runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (KF), 2013-05-07:
Vi kan fra konservativ side selvsagt støtte beslutningsforslaget her.
Vi er medforslagsstiller på det, så selvfølgelig kan vi det.
Grunden til, at vi er medforslagsstiller, er jo, at der er kommet eksempler frem, som gjorde, at vi tog os til hovedet og sagde, at det da ikke kan være rigtigt, at man kan slippe så billigt for at komme med æreskrænkelser, når vi tænker på, i hvilken udstrækning de bliver udbredt.
Det var vores klare opfattelse, at vi med den lovgivning, vi har i dag, måske ikke helt er fulgt med den teknologiske udvikling.
Domstolene er måske ikke helt fulgt med, retspraksis tager måske ikke helt højde for, at der er nogle nye muligheder i dag i forhold til før i tiden.
Før i tiden var jo sådan, at hvis man råbte noget grimt om sin nabo, kunne man være heldig, at den eneste, der hørte det, var naboen selv, og at ingen andre hørte det.
Nu er det sådan, at man på Facebook, Twitter og alle mulige andre sociale medier og på internettet i det hele taget kan komme med den ene beskyldning efter den anden.
Så er det pludselig ude hos rigtig, rigtig mange tusinde mennesker, der ser den her æreskrænkelse.
Det næste, som gør sig gældende, og som for mig at se også er en meget skærpende omstændighed, er, at når det først har været ude på nettet, forsvinder det jo aldrig igen.
Man kan gøre nok så mange forsøg på at slette det igen, men det bliver ikke slettet.
Det står der til evig tid.
Hvis man derimod har råbt noget grimt til sin nabo, er ordene væk, så snart man er færdig med at råbe.
Selv hvis man havde været heldig at få noget trykt i en avis – det er nærmest en umulighed, fordi der er en chefredaktør, der holder øje med, at sådan noget ikke sker – ville den være brugt til at pakke fisk ind i dagen efter, og så var den også væk.
Men det er en ny tid, det er nye muligheder, som teknologien giver.
Der kunne vi i hvert fald godt tænke os, at vi lovgivningsmæssigt fulgte med.
Derfor har vi fremsat beslutningsforslaget.
Nu kan jeg så forstå på ministeren, at det er en misforståelse, der ligger faktisk en række domme, der netop understreger, at det i sig selv er en skærpende omstændighed, at man udbreder det til så stor en personkreds, som man gør, når man lægger ting ud på internettet.
Det er vi da interesserede i at høre mere til og grave dybere ned i, for det er klart, at vi ikke skal stramme en lov, som ikke har behov for at blive strammet.
Er der en enkelt retsafgørelse, der stritter helt vanvittigt og forkert ud, skal den ikke være årsag til, at vi strammer noget.
Men fra konservativ side vil vi nu gå i udvalgsbehandling med beslutningsforslaget her og forfølge det spor, nemlig at det må være en endda særdeles skærpende omstændighed, at de æreskrænkelser, man kommer med, lægges ud på nettet, fordi de rammer så mange tusinde, og fordi de står der til evig tid.
Mette Boye (SF), 2013-05-07:
Tak til formanden.
Jeg er her på vegne af fru Karina Lorentzen Dehnhardt, som desværre ikke kunne være her i dag.
SF tager stærkt afstand fra de sager, hvor der sker æreskrænkelse.
Der er ikke nogen tvivl om, at udbredelse af de sociale medier har gjort den potentielle udbredelse af æreskrænkelser meget mere alvorlig og skræmmende.
Mobning har jo altid været et problem, men det kan antage nogle helt andre dimensioner, end da jeg f.eks. var barn i 1970'erne.
Dertil kommer også, at krænkelser på sociale medier står for tid og evighed.
Der er på flere af de sociale medier det problem, at det er meget, meget svært at få slettet krænkende udtalelser og statusopdateringer osv. Så de står der altså for tid og evighed.
Vi mener, at der bl.a. skal en holdningsændring til, også blandt brugerne af de her sociale medier, i retning af, at man er mere bevidst som bruger om at beskytte sine private oplysninger og bruger en god tone på nettet.
Vi kan let blive enige om, at æreskrænkelser ikke bør tolereres.
