Julie Skovsby (S), 2011-04-29:
Enhedslisten har med dette beslutningsforslag fremsat et forslag, som både er sympatisk og omhandler et meget vigtigt emne, nemlig dagtilbud til vores børn.
De første leveår er de vigtigste i et menneskes liv.
Det er i de første år, børn udvikler sig mest, og hvor personlige relationer til andre mennesker funderes.
Vi er blevet klogere på børnene.
Vi ved, at børn ikke er små voksne, men at barndommen er en selvstændig periode i et liv, der fortjener opmærksomhed.
Hovedparten af alle børn tilbringer mange timer i dagtilbud.
Helt konkret foreslår Enhedslisten med dette beslutningsforslag, at der indføres minimumsnormeringer og ret til uddannelse og efteruddannelse for det pædagogiske personale.
Selv om vi deler målsætningen om en bedre normering og uddannelse i dagtilbud, kan vi ikke på nuværende tidspunkt med de økonomiske forudsætninger binde os til målene.
En vis borgmester i Nordfyns Kommune elsker at fortælle, at vi Socialdemokrater lover guld og grønne skove til velfærdsområderne efter et regeringsskifte.
Det gør vi ikke.
Vi lover en beskeden vækst på 1,4 pct. i den kommunale økonomi.
I modsætning til regeringen og Dansk Folkepartis nulvækst i kommunerne vil en beskeden vækst i den kommunale økonomi forhindre flere besparelser og rette op på nogle af de største problemer i vores velfærdssamfund.
Altså, sagt med andre ord: Vi vil ad åre forsøge at tilvejebringe flere ressourcer til dagtilbudsområdet, men kan altså ikke binde os til mere lige nu.
I forslaget påpeger Enhedslisten rigtig mange gode pointer, som jeg synes bør fremhæves – eksempelvis hvordan vi som samfund med fordel kan forebygge sociale problemer i stedet for at løse dem senere; at ressourcesvage børn, der udgør 20 pct. af en børneårgang, bliver taberne i forbindelse med den dårlige normering; at der er en klar sammenhæng mellem antallet af børn pr. voksen og den omsorg, der bliver givet; og at gode normeringer i dagtilbud har en positiv effekt på børnenes skolepræstationer senere i livet.
Sagt med andre ord: Såfremt vi ønsker, at børnene skal være mere skoleparate, er bedre normeringer den sikre vej dertil.
Derfor er selvfølgelig både antallet af voksne og deres mulighed for uddannelse og efteruddannelse et vigtigt spørgsmål.
Men hvad er så status i dag?
Hvor langt er vi fra de konkrete mål, som Enhedslisten i dag foreslår vi skal nå?
Er vi tæt på, eller er vi langt fra?
Vil det tage 10 år at nå dertil, eller vil det tage 2 år?
Og videre: Hvordan er det gået i de sidste 10 år?
Ud fra de undersøgelser, som vi kender i dag, kan man forvente, at det i hvert fald er gået den forkerte vej, men hvad er den præcise status i dag, her i år 2011?
Og hvilke planlagte besparelser vil i de kommende år ramme området?
Det er alt sammen spørgsmål, som jeg synes er utrolig vigtige at få besvaret, og som jeg tror at alle partier i Folketinget har en interesse i at få undersøgt.
Derfor håber jeg også, at ministeren og regeringen vil følge op på dagens førstebehandling ved at iværksætte et arbejde for et samlet statusnotat på området.
Jeg kan forstå, at det er den vej, man ønsker at gå, og at man lige nu undersøger det i ministeriet, så vi kan se på de enkelte kommuner og se, hvor langt vi er fra målet, for det må jo være der, vi skal starte.