runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 2008-02-27:
Jeg synes, det vigtige er at slå fast, at de overlæger, der har arbejdet med det her, jo tilkendegiver, at det ikke nås i 2008.
Han skriver også, at det vanskeliggøres af, at man nu også har lavet andre ændringer, som optager de ressourcer, der er til stede.
Altså, det er jo trods alt de overlæger, som har arbejdet med disse pakker i Vejle, som tilkendegiver, at det her bliver vanskeligt.
Så vil jeg godt sige, når ministeren i sit svar nævner, at jeg rejste tvivl om pakkeforløbene, at det jo ikke var tilfældet.
Jeg ønsker sådan set bare, at pakkeforløbene skal leveres, og at de skal leveres efter de aftaler, der er indgået.
Så synes jeg, det er vigtigt at få et svar på, hvor vi så får ressourcerne fra, for det er jo det, de taler om - og her taler vi jo ikke om disse maskiner, der nu kan købes for lånte penge af staten for 850 mio. kr., tror jeg det var, men derimod om de personalemæssige ressourcer.
Hvad gør vi ved det konkrete problem, at der åbenbart ikke er hænder til at løse den her opgave?
Det synes jeg ministeren skal give os en sikkerhed for at der er.
Endelig vil jeg sige, at med det svar, ministeren giver her, så er der jo heller ikke tale om akutbehandling af kræftpatienter; så er det jo stadig væk ud fra en lægelig vurdering, og det betyder jo som hidtil, at kræftpatienter måske godt kan komme til at opleve en længere ventetid end det, der er beskrevet her.
Det skal man jo være opmærksom på.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-02-27:
Jeg vil gerne starte med at sige, at det selvfølgelig er meget, meget tragisk for de patienter og pårørende, som er blevet berørt af de meget, meget alvorlige bivirkninger af kontraststoffet Omniscan, der refereres til i det stillede spørgsmål.
Det kan der ikke være to meninger om.
Til spørgsmålet om, hvilke initiativer, der er igangsat for at undgå tilsvarende hændelser, kan jeg oplyse, at jeg har bedt Lægemiddelstyrelsen om en samlet og detaljeret redegørelse for hele forløbet omkring kontraststoffet Omniscan.
Det, der er afgørende for mig, er, at vi kommer til bunds i denne sag, og før det er sket finder jeg det ikke hensigtsmæssigt at gå ind i en større diskussion om, hvem der gjorde hvad og hvornår.
I lyset af sagens meget alvorlige karakter, synes jeg, at vi alle står os bedst ved at få alle sider af sagen ordentligt belyst, før vi - måske på et for tyndt grundlag - begynder at stille nogen til ansvar.
Og derfor har jeg som nævnt bedt Lægemiddelstyrelsen om helt tilbage fra 1993, hvor der blev søgt om godkendelse af kontraststoffet, at redegøre for sagen til mig.
Kun på den måde kan vi sikre en grundig og saglig vurdering af sagen.
Når redegørelsen fra Lægemiddelstyrelsen foreligger, vil jeg naturligvis stille den til rådighed for Folketinget, så vi på et oplyst grundlag kan gøre vores til, at en tilsvarende sag ikke opstår igen.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-02-27:
I spørgsmålet lagde jeg vægt på, hvilke initiativer der er igangsat for at undgå tilsvarende ulykkelige hændelser - ikke kun vedrørende det her produkt, Omniscan, men også andre produkter, hvor man kunne forestille sig noget tilsvarende kunne ske.
Det er vel rimelig vigtigt at få afklaret, og det er det, der menes med de sidste to linjer i spørgsmålet.
Om de her hændelser og det, som vi her har fået belyst, vil jeg godt sige, at det jo er sådan, at sundhedsministeren tilbage for et år siden faktisk besvarede et spørgsmål vedrørende Omniscan, nemlig spørgsmål nr. 179.
Og det er jo præcis det samme, som vi ser den nuværende sundhedsminister gøre, når der stilles et spørgsmål, nemlig at henholde sig meget generelt til Sundhedsstyrelsens bemærkninger i den her sag. Når ministeren altid anvender den passus, får det jo også den konsekvens, at ministeren så overtager det ansvar, som der ligger i svaret fra Sundhedsstyrelsen.
