Johs. Poulsen (RV), 2010-01-14:
Jeg ved ikke, om jeg kan fortsætte i fuldstændig den samme fryd og gammen-stemning, men jeg håber i hvert fald, at jeg har mulighed for måske at kunne fremprovokere en yderligere debat om, hvorvidt vi ikke i højere grad skulle gøre tingene bredere, end de har været indtil nu.
I hvert fald er det min og Det Radikale Venstres opfattelse, at hvis man lavede et eksperiment, hvor man placerede en uvildig iagttager på så tilpas afstand, at vedkommende kunne danne sig et samlet billede af dansk kulturpolitik – eller måske i virkeligheden i dagens sammenhæng mere præcist danne sig et billede af regeringens kulturpolitik og den opbakning, regeringen søger til udformningen af kulturpolitikken – ville den efterfølgende beskrivelse ikke være særlig imponerende.
Der ville måske tværtimod tegne sig et billede af noget, der nogle gange næsten kan opleves som et forretningsministerium uden væsentlige egne initiativer, uden nogen identificerbar holdningsmæssig tilgang, uden nogen voldsom drive og i hvert fald ikke med den tilstrækkelige vilje til at tage de nødvendige slagsmål med omverdenen, f.eks. Finansministeriet, som der jo skal tages slagsmål med, hvis man vil lave noget fremadrettet, med andre dele af regeringen eller f.eks. også med de mere og mere dagsordenssættende medier, som mener, man kun kan måle kvalitet i kunst- og kulturlivet ud fra seer- og læsertal.
Der er brug for meget stærkere slagsmål fra Kulturministeriets side, i hvert fald set med vore øjne.
Vi tror også, at hvis man lavede det eksperiment, ville der tegne sig et billede af en regering og en minister, der på kulturens område er mere optaget af at gøre sit parlamentariske grundlag tilpas end af at forholde sig til udfordringerne, uanset hvor lav en placering af ambitionernes overligger det i øvrigt måtte resultere i.
Jeg bemærkede i kulturministerens redegørelse her i dag, at en stor del af det, der bliver målt på, er kommunernes indsats, og her er jeg sådan set enig med den konservative ordfører, som før sagde, at der rigtig mange steder gøres en meget stor indsats i kommunerne.
Derfor kan jeg sådan set godt forstå, at ministeren gerne vil måles efter den parameter, men det er måske ikke helt fair at gøre det.
I denne ministers tid er der i hvert fald set med vore øjne ikke sat nogen væsentlig ny kulturpolitisk dagsorden.
Tværtimod er indsatsen på en række områder blevet svækket.
Det er også sådan, at billedkunsten direkte er blevet frataget det statslige engagement fra vigtige elementer i fødekæden, og at det statslige procentuelle bidrag til finansiering af hvert enkelt af en lang række af vore små teatre og egnsteatre er faldet med næsten en femtedel.
Kulturministeren har også, om end indirekte, mindsket sin opbakning til væsentlige kulturinstitutioner og kulturtilbud i provinsen.
Der er mange eksempler på det, men der er et godt eksempel i Det Jyske Ensemble, som lider under det.
Det er altså kulturinstitutioner og -tilbud, som ofte er en slags livsnerver på deres områder i store regionale sammenhænge og også i forhold til børn og unge og deres mulighed for at opleve høj kvalitet. Vi synes også, der er et svigt i forhold til de urimelig små beløb, der er til rådighed som frie midler til nye initiativer, som allerede har været debatteret.
Vi synes også, man i for høj grad lader oplagte potentialer inden for design og arkitektur, kunst og erhverv sejle deres egen sø.
Ministerens svar på udfordringerne har været det, vi har hørt i dag, nemlig »Kultur for alle«, som vi, indtil det modsatte bliver bevist, foreløbig opfatter som relativt tomme erklæringer uden økonomisk backup og i værste fald, som også nogle kritikere har været inde på, måske først og fremmest som et redskab til yderligere detailstyring af en del af kommunernes kulturliv – en styring, der samtidig indeholder en helt urimelig grad af administration, af papirflytning, af alenlange processer og af en voldsom bureaukratisering, hvor det administrative besvær slet, slet ikke står mål med det stadig faldende statslige økonomiske engagement.
Det Radikale Venstre vil hellere udstikke en helt anden kurs med større dispositionsfrihed og mulighed for tværgående decentral prioritering inden for kulturområdet af de statslige midler, først og fremmest til udvikling af nye initiativer, altså mere frihed.
Vi vil gerne fastholde et solidt og sikkert grundlag for finansiering af de rytmiske spillesteder, små teatre, egnsteatre og lignende, vi vil gerne sikre nye og innovative statslige initiativer i store sager og investeringer i f.eks. de kunstneriske uddannelser, opbakning til valg af kvalitet, da alt jo ikke er lige meget værd, styrkelse af samarbejdet mellem kunst og erhverv, en mere central placering af design i alle sammenhænge og større engagement i forbindelse med banebrydende arkitektur.
Endelig ser vi gerne, at man udfolder meget store bestræbelser i forbindelse med det, vi lige har talt med den konservative ordfører om, nemlig at man bruger det nødvendige politiske knofedt til at skabe bred politisk opbakning og bredt politisk ejerskab i hele det kulturelle landskab til udvikling af det kunst- og kulturliv, der har så stor menneskelig og samfundsmæssig betydning.