Tom Behnke (KF), 2014-01-31:
Vi kan fra Konservatives side ikke støtte beslutningsforslaget fra Enhedslisten, ligesom vi heller ikke kunne støtte det sidste gang, det blev fremsat her i Folketinget, og det kommer næppe som den store overraskelse, heller ikke for forslagsstillerne.
Vi er fra Konservatives side naturligvis meget stærke tilhængere af ytringsfrihed.
Det tror jeg heller ikke der er nogen der er i tvivl om.
Selvfølgelig har vi ytringsfrihed, selvfølgelig skal vi have ytringsfrihed, og naturligvis skal offentligt ansatte nyde samme adgang til ytringsfrihed som alle andre.
Ingen tvivl om det.
Derfor var det jo også, at tidligere justitsminister, fru Lene Espersen netop udsendte en meddelelse til offentligheden, herunder alle offentligt ansatte, hvori hun understregede, at offentligt ansatte naturligvis har ytringsfrihed; hun præciserede jo i skrivelsen, at man har denne ytringsfrihed, hvordan man kan håndtere den, hvordan det er hensigtsmæssigt at bruge den osv. osv.
Det gjorde jo, at der kom en afklaring på området, i øvrigt efter at Ombudsmanden på meget dygtig vis i sag efter sag havde fastlagt og fastslået, at selvfølgelig har offentligt ansatte ytringsfrihed.
Det blev så også understreget i det brev, der blev sendt ud fra justitsministerens side.
Derudover er det sådan, at offentligt ansatte i det omfang, de er medlem af en fagforening – det behøver man jo ikke at være, slet ikke som offentligt ansat – og har en tillidsmand, så også har mulighed for at rejse sagerne der.
Og hvis det er sådan, at man har ytret sig og man møder ubehageligheder i den anledning, har man også mulighed for at kunne bruge det netværk, man i øvrigt har på sin arbejdsplads.
Så uanset om man nu er medlem af fagforeningen eller ej, er der altid et netværk, man kan bruge til at få sin ret, og man kan kæmpe imod den urimelige behandling, man er blevet udsat for.
Til sidst er der også den mulighed, at man rent faktisk kan gå til offentligheden med sin sag.
Altså, hvis man har været ude at ytre sig, men derefter er blevet forflyttet, afskediget eller lignende, og mener, at det var derfor, man blev det, ja, så har vi da også set, at de sager af og til kommer frem i offentligheden, og så er der pludselig offentligt lys på den offentlige virksomhed og det, at nogle bliver nødt til at forklare sig, hvis ikke i offentlighed, så i hvert fald over for en minister, og godtgøre, at den fyring eller den forflyttelse, eller hvad det nu kan være, der har fundet sted, har været berettiget og ikke havde noget som helst at gøre med, at personen ytrede sig negativt om virksomheden.
Det, vi så også skal huske på i den sammenhæng, er jo det, som jeg synes er ret væsentligt, nemlig, at en medarbejder, som har været ude og ytre sig negativt og er blevet forflyttet eller afskediget, sagtens kan gå i offentligheden og fremlægge sit syn på det, og det partsindlæg, det er, hvorimod vi skal huske, at en offentlig myndighed jo ikke må gå ud på samme måde og sige: Nej, nej, det var ikke, fordi han ytrede sig, han er blevet forflyttet eller afskediget, fordi han møder stærkt beruset på arbejde hver eneste dag.
Det må man jo ikke, altså, det er ikke tilladt.
Så der er nogle grænser for, hvad en offentlig myndighed kan gøre i forhold til at løfte en bevisbyrde, især i offentligheden.
Så der kan man ikke forvente at man får en lige og fair behandling, når man går i offentligheden.
Men det, man under alle omstændigheder kan være helt sikker på, er, at man som offentligt ansat naturligvis har ytringsfrihed.
Så til den anden del af forslaget, der handler om omvendt bevisbyrde: Det synes jeg er meget problematisk, for spørgsmålet er, hvis en virksomhed står over for at skulle foretage større omstruktureringer, afskedigelser, forflyttelser, om man som medarbejder kan sikre sig imod det ved at gå i medierne og kritisere chefen
; man går simpelt hen bare ud og ytrer sig meget, meget negativt, hvorefter man tror man i hvert fald er en af de medarbejdere, der er sikret mod at blive afskediget.
Nej, det er man jo ikke.
Det duer altså ikke, at der pludselig er omvendt bevisbyrde der, når en virksomhed står og skal fyre 200 medarbejdere, men at lige præcis de 4-5 stykker, der nåede at skrive et læserbrev, i hvert fald ikke kan blive afskediget, men at der så er nogle andre, der må blive det af den grund.
Det er det, der kommer til at ske, når man laver omvendt bevisbyrde.
Det duer jo heller ikke.
Det skaber da i hvert fald en helt ny konkurrence om, hvem der kommer først med at skrive et negativt læserbrev.
Jeg ved godt, at fru Pernille Skipper før over for Liberal Alliances ordfører rejste problematikken med spørgsmålet: Hvad så, skal det så heller ikke gælde i forhold til gravide?
Der tror jeg nu nok at det ville være i de færreste tilfælde, at man på en virksomhed, der står over for at skulle fyre et antal medarbejdere, vil se, at kvindelige ansatte så flokkes om at blive gravide så hurtigt som muligt og vil løfte det som bevisbyrde for, at de så i hvert fald ikke skal afskediges.
Der er nok en forskel på at skrive et læserbrev og så gå hen og blive gravid, tror jeg trods alt.
Vi kan i hvert fald samlet set ikke støtte beslutningsforslaget her.