runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Støjberg (V), 2010-02-04:
Nu er det måske helt upassende sådan at bringe historien lidt ind i det her, men jeg tror nok, at historien har vist, at hvis man skal se på, hvem der har mest styr på finanserne, om det er Enhedslisten, eller det er de to regeringspartier sammen med Dansk Folkeparti, så kan man sige, at det godt kan tåle et meget skarpt lys.
Men det kan vi tage en diskussion om på et senere tidspunkt.
Der er indlagt en lang række forlængelsesmuligheder i forbindelse med sygedagpengene, og det er jo netop, for at der kan være forlængelsesmuligheder, hvis man er i en situation, hvor man skal afklares, og hvor der kan være andre ting, der spiller ind.
Vi forventer noget, og vi sørger for at hjælpe folk.
Det gør vi bl.a., ved at der er mulighed for aktive tilbud, men også ved at der er de forlængelsesmuligheder, der skal til.
Ja, det synes jeg er et udtryk for økonomisk ansvarlig politik, for hvis man kigger på den måde, som regeringen har handlet netop her igennem hele finanskrisen, vil man også vide, at det er en økonomisk ansvarlig regering, vi har.
Det tror jeg altså ikke engang er til diskussion, hvis jeg skal være helt ærlig.
Men man kan jo omvendt, hvis man nu bevæger sig sådan lidt ud i kontrafaktiske historier, spørge: Hvad ville der egentlig være sket, hvad var det for en situation, vi ville stå i, hvis vi, da det gik rigtig godt, da økonomien buldrede derudad, havde lyttet til Enhedslisten, til Socialistisk Folkeparti, til Socialdemokratiet, som mente, at der skulle være fladskærme og samtalekøkkener i alle institutioner rundtomkring, for det havde man alligevel derhjemme?
Havde vi lyttet til de partier, som netop fru Lone Dybkjærs parti vil læne sig op ad i en eventuelt kommende socialistisk regering, så havde det set helt anderledes ud i dag.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-04:
Jo, men det er jo den, der er til diskussion, og det er jo derfor, der mangler penge til at lave noget fornuftigt på det her område.
Faktum er, at man fratager en række syge nogle dagpenge, og faktum er, at man laver en lille lap i dag, fordi, som man siger, der ikke er råd til mere.
Det er jo argumentationen, og det er derfor, jeg spørger ind til den generelle økonomi, for det vil jo ramme.
Med hensyn til det der med en ansvarlig økonomisk politik synes jeg, det er helt utroligt, at et regeringsmedlem kan sige det, når regeringens egne økonomer mener, at der ikke er penge nok.
Det bliver så et problem i forhold til det her forslag, og det bliver et problem i forhold til en lang række andre forslag, at regeringen ikke har fået lavet de fornødne reformer i tide.
Inger Støjberg (V), 2010-02-04:
Altså, fru Lone Dybkjærs og Det Radikale Venstres reformiver må fru Lone Dybkjær og Det Radikale Venstre jo diskutere med Socialistisk Folkeparti, med Socialdemokraterne og med Enhedslisten på et andet tidspunkt.
Der tror jeg at jeg må melde pas og sige, at regeringen desværre ikke kan ændre noget på den ballade, der er i den side af Folketingssalen.
Det eneste, jeg kan sige, er, at vi står med et lovforslag her, der vil forbedre forholdene for de sygemeldte, såvel de selvstændige som andre sygemeldte på det danske arbejdsmarked.
Det synes jeg er glædeligt, og derfor synes jeg, det er en rigtig god dag.
Line Barfod (EL), 2010-02-04:
Jeg har lidt svært ved at se, at regeringen har fundet finansieringen og har styr på pengene, når man nu vil have lov til at låne 2.000 milliarder.
Det er så stort et beløb, at det næsten ikke er til at forstå, hvor stort et beløb det er.
Det tyder ikke ligefrem på, at man har styr på pengene.
Men når ministeren siger, at man har balance, og at man skal stille krav til folk osv., så forstår jeg det ikke.
Hvis et menneske er meget sygt og ikke kan få afklaret, hvad der egentlig skal ske i forhold til dets sygdom – er der en mulighed for, at man får det bedre og derfor kan komme tilbage på arbejdsmarkedet, eller må man indse, at den her sygdom tager så hårdt på en, at man må ende på en førtidspension? –
hvorfor mener regeringen så, at det er at tage hånd om vedkommende, at den pågældende mister sygedagpengene og derfor ikke kan se, hvordan han eller hun skal få økonomien til at hænge sammen, ikke kan se, hvordan man skal kunne betale huslejen?