Spørgsmålet til diskussion i dag er, om straffen for æreskrænkelser skal skærpes.
Som ministeren oplyste i sin tale, bliver udbredelsen af æreskrænkelser allerede i dag tillagt skærpende betydning ved domstolene.
Vi mener ikke i SF, at vi løser problemet med æreskrænkelser ved at skærpe straffen yderligere, og derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Tak for ordet.
Ole Hækkerup (S), 2013-05-07:
Jeg er jo sådan set enig.
Der er ingen grund til nødvendigvis at snakke sig fra hinanden.
Så kan vi jo diskutere lidt, om det her er udtryk for, hvordan retspraksis er ved at udvikle sig.
Men jeg tror jo i hvert fald, at jeg er enig med Venstre i – det er også lidt bredere end retspolitikken, det er også sådan lidt kulturpolitisk næsten – at hvis man ser på tendensen i medierne i den offentlige debat for, hvad der sker, og hvor grænserne går for, hvad man vil hænge folk ud for, og hvor hurtig man er til at hænge folk ud, så flyttes de i de her år.
Jeg er ikke sikker på, at det nødvendigvis lige er her, man skal tage fat, i den forbindelse, men der har vi som samfund generelt en udfordring af en helt anderledes karakter.
Der kan vi sagtens finde hinanden og sige: Hvad pokker kan man så i øvrigt gøre ved det?
Preben Bang Henriksen (V), 2013-05-07:
Jamen altså, nu skal uenigheden jo heller ikke blive større, end godt er.
Jeg noterede, at ordføreren var indstillet på at holde et vågent øje med udviklingen på dette område, og min personlige opfattelse er, at udviklingen er i gang med at skride.
Det gælder ikke bare udviklingen inden for almindelige injuriesager, men altså også tilsvining i pressen osv.
Jeg kvitterer for, at ordføreren vil være med til at holde øje med udviklingen.
Ole Hækkerup (S), 2013-05-07:
Tak, fru formand.
Som det allerede er fremgået, ønsker man med det her beslutningsforslag at skærpe straffen for grove æreskrænkelser.
Forslagsstillerne anfører i den forbindelse, at straffen skal afspejle den udbredelse, som krænkelsen har haft, og at udbredelsen af krænkelsen er blevet mere omfattende med den teknologiske udvikling med udbredelsen af nettet, de sociale medier osv.
Socialdemokraterne er helt enige i, at det skal afspejle sig i straffen, og derfor er det vigtigt, også som det sker i dag, og som det allerede er fremgået af justitsministerens besvarelse, at udbredelsen er en skærpende karakter, når straffen udmåles.
Kunne det så, som det har været fremme i debatten, have været hensigtsmæssigt, at det var en særskilt skærpende omstændigheder i loven, altså ud over i domstolspraksis
Som det jo også er fremgået, var det faktisk tidligere en særskilt paragraf.
Den blev så afskaffet under VK-regeringen, og det var netop med henvisning til, at bestemmelsen var uden praktisk betydning.
Ville den så være værd at genindføre?
Næppe, hvis domstolene allerede dømmer efter, at udbredelsen er en skærpende omstændighed.
I forslaget er der så henvist til en konkret sag om falske beskyldninger.
Jeg må sige, at når jeg læser det, der står i beslutningsforslaget, synes jeg også, at den helt konkrete sag umiddelbart virker mærkelig.
Jeg ved så ikke, om den konkrete sag er anket videre, og i givet fald den er anket videre, så synes jeg jo, at det er uhensigtsmæssigt, hvis vi står her i Folketinget og har en diskussion om den.
Jeg formoder selvfølgelig – og nu kigger jeg på hr. Preben Bang Henriksen – at hvis den var anket videre, havde man ikke haft den med her i Folketingssalen.
Det tænker jeg.
Jeg vil for den politiske del af det gerne sige, at det er vigtigt for Socialdemokraterne, at straffen for æreskrænkelser skal kunne føles.
Og vi mener, at det, som justitsministeren sagde, er tilfældet med den domstolspraksis, der er i øjeblikket, når man ser på de sidste 5 års sager om æreskrænkelser
Dette fremgår jo netop af det første spørgsmål til dette beslutningsforslag.
