Jesper Petersen (SF), 2009-05-26:
Uligheden vokser, skattelettelserne er pilskævt fordelt.
Tager vi fat i nogle af de konkrete svar, der er givet, kan vi se i svaret på spørgsmål 3, at lettelsernes fordeling, som det også er blevet refereret i pressen, viser, at de 10 pct. dårligst stillede danskere får 3,3 pct. af skattelettelserne, hvorimod de 10 pct. rigeste danskere får knapt 35 pct. af lettelserne.
Faktisk viser det sig, at de 20 pct. rigeste danskere får op mod 50 pct. af skattelettelserne i skattereformen.
Andre elementer viser, hvordan aktieindkomstlettelserne også i høj grad begunstiger de velstillede.
Det er der, aktierne er.
Med virksomhedsordningen, hvor der er opsparet 97 mia. kr., kommer selvstændige, der har kunnet opspare dér under gunstige skattemæssige vilkår, til at få en klækkelig skattelettelse på op imod 7 mia. kr., der slet ikke er regnet med i fordelingseffekterne af skattereformen her, og som man slet ikke tænker over, men som man jo i svarene har måttet medgive faktisk kommer til at betyde en meget klækkelig skattelettelse.
Man medgiver f.eks. i svaret på spørgsmål 29, at meget af finansieringen kommer fra at lade være med at regulere f.eks. personfradraget, så personfradraget for pensionister, lavtlønnede og andre, der virkelig har brug for det fradrag, bliver 1.900 kr. lavere næste år.
Det rammer altså pensionister og lavtlønnede hårdest.
Det er socialt set
pilskævt.
Andre grupper bliver også ramt direkte.
Der er blevet peget på lejerne, der også i modstrid med, hvad regeringen har givet indtryk af, får en huslejestigning.
Det er 40 pct. af lejerne.
Der er peget på kunstnere, der i modsætning til tidligere nu skal betale arbejdsmarkedsbidrag af royaltyindtægter og ophavsretslige vederlag.
Men i forhold til alle mulige andre kan man ikke tage det kulturpolitiske hensyn, og vi ender altså med at få en ringere kunstnerisk produktion i Danmark.
Regeringen har også lovet ikke at forringe hjemmeserviceordningen.
Det løfte har den ad flere omgange brudt i sin desværre alt for lange levetid, og nu gør den det altså endnu engang.
Før sidste valg ville De Konservative udvide hjemmeserviceordningen, så den også kom til at gælde børnefamilier, men det blev der ikke noget af.
Og nu, i modstrid med de tidligere løfter, forringer man altså hjemmeserviceordningen endnu en gang.
Dem, der tilfældigvis har fået flere børn end to, oplever altså ikke for de børn, der er kommet ud over nummer to, at få en grøn check til dem.
Der kunne jo være en indvandrerfamilie i Vollsmose eller i Gellerupparken, som fik lige rigeligt af dem efter nogle partiers mening, og der er altså 105.000 familier, der ikke bliver kompenseret fuldt ud som følge af, at den grønne check til børnene ikke bliver givet til dem.
Jeg troede egentlig, at vi skulle gøre, hvad vi kunne for, at danskerne fik flere børn, og ikke det modsatte, men sådan arbejder man altså ikke i regeringen, når man laver skattereformer.
Endelig bliver der mindre åbenhed.
I en bemærkning et sted i L 199 afskaffer man så pludselig den årlige afrapportering om skatteudgifter.
Det var der ikke noget behov for, for man fik jo en årlig afrapportering.
Så går der et par uger, og så vil man altså afskaffe den som led i lovgivningen her.
Som der også er blevet redegjort for tidligere, mener vi også, at skattereformen er den forkerte krisemedicin.
Alle medgiver, at offentlige investeringer på den korte bane er klart det mest effektive, hvis man vil modgå den kraftigt voksende ledighed.
De lettelser, der bliver givet, kommer i højere grad til at gå til opsparing og til import af udenlandske varer.
Det giver ikke mere arbejde i Danmark, og det er sølle, hvad regeringen kan få ud af sin indsats mod krisen her og nu.
Så vi står altså tilbage med en reform, der skulle være socialt afbalanceret, men ikke er det; som skulle have været grøn, men ikke er det i tilstrækkelig grad; som på sundhedsområdet overhovedet ikke er gennemtænkt, og først og fremmest er lovforslagene dér designet til at give et provenu, som er smalt forankret, og som har vist sig at være et hastværk uden lige, hvor det ene ændringsforslag må afløse det andet og det efterhånden begynder at være uoverskueligt, hvad konsekvenserne vil være af flere af forslagene, åbenbart også for Skatteministeriet, der ændrer i sine egne ændringsforslag og nu er op på ret eksorbitante antal ændringsforslag til nogle af lovforslagene.
Af de grunde er vores syn på skattereformen desværre ikke blevet mere positiv, siden vi havde førstebehandlingen.