Irene Simonsen (V), 2007-05-22:
Jeg vil selvfølgelig starte med at beklage, at vi ikke var her til tiden, fordi vi var gået til udvalgsmøde i stedet for –
jeg regnede med, at der ville gå lidt længere tid, før punktet her ville komme på.
På trods af at der er meget kort sagsbehandlingstid til det her lovforslag, betyder det stadig væk meget for mig, at vi når det inden sommerferien, for vi står med nogle tilbud til nogle mennesker, som jo, kan man sige, frivilligt har valgt at sidde på et asylcenter og nægter at samarbejde om deres hjemsendelse.
Man har fået et afslag på asyl.
Der er en asylsag, der har været behandlet først ved Udlændingeservice, dernæst ved den uvildige instans Flygtningenævnet, hvor der sidder en dommer for bordenden, og hvor man har fået et afslag på, at man er asylant.
Vi kan sikkert sagtens blive enige om, at mange af dem her burde have været rejst hjem for lang tid siden.
Det har de ikke gjort.
De har ikke villet samarbejde om hjemsendelsen.
Vi ved, at det for nogle er muligt at rejse hjem.
Hvis man kigger på de tal, der er, er det faktisk sådan, at vi totalt set har 1.059 afviste asylansøgere pr. 5. maj 2007, som sidder i vores centre, og som burde rejse hjem, men som ikke gør det.
Heraf er 565 irakere.
Ud af de 565 irakere kommer ca. 200 fra Nordirak.
Så er der 106 fra Kosovo, og det er hovedsagelig romaer.
Fra Somalia er der 72 personer.
Og fra Iran er der 62 personer.
Det, vi har valgt at gøre med det her, er at sige: I første omgang fokuserer vi på irakerne.
Men lad os skabe et godt erfaringsgrundlag, før vi går i gang med de næste.
Jeg vil gerne give den tidligere ordfører, hr. Jesper Langballe, ret i, at umiddelbart er det jo lige til at gå til, når det gælder nordirakerne.
Der er mulighed for at få skabt sig en fremtid og et liv dernede, og det er altså også muligt at bosætte sig både som enkeltperson og som familie.
Så gør vi det bare endnu mere attraktivt med det her lovforslag.
Det er således, at hvis man rejser hjem, får man både personlig hjælp, og man får økonomisk hjælp.
Og den hjælp udmønter sig i, både at de har en tid her i Danmark, indtil de rejser hjem og i en videre opfølgning i hjemlandet.
Og hvis vi skal starte med at tage Nordirak som eksempel, er det ikke så lang tid siden, jeg mødtes med vicepræsidenten for Det irakiske Parlament, som selv stammer fra Nordirak, og som fortæller mig, at noget af det, man har mest brug for ekstra hjælp til i Nordirak, er at få endnu mere gang i turismen, end der allerede er.
Så virker det jo lidt grotesk, at vi har ca. 200 personer siddende fra Nordirak, som påstår, at de ikke kan rejse hjem.
Hvis der kan rejse turister til Nordirak, så må der trods alt være fredeligt.
Den økonomiske hjælp er lavet sådan, at hvis man forestiller sig en far og en mor og to børn, der skal af sted, så får de et kontantbeløb på 60.000 kr. Hvis de så ydermere også ønsker at få hjælp til at starte en virksomhed, kommer der et yderligere økonomisk bidrag på 11.000 kr. oveni.
Det er altså 71.000 kr. til sådan en familie her.
Derudover får man også huslejestøtte, når man vender tilbage – 15.000 kr. pr. voksen – til at dække huslejeomkostningerne i sit hjemland for, og det vil sige, at det alt i alt er 30.000 kr. for sådan en familie her.
Så alt i alt er det sådan for en far og en mor med to børn, som ønsker at komme hjem, at de får hjælp til at starte en virksomhed og i øvrigt får al den personlige hjælp til at få børnene i skole, få etableret et job, finde en bolig at bo i eller eventuelt få bygget eller genopbygget en bolig.
Men alt i alt så får sådan en familie også 101.000 kr. med fra Danmark direkte i kontanter, hvilket jo må siges at være en god hjælp at starte op med i Irak.
Jeg håber, at jeg får nogle bedre spørgsmål, for jeg ærgrer mig lidt over, at oppositionen kun har stillet spørgsmål til proceduren og ikke til indholdet.
Men det kan jo være, at man har brugt weekenden til at ligge i solen i stedet for at kigge i lovforslaget.
Jeg vil gerne have nogle spørgsmål til indholdet.