Charlotte Fischer (RV), 2007-05-08:
I bemærkningerne til universitetsloven, som blev vedtaget i 2003, står, at styrket ledelse skal kombineres med øget frihed fra central, statslig styring.
Den her besværgelse om frihed er blevet gentaget rigtig mange gange siden i flere forskellige sammenhænge, og det er vel egentlig naturligt at spørge sig selv, om forventningerne til frihed så er blevet indfriet.
Det var jo i hvert fald hensigten, da man vedtog universitetsloven i 2003.
Jeg giver jo Enhedslistens ordfører fuldstændig ret i, at det rummer sin egen grumme ironi, at vi her i dag står og taler om afregulering af universiteterne, mens vi samme dag har haft den ny universitetslov til debat og vedtagelse, og den jo rummer rigtig mange eksempler på unødig detailregulering.
Vi ville gerne have bragt hele spørgsmålet op, fordi vi dybest set mener, at det her handler om at få en helt ny tænkning ind på universitetsområdet.
Vi skal styre som politikere efter mål, og så skal vi overlade det til universiteterne og deres aktivitet og energi at finde ud af, hvordan man så fylder de her rammer ud.
Hvorfor er det så vigtigt med frihed, kunne man spørge sig selv.
Vi har en dyb overbevisning om her i Det Radikale Venstre, at frihed faktisk er det, der allerbedst sikrer kvalitet.
Det er ikke bare frihed i alenlange mængder og uden noget som helst, men det er utrolig vigtigt, at universiteterne, ligesom det gælder på alle mulige andre offentlige styringsområder, har et råderum, hvor de kan finde ud af, hvilke redskaber og løsninger der er bedst til at opnå de mål, vi som politikere udstikker.
Embedsmænd, der sidder i et ministerium, er dygtige og kan en hel masse, men i sidste ende tror vi, at de, der sidder derude, alligevel ved bedst.
Noget tyder på, at nogle af verdens bedste universiteter – Rektorkollegiet selv peger på Harvard i Boston, Berkeley i Californien, Oxford og Cambridge i England som gode eksempler på nogen, der ikke bare er rige og har en stor formue, for det har de helt sikkert – faktisk også styringsmæssigt har nogle frihedsgrader, som vi burde overveje at indføre her hos os.
Vi synes, der er mange diskussioner med hensyn til frihed, og de har også været nævnt en del i dag.
Den socialdemokratiske ordfører pegede på hele spørgsmålet om bygningerne og muligheden for at overtage bygningerne, fordi det netop ville være en mulighed for universiteterne for at skaffe sig noget kapital, og det har de brug for.
Og vi har fuldstændig samme holdning.
Det var dog helt afgørende at få kigget på det område og se, om man ikke også ad den vej kunne styrke universiteterne økonomisk, ikke mindst når nu vi ved, at pengene betyder rigtig meget, når man skal se på kvaliteten af universiteterne og deres forskning og uddannelser.
Vi synes stadig, de er bundet af en meget detaljeret uddannelsesbekendtgørelse.
På lægestudieområdet ved vi jo bl.a., at Syddansk Universitet har haft mange gode erfaringer med at optage via en personlig samtale.
Det er i hvert fald et andet område.
Med hensyn til hvor mange ledelsesstillinger der skal oprettes på universiteterne har vi faktisk også svært ved helt at forstå, hvorfor det ikke er noget, man skulle betro en professionel bestyrelse.
Det er vel derfor, vi har sat den i verden.
Hvorfor skal de ikke kunne vælge selv at tegne forsikringer?
Det er i hvert fald også et spørgsmål.
Vi synes, det er helt afgørende vigtigt i den her diskussion, at vi som politikere tænker over, hvordan vi styrer det her land.
Det gælder kommuner og regioner, og det gælder også statslige institutioner, som universiteterne jo er.
Vi synes, at man meget mere skal over i retning af målstyring og meget mindre i retning af regulering, når det gælder metoder, løsninger og proces.
Og der er et af de gode eksempler jo det her aftagerpanel, som nu bliver indføjet i den nye universitetslov.
