runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Barfoed (KF), 2011-05-19:
Når det gælder spørgsmålet om, om der er en stigning, mener jeg, det er tvivlsomt, i hvilken udstrækning der sker en stigning eller ikke sker en stigning.
For som jeg nu også tror, jeg redegjorde for, er der sket nogle ændringer i den opgørelsesmetode, som PET har, og derfor bliver det interessant at se, hvordan udviklingen er i de kommende år.
Så når der er et spring i opgørelsens metode, kan man ikke undre sig over, at der er et spring i tallene.
Det kan dække over, at der har været et mørketal tidligere, som så nu kommer frem i lyset.
Men det korte af det lange er, at der da er for mange forbrydelser, der er hadforbrydelser, og derfor er det vigtigt, at vi gør en indsats over for det.
Jeg gjorde også en del ud af at sige i mit indlæg, at sådan nogle sager bør anmeldes.
Så siger hr. Kamal Qureshi, vi nu ikke sådan skal hengive os til statistiske analyser og betragtninger over statistikkens mangler eller fortræffeligheder, men så fortsætter hr. Kamal Qureshi alligevel med at diskutere statistikken.
Det er rigtigt, at der er en stigning, men PET gør også selv opmærksom på, at der er sket nogle ændringer i de statistiske opgørelser, hvorfor de mener, at det lige nu er vanskeligt at sige noget sikkert om udvikling og tendenser på området.
Det ved vi bedre, når vi har tal for 2010 og 2011, for så kan vi forholde os til flere år med samme opgørelsesmetode og se, om der reelt er tale om en stigning.
Jeg er glad for, vi er enige om, at det er en god kampagne, man kører i København, og jeg er også enig i, at det nok er der, man ser den største koncentration af forbrydelser med den motivation.
Om det skulle udvides til øvrige dele af landet eller til hele landet, synes jeg må bero på behovet for det.
Det kræver jo ressourcer at lave kampagner, og hvis man kan se, at der er områder – det kunne være andre store byer – hvor der er et behov, og hvor der er en udvikling, der er kritisk på det her område, ja, så kan man da bestemt tage ved lære af den indsats, der gøres i København, og på den måde lave tilsvarende kampagner andre steder.
Men jeg synes, det må udspringe af konkrete vurderinger af, hvor stort behovet er for at gøre den indsats.
Mogens Jensen (S), 2011-05-19:
Ja, så svarede ministeren så ikke på den anden del af spørgsmålet, der handlede om, om der ikke var en idé i, at der allerede, når der blev indgivet en anmeldelse, spørges ind til, om offeret mener, at der kan være tale om en hadforbrydelse.
Grunden til, at jeg spørger om det, er igen, at Københavns Politi har udviklet en god praksis og udsendt en vejledning til de enkelte dele af politiet, hvor man i den spørgeguide, som politiet altså får udleveret, bl.a. angiver, at man skal stille åbne spørgsmål om personens opfattelse af motivet og årsagen til forbrydelsen og også spørge ind til personens nationalitet, etniske tilhørsforhold, tro, religion, seksuelle orientering.
Det er altså den praksis, man bruger i København.
Lars Barfoed (KF), 2011-05-19:
Jeg har bestemt ikke noget imod, at man fra politiets side spørger ind til det.
Nu er det jo ikke, hver gang der begås en forbrydelse, relevant overhovedet at spørge ind til den problemstilling, men hvor det er relevant at spørge ind til den problemstilling, har jeg ikke noget imod det.
Det er jo, som jeg netop fremhævede, sådan at man har et særligt felt i det nye registreringssystem, hvor man kan afkrydse, om det er en sådan problemstilling, der gør sig gældende.
Jeg har jo også netop rettet henvendelse til Rigsadvokaten, bl.a. fordi jeg er interesseret i at sikre mig, at der er den tilstrækkelige opmærksomhed på muligheden for at bruge de skærpede regler, der er i § 81, når der er tale om forbrydelser, der netop er motiveret af de forhold, som vi diskuterer her.
Mogens Jensen (S), 2011-05-19:
Jeg kan høre på justitsministeren, at justitsministeren er meget tilfreds med den indsats, der laves i København af Københavns Politi på det her område, og jeg giver ministeren fuldstændig ret i, at det arbejde, der udføres på det her område i København, virkelig er bemærkelsesværdigt og påskønnelsesværdigt.
