runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2010-02-25:
Det vil sige, at det, fru Sophie Løhde siger, er, at forudsætningen for, at man fra satspuljepartiernes side kan give folk det, man har lovet dem, nemlig udskrivningsplaner og koordinationsplaner, er, at man indfører en tvang, sådan at patienterne fremover skal vide, at hvis de vil være sikre på at få en udskrivningsplan og en koordinationsplan, skal overlægen, inden de bliver sendt ud fra sygehuset, have sagt til dem: Hvis I ikke følger de planer, som vi lægger for jer, bliver I udsat for tvang.
For det er jo realiteten i det, som ligger i det her lovforslag, at den pris, man betaler for at være sikker på at få en udskrivningsplan og en koordinationsplan, er, at man skal acceptere – eller rettere sagt: bliver pålagt – en tvang fra systemets side.
Sophie Løhde (V), 2010-02-25:
Nej, man bliver ikke pålagt en tvang.
Og så er det jo ikke sådan – og jeg skulle også kende de personer, som dagligt udøver en stor indsats i psykiatrien, meget dårligt, hvis det var sådan – at når man møder op på arbejde på det psykiatriske sygehus, siger man: Hold da op, nu sørger vi lige for at have tilbudt et eller andet, og når patienten har sagt nej, sørger vi for, at vi herefter kan iværksætte tvungen opfølgning.
Sådan fungerer den virkelige verden bare ikke.
Hvis det er det, der er Enhedslistens ordførers opfattelse, synes jeg, det er en lille smule beskæmmende over for de mange medarbejdere i psykiatrien, som dagligt yder et fantastisk stykke arbejde og en fantastisk indsats.
Det her er knyttet op på nogle meget strenge betingelser, som gør, at vi på den ene side giver systemet nogle håndgribelige værktøjer for at hjælpe dem, som, selv hvis alle muligheder havde været anvendt, ikke nødvendigvis var blevet hjulpet tilstrækkeligt, og samtidig iværksætter en lang række initiativer og giver penge med til iværksættelse af en lang række initiativer, som sikrer, at der bliver mulighed for at give nogle bedre tilbud.
Per Clausen (EL), 2010-02-25:
Jeg er glad for fru Karen Klints indledende bemærkninger om de mange høringssvar, for det er jo bemærkelsesværdigt, at Enhedslistens synspunkt i den her sag deles af patientorganisationer, pårørendeorganisationer og alle faglige organisationer på området med undtagelse af Lægeforeningen.
Så det kunne jo godt være, at der var noget ved det her forslag, der ikke var helt godt.
Jeg vil godt spørge fru Karen Klint, om hun alligevel ikke synes, det er mærkeligt, at man tager det her skridt i en situation, hvor man ved, at det, der handler om udskrivning og koordinationsplaner, ikke har fungeret, hvor man ved, at de psykiatriske sygehuses økonomi er blevet udhulet år efter år.
Det får man ikke gjort noget ved, men i stedet laver man en aftale om at indføre mere tvang.
Synes fru Karen Klint ikke, at det kan være vanskeligt helt at forstå, at det hænger sammen med et synspunkt om, at man vil reducere tvangen i psykiatrien?
Det, jeg bare står tilbage med, er en stilfærdig forundring over, for det første, at man igangsætter et forsøg på det her område, vel vidende at der ikke findes noget som helst belæg for, at det virker – det fremgår også af bemærkningerne til lovforslaget, eller også er det i ministeriets høringssvar, at der ikke er noget belæg for det – og for det andet, at man ikke har opfyldt et eneste af de løfter, man tidligere har givet de her patienter.
Så siger man, at det fremover vil være sådan, at man for dem, der får at vide, at de nu er under tvangsregimet, så også vil gøre noget andet.
Synes fru Karen Klint ikke, at det ville have været et sympatisk træk, hvis man havde afprøvet, hvilke effekter det ville have fået, hvis man havde levet op til sine tidligere løfter til de her mennesker?
Karen J. Klint (S), 2010-02-25:
Man kan jo ikke afprøve noget, der ikke bliver sat i gang.
Det er også derfor, at det her er en forsøgslov.
Man kan ikke afprøve ambulant tvang, uden at man forsøger det.
Hvordan pokker skal man afprøve noget, som man ikke kan få lov til at gennemføre i praksis?
