Mette Frederiksen (S), 2015-02-03:
Tak for det.
Jeg vil gerne gøre to ting nu.
Jeg vil for første gerne knytte en mere overordnet politisk kommentar til den generelle asyldiskussion, som også er rejst her i forbindelse med tredjebehandlingen, og så vil jeg gerne knytte nogle mere konkrete kommentarer til den tillægsbetænkning, der er blevet afgivet af udvalget her forud for tredjebehandlingen.
Altså, hvad er det egentlig for et lovforslag, vi behandler i dag, og hvad er det for en situation, vi står med ude i verden omkring os?
Nogle gange, når man lytter til asyldiskussionen i Danmark, skulle man jo tro, at vi er frakoblet resten af verden.
Det er vi ikke, det bliver vi ikke, det kommer aldrig til at ske.
Vi står jo i den situation lige nu, at vi har en af de værste flygtningekriser siden tiden lige efter anden verdenskrig.
Ikke siden dengang har flere mennesker været på flugt; ikke mindst den katastrofale situation i Mellemøsten, i Syrien og Irak har kostet tusindvis af mennesker livet og sendt endnu flere mennesker på flugt.
Langt flertallet af de mennesker, der er på flugt, lever i lejre i nærområderne.
En del kommer til det forjættede Europa, og nogle når også til den danske grænse.
Vores opgave som land og som folk vil jo altid være – internationale forpligtelser eller ej – at yde mennesker den beskyttelse, de har behov for.
Men når det er sagt, så skal vi også have tingene til at fungere i Danmark, og det er derfor, at vi fra regeringens side har efterstræbt at fremsætte et forslag på asylområdet, som rammer det balancepunkt, vi mener er det rigtige, hvor vi giver mennesker den beskyttelse, de har behov for på grund af krig og ufred, men hvor vi samtidig sørger for, at den asylopgave, vi så står over for, er en, vi kan håndtere i landets kommuner – som en befolkning og som et samfund og som en helhed.
Egentlig synes jeg, ligegyldigt hvordan tingene måtte udvikle sig i konkrete konflikter, at det faktisk giver meget god mening at arbejde med et begreb som midlertidighed på flygtningeområdet.
Jeg tror nemlig, at det er sådan, at langt de fleste mennesker, der sendes på flugt, jo ofte af tyranniske ledere eller oprørsbevægelser eller terrororganisationer som Islamisk Stat, gerne vil vende tilbage, at de gerne vil tilbage til de omgivelser, de kommer fra, genoptage deres familieliv, genoptage deres arbejdsliv, leve det liv, de var i gang med, før andre skabte ufred i deres liv.
De fleste flygtninge vil gerne vende tilbage, og jeg synes sådan set, det er helt rigtigt, at vi med lovforslaget her også som samfund lægger til grund, at når forholdene forbedrer sig, eksempelvis i Syrien og Irak, kan de mennesker, der af den grund er sendt på flugt, vende tilbage.
Er det let at regulere på asylområdet?
Nej, det er det ikke, og nogle gange, når man hører ikke mindst borgerlige politikere udtale sig, så skulle man tro, at det var let.
Selvfølgelig er det ikke det.
Det er menneskeskæbner, vi har med at gøre.
Det er mennesker, der har behov for vores beskyttelse.
Det skal vi yde dem, men vi skal gøre det på en klog måde.
Kort før tredjebehandlingen har udvalget afgivet en tillægsbetænkning.
Der viser sig i betænkningen et lidt alternativt – i hvert fald nyt – flertal, og det er nok vigtigt for mig at gøre en ting helt klart fra talerstolen i dag.
De bemærkninger, som et flertal i udvalget har udtalt, vil ikke være bindende for udlændingemyndighederne, hvis lovforslaget vel at mærke i dag vedtages med det flertal, som i betænkningen har tilkendegivet, at de agter at stemme for lovforslaget.
Loven vil således ikke blive administreret i overensstemmelse med den opfattelse, som fremgår af udtalelsen, og det skyldes jo, at det flertal, der tegner sig i betænkningen, ikke er det flertal, der stemmer for lovforslaget, idet SF og Enhedslisten stemmer imod lovforslaget.
Som regeringen vurderer de udtalelser og de tilkendegivelser, der er i betænkningen, så er der en risiko for, at ordene udvider det område, hvor der skal gives adgang til familiesammenføring inden for det første år, og det kan efter den ordlyd, der står her, forstås som en gennemførelse af adgangen til at søge asyl, selv om man befinder sig i udlandet, hvis man har en tilknytning til Danmark.
Jeg må forstå Venstres ordførers ordførertale i dag således, at det ikke er det, der er intentionen med tillægsbetænkningen.
Det er jeg glad for, men jeg tror også, at det er vigtigt at få præciseret, at det må være flertallet, der stemmer for lovforslaget, som definerer indholdet af lovforslaget.
Hvorfor så den her misforståelse, eller hvorfor den her diskussion?
Efter regeringens lovforslag er det familielivet efter den europæiske menneskerettighedskommissions artikel 8, som beskyttes.
Efter bemærkningerne i tillægsbetænkningen er det derimod afgørende, om ansøgeren, som befinder sig i udlandet, har et beskyttelsesbehov.
Der er altså vendt op og ned på, hvad det er, der gør, om man kan få en familiesammenføring, hvis man læser det, som Justitsministeriet læser ordlyden.
Det er selvfølgelig vigtigt, at man adskiller familiesammenføring fra adgangen til at søge asyl, og det er på den baggrund, at regeringen og regeringspartierne ikke kan støtte de tilkendegivelser, der er i tillægsbetænkningen.
Blot for at gentage mig selv vil jeg sige, at det ikke vil være en del af det grundlag, som loven skal administreres efter, og jeg forstår på partiet Venstre, at det heller ikke er det, der har været intentionen med ordene.