Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-04-19:
Jeg vil starte med at konstatere, at høringsfristen for de her forslag har været så kort, at jeg vil give Institut for Menneskerettigheder helt ret, når de skriver i deres høringssvar, at lovgivningsmagten reelt ikke har mulighed for på et tilstrækkeligt oplyst grundlag at foretage en grundig behandling af de mange og meget komplekse ændringer, som lovforslagene indeholder.
Jeg synes, at det er et udtryk for en farlig og en uklædelig magtarrogance, når en regering i den grad spænder ben for den demokratiske proces.
De 10 minutters taletid, jeg har til rådighed, er ikke tilstrækkeligt til at påpege alle de dybt alvorlige konsekvenser, som udlændingepakken, vi behandler her i dag, vil få, hvis den bliver vedtaget.
Men jeg vil indledningsvis kommentere det budskab, der igen og igen bliver gentaget i det forslag, og som vi også har hørt hr. Karsten Lauritzen komme med på talerstolen i dag, nemlig at regeringen stolt fortæller, at VKO's politik har virket, fordi antallet af familiesammenførte og antallet af flygtninge, der får asyl, markant er faldet.
Jeg mener bestemt ikke, at det er noget at være stolt af.
Tværtimod synes jeg, at det er direkte usympatisk, at man i et rigt land som Danmark gør alt, hvad man overhovedet kan, for at undgå at hjælpe mennesker i nød og for at forhindre mennesker i at leve sammen med deres familie.
Udlændingepolitik er også, at man tager ansvar for verdens flygtninge.
Udlændingepolitik er også at sikre borgere ret til et familieliv; det er udlændigepolitik også.
Regeringen taler om integrationsvilje.
Man glemmer bevidst, at der er forskel på at ville og at kunne.
Der er f.eks. masser af mennesker i Danmark, der gerne vil læse, men som ikke kan læse.
I pointsystemet tages der ikke tilstrækkelig hensyn til dem, der ikke kan, og konsekvensen bliver altså, at en gruppe af Danmarks svageste borgere vil blive fastholdt i usikkerhed, nemlig den usikkerhed, det medfører, at de ikke har en permanent opholdstilladelse potentielt set hele deres liv.
De vil aldrig kunne opnå en permanent opholdstilladelse, de vil aldrig kunne komme i nærheden af et statsborgerskab.
Et konkret eksempel på, hvordan de svageste systematisk sorteres fra, er jo, at udlændinge, der modtager førtidspension, ikke skal undtages fra kravet om beskæftigelse.
Altså, på den ene side anerkender man fra statens side, at vi her har at gøre med en gruppe mennesker, der ikke er i stand til at arbejde.
Staten siger: I er ikke i stand til at arbejde.
På den anden side siger man altså til dem: Hvis I vil opnå permanent opholdstilladelse, skal I have haft ordinær fuldtidsbeskæftigelse de sidste 2 år og 6 måneder inden for de sidste 3 år.
Og selvfølgelig har de ikke det, de er på førtidspension!
Samtidig gøres det jo altså til et ufravigeligt krav, at man ikke må have modtaget offentlig hjælp efter lov om aktiv socialpolitik i 3 år forud for det tidspunkt, hvor udlændingen indgiver ansøgningen om det tidsubegrænsede ophold.
Det gælder også enkeltstående ydelser af mindre beløbsmæssig størrelse.
Som Rådet for Socialt Udsatte helt rigtigt skriver i deres høringssvar, giver man altså en gruppe borgere incitament til ikke at søge hjælp, selv om det er helt åbenlyst, at det vil være til skade for dem selv, og det vil være til skade for deres børn.
Man siger til en gruppe mennesker, at hvis de søger om hjælp til f.eks. tandlægebehandling, udsætter det tidspunktet for, hvornår de kan komme til at få en permanent opholdstilladelse.
Det sociale system bliver simpelt hen ekskluderende frem for at være det, det burde være, nemlig integrerende og inkluderende.
Derudover må jeg sige, at jeg ikke kender mange danske familier, der vil kunne overkomme både at have fuldtidsbeskæftigelse, gå til undervisning, lære et nyt sprog efter arbejdstid, sidde i skolebestyrelsen og så eventuelt lige tage en bachelor på universitetet ved siden af.
Jeg kender ikke mange danske familier, der vil kunne få det til at hænge sammen.
At pointsystemet så herudover straffer udlændinge, der har lovligt ophold her i Danmark, og som ønsker at uddanne sig, forstår jeg simpelt hen ikke.
Hr. Karsten Lauritzen siger det her med, at det er intelligent udlændingepolitik til gavn for alle.