Hvordan kan det være at kere sig om den enkelte og sikre, at der er balance i tingene?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-05:
Det er jo et spændende forslag, SF her har fremsat, i forhold til at forbedre retssikkerheden, og så skal det jo få alle grønne knapper til at lyse, er jeg lige ved at sige, forstået på den måde, at vi i Liberal Alliance er meget optaget af borgernes retssikkerhed; det er sådan set en grundlæggende værdi for os, og det er også noget, vi mener man sagtens kunne forbedre på en lang række områder her i landet.
Jeg vil starte talen et lidt andet sted og sige, at det har været lidt oppe at vende, det her med, at man jo må finde sig i meget; når nu man har begået en forbrydelse, bliver man sat i fængsel, og så må man ligesom finde sig i det.
Og det er jo rigtigt så langt, at så længe vi er en demokratisk retsstat, skal forholdene i fængslerne være i orden, og når de så er det, må man selvfølgelig finde sig i de givne omstændigheder.
Det er klart, at der vel ikke er nogen, der vil sige, at hvis man bliver indsat i et syrisk fængsel, skal man bare finde sig i forholdene dér.
Altså, vi mener, at man skal se på, hvilke alternativer man kan lave i forhold til isolationsfængsling – begrænsede fællesskaber, eller hvad ved jeg – for vi ved, at der er store psykiske, psykologiske skader i forbindelse med at være isolationsfængslet.
Men det er her, og så længe det er her, skal retssikkerheden så også være i orden.
Der er klart nogle af de ting, som står i SF's beslutningsforslag, som vi er meget besnærede af, vil jeg sige, men jeg synes dog, at vi også må anerkende, at der, som ministeren gjorde rede for, nu er et udvalgsarbejde i gang, og at udvalget ganske snart vil komme med nogle anbefalinger til, hvordan man kan justere på det her område.
Det vil vi gerne afvente, før vi er med til at træffe yderligere beslutninger her i Folketingssalen.
Så jeg vil sige, at umiddelbart vil vi ikke på nuværende tidspunkt stemme for, men vi er sådan set med på en række af intentionerne her og håber også, at de kommer ad anden vej, så at sige.
Det er jo ikke vejen dertil, der er det afgørende; det er sådan set resultatet, der er det afgørende.
Men når det er sagt, vil jeg da også godt give den indrømmelse eller række den hånd frem at sige, at når resultaterne så er kendt, må vi jo igen se, om vi synes, de er gode nok.
Så kan det jo være, at vi sagtens kan finde sammen om at synes, at man skal gå endnu videre.
Lone Dybkjær (RV), 2010-02-05:
Det Radikale Venstre vil gerne takke SF, fordi man har fremsat det her beslutningsforslag, så vi kan få en diskussion af det her område, og så vi kan finde frem til, hvad der er op og ned, og hvordan de rent faktiske forhold er.
Vi er nok ikke enige i alle detaljer i beslutningsforslaget, men betragter det som en god anledning til, at vi under udvalgsarbejdet kan få mere viden om, hvad der sker, når der er tale om udelukkelse fra fællesskabet.
Der er jo, som ministeren redegjorde for, en række ting, der skal foregå, hvis man udelukkes fra et fællesskab, men jeg ved ikke, i hvilket omfang man rent faktisk ved, om de foregår.
Den slags vejledende retningslinjer kan jo somme tider blive overopfyldt og somme tider måske underopfyldt.
Derfor synes jeg, det er vigtigt, at vi finder frem til, i hvilket omfang der bliver fulgt op på sagerne af personalet.
Det gælder både, når man er isoleret i mindre end 14 dage, og når man er isoleret i mere end 14 dage.
Er det rent faktisk sådan, at personalet har tilstrækkelige muligheder for at opfylde de forpligtelser?
Jeg tror sådan set nok, at man relativt nemt kan kontrollere tv, og det kan man relativt nemt iværksætte.
Spørgsmålet er, hvad man kan, når det drejer sig om de her samtaler.