Det vil man jo selvfølgelig også gøre i forhold til det svar, der blev givet den 19. december 2006, hvor man ikke mener, at der er problemer, på trods af at der allerede næsten et år tidligere, nemlig i januar 2006, blev givet meldinger fra reservelæge Peter Markmann ved Herlev Hospital om, at der var den her mistanke.
Det satte ikke nogen reaktion i gang, og dermed fortsatte de her ulykkelige situationer altså i 2006.
Det synes jeg er dybt problematisk.
Der blev givet en melding, og et år senere siger sundhedsministeren - endda i sit svar på spørgsmål 179 her til Folketinget - at man ikke ser nogen problemer i, at man har anvendt det her middel.
Først senere tager man så fat.
Dermed påtager sundhedsministeren sig jo et kæmpe ansvar for det, der er sket for disse mennesker - i hvert fald efter at reservelæge Peter Markmann fra Herlev Hospital gjorde opmærksom på det.
Det synes jeg også ministeren skulle overveje.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-02-27:
Nu synes jeg lige, at vi skal have historikken på plads.
Det er jo sådan, at et Omniscan-produkt er et kontraststof, man putter ind i mennesker.
Jeg har fået vide, at man indtager det ved at drikke det, inden man skal igennem en MR-scanning.
På den måde har det jo været godt for en utrolig masse mennesker, fordi de har fået nogle gode, præcise scanningsresultater, så deres kræftsygdom kunne blive behandlet.
Så sker der det, at man finder ud af, at det for nogle patienter med svage nyrer udvikler sig katastrofalt dårligt, som vi har set.
Omniscan er jo et verdensomspændende produkt, og jeg synes, det hører med til historien, at det rent faktisk er en dansk læge, Hr. Peter Markmann som også hr. Jens Peter Vernersen nævner - og den danske Lægemiddelstyrelse, der, som de allerførste i internationalt regi, siger, at der kan være problemer.
Men når det så er sagt, har der jo ikke i de lægefaglige miljøer været enighed om, om man skulle hive produktet ud eller ej.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-02-27:
Hvad er ministerens holdning til, at det er kommet frem i Dagens Medicin den 22. februar 2008, at 60 danskere er døde eller er blevet invalide af kontrastmidlet Omniscan, og hvilke initiativer er der igangsat for at undgå tilsvarende ulykkelige hændelser?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-02-27:
Altså, jeg kan godt forstå hr. Jens Peter Vernersens interesse for udviklingen i ventetiden; det interesserer nemlig også mig meget, og det ligger regeringen meget på sinde, at vi får bragt de her ventetider ned.
Det er også netop derfor, at vi har store forventninger til, at implementeringen af de her pakkeforløb rent faktisk begynder at vise nogle resultater til glæde for patienterne og for ventetiderne.
Det kan godt være, at hr. Jens Peter Vernersen ved at tale med sundhedspersoner og politikere hører, at det her når vi ikke i mål med, men det er ikke, hvad jeg hører.
Jeg hører, at det er den rigtige strategi at implementere tingene i pakkeforløb.
Som det er hr. Jens Peter Vernersen bekendt, kom de første pakker her i januar, og de skal implementeres, så de virker fra den 1. april, og sådan vil vi i løbet af hele 2008 implementere i alt fire kræftpakker.
Jeg har en forventning om, at det vil betyde, at vi får behandlet kræft akut, og at akut i øvrigt i den her sammenhæng skal defineres ud fra en medicinsk vurdering, for det er og bliver en lægefaglig vurdering, hvordan patienterne skal igennem forløbet.
Fru Lone Møller kan være inderligt overbevist om, at jeg som sundhedsminister altid vil tage udgangspunkt i, at reglerne skal være sådan, at de tilgodeser patienterne.
Vi kan også godt blive enige om, at de sager, vi så i det dokumentarprogram, dækker over dybt ulykkelige hændelser.
Jeg mener også, det bør komme frem, at det godt mere end glimtvis kunne være kommet frem, at den ene af sagerne faktisk handlede om en tandlæge, der ikke havde virket i Danmark de seneste 15 år.
Her har vi også en del af problemstillingen, netop at de pågældende sundhedspersoner, efter at myndighederne i Danmark har forfulgt dem og har forsøgt at inddrage deres autorisation og stoppe deres virke, simpelt hen tager til et andet land.
