Bertel Haarder (V), 2013-10-24:
Allerførst tak til ministeren for redegørelsen.
Det har været et godt år, kan man se.
Vi har haft et godt samarbejde.
Jeg synes, der er grund til også at takke hele delegationen til Nordisk Råd og takke de embedsmænd både i Folketinget og ministeriet, som har betjent os så udmærket.
Året har bl.a. stået i besparelsernes tegn.
Et bredt flertal i Folketinget har støttet regeringens forslag om at spare 10 pct. på det nordiske budget i løbet af de næste par år, og det synes jeg vi i Folketinget meget loyalt har arbejdet med på, og som formand for Nordisk Råds budgetgruppe er det faktisk mig, der i sidste ende har forhandlet besparelserne på plads med det svenske formandskab, så det kan man da kalde en loyal opposition.
Jeg har haft det godt med det, selv om det har givet os dårlig omtale på den måde, at man jo ser det danske forslag om besparelser som endnu et udtryk for, at Danmark er fodslæbende i det nordiske.
Det billede skal vi have manet i jorden.
Vi er ikke fodslæbende, men vi er begyndt at lægge vægt på andet end det nordiske budget, for det vigtigste er jo så at sige de gratis glæder, altså det, vi får ud af at samarbejde om fjernelse af grænsehindringer, om forsvaret, som vi skal drøfte senere, om sundhed, som er et emne, som er på vej.
Det vigtigste er jo, at vi udvikler Norden som en fælles hjemmebase i stigende grad og får en bedre sprogforståelse imellem de nordiske lande, selv om det i øjeblikket går den gale vej.
Det er jo den slags, som er det vigtigste, og ikke størrelsen af vores budget.
Så derfor skal vi ranke ryggen, også selv om nogle i de andre lande ser det danske spareforslag som udtryk for manglende nordisk engagement.
Året har stået i grænsehindringsfjernelsernes tegn.
Det er næsten en historisk proces, vi har været igennem, da Folketinget nedsatte en arbejdsgruppe, som jeg havde glæden af at være formand for, og som i næsten et år – eller helt præcis 9 måneder, det var drægtighedsperioden – forhandlede med regeringen, indtil vi fik en meget lang opskrift på, hvordan forskellige ministre i forskellige ministerråd skal arbejde med fjernelse af grænsehindringer.
Regeringen og Folketinget har nu lovet hinanden, at vi vil sætte fjernelse af grænsehindringer på dagsordenen alle steder, hvor vi kommer, og især gælder det, at hver eneste minister, der sidder i et nordisk ministerråd, har en forpligtelse til hele tiden, vedholdende, ved alle møder at drøfte fjernelse af grænsehindringer.
Hvis ikke vi bevarer det momentum og det engagement, som vi haft i den sag, så sander det til, for der er altid begrundelser for, at der er forskelle, som gør det svært at bevæge sig mellem landene.
Det er derfor, at grænsehindringerne er opstået, så det er ikke nogen kunst at finde begrundelser for dem.
Kunsten er at fjerne dem.
Sådan er det, når vi skal gøre noget ved grænsehindringerne.
Det ligger nu i luften, at vi får et grænsehindringsråd i stedet for det nuværende Grænsehindringsforum, og det tror jeg kan være en god måde at gribe det an på, men det afhænger sandelig af, om dette råd bliver udsat for tilstrækkeligt pres, og om rådet får lov til selv at lægge pres, for der skal presses hele vejen rundt, hvis der skal gøres noget ved grænsehindringerne, og det bliver virkelig en test i det kommende år, om nu Nordisk Ministerråd i de forskellige sammenhænge får gjort noget ved de alt for mange grænsehindringer, der er.
For at understrege perspektivet vil jeg nævne, at på bare 4 år er antallet af danskere, der arbejder i Norge, vokset fra godt 13.000 til over 16.000, og antallet af svenskere, der arbejder i Norge, er i den samme periode vokset fra 47.000 til 52.000.
Men der er fortsat 32.200 ledige job i Norge, og det er jo en gevinst for både Norge og Danmark, hvis en god del af de ledige job bliver besat af danskere eller svenskere.
Det er en gevinst for alle parter, for man sparer arbejdsløshedsunderstøttelse, man øger nationalproduktet, og samtidig får vi den gevinst, at vi styrker det nordiske samarbejde, når der er flere, som vænner sig til at skulle begå sig på andre nordiske landes sprog.
Det er også til stor gavn for den nordiske samfølelse og sprogforståelse.
Så kunne jeg holde et langt foredrag om det forsvarssamarbejde, som er vokset op i de seneste par år, efter at Nordisk Ministerråd fik den såkaldte Stoltenbergrapport med 13 forslag til, hvordan vi udvikler forsvarssamarbejdet.
Det vil jeg forbigå nu, for det er jo næste punkt på dagsordenen, hvor vi har forsvarsministeren til stede.
Jeg nævner det bare her, for det er jo virkelig det mest historiske, der er sket.
Da udenrigsministrene for et år siden besluttede fælles luftovervågning over Island, blev der åbnet et nyt kapitel i Nordens historie.
Hvem skulle have troet det muligt, efter at vi under hele den kolde krig overhovedet ikke kunne beskæftige os med udenrigs- eller forsvarspolitik?
Nu ikke bare taler vi om det, nu gør vi minsandten også noget.
Arktis er et vigtigt samarbejdsområde.
Det skal vi ikke drøfte i dag, fordi udenrigsministeren desværre er blevet syg.
Det vender vi tilbage til, men jeg vil dog lige notere, at et medlem af delegationen til Nordisk Råd, fru Sara Olsvig, er blevet formand for den arktiske parlamentarikerforsamling.
Det skulle jeg hilse at sige.
Nu har ministrene så været så fremsynede at bede om, at der bliver forberedt et sundhedssamarbejde i Norden.
Jeg har selv for en måned siden i den såkaldte midtergruppe fået godkendt et oplæg til sundhedspolitik.
Jeg er meget glad for, at ministrene har bedt svenskeren, den tidligere minister Bo Könberg, komme med så at sige en Stoltenbergrapport på sundhedsområdet.
Det er helt, helt rigtigt, at vi begynder at interessere os for det.
Der er 45 sekunder tilbage.
Så vil jeg blot benytte de 45 sekunder til endnu en gang at takke både delegationen og ministeren og embedsmændene og takke for rapporten.