Charlotte Fischer (RV), 2007-03-27:
Jeg synes, ministeren var lidt for langt fremme med at antyde det.
Jeg har tænkt meget nøje over, hvem forslaget skal omfatte.
Det omfatter ikke speciallæger på sygehusene, fordi sygehusene kan adskille interesserne og sørge for, at de læger, der behandler og har interesser i privatklinikker, ikke henviser til dem.
Men den mulighed har man ikke i en praksis, hvor der kun sidder én læge, og derfor omfatter forslaget de praktiserende speciallæger.
Jeg vil spørge helt principielt: Hvorfor kan det være, at der lige præcis på dette område ikke skal sikres vandtætte skotter?
Man kan jo ikke forestille sig en praktiserende læge, som er medejer af et medicinalfirma – eller kan man?
Og hvordan kan det være, at vi her i Danmark gør os meget stor umage med at sige, at praktiserende læger ikke kan være medejere af apoteker og medicinalfirmaer?
Ikke engang dyrlægers ægtefæller må have interesser i de firmaer, der producerer, importerer eller distribuerer lægemidler.
Her har vi et meget strengt forbud, så jeg synes ikke, ministeren skal føle sig meget hellig over for forbud.
Vi har faktisk gjort det, det er den røde tråd, men lige præcis her skal der ikke gøres noget.
Jeg føler mig sådan set meget pragmatisk og praktisk angående dette her.
De egentlige historiske begrundelser for, hvorfor regelsættet er, som det er, kender jeg ikke.
Jeg kan ikke selv svare på det spørgsmål, for regelsættet er jo skabt af den tidligere SR-regering, som opfandt tilskuddet, og man skal jo ikke tage copyright på noget, man ikke har copyright på.
Vi har forbedret ordningen og givet den indhold.
De penge, man satte af, for at patienterne kunne få tilskud, rakte ikke så langt, at det gav mening, men vi har bygget videre på konceptet.
Jeg vil sige helt åbent, at hvis der ikke havde været en sådan ordning, da vi dannede regering i 2001, kan det da godt være – jeg ved det ikke, det er jo hypotetisk – at høreapparatsområdet i dag var blevet forvaltet efter de almindelige frit valg-regler, altså sådan at serveretten er hos det offentlige, der skal stille diagnose og levere høreapparat inden for en given frist, og kan det ikke lade sig gøre, er der et betinget frit valg.
Men nu var der altså en ordning, og den valgte vi at bygge videre på.
Effekten af en ordning må jo vurderes ud fra, hvilket udbud af leverandører der er.
Her er det altså en realitet, at hos en del af de leverandører, der findes, har læger et delvist medejerskab, og hvis vi satte vandtætte skotter op, ville vi derfor fjerne en del af udbuddet og dermed forringe reglen, og det vil vi ikke.
Men da vi i øvrigt er enige i den principielle problemstilling, har vi altså søgt at imødegå den på anden vis.
Jeg synes ikke, det lykkedes særlig godt for ministeren at forholde sig til det principielle.
Hvordan kan det være, at man som sundhedsminister kan støtte, at der skal være klare begrænsninger på, hvilke økonomiske interesser en almenpraktiserende læge kan have i f.eks. et medicinalfirma?
Mig bekendt kan en almenpraktiserende læge ikke have medejerskab af et medicinalfirma, og en praktiserende læge kan ikke eje et apotek.
Angående dyrlægerne, som vi var med til at indgå en aftale om sidste år, er der et klokkeklart forbud, og det er endda et meget strengt forbud, for det omfatter også ægtefællen.
Det vil sige, at det er et generelt princip i vores sundhedsvæsen, at vi ikke vil have de former for interessesammenfald, fordi det vil gå ud over patienten.
Patienten vil ikke kunne føle sig sikker på, om det er økonomiske interesser eller den rene lægefaglige betragtning, der styrer ordinationen, og det er grunden til, at vi har fremsat forslaget her, for vi synes simpelt hen, der er et hul i det generelle princip, som er foldet ud over hele det øvrige sundhedsvæsen.
Mig bekendt er der ikke noget forbud mod, at en læge f.eks. som en del af sin pensionsopsparing har en eller anden aktieportefølje og også kan have aktier i et medicinalfirma.
Nu udtrykker jeg mig sådan, som jeg umiddelbart mener at regelsættet er, men hvis man skal forfølge tanken helt ud, skulle man jo sige: Jamen det kan ikke gå, at lægen, der skriver recepten, måske under en eller anden form har aktier i et medicinalfirma og derfor – hvis man tillægger ham de motiver, som fru Charlotte Fischer gør – helst ordinerer en bestemt hovedpinepille frem for en anden.
Det ville jo være at sætte grænser for folks frie udfoldelsesret, og det skal man kun gøre der, hvor det giver god mening.
Det er rigtigt, at vi har sat nogle meget skarpe regler op for dyrlæger, men det hører vel med til historien, at vi gjorde det på et tidspunkt, hvor vi skulle liberalisere området, og hvor nogle folketingspolitikere – nogle mere end andre, jeg glæder mig over, at Det Radikale Venstre er med i den del af aftalen – var meget bekymrede over liberaliseringen.
Her handlede det altså om at komme de bekymrede i møde, men den bekymring har der jo ikke været på området her, fordi regelsættet som sagt blev lavet af den tidligere regering, som øjensynligt ikke havde nogen bekymringer.
Jeg synes heller ikke, der er nogen grund til at have det, for vi har altså fulgt problemstillingen op – ikke ved at lave forbud, men ved at skabe gennemsigtighed.