Det er nok også der, man har de fleste eksempler og dermed også praksis, man kan tage udgangspunkt i.
Så jeg vil spørge ministeren: Kunne man ikke udvide den indsats og lade den indsats og de erfaringer, der gøres med den indsats, brede sig til de øvrige politikredse?
Vil ministeren gå foran og implementere nogle af de tiltag, man også rent praktisk gør i Københavns Politi, til de øvrige politikredse og pålægge Rigspolitichefen det?
Det andet, jeg vil spørge ministeren om, er: Hvis ministeren vil være med til at fremme, at vi får anmeldt hadforbrydelser, hvorfor vil ministeren så ikke være med til at sikre, at der ved anmeldelsen spørges ind til, om der eventuelt kunne foreligge en hadforbrydelse, hos dem, der anmelder? Det er jo i første led, man kunne få den information først, men det forstår jeg ministeren ikke vil være med til.
Kamal Qureshi (SF), 2011-05-19:
Jeg takker også ministeren for besvarelsen og siger endnu en gang tak for, at der i hvert fald – hvad skal man sige? – er enighed om, at der altså her er et område, som der skal gøres noget særligt ved.
Der, hvor jeg tror uenigheden opstår, er, når ministeren ud fra sin besvarelse punkt for punkt kan afvise, at der skal laves ændringer, for som tingene er, går det jo godt nok, og der er taget hånd om alting.
Virkeligheden er bare en anden.
Virkeligheden er jo, at Politiets Efterretningstjeneste melder om en markant stigning i antallet af hadforbrydelser, ud fra det, som politiet har registreret.
Hvis vi kun kigger på de sager, de har registreret, og ikke kigger på de mange, som ikke bliver registreret, kan vi se, at der er 309 sager, hvor offeret er blevet overfaldet med baggrund i etnicitet, hudfarve, race, nationalitet eller andet.
Hvis vi ser på tallene fra 2007, kan vi se, at der kun er ti sager, der kommer for retten.
Så der er da i hvert fald et markant misforhold, og der er jo undersøgelser fra Justitsministeriet, der viser, at der må være mere end 10.000 sager.
Så kan ministeren synes, at det er tilfredsstillende, at det kun er ti sager, der er kommet for retten, når der er så mange mennesker, der bliver forurettet?
Marlene Harpsøe (DF), 2011-05-19:
Jeg må nok indrømme, at jeg mener, det er hr. Kamal Qureshi og Socialistisk Folkeparti, der her er helt ude på et skråplan.
Først og fremmest siger man fra Socialistisk Folkepartis side, at det er mærkeligt, at jeg taler for ligestilling og danske værdier, men det er netop det, det handler om.
Altså, det handler om, at vi alle sammen skal være her i landet uanset vores tro, uanset vores hudfarve og uanset vores seksualitet.
Det er for mig ligestilling, og det er en af grundværdierne i det danske samfund, så selvfølgelig taler jeg for det, for jeg ønsker ikke det danske samfund afskaffet.
Så siger hr. Kamal Qureshi, at jeg afviser registrering.
Jamen det er jo noget vrøvl, og jeg synes bare, at hr. Kamal Qureshi skulle have hørt, hvad det var, jeg sagde i min ordførertale, nemlig at der netop er en bedre registrering på vej, og det er jo Dansk Folkeparti, der har været med til at sikre, at det sker.
Det bliver implementeret i politiets kommende it-system, som gerne skulle være implementeret senest i sommeren 2012.
Det er derfor, at jeg gerne lige vil rette hr. Kamal Qureshi i det, han sagde.
Kamal Qureshi (SF), 2011-05-19:
Jeg synes jo altid, det lyder sådan lidt sært, når det er, Dansk Folkeparti taler om ligestilling og danske værdier på den facon.
Nu siger Dansk Folkeparti, at de gerne vil have, at der skal slås hårdt ned på de her forbrydelser, samtidig med at de afviser en bedre registrering og afviser, at der skal oprettes en taskforce hos politiet, og alt det andet, som i øvrigt ligger i forslaget.
Jeg kunne forstå det, hvis man sagde, at der var elementer af det her, der allerede var igangsat, at man gerne ville støtte det, at man vidste, det var på vej, eller noget lignende.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor man ikke kan støtte det.
