runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2007-04-25:
Det er af mange årsager, men den væsentligste begrundelse for at sige nej til det er, at det ikke vil have nogen effekt i forhold til den store indsats, der i forvejen bliver gjort i bekæmpelsen af tvangsægteskaber.
Jeg vil da sige til hr. Steen Gade, at jeg tror, alle her i Folketingssalen i dag er meget optaget af at se på, hvad vi så kan gøre for at bekæmpe tvangsægteskaber og for at holdningspåvirke de miljøer, hvor man altså stadig væk et eller andet sted mener, at det her er acceptabelt, og der vil jeg da ikke have noget imod at fremhæve, at jeg efter Rigsadvokatens udtalelse er nået frem til, at måden, man kan gøre det på, så man får sendt et signal om, at tvangsægteskaber er uacceptabelt, er ved at lave en strafskærpende bestemmelse, og derfor er det den vej, jeg går.
Så det er ikke for at gå i små sko eller for ikke at give oppositionen en sejr, at jeg står her og taler så kraftigt imod beslutningsforslaget, det er sådan set, fordi jeg ikke synes, at beslutningsforslaget har nogen merværdi.
Men det må så glæde dem, der står bag beslutningsforslaget, at jeg så kommer med et andet forslag, som jeg regner med at hele Folketinget kan støtte.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2007-04-25:
Jeg vil bare spørge ordføreren med den gode hukommelse: Kom Venstre med et forslag om at bekæmpe tvangsægteskaber i 1990’erne?
Det er jo interessant, at sangen i dag er, at man afviser forslaget, fordi det ikke har nogen effekt, fordi det foreslår noget, der er gennemført.
Det er jo slet ikke de argumenter, man har brugt de foregående gange.
Det er bare sådan lidt pusseløjerligt, kan man sige.
Jeg synes da, at det er interessant, at hr. Eyvind Vesselbo får det til at lyde, som om alle familiesammenføringer pr. definition er tvangsægteskaber og har været det op igennem 1990’erne.
Jeg kan ikke helt huske det, men jeg erindrer faktisk ikke, at Venstre var specielt optaget af at forebygge tvangsægteskaber i 1990’erne, og i så fald kan man jo i hvert fald spørge om, hvorfor det skal tage 6 år, før man opnår indsigt i, at det rent faktisk hjælper at gøre noget ved straffeloven på det her område.
Jeg vil egentlig bare have hr. Eyvind Vesselbo til også at bekræfte, at Socialdemokratiet faktisk både før og efter valget i 2001 støttede ideen om at indføre en 24-års-regel, at den samlede opposition har været med til at støtte oplysningskampagner om at forebygge tvangsægteskaber, mægling i familier, krisecentre, flere penge til krisecentrene osv.
Mon ikke det er noget, som faktisk har optaget både opposition og nu også Venstre igennem de sidste 5-6 år?
Eyvind Vesselbo (V), 2007-04-25:
Nu vil jeg sige, at hvis man følger området omkring familiesammenføringer, så kan man jo udmærket udvikle den politik, der er på området, og sige, at fordi vi ikke har fået stoppet alle tvangsægteskaber, er det måske en god idé at sige, at vi så prøver at skærpe straffen ved at gøre det yderligere svært og gøre det klart, at det vil vi ikke acceptere i Danmark.
Det, der undrer mig, er, at oppositionen her fremsætter et forslag, som i øvrigt er dækket af en paragraf i straffeloven i forvejen, og så siger hr. Morten Østergaard, at man ønsker at skærpe straffen, når man inden for rammerne af dette stiller det samme forslag igen.
Jeg kan altså ikke se, at det i sig selv har et formål at fremsætte et forslag, der i forvejen er dækket.
Tænk, hvis vi gjorde det på alle områder.
Vi har lovforslag nok i forvejen, så det at fremsætte et forslag, der er dækket i forvejen, er da noget specielt.
Morten Østergaard (RV), 2007-04-25:
Jeg er som en af forslagsstillerne her jo helt sikker på, at det vil have en effekt, at man nu skriver forbud mod tvangsægteskaber direkte ind i straffeloven.
Men det, der er spørgsmålet, som hr. Eyvind Vesselbo ikke svarede på, er: Hvis man nu er af den opfattelse i Venstre og i regeringen, at det vil have en effekt, hvorfor tog man det så ikke op sidst, da man blankt afviste beslutningsforslaget, som blev fremsat i en tidligere samling, med henvisning til, at det ingen effekt ville have?