Det er også derfor, vi siger, at det med udskrivningsplaner, som jeg er enig med spørgeren i ikke har virket, altså skal have virket en to-tre gange, før man kan gå til den sidste fase i det.
Det er jo ikke førstegangskoordinationsplaner, der kan udløse ambulant tvang, det er først efter den tredje gang.
Derfor vil vi jo netop ind og afprøve, om der ikke er andre muligheder, før man ender i den situation.
Det er også derfor, det er vigtigt, at den følgegruppe meget hurtigt bliver nedsat, så der hele tiden bliver gjort status på, om den her lov i det hele taget kommer i anvendelse, om det er nødvendigt at gå i den fulde længde af lovens muligheder, eller om folk får det væsentligt bedre, fordi vi nu netop giver dem den kompetente, understøttende behandling i hele forløbet.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-25:
I dag behandler vi en meget omdiskuteret sag: tvungen opfølgning i psykiatrien.
Vi har været igennem mange diskussioner, og vi har haft mange møder for at kunne nå dertil, hvor vi står i dag.
I Dansk Folkeparti går vi ikke ind for tvang, og derfor er vores håb med dette lovforslag, at vi med de mange nye retningslinjer og krav, som skal iværksættes før en tvungen opfølgning, måske helt kan undgå at bruge denne lovgivning.
Tvang over for mennesker med psykiske lidelser er et voldsomt indgreb, og derfor bør og skal brugen af tvang reduceres så meget som muligt.
Derfor bør alle i deres arbejde med psykisk syge bestræbe sig på at minimere risikoen for, at der opstår situationer, hvor tvang er nødvendig.
Det er derfor vigtigt, at behandlingsstederne bruger tid og ressourcer på udskrivningsaftaler og koordinationsplaner, ligesom der skal være en kontinuitet i de ambulante behandlingsforløb.
Der skal lyttes til den enkelte borger, for at man kan finde frem til den behandling, som den enkelte finder acceptabel, sammen med de personer, borgeren føler sig mest knyttet til, det være sig kommunalt, regionalt eller via psykoseteam.
Det er vigtigt at påpege, at dette lovforslag efter hensigten kommer til at omfatte meget få personer, da der er krav om, at patienten i de seneste 3 år forud for den aktuelle indlæggelse er blevet tvangsindlagt mindst tre gange og har undladt at følge den behandling, der er anført i en udskrivningsaftale eller en koordinationsplan; at den aktuelle indlæggelse er sket under tvang; og at patienten det sidste halve år forud for indlæggelsen har været ordineret opsøgende behandling af et udgående team.
På den måde har vi sikret os, at regionen skal have lavet udskrivningsaftale eller koordinationsplan og iværksat fungerende psykoseteam.
Samtidig har vi også sikret os i aftaleteksten, at der skal være en sundhedsperson til stede ved afhentning, og at afhentningen skal ske så skånsomt og diskret som muligt.
Vi har også påpeget, at det er utrolig vigtigt, at medicineringen skal ske til gavn for patienten og ikke blot til gavn for omgivelserne.
Vi har fået med i teksten, at den anvendte medicin skal have en kendt, gavnlig effekt på patienten, så det forudsættes, at den er gennemprøvet på patienten med en kendt effekt i henhold til relevante faglige krav og standarder.
Vi håber, at vi med dette lovforslag, som kun er et forsøg, og som vi sammen skal evaluere om 4 år, får nogle redskaber, der tilgodeser nogle patienter, som ofte kommer helt derud, hvor de bliver kriminaliseret og er til fare for både sig selv og andre.
I Dansk Folkeparti vil vi følge det tæt i de næste 4 år.
Det er et forsøg, og vi håber, at det lovforslag, vi nu siger ja til, ikke kommer i brug.
Per Clausen (EL), 2010-02-25:
Det fremgår jo af bemærkningerne til lovforslaget og også af høringssvarene, at det her er en meget voldsom udvidelse af myndighedernes mulighed for at tvinge mennesker, også selv om det forhåbentlig kun rammer ganske få.
Synes fru Liselott Blixt ikke, at det er noget af en falliterklæring for det danske politiske system, at man siger, at vi nok bliver nødt til at indføre tvang, efter at det har kunnet konstateres, at hverken når det handler om en ordentlig psykiatrisk behandling på sygehusene, eller når det handler om opfølgende indsats efter udskrivning, eller når det for den sags skyld handler om det at have et ordentligt ambulant tilbud til mennesker, som er psykisk syge, har man været i stand til at levere det, man har lovet i forhold til den her gruppe?