Det er den mest morsomme eller tragikomiske bemærkning, der er blevet sagt på den her talerstol i dag – altså, at det er en intelligent udlændingepolitik til gavn for alle.
Det er ikke intelligent udlændingepolitik, at man siger til unge mennesker, at de skal lade være med at uddanne sig, og det er ikke til gavn for alle, at man siger, at de skal tage et ufaglært job i stedet for.
I dag vurderer Integrationsministeriet jo, om en alvorligt syg person reelt har adgang til behandling i hjemlandet.
En ting er, at det nok er sådan i de fleste lande, at det er muligt at blive behandlet for hvad som helst, hvis bare man har millioner nok på sin bankbog, noget andet er, om det for det konkrete menneske er muligt at blive behandlet.
Og bliver pakken vedtaget, vil man ikke længere tage det hensyn, så vil man sende alvorligt syge mennesker tilbage til deres hjemlande, vel vidende at de aldrig nogen sinde kommer til at få behandling.
Det skriver man jo eksplicit i forslaget, nemlig at man sender mennesker, alvorligt syge mennesker tilbage til deres lande, vel vidende at de aldrig vil kunne få den behandling, der er fuldstændig nødvendig for dem.
Jeg går ud fra, at det var en fortalelse, da hr. Naser Khader fra De Konservative her på Folketingets talerstol fik sagt, at man slet ikke skulle have humanitær opholdstilladelse.
Jeg går ikke ud fra, at det er regeringens nye politik.
Hvis det er det, ville det være rart at få at vide.
Ikke nok med, at man altså med pointsystemet har gjort alt, hvad man kunne, for, at flygtninge, der har fået ophold i Danmark, ikke får permanent opholdstilladelse, man benytter så også lige lejligheden til at gøre det endnu sværere at få humanitært ophold, og oven i købet sørger man så samtidig for at få lovhjemmel til at lukke munden på de læger, der kunne finde på offentligt at kritisere ministeren, kritisere ministeriet for ikke at leve op til Danmarks forpligtelser.
Det er jo en interessant position.
Som regering kan man enten sætte sig i en situation, hvor man ikke får kritik af læger, fordi man rent faktisk behandler mennesker ordentligt, eller også kan man gøre det, at man lukker munden på dem og straffer dem for offentligt at udtale kritik af det, der foregår.
Lovforslaget har også konsekvenser for demokratiet.
For det første fordi man vil udvide adgangen til udvisning af personer, der bliver dømt som følge af lømmelpakken.
Det er jo en lovgivning, der i den grad indeholder risiko for, at et menneske, der opholder sig på det forkerte sted på det forkerte tidspunkt, kan ryge en tur i spjældet.
Ved at skærpe reglerne for udvisning på det område skaber man jo altså reelt en situation, hvor det for udlændinge med midlertidig opholdstilladelse bliver ekstremt farligt at gå til f.eks. klimademonstration eller for den sags skyld at deltage i en faglig blokade af en arbejdsgiver, der udnytter underbetalt udenlandsk arbejdskraft.
Spørgsmålet er, om det vil blive til noget, eller om vi bliver hindret af konventionerne.
Jeg tror faktisk, det sidste bliver tilfældet, og at det her bare er endnu et symboltiltag, som regeringen er kommet med.
Men demokratiet begrænses også et andet sted, og det synes jeg er meget, meget alvorligt.
Man vil nemlig begrænse udlændinges adgang til at deltage i kommunalvalg og regionsvalg.
I bemærkningerne til forslaget står der ellers, at man ønsker, og jeg citerer »at bidrage til, at nyankomne udlændinge sikres mulighed for deltagelse på lige fod med andre borgere i samfundets politiske, økonomiske, arbejdsmæssige, sociale, religiøse og kulturelle liv«.
Det hænger jo ikke sammen, tværtimod sender man et klokkeklart signal til udlændinge i Danmark: I er ikke velkomne, I må ikke være med i fællesskabet, vi ønsker ikke, at I deltager i demokratiet.
Jeg vil gerne citere, og det er min afslutning, Jyllands-Postens leder fra 8. marts i år, og det er ellers sjældent, jeg citerer Jyllands-Posten.
Jeg håber, at Dansk Folkeparti hører efter: »De stærkeste fortalere for muslimske parallelsamfund er jo netop de kræfter, der opfordrer muslimer til at melde sig ud af demokratiet med henvisning til, at det er i strid med islamisk lov.
Hizb-ut-Tahrir og andre islamistiske grupper vil hilse DF's forslag velkomment, for det udskyder muslimske indvandreres mulighed for at deltage i den demokratiske proces.«
For en gangs skyld vil jeg give Jyllands-Postens lederskribent ret.
Enhedslisten kan hverken støtte L 187 eller L 188.