Mit andet spørgsmål til hr. Eyvind Vesselbo er: Når jeg forstår, at Venstre mener, der vil være en effekt af det her, så er hr. Eyvind Vesselbo i modstrid med integrationsministeren, som jo altså meget klart her i februar i år sagde til Berlingske Tidende, at hvis forældre, familie, slægtninge i Danmark eller hjemland pinedød vil tvinge deres vilje om et tvangsægteskab igennem over for et ungt menneske, så hjælper ingen lov.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-04-25:
Nej, jeg mener, at jeg ganske klart sagde i min ordførertale, at vi støttede ministerens ønske om at skærpe straffen for tvangsægteskaber – det mener jeg at jeg sagde ganske klart – netop fordi tvangsægteskaber jo kan føre til meget, meget ulykkelige situationer; bare den situation at blive tvunget til at gifte sig med en, man ikke ønsker at gifte sig med, og hvis man så bliver det, bagefter – vi har set mange ulykkelige skæbner og også med tragisk udgang – at skulle prøve at komme ud af sådan et tvangsægteskab.
Så derfor virker det overraskende, at hr. Morten Østergaard måske sår tvivl om, om det har en effekt at skærpe straffen, for det mener jeg ikke.
Jeg mener faktisk, at det vil have en effekt.
Morten Østergaard (RV), 2007-04-25:
Så vil jeg bare spørge hr. Eyvind Vesselbo, som åbenbart er meget optaget af historien, og hvad folk har gjort på forskellige tidspunkter: Hvis det her er noget, som man mener er effektivt, hvorfor er man så ikke kommet på det før?
Altså, da det her beslutningsforslag sidst var fremsat, afviste man jo blankt, at der kunne være nogen effekt af at gøre noget som helst, der havde med tvangsægteskaber at gøre, i straffeloven.
Nu forstår jeg, at regeringen er vendt på en tallerken, og så vil jeg bare spørge: Mener Venstre fortsat, at det er fuldstændig uden effekt, at justitsministeren nu planlægger at skrive tvangsægteskaber ind i straffeloven?
Lene Espersen (KF), 2007-04-25:
Jeg vil sige til hr. Steen Gade, at der ikke er noget, jeg hellere vil end at være storsindet, og jeg leder med lys og lygte efter gode forslag, som vi kan gennemføre i dansk lovgivning, når der er problemer på et område, men jeg må blot sige om det her beslutningsforslag, at der er ingen af elementerne i det, som regeringen kan støtte.
Vi har tidligere redegjort for, hvorfor vi synes, det er en umanerlig dårlig idé, og det er altså et helt generelt synspunkt, som jeg tror skiftende justitsministre altid vil have, at det er en meget dårlig idé at gentage i straffeloven, hvad der allerede i dag er strafbart.
Det udhuler nemlig hele straffelovens legitimitet, og derfor er der ingen mening i at gå den vej.
Jeg har også redegjort for, hvorfor jeg er meget bekymret for, at man her udvider anvendelsesområdet.
Jeg mener ikke, at vi skal kriminalisere det, at familier slår hånden af hinanden, og jeg kan ikke blive klog på, om det er det, det her forslag vil.
Endelig har jeg også svaret hr. Morten Østergaard, at hele ideen om at lave en fuldstændig harmonisering af straffelovene i EU, selv på et område, som alle er meget optaget af, synes jeg er en meget, meget dårlig vej at gå og bestemt ikke den vej, som hverken SF, Det Radikale Venstre eller andre normalt betræder, når det drejer sig om EU-lovgivning.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-04-25:
Nu er det sådan, at det, jeg sagde i min ordførertale – jeg går ud fra, at fru Sophie Hæstorp Andersen hørte efter det, jeg sagde – var, at der var et meget stort antal familiesammenføringer op igennem 1990’erne, og at antallet steg år for år, og så sagde jeg, at der iblandt dem ganske givet også har været et stort antal tvangsægteskaber.
Det ville være underligt andet.
Jeg sagde i øvrigt også, at det var lidt svært at skelne mellem tvangsægteskaber og arrangerede ægteskaber.
Men det, vi godt vil sætte ind over for, er tvangsægteskaber, fordi det netop er så stort et problem.
