Christian Juhl (EL), 2014-06-02:
Mange tak for ordet.
Hvem skal have gavn af bistandsmidlerne?
Det er jo sådan set spørgsmålet, vi diskuterer i dag med udgangspunkt i GGGI.
Det er en meget omstridt organisation, som vi alle kender historien om, og regeringen vil nu gerne have, at de skal have et indskud på endnu 90 mio. kr.
At regeringen fortsat bakker op om den skandaleramte organisation, er udtryk for et bekymrende skred i, hvad vores udviklingsmidler må gå til.
Støtten er udtryk for en udviklingspolitik, der er helt afkoblet fra den danske befolkning, og som har et overdrevent fokus på at pleje danske erhvervsinteresser.
Jeg har selv arbejdet med udviklingsbistand i omkring 20 år, og jeg har aldrig set noget magen til, og jeg er dybt chokeret over, at regeringen fastholder, at vi skal yde bistand til den her organisation.
Det skred mener Enhedslisten skal stoppes.
Et første skridt, som den socialdemokratiske minister kunne tage for at modgå skredet, vil være at støtte op om Enhedslistens og SF's forslag og droppe støtten til GGGI.
Regeringen bør i det hele taget genoverveje sine prioriteringer af bistandsmidler.
Vi anerkender selvfølgelig, at der siden efteråret har været noget af en udskiftning af ministrene på området, hvorfor en vis slinger i strategien er svær at undgå, men vi opfordrer til, at der i langt, langt højere grad skal sættes fokus på at støtte op om økonomiske, sociale og politiske rettigheder – noget, som den nuværende ministers forgængers forgænger jo gjorde meget ud af, og som vi mener er langt mere i trit med, hvad den danske befolkning forstår ved udviklingspolitik.
GGGI er måske det bedste eksempel på, hvordan en sammenkobling af handels- og udviklingsinteresser tilføjet en verdensfjern borgerlig tilgang til, hvad bistandsmidler må bruges på, i hvert fald ikke skal foregå.
Ud over at være hr. Lars Løkke Rasmussens private rejsebureau, hvor fråds, svindel og korruption har været en del af hverdagen, er pointen med GGGI, at organisationen skal rådgive regeringer om, hvordan der skabes såkaldt grøn vækst.
I GGGI's forståelse handler dette først og fremmest om, at regeringer i det globale Syd skal implementere den rette lovgivning og herigennem facilitere de rigtige investeringsprojekter.
Problemet er bare, at mens lovgivningen og projekterne ofte belønner erhvervsinteresser, får almindelige mennesker sjældent gavn af dem.
Og i værste fald kan det endda skade de i forvejen marginaliseredes kår yderligere.
Jeg henviser til det citat, jeg også havde af ministeren, om, at det netop ikke skulle skade de fattige unødigt, det skulle jo helst gavne dem.
Ifølge en nylig evaluering af GGGI's arbejde fra en række af de danske civilsamfundsorganisationer kan GGGI's arbejde med den etiopiske regering netop vise sig at gøre mere skade end gavn.
I det etiopiske regeringsudspil til en fremtidig udvikling af landbrugssektoren, hvor man velvilligt har lyttet til GGGI, er hele det fattigdomsbekæmpende element således fraværende.
Nok viser det, at de lokale regeringer er glade for samarbejdet, men i udspillet tages socioøkonomiske hensyn til Etiopiens mange småbønder slet ikke alvorligt.
Spørgsmålet om, hvordan civilsamfundet inddrages i udviklingen af landbrugssektoren, behandles slet ikke.
Og yderligere diskuteres det end ikke, hvad en øget kommercialisering af landbruget vil betyde for småbønderne, herunder hvem der skal have ret til hvilken jord, på trods af at land grabbing-fænomenet, hvor store landbrugsområder overtages af udefrakommende investorer, er særdeles udbredt i Etiopien.
Gennemføres strategien i sin nuværende udformning, kan befolkningens økonomiske, sociale og politiske rettigheder således ende med at blive sat helt over styr som følge af indblanding fra GGGI.
Ministeren har tidligere rost GGGI for, at organisationen har vundet indpas hos en række regeringer i det globale Syd, men når teknokraterne i regeringerne og GGGI altovervejende tænker på erhvervslivets interesser og ikke i nævneværdigt omfang bekymrer sig om, endsige lytter til den befolkning, som politikerne rammer, hvad nytter det så?
Og grunden til, at jeg netop har taget Etiopien som eksempel, er, at det blev brugt som det eneste eksempel på, at der var succes med organisationen, men som jeg håber at de fleste kan forstå, er der ingen succes i den historie.
Jeg erkender, at hr. Lars Løkke Rasmussen som formand har gjort, hvad han kunne, for at sætte opbakningen til dansk udviklingsbistand over styr, men jeg synes, det skal stoppes.
Den sorte søndag den 20. oktober 2013, hvor han måtte forklare overforbrug og svindel for åben skærm i mere end 3 timer, håber jeg aldrig nogen sinde vi kommer til at se igen – hverken i forhold til en minister eller en formand for en bestyrelse for udviklingsbistand.
Vi frygter, at en yderligere pose penge på 90 mio. kr. til initiativet vil vende den seneste positive udvikling, og derfor anbefaler vi ikke at bevilge pengene.
Indtil videre tyder det imidlertid på, at regeringen er fuldstændig kold over for befolkningens forargelse over GGGI.
I stedet fortsætter regeringen sin fortælling om, at der er sket forbedringer, uden skelen til stemningen generelt i befolkningen.
Herudover hæfter man sig ved GGGI's prisværdige målsætninger, men ligesom med Etiopieneksemplet vil vi også sætte et stort spørgsmålstegn ved en målsætning, der ikke tager udgangspunkt i at fremme befolkningens økonomiske, sociale og politiske rettigheder.
Blev den danske befolkning i højere grad inddraget i udviklingsspørgsmål, er det min klare vurdering, at flertallet ville være enig i vores udgangspunkt om, at udviklingsmidlerne ikke fortsat skal gå til skandaleramte teknokratorganisationer som GGGI, men først og fremmest bør sætte verdens fattige og marginaliserede i centrum.
For det første har vi ikke fået noget væsentlig positivt for de første 90 mio. kr.
andet end dårlig omtale.
Nogle kalder det en trimmet organisation, og det vil jo vise sig i fremtiden, for der er mange gode ønsker for, hvor det her ender.
For det andet følger strategien i GGGI slet ikke den danske regerings og det danske Folketings strategi på væsentlige områder.
Og folk, der har forstand på det, understreger endda, at en dansk bistandsorganisation aldrig ville få godkendt projekter, som GGGI har fået godkendt, og de ville i hvert fald aldrig få 90 mio. kr. til at trimme en organisation, før man var begyndt at snakke om, hvad man nu skulle til at gå i gang med.
For det tredje er der intet i det, ministeren har sagt, og i de svar, han har givet, der indikerer, at de næste 90 mio. kr. vil give afkast.
Advarselslamperne at tændt for fuld hammer, og der er kun én opfordring til regeringen, og det er: Lad være med at bevilge de her penge, men sørg for, at vi holder dem hjemme og bruger dem på nogle fornuftige udviklingsbistandsprojekter.