Men vi vil gerne være med til at holde et vågent øje med, at det bliver ved med at være på den måde, for vi har sådan set den samme grundholdning – det tror jeg man kan sige – som hr. Preben Bang Henriksen gav udtryk for. På den baggrund skal jeg afvise det her konkrete forslag.
Peter Skaarup (DF), 2013-05-07:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Ole Hækkerup som socialdemokratisk ordfører, om hr. Ole Hækkerup er enig i følgende udsagn, der kom fra kommunaldirektøren i Morsø Kommune, Per Flemming Laursen, til avisen.dk den 26. marts 2012.
Han relaterede sig til den her sag, hvor en familiechef i Morsø Kommune af to personer var blevet hængt ud for at være pædofil.
Det var altså usandt, for det var vedkommende ikke.
Den pågældende kommunaldirektør sagde så: Der skal meget til at chokere mig.
Jeg har hørt meget i min tid som kommunaldirektør, men det her var simpelt hen under lavmålet.
Er hr. Ole Hækkerup ikke enig i, at det da er uholdbart i længden, at det, hvis man udspreder den slags rygter om en anden person på internettet om, at vedkommende er pædofil, bare så straffes med nogle få hundrede kroner i bøde?
Skal man virkelig tage Socialdemokraternes holdning til det her forslag som udtryk for, at man ingenting vil gøre?
Ole Hækkerup (S), 2013-05-07:
Jeg synes, at der skal skrides ind konsekvent i forhold til æreskrænkelse, og det skal være sådan, at det er en straf, der kan mærkes.
Jeg synes også, det er det, der fremgår af svaret på spørgsmål nr. 1 til netop det her beslutningsforslag, hvor justitsministeren er blevet bedt om at redegøre for de seneste 5 års domspraksis, når det gælder overtrædelse af netop bestemmelsen om æreskrænkelser.
I forhold til den konkrete sag vil jeg sige, at hvad angår det, som står skrevet i bemærkningerne til det her beslutningsforslag, har jeg det, tror jeg, ligesom hr. Peter Skaarup, på den måde, at det umiddelbart virker mærkeligt på mig, at det ikke har ført til en anden og hårdere straf.
Jeg ved heller ikke, hvad der konkret er sket i den sag, men hvis der kun er sket det, som der står oplyst her, har jeg den samme forundring, som hr. Peter Skaarup har, men det gælder bare ikke generelt, hvad man kan se af besvarelsen fra Justitsministeriet.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-05-07:
Jeg medgav jo faktisk, at den konkrete sag, som blev nævnt, virker bemærkelsesværdig.
Som jeg hørte ministeren, gav regeringen i hvert fald også udtryk for et ønske om, at man ville følge det her område og se, om der var yderligere problemer ud over den enkeltsag, som har været diskuteret her i dag.
Det synes jeg sådan set er et meget fint tilsagn, som man er kommet med, og vi vil gerne kvittere for, at man kommer med det tilsagn.
Så må vi jo se, om det står så galt til, som det umiddelbart kan virke på baggrund af en enkeltsag.
Men jeg synes stadig, at hr. Peter Skaarup glemte at svare.
Jeg ved ikke, om hr. Peter Skaarup vil komme herop igen som den sidste; det tror jeg nok han gør.
Så kan hr. Peter Skaarup jo sige, hvad det er for et niveau for bøder, Dansk Folkeparti forestiller sig, for det er da det nemmeste i verden at sige, at det ikke er godt nok, hvis man ikke har noget svar.
Peter Skaarup (DF), 2013-05-07:
Men er vi ikke nødt til at være borgernes advokater nogle gange herinde på Christiansborg og følge med i, hvad det er for en lovgivning, vi har, hvordan den virker, hvad det er for nogle straffe, der bliver givet for ting og sager ude i samfundet?
Så langt kan vi vel være enige.
Så er det så, at jeg undrer mig over, hvordan det kan være, justitsministeren har energi og mandskabsressourcer til i sit ministerium at følge en sag, som måske passer meget godt ind i Justitsministeriets eller justitsministerens kram.
Jeg synes ikke, det er en meget høj bøde, der gives i den konkrete sag fra Østre Landsret, men det er så, hvad det er.