Grunden til, at det her kommer nu, er jo klar.
Nu har vi lavet en lovgivning, som bremser de systematiske familiesammenføringer i generation efter generation, som ikke nødvendigvis behøver at være tvangsægteskaber, men kan være arrangerede ægteskaber, og nu siger vi så, at vi godt vil tage ekstra fat på tvangsægteskaberne, og derfor er det et godt forslag, ministeren er kommet med.
Charlotte Fischer (RV), 2007-04-25:
Det kan måske synes uhyrligt, at man slås for sådan en heladministrativ ting, men jeg synes faktisk, det er vigtigt.
Den sundhedsmæssige udfordring er kolossal, og hvis vi ikke får tænkt sundhed ind i alt, hvad vi går og laver, så får vi simpelt hen ikke vendt den udvikling, der netop er med de store folkesygdomme, kroniske lidelser osv.
Derfor er det faktisk lidt vigtigt, synes jeg.
Jeg vil bare spørge ordføreren: Det er vel ikke sådan, at Dansk Folkeparti synes, at det er meningsløst eller dumt eller bureaukratisk at have de miljømæssige konsekvensvurderinger?
Hvis man støtter, at der systematisk er miljømæssige konsekvensvurderinger af alle lovforslag, uanset hvor de kommer fra, har jeg bare svært ved at se, hvad begrundelsen så er for, at man ikke skal have det for sundhed.
Fordi sundhed er mindre vigtigt?
Det synes jeg er et forkert signal at sende.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-04-25:
I forhold til tidligere diskussioner, hvor det jo har været klart, at patienterne har et retskrav, synes jeg måske, at det flyder noget med de svar, som ministeren giver.
Det ser det jo også ud til at det gør derude.
I weekenden var der på Fyn flere ansvarlige på området, der sagde: Det er helt utilstrækkeligt, hvad vi har; vi kan ikke leve op til de forventninger og rettigheder, borgerne har, til at blive behandlet.
Sådan har der jo også været meldinger fra andre kommuner.
Det går simpelt hen ikke, at man lader en hel årgang hænge, uden at de får opfyldt de retskrav, de har.
Og her drejer det sig ikke kun om retskrav i forbindelse med arbejdsevnen, det drejer sig også om funktionsevnen.
Vi skulle nødig også her komme til at se, at ældre bliver nedprioriteret, fordi de måske ikke skal ud på arbejdsmarkedet.
De har bestemt brug for genoptræning af hensyn til funktionsevnen.
Det er måske den nedprioritering, der vil ske, hvis det er sådan, at det er småt med ressourcerne.
Men jeg er jo hundrede procent enig i, at der skal ske noget på genoptræningsområdet.
Det er sådan set derfor, at vi har taget ansvaret for at flytte opgaven – det er det jo – og lagt den hos dem, der ud over patienten selv har mest interesse i, at det her kommer til at gå godt.
Det er jo først og fremmest patienten, der må have en interesse i at blive godt genoptrænet.
Derudover er det kommunen, der har mest interesse i det, for hvis vi f.eks. genoptræner ældre patienter, der har fået en hofteoperation eller noget andet, bedre, end vi gør i dag, minimerer vi også risikoen for tilbagefald og faldulykker og genindlæggelser.
Så tager vi faktisk også noget af presset af hjemmehjælpen.
Hvis folk, der er på vej ud af arbejdsmarkedet og har fået en operation, får en ordentlig genoptræning, bliver de også hurtigt gjort selvhjulpne og dermed ude af risiko for at havne på kommunal forsørgelse.
Så det er kommunerne, der har den stærkeste interesse.
Kommunerne vil også gerne have den her opgave.
Derfor har vi givet dem opgaven.
Vi har givet dem de penge, de selv synes at de skulle have.
Så må der lige den tålmodighed til, at det her får lov at lande, så vi ikke alene kan få økonomirammen på plads, men også så vi over tid – for vi laver ikke paradis fra den ene dag til den anden – får noget viden ind om, hvilke metoder der virker, så den viden kan blive spredt kommunerne imellem.
Det ser vi nu helt ens på, for i tidligere tider var der jo ikke den her vilje til at flytte rundt på opgaverne.
Charlotte Fischer (RV), 2007-04-25:
Jeg er også glad for den positive tilgang til det.
