Christian Langballe (DF), 2013-01-18:
Tak til formanden.
Med lovforslag nr. L 104 står vi over for et lovforslag, der i virkeligheden rummer fire temmelig forskellige forslag.
Man kunne sådan set godt argumentere for, at lovforslaget deles op i fire, men lad det nu ligge.
Det er der sund fornuft i, og da vi jo er et parti, hvor den sunde fornuft hersker, er vi for.
Det andet forslag giver en person, der bor i et flersognspastorat, mulighed for at vælge, hvilket sogn i pastoratet vedkommende ønsker at have valgret og dermed også valgbarhed til.
Det er så et forslag, som jeg mener rummer en række problemer.
Det konkrete sogn, det enkelte sogn, er jo omdrejningspunktet i folkekirken.
Det enkelte sogn, den enkelte kirke, er simpelt hen folkekirken.
Nu vil det jo blive sådan, at folk, der bor i ét sogn, kan få valgret og blive valgbare i et andet sogn.
Lad mig give et eksempel på problemet i det.
Lad os sige, at vi har to sogne, og at de udgør et fælles pastorat, og lad os sige, at det ene sogn er på 2.500 og det andet sogn på 500.
Og lad os sige, at man inden et menighedsrådsvalg ved, at der efter valget skal ansættes en præst, og at der skal bygges en ny præstegård, men at man er i tvivl om, hvor det skal være, og at der er tvist om, hvor det skal være.
Hvis så nogle hundrede mennesker fra det store sogn får flyttet deres valgret og valgbarhed til det lille sogn, kan de vinde valget, og det store sogn kan komme til at bestemme alt.
De kan bestemme, hvem der skal være den nye præst, og hvor præstegården skal ligge, uden at det lille sogn kan gøre ret meget.
De folk, der bor i det lille sogn, kan altså berøves magten over deres eget sogn og sogneliv.
Vil sådan noget kunne ske?
jeg mener i hvert fald, at det stiller en række spørgsmål, som vi jo så i forbindelse med andenbehandlingen kan tage op.
Det tredje forslag er, at der skal kunne ansættes en valgmenighedspræst, der ikke arbejder på fuld tid, i et folkekirkesogn, sådan at man kan være 50 pct. valgmenighedspræst og 50 pct. folkekirkepræst – blot for at give et eksempel.
Der er et forhold i det her forslag, der pikerer mig noget.
Som begrundelse for forslaget står der, at præster i hovedreglen ikke længere ansættes som tjenestemænd på fuld tid.
Det er lodret forkert.
Præsteforeningen har også noteret sig fejlen og dokumenterer det med følgende tal: Mens der i 2012 blev ansat 125 tjenestemandsansatte præster, blev der samtidig ansat 45 overenskomstansatte præster.
Og mens de tjenestemandsansatte præster står for 1.656 årsværk, står de overenskomstansatte præster for 286,1 årsværk.
Jeg vil gerne slå fast, at det ikke, sådan som det står i forslaget, er sådan, at overenskomstansættelse er det normale.
Hovedansættelsesformen i folkekirken er tjenestemandsansættelse.
Så derfor mener jeg, at man bør fjerne den passus fra lovforslaget, da den simpelt hen er decideret forkert.
Hvad angår selve forslaget om, at valgmenighedspræster kan ansættes i et almindeligt folkekirkesogn, har jeg et principielt forbehold.
Det fylder ikke så meget, men jeg vil alligevel nævne det, fordi jeg mener, at der er et principielt forhold, der gør sig gældende.
Valgmenighedsloven fra 1868 er en del af den såkaldte frihedslovgivning i folkekirken, som blev til som følge af særlig Grundtvigs opgør med statskirken.
Valgmenighedsloven giver mulighed for, at man kan danne en valgmenighed, hvis man er utilfreds med forholdene i ens almindelige folkekirkesogn.
Jeg synes, der er noget bagvendt i, at man nu så at sige vil føre det tilbage igen, når nogen bringer sig ud i kanten af folkekirken og siger: Den lokale sognekirke vil vi ikke være med til, vi vil have vores egen valgmenighed.
Det er bagvendt, at de så nu ligesom skal sluses ind i den almindelige folkekirke igen.
Jeg anerkender, at valgmenighederne selvfølgelig også er en del af folkekirken, men de står alligevel udenfor på den måde, at de er en del af en frihedslovgivning, friheden til at sige nej.
Det er det principielle.
Jeg under valgmenighedspræsterne, at de kan få brød på bordet og smør på brødet, men jeg synes alligevel, der er et principielt forhold, der gør sig gældende.
Til sidst vil jeg sige: Det bedste i forslaget er, at migrantmenighederne får lov til at holde gudstjeneste og kirkelige handlinger i folkekirken.
Og selvfølgelig skal det lokale menighedsråd og biskoppen være indstillet på det, men det synes jeg er et rigtig godt forslag.
Så vi siger ja.