Eigil Andersen (SF), 2015-05-13:
Tak for det.
Jeg vil gerne sige mange tak for den debat, som vi har haft.
Det er klart, at jeg i særlig grad vil sige tak til Enhedslisten og Dansk Folkeparti, som har udtrykt støtte til forslaget.
Jeg opfatter det sådan, at det også gælder, når vi skal stemme om det.
Jeg opfatter det sådan ud fra de indlæg, som er kommet fra Venstre og dermed også fra Konservative – selv om man så også der vil stemme imod – at man anerkender, at der er en problemstilling her.
Det er jeg glad for.
Jeg vil komme med nogle principielle betragtninger om selve forslaget, og så vil jeg komme med visse kommentarer til nogle af de ordførerindlæg, der har været.
Efter SF's mening er det urimeligt, at der er job i Danmark, som bliver undermineret gennem social dumping.
Social dumping er og bliver et uvæsen, og det er det, uanset om det foregår til vands, til lands eller i luften.
Derfor støtter SF fuldt ud fagbevægelsens kamp for at få overenskomst for medarbejderne hos Ryanair med base i København.
Der skal være ordentlige løn- og arbejdsvilkår.
Det er også et spørgsmål om passagerernes sikkerhed, hvilket vi også har drøftet i dag.
Jeg tror, som jeg har sagt, at passagerernes liv virkelig kan stå på spil her.
De løse ansættelsesforhold, som man presser medarbejderne med, bl.a. hos Ryanair, rummer sandsynligvis en større grad af risiko for flystyrt og katastrofer.
Det viser den undersøgelse fra universitetet i Gent, som er blevet omtalt nogle gange her i debatten, og vi skal ikke vente på, at den katastrofe sker.
Og svarene viser, at især piloter fra lavprisselskaber som Ryanair, Norwegian og Air Berlin er bange for at melde sig syge, som vi har nævnt nogle gange.
Men de flyver alligevel, selv om de er syge eller trætte, og det gør som nævnt flyvningen meget usikker for passagererne.
Når piloterne observerer et sikkerhedsproblem, har de egentlig pligt til at aflyse flyvningen, men en hel del af dem siger i undersøgelsen, at det gør de ikke, fordi de har de her meget løse ansættelsesforhold – de er altså bange for at miste deres job.
De er kun knyttet til lavprisselskaberne i korte perioder, der hele tiden skal forlænges.
I virkeligheden er de oppe til en form for permanent eksamen, for at de kan beholde deres arbejde og deres indtægt, fordi de kun arbejder på korttidskontrakter, og ofte er den kontrakt endda ikke med flyselskabet selv.
Det kan være med et selskab, der er i bunden af pyramiden, og så er der i virkeligheden tre yderligere selskaber mellem det sted, piloten er ansat, og selve flyselskabet.
Det hele bliver på den måde meget uigennemskueligt og usikkert, og usikkerheden over for fremtiden er meget stor.
Derfor tør man så ikke gøre de ting, man egentlig har pligt til.
Jeg vil også nævne de her nultimekontrakter, som nogle er ansat på, og som betyder, at de kun får løn, hvis de flyver.
Det betyder altså, at hvis en flyvning må aflyses, får man ingen løn.
Større kan presset for, at flyselskaberne får piloterne til at flyve, jo næsten ikke være.
Også selv om der er et stort sikkerhedsproblem.
Det er en helt, helt uholdbar situation, og efter SF's opfattelse ved vi det allerede i dag gennem den her undersøgelse.
For vi tror ikke, at de her piloter lyver, og derfor er det, vi har foreslået, at mindst 75 pct. af en flybesætning skal være fastansat i selve flyselskabet.
Som sagt kan vi tale om den procent, men der ligger et signal i, at det skal være langt hovedparten.
Hvad vil det betyde med flere fastansættelser?
Som tidligere nævnt, også i debatten, har man allerede i dag har et lignende princip om det vedrørende flyværkstederne.
Der er det mindst 50 pct. af medarbejderne, og når vi umiddelbart har foreslået 75 pct., er det, fordi vi synes, det er mere passende i forhold til det problem, vi står over for.
Men som sagt kan man diskutere det.
Jeg er som sagt glad for transportministerens relativt positive modtagelse, om end man vil stemme imod, men jeg har den kommentar, at det er ganske fint, at statistikken viser, at der ikke er tale om en højere grad af risiko for havari i lavprisselskaber – sådan forstod jeg indlægget – end i andre selskaber.