Men jeg føler alligevel trang til at komme ind på spørgsmålet om, hvorvidt det er at skyde spurve med kanoner at have et krav om en systematisk konsekvensvurdering i alle lovforslag.
Det er jo helt på linje med det, der i dag gælder for miljøområdet.
Der er masser af lovforslag, hvor boksen med miljømæssige konsekvenser er tom.
Men den er der, og man bliver som embedsmand og ministerium tvunget til lige at tænke: Har det her lovforslag nogle konsekvenser?
Når det hidtil i virkeligheden har været gældende, men ikke har virket, så er det måske lige præcis, fordi den lille boks med sundhedsmæssige konsekvenser ikke er der.
Kunne det ikke tænkes netop at være derfor, at det faktisk er blevet glemt i ministerierne at lave den konsekvensvurdering?
Anne Baastrup (SF), 2007-04-25:
Kunne det ikke være en god idé, hvis indenrigsministeren, som jo også er sundhedsminister, begyndte at tænke i, hvordan vi kan prioritere det her område?
Jeg tænker ikke på at komme tilbage til den gammeldags refusionsordning, men jeg tænker på, at vi siger, at det er en regional opgave at skrive de her genoptræningsplaner, og de kan jo gøre det uden omkostninger.
Det er jo ikke kommunen selv, der kan styre, hvor mange planer der bliver lavet, og hvordan kan vi så sikre, at kommunerne rent faktisk er robuste nok ikke bare med hensyn til de konkrete penge – det bliver jo 1 mia. kr. ekstra – men også er det, når det gælder rettighederne, så de, selv om de har pengene, rent faktisk gør en ordentlig indsats?
Det er jeg helt enig i, og det er sådan set også derfor, at vi har aftalt, allerede før vi flyttede opgaven, at vi nu laver den her fælles monitoreringsgruppe, som gør, at alle, der har interesser i det her, altså økonomiske samfundsinteresser, sidder omkring samme bord og følger med i, hvordan opgaven bliver løst.
Jeg vil sige, at for mig er det ikke en overraskelse, at man ikke kan lave sådan en revolution, som kommunalreformen var, og så regne med, at det hele bare er paradisisk fra day one.
Det er det ikke.
Jeg er meget åben for, at det her er en opgave, som vi skal følge tæt, og som vi sikkert skal justere på.
Det kan være, at der er nogle felter, hvor vi skal sige, at der er evidens for nogle ganske bestemte forløb, hvor der ikke er nogen kommunal metodefrihed, for det er bare sådan, det skal gøres.
Der kan være nogle andre patientgrupper, som der skal være mere metodefrihed over for.
Der kan som sagt være nogle patienter, der skal udstyres med endnu stærkere rettigheder end andre.
Der kan være mange ting, der skal justeres.
Det har vi paratheden til at gøre i tæt dialog med dem, der gerne vil have opgaven, nemlig kommunerne, og i takt med at vi får den viden, vi skal bruge.
Man skal selvfølgelig også se på, om incitamenterne er de rigtige, altså om der er god nok tilskyndelse til, at kommunerne gør det, de skal gøre.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-04-25:
Ministeren siger, at der sker noget, men det, der er afgørende, er jo, om det, der sker, er tilstrækkeligt til at opfylde de berettigede krav, som borgeren har på at få genoptræning.
Det er der altså meget der tyder på ikke er i orden, og det er så det, som ministeren vil prøve at bringe i orden fra 2008.
Jeg synes, at ministeren klart og præcist skulle sige til de folk, der har et retskrav på genoptræning: Henvend jer til kommunen, bed om at få alle jeres retskrav gennemført.
Så bliver det ikke en ny udgift for det offentlige, fordi folk ikke kommer i arbejde, eller fordi man som ældre måske falder og ikke får genoptræning.
Ministeren kunne altså godt give det her et løft, og det behøver ikke nødvendigvis at være en udgift, hvis man ser samlet på det.
Derfor er det altså ikke godt nok at sige, at det må vi ordne til maj eller juni, eller hvornår forhandlingerne nu er, og så bliver det noget, der kører fra 2008.
Det er da en enkel ting at give den melding og sige, at det retskrav, man har, skal opfyldes for hver eneste.
Jeg tror sådan set, at borgerne har opdaget, at vi har lavet en kommunalreform, og at den her opgave er overgået til kommunerne, og at det er der, man skal henvende sig.