Det eneste, man kan komme med forslag om, er, at man kan smide folk ud.
Altså, mere end 90 pct. af dem, der begår de her hadforbrydelser, er danske statsborgere.
Hvad vil Dansk Folkeparti gøre med dem?
Hvor er det så, de skal smides ud henne?
Det kan godt være, vi kunne gå hen og blive enige om, at det er en forbrydelse, der er så voldsom, at folk burde smides ud, men det kunne være ret interessant at høre, hvor det er, vi smider folk ud henne, hvis de i øvrigt er danske statsborgere, men samtidig begår de her voldelige overgreb.
Undersøgelser viser jo også, at når det eksempelvis handler om overgreb mod de homoseksuelle, er det hovedsagelig etniske danskere, der begår de forbrydelser.
Det ved fru Marlene Harpsøe også godt, hun har læst de samme undersøgelser, som der bliver refereret til.
Kim Andersen (V), 2011-05-19:
Det spørgsmål, som her bliver rejst med beslutningsforslaget, er jo et på alle måder meget vigtigt spørgsmål, og når vi fra Venstres side ikke kan støtte forslaget, er det i og for sig ikke på grund af dets indhold.
Vi opfatter som forslagsstillerne de her ting som meget alvorlige.
Det er klart, at vi i enhver henseende må tage afstand fra forbrydelser og kriminalitet, og det er jo i særklasse klart, at sådanne forbrydelser, som er begrundet i eller motiveret af offerets handicap, religiøsitet eller ikkereligiøsitet, seksualitet eller etnicitet, er ganske forfærdelige, og vi må helt klart tage afstand fra dem.
Vi skal fra samfundets side gøre, hvad vi kan for at beskytte ofrene og gøre en rigtig stor indsats for at begrænse risici for disse forbrydelser og overgreb, som jo går under fællesbetegnelsen hadforbrydelser.
Når vi ikke kan støtte forslaget, selv om vi i og for sig er meget enige i mange af elementerne og helt klart også i intentionerne, så er det på grund af den meget udførlige og seriøse tale, som justitsministeren netop har holdt, som jo har anskueliggjort over for os alle, at regeringen igennem meget lang tid har taget netop disse spørgsmål meget, meget alvorligt og iværksat en lang række seriøse tiltag til at modvirke disse hadforbrydelser.
Jeg skal henvise til ministerens grundige gennemgang af alle initiativerne, og jeg skal også hæfte mig ved, at der jo er mulighed for strafskærpelse i straffelovens § 81, når det er sådan, at en forbrydelse har et element af diskrimination eller racisme over sig.
Derfor kan vi ikke støtte det her forslag, men vi vil gerne appellere til, at vi hjælper hinanden og myndighederne med at slutte op om de mange rigtig gode tiltag, der er taget fra regeringens side, og så i øvrigt også, at vi medvirker til at begrænse det uden tvivl betydelige mørketal, der gør sig gældende inden for disse forbrydelser.
Derfor kan jeg som andre befrygte, at der rent faktisk er mange af disse overgreb, som ikke bliver anmeldt til politiet, og som derfor ikke kommer til myndighedernes kendskab.
Det er jo med til at gøre indsatsen over for den slags kriminalitet og overgreb vanskeligere, også vanskeligere end nødvendigt, hvis vi kendte det reelle omfang.
Derfor har vi alle sammen, synes jeg, som borgere en forpligtelse til at hjælpe med, at disse ting bliver anmeldt, og støtte de ofre, som er udsat for sådanne overgreb, og også støtte dem i at foretage en anmeldelse og det, der efterfølgende må hænde i den sammenhæng, herunder også i forhold til hjælp af både social karakter og rådgivningsmæssig karakter.
Det skal være sådan, at man i Danmark kan færdes frit på gaderne, til offentlige arrangementer, ja, i det hele taget færdes frit, uanset ens religiøsitet og handicap.
Og det skal også være sådan, at man til enhver tid kan stå frem og stå ved, hvad man er i forhold til religiøsitet eller ikkereligiøsitet, handicap, etnicitet osv.
Det er med til at karakterisere et frit og åbent og humant og demokratisk land, at man kan det, og det skal vi værne om.
Det tror jeg der er meget, meget bred enighed om her i Folketinget og også i den danske befolkning.
