Tom Behnke (KF), 2012-12-13:
Vi kan fra konservativ side naturligvis støtte det her beslutningsforslag, som vi selv er medforslagsstillere af.
For mit eget vedkommende erhvervede jeg kørekort første gang, da jeg var 16 år.
Det gjorde rent faktisk, at da jeg blev 18 år og erhvervede kørekort til bil og motorcykel, kunne jeg tydeligt mærke forskel på mig selv og mine jævnaldrende med hensyn til at være vant til at færdes i trafikken.
At kunne læse et trafikbillede er altså en fordel, når man kommer ud og skal køre både i bil og på motorcykel.
Så de 2 års forspring gør noget – jeg skal understrege, at det var til traktormotorredskab, så hastigheden var lavere, men alligevel betyder det noget, at man bevæger sig rundt ude i trafikken.
Man kan rent faktisk med et sådant kørekort få lov til at køre med en byggekran med to anhængere og en samlet totalvægt på 40 t.
Der ligger noget ansvar der, der ligger noget rutine, som man får ved at bevæge sig rundt i trafikken i et køretøj.
Selv om det går lidt langsomt i starten, er det en erfaring, man gør sig.
Min personlige erfaring er, at det rent faktisk er en rigtig, rigtig god ide, og derfor støtter vi selvfølgelig det her forslag, for der er noget om snakken.
Det, der er vigtigt, er, at vi får reduceret antallet af dræbte og kvæstede yderligere.
Det går den rigtige vej, det går lidt trægt efterhånden, det bliver selvfølgelig også sværere og sværere, og man skal være mere og mere kreativ for at få hånd om de sidste.
Det er klart en fordel, at man har det, inden man bliver sluppet ud på egen hånd.
Så den her kørselserfaring er faktisk udslagsgivende, hvis det er ved at gå galt eller det rent faktisk er gået galt, for så kan man redde sig ud af situationen.
Der er ingen tvivl om, at det er erfaringen, der redder en, mere end det er den undervisning, man har fået på køreskolen.
Det er erfaringen, der gør, at man ved, hvordan køretøjet reagerer, hvad køretøjet kan, og hvad det ikke kan, og hvordan man kommer uden om forhindringer uden at buldre ind i dem.
Kørselserfaring er klart udslagsgivende, det er der slet ingen tvivl om.
Vi ved jo også, at det ofte kan gå galt, når unge bilister har fået kørekort og sådan set er rigtig, rigtig dygtige til at køre bil, så længe det ikke går galt, så længe der ikke sker noget uventet, så går det rigtig godt.
Unge får i dag en supergod køreuddannelse på køreskolerne, men hvad er det så, der kommer til at ske?
De unge, som har fået kørekortet, vil gerne have nogle af vennerne med i bilen, og pludselig er bilen fuldt lastet.
Der sidder fire, fem unge mennesker, man har måske også bagage med, og pludelig er det et væsentlig tungere køretøj, man kører med, og det reagerer på en anden måde, når man pludselig skal lave f.eks. dobbelt undvigemanøvre.
Hvis man aldrig har prøvet at køre, om jeg så må sige, ude i den virkelige verden uden en kørelærer ved siden af, mangler man den erfaring.
Det er den erfaring, som forslaget her kan være med til at give, så man er i stand til at håndtere køretøjet, når der sker et eller andet uventet.
Nu kan jeg forstå på både justitsministeren og ordførererne for regeringspartierne, at man savner dokumentation for, at det her nu rent faktisk er rigtigt.
Der må jo være rigeligt at hente i det store udland, for der er mange, mange lande, der har haft de her ordninger i mange år.
Senest er Tyskland kommet med med en supergod ordning, som jeg mener er den rigtige måde at gøre det på, og som også er det, som beslutningsforslaget lægger op til.
Men der skete jo også noget rigtig spændende under justitsministerens tale.
Jeg hørte justitsministeren sige, at man i ministeriet ikke har nået at læse evalueringsrapporten vedrørende den tyske ordning.
Så er vi jo nok nået frem til snorene, i forhold til hvad der er begrundelsen for regeringens afvisning af forslaget.
Man har ikke nået at læse dokumentationen.
Man har ikke nået at sætte sig ind i, hvad forslaget rent faktisk går ud på.
Så er der jo håb forude.
For efter førstebehandlingen her kommer der jo en udvalgsbehandling, og så er der rig lejlighed til, at både ministeren og hele ministeriet og regeringsordførerne kan læse den her evalueringsrapport.
Hvis det er dokumentation, man savner, og vi med den rapport rent faktisk kan påvise dokumentation, kan jeg jo imødese, at det vil være et enstemmigt Folketing, der vedtager beslutningsforslaget, når vi når til andenbehandlingen.
Den vil vi gerne være med til at levere under udvalgsbehandlingen.
Så glæder vi os til, at forslaget bliver enstemmigt vedtaget af Folketinget under andenbehandlingen.
Sådan må jeg jo forstå ministeren.