Jeg tror, at det, at der nu er nedsat en arbejdsgruppe i kriminalforsorgen, der skal se på de her ting, selvfølgelig er et udtryk for, at der er behov for, at man kigger nærmere på området, også fordi der faktisk udefra har været nogle, der har sagt, at vi måske isolerer lidt voldsomt, og at vi måske overdriver, når der er indsatte, der er administrativt udelukket fra fællesskabet.
Det er jo den europæiske komité til forebyggelse af tortur og anden nedværdigende behandling, som har udtrykt bekymring, og jeg synes da, at vi skal tage det til os og sige: Jamen så kan det jo godt være, at alt ikke er så lyserødt på det her område.
Om vi administrativt frihedsberøver for meget, kan jeg ikke helt sige.
Og om vi isolerer for meget i forhold til fællesskabet, synes jeg er værd at undersøge nærmere, men der er altid en risiko for, at når man har de der muligheder, udvikler der sig en kultur, som måske ikke er helt i overensstemmelse med den øvrige udvikling i samfundet.
Så vi er glade for, at SF har fremsat forslaget, og vil gerne gå ind og diskutere enkeltdelene meget nøje, og så må vi se, hvad facit bliver på det her område.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2010-02-05:
Så fik vi det på plads: Dansk Folkeparti synes, det er fint nok, at der bliver nedlagt 100 stillinger.
Når jeg kerer mig om det, er det, fordi vi fra psykiatrien ved, at sådan noget som personale nok og tid til den enkelte og plads er af afgørende betydning for, at konflikter ikke opstår.
Derfor kan tilstrækkeligt personale være med til at forebygge, at man kommer til at anvende isolation under afsoning.
Men mit spørgsmål går mere på, at der jo har været en stor del international kritik af Danmark på det her område.
Marlene Harpsøe (DF), 2010-02-05:
Nogle gange kan det være lidt svært som ordfører heroppe at skulle besvare spørgsmål, når dem nede i salen i deres spørgsmål nærmest skyder med spredehagl –
det vil jeg bare gerne lige sige.
Så nogle gange kan det være svært at nå at svare på alle de spørgsmål, som kommer på en gang, så hvis man vil begrænse sig lidt, vil det i hvert fald være lidt nemmere at svare.
Men når det er sagt, vil jeg sige, at der jo ikke er 100 mennesker i kriminalforsorgen eller i fængslerne, der skal fyres; det er jo ikke det, det handler om.
Og jeg synes et eller andet sted, at det her forslag er ubehøvlet over for det fængselspersonale, der hver dag gør en kæmpe indsats for at sørge for, at de fanger, som er truende eller lignende, bliver isoleret fra de andre fanger.
Hvorfor skulle de dog have lov til at gå amok på andre fanger og dermed krænke deres sikkerhed?
Jeg synes, det er en ubehøvlet måde at mistænkeliggøre fængselsvæsenet på.
Maja Panduro (S), 2010-02-05:
Jeg må jo notere mig, at ordføreren stadig væk ikke forholder sig til, at der er 100 ansatte i Kriminalforsorgen, der skal fyres.
Det opgiver jeg så at få svar på, og i stedet for vil jeg gerne bede ordføreren om at forholde sig til det, som hun netop efterlyste i sit sidste spørgsmål, nemlig meldinger fra fængselsvæsenet selv.
Vi har nemlig også hos Socialdemokraterne meget stor tillid til de ansatte ude i kriminalforsorgen.
Vi mener også, de gør et rigtig stort stykke arbejde, og derfor gør det også indtryk på os, når f.eks. fængselsinspektør Hans Jørgen Engbo fra Anstalten ved Herstedvester siger: »Det er paradoksalt.
Giver man i stedet en indsat en disciplinær straf, der også består i isolation, så kan det efterprøves ved en domstol.
Derfor burde man også oprette en kontrolinstans for beslutningerne om udelukkelse.«
Marlene Harpsøe (DF), 2010-02-05:
Selvfølgelig har man en retssikkerhed.
Det har vi selvfølgelig alle sammen i Danmark.
Sådan skal det være.
Og hvis man mener, at man uberettiget er blevet isoleret fra fællesskabet, altså kommer i isolation, så har man også mulighed for at klage.
For så er jeg da sikker på, at man vil rette ind med det samme.
Der var da ingen, der ville kunne have på sig, at en person blev uretmæssigt isoleret.
