Anne-Marie Meldgaard (S), 2008-04-02:
Ligestillingen fylder efterhånden - og heldigvis - meget i den offentlige debat.
Og det er sådan set kun godt, for ligestillingen i Danmark halter gevaldigt på en række områder.
I den redegørelse, som vi behandler her i dag, bruges der faktisk adskillige sider på at opremse, hvad der bør gøres på de enkelte ministerområder, og det er jeg ikke særlig imponeret over.
Redegørelsen er også et meget godt bevis på min tese om, at regeringen er blevet offer for noget meget velkendt, nemlig at den ikke kan se skoven for bare træer.
Der er så mange uligheder mellem mænd og kvinder i det danske samfund, at regeringen er blevet blind for de faktiske problemer.
Det er problemer, som handler om, at kvinder sakker bagud på arbejdsmarkedet, at kvinder sakker bagud med hensyn til løn, pension og karriere.
Det er problemer som det, at der stadig er kvinder, der tager det største slæb med hjem og børn. Vi tror, det er sådan, fordi vi som samfund, som lovgivere, ikke udnytter de muligheder, vi har for at sikre mænd og kvinder reel ligestilling.
Der findes nok ikke ret mange danskere, der for alvor mener, at det ene køn er mere værd end det andet; at det store løngab mellem mænd og kvinder er et udtryk for, at mænd er mere værd end kvinder; at kvinder egner sig bedst til at lave mad og løbe rundt med støvsugeren - og heldigvis for det.
Derfor undrer det mig også meget, at regeringen på alle måder går i bakgear, når det handler om at gøre noget, der for alvor kunne dæmme op for det her.
Regeringen lægger armene over kors og vil ikke være med.
Det gælder f.eks. en ligestillingskommission.
En ligestillingskommission ville netop kunne hjælpe os med at se skoven for bare træer.
Ja, man kunne faktisk mistænke regeringen for ikke at turde, for det ville jo betyde, at regeringen skulle gøre andet og mere end at reducere ligestillingen til tomme paroler om valgfrihed og flotte pjecer på glittet papir.
Regeringens optagethed af valgfrihed er det, der for alvor spænder ben for en ordentlig indsats her.
Regeringen opfatter ethvert tiltag som et angreb på den forherligede valgfrihed.
Vores tiltag er ikke et angreb på regeringen; det er faktisk et forsøg på for alvor at gøre op med de urimeligheder, man bliver udsat for i Danmark alene på grund af sit køn.
At høje hæle er svære at få øje på i bestyrelseslokalerne, er en kendsgerning; her er kvinder nærmest ikkeeksisterende.
Vi har for nylig set tal, der viser, at det i de store virksomheder kun er hvert tiende bestyrelsesmedlem, der går med stiletter.
Med lovgivningen i hånden kan vi sørge for, at bestyrelseslokalerne ikke kun er slips og jakkesæt, men også nederdele og høje hæle.
Det er en chance for virkelig at gøre noget for ligestillingen i Danmark.
Regeringen skal sådan set ikke gøre andet end at trykke på knappen her, og det er ikke umiddelbart nogen svær øvelse.
Men når man er borgerlig regering, er det åbenbart umuligt.
Det er også stadig kvinder, der må tage det meste af barslen; der er ikke reel frihed for både far og mor til at tage barsel, uden at de skal frygte for job, løn og karriere.
Det ville forslaget om at øremærke 12 ugers barsel til far netop have rettet op på.
Det ville give hele familien en fordel.
Det er sådan et forslag, der kunne være med til at dæmme op for den frygt, som mænd berettiget har, nemlig frygten for, at de i værste fald skal miste deres job, hvis de skal tage barsel, og i bedste fald risikere chikane og mobning.
Når par bliver forældre, sker der en masse ting, som gør, at familierne trækker i en traditionel retning med mor som den primære omsorgsperson og far som den primære forsørger.
Det er en skævhed i familien, der også slår igennem på arbejdsmarkedet, og det er den skævhed, vi Socialdemokrater gerne vil rette op på.
Det er en skævhed, man må konstatere at regeringen ikke ønsker at gøre noget ved.
Vi Socialdemokrater er stærkt optagede af, hvordan vi får familiernes hverdag til at hænge sammen.
Det stod jeg her og ønskede sidste år, og jeg ønsker det i år, men jeg tror desværre ikke, jeg kommer til at få det opfyldt, så længe vi har den regering, der ikke tager familiernes problem alvorligt og ikke vil være med til at løse det.
Et andet punkt er kvindernes pensionsefterslæb.
Det er faktisk efterhånden et massivt samfundsproblem.
Allerede fra teenageårene sakker kvinderne bagud, og de når ikke på noget tidspunkt i nærheden af det pensionsniveau, mændene holder sig.
Jeg har tidligere udtalt mig om, at kvinder i dagens Danmark bliver parkeret på monkeyclass, mens mændene lever et arbejds- og pensionistliv på den sjove side af gardinet, og det er altså et meget godt billede på, hvordan det her efterslæb graver en dyb grøft mellem mennesker i samfundet alene på grund af deres køn.
