Pia Kjærsgaard (DF), 2009-04-16:
Jeg må så bare igen sige til hr. Sass Larsen, at man ikke selv blev inde ved forhandlingsbordet.
Man ønskede ikke at forhandle, Socialdemokratiet ønskede ikke at fremlægge, hvad det var, man ville på det her punkt.
Og summa summarum er, at det, som Socialdemokratiet var ude med i begyndelsen, da Skattekommissionen kom med sin betænkning, og da vi kom lidt længere hen, var nøjagtig det samme, som Dansk Folkeparti fik igennem i forhold til de lavere indkomster.
Det var det, Dansk Folkeparti opnåede.
Jeg kan da godt ærgre mig over, at Socialdemokratiet ikke hagede sig fast i bordkanten, som man sagde at man ville, for at være med.
Det gjorde man ikke.
Man var knap nok kommet ind, før man gik ud, og dermed måtte Socialdemokratiet stå med en lang næse.
Men jeg må bare sige igen til Socialdemokratiet: Hvor er den store forkromede plan fra hr. Villy Søvndal, hr. Sass Larsen, fru Helle Thorning-Schmidt og fru Margrethe Vestager, som jo i den grad syntes, at vi skulle have sænket topskatten endnu mere, altså gjort meget mere i den ende?
Jeg har meget, meget vanskeligt ved at se, hvordan den opposition, som sidder der og kalder sig rød stue, overhovedet vil kunne samarbejde om det her.
Jeg tror faktisk, at vi gjorde det, som Socialdemokratiet måske ville have prøvet, hvis de var blevet ved forhandlingsbordet.
Det er min opfattelse.
Nu synes jeg, at hr. Henrik Sass Larsen kører videre i den der retorik, som vi har hørt til bevidstløshed.
Det var lige før, vi bare manglede ordet rødvinsforliget.
Altså, det var jo det, man kaldte det.
Hr. Villy Søvndal har kaldt det en reform med stærk social slagside.
Jamen det er jo fantastisk.
Jeg må bare minde om, at dengang Skattekommissionen kom med sit forslag, var der ingen ende på, hvad både Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti ville gøre.
Der var ingen ende på det.
Hvordan var det nu med beskæring af rentefradragsretten?
Det der med topskatten var da også noget, man måtte se på.
At beskære studerendes SU var da også helt i orden, det var alt sammen noget, man ville se på.
Må jeg minde om, at hr. Ole Sohn, tidligere formand for Danmarks Kommunistiske Parti, udtalte, at Skattekommissionen ramte inden for skiven, og at der ikke var noget, der kolliderede med det fælles udspil fra SF og Socialdemokraterne.
Når jeg tager begge partier sammen nu, er det, fordi man netop har allieret sig i den blok, hvor man sagde: Vi kommer sammen, og vi går sammen.
Og derfor var det, at Dansk Folkeparti måtte blive siddende og gøre det, som jeg egentlig tror, at Socialdemokratiet gerne ville have gjort, hvis man altså ikke bare lige var gået og havde lukket døren igen efter sig, da man gik ud.
Jamen det er naturligvis, at vi står vagt om de danske værdier som f.eks. ytringsfrihed.
Nu har vi i dag på Ritzau kunnet se, at vores tidligere statsminister Anders Fogh Rasmussen er udnævnt til hovedfjende af Taliban.
Altså, det er da sådan nogle ting, vi skal gå imod.
Sådan nogle ting må vi sikre ikke sker i Danmark, eksempelvis.
Vi må sikre, at vi står fast på den danske kulturpolitik, de gode uddannelser, alle de frihedsrettigheder, vi har i Danmark.
Som jeg sagde i min tale, vil vi også gerne inkludere folk, der kommer udefra, men det må jo naturligvis betyde, at de ubetinget accepterer de vilkår, der gælder i Danmark.
Det er sammenhængskraft, også kaldet fællesskab.
Jeg foretrækker at kalde det fællesskab; man kan kalde det, hvad man vil.
Det er de danske værdier, som jeg simpelt hen synes, vi skal stå vagt om - og hvor Det Radikale Venstre igennem årene så sandelig har haft en stik modsat opfattelse, nemlig at det bare var noget, man kunne lade falde.