoveder, altså antallet af børn og unge, der er blevet anbragt, så stemmer det slet ikke overens med det høje udgiftsniveau, der har været.
Den er ikke engang godkendt endnu.
Og så kunne vi sige: Når der er gået 1 år eller mere, hvor man kan se, at man ikke har fået de gevinster ud af Barnets Reform – altså både en kvalitet og en bedre sagsbehandling – så kunne vi kigge på nogle andre modeller.
Det kunne man godt anerkende.
Bente Dahl (RV), 2010-05-28:
Da den radikale ordfører ikke kan være til stede i dag, skal jeg fremføre den radikale stillingtagen.
Der bruges rigtig mange midler for at leve op til kravene om at tage hånd om de børn og unge, som udsættes for forskellige former for svigt.
Det er en opgave, som et demokratisk og humanistisk samfund skal løfte.
Det har været godtgjort mange gange, at de 12-17-årige anbringes langt hyppigere end yngre børn.
Derfor vedtog Folketinget en anbringelsesreform for en del år siden.
Der skal nu satses på en tidligere indsats, en egentlig forebyggelse.
Der bruges 9 mia. kr. til anbringelse af børn, og der bruges i alt 14 mia. kr. til den samlede indsats for børn og unge.
Derfor er det nærliggende at overveje, om økonomien er skruet sådan sammen, at kommunerne udskyder de udgiftskrævende indsatser, og at der derfor sættes for sent ind.
Ankestyrelsens tal viser desuden, at der i årenes sidste kvartaler er de færreste anbringelser.
Det peger også på en uhensigtsmæssig økonomisk tænkning.
Disse forhold rejste oppositionen under forhandlingerne om Barnets Reform, men ønsket om at drøfte forskellige økonomiske modeller blev afvist.
Her foreslår vi, at der nedsættes et udvalg, der skal belyse hele området og udviklingen i de økonomiske mekanismer og incitamenter og om muligt fremsætte forslag til ændringer, der kan bidrage til, at det aldrig er økonomiske begrundelser, der direkte eller indirekte afgør, om en kommune hurtigt og effektivt og effektfuldt drager omsorg for børn, der er udsat for overgreb, og som svigtes af de voksne i deres omgivelser.
Det koster jo ikke så meget at få belyst de gældende mekanismer og incitamenter, og hvis der ikke kan skaffes flertal for det forslag, så har VKO et forklaringsproblem.
Troels Christensen (V), 2010-05-28:
Da Venstres ordfører ikke kan være til stede, skal jeg læse denne ordførertale op: I Venstre er indsatsen og arbejdet med at sikre ordentlige forhold og gode opvækstbetingelser for udsatte børn og unge en mærkesag.
Arbejdet med at sikre indsatsen for de børn og unge, der ikke vokser op i trygge og stabile miljøer, skal have den allerhøjeste prioritet i landets kommuner, og vi som lovgivere skal også sikre, at lovgivningsrammerne altid sætter barnets tarv i centrum.
Det er præcis også det, regeringen sikrer.
Lovgivningen i Danmark er meget klar på det her område.
Der må aldrig tages usaglige økonomiske hensyn, når der skal træffes valg om foranstaltninger, og barnets tarv skal altid være omdrejningspunktet for de initiativer, der tages på anbringelsesområdet såvel som på forebyggelsesområdet. Sidste år fremlagde regeringen et stort nyt initiativ, Barnets Reform, som et bredt flertal af Folketingets partier også netop har bakket op om.
Barnets Reform har jo sat markant fokus på forebyggelse, børns mistrivsel og sikring af den tidlige indsats, så det sikres, at udsatte børn og unge langt tidligere tilbydes den hjælp, de har behov for.
Det er heller ikke noget nyt, at oppositionen ønsker en refusionsmodel, hvor staten og ikke kommunerne skal betale regningen for indsatserne.
Derfor står vi også her i dag for at behandle et beslutningsforslag, hvis omdrejningspunkt er, at der skal nedsættes et udvalg, der skal se på en ny refusionsmodel på området for udsatte børn og unge.
Allerede som en del af kommunalreformen blev der skabt en refusionsmodel, som betyder, at kerneopgaven er kommunal, men at der i forbindelse med dyre enkeltsager også forekommer markant statslig refusion.