Derfor er jeg også meget glad for, at ministeren i sidste uge i spørgetiden gav udtryk for, at hun ville tage pensionsspørgsmålet op.
Det er vi Socialdemokrater utrolig glade for, og ministeren skal vide, at vi allerede har spidset blyanterne og lagt notesbøgerne frem til den snak.
I redegørelsens afsnit om handel med kvinder og prostitution mener jeg faktisk at man mangler en anerkendelse af det arbejde, politiet gør for at bekæmpe bagmændene.
Det hører også med i den her sammenhæng.
Men i det danske ligestillingsmiljø er der en bekymring for, at Danmark skal udvikle sig til Nordens bordel, og derfor ønsker Socialdemokraterne, at der nedsættes en kommission, der skal undersøge både de positive og de negative følgevirkninger af en kriminalisering af sexkunder.
Det er jo netop for at sikre, at Folketinget får et solidt grundlag for en stillingtagen til kriminalisering af sexkunder.
Vi ser andre lande, hvor der er forbud.
Vi ser Holland og Tyskland, hvor der er licensordninger, vi ser ordninger, hvor der kun er forbud, når der er tale om handlede kvinder.
Men lad os få et kvalificeret grundlag at træffe den beslutning på her i Danmark.
Et punkt, der også er nævnt i ministerens redegørelse, er kvinder i politik - her henvises der selvfølgelig til, at det her den 20. april er 100-års-dagen for, at kvinderne fik stemmeret til kommunalbestyrelserne.
Men ærlig talt - vil jeg sige til ministeren - det er altså for sølle, at det eneste, ministeriet vil gøre, er at revidere og genudsende en publikation med gode råd og en tjekliste til partiforeninger og byråd om, hvordan man kan få flere kvinder opstillet.
Jeg synes, at ministeren skulle være frontkæmper for lige præcis det her område på en helt, helt anden måde.
Noget af det, ministeren starter med i sin redegørelse, er hele problemstillingen i forbindelse med indvandrerkvinder, og lige præcis det spørgsmål tror jeg ikke på at der er nogen i Folketinget der ikke er enig i at vi skal gøre en ekstra indsats for.
Vi ved vel alle sammen, at en vellykket integration går gennem kvinder og i særdeleshed kvinder, der har uddannelse og er på arbejdsmarkedet.
Så jeg synes ikke alene, det er i en redegørelse, at vi skal diskutere det her, men at vi skal diskutere det bredt, stort set i alle de udvalg, vi arbejder i.
Til sidst vil jeg gerne plædere for det, som vi har gjort i årevis, netop et brændende socialdemokratisk ønske om, at der oprettes et egentligt stående ligestillingsudvalg i Folketinget.
Jeg synes, det er beskæmmende, at når man prøver at klikke sig ind på Folketinget og gerne vil vide, hvor man skal henvende sig, hvis man har et ligestillingsspørgsmål, er det stort set umuligt at få øje på det.
Det er puttet ind i et andet ressortudvalg - well, det er bedre end ingenting - men det kan da ikke være tilfredsstillende, at man er minister på et område uden at have et ressortudvalg bag sig.
Jeg vil faktisk gerne have et svar fra ministeren på, om hun ikke selv har et ønske om et egentligt udvalg.
Af hvilken årsag og hvordan en region har planlagt sin opstilling eller sammensætning, skal jeg ikke blande mig i her.
Jeg skal på mit partis vegne give udtryk for, at vi ønsker, at der skal være en større repræsentation af kvinder i ledelser og bestyrelser i store virksomheder i Danmark.
Jeg synes, det er beskæmmende, det skal jeg ærligt indrømme, at man ikke generelt har opstillingslister - uanset til opstilling af hvad i den politiske verden - hvor der ikke tages hensyn til, at der er en mere ligelig fordeling af mænd og kvinder.
Jeg kunne også sige, at jeg synes, det er underligt, at man i Region Midtjylland kun har én kvinde valgt, og derfor er det jo, når vi kommer til den slags valg, et spørgsmål om, at det er vælgerne, der vælger, hvem de vil have.
Det sidste forstod jeg simpelt hen ikke.
På hvilket niveau taler vi om i Region Midtjylland?
Nu kommer jeg selv fra Region Midtjylland, så jeg ved udmærket godt, hvem det er, der står i spidsen for Region Midtjylland.
Er det på et politisk niveau, eller er det på et organisatorisk niveau?
Det bliver jeg nødt til at vide, inden jeg kan svare på det, for det er ikke den kendsgerning, jeg har.
For mig, når jeg siger Region Midtjylland, er det en Venstrepolitiker, en kvinde.
I forhold til Region Hovedstaden vil jeg gerne personligt tage afstand fra det.
Jeg synes ikke det er den rigtige måde at gøre det på.