Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-05-13:
Dansk Folkeparti tager et vigtigt og voldsomt emne op, nemlig de mange seksuelle overgreb, der jo desværre sker i dag over for kvinder, men der foregår faktisk også, som fru Karen Hækkerup så rigtigt var inde på, seksuelle overgreb over for mænd, men det er nu ikke det, der skal komme til at skille os ad i den sag.
Jeg har tre dele, jeg tror, jeg vil dele min ordførertale i.
Indledningsvis må jeg sige, at der jo er nogle af de tiltag, som ligger i beslutningsforslaget, som vi ikke kan støtte.
Det er jo det tredje beslutningsforslag i træk fra Dansk Folkeparti, vi beskæftiger os med, og som jeg sagde for et par beslutningsforslag siden, er vi sådan rent principielt i Det Radikale Venstre imod at indføre minimumsstraffe, som så også indeholdes i dette forslag, og det er derfor, vi er nødt til at være imod forslaget som sådan.
Også i forhold til et uagtsomhedsbegreb i voldtægtssager er vi meget skeptiske - for nu at sige det mildt.
Det må være sådan, at der må være tale om egentlig voldtægt, og at man jo også skal kunne sandsynliggøre, at voldtægtsmanden skal vide, at der er tale om en voldtægt.
Der skal jo have været enten trusler om vold eller egentlig vold, før der er tale om voldtægt, og det vil vi sådan set gerne holde fast i.
Selv om det her forslag - og det medgiver jeg gerne forslagsstillerne måske ville få fat i nogle flere, end man får i dag, risikerer man altså også at komme ind i nogle utrolig mærkelige situationer, hvor man skal rejse nogle beviser, var jeg lige ved at sige.
Man kan være bekymret for, at der er nogle, der bliver dømt, som ikke er skyldige.
Man kan også være bekymret for, om der er nogle, der i dag bliver dømt for egentlig voldtægt, der fremover vil blive dømt for uagtsom voldtægt.
Og det synes vi sådan set stadig er et meget fint princip.
Så er der det her med hensyn til flere sager om voldtægter, der indbringes for domstolene.
Det er lidt mere tricky - jeg ved ikke, om man må bruge engelske udtryk, men det er vel nogenlunde fordansket.
Det kommer an på, hvad man mener, og hvad man lægger i, at der skal være flere sager, der skal indbringes for domstolene.
Altså, man kan jo godt frygte lidt i stil med den sag, vi havde før om Hizb-ut-Tahrir, nemlig, at hvis man indbringer nogle sager for domstolene, hvor anklagemyndigheden ikke mener at kunne rejse bevisbyrden, vil det ikke nødvendigvis føles særlig godt for den kvinde, som føler, at hun har været udsat for en voldtægt, at sagen falder.
Man skal i hvert fald overveje, om det er fordelagtigt for nogen, hvis det bare er for at rykke grænsen for, hvornår man rejser en sag.
Det kan selvfølgelig også handle om, at der skal gives bedre efterforskningsmetoder eller flere ressourcer til at tage sig af det, og hvad ved jeg, og så kan det såmænd være fint nok.
Herefter er der en lang række pinde med mindre tiltag, som bl.a. handler om større gennemsigtighed i sagsbehandlingen, og større specialisering, flere ressourcer til modtagelsescentre for voldtægtsofre, national drejebog for håndtering af voldtægtssager, og det kan sådan set være fint nok alt sammen.
Det mener vi sådan set også fra radikal side, og derfor vil jeg også spørge ordføreren for forslagsstillerne, om vi måske kunne enes om at lave en eller anden form for opsplitning af beslutningsforslaget gennem en eller anden form for ændringsforslag, sådan at vi kan vedtage de ting, som vi er enige om i det her beslutningsforslag, uden at vi behøver at skændes om minimumsstraffe og uagtsomhedsbegreb i voldtægtssager.
Det bliver der under alle omstændigheder alligevel ikke flertal for, kan man jo høre i debatten her i dag, men det kunne godt være, at der var en række af de mindre ting, som der kunne blive enighed om.
Og så havde vi jo sammen gjort noget for ofrene for seksuelle overgreb.
Det tror jeg ville være godt for dem, og det ville også være godt, at vi sammen rykkede i en positiv retning.