Pelle Dragsted (EL), 2016-05-13:
Her for et par måneder siden vågnede flere hundredtusinde danskere op til en rigtig kedelig overraskelse, nemlig at et af Danmarks største realkreditinstitutter uden videre satte gebyrerne på deres boliglån op.
For nogle drejede det sig om mange tusinde kroner, altså familier, som har sat sig i et lån, har forventet og oven i købet er blevet orienteret om, at det her var den sikre lånetype, men som pludselig får slået bunden ud af deres husholdningsbudget.
Om halvanden måned, den 1. juli, sætter de gebyrerne op.
Man fik lige et par måneder til at forberede sig på det, og så må vi jo se, om der bliver råd til sommerferien i mange af de familier.
Det har med god grund udløst meget massive protester fra mange af kunderne.
Facebookgruppen, der hedder »Kritiske interessenter i Nykredit og Totalkredit«, følges af flere end 40.000 danskere, som debatterer.
Det er danskere, som er engagerede.
Jeg vil egentlig gerne benytte lejligheden til at takke de mange tusinde danskere, der har blandet sig i den her debat, lagt pres på Nykredit, lagt pres på politikerne og sendt gode ideer og synspunkter ind til os.
Det tror jeg også der er mange andre end mig som har modtaget.
Det beslutningsforslaget, som vi sammen med SF og Alternativet har fremsat, er i meget høj grad resultatet af de gode ideer, som er kommet fra mange af de her borgerinitiativer på området og de økonomer, som de har alliereret sig med.
Forslagets hensigt er jo grundlæggende at regulere realkreditinstitutternes mulighed for at hæve bidragssatserne.
Hvorfor er det så nødvendigt?
Jo, det skyldes en, synes jeg, sørgelig udvikling i vores realkreditsystem.
Det var borgere, der slog sig sammen om at skabe realkreditforeninger for at sikre billig boligfinansiering.
Det var kunderne, der ejede realkreditten, og de fungerede i meget høj grad som sådan nogle hvile i sig selv-selskaber.
Der var ikke nogen udenfor, der skulle tjene penge på at tilbyde danskerne realkreditlån, og bidragssatserne, og det er jo det, det handler om, altså bidragssatser eller gebyrer, skulle alene dække administrationsomkostningerne og mulige tab, som man så hæftede kollektivt for.
Som årene er gået, er det danske realkreditsystem desværre i stigende grad blevet integreret i de finansielle supermarkeder.
En række af realkreditinstitutterne er blevet købt op af banker, og baggrunden for Nykredits nye gebyreksplosion er jo også netop, at direktionen ønsker at børsnotere selskabet.
Men med forvandlingen af realkreditforeningerne fra demokratiske, kundeejede selskaber til finansielle supermarkeder ejet af aktionærer udefra, er der opstået et problem.
Bidrag og gebyrer er blevet til en pengemaskine, som man kan skrue op for efter forgodtbefindende.
Derfor er der brug for regulering af, hvor meget og hvornår realkreditinstitutterne må hæve bidragssatserne.
Det er, hvad det her forslag handler om.
Det handler simpelt hen om, at igennem de sidste 20 år er vores realkreditsystem blevet grundlæggende forandret, men vi har det gamle reguleringsregime, og det fanger ikke de problemer, som opstår her.
Så vores forslag vil sætte klare grænser for, hvornår realkreditinstitutterne har mulighed for at ændre vilkår i allerede indgåede låneaftaler.
Kunderne bør som udgangspunkt kunne stole på at kunne planlægge deres privatøkonomi på en hensigtsmæssig måde ved at vide, at de her bidragssatser ikke kan sættes op på allerede indgåede lån.
Så anerkender vi i Enhedslisten og Alternativet og SF, at der kan være situationer, f.eks. ved stigende kapitalkrav, som nødvendiggør øgede bidragssatser, og i de tilfælde skal realkreditinstitutterne selvfølgelig have mulighed for at gøre det, men det skal ikke være et tag selv-bord.
De skal kunne dokumentere, at det er det, der er baggrunden for det.
De skal også forpligte sig til at sætte bidragssatserne ned igen, når de har fået indhentet den kapitalisering, og de skal først og fremmest ikke kunne bruge den kapitalisering til at øge deres udbytteudbetalinger, når de lige har hævet bidragssatserne.
Så det er de krav, vi stiller, for at man kan få lov til at hæve bidragssatserne.
Så er der flere af ordførerne, der her i debatten har sagt, at det vigtigste er at skabe konkurrence, og at det i sig selv vil presse bidragene ned.
Jeg synes også, det er vigtigt at skabe konkurrence.
Problemet er bare, at der formentlig aldrig vil komme en fuldstændig fri konkurrence på det her område, fordi omkostningerne ved at skifte låneudbyder er så stor, og det vil de være, for det er ikke bare gebyrerne, det er også det, at du kan have optaget et lån på et tidspunkt, hvor renten var lav, men når renten så stiger, sidder du jo fast i dit lån.
Så vi vil gerne være med til at prøve at øge konkurrencen, og vi foreslår i øvrigt en række tiltag i det her forslag, som der måske ikke er blevet lagt så meget mærke til, bl.a. at man altså skal have ret, når bidragene bliver hævet, til at flytte billigere til et andet realkreditinstitut, f.eks. ved at man ikke må bruge de her kursskæringsgebyrer.
Så tanken med det her forslag fra Enhedslisten, Alternativet og SF er egentlig bare at sikre en større grad af rimelighed i den måde, som bidragssatserne administreres på; kunderne skal simpelt hen have en større sikring, og vi vil forsvare, at den danske realkredit fortsat skal vedblive med at være en af de billigste – noget, som den her udvikling desværre truer.
Men jeg vil gerne kvittere for, at der har været en række indlæg heroppefra, hvori det er erkendt, at der er et problem.
Det tror jeg rigtig mange af de mennesker, der ser med derude, er glade for.
Men der står altså bare op imod en halv million danskere, som om halvanden måned bliver ramt af de her gebyrer, og når vi har fremsat det her forslag, er det selvfølgelig for at forsøge at hjælpe dem.
Jeg ser selvfølgelig frem til, at der kommer en rapport fra regeringen i efteråret, så vi så kan se, om det kan ende med, at man når frem til noget.
Det hjælper bare ikke de mennesker, som er kommet i klemme her og nu.
Men jeg siger under alle omstændigheder tak for en interessant og god debat.
Jeg synes jo, at det her spørgsmål i virkeligheden er et af de virkelig, virkelig vigtige spørgsmål, fordi boligøkonomien nok er noget af det vigtigste for rigtig, rigtig mange mennesker, og derfor synes jeg, det er godt, at det er blevet taget alvorligt.
Vi kan være uenige i, hvilke ting der skal til, men jeg er glad for, at der er den opmærksomhed, som der er på det her spørgsmål.