Eigil Andersen (SF), 2009-11-12:
Som jeg tror, det er fremgået af debatten, støtter SF det her forslag fra Enhedslisten.
Indholdet svarer, som ministeren også var inde på, en hel del til det beslutningsforslag, som vi stillede i SF i foråret den 3. april.
Jeg har også forstået på Enhedslisten, at det, man mener med forslaget, er både, at medlemsperioden bør forkortes til ½ år, og at arbejdsperioden også bør forkortes til ½ år for at få ret til dagpenge.
Desværre blev vores forslag om det her stemt ned lige før sommerferien.
Jeg vil gerne komme lidt ind på det, som jeg har strejfet lidt i nogle af mine spørgsmål, nemlig hvad det er, man har gjort over for bankerne, som man meget ekstraordinært har hjulpet.
Der er lavet et sikkerhedsnet, som betyder, at selv om man har sat 5 mio. kr. ind i en bank, er man sikker på at få dem ud igen, selv om den pågældende bank måske går konkurs.
Det er jo ellers et godt liberalt princip at sige: Lad falde, hvad ikke kan stå.
Er man kunde der, er der ikke noget at gøre ved det.
Men her har vi altså lavet et sikkerhedssystem, som er væsentlig bedre end det, som man ellers har i bankerne.
Som jeg husker det, er det ellers sådan, at man har sikkerhed for – jeg tror, det er – omkring 350.000 kr., hvis man er indskyder i en bank; men her gælder det altså alle bankkunder uanset beløbene.
Jeg må sige, at det jo er en måde at lave en ekstraordinær hjælp på, som er uhyre interessant, og som er affødt af den her krise.
Jeg vil også sige, at jeg støtter, at man har gjort det her.
Det handler ikke om det.
Jeg kunne godt have ønsket mig, at det var foregået på en anden måde, som det også er fremgået af dagens aviser, hvor man kan se, at hvis staten i stedet for f.eks. at have lånt pengene til Den Danske Bank havde fået aktier for pengene, ville staten i dag have fået en kursgevinst, og den ville kunne udmøntes i 6-8 mia. kr.
Jeg kan godt ærgre mig over, at det ikke blev en del af bankpakken, at man så fik det som aktier.
Så havde vi haft 6-8 mia. kroner mere til at bruge på at skaffe flere job, og desuden kunne vi forbedre den danske velfærd.
Men vi var enige om, at det var nødvendigt at hjælpe bankerne og lave den her garanti for, at folk kunne få deres penge ud igen.
Så har man, som jeg også var inde på, også ekstraordinært hjulpet flekslånerne.
Man har gjort det, at man har sagt, at pensionskasserne kunne få lov til at beholde nogle flere af deres obligationer, ellers skulle de have solgt dem efter de gamle regler, men det ville selvfølgelig påvirke kurserne, og dermed ville renten stige.
Derfor har man sagt, at pensionskasserne måtte beholde nogle flere af deres obligationer og ikke var tvunget til at sælge dem.
Det har hjulpet flekslånernes rente meget.
Det synes jeg også er o.k.
Men når man kan lave så meget ekstraordinær hjælp, er det altså en stor, stor gåde for mig og for SF, hvordan det kan gå til, at når det så kommer til lønmodtagere og i øvrigt også en masse selvstændige erhvervsdrivende og deres a-kasse-medlemskab, bliver døren smækket i.
Der skal simpelt hen ingen hjælp være.
Tonen bliver en helt andet, som man også har hørt det her i dag.
Det er mig en stor gåde.
Selvfølgelig er det sådan, at når man arbejder som lønmodtager eller selvstændig erhvervsdrivende, er det eneste rigtige at melde sig ind i en a-kasse.
Som det er nævnt, er der tale om en forsikring, og jeg vil da også sige, at det da er dumt ikke at have meldt sig ind i en a-kasse.
Dertil skal man jo så lægge dem, der har en ejerbolig, de vil heller ikke kunne få kontanthjælp, så det er altså adskillige hundrede tusinde mennesker, det drejer sig om.
Som jeg har nævnt, så styrer de direkte imod en økonomisk ruin, hvis de bliver fyret.
Jeg mener, at sådan en udvikling, hvor ti tusinde på arbejdsmarkedet havner i den her situation med økonomisk ruin, kan vi som samfund og som politikere ikke bare ignorere og lade, som om vi slet ikke ser.
Og vi interesserer os slet ikke for, hvordan vi kan gøre noget for at forhindre det.
Det er i det perspektiv, man skal se det forslag, som vi i foråret lavede i SF, og det forslag, som Enhedslisten nu har lavet.
Jeg vil sige, og det var jeg også inde på tidligere, at jeg er overbevist om, at en bivirkning af forslaget her er, at a-kasserne vil få flere medlemmer – og i øvrigt også fagforeningerne.
Det vil være godt for lønmodtagerne og det danske samfund, at det vil ske.
Det er jo sådan, at andelen af mennesker på arbejdsmarkedet, der er medlemmer af en a-kasse, er faldet fra 80 pct. i 1995 til nu kun 75 pct.
Dermed er den danske flexicuritymodel altså i fare.
Det er en meget farlig udvikling både for lønmodtagerne og for samfundet, og derfor støtter vi det her forslag.