Man har ikke energi til at sætte sig ind i den sag, som er nævnt i beslutningsforslaget, som bl.a. er afsættet til, at vi overhovedet diskuterer det her, hvor Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti har syntes, det har været vigtigt at diskutere det ud fra den her sag.
Virker det ikke mærkeligt på hr. Ole Hækkerup også, at justitsministeren har energi til at kigge en sag igennem, der passer ind i hans kram, men vil ikke se på den sag, det i realiteten handler om?
Ole Hækkerup (S), 2013-05-07:
Og så er det jo også at være borgerens advokat at sige, at hvis vi har otte sager, hvor der er en af dem, der er mundet ud i en straf, som hr. Peter Skaarup og jeg måske havde ønsket havde været på en anden måde, skal vi selvfølgelig ikke kun kigge på den ene sag, men kigge på alle otte sager, når vi så spørger, om vi synes, lovgivningen er tilfredsstillende.
Derfor kan vi jo godt undre os over den enkelte sag.
Men der må jeg bare sige, at hvis vi skal lave lovgivning efter én sag, selv om vi synes, straffen har været den rigtige i de øvrige syv sager, er vi jo også meget tæt på at være ude i noget, der godt kan blive en lille bitte smule uholdbart, for så skal man virkelig være grundigt nede i den enkelte sag og finde ud af, hvorfor den har skilt sig ud fra de øvrige syv sager.
Det kan man så godt gøre, men hvis nu vi skal være gode og rare og helt ærlige over for hinanden, fremgår det jo ikke af bemærkningerne til det her beslutningsforslag, hvor det adskiller sig fra alle de øvrige sager om æreskrænkelser, siden straffen efter hr. Peter Skaarups opfattelse har været så mild.
Preben Bang Henriksen (V), 2013-05-07:
Ganske kort: Altså, man kan jo sige, at den der Morsøsag adskiller sig fra de øvrige sager ved det, at den er et udtryk for den nyeste retspraksis; så er den historie jo næsten ikke længere.
Det er jo den vej, retspraksis går, og jeg kan da kun dele hr. Peter Skaarups undren over, at justitsministeren og ministeriet har haft energi til at løbe alle mulige andre praksis igennem, men ikke den allerseneste og ikke den, der decideret nævnes i beslutningsforslaget.
Det er nærmest helt fremmed land, og det er da noget mærkeligt noget.
Så den sidste bemærkning vedrørende, om den er anket eller ej.
Jamen det er jo godt eksempel på det, jeg sagde, nemlig at det er en type sager, som føres af private, men i strafferetligt regi.
Hvis man skal anke, er det derfor en privatmand, der skal ud at anke den her sag.
Det er jo en utrolig bekostelig affære.
Ole Hækkerup (S), 2013-05-07:
Jo, men efter det, der fremgår af bemærkningerne – det jo ikke mig, der skal stå til ansvar for, hvad der står i bemærkningerne til det her beslutningsforslag, det er jo forslagsstillerne – vedrører den konkrete sag, man henviser til, så vidt jeg kan vurdere, perioden fra den 30. januar 2008 til den 30. januar 2013; altså må den konkrete sag, der henvises til her, så vidt jeg umiddelbart kan se, også være med i besvarelsen af spørgsmål 1, for i besvarelsen af spørgsmål 1 siger justitsministeren jo netop, at det dækker de 5 år, der ligger fra 30. januar 2008 til 30. januar 2013.
Så umiddelbart vil jeg mene, at det må være en af de sager, der er med her.
Det ændrer ikke på min grundlæggende pointe, nemlig følgende: Vi er jo nødt til, synes jeg, med hensyn til lovgivningen fra Folketingets side selvfølgelig at kigge på enkeltsager, men vi er jo også nødt til at kigge på summen af sager.
Derfor er jeg heller ikke sikker på, når hr. Preben Bang Henriksen siger, at det her er udtryk for retspraksis, at det nødvendigvis er rigtigt.
Der ville jeg jo nok mere kigge på sagerne over de sidste 5 år.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-05-07:
Det er jo sådan, at vi alle vel ønsker en eller anden form for indskrænkninger af ytringsfriheden, eksempelvis at der er grænser i forbindelse med injurier og lignende.