For det er jo rigtigt, som fru Liselott Blixt siger, at tvangen først bliver effektueret efter tre gange, men en viden om, at hvis man ikke gør, som man får besked på, kan der blive taget tvang i anvendelse, vil jo eksistere fra den første dag.
Og synes fru Liselott Blixt ikke, at samfundet over for den her gruppe af mennesker måske skulle yde det, vi har lovet dem, før man begynder at snakke om tvang?
Karen J. Klint (S), 2010-02-25:
Det her ændrer ikke grundlæggende ved vores holdning til, at vi skal reducere tvang, og det lagde jeg også vægt på i min ordførertale.
Det her er et specifikt tilbud til måske 60 personer på landsbasis, og derfor er det ikke en standardløsning, som vi skal trække ned over hovedet på alle.
Det er jo et forsøg, vi går ind i, og vi er kun med i forsøgslovforslaget, fordi vi så netop også kan være med til at følge forsøget og evaluere det, frem for at vi måske får en forkert praleværdi bagefter.
Lovforslaget er hængt op på så mange kriterier, og jeg har også læst alle høringssvarene, og jeg har noteret mig, at nogle af dem, der er allermest bekymrede for lovforslaget, faktisk også siger, at de egentlig gerne vil sidde i følgegruppen.
Derfor ser jeg det også som en håndsrækning, at mange organisationer faktisk siger: O.k., vi kan ikke lide modellen her – jeg kan personligt heller ikke lide modellen – men vi vil gerne hjælpe en patientgruppe på en ny og gennemtænkt måde, hvor der ikke bliver brugt hovsaløsninger og standardløsninger, som vi ikke har styr på, og som vi ikke får evalueret.
Vi har faktisk i et af høringssvarene set, at der er givet et konkret løfte om, hvilke organisationer der skal med i følgegruppen.
Per Clausen (EL), 2010-02-25:
Jeg tænkte, at der, når jeg læste lovforslaget, ville være nogle nye, spændende informationer, som kunne vise, at det var dokumenteret, at den her øgning af tvangen var absolut nødvendig.
Men hvad er kendsgerningen?
Kendsgerningen er, at man skriver, at opfølgning og koordination af indsatsen efter udskrivningen har vist sig ikke at være tilstrækkelig for en mindre patientgruppe.
Når man så læser lovforslagets bemærkninger lidt grundigere igennem, viser det sig, at det kan man i grunden ikke vide så meget om; for man havde forventet, at der ville være indgået omkring 1.000 udskrivningsaftaler og koordinationsplaner, og der er indgået omkring 244.
Det vil sige, at en lang række af de her mennesker slet ikke har fået det tilbud, som man siger ikke er tilstrækkeligt til at hjælpe dem.
Inger Støjberg (V), 2010-02-25:
Nu var det så ikke det, jeg sagde, men hr. Per Clausen kan selvfølgelig vælge at høre det, hr. Per Clausen vil høre, og det må man så sige at hr. Per Clausen har benyttet sig af i det her tilfælde.
Så jeg ser det, at der er en bagkant, som en meget stor fordel, og jeg ser det i særdeleshed som en meget stor fordel, nu hvor der netop gøres en aktiv indsats for de sygemeldte.
De to ting koblet sammen
synes jeg er en rigtig god løsning, og jeg synes faktisk, at det er en løsning, som vi skal være ret stolte af.
Karsten Lauritzen (V), 2010-02-25:
Det er jo et lovforslag, som handler om indgåelse af den protokol, som ændrer dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Danmark og Polen, og det er jo i sig selv interessant, men det er særlig interessant, fordi den metode, som Polen anvender til at lempe dobbeltbeskatning, når en person eller et selskab i Polen modtager indkomst fra landet og Danmark skal beskatte indkomsten efter overenskomsten, ændres.
Og sådan var det altså ikke før.
Den danske indkomst får dog betydning ved beregning af polsk skat af den pågældende persons eller selskabets anden indkomst.
Dernæst opdateres artiklen om informationsudveksling efter den nyeste OECD-model.
Der foregår jo, som alle ved, i disse år med OECD som omdrejningspunkt et stort arbejde med at komme bankhemmelighed og herigennem illegale muligheder for skatteunddragelser, som vi jo altså er modstandere af, i hvert fald i Venstre, til livs.