Derfor er jeg da også glad for, at man i EU-regi udvikler nogle regler, sådan at man kan udveksle oplysninger om, hvad det er for nogle baryler, for det er jo nogle banditter, der er laver dårligt medicinsk og tandlægemæssigt håndværk, det kan ingen bakke op bag.
Men bag det her skal vi have et klagesystem, som opfylder alle retssikkerhedsmæssige principper, ikke kun for patienter, man også for de mennesker, der rent faktisk lever af at udøve det her.
Lone Møller (S), 2008-02-27:
Jeg er enig i, at alle skal have en fair mulighed, og det er jo også levebrødet, man tager fra sundhedspersoner, som f.eks. arbejder selvstændigt.
Derfor oplever jeg, at det system, vi har i Danmark i dag - og vi har jo gentagne gange forsøgt at få ændret det system, men det er jo ikke så nemt, som det lyder - i højere grad beskytter sundhedspersoner, som lemlæster patienter, end tilgodeser patienternes retsstilling.
Og det er det, jeg spørger ministeren om: Vil ministeren sikre, at vi får et system, eventuelt et EU-system, så vi ikke oplever, at de baryler bare flygter over grænserne?
Der er jo ikke engang et system i de nordiske lande, kun lidt på frivillig basis.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-02-27:
Jeg er altid åben over for at drøfte, om vi kan gøre det bedre, om vi kan lave fælles nordisk og fælles europæisk erfaringsudveksling, sådan at de her personer, som vi nu begge har kaldt baryler, ikke får lov til at virke til skade for patienterne.
Naturligvis er jeg helt åben over for det.
Men det hører også med, når vi nu tager udgangspunkt i konkrete tilfælde, at anklagemyndigheden rent faktisk forsøgte at tage autorisationen fra en af de pågældende tandlæger, men at domstolen ikke bakkede op bag det.
Sådan er det i de konkrete sager.
Mere kan man jo ikke gå ind i en konkret sag og ind i, hvad der har ligget af bevisvurderinger og sådan noget.
Men anklagemyndigheden har selvfølgelig ud fra de input, den har fået fra sundhedsmyndighederne, forsøgt at tage autorisationen.
Dermed er kun sagt – for vi skal ikke gå ind i de konkrete sager - at det jo er et skisma.
En fair trial til alle mennesker og en fair behandling.
Og så må vi udveksle de oplysninger, hvor det er bevist, at folk ikke er egnede inden for deres fag.
Hvis det kan blive bedre, så er jeg meget åben over for det, naturligvis.
Lone Møller (S), 2008-02-27:
Nu kommer vi ind på anklagemyndigheden, og det er jo, fordi nogle af de problemer, der ligger på det her område, jo er, at i samme øjeblik, der er en sag, så går den over til domstolsafgørelse.
Og i den sammenhæng kommer Retslægerådet jo ind i billedet.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om ministeren i første omgang i hvert fald vil tage kontakt til sin kollega, justitsministeren, og sikre, at Retslægerådet ikke gang på gang kan blive ved med at udsætte sager, fordi indklagede bliver ved med at stille nye spørgsmål til Retslægerådet.
Der går mellem 2 og 2½ år, fra en sag bliver rejst, til Retslægerådet kommer med sin afgørelse.
I mellemtiden praktiserer de sundhedspersoner, som har lemlæstet borgerne i dette land.
Det er simpelt hen ikke godt nok, vil jeg sige til ministeren.
Jeg er glad for at få tilkendegivelsen om, at man er åben og gerne vil diskutere det.
Derfor vil jeg spørge: Vil ministeren tage initiativ til at indkalde ordførerne til et møde og sikre, at vi inden sommerferien får strammet op på de her regler, så borgerne i dette land ikke for det første skal være afhængige af, at de måske kan finde ud af at gå ind på en skærm, og at de for det andet er sikret, at de ikke skal udsættes for sundhedspersoner, der kan risikere at tage livet af dem, og som har gjort det på andre patienter?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-02-27:
Naturligvis vil jeg gerne se ordførerne ovre hos mig til sådan en drøftelse, men fru Lone Møller ved også udmærket godt, at det er meget nemt at skabe en tendentiøs historie på det her følelsesladede område på baggrund af enkeltsager.
Enkeltsager, hvor vi er fuldstændig enige om, at der var - som tidligere nævnt – baryler.