Lars Barfoed (KF), 2011-05-19:
Jeg mener jo, at når man fører en statistik, herunder at man i det nye sagsstyringssystem har et særligt felt, hvor vi kan registrere mulige hadforbrydelser, ja, så er det jo kun fornuftigt, hvis det også er sådan, at man vil bruge de informationer, man dermed får adgang til, til noget.
Og det må jo være at kunne vurdere omfanget, udviklingen, karakteren af de hadforbrydelser for om nødvendigt at sætte målrettet ind der, hvor der er en kritisk udvikling.
Så naturligvis skal man kunne bruge de informationer til at gøre noget.
Hvad det så er, man skal gøre, må jo afhænge af, hvad det er for en udvikling, man registrerer, og på hvilke områder man kan registrere den.
Marlene Harpsøe (DF), 2011-05-19:
Det synes jeg er positivt at høre.
Men jeg vil også gerne stille ministeren yderligere et spørgsmål.
Vi har jo i Dansk Folkeparti presset på for, at man via det nye Polsagsystem, som er politiets nye it-system, får oprettet en rubrik, som man skal sætte kryds i, hvis det er, at der er tale om en hadforbrydelse, sådan at registreringen bliver meget bedre, end den er i dag.
Der mener vi jo i Dansk Folkeparti at det kunne være meget interessant, hvis man efter 1 eller 2, måske 3 år kunne sætte sig ned og se på, hvad det så er for nogle hadforbrydelser, der er kommet ind i løbet af de her år, og så igangsætte en handlingsplan.
Det er ikke nødvendigvis Folketinget, der skal igangsætte en handlingsplan, men politiet og anklagemyndighed og andre relevante organisationer samlet.
Lars Barfoed (KF), 2011-05-19:
Det er jo fuldstændig uacceptabelt.
Marlene Harpsøe (DF), 2011-05-19:
Noget af det, som vi i Dansk Folkeparti gentagne gange har oplevet, er, at der er jøder, specielt på Nørrebro, som har meget svært ved at gå helt almindeligt rundt på Nørrebrogade med en davidsstjerne rundt om halsen.
Vi synes i hvert fald i Dansk Folkeparti, at den gruppe af ofre nogle gange bliver glemt, fordi det meget er fokuseret på homoseksuelle.
Det har vi sådan set heller ikke noget imod det er, for vi skal selvfølgelig tage dyb afstand fra al slags hadkriminalitet.
Men er ministeren enig i, at det her nye registreringssystem, som kommer, også meget målrettet vil gå ind og se på, hvad det er for nogle ikke kun gerningsmænd, men også ofre, vi har med at gøre?
Birgitte Josefsen (V), 2011-05-19:
Igennem flere årtier er der arbejdet intenst med at udvikle nye behandlingsformer og nye medicinske og teknologiske hjælpemidler for at forbedre behandlingen af en række sygdomme, herunder diabetes.
Og det er jo ikke mindst for at give patienten den bedste behandling og også øge patientens livskvalitet.
Når der eksisterer medicin og teknologi, skal vi selvfølgelig bruge begge dele, når det kan hjælpe den syge.
Teknologien har nu også vist en mulighed for at forbedre behandlingen for diabetikerne, og jeg tænker her på insulinpumpen, som er det, der er sat fokus på i det beslutningsforslag, vi behandler lige nu.
Jeg tror, at vi alle med jævne mellemrum har modtaget beretninger om, hvordan den insulinpumpe har forbedret diabetikerens hverdag.
Specielt børn med diabetes er jeg sikker på har stor glæde af insulinpumpen.
Mange børn lever et liv, hvor de pludselig er meget fysisk aktive og til andre tider stillesiddende, og det kan give store problemer med at dosere den rigtige insulinmængde, når der anvendes en insulinpen.
Så derfor er der ingen tvivl om, at insulinpumpen vil være et godt værktøj i forhold til at regulere diabetes hos børn.
For det skal helst være sådan, at børn, der er syge, også børn med diabetes, kan leve et liv på samme vis som deres venner.
Venstre finder det derfor fornuftigt, at vi afventer den redegørelse, inden vi tager stilling til, hvem der bør prioriteres med hensyn til insulinpumper.
Vi tror på, at det her værktøj skal udbredes og tages mere i anvendelse, og derfor er det også med stor tilfredshed, vi har noteret os, at mindst én region har opprioriteret området og har sat ekstra penge af til at implementere insulinpumper til børn.