Ved forhandlingen af de her nye dobbeltbeskatningsoverenskomster og i det her tilfælde tiltrædelse af en ny protokol insisterer Danmark og mange andre lande på at få en specifik bestemmelse i overenskomsten om, at bankhemmelighed ikke er en hindring for udveksling af oplysninger.
Efter den gældende artikel om informationsudveksling kan Danmark eller Polen afstå en anmodning fra et andet land om oplysning, som skal indhentes i en bank.
Hverken Danmark eller Polen har bankhemmelighed, så de to lande vil alligevel ikke udnytte mulighederne for at afslå en anmodning om bankoplysninger.
Ændringen er derfor mest af symbolsk karakter, må vi erkende, men det er dog positivt, at OECD's arbejde på dette felt er et bidrag til et signal, som vi gerne vil være med til at sende til andre lande, som vi ikke har så et så godt forhold til, som vi har til Polen, hvad angår dobbeltbeskatningsoverenskomster.
I Venstre ser vi positivt på, at vi har fået opdateret den seneste dobbeltbeskatningsaftale med Polen fra 2001 og har ingen indvendinger mod lovforslagets udformning og støtter det derfor.
Nick Hækkerup (S), 2010-02-25:
Lad mig sige, at hr. Karsten Lauritzen jo nu har givet en god gennemgang af det lovforslag, vi har til behandling, og vi skal bare tilslutte os, at ændringen af metoden, som Polen skal anvende for at undgå dobbeltbeskatning, er helt inden for skiven efter vores opfattelse.
Det er en cementering af pligten for såvel Danmark som Polen til fremover også at indhente oplysninger fra et pengeinstitut til brug for skattesager i et andet land, når det andet land anmoder om det, og det støtter vi selvfølgelig også fuldt og helt.
I øvrigt skal det bemærkes, at der af EU-reguleringen allerede følger en vis pligt til automatisk at udveksle den her slags oplysninger, også selv om der ikke anmodes om det, hvilket jo er af betydning for antallet af sager, som kan opdages.
Det, der vil ske i dag, er givetvis, at vi i Folketingssalen her vil behandle forslaget og i fællig glæde os over, at vi alle sammen kan støtte det.
Jeg vil bare gøre den bemærkning, at det svarer sådan lidt til at gå ind i et mørkt rum med en ganske lille lommelygte og tænde den og så sige, at det, som der så åbenbarer sig i lyskeglen, sandelig ser fint ud.
Realiteten er jo, at VKO og regeringen slet ikke forholder sig til alt det, der ikke bliver fanget af lyskeglen.
Vi ved positivt, at der netop i relationen mellem Danmark og Polen uden for lyskeglens område, altså i mørket, befinder sig en række uløste problemstillinger.
Vi har sikkert alle sammen fået henvendelser fra større danske virksomheder, f.eks. Danfoss og Sauer-Danfoss, om udflytning af arbejdspladser til Polen.
Denne udflytning sker ikke på baggrund af en fair og lige konkurrence, men angiveligt på grund af nogle skattefordele, som er stillet til rådighed, nogle frihandelsområder, som er etableret osv. osv.
Det er en sag, som der har været meget lidt vilje til at forfølge.
Vi har også igennem de seneste år arbejdet med det store problem, at momsrestancerne og skattesvindlen fra udenlandske virksomheders side her i Danmark har været ganske store.
Ultimo 2008 var restancerne næsten 600 mio. kr.
Der er lavet omvendt betalingspligt, og det kan måske løse noget af problemet, men vi ved, at en af de ting, som har ført til, at nogle få af sagerne er opdaget, og som må have en præventiv effekt, er grænsekontrollen.
I den sammenhæng skal vi jo beklage den ringe grænsekontrol, der er i Danmark, fordi ressourcerne ikke er stillet til rådighed, og fordi der til stadighed også på det her område skæres ned.
Endelig kender vi jo alle sammen situationen med misbrug af rejsereglerne, som der har været.
Der er sket en begrænsning af fradragets størrelse, men jeg tror også, vi alle sammen er bekendt med, at det så er afløst af en kreativ anvendelse af kørselsfradraget osv. osv. Ingen af de her problemstillinger, som vi alle sammen møder, når vi snakker med folk rundtomkring i landet, bliver berørt eller bliver håndteret.