I Venstre mener vi, at det er vigtigt, at vi har en model, som sikrer, at incitamentet til at forebygge og sikre en tidlig indsats over for udsatte børn og unge er til stede.
Det må aldrig være sådan, at den forebyggende indsats ikke kan betale sig, fordi man ved, at staten, hvis man lader stå til i kommunen, så betaler regningen i stedet for.
I Venstre erkender vi, at der har været en række styringsproblemer, og vi har også set, at udgifterne på anbringelsesområdet er vokset markant gennem de foregående år.
Derfor er der også rigtig god grund til at følge området rigtig tæt, og det var netop det, som KL og regeringen allerede sidste forår aftalte.
Der er det seneste år blevet arbejdet med at analysere området, hvad angår økonomien, refusionen og en række andre elementer.
Resultatet af dette arbejde indgår nu i kommuneforhandlingerne, og derfor mener vi fra Venstres side heller ikke, at der på nuværende tidspunkt er behov for endnu et udvalgsarbejde.
Vi afventer kommuneforhandlingerne og resultatet af de undersøgelser af området, der er lavet gennem det seneste år.
Bente Dahl (RV), 2010-05-28:
Nu har Det Konservative Folkeparti og det andet regeringsparti og støttepartiet talt om, at der er behov, og at det er vældig godt med en national strategi, men så begriber jeg ikke, hvorfor regeringen og Dansk Folkeparti ikke kan støtte det forslag, der foreligger her.
Det er også en yderligere styrkelse af det at få en national strategi – man kalder det charter, men det er et spørgsmål om ord; det kan være handlingsplan, det kan være strategi – sådan at vi sammen kan få skabt forudsætningerne for, at lokale initiativer kan blomstre, altså en national handlingsplan, en national strategi som forudsætning for, at det lokale kan blomstre.
Er ordføreren enig med mig i, at det er nødvendigt med en national strategi for at få skabt forudsætningerne for, at de lokale foreninger kan få optimale vilkår?
Vivi Kier (KF), 2010-05-28:
Frivilligt arbejde er stort, bredt og omfattende.
Det er jeg helt med på.
Jeg er også en del af den frivillige verden og har lavet frivilligt socialt arbejde i mange år, og jeg har også lavet andet frivilligt arbejde, som ikke var socialt arbejde.
Når jeg snakkede noget om, at vi ikke måtte binde, er det nok ud fra den holdning, jeg har til hele den frivillige verden.
Jeg vil gøre opmærksom på, at det skal vi huske på.
Jeg er enig i, at det, vi skal, er at styrke hele den frivillige verden, og det var også det, jeg opfattede ministeren sagde, nemlig at den nationale strategi, der vil komme, vil styrke hele det her samarbejde.
Jeg forventer da helt klart, at vi som ordførere vil blive inddraget i det arbejde.
Bente Dahl (RV), 2010-05-28:
Tak for det.
Den konservative ordfører siger, at vi ikke må binde det frivillige arbejde på hænder og fødder.
Det er der sandelig heller ikke nogen, der har intentioner om at gøre – og slet ikke Det Radikale Venstre.
Tværtimod har det her forslag, vi behandler i dag, en intention om at styrke området, styrke forudsætningerne for, at de frivillige kan få bedre forudsætninger, så det arbejde, der bliver lavet så fantastisk derude af de frivillige, bliver fremmet.
Ordføreren nævner næsten udelukkende socialt frivilligt arbejde.
Jeg vil høre, om ordføreren også mener, det er mere omfattende end som så, og i så fald, hvilke områder det omfatter ud over det sociale.
Anne Baastrup (SF), 2010-05-28:
»Mere samfund, mindre stat – 2+2=5«.
Det kunne i virkeligheden være overskriften på det her.
Jeg synes, det er meget trist, at den til enhver tid siddende minister i den her regering tilsyneladende altid skal være negativ over for oppositionens forslag.
Det, Det Radikale Venstre nu har sat på dagsordenen, synes jeg vi skal være glade for.
I de her bemærkninger, som tilsyneladende er helt forfærdelige, anvender man ganske vist begrebet charter i stedet for strategi, men jeg synes, socialministeren skulle prøve at genlæse ånden i forslaget og forholde sig til ånden i forslaget, og lad os så i fællesskab få udviklet det civile samfund.
