Annette Vilhelmsen (SF), 2012-02-23:
»Ane lagde anemoner/i kanonen på Trekroner/ved det allerførste skud/sprang Anes anemoner ud.«
Det har Halfdan Rasmussen skrevet i sin ABC, og det er godt, at Halfdan Rasmussen er med i litteraturkanonen – godt nok ikke obligatorisk, men til inspiration.
Det gav mig så anledning til, at jeg kunne tage ham med her.
Så vil jeg gerne benytte lejligheden til at sige tak til hr. Alex Ahrendtsen, for at vi får den her debat, som vi har nu.
Jeg synes, at vi skal benytte enhver lejlighed til at diskutere folkeskolen, dens værdigrundlag, indhold og metoder.
Jeg skal lige slå fast, at det, der handler om loven, er, at det er vedtaget, at vi har en kanon i dansk og historie.
Det indgår som en del af forliget, og det bakker vi i SF op om.
Vi har sådan set et princip om, at så længe vi har en lov, er det loven, der gælder.
Vi har heller ikke her fremsendt forslag om, at loven skal ophøre, men vi vil gerne debattere det, og det er det, vi gør i dag.
Det, der er med de obligatoriske kanoner, er, at det kan gøre det svært at afgøre, hvad der egentlig er det rigtige.
Er det det rigtige, at man underviser efter kanonen, eller er det rigtigt også at undervise i det, der ligger uden for kanonen?
Og sikrer vi os egentlig den kvalitet, vi gerne vil have, og den dannelse, som eleverne skal opnå?
Når den her forespørgsel er rejst på baggrund af en undersøgelse, der er blevet præsenteret i Folkeskolebladet, er det væsentligt at se på nogle af de problemstillinger, der kan være ved at undervise efter en kanon.
I bladet er der en lærer fra en skole på Frederiksberg, som kan fortælle, at det er mere oplagt for hendes klasse at læse Tove Ditlevsen og Dan Turèll og gå ture med eleverne i de gader, de skriver om, end det nødvendigvis er at læse Jeppe Aakjær.
I den danske litteraturkanon fra 2004 er der, meget interessant faktisk, et afsnit om kanonpædagogik.
Begrebet kompetence indebærer, at det er elevernes aktive anvendelse af det, de lærer, der skal stimuleres, og ikke den passive viden.
Hvorfor er det så, at det er vigtigt?
Det er det, for den undervisning, børn og unge deltager i, skal de kunne bruge aktivt; de skal kunne sætte det ind i sammenhæng med det samfund, der omgiver dem.
Det at kunne sætte sin viden i spil i forhold til den verden, man lever i, er en af de vigtigste faglige kundskaber, de unge kan tage med sig fra folkeskolen.
En væsentlig del af elevernes verden og aktive ageren i dag indbefatter også anvendelse af it som medie, og det at få adgang til tekster i både dansk og historie mener vi fra SF's side, at man bør tage med ind i en revurdering af kanonen og selve kanonpædagogikken, når vi engang når til det.
Vi synes, at elevernes faglighed skal styrkes.
Fra regeringens side har vi allerede spillet ud med nogle af vores tanker om, hvordan man i den kommende reform af folkeskolen styrker fagligheden.
Et øget fokus på dansk og matematik i de mindste klasser har i mange år været et ønske fra SF, og nu ser det ud til at kunne blive til virkelighed.
Det, der er vigtigt for os at få slået fast i den her sammenhæng, er, at vi har stor tillid til, at lærerne gennem deres uddannelse skal være både fagfagligt og didaktisk veluddannede, sådan at de i frihed kan forestå undervisningen i folkeskolen.
Der er fastsat nationale mål, trinmål, fælles mål, og vores opfordring er at give skolen og undervisningen tilbage til lærerne, eleverne og skolens ledelse.
En kanon kan være en god inspiration, den må bare ikke styre.
Så synes jeg, at det er lidt interessant, at vi i en ligestillingstid kan se, at der kun er en kvinde på listen over obligatoriske værker, og det er Karen Blixen.
Vores bud er, at obligatorisk kanon på sigt ikke er en løsning.
Kultur skal leves af og for folket.
Anes kanoner skød med anemoner; det er også en måde at hilse foråret velkommen på.
Vi i SF glæder os over, at der er grøde i og interesse for folkeskolen.