Jeg håber, at den nye skatteminister vil være mere ambitiøs end sin forgænger, når det kommer til løsning af bl.a. de her problemer.
Mike Legarth (KF), 2010-02-25:
Det Konservative Folkeparti støtter skatteministerens løbende proces med at have opdateret dobbeltbeskatningsoverenskomster med de lande, vi har – stort set over hele verden.
Dobbeltbeskatningsoverenskomsterne skabes jo over et fælles koncept, som er bestemt af OECD, så der er altså nogle faste retningslinjer for, hvordan sådan en overenskomst skrues sammen.
Men den forhandles individuelt, og det her er så aftalen med Polen, hvor man jo overordnet set sørger for, at der ikke skal betales skat både i kildelandet, altså der, hvor indtægten kommer fra, og i bopælslandet, altså der, hvor man bor.
Det er så gensidigt i Polen og i Danmark.
Det hilser vi velkommen.
Det er vigtigt, at vi hele tiden har opdaterede, moderne dobbeltbeskatningsoverenskomster, der regulerer de her forhold.
Så er det også meget glædeligt, at et af elementerne er, at der er en øget oplysningspligt, sådan at Polen nu er forpligtet til at give oplysninger også vedrørende transaktioner fra pengeinstitutter, så vi bekæmper det tidligere problem, man havde med skattelylande osv. osv. Men solid støtte fra Det Konservative Folkeparti.
Niels Helveg Petersen (RV), 2010-02-25:
Det Radikale Venstres støtter med glæde forslaget.
Dobbeltbeskatningsoverenskomster er vigtige redskaber i nationernes samvær med hinanden, og vi støtter derfor også med glæde dette forslag – og så meget desto mere, som den udvidede oplysningspligt jo er et udmærket instrument.
Fraværet af dobbeltbeskatningsoverenskomster har vi jo efter opsigelsen af dobbeltbeskatningsoverenskomster med Frankrig og Spanien erfaret er noget, der skaber store problemer, og derfor er det vigtigt, at vi hele tiden udbygger systemet med dobbeltbeskatningsoverenskomster og holder dem moderne og tidssvarende.
Vi støtter med glæde forslaget, men vil selvfølgelig også i udvalget deltage i arbejdet med at få belyst andre sider af denne sag.
Frank Aaen (EL), 2010-02-25:
Vi mener også, at der er ved at ske en god udvikling med hensyn til at få afsløret forskellige skattehuller, der tidligere har været.
Hvis ikke der dukker noget op under udvalgsarbejdet, som overrasker os i negativ retning, er vi indstillet på at støtte forslaget.
Troels Lund Poulsen (V), 2010-02-25:
Jeg vil gerne takke for den brede tilslutning, som det her lovforslag har mødt.
Jeg håber naturligvis også på, at den her positive modtagelse ikke alene udspringer af venlighed over for, at jeg er startet som ny skatteminister, men også af, at vi også på mange andre områder kan have et godt samarbejde.
Og jeg er helt opmærksom på, at der også stillet nogle spørgsmål vedrørende Polen, ikke nødvendigvis til dobbeltbeskatningsforslaget, men til anliggender, der vedrører Polen, og dem vil jeg selvfølgelig svare på under udvalgsbehandlingen.
Mikkel Dencker (DF), 2010-02-25:
Jeg vil så tillade mig at vende tilbage til lovforslaget, L 111, som jo er det, som førstebehandles lige nu.
Det er et meget overskueligt lovforslag, det er et af de sjældne overskuelige lovforslag fra Skatteministeriet, og den linje må den nye skatteminister da gerne fortsætte med, hvad angår lovforslag, altså at al teksten kan stå på syv linjer.
Nu er det sådan, at vi i Dansk Folkeparti absolut går ind for, at der skal være gode og tætte samarbejdsrelationer, også på skatteområdet, med de lande, som Danmark i forvejen har en masse tætte relationer til, og derfor er det naturligt, at man jo selvfølgelig har en overenskomst om skat med Polen, og at denne overenskomst også løbende vurderes og udvikles i takt med de behov, der måtte opstå.
Her er der så tale om, at der justeres på to punkter.
Det ene punkt er, at man præciserer, at udveksling af bankoplysninger til bekæmpelse af svindel med skat, skatteunddragelse, er omfattet af aftalen, og at Danmark og Polen som en naturlig ting udveksler oplysninger, som kunne være relevante for landenes myndigheder til at opspore økonomisk kriminalitet.
