Inger Støjberg (V), 2010-04-20:
Beslutningsforslaget går ud på, at Folketinget pålægger regeringen at fremsætte lovforslag inden udgangen af 2010, der indebærer, at kommunernes opkrævning og modregning af tilbagebetalingskrav for offentlige ydelser på alle områder bliver omfattet af inddrivelseslovens regler, der gælder for statens inddrivelse af offentlig gæld.
Jeg vil gerne indledningsvis henvise til, at al inddrivelse af offentlig restance som en del af regeringens aftale med Dansk Folkeparti om kommunalreformen blev samlet under Skatteministeriet pr. 1. november 2005.
Formålet var at opnå en mere effektiv offentlig restanceinddrivelse.
Reglerne for inddrivelse af gæld til det offentlige er blevet harmoniseret ved flere tiltag gennem de sidste år, og resultatet er en mere ensartet inddrivelsesprocedure for offentlig gæld.
Det er således et område, som regeringen har prioriteret højt og fortsat prioriterer højt.
Samtidig vil jeg henvise til, at det direkte fremgik af det lovforslag, der samlede inddrivelsen af offentlige restancer, at det ikke var hensigten at begrænse fordringshavernes – det vil så altså i det her tilfælde sige kommunernes – adgang til at foretage modregning, hvis der var hjemmel hertil efter regler i særlovgivning eller som følge af retspraksis.
Men lad os tale om det grundlæggende i problemstillingen.
Udgangspunktet for opkrævning og inddrivelse er jo, at borgeren har fået udbetalt for meget fra det offentlige.
Der kan være tale om dobbeltforsørgelse i en periode, eller at borgeren har undladt at oplyse om indtægtsstigninger, der medfører, at borgeren har fået udbetalt for meget i f.eks. boligstøtte.
Jeg håber da, at vi alle sammen er enige om, at borgeren i sådan et tilfælde skal tilbagebetale det beløb, som borgeren har fået udbetalt med urette, og hvor det f.eks. skyldes manglende overholdelse af oplysningspligten fra borgerens side.
Samtidig er der fastsat nogle grænser for, hvornår man kan kræve tilbagebetaling.
Der er således fastsat regler for, hvornår kommuner yder henstand med tilbagebetaling.
Det er skyldnere, der har modtaget kontanthjælp eller starthjælp, der omfattes af disse regler.
Det vil sige, at man ser på skyldnerens forsørgelsesydelse.
Selv om boligstøtte ydes til personer med lav indkomst, kan man ikke automatisk gå ud fra, at en boligstøttemodtagers tilbagebetalingsevne er så ringe, at der som hovedregel skal ydes henstand med tilbagebetalingen.
Hvis en borger har fået for meget i boligstøtte, kræves pengene tilbage, og kommunen kan gennemføre tilbagebetalingen ved at foretage modregning i den fremtidige boligstøtte.
Men kommunen kan ikke foretage modregning af den for meget udbetalte boligstøtte i f.eks. kontanthjælp.
Dermed er forsørgelsesydelsen ikke berørt.
Det er også sådan, at de gældende regler ikke er til hinder for, at kommunerne i forbindelse med afgørelser om tilbagebetaling af boligstøtte kan beslutte, at tilbagebetalingen sker med rimelige afdrag i forhold til den pågældendes økonomi, også når tilbagebetalingen sker ved modregning.
Med hensyn til børnefamilieydelse er det fastsat, at eventuelle restancer vedrørende betaling for dag- og klubtilbud kan modregnes i op til halvdelen af ydelsen.
Med reglerne om inddrivelse er der taget et rimeligt hensyn til borgerens forsørgelsesmæssige situation.
Områder som f.eks. boligstøtte og børnefamilieydelse er ikke omfattet af inddrivelsesloven, og der er enten begrænsning af adgangen til at gennemføre modregning eller mulighed for at tage hensyn til borgerens økonomi.
Derfor synes jeg ikke, at der er grundlag for, at kommunernes opkrævning og modregning af tilbagebetalingskrav for offentlige ydelser på alle områder bliver omfattet af inddrivelseslovens regler.
På den baggrund kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.