Vi skal bare passe på, at vi i vores iver efter, at Danmarks Radio ikke skal kunne lave sådan et dokumentarprogram en gang til, begynder at fjerne helt naturlige retsikkerhedsmekanismer for mennesker, der er involveret i en proces.
Jeg synes også, at det ville klæde fru Lone Møller ikke at skeje fuldstændig ud til den ene side, men være bevidst om, at vi også taler om retssikkerhed og -principper, og at den slags ting tager tid.
Derfor tager det tid at få gennemført nogle sager, og jeg mener ikke, det er korrekt, når man siger, at Patientklagenævnet blot gang på gang på gang sylter sager.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-02-27:
Hvad er ministerens kommentar til de nye oplysninger, der er fremkommet, om, at der efter Kræftplan II er længere ventetider på behandling, samt at der er skepsis over for, om kræft kan behandles akut her fra 2008?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-02-27:
Hr. Jens Peter Vernersen har stillet mig spørgsmål om min kommentar til oplysninger om, at der i Kræftplan II er længere ventetider til behandling, og at der er skepsis over for, om kræft kan behandles akut her fra 2008.
Jeg har fundet frem til, at spørgsmålet må komme af en lille artikel i tidsskriftet Dagens Medicin med overskriften »Kræftplan II medførte længere ventetider«.
Artiklen bygger på en årsrapport fra 2006 fra den danske kolorektalcancerdatabase, som beskæftiger sig med patienter, der lider af tyk- og endetarmskræft.
Der er altså ikke tale om et samlet billede af kræftbehandlingen efter Kræftplan II.
Data i databasen viser, at ventetiden til forundersøgelse af patienter med tyk- og endetarmskræft er steget - og jeg citerer fra rapporten - marginalt i 2006.
Der er også sket en lille stigning i tiden fra forundersøgelse til operation af disse kræftformer fra 2005 til 2006, og det er naturligvis utilfredsstillende.
Det er ikke tilfredsstillende for nogen, hverken for patienterne, fagfolk eller politikere, at ventetiden har været stigende fra 2005 til 2006.
Omvendt bekræfter det også, hvad vi allerede ved, nemlig at strategien i Kræftplan II var god, men at implementeringen var mangelfuld.
Brugen af pakkeforløb var jo en klar anbefaling i Kræftplan II, og derfor glæder det mig, at fagfolk og Kræftens Bekæmpelse glæder sig over den proces, som regeringen har sat skub i med indførelse af pakkeforløb for alle kræftformer.
Som spørgeren konstaterer, er det så lykkedes Dagens Medicin at finde en overlæge, som er skeptisk over for indførelsen af de her pakker i 2008; til det vil jeg blot sige, at det ikke kommer som et chok for mig, at der kan opdrives en skeptisk overlæge.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-02-27:
Der er nogle meget, meget store forventninger i befolkningen og blandt de patienter, som får konstateret kræft, om, at kræft nu bliver behandlet akut fremover.
Der er meget, der tyder på, at de store forventninger, som regeringen satte op, da den imødekom det krav om akutbehandling af kræft, vi har stillet utallige gange, ikke bliver opfyldt.
De overlæger, som har arbejdet tættest på det her og har arbejdet med pakkeforløb på sygehuset i Vejle, tilkendegiver jo og oplyser til Dagens Medicin - i en artikel, der i øvrigt ikke er helt lille - at meget tyder på, at det ikke lykkes at få akutbehandling af disse fire kræftformer her i 2008.
Det synes jeg er problematisk.
Jeg må sige, jeg hører de samme synspunkter også ude i landet fra regionspolitikere, der siger, at det er vanskeligt og besværligt at løse opgaven.
Jeg mener, at når regeringen har sagt, at kræft skal behandles akut, så er det også afgørende, at den forventning, der er, om, at det sker, ikke bliver gjort til skamme.
Det betyder utrolig meget for patienterne, og jeg synes, ministeren skulle tage de her oplysninger alvorligt og sætte ind og sikre, at det nu også rent faktisk sker, at kræft bliver behandlet akut.
Man skriver jo om pakkeforløb uden unødig ventetid, og jeg har før bedt om at få defineret det begreb, for uden unødig ventetid er jo ikke uden unødig ventetid i systemet, men selvfølgelig uden unødig ventetid for patienten, og det betyder, at patienten skal behandles omgående, når vedkommende får konstateret kræft.