Vi har jo alle sammen en viden om, at hvis vores velfærdssamfund skal fungere og skal kunne overleve forskellige typer kriser, er det vigtigt, at den enkelte borger har retten og oplever pligten til at deltage i det civile samfund.
Hvad er så det civile samfund?
Det er kun fantasien, der sætter grænserne.
Lad mig nævne et par eksempler.
Natteravnene er en kæmpe organisation, som forældre aktivt selv tilvælger at blive medlem af, og de går torsdag nat, fredag nat, lørdag nat, hvornår det nu er nødvendigt, og passer på de unge i byen.
Vi har besøgsvenner, der tager ud og besøger gamle damer, som sidder alene i en lejlighed, efter at manden er død, og drikker kaffe og hygger.
Vi har folk, der aktivt søger at få fat i de indsatte i fængslerne for at lære dem at læse, skrive og regne, så de lader være med at begå ny kriminalitet.
Der er så mange gode elementer i den danske befolkning, som aktivt gerne vil deltage i udviklingen af velfærdssamfundet – og jeg understreger ordet samfundet.
Det er ikke staten, der skal stå for det her.
Så kan man diskutere, hvor faste rammerne skal være, men helt ærligt, lad os i stedet prøve at tale sammen i stedet for at gå efter den splittelsesterminologi, som ministeren jo lagde op til, og som de andre ordførere loyalt fulgte op.
Hverken Venstre eller Dansk Folkeparti kan jo seriøst gå imod, at vi udvikler det frivillige arbejde.
Så vi siger: Mere samfund, mindre stat.
Lad os bare på det her område få det samarbejdende folkestyre, for det savner vi undertiden.
Vi støtter efter omstændighederne forslaget.
Nu kommer det aldrig til afstemning, men vi – og jeg håber inderligt, det bliver hele Uddannelsesudvalget – laver i fællesskab en beretning, som gør, at alle kan flytte sig, herunder også socialministeren.
René Christensen (DF), 2010-05-28:
Det Radikale Venstre foreslår, at regeringen fremsætter lovforslag om rammerne for et nationalt charter for samarbejdet mellem civilsamfundet, den offentlige sektor og det private erhvervsliv.
Det har til hensigt at styrke samspillet mellem det frivillige foreningsliv, kommunerne og erhvervslivet.
Der må vi som udgangspunkt sige, at det er et positivt forslag.
Vi i Dansk Folkeparti er, som jeg faktisk forventer alle her i salen er, tilhængere af det frivillige arbejde.
Vi er jo i Danmark beriget med rigtig mange foreninger og frivillige organisationer.
Ligeledes er jeg faktisk meget overbevist om, at særlig kommunerne er meget opmærksomme på, at det faktisk er ret store opgaver, de frivillige løfter.
Hvis vi skulle ud at kapitalisere det her arbejde, er jeg faktisk overbevist om, at vi ville få et meget, meget stort tal.
Derfor er jeg også meget overbevist om, at kommunerne har en interesse i at vise visioner og vilje til at investere i og udvikle det frivillige sociale arbejde sammen med det private erhvervsliv.
Men hvad er det så, der bliver foreslået her?
Der skal udvikles et nationalt charter for samarbejde mellem den offentlige sektor, det private erhvervsliv og civilsamfundet.
Charteret skal fastlægge en række grundantagelser om, hvordan og på hvilke præmisser det tværgående samarbejde bør udvikles.
Det skal fungere som det fælles nationale grundlag, som ethvert frivilligråd opfordres til at tilslutte sig og bruge som konkret udgangspunkt for arbejdet med lokale spilleregler, og det bør bl.a. indeholde følgende: et bredt sammensat frivilligråd; et frivilligcenter; en lokal mødeplatform/mødested og udvikling af lokale spilleregler, der udmønter det nationale charter i en lokal sammenhæng.
Og det er her, jeg synes det er lidt synd, for her lægger man egentlig det frivillige op i nogle rammer, som virker lidt stramme.
Jeg synes, der er meget her i forhold til »bør« og »skal udmøntes efter«, det er lidt synd.
Jeg vil sige, at jeg meget gerne vil opfordre alle kommuner til at opretholde deres folkeoplysning.
Der er stor interesse for folkeoplysning, og der er også en masse værdier for kommunerne i det.
Jeg mener også, at det skal være op til den enkelte kommune, hvordan den vil understøtte sine frivillige, hvordan den vil arbejde sammen med de frivillige.