Men hvis hr. Jens Peter Vernersen får det bedre af, at jeg nu står her og siger, at hvis man har et genoptræningsbehov, skal man ringe til rådhuset, så siger jeg det da gerne.
Men det er, fordi man er på jagt efter noget, der ikke er der.
Nu har hr. Jens Peter Vernersen det der livssyn, at han aldrig kan glæde sig over et halvfyldt glas.
Jeg ser anderledes på det.
Jeg ved, at det her område er et område, som politisk og fagligt ikke har været tilstrækkelig meget i fokus i en lang årrække – i en lang, lang årrække.
Derfor har vi taget ansvaret for at sige, at det skal frem i lyset.
Det skal gives nogle spilleregler, nogle rammevilkår, der gør, at det alt andet lige bliver løst bedre.
Derfor flytter vi det til kommunerne.
Der laves genoptræningsplaner, som aldrig nogen sinde før, og så fokuserer man straks på, om der mangler en.
Det må have sin tid.
Kommunerne har fået den her opgave.
De har haft den i et kvartal.
Jeg tager det politiske ansvar for, at vi har betalingsvilje og vi har politisk vilje til at indrette os sådan, at de også kan løse opgaven.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-04-25:
Jeg tror ikke, det er klogt som minister at udtale sig om, hvilken teknologi der er den mest gangbare over nogle år, om det er den ene eller den anden.
Det synes jeg sådan set man skal lade selve projekterne afgøre ved at vise, hvad der er mest levedygtigt inden for det her område.
Men jeg kan jo forstå, at ministeren ikke vil love, at det bliver garanteret, at man kan få strømmen i land – det synes jeg dog ellers var et minimum, ministeren kunne have lovet i dag.
Det er da sikkert fint, hvis det ligger ved siden af Horns Rev-mølleparkerne, men man skal jo have en garanti for, at man kan få strømmen i land og få tilskud, og man skal også have en garanti for, at man kan få tilskud over de 60 øre.
For ministeren vil vel ikke påstå, at man kan køre det her for 60 øre pr. kWh?
Det kunne man ikke i sin tid, da vindkraften skulle i gang, det har man ikke kunnet med nogen teknologier.
Så jeg må sige, at jeg ærlig talt synes, det her er pauvert.
Jeg ved ikke, om ministeren er ude på at klippe flere røde snore og så gå tilbage og holde pæne taler, men ikke love noget som helst, der virkelig kan få teknologien til at køre.
Det synes jeg altså er magert for en erhvervsminister.
Det er jo fagligheden, der er afgørende.
Det er de mennesker, vi sætter i bestyrelsen for vores energiteknologiske udviklings- og demonstrationsprogrammer.
Det er folk, der har faglig forstand på det, og de vurderer de projekter, der er.
Jeg vurderer, om det er et godt projekt, men det er fagligheden, der bestemmer.
Når det er sagt, så er jeg enig i, at det jo ikke er de 60 øre, der er afgørende for, om det her projekt kommer til at køre.
Det, det drejer sig om, er formentlig flere hundrede millioner kroner over en årrække, der gør, at det her kan udvikles.
Vi står i øvrigt med et projekt, som der allerede er 30 mio. kr. private midler fyldt i.
Der bruges 16 mio. kr. af private midler til projektet, og så kan det offentlige træde til ved siden af.
Jeg tror, at det faktisk er en god idé, hvis både de private og de offentlige bruger midler.
Så synes jeg ikke, man skal være så negativ.
Det er regeringen meget, meget opmærksom på, og jeg tror på, at bølgekraften har en fremtid for sig.
John Dyrby Paulsen (S), 2007-04-25:
»Kan ministeren nærmere forklare baggrunden for, at SKAT har været nødt at lukke telefonerne i forbindelse med borgernes spørgsmål om bilafgifterne og bestemmelserne om de såkaldte gulpladebiler?«
Nu har vi flere gange her i salen diskuteret forholdene i SKAT og de massive besparelser, som SKAT vil være udsat for i de næste år.
Vi har diskuteret, om det kommer til at give sig udslag i forringelser af servicen.
Vi har diskuteret, om det giver sig udslag i færre kontroller og dermed mindre inddrivelse og mindre reguleringer, altså færre indtægter i SKAT.