Det, der jo fuldstændig klart og præcist fremgår af det, sundhedsministeren skriver som svar på spørgsmål 179 fra den 19. december 2006, er, at Sundhedsstyrelsen med baggrund i de oplysninger, der foreligger, ikke finder, at det, der er sket, er i strid med autorisation af sundhedspersoner.
Det henholder ministeren sig til, på trods af at man allerede et år tidligere, nemlig i januar 2006, har fået meldingen fra Peter Markmann.
Nu er pågældende jo åbenbart reservelæge ved Herlev Hospital.
Om det betyder, at man så overhørte hans advarsel, skal jeg ikke kunne sige, men det er i hvert fald dybt problematisk.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-02-27:
Jeg er ikke konkret bekendt med, om man havde andre kontrastprodukter, man kunne have taget i anvendelse over for de pågældende patienter.
Men det, der jo er relevant, er, at hvis et produkt skal ind på et marked, så skal det ske på et lægefagligt grundlag.
Det samme gælder også, hvis et produkt skal ud af et marked.
Det har taget nogen tid, og jeg skal dybt beklage de mennesker, der er blevet ramt af det her og er blevet invaliderede.
Det er dybt beklageligt.
Dertil er at sige - og det var i hvert fald min tanke, da jeg hørte om sagen og efter en nærmere undersøgelse kunne konstatere - at en sådan pauseknap rent faktisk allerede eksisterer.
Og så er vi jo tilbage ved de lægelige vurderinger.
Vi kan jo som politikere ikke rigtig henholde os til andet end de lægelige vurderinger af et produkt, og om det er egnet til at behandle mennesker med, eller om det i virkeligheden har nogle bivirkninger, der gør, at det helt eller delvis skal hives ud af markedet i forhold til en bestemt type patienter.
Jeg mener ikke, at hr. Jens Peter Vernersen kan kritisere mig og min forgænger så meget for, at vi i forhold til anvendelsen af et medicinsk produkt henholder os til, hvad den medicinske sagkundskab siger om det.
Verden ville se frygtelig ud, hvis ikke det var sådan.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2008-02-27:
Jeg vil først lige sige noget generelt om flygtningekvoten.
Det er jo sådan, at flygtningekvoten for et kalenderår sammensættes ud fra en indstilling fra Udlændingeservice til Integrationsministeriet, og der har været forudgående drøftelser med FN's højkommissær og genbosætningslandene.
Det er klart, at de irakiske flygtninge ikke er de eneste, som har et beskyttelsesbehov, og Danmark er heller ikke det eneste genbosætningsland.
Det er altså vigtigt, når vi ser på genbosætningen, at se tingene i et mere globalt perspektiv.
Det er 20 sager og så familiemedlemmerne, som selvfølgelig kommer med.
Disse kvotepladser er jo til rådighed for irakerne og har været det i hele perioden.
Vi har løbende bedt FN's flygtningehøjkommissær om også at forelægge hastesager fra Irak.
Jeg har lige tjekket det, og vi har tre gange sidste år bedt om at få præsenteret irakiske flygtninge, men det er altså ikke blevet til flere end de nævnte 18.
De øvrige kvoterejser kan jeg oplyse bliver i år til Malaysia med henblik på genbosætning af burmesiske flygtninge og så til nogle lande i Afrika.
Det er klart, at vi løbende vurderer behovet, først og fremmest i Udlændingeservice, og man har løbende samarbejde med FN's flygtningehøjkommissær, men jeg understreger altså, at der ikke er blevet præsenteret flere for os, som kunne opfylde betingelserne for at få flygtningestatus.
Morten Østergaard (RV), 2008-02-27:
Samtidig kan vi konstatere, at man fra UNHCR's side, FN's Flygtningehøjkommissariats side, har den klare opfattelse, at der virkelig er behov for at få genbosat rigtig mange.
Jeg tror, at man sidste år indstillede 20.000 og kun fik genbosat 4.500.
Det er derfor, at spørgsmålet i dag, som ikke er besvaret endnu, er: Hvordan kan det være, at den danske regering har så helt utrolig dårligt held med at træde til i den her nødsituation, i forhold til at det åbenbart lykkes Sverige at komme ind og blive en del af dem, der løser problemet med genbosætning af irakiske flygtninge, og at amerikanerne tager deres del af slæbet?