Men det er vel stadig rent formelt en eller anden form for indskrænkning, selv om det, der bliver sagt, er løgn.
Sådan ville jeg umiddelbart opfatte det, men det er sådan set ikke det, der skal skille os ad.
Det ændrer jo sådan set ikke på det politiske synspunkt i forhold til, om vi synes, man skal vedtage det her forslag eller ej, og hvad det er for et niveau, man så forestiller sig.
Det kunne Dansk Folkeparti ikke svare på.
Jeg forestiller mig, hr. Preben Bang Henriksen måske har haft fingrene endnu mere nede i forslaget, så det kunne være, Venstres ordfører kunne komme med et mere specifikt bud på, hvad det egentlig er, vi står og diskuterer.
Jan E. Jørgensen (V), 2013-05-07:
Tobias blev kun 15 måneder.
Han blev tæsket ihjel af sin stedfar, mens hans mor så passivt til.
Vold med døden til følge er under alle omstændigheder en forfærdelig forbrydelse, og når offeret er et forsvarsløst barn, så bør det naturligvis være en skærpende omstændighed.
I sagen mod Tobias' stedfar og hans mor idømte landsretten 9 års fængsel til stedfaren, hvilket er tæt på lovens maksimum på 10 år.
Jeg har desværre kun haft lejlighed til at læse presseresumeet af dommen, for selv om forslagsstillerne direkte har nævnt sagen i begrundelsen for deres forslag, så har Folketinget ikke fået tilsendt selve dommen.
Det er ikke særlig tilfredsstillende, for af presseresumeet kan man ikke se, i hvilket omfang landsretten har lagt vægt på, at volden er begået mod et forsvarsløst 15 måneder gammelt barn.
Det har landsretten med al sandsynlighed gjort, men forslagsstillerne foreslår, at det fremover skal fremgå direkte af straffeloven, at den maksimale strafferamme forhøjes med 50 pct. i sager om vold mod børn under 15 år.
Det lyder som udgangspunkt yderst rimeligt, og straffeloven har allerede en paragraf, hvor strafferammen forhøjes i tilfælde af vold mod særlig udsatte grupper.
Det drejer sig om § 247, stk. 2, der handler om personer, som f.eks. i kraft af deres erhverv løber en særlig risiko eller udfører særlige funktioner, og det er f.eks. sådan nogle som taxachauffører, dørmænd, læger, sygeplejersker og lignende, der kører vagtkørsel, og så er det ansatte i døgnkiosker og på tankstationer.
Da denne bestemmelse kom ind i straffeloven, hed det i bemærkningerne – og nu citerer jeg fra Justitsministeriets bemærkninger: »Selv om det må antages, at domstolene allerede i dag i et vist omfang ved strafudmålingen tillægger det vægt, om en voldsforbrydelse er udøvet mod en person, der tilhører sådanne særlig udsatte grupper, finder Justitsministeriet det rigtigst, at der i straffeloven indsættes en udtrykkelig regel, hvorefter strafferammen for vold, der udøves mod disse grupper, forhøjes med indtil det halve, og således, at retterne ved strafudmålingen i sådanne sager skærper straffen med omkring en trediedel i forhold til det nugældende niveau.«
Præcis de samme argumenter kan fremføres, når vi taler om børn, så Venstre kan støtte denne del af beslutningsforslaget, selv om noget tyder på, at forslagsstillerne måske ikke selv helt er klar over betydningen af § 247, stk. 3.
Der er jo ikke tale om, at vold automatisk straffes 50 pct. hårdere, når offeret tilhører den omtalte personkreds.
Paragraffen giver domstolene mulighed for at give en maksimumstraf, der er 50 pct. højere end sædvanligt, og det er jo ikke helt det samme.
Af samme grund giver den anden halvdel af beslutningsforslaget ikke så meget mening.
Venstre kan derfor ikke støtte denne del af beslutningsforslaget, selv om vi naturligvis mener, at det er en skærpende omstændighed, at et drabsoffer er et barn.
Det er vi i øvrigt helt sikre på landets dommere er enige med os i, og det fremgik jo også af justitsministerens tale.