Nu kan vi så i forbindelse med hele debatten om omlægningen af bilafgifterne høre, at der er flere, der rent faktisk forgæves har ringet til SKAT, men hvis hele strategien med mere service i SKAT skal have nogen mening, må det jo også være sådan, at man kan komme igennem på telefonen.
Kristian Jensen (V), 2007-04-25:
Jeg vil gerne starte med at sige, at spørgsmålet faktisk bygger på forkerte forudsætninger, men det er ikke spørgerens skyld.
Forudsætningen for spørgsmålet er, at SKAT skulle have lukket telefonerne for borgernes spørgsmål om motorafgifter og gulpladebiler.
Jeg har forstået det sådan, at onsdag den 18. april oplyste en række medier, at der var politiske drøftelser om omlægning af motorafgifterne.
Derfor lagde Skatteministeriet en meddelelse ud på hjemmesiden, hvoraf det fremgår, at hverken Skatteministeriet eller SKAT har mulighed for at kommentere rygterne om omlægning.
I den forbindelse udsendte Ritzau et telegram, hvor de valgte at skrive, at SKAT havde valgt at lukke ned for spørgsmålet.
At lukke ned for spørgsmålet skal ikke forstås sådan, at vi lukkede telefonerne.
Det skal forstås på den måde, at SKAT naturligvis ikke har nogen forudsætninger for at svare på, hvad den fremtidige afgiftsomlægning vil komme til at betyde.
Det kan vi så lykkeligvis fortælle i dag, for i dag har vi indgået en aftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti om at lave en omlægning af bilafgifterne, så vi sikrer mere miljørigtige biler, så vi får en større sikkerhed i bilerne, og så vi får billigere biler for familien Danmark.
Det er klart, at der i den mellemliggende periode med de rygter, der beklageligvis nåede at komme i pressen, har været mange, der har været interesserede.
Jeg vil sige, at vi faktisk lavede en bestemt sluse, man kunne taste sig igennem, og fra den 18. til den 23. april nåede mere end 1.600 danskere at ringe ind for at høre, om de kunne få oplysninger.
Det kunne de ikke på daværende tidspunkt.
Det kan de i dag, for nu har vi fået lavet en god aftale om nye bilafgifter for fremtiden.
Rasmus Prehn (S), 2007-04-25:
Det er jo efterhånden snart 2 år siden, at vi første gang så tal fra Domstolsstyrelsen, der viste det triste og tragiske, at der er en betydelig stigning i antallet af lejere, der bliver sat ud af deres bolig, fordi de simpelt hen ikke har råd til at bo i deres lejlighed; folk, der simpelt hen bliver sat ud af deres bolig på grund af fattigdom.
Vi har haft samråd i 2006 og igen tidligere her i 2007.
Hvordan har socialministeren det med, at der nu endnu en gang kommer tal fra Domstolsstyrelsen, der viser, at der er en stigning i antallet af lejere, der bliver sat ud af deres bolig, fordi de ikke har råd til at betale husleje?
»Hvordan har ministeren det med, at der nu endnu en gang er kommet tal fra Domstolsstyrelsen, der dokumenterer, at antallet af lejere, herunder familier med børn, der sættes ud af deres bolig, er steget betydeligt – i nogle kommuner op til 50 pct.?«
Kristian Jensen (V), 2007-04-25:
Nu har jeg forsøgt at svare hr. John Dyrby pænt, men efter det sidste indlæg bliver jeg nødt til at sige det lidt mere direkte: Der er sket en markant oprustning af indsatsen på området, siden denne regering tog over efter Socialdemokratiet.
Der er blevet kastet flere ressourcer ind, og lovgivningen på området er blevet strammet op, netop for at sikre en korrekt afregning, så der ikke snydes med transfer pricing, fordi vi har været nødt til at rydde op efter den tidligere regering.
Derfor vil man kunne se, at hvert eneste år fra 2002 til og med 2006 har der været en stigning i reguleringsbeløbet på transfer pricing, og det skyldes netop, at denne regering gør en ekstra indsats, at vi gør en forskel, og at vi sikrer, at der bliver gennemført en kontrol.
Og hvad angår det antal personer, der bruges fra starten af 2007, vil der blive afsat flere ressourcer på området, og det har også været nødvendigt.
Det var det ikke under den tidligere regering.
Det glæder mig, at det er det under den her.
Hermed sluttede spørgsmålet.