Men når det er sagt, så gør de altså bare deres arbejde i fængselsvæsenet.
Et eller andet sted synes jeg, at man fra Socialistisk Folkepartis side, for det er jo dem, der har fremsat det her beslutningsforslag, burde henvende sig til fængselsvæsenet og spørge dem, hvad de egentlig synes.
Hvad synes fængselsbetjentene egentlig om det her forslag?
Maja Panduro (S), 2010-02-05:
Det sidste, ordføreren siger, om, at man jo ligesom selv er ude om det, når man først er kommet i fængsel, og at man så ikke har krav på nogen som helst rettigheder, bekymrer mig.
Det bekymrer mig også, at ordføreren faktisk ikke svarede på det spørgsmål, som fru Karina Lorentzen Dehnhardt stillede før.
Når nu man er så glad for de ansatte i Kriminalforsorgen, når nu man - som vi også mener – synes, at de gør så godt et stykke arbejde, hvorfor er det så, at Dansk Folkeparti er med til at acceptere, at der er 100 ansatte i Kriminalforsorgen, der skal fyres?
Og tror ordføreren ikke, at det netop kunne have negative konsekvenser også på det område, som vi diskuterer her i dag, nemlig brugen af isolation, når man bliver færre medarbejdere til at kunne håndtere konflikterne ude i Kriminalforsorgen?
Marlene Harpsøe (DF), 2010-02-05:
International kritik, altså nogle gange tager man det som værende en storm i et glas vand.
For man kan spørge: Er vi nogen sinde blevet dømt for at overtræde menneskerettighederne på det her punkt?
Nej, det er vi ikke.
Der er ikke rigtig nogen.
Jeg synes faktisk, at det bliver håndteret rigtig godt i dag.
Så bliver man altså sat i fængsel.
Og det skal jo helst heller ikke være er luksusophold at sidde i fængsel.
Det skal jo ikke være sådan, at man tror, at det er en weekend, hvor man skal i spabad og til massage og det ene og det andet.
Det er jo et sted, man kommer hen, fordi vi har behov for at få sat dem ind, så vi andre kan blive ladt i fred.
Naser Khader (KF), 2010-02-05:
Når man sidder i fængsel, er man frihedsberøvet og skal følge de spilleregler, der er i fængslerne, herunder at opføre sig ordentligt, således at afsoningen kan foregå i god ro og orden for alle indsatte.
Indimellem sker der det, at nogle af de indsatte opfører sig mindre pænt, og så kan det være nødvendigt at sikre den fortsatte ro i fængslerne ved at flytte den pågældende til en anden afdeling eller et andet fængsel eller at placere den pågældende i isolation i kortere eller længere tid, alt efter hvor lang tid det tager for den pågældende at køle ned igen.
Placeringen i isolation sker typisk, fordi den pågældende har været en trussel for andre indsatte eller de ansatte, og her sker det ofte, at det er andre indsatte, som fortæller personalet om det.
Hvis den slags oplysninger skulle gives til den, der sættes i isolation, vil det hurtigt medføre, at den, der har sladret, oplever alvorlige sanktioner efterfølgende, og det vil helt automatisk medføre, at der ikke er nogen, der tør sige noget, og dermed kan de stærke negative fanger fuldstændig styre et fængsel.
Det skal efter konservativ opfattelse ikke være de stærke negative fanger, der styrer fængslerne, og derfor skal det fortsat være muligt at fortælle personalet om episoder uden at risikere liv eller helbred.
Derfor skal der ikke nødvendigvis være nogen detaljeret begrundelse anført i afgørelsen, og derfor kan den slags sager heller ikke forelægges domstolene, for så opstår samme problem igen.
I øvrigt er det slet ikke en sag for domstolene og skal heller ikke være det.
Domstolene har bestemt, at den pågældende skal sidde i fængsel, og herefter skal det naturligvis være Kriminalforsorgen, der bestemmer, hvor den pågældende skal afsone.
I andre tilfælde sker isolation, fordi der er risiko for, at den pågældende vil forsøge at undvige.
Hvis man i den slags sager skulle forelægge spørgsmålet for domstolene, vil der hurtigt kunne opstå den noget uheldige situation, at domstolene måske siger, at der ikke er grundlag for at placere den pågældende i isolation, men hvis den pågældende så alligevel stikker af, er det ikke domstolene, der har ansvaret for det, men derimod Kriminalforsorgen, også selv om de ikke har kunnet handle anderledes.
