Lars Barfoed (KF), 2015-04-07:
Også her vil jeg gerne sige tak for beretningen til ministeren.
Det er en beretning, som ligesom med Europarådet på en god måde gennemgår de mange vigtige udfordringer og sager, som OSCE beskæftiger sig med.
Der er ingen tvivl om, at OSCE er en meget vigtig organisation.
Det har den været siden den kolde krig, og det er den fortsat, og med den udvikling, vi ser i den sikkerhedspolitiske situation i Europa i øjeblikket, er der ingen tvivl om, at OSCE måske mere end i mange år vil have en betydelig rolle at spille.
Vi skal vel også sige her ligesom i diskussionen om Europarådet, at der jo er dilemmaer i det her, for man kan være med i OSCE og alligevel vælge at se bort fra de målsætninger, det arbejde og de vedtagelser, som der rent faktisk gennemføres i OSCE.
Sådan er det jo.
Men vi skal jo aldrig undlade at have en dialog, og i denne særlige situation, vi har sikkerhedspolitisk i Europa i øjeblikket, hvor konflikten mellem Rusland og Ukraine i den grad præger billedet, er det jo vigtigt, at vi, samtidig med at vi gennemfører sanktioner, også søger at forhandle, ikke mindst med Rusland.
Jeg synes jo, det er en vanskelig opgave, man så har.
Jeg tror også, at fru Liv Holm Andersen var inde på det for lidt siden i forhold til det, vi oplevede på den parlamentariske forsamlings møde i Wien for nylig, hvor vi oplevede et Rusland, som det var meget svært at have en fornuftig dialog med.
Det var sådan, at Rusland på det nærmeste ignorerede den stemning, der var omkring dem, og det var faktisk helt tydeligt også mellem parlamentarikere meget svært at få en reel dialog om de problemer, der knytter sig til konflikten mellem Rusland og Ukraine i øjeblikket.
Men det skal fortsat ikke forhindre os i at have møder, at have en dialog, at have forhandlinger med Rusland.
Så har jeg noteret, at man peger på det noget mindre ambitionsniveau, der er på en række områder på grund af krisen i Ukraine.
Jeg bemærkede det også i redegørelsen om Europarådet, men jeg synes, at det er, som om man næsten har en opgivende holdning.
Det er den tone i forhold til de andre problemstillinger, der er, jeg læser ind i redegørelsen her.
Det er vigtigt, at OSCE på trods af krisen i Ukraine og mellem Rusland og Ukraine ikke ser bort fra alle de andre udfordringer og vigtige opgaver, man har.
Jeg synes, at vi måske fra dansk side skulle lægge pres på for at optrappe indsatsen på de andre områder, for ellers er det jo det samme som at lade Rusland diktere os til at nedtrappe indsatsen på en række andre områder, så det er vigtigt, at vi holder fanen højt også på de andre områder.
Så har jeg noteret – jeg skal ikke kunne sige det, for jeg har ikke lavet nogen sammenligning – et, synes jeg, lidt underligt fravær af nogen form for reference til arbejdet i det, der hedder Permanent Council i Wien.
Altså, en del af arbejdet i OSCE er jo netop det, der foregår der, hvor vi har et besluttende organ.
Jeg synes ikke, der er mange referencer til det.
Jeg spørger mig selv, om det er, fordi man bevidst vil have lukkethed om, hvad der foregår der, undlade en dialog om det, eller hvad er årsagen til, at man slet ikke ser arbejdet i Permanent Council afspejlet i redegørelsen?
Det vil jeg gerne høre ministerens bemærkninger til.
Så har jeg ligesom Peter Juel Jensen også den bemærkning – når vi nu taler om det vigtige arbejde, der foregår, ikke mindst med overvågning af grænsen mellem Rusland og Ukraine – at jeg har noteret, at det kun er, og jeg tror, at Peter Juel Jensen sagde det, og det er også det tal, jeg har noteret mig, 40 m af en 400 km lang grænse, som man rent faktisk overvåger.
Jeg har endda ladet mig fortælle, at observatørerne ikke må bruge kikkert.
Så er det jo ikke meget af det, der kan ske langs den meget lange grænse, der kan observeres, når det er så lille en observationsmulighed, der er.
Så der er måske behov for der, at vi presser på for at få bedre observationsmuligheder.
En sidste bemærkning går på den parlamentariske forsamling, som jeg også synes er meget overfladisk berørt her.
For det første mener jeg, at det er en fejl, at man kun nævner, at der er tre uafhængige institutioner i OSCE.
Der er jo altså en fjerde, nemlig den parlamentariske forsamling, der vel om nogen må siges at være en uafhængig institution i OSCE, og det synes jeg at både ministeren – det er ikke sikkert, at ministeren har skrevet hele redegørelsen selv – og de, der skriver et udkast til redegørelse, skulle være opmærksomme på til næste gang.
Det må vist være en fejl, der har indsneget sig der.
Jeg synes for det andet, at redegørelsen mangler at afspejle den store indsats, som parlamentarikere gør i valgobservationer, ikke mindst i Ukraine.
Det er faktisk parlamentarikere, som har ledet de to store valgmissioner i Ukraine.
Dermed synes jeg ikke, når jeg læser beretningen, at man giver den parlamentariske forsamling, der i øvrigt har hovedsæde her i København, det fokus, som den egentlig skal have.