Det fremsatte forslag er særdeles positivt, og vi bakker helt op om de intentioner, der ligger i det.
Der ligger imidlertid en økonomisk udfordring i forslaget, og der ligger også det, at vi kan se, at Sundhedsstyrelsen afventer Dansk Pædiatrisk Selskabs redegørelse.
Karen J. Klint (S), 2011-05-19:
Jeg synes nemlig, at det er rigtigt, at vi skal passe på med, hvor mange forvaltningsspring vi får, når man skal hjælpe mennesker med nogle kroniske lidelser og vurdere, hvornår det er en social udfordring, og hvornår det er en sundhedsmæssig udfordring.
Det er bare for at kvittere for det og sige, at den krølle vil vi også gerne slå på det, også hvis det skal være i form af en beretning.
Vivi Kier (KF), 2011-05-19:
Det er jo sådan en helt hyggelig dag i dag her i Folketingssalen.
Vi er så positive alle sammen.
Jeg vil starte med at sige, at der med hensyn til insulinpumper heldigvis sker rigtig meget nyt inden for sundhedssektoren og i behandlingen.
Det er jo en ny teknik, som indtil videre lover rigtig, rigtig godt for visse sukkersygepatienter.
Især har den lovet rigtig godt for mindre børn med behov for insulin.
Jeg synes, det er rigtig vigtigt, at vi prøver at sige, at en insulinpumpe ikke er løsningen for alle, men vil være løsningen for rigtig, rigtig mange.
Som det også tidligere er nævnt, er der faktisk en redegørelse på vej.
Den skulle komme her i starten af juni måned.
Den redegørelse synes jeg vi bør afvente og se, hvad den siger, før vi tager stilling til ønsket om den her ventegaranti.
Jeg må sige, at jeg så også mangler et svar på økonomien i det her forslag.
Nu hørte vi, at den forrige ordfører, fru Karen Klint, sagde, at det vist kostede i omegnen af 385 kr.
Det er faktisk bare om året, men det er ikke for insulinpumpen.
Det gælder jo i forhold til målingen af ens blodsukkerværdier.
Jeg får så lyst til at pege på en anden problemstilling, som ikke er nævnt i det her beslutningsforslag.
For der er heldigvis nogle patienter og nogle børn, som har fået den her insulinpumpe, og for hvem den fungerer rigtig godt.
Med den kan man også få et nyt måleinstrument.
Det er en lille nål, som sidder fast inde i maveskindet, og frem for at man skal stikke sig 10, 14 eller 16 gange om dagen med et lille prik på sin finger og måle på en strimmel, er det sådan, at måleinstrumentet selv siger til, når brugeren skal have noget mere insulin eller noget.
Det er rigtig, rigtig smart for især børn, for man ved jo aldrig helt, hvilke dage de løber rundt, og hvilke dage de sidder stille.
Det er også en fantastisk ny teknik.
Men der løber vi jo ind i den problemstilling, at lige nøjagtig den her nye type målemetode altså kræver, at der er noget instruktion og noget oplæring.
Det er ikke så ligetil.
Derfor foregår det i sundhedsregi.
Men hvis man får insulin på den gammeldags måde med en pen og ved at stikke sig i fingeren, er det pludselig blevet et hjælpemiddel, og det foregår i hjælpemiddelregi og ovre i Socialministeriet.
Så oplever vi jo, at vi en gang imellem ser nogle artikler, og for patienten er udgiften stort set den samme, men patienten kommer til at falde mellem to stole.
Det synes jeg er helt urimeligt, og derfor vil jeg gerne ikke bare opmuntre, men også opfordre sundhedsministeren til at gå i tæt dialog med socialministeren.
Så synes jeg personligt, men jeg lægger det gerne op til en debat om, hvordan vi kunne gøre det, at vi skal flytte den del ovre fra socialministerens ressortområde over i sundhedsregi, og så må man sige, at patienten altid skal have den bedste behandling.
Er det en insulinpumpe og den måler, som er godt for vedkommende,
så er det det, der skal tilbydes, og er det den anden type, får patienten jo bare sine ting til det.
Så jeg synes, at den del er lige så vigtig, og den er ikke med i beslutningsforslaget.
