Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-04-12:
Jeg vil godt starte med at sige, at hvis man går et par tiår tilbage og starter i 1980'erne, så var OSCE en temmelig kendt organisation, som spillede en ret stor og faktisk meget vigtig rolle i at række hen over Jerntæppet, der delte Europa.
OSCE spillede faktisk en meget væsentlig rolle, og der blev også skrevet meget om OSCE i pressen.
Hvis man så ser på, hvor kendt OSCE er i dag uden for den kreds, der står og debatterer OSCE her og i lignende forsamlinger, må man nok sige, at OSCE ikke er nogen voldsomt kendt organisation.
Det er efter min mening ikke ensbetydende med, at den har mistet sin betydning, men den har fået en anden betydning.
Der er jo også sket det, at hvor EU i 1980'erne var en meget anderledes organisation end i dag, så har EU udviklet sig og er blevet stærkere og større og fylder mere i landskabet.
Der er ikke noget skel ned gennem Øst- og Vesteuropa længere, så mange ting har ændret sig.
Det har selvfølgelig nogle konsekvenser, og en konsekvens kunne være at sige: Jamen vi har slet ikke brug for OSCE mere.
Det tror jeg ikke er rigtigt.
Hvis man ser på de centrale dele af OSCE's arbejde, altså valgobservationerne som det ene, så er det faktisk meget vigtigt, at dette valgobservationsarbejde fortsætter, og at det også bliver udvidet.
Det er også et vældig vigtigt arbejde.
Det er egentlig de to ting, jeg i hvert tilfælde betragter som kernen i OSCE's arbejde.
Redegørelsen er jo, som de fleste redegørelser er, næsten en årsberetning, hvor man skriver pænt om den organisation, man er involveret i, og hvor man ikke går voldsomt meget ind i de mest kontroversielle ting, i hvert tilfælde ikke dem, der vedrører en selv.
Man går selvfølgelig ind i de kontroverser, der har været med Rusland osv., og det er bestemt også vigtigt, at man går ind i dem.
Men jeg synes faktisk, at det, den radikale ordfører fru Lone Dybkjær foreslår, er en meget god idé, nemlig at vi måske overvejede at have debatten – det behøver ikke nødvendigvis være sådan, at redegørelsen skal komme i oktober – på et tidspunkt forud for de arbejdsprogrammer, der rent faktisk bliver fastlagt i OSCE.
Det kunne måske også være med til at målrette vores blik mod, hvad vi egentlig mener OSCE skal fokusere på.
Men det kunne dog være en måde at gøre det mere aktivt på, at vi forholder os mere direkte til: Hvad er det, som vi – Danmark eller flertallet i det danske parlament – synes, at man skal spore OSCE ind på at fastholde, og hvad er det, man skal skrælle af?
Men jeg vil i hvert tilfælde sige, at jeg synes, at de to væsentlige ting er det arbejde, missionerne gør med at understøtte hele demokratiseringsprocessen, og valgobservationerne, hvilket jo i bund og grund handler om det samme.
Jeg er ikke voldsomt godt inde i OSCE's parlamentariske forsamling, jeg har aldrig deltaget i nogen af møderne, men det kunne være, at man måske der kunne lade sig inspirere af noget af det, vi har gjort i EU-kredsen, nemlig at vi har været ude at besøge hinanden og diskuteret meget, meget praktisk og konkret: Hvad er det for nogle problemer, man kan løbe ind i i et parlamentarisk system, hvor man ligesom synes, at man har meget lidt indflydelse i forhold til en regering?
Jeg vil sige, at vi i hvert tilfælde har haft meget stor gavn af at diskutere, hvordan det danske Europaudvalg fungerer med andre mere eller mindre tilsvarende europaudvalg i andre europæiske lande, og noget af det samme kunne man måske også gøre.
Men det kan være, at jeg er uretfærdig, for det kan være, at det allerede foregår via den parlamentariske forsamling i OSCE.
Så til sidst lidt om rapporten.
Det er klart, at det er vigtigt, når man er medlem af en organisation, hvor kernen handler meget om menneskerettigheder og demokrati og sikring af demokrati, at man også tager rapporter, som man synes er ubekvemme, til sig, selv hvor man simpelt hen er gal over det og synes, at meget af det, der står, er fuldstændig uretfærdigt.
Man bør tage dem seriøst og svare relativt hurtigt på dem og gøre det i en åben proces.
Jeg ved jo godt, at vi, der sidder i OSCE-delegationen her i Folketinget, har haft rapporten siden efteråret.
Jeg synes faktisk, at det er en uskik, at man gør det på den måde.
Regeringens svar har jo været, at den på et punkt vil ændre noget, nemlig klagekomiteen, altså give den større kompetence.
Sådan har jeg i hvert fald forstået det.
Men på de andre punkter har man sagt, at der ikke er noget at komme efter.
Det synes jeg er ærgerligt, for det er vigtigt, også selv om vi politisk har meget forskellige meninger om det her, at gå seriøst ind i den diskussion.
Hvordan kan det være, at en organisation, som vi selv sætter stor pris på og arbejder aktivt i, kommer med en så markant kritik af den måde, Danmark behandler minoriteter på?
Var der noget punkt, hvor stramningerne måske er blevet for vidtgående?
Det er klart, at et flertal, der har gennemført stramninger, altid som umiddelbar reaktion vil forsvare disse stramninger.
Men det er da ikke helt ligegyldigt, at en organisation, som alle partier, der har været heroppe på talerstolen indtil nu, har prist for at være nødvendig, kommer med så markant en kritik.
Det kom i hvert fald til udtryk i Europarådets rapport, som statsministeren mente bare skulle i skraldespanden, og så den her rapport fra OSCE, som også får en meget hård medfart, må man nok sige, startende med hr. Kristian Pihl Lorentzen, som syntes, at det da godt kunne være, at ambassadør Orhun havde sagt nogle ting, men der var andre, der havde sagt noget andet.
Nu står der faktisk forskellige ting i den rapport, så jeg synes ikke, at det var nogen særlig seriøs måde at behandle den på.