Maja Panduro (S), 2013-05-31:
Tak, formand.
For lidt tid siden læste jeg, at man har lavet en undersøgelse, der viste, at folk, der stemte højreorienteret, var lykkeligere end folk, der stemte venstreorienteret.
Ud fra det parameter ville det jo gå rigtig godt i Danmark, hvis vi målte på opnået lykke, hvis alle bare var højreorienterede.
Det er jeg selvfølgelig stærkt uenig i ville være tilfældet.
Jeg er også godt klar over, at det ikke er det, Enhedslisten foreslår her, og jeg synes også, at Enhedslisten i bemærkningerne til beslutningsforslaget anerkender, at det er en relativt kompleks ting at måle på livskvalitet eller lykke, eller hvad vi nu kalder det i den her ombæring.
Ligesom der i øvrigt er nogle svagheder ved at bruge bruttonationalproduktet som redskab til at måle, er der det søreme også i at forsøge at lave sådan et lykkeindeks.
Der er jo nogle, der har forsøgt sig.
Bhutans tidligere konge introducerede f.eks. på et tidspunkt et begreb, som han kaldte for bruttonationallykke, fordi han sagde, at ligesom penge ikke kan købe lykke, kan bruttonationalproduktet heller ikke måle den.
Den del er jeg sådan set enig i.
Han forsøgte så at lave en mere holistisk tilgang ved at måle på forskellige andre ting og oplevede måske nok nogle vanskeligheder med det.
De ting, som de i Bhutan nu måler den her bruttonationallykke på i deres femårsplaner, er på sådan noget som fysisk, mental og åndelig sundhed, det er kulturel vitalitet, det er god regeringsførelse og sådan nogle ting – de måler også på tidsbalance.
I Thailand har de efter militærkuppet i 2006 også besluttet at ville have et lykkeindeks, fordi den premierminister, de fik, angiveligt har lovet både at ville gøre det thailandske folk rigere og også lykkeligere.
Igen altså nogle – må man sige – relativt subjektive indikatorer at måle på frem for bruttonationalproduktets meget objektive og på tværs af landegrænser sammenlignelige indikatorer.
Bruttonationalproduktet er jo, som jeg startede med at sige, ikke ufejlbarligt.
Det er ikke et perfekt mål for alting, der foregår i et samfund, eller nødvendigvis for, hvor lykkelig befolkningen er, eller f.eks. for, hvor høj en livskvalitet befolkningen har.
Og jeg mener ikke, at vi i Danmark i dag er i en så privilegeret situation, at vi kan tillade os at være ligeglade med økonomisk vækst eller med, hvordan det ser ud med bruttonationalproduktet.
Egentlig synes jeg jo ikke, at man behøver at kigge ret langt syd for grænsen og på den temmelig voldsomme krise, der er i Europa nu og særlig i nogle bestemte lande i Europa, for også at blive mindet om, hvor hurtigt tingene kan ændre sig, og hvor vigtigt bruttonationalproduktet sådan set også pludselig kan blive for, hvordan det i det hele taget går i landet.
Vækst i samfundet giver arbejdspladser.
Det er med til at forbedre livsvilkårene.
Det giver skatteindtægter til at finansiere alle de ting, som vi jo, som er her i dag, hvor mange af os er socialordførere, så inderligt ønsker at rykke på socialområdet.
Derfor mener jeg, at vækst stadig væk er vigtigt.
Jeg mener, at bruttonationalproduktet er et vigtigt mål.
Det skal suppleres med målinger af rigtig mange andre ting, ligesom vi i øvrigt gør, når vi træffer politiske beslutninger.
I Socialdemokratiet kan vi altså ikke støtte beslutningsforslaget om på sigt at erstatte bruttonationalproduktet med et indeks for livskvalitet.