Så vi kan altså ikke støtte det her forslag.
Men nu har vi faktisk 98 kommuner, og jeg synes ikke, at vi her fra Christiansborg skal styre, hvordan de skal understøtte deres frivillige arbejde.
Men igen: Fokus på det frivillige er meget positivt, og jeg vil da sige, at hvis den her debat har været med til at fremme det positive i forhold til det frivillige arbejde, er vi også i Dansk Folkeparti glade over det.
Troels Christensen (V), 2010-05-28:
Lige med hensyn til det med folkeoplysningsudvalg synes jeg, at det er utrolig vigtigt, og det har jeg syntes hele tiden.
Nu har jeg også den kasket på, at jeg er lokalpolitiker, og jeg er rigtig glad for, at vi i Slagelse har fået det tilbage på banen igen efter 4 år uden noget folkeoplysningsudvalg, med hvad det gav af problemer og frustrationer i det lokale foreningsliv.
Så jeg er selv en stor fortaler for det samme som De Radikale på det her felt, men jeg håber, at man lokalt får de erfaringer og finder ud af, hvad der fungerer til alles bedste.
Bente Dahl (RV), 2010-05-28:
Det er netop en af mine bekymringer, at de folkeoplysningsudvalg, som jeg synes fungerer særdeles udmærket, jo er frivillige for kommunerne at have.
I øjeblikket ser vi desværre en række kommuner nedlægge disse folkeoplysningsudvalg.
Det er en af grundene til, at jeg har sat det her beslutningsforslag i værk.
Jeg mener bestemt, at de ting, der er i gang, skal have lov til at blomstre.
Er det nødvendigt at have rammer, sådan at ting kan blomstre i hele landet, så forudsætningerne er til stede for, at det frivillige foreningsliv kan blomstre i hele landet?
Troels Christensen (V), 2010-05-28:
Men jeg ser selvfølgelig meget gerne, at vi skal sikre de bedste forudsætninger for Frivillighedsdanmarks ageren.
Der håber jeg og tror meget på den måde, som kommunerne tilrettelægger det lokalt.
Nogle steder har de folkeoplysningsudvalg; jeg ved godt, at det ikke er alle kommuner, der har det på det felt.
Men det er jo igen sådan, at det er traditionerne, hvad man er vant til, og overskudsmenneskene i det enkelte område, der er afgørende.
Hvis man vil lave et charter og en national handlingsplan – det var ministeren nemlig også så rigtigt inde på – skal vi passe på med ikke at træde dem, der er i gang, over tæerne.
De har måske allerede et rigtig godt forum, de har lokalt fundet løsningen, og det er sådan, de får tingene til at rykke, og så skal de lige pludselig til at rende til møder i et helt andet forum.
Så vi skal passe på med herindefra at lægge noget lovgivningsmæssigt ud over det lokale samarbejde, som der er i forvejen.
Men ja til en handlingsplan, og ja til gode rammer.
Bente Dahl (RV), 2010-05-28:
Tak for det.
Jeg har jo, som ordføreren ved, også selv en fortid inden for det frivillige i lokalområdet, og med den erfaring, jeg har der, er jeg nødt til at spørge ordføreren, om ordføreren ikke mener, at det er nødvendigt, at Folketinget sætter de overordnede rammer, sådan at det lokale foreningsliv kan blomstre.
Der skal nogle overordnede rammer til, for at det lokale foreningsliv kan blomstre i lokalområderne.
Ordføreren nævnte, at vi ikke her fra Folketinget skulle styre med love, men jeg vil gerne høre, om ordføreren ikke mener, at det er nødvendigt med en national handlingsplan eller lignende for at sikre, at der er rammer, så det lokale foreningsliv kan blomstre.
Vivi Kier (KF), 2010-05-28:
Jeg er meget enig i det, men jeg håber ikke, at det her skal blive en diskussion om, om det hedder charter, handlingsplan eller strategi.
Jeg synes, det her emne er alt for vigtigt til det.
Jeg takkede også for, at det var sat på dagsordenen, men som sagt er der faktisk, som ministeren sagde, et vældig stort arbejde i gang, som kommer med en hel række input.
For mig at se
kunne De Radikales forslag sagtens være en del af det input, der indgår i det, vi ender med at nå frem til.
Det, vi skal ende ud med, er jo, at vi styrker det her område, at vi signalerer, at det betyder noget, og at det er rigtig, rigtig vigtigt.
