runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Jensen (V), 2011-11-17:
Jeg kan jo så først glæde mig over, at det, da man ikke må diskutere med Folketingets formand, først er nu, at Folketingets formand er blevet formand, og lige før var ordfører.
Det er altid rart.
Det er som udgangspunkt godt.
Problemet er bare, at det var to forskellige ting, Socialdemokratiets og den radikale ordfører sagde.
For Socialdemokratiets ordfører sagde, at der skulle være et bredt flertal, og den radikale ordfører sagde, at der skulle være enighed.
Så jeg vil gerne lige vide, hvem det var, SF's ordfører var enig med?
Så vil jeg bare gerne tilbage til, hvad der er sket ude i tårnet.
Altså, hvem er den skyldige?
Jeg vil spørge hr. Holger K. Nielsen: Er det SF, der i regeringsforhandlingerne har krævet, at det her punkt blev taget ud af regeringsgrundlaget til en senere drøftelse?
Er det SF's skyld, at det ikke er med i regeringsgrundlaget?
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
De 40 pct. er jo sådan set taget fra Tyskland.
Der har de en regel, der minder meget om den, vi snakker om her.
Men jeg vil godt understrege, at det for mig er afgørende, at der er enighed i Folketinget om det, vi finder frem til.
Det har jeg forklaret temmelig mange gange.
Jeg vil gerne understrege, at det er det, der er vigtigt, fordi det handler om, at vi er enige om alle sammen at have medansvar for det, vi sætter i værk, de muligheder, vi giver Folketinget og Folketingets medlemmer for at føre kontrol med regeringen.
Så kan man jo sige, at vi ikke er kloge nok, fordi vi ikke har fundet ud af det for lang tid siden osv.
Man har lov at blive klogere.
Merete Dea Larsen (DF), 2011-11-17:
Nu var der jo enighed før valget blandt de partier, der nu står bag regeringen.
Og så har man flertal nu, og så er man endda bakket op af Dansk Folkeparti med yderligere 22 mandater.
Nu var Christian lidt inde på det med hensyn til mindretalsbeskyttelse – hov, undskyld, jeg skulle have sagt hele navnet – og jeg vil mene, at det er et spørgsmål om menneskesyn, om man skal beskytte mindretallet med sådan et forslag som det her.
Vi kan så snakke om, om det ikke gennemføres, fordi man har ændret menneskesynet, efter at man har fået regeringsmagten.
Det er jo et spørgsmål, det er åbenlyst at stille sig selv.
Så hvor skal procenten være?
Det var det, jeg lige ville tilbage til, og som du, undskyld, fru Marianne Jelved, ordføreren, var inde på tidligere.
Det er nemlig et rigtig godt spørgsmål, hvor grænsen skal være.
Den grænse har man jo fundet ud af, dengang man selv fremsatte lovforslaget, så det kunne være, vi kunne få belyst her, hvordan man er kommet frem til de 40 pct.
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Man kunne jo indrette størrelsen at det undersøgelsesinstrument, hvis man kan kalde det sådan, efter de hensyn, som hr. Lars Barfoed refererer til.
Hvor stort skal det kunne være?
Det er en drøftelse værd.
Jeg vil godt sige, at det er rigtigt, at vi har rigtig mange spørgeinstrumenter, og det er vægtigt, det er en del af måden at føre kontrol på, men vi mangler stadig væk den mulighed, der ligger i at kunne få adgang til klassificeret materiale, som f.eks. i forbindelse med Irakkrigen.
Hvad var det for et beslutningsgrundlag, der forelå?
Danmark er jo et af de eneste lande, der ikke har kunnet lave den undersøgelse.
Vi har aldrig haft den debat på et kvalificeret grundlag, og det synes jeg er meget, meget trist, ikke fordi vi skal hænge nogen ud eller drage nogen til ansvar eller noget som helst i den retning, men for at vi kan blive klogere.
Det er jo også det, det handler om.
Hvad kan vi lære af de ting, der sker, og som vi er involveret i som nation?
Derfor vil jeg igen komme med en appel til hr. Lars Barfoed om at være åben over for at deltage i den dialog, for vi kunne jo mødes mange steder i forhold til det, hr. Lars Barfoed lige har sagt.
Lars Barfoed (KF), 2011-11-17:
Jamen altså, det, jeg sagde, var sådan set ikke polemisk ment.
Jeg sagde sådan set det, jeg sagde, for at få gang i en diskussion om substansen i den her sag.
Jeg mener altså, at der er gode muligheder for, at man – ikke kun et stort mindretal, men også et lille mindretal på et medlem af Folketinget – kan få sat gang i undersøgelser.
Altså, der er jo muligheder i dag for at få redegørelser, for at kalde ministre i samråd, for at tage forespørgselsdebatter osv.
Altså, der er masser af muligheder for at afkræve forklaringer og få oplysninger frem, som jo skal gives under ministeransvar.
Derfor er det ikke bare sådan, at en regering kan sige hvad som helst til et folketingsmedlem, der beder om en forklaring.
Der er jo masser af muligheder for at gennemtvinge forklaringer, gennemtvinge åbenhed.
Vi har jo så også – det hører med til det samlede billede, synes jeg – en årvågen presse.
