Hans Kristian Skibby (DF), 2010-05-20:
Kigger jeg på det danske samfund, synes jeg, at det er sådan, at man ikke kan tegne et billede af, at jo flere penge, man har, jo mere indflydelse får man.
Jeg synes faktisk, at man burde sige, at de danske vælgere er kloge vælgere.
De vælger ud fra, hvad de synes, hvad de mener, og hvad de har af holdninger, og ikke ud fra, hvem der har de fleste YouTube-annoncer eller annoncer på forsiden af Berlingeren, eller hvad man nu kan finde på.
Jeg tror ikke, det flytter ret mange vælgere fra det ene vælgersegment til det andet.
Jeg tror, at det er den sunde fornuft, der gør, at et politisk parti kan opnå indflydelse i dansk politik, og jeg synes faktisk, at Dansk folkeparti er et godt eksempel på det – jeg vil have lov til at prale lidt i dag – for vi er faktisk et parti, som får utrolig få midler fra fagbevægelsen, virksomheder eller andre i det danske samfund.
Det synes vi faktisk burde være den måde, som de fleste partier burde acceptere som gældende arbejdsvilkår for et demokratisk sindet parti.
Det lyder meget fromt at sige, at nu vil vi lave en fuldstændig sikring af, at der helt og holdent er fuld åbenhed omkring de her forskellige bidrag.
Og for at sikre det, fremlægger Enhedslisten så et forslag, som man har brugt meget, meget tid på, det går jeg ud fra, for der er 39 ord i bemærkningerne til forslaget.
Da jeg talte dem første gang, kom jeg til 38, og så tænkte jeg, at det ikke kan passe, og så talte jeg efter.
Der var 39 ord.
Så det er virkelig et meget dybsindigt arbejde, vi er vidne til her i dag.
Derimod vil jeg gerne kvittere for SF's forslag, som jo er lidt mere – hvad skal jeg sige? – skarpsindigt og dybsindigt; man går også ind og kigger på forholdene forskellige steder i verden.
Men for at det her skal kunne blive en succes, så fordrer det, at vi får kigget på alle de forskellige incitamenter, som der spilles på, for at opnå et godt valg.
Vi kan jo se, at fagbevægelsen giver merchandise gratis: de giver kaffeposer, de giver kopimaskiner, de giver brochuretryk, de giver annoncer, de giver gratis lokaler, de giver radiospots, og de udlåner biler og udlejer også ansatte uden merbetaling.
Det er nogle ting, som det er meget, meget svært for et parti at definere i et regnestykke: Hvor meget har vi fået?
Om vi så fik en kommission, tror jeg ikke på, at vi kunne få kommissionen til at fremskaffe bare det, der kunne ligne et godt forslag til, hvordan man skulle skabe den her form for åbenhed.
Vi har også i forbindelse med det sidste lokalvalg i november sidste år set, at LO i Odense og andre byer – ja – satte deres sekretærer til at udskrive nogle flotte samarbejdsaftaler mellem Enhedslisten, SF og Socialdemokraterne mod, at LO så puttede nogle penge i kassen til partierne, og så var man sikker på, at alt var fryd og gammen i de her kommuner, hvis de her partier ellers fik flertal.
Alle de her rævekageaftaler – money for something, eller hvad man ellers kalder det – skal vi da også have frem.
Det kan da ikke være rigtigt, at vi har politiske partier, der har kampsponsorer, ligesom man har i fodboldklubber.
Det var jo sådan set det, vi var vidne til.
Jeg vil så gerne sige, at vi også havde et EU-valg sidste år, hvor man kunne se, at der i de forskellige valgforbund blev indgået aftaler om, at partier fik penge af andre partier, hvis ikke de partier kunne bruge deres egne stemmer.
Det har resulteret i, at der ligger en skriftlig, hemmelig aftale mellem De Radikale og Socialistisk Folkeparti og Socialdemokraterne, så vi har ikke kunnet få at vide, hvor mange penge det er, De Radikale får fra de to andre partier for at aflevere deres vælgeres stemmer.
Jeg synes, det var en god start på at lave en anstændig form for åbenhed.
Så vil jeg gerne sige: Vi går ind for, at der skal være fuld åbenhed omkring de bidrag, som de forskellige partier får, men det fordrer også, at der bliver det.
Der er så et helt grundlæggende problem i det her.
Vi tror ikke, at en kommission vil kunne finde frem til nogle brugbare løsninger, som kunne skaffe den her form for åbenhed, netop fordi der ikke er vilje til det hos fagbevægelsens repræsentanter her i salen – de røde partier.
Der er ikke vilje til det.
Og jeg tror såmænd heller ikke, at viljen er specielt stor hos De Konservative, hvis jeg skal være helt ærlig.
Vi vil gerne gå ind i udvalgsarbejdet, vi vil gerne være med til at lave en beretning, og vi vil gerne være med til at præge en udvikling, som gør, at ministeren også bliver gjort opmærksom på, at der godt kan laves nogle ting, som kan skabe større åbenhed, men en kommission – vi har snart to-tre kommissionsforslag her i salen hver uge – altså, undskyld mig: Hvor meget har de kommissioner bidraget med, som har været brugbart og konstruktivt i det politiske arbejde?
Dansk Folkeparti kan ikke støtte de fremsatte forslag.