Vi synes, det er et ganske fint fremskridt, at det bliver præciseret, at der er det samarbejde.
Det andet punkt er en justering af den metode, som Polen bruger til beskatning af virksomheder og personer, som bor i Polen, men som har indtægter fra Danmark.
Så jeg skal sige, at vi i Dansk Folkeparti støtter lovforslaget, som det er.
Så rejste hr. Nick Hækkerup nogle problematikker, der i forvejen er omkring Danmark og Polen, og der vil jeg da sige, at vi i Dansk Folkeparti selvfølgelig vil indgå meget konstruktivt i, hvordan vi kan løse de problemer, som hr. Hækkerup gjorde opmærksom på.
Så jeg vil gerne give den nye skatteminister det tilsagn, at vi meget gerne vil indgå i det arbejde.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-25:
Jamen jeg vil ikke kalde det en falliterklæring.
Jeg synes, det er utrolig svært, når vi gang på gang ser, at regionerne ikke lever op til det ansvar, de får lagt ud, og vi så bliver nødt til at gøre nogle tiltag herindefra, for at vi kan sikre os, at de patienter, der er derude, får den behandling, de skal have.
Men jeg ved også, at der er pårørende, der skriver og beder om at få en sikkerhed, hvis deres søn, datter eller mor igen lader være med at tage medicin, så de igen skal leve med de traumer, der er; de beder os om at få en lov sat i kraft, så der kan ske noget på området.
Og det er dem, vi også tager hensyn til.
Per Clausen (EL), 2010-02-25:
Jamen jeg kender godt til det, man kalder den saglige begrundelse for at fremsætte det her lovforslag, og som også fremgår af bemærkningerne, hvor der står, at der har været rettet henvendelse fra nogle psykiatere på området og fra enkelte pårørende.
Men gør det alligevel ikke indtryk på fru Liselott Blixt, at hvis vi så kigger på de organisationer, de pårørende har, hvis vi kigger på de faglige organisationer, som organiserer alle dem, der arbejder inden for det her område, med undtagelse af lægerne, og når vi ser på, hvem der organiserer de mennesker, som lider af de her sygdomme, så ser vi, at de alle sammen afviser det og siger, at det her mener de er at gå for vidt, og at vi skal gøre nogle af alle de andre ting, for det vil have en lige så positiv effekt?
Jeg synes jo ikke, at det, fru Liselott Blixt og folketingsflertallet her giver udtryk for, er at vise respekt for de synspunkter, der kommer fra de mennesker, der arbejder med det her – nej, det er tværtimod et forsøg på, synes jeg, at lave en hovsaløsning, fordi man ikke er villig til at bruge de nødvendige ressourcer til for alvor at give psykiatriområdet et løft.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-02-25:
Det er jo ikke, fordi man har lagt millioner i det her.
Det har man ikke.
Til det første spørgsmål vil jeg sige, at det jo ikke handler om, at vi stemmer for, fordi vi har fået nogle ting gennemført.
Vi er grundlæggende imod tvang.
Samtidig synes jeg også, at det er rigtig vigtigt, at man kan gå ind og præge det så meget som muligt.
Og det tilfredsstiller mig.
Selvfølgelig betyder det utrolig meget for mig at kunne gå ind og præge det her arbejde, så det rammer så få som muligt.
Per Clausen (EL), 2010-02-25:
Det med satspuljen skal jeg ikke kunne sige, det kan jo godt være, at der havde været et flertal, der alligevel ville have gennemført det, selv om det ikke var kommet i satspuljerne, og det havde måske været meget fornuftigt, at man havde sluppet for den sammenblanding.
Men der er et andet spørgsmål, der står tilbage.
Jeg forstår, at SF principielt er imod den her foranstaltning.
Ministeriet mener, at det nok kommer til at omfatte omkring 60 personer.
Men er det sådan, at når det kommer til stykket, så kan man gradbøje de her principper?
Et princip, man har om, at man ikke skal indføre nye tvangsforanstaltninger, kan man godt vrage, fordi man mener at kunne vurdere, at det kun rammer ganske få.
Hvis det så rammer 30 og vi om 4 år så kan konstatere, at det har ramt 30, er det så sådan, at SF med sikkerhed kan sige, at man så ikke stemmer for, at det fortsætter?