Christian Juhl (EL), 2014-06-02:
De fleste ved, hvad EU er, og de fleste ved, hvad NATO er.
For det er jo da efter min mening de to vigtigste organisationer.
De andre kunne vi til nød undvære, hvis det skulle være.
OSCE spiller en væsentlig rolle, fordi den netop har dialogen og konfliktløsningen som det centrale element, og den har alle de bløde værdier, som vi synes er væsentlige for demokrati og udvikling, som mål.
Derfor er det også positivt at se, at der trods problemerne er sket noget i det forgangne år.
Der er sket en forlængelse af mandatet for mediefrihedsrepræsentanten, og det er et meget vigtigt arbejde, især i de her tider, hvor der er lande, som synes, at det er staten, der skal bestemme, hvilke medier der skal udkomme, og hvor man forfølger journalister i et uhørt omfang.
Jeg er også glad for det, som er nævnt tidligere af andre, nemlig konsensus om religions- og trosfriheden og ikke mindst styrkelse af arbejdet med roma- og sintirettighederne.
Det er jo forfærdeligt, at vi stadig væk skal slås med den måde, som disse mindretal bliver behandlet på.
Også spørgsmålet om menneskehandel bør have et stort fokus, og det ser ud til, at der er fornuftige fremskridt.
Så er det vigtigt at nævne, at OSCE jo spiller en væsentlig rolle, når samfund kommer ind i reformprocesser, demokratisering, valg, mindretalsrettigheder og kamp mod grænseoverskridende kriminalitet.
Ja, hvad angår valg, er det vel værd at bemærke sig, at Ukraine jo netop var helt, helt exceptionel, ved at der var rigtig, rigtig mange af sted.
Det var særdeles interessant for mange at deltage, og det var også interessant for medierne at se, hvad der skete.
Men vi er nødt til at tage ret alvorligt afstand, når OSCE-repræsentanter, uanset om det er fra den ene eller den anden del af OSCE, bliver tilbageholdt eller kidnappet eller lider overlast på anden måde.
Det skal være sådan, at alle OSCE-medarbejdere frit kan arbejde med de opgaver, de skal løse, og det skal være sådan, at de lande, de bevæger sig i, skal garantere deres sikkerhed, sådan at vi ikke ser den slags ting.
Det er jo vigtigt, at Ukraine er klar over, at det er deres opgave at sørge for, at de her folk kan færdes sikkert rundt i deres land.
Jeg vil ikke sige noget om de frosne konflikter.
Det er jo ganske uændret, og det er vigtigt at arbejde med dem.
Jeg vil hellere sige, at jeg er rigtig glad for, at Danmark fokuserer meget på den konventionelle våbenkontrol, og det er fortsat en vigtig opgave.
Jeg synes, det er ærgerligt, at russerne ikke kan forstå, at vi skal fortsætte CFE-traktaten, og at den skal fungere, sådan at vi ved, hvor våbnene er henne, og hvordan de bliver flyttet rundt.
Hvad angår selve Ukrainespørgsmålet, mener jeg dog, at vi bliver nødt til at sige noget om vores egne samarbejdspartnere.
Når jeg siger vores egne, er det jo, hvad skal man kalde det, vestdelen af OSCE's samarbejdspartnere.
Jeg tænker især på EU og NATO.
Hvis ikke man kan læse sin modstander eller hensigterne fra den, man ikke er så vild med og frygter, så opstår der sjældent venskaber og gode relationer.
Hvis man i stedet for presser hinanden og prøver at true hinanden, sker der jo det, som ofte sker i sådan nogle situationer, nemlig at man kommer til at spille rollen som en hund i et spil kegler eller, som nogle kalder det, en elefant i et glasbur.
I konflikten om Ukraine mener jeg bestemt, at både EU og NATO har spillet med nogle muskler, de ikke har, og at de har spillet en ikke særlig hensigtsmæssig rolle.
Hvad mener jeg med det?
Jeg mener, at når EU presser hårdt på, for at Ukraine absolut skal vende sig hen imod EU – og visse kredse i Europa mener endog, at de absolut skal vende sig hen imod NATO – så har EU fuldstændig glemt, at Ukraine for det første selvfølgelig skal have ret til selv at diskutere og beslutte den slags ting, og at Ukraine for det andet har en helt, helt særlig placering.
Hvorfor har de det?
Ja, det har de jo, for efter 1990, hvilket en af mine kolleger tidligere nævnte, skete der det, at Muren faldt, og der kunne man jo så sige at en del af OSCE's opgaver blev ændret.
Man skal bare huske, at i 1990 sagde James Baker til Gorbatjov, da de skulle aftale, at Øst- og Vesttyskland kunne slås sammen, at hvis Øst- og Vesttyskland blev genforenet, ville NATO ikke blive udvidet med så meget som en centimeter mod øst.
Siden da er der jo sket en del.
Polen, Tjekkiet, Slovakiet, Slovenien, Kroatien, Ungarn, Bulgarien, Albanien, Makedonien, Estland, Letland og Litauen er efterfølgende blevet indmeldt i NATO.
Det vil sige, at ordene fra USA's udenrigsminister ikke var meget værd i den situation.
Det er derfor, det er så vigtigt at kunne se, at forklaringen på, at Rusland ikke anser sig selv som den aggressive part, jo netop ligger i den her proces.
Derfor er det vigtigt også at sige, at når vi skal forstå Rusland, er det naturligt at sige, at nu er vi ved at nå helt op til grænsen med NATO-medlemskaberne.
Så er det klart, at man er nødt til at aflæse Ruslands flygt og nervøsitet for, hvad der ellers vil ske, hvis man vil løse konflikten.
Hvis man vil spille den stærke mand, skal man bare fortsætte med at spille med nogle muskler, som man i øvrigt slet ikke har, når det kommer til stykket.
Her tænker jeg på EU og NATO.
Derfor vil jeg gerne anbefale, at vi arbejder for, at der arbejdes anderledes med fred og konfliktløsning, i stedet for at der bruges de aggressive metoder, for det får vi ikke noget godt ud af.
Jeg er bestemt ikke enig med Putin, og jeg er bestemt ikke enig i forståelsen af russernes rolle i Ukraine, men jeg tror ikke, at vi er nået en centimeter nærmere en løsning med Rusland ved at spille med NATO-musklerne.
Derfor vil jeg opfordre til, at OSCE får en mere central rolle i de kommende år.
Nu fylder OSCE snart 40 år, og jeg synes, vi skal gøre alt, hvad vi kan som nation, for at fremme, at OSCE får den freds- og konfliktløsende rolle, som er så vigtig i verden.
Man kunne drømme om, at OSCE havde lige så mange ressourcer, som f.eks. NATO har, for hvor store resultater kunne vi så ikke nå?
Men det kan vi jo prøve at arbejde på, for det er den fredelige, ikkemilitære model, der er den egentlige model, hvis vi skal finde en løsning på alle de problemer, vi har foran os.
Men i øvrigt tak for redegørelsen.