Charlotte Fischer (RV), 2007-01-26:
Mangelen på personale er nok et af de allerstørste problemer i det danske sundhedsvæsen, som det ser ud i dag.
Der mangler 800 speciallæger, 1.100 sygeplejersker, der mangler radiografer, lægesekretærer osv.
Vi kan have mange store ønsker om at behandle flere og bedre, men alt sammen er afhængigt af, at vi kan skaffe nok af det rigtige personale.
Man skal være opmærksom på, og det vidner debatten jo også om her i dag, at der ikke kun er én løsning.
Det handler ikke kun om at uddanne flere, det handler også om at bruge den arbejdskraft, der allerede er, bedre, det handler om at fastholde medarbejdere længere, og det handler om at skaffe arbejdskraft også uden for landets grænser.
Når det gælder speciallægerne, er der et meget alvorligt problem.
Sundhedsstyrelsens prognose viser, at vi faktisk kommer til at mangle 800 speciallæger frem til år 2025 med det, vi ved i dag.
Vi synes, at et særlig ømt punkt er de praktiserende læger, hvor man faktisk også kan se, at der vil være et fald i antallet af disse over de næste mange år.
Det er svært at tænke sig et velfungerende sundhedsvæsen, uden at vi har nok praktiserende læger.
En af de helt afgørende ting er at få afkortet speciallægeuddannelsen.
Det er jo alt, alt for lang tid, og der bliver også arbejdet på at korte det ned.
Vi synes, at det skal gå hurtigt, og at der skal ske noget.
Lægerne og de studerende krydser ivrigt de nordiske grænser.
Det har der været skrevet om, og det kan man jo vælge at betragte som et problem eller en udfordring.
Vi synes, man skal passe på med at gå for meget i baglås over det, og vi støtter ikke Dansk Folkepartis stavnsbinding af lægestuderende.
Vi synes, man skal se det omvendt.
Når nu det er sådan, hvorfor går vi så ikke langt tættere sammen nordisk, samarbejder meget mere sammen om optaget på lægeuddannelserne, måske også om selve indholdet af lægeuddannelserne og faktisk begynder at harmonisere Norden som et sammenhængende sundhedsvæsen?
Det synes vi faktisk der er langt mere perspektiv i, og måske kunne det også gøre sundhedsvæsenet langt bedre.
Vi skal udnytte arbejdskraften – eller benytte, som det hedder, det andet lyder jo ikke så godt – langt bedre.
Der er masser af plads til forbedringer, det hedder opgaveglidning.
Jeg tror, at det grundlæggende er et problem, at faggrupperne måske er mere optaget af at tage opgaver til sig end at give dem videre, og det tror jeg de skal være de første til at erkende, sådan at vi kan få den gode arbejdsdeling mellem grupperne, der gør, at vi benytter de ressourcer, vi har, bedst muligt.
Vi skal bruge it meget mere offensivt, end vi gør i dag.
Man kan sagtens forestille sig, at der kan sidde læger i Indien og gøre en stor del af arbejdet over en computer, diagnosticere via røntgenbilleder osv.
Jeg tror, at der er mange muligheder på det felt.
Vi skal fastholde medarbejdere, og det har jeg jo været inde på i flere spørgsmål.
Det er helt afgørende, at vi udvikler et sundhedsvæsen, som faktisk giver gode arbejdsvilkår og også giver personalet mulighed for at have en god arbejdsdag, for ellers mister vi personalet.
Til sidst kommer vi jo altså ikke uden om, at vi skal importere noget arbejdskraft, det tror jeg alle har erkendt.
Det er jo ikke hovedløsningen, men i den her mellemliggende periode, før vi får uddannet nok arbejdskraft, vil vi være afhængige af at skaffe den uden for landets grænser.
I dag er det jo regionerne, som har ansvaret for at kigge rundt i verden og se, hvor de kan skaffe personalet.
Men går vi mere offensivt til værks, synes jeg også, vi har en større forpligtelse til at tænke over, hvad der sker med de lande.
Så lad os gå sammen og se på: Hvad er mulighederne europæisk for at integrere os meget mere på det her område?
Vi tror, at der er muligheder, og vi synes måske nok, at man er for defensiv, sådan som det er i dag.