Af de grunde kan Det Konservative Folkeparti ikke støtte beslutningsforslaget fra Socialistisk Folkeparti.
Maja Panduro (S), 2010-02-05:
Jeg er enig med ministeren i, at samlivsrelateret vold er meget alvorligt og et meget stort problem, og derfor mener jeg også, det er et stort problem, at vi i dag ser, at der er mange, som ikke anmelder den samlivsrelaterede vold.
Det kan være, fordi de – af nogle for os andre uransagelige årsager, kan man sige – stadig elsker deres mand eller kæreste og ikke ønsker at miste vedkommende.
Nogle gange er det også, fordi de simpelt hen er bange, og selv om manden muligvis vil blive straffet og puttet i fængsel, kommer han jo dog ud igen – og med en, hvis han bare har været fængslet, ret lille chance for, at han er blevet mindre voldelig af det.
Ofte er der jo også tale om, at den pågældende er far til kvindens børn.
Når ministeren nu ikke vil være med til det her, hvad er så ministerens plan for at sikre, at flere af de her voldstilfælde anmeldes og kommer frem i lyset?
Marlene Harpsøe (DF), 2010-02-05:
Vi har i en årrække her i Folketinget haft – i hvert fald for mig som medlem af Folketinget for Dansk Folkeparti – en intensiv debat for at sikre, at hvis man f.eks. begår drab eller vold mod ens kæreste eller samlever, skal det ikke straffes mildere, end hvis man havde slået en tilfældig ned på gaden eller dræbt en tilfældig på gaden.
Vi er gået meget op i, at det blev sikret, og at der ikke var nogen rabat.
Det er nu blevet sikret.
Domstolene har sådan set rettet ind, så fremover vil det ikke ske.
Det er jo en sejr, fordi hvis det er partnervold, eller hvis man har dræbt en kæreste eller lignende, skal det selvfølgelig ikke straffes mildere.
Mener ministeren ikke, at det her beslutningsforslag fra hele venstrefløjen, som vi her behandler, er et tilbageskridt i forhold til den kamp, som vi i et flertal i Folketinget rent faktisk har kæmpet i rigtig, rigtig mange år?
Brian Mikkelsen (KF), 2010-02-05:
Hvis vi troede på, at det her virkede, og det ville betyde, at der var mindre vold, ville vi selvfølgelig gennemføre det, uanset hvem der havde foreslået det – selvfølgelig.
Jeg tror bare, at det er den forkerte vej at gå.
Jeg tror, at det bagatelliserer en form for vold, som er ekstremt ubehagelig, og som ud over et fysisk element også har et psykisk element.
Så derfor er det så grov en forbrydelse, at det er en strafbar handling, som skal varetages på samme måde, og så må man igennem nogle behandlingsforløb, og dem er der jo rigtig mange af, og de er også ved at blive evalueret nu.
Jeg skal ikke gøre mig til klogeåge over, hvilket behandlingsforløb der er det bedste, men der er mange behandlingsforløb, og jeg beskrev nogle af dem i min tale, og Kriminalforsorgen har også gang i en del projekter.
Julie Rademacher (S), 2010-02-05:
Så kommer der nok bare et svar med endnu en sort snak om, at yada, yada, yada, ja, ja, vi ville egentlig gerne, én lang smøre.
Helt ærligt, vi kommer med et konstruktivt forslag her om behandlingsdomme til voldelige partnere.
Der er rigtig, rigtig mange mænd, som gerne vil ud af det problem, som det er for dem, at de slår på deres kone.
Man kan komme i den uheldige situation, at det kommer til at gå ud over flere koner.
Så er svaret, at hvis to personer er enige om det, må man bare løse det sammen.
De her mennesker er ikke i stand til at løse det sammen eller med sig selv, og derfor er det, at vi gerne vil have en behandlingsdom.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre, hvor mange flere mænd, og hvor langt vi yderligere skal gå i Danmark, før vi begynder at handle på det her.
I både Frankrig og Spanien har man f.eks. taget initiativer i forhold til behandling af voldelige mænd.
Brian Mikkelsen (KF), 2010-02-05:
Jeg tror ikke, at man bliver et bedre menneske af at få en straf, men vi sender et signal om, at vi ikke accepterer fra samfundets side, at man udøver vold og specielt ikke mod ens ægtefælle eller mod ens kæreste.