Vivi Kier (KF), 2011-05-19:
Jeg takker og vil selvfølgelig gerne have det med i en beretning.
Men jeg synes, at det her var et område, som skulle flyttes rigtig, rigtig hurtigt.
Det må være enkelt og ligetil.
Men tak for de positive ord.
Per Clausen (EL), 2011-05-19:
Jeg skal tilslutte mig de positive bemærkninger, der er faldet til beslutningsforslaget.
Jeg deler fru Liselott Blixts opfattelse af, at det kan være nødvendigt og vigtigt indimellem at drage nogle af de sygdomme og lidelser frem i lyset, der måske af forskellige grunde ikke tales så meget om.
For uanset de formelle prioriteringer i sundhedssektoren og de prioriteringer, vi foretager, i forhold til hvad der skal prioriteres i sundhedssektoren, så påvirkes det jo givetvis af, hvad man debatterer, hvad man snakker om, og hvad der er meget omtale af.
Det gør det jo.
Selv om vi selvfølgelig bestræber os på at være saglige og altid tage de saglige hensyn først, ved vi godt, at det, der ikke tales om, har en tilbøjelighed til at forsvinde ud af bevidstheden.
Derfor synes jeg, det er rigtig godt, at fru Liselott Blixt kommer med det her forslag.
Jeg synes også, at både forslaget og bemærkningerne indeholder en række fornuftige og gode overvejelser om, hvad man kan gøre på området.
Det er selvfølgelig altid beroligende, når ministeren kan fortælle os, at det meste enten er gjort eller allerede er planlagt.
Det er jo godt at få det at vide, men i lighed med det, andre også har været inde på, tror jeg, at det måske kunne være meget fornuftigt, hvis vi med udgangspunkt i det her beslutningsforslag lavede en beretning, der, om jeg så må sige, opmuntrede sundhedsministeren og dem, der prioriterer indsatsen på sundhedsområdet, til også at være opmærksom på at arbejde med den problemstilling, det handler om, nemlig ufrivillig vandladning.
På samme måde er jeg også helt enig med dem, som heroppefra har sagt, at det somme tider kan være vigtigt at sætte fokus på nogle sygdomme, som folk af den ene eller den anden grund ikke er så glade for at tale om, for ligesom at få sat lys på, hvor mange der er ramt af det, og hvor mange der har det her problem.
For jeg tror ofte, det kommer som en stor overraskelse, når man hører de tal, der er fremme i debatten.
Men tak for forslaget.
Jeg ser frem til, at vi i udvalgsarbejdet kan få afsluttet det med at lave en beretning, der, om jeg så må sige, giver nogle fornuftige vejledninger til ministeren og ministeriets videre arbejde med den her problemstilling.
Vivi Kier (KF), 2011-05-19:
Jeg vil også starte med at sige, at for de mennesker, der rammes af inkontinens, som sådan er det fine ord for ufrivillig vandladning, er den lidelse desværre ofte et meget tabubelagt område.
Derfor vil jeg gerne sige tak til forslagsstillerne, for jo flere gange vi offentligt står og snakker om, at man godt kan lide af ufrivillig vandladning, men at der faktisk også er muligheder for at få hjælp, jo flere vil forstå, at man ikke skal gå og gemme på det her problem.
Man skal gå til sin egen læge, for der er forskellige muligheder for at blive hjulpet.
Men når jeg læser bemærkningerne til det her beslutningsforslag, må jeg også sige, at der jo er sket nogle tiltag siden rapporten fra 2009.
Der er faktisk sat ekstra fokus på området med nye vejledninger, men hvad hjælper det med nye vejledninger, hvis de ikke bliver fulgt?
I forhold til området med kirurgisk behandling vil jeg sige, at vi jo i forbindelse med specialesammenlægningen har været inde at kigge på det her område, så også specialet her er lagt sammen.
Som de øvrige ordførere har været inde på i deres taler, vil jeg også sige, at jeg vil være positivt indstillet over for, at vi i udvalget – gerne hurtigt – laver en fælles beretning over det her tema, som er et rigtig, rigtig væsentligt tema, og som berører mange.
Og så håber jeg, at vi med debatten i dag er med til at aftabuisere det at lide af ufrivillig vandladning og få sagt, at man sagtens kan tale om det, og man kan også gå til sin læge med det, for der er hjælp at hente.