Så derfor er der ikke det store behov for at ændre straffeloven på dette punkt.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2013-05-07:
Vi har allerede hørt meget om den frygtelige sag, som forslagsstillerne har baseret det her beslutningsforslag på, og det er svært at forstå, at folk kan finde på sådanne forfærdelige ting, og derfor kan forslagsstillernes synspunkt og deres forslag jo synes meget sympatisk.
Men ikke desto mindre har vi allerede i dag en række gode bestemmelser, som understreger, at vold mod børn er en skærpende omstændighed, vi har også en generel bestemmelse, som siger, at straffen kan stige med op til 50 pct. ved særlige omstændigheder.
Derfor vurderer vi, at strafferammerne sådan set er gode nok og afspejler, at det er en grovere forbrydelse, når vold og drab udøves mod børn.
Bruges de strafferammer så?
Det spørgsmål kan man så stille sig.
Det har man så tidligere fået Rigsadvokaten til at vurdere, og han kom til den konklusion, at man langt hen ad vejen straffer hårdere, når der er tale om børn, og gudskelov for det.
Jeg synes dog, det er glimrende, at Rigsadvokaten igen tager initiativ til at sikre, at de skærpende omstændigheder bliver benyttet af anklagemyndigheden.
Men vi står altså igen her med et beslutningsforslag, som langt hen ad vejen bygger på en enkelt sag, og vi laver altså ikke lovgivning på baggrund af enkeltsager.
Man vil altid kunne finde eksempler, enkelte sager, som falder uden for skiven, det ændrer dog ikke ved, at vores system grundlæggende kan være godt nok.
Derfor kan vi Radikale ikke støtte det samlede beslutningsforslag, og jeg skal meddele, at det kan Socialdemokraterne og Enhedslisten heller ikke.
Mette Boye (SF), 2013-05-07:
Jeg skal gøre opmærksom på, at jeg er her på vegne af fru Karina Lorentzen Dehnhardt, der desværre ikke kunne være her i dag.
Vi behandler forslaget til folketingsbeslutning om forhøjelse af straffen i sager om drab og grov vold mod børn.
Vi har i de senere år set flere alvorlige sager, hvor børn er blevet udsat for særdeles grove overgreb.
Det er uhyggeligt, og der skal slås hårdt ned på den slags sager, hvor børnene ødelægges af mennesker, som skulle have givet dem omsorg og tryghed.
Det gælder såvel fysisk som psykisk vold, vanrøgt og mishandling af børn.
Folketinget har i de seneste år vedtaget flere store reformer for at skabe bedre vilkår for udsatte børn og unge, og baggrunden har netop været de mange sager om grov vold og børnemishandling.
I maj 2012 vedtog vi et lovforslag som netop har til formål at styrke indsatsen over for den slags sager.
Loven indeholder derfor bl.a. et element, som giver kommunerne adgang til at videregive oplysninger uden samtykke til den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation, VISO.
VISO's behandling af disse oplysninger præciseres, og yderligere har de sociale myndigheder i dag fået mulighed for i særlige tilfælde at få adgang til hjemmet i såkaldt lukkede familier uden en retskendelse.
Indsatsen kan på den måde ses som en forebyggende indsats, hvor også SSP-samarbejdet bliver udvidet.
Hvordan skal vi så sikre, at vi får indrettet systemet til at være bedre i stand til at opdage de her sager?
Ja, der skal være en skærpende omstændighed efter straffeloven, hvis offeret for vold eller drab er et barn, og den præmis findes allerede i dag.
Efter de gældende regler skal det nemlig ved straffens fastsættelse i almindelighed indgå som en skærpende omstændighed, hvis gerningsmanden har udnyttet et offer i en værgeløs stilling.
Desuden vil jeg gerne pege på, at loven, som den ser ud i dag, allerede indeholder en bestemmelse, der giver mulighed for, at straffen kan stige med indtil 50 pct., i forhold til hvad strafferammen ellers giver mulighed for.
Det gælder for sager, hvor lovovertrædelsen indbefatter særdeles skærpende omstændigheder, f.eks. overtrædelser om grov mishandling af børn.
Vi støtter i SF initiativet om at sikre, at anklagemyndigheden er opmærksom på i relevante at anvende denne mulighed, for det er rigtig vigtigt.
Men vi kan ikke stemme for beslutningsforslaget.