Det er faktisk et udmærket forslag.
Jeg tror, aftagerpaneler er en meget god model.
Det er jo bare en måde at løse – hvad skal man sige – dialogen med det omgivende samfund på, og der er aftagerpanel en model.
Vi synes, vi lovgiver for meget i detaljer, når vi f.eks. går ind og bestemmer meget detaljeret, hvordan de nye sektorforskningsinstitutioner skal indlejres i universiteterne.
Ph.d-skolerne synes vi også er lidt for detailregulerede, men vi tror også, der er nogle store områder, når det gælder detaljen i reguleringen af organisationen.
Det, vi ønsker, er, at vi tænker udviklingskontrakterne helt forfra, fordi en større frihed til universiteterne i virkeligheden er afhængig af, at vi ændrer vores syn på udviklingskontrakterne og laver dem om til et strategisk styringsredskab, hvilket de rettelig burde være.
I dag er udviklingskontrakterne jo hverken fugl eller fisk.
Ministeriet siger jo, at universiteterne selv bestemmer deres kontrakter, og det er der noget der taler for at de gør, for de er i hvert fald meget forskellige, når man kigger på dem.
Alligevel, når man spørger universiteterne, så er deres oplevelse også, at ministeriet bestemt ikke er bleg for at blande sig og har meninger om, hvad der skal stå i udviklingskontrakterne.
Og alt sammen ender jo i et mærkeligt mudret forløb med et mudret ansvar, og det rejser gensidige beskyldninger om, hvem der har ansvar for hvad.
Udviklingskontrakterne er forudsætningen for mere frihed, udviklingskontrakterne bør fremover være et politisk strategisk styringsredskab med de få overordnede mål, vi som politikere har en helt legitim interesse i at stille op.
Vi skal selvfølgelig ville noget med vores universiteter.
Det handler om kvalitet i forskning, under visning, lavt frafald, høj beskæftigelse, internationalisering og formidling – nogle af de mål, der ligger i universitetsloven.
Det skal vi selvfølgelig stille op, og det skal vi holde universiteterne fast på.
Men når vi så har stillet de mål op i udviklingskontrakterne, så skal vi lade det være op til universiteterne at finde ud af, hvordan de så vil løse opgaven.
Jeg tror på, at der er store muligheder for at udvikle tænkningen på det her område og i virkeligheden gøre op med udviklingskontrakterne i den der mærkelige form, de jo faktisk har i dag, hvor de hverken er fugl eller fisk og i virkeligheden kilde til store frustrationer, misforståelser og gensidige beskyldninger.
Jeg er glad for, at ministeren i samarbejde med Rektorkollegiet har taget fat på det her problem og nu har indledt et arbejde, der skulle se på, hvordan man faktisk kan regulere hele det her område.
Jeg håber meget, at det arbejde også kommer til at rumme en diskussion om udviklingskontrakterne og styringen af universiteterne.
Det tror jeg faktisk hænger meget snævert sammen med hele ønsket om frihed.
Jeg er også rigtig glad for det forslag, der kom fra Dansk Folkeparti om, at vi får en høring om hele det her område.
Jeg synes, det er overordentlig fornuftigt, og det ville være en meget fin måde at følge op på det her beslutningsforslag ved at sige: Jamen det er jo fint, at ministeren har taget fat på arbejdet sammen med Rektorkollegiet, men det er da utrolig vigtigt, at vi her i Folketinget har en debat om, hvordan vi kunne forestille os, at styringen af universiteterne skulle være fremover, hvad det er for nogle ønsker, vi ser for os, og hvordan man så kunne indrette det.
Så jeg vil da klart tage det med mig over i udvalget og se, om vi ikke kunne samle os om sådan et forslag om at få gennemført en høring.
Det ville jeg synes var et fint udkomme.
Og så vil jeg selvfølgelig holde ministeren fast på hans ord og holde godt øje med, hvad der kommer ud af processen.
Jeg håber i hvert fald, at der kommer mere frihed ud af det.