Alle de her mange mennesker, som er derude i den frivillige verden, vil jo gerne, og de vil gerne have nogle flere med, og det er derfor, vi skal styrke hele området.
Som sagt kan den frivillige verden løfte nogle opgaver, som det offentlige aldrig nogen sinde ville kunne løfte.
Leif Lahn Jensen (S), 2010-05-28:
Det Centrale Handicapråd skriver: På baggrund af undersøgelsen er indenrigs- og socialminister Karen Ellemann klar med nye initiativer for at give flere mennesker med handicap mulighed for at deltage i foreningslivet.
Ministeriet skriver så følgende: Indenrigs- og socialminister Karen Ellemann vil udforme et nationalt charter, der forpligter underskriverne til at arbejde for, at flere mennesker med handicap bliver en del af foreningslivet.
Hun ville altså udforme, og hun ville forpligte.
Er det ikke korrekt, at det i hvert fald er at lave et nyt?
Benedikte Kiær (KF), 2010-05-28:
Det er jo der, hvor vi er meget uenige.
Den nuværende refusionsmodel fremmer faktisk den forebyggende og tidlige indsats – og det er også derfor, regeringen afviser det her beslutningsforslag – ved at kommunerne, ikke alene for barnets bedste, sikrer, at man har nogle unge, der får en rigtig god start på deres liv, men faktisk også, fordi det på kommunernes budgetter bedst kan betale sig at sætte ind med den tidlige og forebyggende indsats.
Det, fru Anne Baastrup siger om, at vi gerne skulle bruge færre penge på området, er jeg sådan set enig i, for jeg ønsker mere kvalitet på området.
Derfor er jeg også rigtig glad for det store skridt, som satspuljepartierne har taget sammen med også Socialistisk Folkeparti i form af Barnets Reform, som netop retter et meget kraftigt lys mod den forebyggende og tidlige indsats.
Vi kan jo begynde at se, at der er kommuner, der har opdaget ideen med det her.
Vi kan tage Herning og vi kan tage Københavns Kommune – bare for at nævne nogle eksempler – som begynder at have nogle gode erfaringer med den forebyggende og tidlige indsats.
Anne Baastrup (SF), 2010-05-28:
Det er netop vores ønske, at der skal bruges færre penge på området, fordi vi skal komme frem til en situation, hvor det rigtige gøres på det rigtige tidspunkt.
Selv om ministeren tror, at der har været voldsom tænkning bag hele den her ordning, der er etableret på nuværende tidspunkt, så vil jeg betro ministeren, at jeg sad i forhandlinger med den daværende indenrigs- og sundhedsminister om det her, og at der ingen interesse var for dette område.
Det var »Tænk på et tal«, og så kørte vi i den retning.
Derfor tror jeg, at det ville være rigtig, rigtig klogt, at man simpelt hen fik nogle folk, der vidste noget om det her, til fuldstændig uhildet at se på, hvad der er den rigtige model, og så give dem ordentlig tid til at finde en løsning.
For ministeren ved eller burde vide, at det tog, jeg tror, det var en måned, og så fandt man lige den model, som vi har nu, og den duer ikke.
Benedikte Kiær (KF), 2010-05-28:
Den refusionsordning, vi har i dag, er jo netop med til at fremme den forebyggende og den tidlige indsats, hvor det virkelig kan betale sig for kommunerne at sætte tidligt ind for at undgå, at vi får alle de her store og meget ulykkelige anbringelsessager.
For det er ulykkeligt, når man kommer helt dertil.
Hvis man skulle begynde at kigge på en budgetgaranti eller på, at man går ind og finansierer det uden for rammen, så er der stor chance for, at man så begynder at aktivere det, der hedder kassetænkning, som tvinger nogle, der måske kunne være inden for normalområdet, over i specialområdet, fordi det bedre kan betale sig for kommunerne.
Så det at begynde at tale om nogle andre finansieringsmetoder er ikke hensigtsmæssigt i den sammenhæng.
Men regeringen mener, at vi har en refusionsordning, som er hensigtsmæssig i forhold til at fremme den forebyggende og den tidlige indsats, og vi kan jo ligesom se, at der nu bliver brugt godt 15 mia. kr. på området, så det er jo ikke, fordi man kan sige, at der er blevet sparet på området.