Så det er det, som samfundet ligesom eksemplificerer med at idømme vedkommende en straf.
Julie Rademacher (S), 2010-02-05:
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om ministeren er helt sådan overbevist om, at de straffe, vi har i dag, virker.
Brian Mikkelsen (KF), 2010-02-05:
Hvis vi tager det sidste først, er det i hvert fald ikke noget, jeg har hørt om.
Men spørgeren må meget gerne stille et skriftligt spørgsmål om det, og så vil jeg gerne undersøge det, men jeg har ikke personligt hørt noget om det.
Det er jo netop det, der er tilfældet her.
Jeg synes, at man skal anmelde det.
Hvis der er begået en strafbar handling, må man anmelde det, og så må straffesystemet tage sig af det, og så må man behandle det.
Jeg siger, at hvis man ikke vil gøre det, må man jo søge behandling på anden måde, men problemet her er, at man altså så sender det signal, at den form for vold, der foregår i et ægteskab eller i forhold på den ene eller den anden måde, ikke er lige så slem og ikke lige så væsentlig som vold uden for et ægteskab eller uden for et forhold.
Det synes jeg vil være et forkert signal at sende.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2010-02-05:
Jeg kan forstå, at ministeren så anerkender, at det er bedre, at man ikke anmelder det her som voldsramt kvinde, fordi man ikke ønsker at sende manden i fængsel, og så skal man bare lade være med at anmelde, og det er sådan set godt nok.
Så får vi det på plads.
Jeg kunne godt tænke mig at stille et andet spørgsmål til ministeren: Er det korrekt, at ministeren eller ministeriet har sendt en cirkulæreskrivelse ud til Kriminalforsorgens personundersøgere om, at de ikke må indstille et vilkår om dom til behandling for vold, fordi det simpelt hen er for dyrt?
Brian Mikkelsen (KF), 2010-02-05:
Jeg tror, at det er den helt forkerte vej at gå.
Hvis man indfører en rabatordning på den her måde, vil man sende et signal om, at vold i samlivsrelationer ikke er lige så forfærdelig som vold i andre relationer.
Det er det, som er det uhyggelige i perspektivet.
Jeg kan godt forstå intentionerne i det, jeg tror bare, at det er den forkerte vej at gå.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2010-02-05:
Ministeren kan formentlig godt selv høre, at det antal mænd, han nævner under sin fremlæggelse, og som kommer i behandling, jo ikke er særlig højt.
Man anslår, at der er ca. 28.000 kvinder, som lever med vold i forholdet, og 22.000 børn, så det er forsvindende få, som kommer i behandling.
Det kræver altså, at vi bruger muligheden for at dømme til behandling, så vi kan sikre, at der er flere, der kommer i behandling, og at det ikke kun er dem, der har mange ressourcer og er ressourcestærke, og det betyder også, at vi kan fastholde folk i behandling.
Der er forskning, der viser, at 50 pct. falder fra i den frivillige behandling, og det synes jeg bare ikke er godt nok.
De elsker den her mand, og de vender tilbage til den her mand efterfølgende.
For dem vil det faktisk være fornuftigt, hvis manden får en dom til behandling.
Så ved de, at han får hjælp, og så får familien hjælp.
Kunne ministeren ikke godt overveje det her?
Det er en forsøgsordning, lad os få noget viden om, hvordan det her rent faktisk kan bruges i praksis.
Brian Mikkelsen (KF), 2010-02-05:
Hvis den ene part udfører vold og den samlevende ikke vil anmelde det, må man jo indgå i et behandlingsforløb, som man aftaler med de sociale myndigheder.
Det, jeg synes ville være en uskik, ville være, at man gav rabat for vold mod ens samlevende, og det vil det her forslag altså være ensbetydende med.
Så vil den voldelige handling ikke ligestilles med andre former for voldelige handlinger, og det synes jeg vil være et helt forkert signal at sende.
Det betyder ikke, at man ikke skal opprioritere det og gøre alt, hvad man kan.
Det har man behandlingsprogrammer til, som jeg nævnte, også i fængslerne, men man har det altså også uden for murene, for at man kan få stoppet specielt voldelige ægtemænd, som slår deres koner eller kærester.