Per Clausen (EL), 2014-04-10:
Jeg skal starte med at takke for hr. Steen Gade og SF's indlæg i debatten, fordi det jo sådan set forholdt sig seriøst til det, der er kernen, nemlig at det, vi gør, ikke er tilstrækkeligt, og at vi derfor bør kunne have en åben debat om, hvad vi gør i stedet for – eller som et supplement til det, vi gør i forvejen.
For der er jo meget af det, vi gør, vi skal blive ved med at gøre.
Jeg er selvfølgelig også glad for at høre, at Nordisk Råd igen har truffet en fornuftig beslutning – det sker jo med jævne mellemrum – og at man på den måde forsøger at give Norden en central placering i det videre arbejde på klimaområdet.
Det synes jeg er rigtig godt og rigtig positivt.
Jeg har bare desværre rigtig dårlige erfaringer med danske regeringers vilje og evne til at følge op på beslutninger, der er truffet i Nordisk Råd, efterfølgende.
Men det kan måske blive lidt bedre nu.
Det kan vi jo håbe på, vil jeg sige.
Ellers er det jo sådan meget spændende at høre, at der er et meget bredt flertal i Folketinget, som afviser Enhedslistens forslag.
Argumenterne for at afvise det spænder bredt.
Der er det synspunkt, som Liberal Alliance mest tydeligt har, men som Dansk Folkeparti også har, nemlig at heldigvis sker der ikke så meget.
Og der skal også helst blive ved med ikke at ske noget.
Det argument, som man hørte fra regeringspartiernes side, kan vel bedst sammenfattes på den måde, er det er fuldstændig rigtigt, at det går for langsomt.
Det er også fuldstændig rigtigt, at den strategi og det arbejde, vi har lavet indtil nu, ikke har været i stand til at sikre, at det går hurtigt nok.
Det er også korrekt, at den strategi, vi har haft med at fokusere på, at Danmark går i spidsen, heller ikke har været i stand til at sætte sig nogen rigtige spor internationalt.
Men vi skal ikke gøre noget andet.
For vi er ikke sikre på eller overbeviste om, at det at gøre noget andet vil hjælpe.
Så fordi man altså er i en position, hvor alting går alt for langsomt – der sker alt for lidt – så er det et rigtig godt, synes man selv, argument imod at gøre noget nyt og noget andet, at man ingen sikkerhed har for, at det virker.
Jeg ved jo godt, at det er sådan, at man ikke skal komme som et parti her i Folketinget, hvad enten det så er som regeringens parlamentariske grundlag eller som oppositionsparti, og fremsætte forslag om, hvilken politik der skal føres i forhold til andre lande, og så have nogen som helst forventning om, at det bliver vedtaget.
Så det havde jeg sådan set heller ikke.
Det er jo desværre sådan, at hvis man kigger på de såkaldte COP-møder, ser man, at de står i stampe.
Det er jo desværre også sådan, at det, vi umiddelbart efter topmødet i København sagde, nemlig at der nu tegnede sig, ikke en temperaturstigning på 2 grader, men snarere en på 4 eller 5 grader, meget ser ud til at være rigtigt.
Det er selvfølgelig muligt, at videnskaben har uret.
Derfor kan vi selvfølgelig godt vælge at ignorere de signaler og de udtalelser, der kommer, og sige, at vi tager chancen med de konsekvenser, det får.
Eller vi kunne vælge at sige, at når nu risikoen er så stor, så gør vi faktisk noget effektivt.
Jeg ved godt, at hr. Jens Joel var så venlig at nævne det der med villige lande, og jeg tænkte også meget på det, da vi skulle skrive beslutningsforslaget, nemlig om vi skulle bruge betegnelsen villige lande og koalitionen af de villige, fordi det var noget, man fra højrefløjens side har været meget begejstret for.
Og derfor kunne det jo godt virke negativt på nogle fra venstrefløjen.
Det ved jeg godt.
Det, der er galt, er, når de er villige til at gøre noget forkert og skadeligt, for så er det jo ikke nogen god model.
Men jeg tror sådan set, at det der med, at vi indimellem etablerer et samarbejde og gør nogle ting i fællesskab sammen med andre lande, er en rigtig god idé, hvis vi vil opnå nogle resultater.
Vores opfattelse har været, at det, man særlig har brug for, faktisk er et samarbejde, hvori der deltager både industrialiserede lande, mindre industrialiserede lande og ikkeindustrialiserede lande, for at lave sådan en opdeling.
For det, der jo er afgørende, er at kunne dokumentere og vise, at man er i stand til at gennemføre en omstilling til vedvarende energi, en reduktion af CO2-udslippet, uanset hvilket udviklingstrin man befinder sig på.
For det er jo afgørende for at kunne sikre, at det er sådan, at alle de lande, som ikke får muligheden for at have det samme forbrug af fossile brændstoffer og ikke får muligheden for at have den samme CO2-udledning i årtier, som vi har haft, også kan se, at der er et udviklingsperspektiv og en udviklingsmulighed.
For jeg er helt enig med hr. Villum Christensen i, at selvfølgelig kan vi ikke tillade os at sige til de lande og de befolkninger, der er der, og som har levet i fattigdom, at I må ikke få lov til at blive lige så rige som os.
Selvfølgelig kan man ikke tillade sig det.
Det er helt indlysende.
Det er derfor, vi er nødt til i fællesskab at pege på nogle andre udviklingsveje.
Når vi stillede det her spørgsmål, handlede det ikke om at melde sig ud af FN-sporet, men om et supplerende spor, og jeg er også enig med hr. Steen Gade i, at der kan nævnes mange eksempler på supplerende spor.
Så hvordan kan man være sikker på, at det hjælper?
Men jeg synes, det er godt og viser, at det er det, der skal til.
Vi har sådan set heller ikke forsøgt at sige, at man ikke har gjort og gør noget fra den danske regerings side.
Vi synes sådan set, at det initiativ, som den tidligere konservative miljøministeren tog med Grønlandsdialogen tilbage i 2005 som et forsøg på at bygge bro og skabe konsensus frem til COP15 i København, var rigtig godt.
Vi synes også, at det at indgå i Cartagena-dialogen er en rigtig, rigtig god idé.
Det, vi foreslår, er, at man går skridtet videre fra at udveksle synspunkter, koordinere holdninger og diskutere, hvad man kan mene, til også i fællesskab at gøre noget, fordi man ved at vise, hvordan der er et samarbejde mellem landene – de industrialiserede lande, de ikkeindustrialiserede lande og de mindre industrialiserede lande – faktisk kan skabe en effekt i forhold til klimaomstilling, i forhold til omstillingen til vedvarende energi, som kan skabe øget beskæftigelse og øgede udviklingsmuligheder i alle de her lande.
Det er faktisk noget af det, som efter vores opfattelse godt kunne føre fremad.
Så med de afsluttende ord vil jeg sige, at selv om debatten ikke bragte os så meget videre i dag, har vi nu alligevel et håb om, at en fortsættelse af den her diskussion godt kan sikre, at der faktisk bliver en større fremdrift i arbejdet med at skabe en omstilling af energiforbruget og en reduktion af CO2-udslippet, sådan at vi kan undgå at bringe os i den situation, hvor vi får afprøvet, om hr. Villum Christensen eller flertallet af forskerne inden for naturvidenskaben har ret.