Christian Juhl (EL), 2016-04-19:
Som jeg sagde under det første forslag, ser jeg de her to lovkomplekser som gensidigt afhængige.
Jeg forstår godt ordføreren for IA, når hun fremfører, at det er to store og tunge komplekser.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Jeg er glad for, at jeg tidligere har diskuteret og blandet mig i spørgsmål om uran og atomvåben, for det er da noget af en sag at komme igennem.
Til diskussionen med hr. Rasmus Jarlov vil jeg gerne sige, at han spurgte, hvorfor jeg spurgte ham: Hvor starter sikkerhedspolitikken, og hvor slutter den, og hvor starter råstofloven, og hvor slutter den?
Det er jo det kompleks, vi står med, og vi kunne nok diskutere det hele natten, hvis vi havde tid til det og ikke havde andet at lave, for det spørgsmål er uendeligt.
Det er næsten ligesom hønen og ægget.
De er jo indbyrdes afhængige.
Derfor er vi i en situation, hvor det her på den ene side handler om råstoflov, som Grønland alene skal bestemme over – det har de fået lov til for mange år siden, og det gør de lystigt – og på den anden side handler om dansk udenrigspolitik, som bl.a. det danske Folketing er med til at bestemme.
Det er der også andre højere magter der er, men Folketinget er i hvert fald en central aktør, der skal være med til at fastlægge dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Mon ikke det ligger et sted midtimellem. Jeg har det sådan – og så må andre korrekse mig – at hvis Grønland vil føre deres egen udenrigspolitik, er det en forudsætning, at man tager en afstemning og bliver selvstændig.
Det vil være rigtig, rigtig godt for grønlænderne, den dag Grønland har mulighed for at blive en selvstændig nation.
Men indtil da har vi et gensidigt afhængighedsforhold, hvor Folketinget har ret til at føre udenrigs- og sikkerhedspolitikken.
Så kan vi deles om den i nogle konkrete situationer, og det synes jeg er en god idé, men jeg insisterer på at være med til at formulere udenrigspolitikken, så længe den ligger, hvor den ligger.
På samme måde ville jeg, hvis jeg var grønlænder, insistere på og slås til evig tid for, at råstofloven, den rene råstoflov, eller for den sags skyld børnepolitikken og socialpolitikken i Grønland eller ethvert af de hjemtagne områder skulle andre ikke blande sig i.
Men fordi vi har det forhold mellem Grønland og Danmark, som vi har i øjeblikket, og som ligger et sted midt imellem koloni og selvstændighed, så er det jo sådan, at vi skal tage en beslutning.
Og når det drejer sig om noget så absolut som uran, hvormed man kan lave noget så absolut som atombomber, så mener jeg, at det er meget vigtigt.
For Enhedslisten er det ikke en god ting at opgrave uran.
Det er heller ikke en god ting at bringe mere uran ud på verdensmarkedet, især ikke når det verdensmarked er så hullet, som det er.
Hvis jeg sad i regeringen eller var en del af flertallet i Grønland og var blevet valgt til det grønlandske parlament, så ville jeg bestemt sige til min statsminister og mine andre ministre: Skal vi ikke lade det ligge i jorden, indtil vi er sikre på, at vi ikke medvirker til at skabe nogle uheldige situationer?
Det uran kommer jo et sted fra.
Det er røget ud af et hul et eller andet sted.
Der er jo en grund til, at nogle lande har kunnet lave atomvåben, selv om vi ikke ønsker det.
Vi lukker øjnene for noget af det.
Hvis det er vores venner i Israel, lukker vi øjnene.
Hvis det er Nordkorea, holder vi meget øje med det og grubler over, hvor de har fået uran fra.
Der synes jeg ligesom alle ordførerne vælger at sige: Det skal jeg ikke tage stilling til, for det er Grønlands ansvar.
Nej, det er det ikke.
Det er dansk udenrigspolitik, vi snakker om, og derfor er det vigtigt, at I tager stilling til det.
For når I stemmer, tager I i hvert fald automatisk stilling til det uden at bruge ord på det.
Det her er en meget vidtgående beslutning, og det er derfor, jeg måske taler i et lidt skarpere tonefald, end jeg plejer.
Det er måske noget af det værste at beslutte, ligesom når vi skal sende bombefly til Syrien eller gøre noget andet, som ikke kan laves om igen.