Men problemet er jo, at den statistik ikke kan bruges til ret meget, hvis der sker en katastrofe i morgen i et lavprisflyselskab, og sagen er jo den, at den belgiske undersøgelse siger, at man, især piloterne i lavprisselskaberne, mener, at der er problemer her.
Jeg vil i øvrigt gerne lige illustrere de problemer med et enkelt citat fra en pilot, der siger til rapporten – og det er altså om det her med ikke at turde sige fra, når man er syg og træt
: Ud over den sociale virkning rammer det også sikkerheden.
Selskabet siger: Nå, du vil gerne fortsætte med at arbejde for os, men ser du, du var jo syg to gange sidste år, og du modsatte dig en afgang med tekniske afvigelser en enkelt gang, og så har vi i øvrigt også kigget på dit brændstofforbrug.
Det er forhandlingssituationen, når den korte kontrakt skal forlænges.
Det er et meget stort pres, der bliver lagt på.
En anden udtaler til undersøgelsen: Tidligere arbejdede jeg for et lavprisselskab, og de var helt forfærdelige.
Man turde ikke lægge sig syg, man kunne blive fyret på stedet, og skjulte trusler fra ledelsen var en del af dagligdagen.
Det var elendige arbejdsforhold – nultimekontrakter – som jeg omtalte før – og lav løn, og for kabinepersonalet var det endnu værre.
Adskillige piloter skriver, at sygdom ikke kan kontrolleres.
En tredje pilot siger: Jeg har fløjet både syg og stresset, det er nemt for dem at sige, at det er mit eget ansvar kun at flyve, når man er frisk, og så ignorere det pres, som vi er under.
De gør det tydeligt for os, at sygdom ikke tolereres.
Det illustrerer den alvorlighed, som er til stede, og derfor vil jeg også – apropos de citater, jeg lige har læst op – sige noget til Venstres ordfører.
Venstres ordfører gav udtryk for, at han troede på, at piloterne har mod- og mandshjerte til at sige fra og lade være med at flyve, når reglerne siger, de ikke skal, men de citater, jeg lige har læst op fra den belgiske undersøgelse, viser jo, at de ikke har mod- og mandshjerte til det.
Det er deres indtægt, det er penge til deres husleje, det er hele deres fremtidige situation, som står på spil, hvis de afviser en flyvning, fordi der er et sikkerhedsproblem, eller hvis de i virkeligheden er syge.
Den socialdemokratiske ordfører, hr. Jens Joel, har jeg sådan set kommenteret, da vi havde mulighed for at stille spørgsmål, så det springer jeg over.
Med hensyn til Dansk Folkepartis ordfører, hr. Kim Christiansen, har jeg også fået nævnt, at vi i SF er helt enige i, at de her regler om fastansatte burde være gældende i hele verden med den internationalisering, der er.
Men jeg kunne høre, at vi er enige om, at EU kunne være et godt sted at starte.
Det betyder, at de i virkeligheden laver et angreb på hele den danske arbejdsmarkedsmodel.
For mig er der ingen tvivl om, at fagbevægelsens kamp for at få en overenskomst med Ryanairs medarbejdere ved basen i København er en helt afgørende kamp for fagbevægelsen.
Jeg tror, at hvis Ryanair ikke får en overenskomst, vil der også være andre arbejdsgivere, desværre, som vil få blod på tanden, og derfor er det så vigtigt, at vi støtter op om den kamp, efter SF's opfattelse.
Men her er vi så ude i noget, som Folketinget ikke skal tage stilling til, nemlig spørgsmålet om overenskomst hos Ryanair, det hører naturligt hjemme hos arbejdsmarkedets parter, og det er jo også det, der går sin gang, og derfor vil jeg bare runde af med at sige, at i den her sammenhæng og i forbindelse med det, vi har diskuteret i dag, er det vigtigt at understrege, at det tager udgangspunkt i flypassagerernes sikkerhed, og den skal der gøres mere for.
Jeg ser frem til en fortsat dialog omkring det her emne.
Så jeg vil spørge ministeren på den baggrund: Har ministeren sat et arbejde i gang med at analysere, hvordan de der retssikkerhedsmæssige problemer kan løses?
Er der udarbejdet en rapport, eller vil der blive udarbejdet en rapport?
Vil der blive lavet en undersøgelse, som belyser forskellige løsningsmodeller for det her?
Det ville jo være konstruktivt.