Der står vi så tilbage og kan konstatere, at selv om ministeren nu siger, at man har spurgt til det, bliver der altså ikke genbosat irakere i Danmark.
Hvad er det for nogle betingelser, Danmarks stiller, der gør, at vi åbenbart ikke kan hjælpe med at løse den helt evidente problemstilling, der er med en humanitær katastrofesituation, hvor hundredtusindvis af mennesker bor under kummerlige forhold i nærområderne af Irak og i den grad er kvalificeret til at blive en del af Danmarks flygtningekvote?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2008-02-27:
Det kan da ikke passe, at hr. Morten Østergaard ikke ved, at der er forskel på lovgivningen i de forskellige lande.
Altså, vi tager dem, der opfylder betingelserne inden for den kvote.
De, der er blevet præsenteret for os, opfylder ikke definitionen på flygtninge, sådan som det er defineret i den danske lovgivning, nemlig i overensstemmelse med konventionerne.
Jeg skal ikke gøre mig klog på udenlandsk ret, men der er jo forskellige muligheder for at definere flygtninge, og
hvis andre lande har en mere vidtgående definition - jeg er jo bekendt med, at UNHCR har et mere vidtgående, for ikke at sige luftigt, flygtningebegreb, end vi har - så er der sådan set ikke noget mærkeligt i det.
Så tager vi nogle andre.
Der er jo masser af mennesker over hele verden i nød, så vi fylder vores kvote ud.
Morten Østergaard (RV), 2008-02-27:
Hvis man gør det samme, som indtil nu har ført til, at 18 irakere ud af de hundredtusindvis af mennesker, der er på flugt, har fundet vej på den danske flygtningekvote, så er der vel sådan set ikke nogen grund til at tro, at det skulle ændre sig væsentligt.
Derfor vil jeg spørge ministeren: Er der en ambition om, at vi skal tage en større del af ansvaret for den humanitære situation og dermed tage flere irakiske kvoteflygtninge i år?
Er der en ambition fra ministeren om det?
Kunne man f.eks. forestille sig, at man lavede en kvoterejse netop til de nærområder, hvor de irakiske flygtninge opholder sig, for at fremme processen?
Carina Christensen (KF), 2008-02-27:
Nu tror jeg ikke, det er mig forundt som transportminister at skulle give tilladelse til, at hr. Rasmus Prehn kan kontakte Aalborg Kommune.
Det ville være en ganske udmærket idé, hvis det er, som hr. Rasmus Prehn fortæller, at man oplever, at reglerne ikke bliver overholdt.
Jeg er helt enig i, at reglerne selvfølgelig skal overholdes, og det skal DSB selvfølgelig også leve op til.
DSB skal selvfølgelig indhente tilladelser i de her sager, når de skal placere en rengøringsstation, og som jeg har gennemgået det, og jeg også svaret på det skriftligt, er de nødvendige tilladelser blevet indhentet, og man har haft en tæt dialog med de lokale myndigheder undervejs.
Og så er det op til DSB, hvor de ønsker at placere de her rengøringsstationer.
Det er vist så langt, som vi kan komme i den her sag.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-02-27:
Der er vel ikke nogen som helst tvivl om, at når man som generel vending stort set altid anvender udtrykket »jeg kan henholde mig til Sundhedsstyrelsens anbefalinger« i de svar, der bliver givet, så overtager ministeren jo ansvaret.
Der kan vel ikke være nogen som helst tvivl om, at det må være tilfældet.
I den her sag er det jo også sådan, at Lægemiddelstyrelsen blev gjort bekendt med det her, men valgte at afvente nærmere information fra Det Europæiske Fællesskab.
Der kunne man jo godt have sagt, at det her må medføre et forsigtighedsprincip - ministeren kalder det for en pauseknap - der er vigtigt at anvende, når det altså handler om patienter, der kan blive bragt i den livsfare, som vi har set, at nogle er døde af og andre er blevet livsvarigt invalideret af.
Dér burde man da have anvendt et forsigtighedsprincip.
Lægemiddelstyrelsen valgte at vente, så der kom til at gå et helt år.
Det her kunne være gjort bedre.
Og jeg synes, at ministeren stille og roligt skulle sige: Vi har fejlet, og vi påtager os ansvaret.