Lars Dohn (EL), 2012-05-15:
Når Enhedslisten fremsætter det her beslutningsforslag, er det ikke, fordi der ikke har været forslag nok på banen.
Vi må erkende, at den tidligere regering havde mange forslag; den nuværende – havde jeg nær sagt – har i forhold til sin hidtige levetid fremsat endnu flere.
Det er jo ikke, fordi der ikke har været forslag nok på banen.
Det, vi kan konstatere, er, at tallene fortsat stiger, og der nok er forskel på tålmodigheden længst til venstre i salen og så forskellige andre steder i salen.
Når vi fremsætter beslutningsforslaget, er det udtryk for, at Enhedslistens tålmodighed over for at få grebet grundigt fat i det her ikke er særlig stor, for tvangsudsættelser fra en lejebolig er et stigende problem.
Tallene er allerede blevet nævnt, altså 4.405 er det sidste tal, og det er ganske foruroligende.
Det er et socialt problem, og det skal løses hurtigt.
I Enhedslisten har vi sammen med regeringen allerede taget det første store skridt, nemlig ved at fjerne fattigdomsydelserne – det bliver spændende at se, om man kan registrere en virkning af det i de undersøgelser, der kommer – men det er vores klare holdning, at det her problem kræver en større indsats, der spiller på flere og mere vidtgående og mere grundlæggende strenge, nemlig at gøre op med den amerikanisering af den danske boligøkonomi, som er sket det sidste årti.
Så derfor må vi styrke forebyggelsesindsatsen.
Der skal for det første være bedre kontakt mellem de sociale myndigheder, boligselskaber og lejere – det er der også flere, der har nævnt her, så det er ikke her, de store uenigheder består.
Forsøgene med en fremskudt indsats, som allerede er i gang i udvalgte boligforeninger, hvor socialrådgivere og boligforeninger har kontakt til lejere, som har problemer med huslejebetaling, skal udbredes til hele landet.
Den almene sektor har krav på at blive støttet i forhold til den boligsociale indsats, den yder, og en af måderne er at give midler til fremskudt indsats i boligforeningerne, så man kan komme udsættelserne i forkøbet.
For det andet skal kommunerne have lov til at gribe ind for at forhindre udsættelser.
En rapport om forebyggelse af udsættelser, som er lavet af Københavns Kommune i samarbejde med de almene boligorganisationer i København, anbefaler, at det skal være muligt for kommunen at overføre boligstøtten direkte til boligorganisationen eller til udlejer.
Rapporten anbefaler også nogle lovændringer, f.eks. færre sanktioneringer af borgere med sociale problemer og muligheden for at bevilge afværgeydelse, der på kort sigt forhindrer udsættelse ved restance, for en udsættelse er meget omkostningstung.
Det her skal ikke vurderes alene ud fra kroner og øre, men alene det, at en borger kommer på forsorgshjem, medfører en månedlig udgift for det offentlige på cirka 35.000 kr., så der er også rigtig mange penge at spare ved at lave en forebyggelse her.
Det er noget af det, der også ligger i mit næste forslag.
Så vi ser gerne en strategi, hvor der arbejdes målrettet på at gøre boligerne billigere at leje, for det er her, vi har grundlaget.
Selvfølgelig er der hos enkeltpersoner også andre ting, der spiller ind – svigt og måske også, som hr. Ole Birk Olesen nævner, en vis løsagtighed i befolkningen, meget på grund af at man i dag kan få lån over sms, og hvem har ikke en mobiltelefon?
Så der er mange ting, der spiller ind, men det helt grundlæggende er, at vi har behov for nybyggeri, altså opførelse af nye boliger, der baserer sig på billige lån med lang løbetid.
Endelig kan der også gøres meget for at forhindre de huslejestigninger på det private lejemarked, som vi har set under VK-regeringen.
30 pct. af udsættelserne sker trods alt på det private lejemarked, og her vil en afskaffelse af boligreguleringslovens § 5, stk. 2, gøre meget til at forhindre, at priserne på lejemarkedet bliver pumpet op, og det vil vi så tage med i det næste forslag.
Retsstillingen i dag er meget, meget betænkelig.
Altså, jeg nævnte sidst, da vi havde debatten, Erik Henningsens billede »Sat ud« fra 1892, som på gruelig vis illustrerer, hvordan det var at blive sat ud i 1890'erne.
I sidste nummer af bladet Vi Lejere, udgivet af Lejernes Landsorganisation, beskrives det, hvordan en ung kvinde – som er en af de 15, der hver dag udsættes af sin bolig i det her land – er blevet udsat for, at man har ryddet boligen og afbrændt alt, hvad der var.
Det er nærmest en mere barsk sanktion, end man havde i 1892.
Så her mener jeg også, at man i anden sammenhæng skal prøve at se på, om ikke også den retsikkerhedsmæssige side er så ringe, at man i den grad træder på det inderste hos mennesker.
Jeg har selvfølgelig fulgt debatten og konstaterer, at alle partier – måske med undtagelse af Liberal Alliance, det er jeg lidt usikker på – betragter det her som et problem, vi ikke kan og skal leve med, og at der også er et ønske om at arbejde videre med det og afvente SFI-rapporten.
Da vi nærmer os sommerferien, er det nok også mest realistisk, at de forslag, der skal på banen, kommer efter sommerferien.
Så jeg ser frem til udvalgsarbejdet med lovgivningen.