Nadeem Farooq (RV), 2013-06-12:
Tak for det.
Vi står midt i en krisetid.
Økonomien står i stampe, og regeringen gør sig store bestræbelser på at genrejse dansk konkurrenceevne og dansk økonomi.
Men det betyder ikke, at vi bare må læne os tilbage og vente på bedre tider.
Det betyder heller ikke, at vi skal holde op med at søge nye løsninger på velkendte, men alvorlige udfordringer.
Nationaløkonomi må ikke fjerne fokus fra vores sociale ansvar.
For dem, som ikke er en del af vores arbejdsfællesskaber, skal hjælpes.
Det er alt for mange.
Personer på kontanthjælp er en meget sammensat gruppe.
Det glemmer man ofte her i Folketinget og i medierne og i offentligheden.
Det er en sammensat gruppe, og folk har derfor meget forskelligartede udfordringer og behov.
Problemet er imidlertid, at det nuværende kontanthjælpssystem ikke på rette vis tager hånd om den kompleksitet og den forskelligartethed, der ligger i, at gruppen er sammensat og ikke homogen.
Det er urimeligt, og det er uacceptabelt.
Hvis man er på kontanthjælp i mange år, er der naturligt nok desværre stor risiko for, at man aldrig får ordentligt fodfæste eller vender tilbage til arbejdsmarkedet.
Det har ikke kun betydning for den enkelte, men også for den næste generation og for hele samfundet i øvrigt.
Mere end 50.000 af kontanthjælpsmodtagerne er unge under 30 år.
I gennemsnit har ni ud af ti ikke en erhvervskompetencegivende uddannelse.
Igen kommer jeg med gennemsnitstal: Tre ud af fire har højst gennemført folkeskolen.
De mange på kontanthjælp er en udfordring, som vi skal tage meget alvorligt.
For unge skal ikke være på kontanthjælp.
De skal gøre nytte, først og fremmest for deres egen fremtids skyld.
De skal mødes med en tro på, at de har evner og potentiale til at få en uddannelse, som kan give dem fodfæste på arbejdsmarkedet.
Det skal akkompagneres af en indsats, der understøtter målet om uddannelse og opkvalificering.
Omtrent hver femte på kontanthjælp er enlige forsørgere.
Det er typisk unge med et lavt uddannelsesniveau.
Det har ikke kun betydning for den enkelte, men også for deres børn, hvis kontanthjælpen mere eller mindre bliver et livsvilkår, hvilket vi skal undgå.
Målet med kontanthjælpsreformen er, at mange flere bliver i stand til at varetage et arbejde og færre ender på livslang offentlig forsørgelse.
Kontanthjælpsmodtagerne skal væk fra passiv forsørgelse og via en aktiv, målrettet indsats ledes på sporet af enten uddannelse eller job.
De, der kan selv, skal selv, og de, der endnu ikke kan selv, skal hjælpes.
Reformen viser, at der er brug for alle i vores samfund.
Fokus på den næste generation er helt afgørende.
Generelt bygger det kontanthjælpssystem, vi ønsker at lave en aftale om, på tre principper.
Først og fremmest er det ret og pligt.
Alle kontanthjælpsmodtagere skal mødes med klare krav og forventninger.
Personer, der modtager kontanthjælp, fordi de midlertidigt ikke kan forsørge sig selv, har ret til hjælp og støtte for at komme i job og uddannelse.
Men man har også en pligt til at leve op til kravene for at modtage hjælpen.
For det andet opgiver vi ingen.
Unge uden uddannelse skal ikke være i kontanthjælpssystemet.
De skal i uddannelse.
Alle unge uden uddannelse skal mødes med troen på og støtten til, at de kan få sig den uddannelse og få et liv, hvor de kan realisere deres potentiale.
Regeringen erstatter den meningsløse passive forsørgelse med en aktiv indsats målrettet den enkelte kontanthjælpsmodtager.
Alle, der kan, skal tage en uddannelse eller et arbejde, mens de allersvageste kontanthjælpsmodtagere – og det er blevet meget overset i offentligheden –
skal hjælpes bedre end i dag via en tværfaglig og helhedsorienteret indsats, der bringer dem tættere på arbejdsmarkedet.
Der er en anden pointe, som dele af Folketinget glemmer, og som jeg håber vi kan råde bod på.
Det er, at de penge, som reformen frigiver, anvendes krone for krone inden for kontanthjælpssystemet, mens det provenu, som reformen skaber i kraft af flere job og færre på kontanthjælp, anvendes i vækstplanen.
Reformen øger beskæftigelsen med knap 4.500 personer frem mod 2020, og samtidig forventes det, at 4.500 flere unge kommer i uddannelse.
De bidrager også til højere beskæftigelse.
Så er der nogle andre ting om skøn for provenu osv., som jeg ikke skal trætte forsamlingen med.
Reformen giver god økonomisk mening.
Først og fremmest er reformen et udtryk for en vigtig social indsats over for vores udsatte borgere.
Radikale Venstre kan derfor med disse kommentarer støtte begge lovforslag, L 223 og L 224.