Og der er også, havde jeg nær sagt, tradition i Danmark for at have mindretalsregeringer.
Og der er jo ikke, tror jeg, et flertal i Folketinget, der vil se på, at en minister f.eks. misbruger sin magt eller skjuler ting og ikke vil medvirke til at få de ting undersøgt.
Og det er derfor, jeg egentlig mener, at der er en ganske god balance i dag, som jeg synes kan vælte til den forkerte side, hvis det er sådan, at to femtedele kan forlange en kommissionsundersøgelse, som er en ganske omfattende sag.
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Vi mangler en mindretalsbeskyttelse.
Det er sådan set det, der er hele essensen i den diskussion, der har været i dag.
Og som det fremgår af de forskellige forslag, vi har behandlet, mangler vi en mindretalsbeskyttelse.
Vi mangler det, at et flertal – uanset hvor smalt det flertal er, om det så bare er på et mandat – ikke kan nægte et stort mindretal at kunne få undersøgt en sag efter nogle ganske bestemte kriterier, det er jo ikke hvad som helst, man bare kan sige skal undersøges.
Derfor er det vigtigt, at vi er fælles om at formulere, hvad det er, der skal til, hvad der er vigtigt nok.
Vi skal have formuleret, hvad der er vigtigt nok til at få iværksat en undersøgelse.
Jeg synes, at det er positivt, at Det Konservative Folkeparti anerkender vigtigheden af, at der er mulighed for – det var de ord, hr. Lars Barfoed brugte – effektiv kontrol med den til enhver tid siddende regering.
Det kræver også, at et stort mindretal har mulighed for at gøre det.
Derfor appellerer jeg igen til De Konservative om at være åben for en dialog.
Lars Barfoed (KF), 2011-11-17:
Nu har vi hørt, at regeringen vil have en dialog – en bred dialog – om regeringsførelsen og kontrollen med regeringen.
Jeg har også understreget, at Det Konservative Folkeparti naturligvis altid gerne deltager i sådan en dialog.
Vi er sådan set
i Det Konservative Folkeparti optaget af, at man har et velfungerende demokrati.
Og til et velfungerende demokrati hører, at der er en effektiv kontrolmulighed med den til enhver tid siddende regering, og at der er visse former for mindretalsbeskyttelse.
Men jeg synes også, at man må møde op til en sådan dialog og drøftelse med nogle holdninger, og i hvert fald skal man ikke kritiseres for at have nogle holdninger.
Og i Det Konservative Folkeparti har vi den holdning, at det ikke er nogen god idé, at et mindretal på to femtedele skal kunne forlange, at der bliver gennemført en kommissionsdomstol og -undersøgelse.
Jeg mener også, at vi har et velfungerende demokrati, og jeg mener egentlig, at vi med de instrumenter, der er i Folketinget i dag, har givet den til enhver tid siddende opposition – og nu er Det Konservative Folkeparti jo altså i opposition – nogle fortsat rigtig gode instrumenter til at føre kontrol med regeringen.
Derfor vil jeg egentlig spørge: Hvad er det for nogle problemer og mangler, som Det Radikale Venstre ser i de nuværende instrumenter til at føre kontrol med regeringen?
For jeg synes sådan set, at de er velfungerende.
Marianne Jelved (RV), 2011-11-17:
Det har jeg jo stået her og vedkendt mig.
Jeg siger, at det går op for mig, at det her handler om nøjagtig det samme som det, vi lavede i 1999, hvor alle partier var medforslagsstillere, at vi med Udvalget for Forretningsordenens arbejde med forretningsordningen for Folketinget ikke bare arbejder for flertal, men for enighed.
Så skal jeg lige sige, at jeg er enig med hr. Kristian Jensen i, at det, partierne siger før et valg, er det, de vil kæmpe for efter valget.
Der står i regeringsgrundlaget, hvad vi vil kæmpe for efter valget, nemlig at skabe en dialog, der gør, at vi kan få enighed blandt Folketingets partier om, hvordan man skaber bedre muligheder for parlamentarisk kontrol med den til enhver tid siddende regering.
Det står vi ved, det arbejder vi for, vi indgår i den dialog, og det håber jeg også at Venstre vil gøre.
Kristian Jensen (V), 2011-11-17:
Jeg har en grundlæggende anderledes opfattelse af folkestyret.
Jeg har den opfattelse, at man skal love vælgerne, hvad man vil kæmpe for, og så skal man holde det.
Og når der er en sag, hvor man efterfølgende har et flertal – et flertal! – og så alligevel løber fra det, man har sagt, så har man et forklaringsproblem på alle politikeres vegne, for det vil komme til at ramme alle politikere, når partier gør det, som Det Radikale Venstre gør her, nemlig siger ét før valget og efterfølgende gør noget andet.
Jeg forstår ikke, at fru Marianne Jelved tager så let på, at man bryder et løfte, der er givet.
Jeg vil gerne spørge fru Marianne Jelved, hvornår før valget Det Radikale Venstre nogen sinde har sagt, at det var vigtigt for vedtagelsen af det her forslag, at der ikke bare var et flertal, men et bredt flertal.
Hvornår?
John Dyrby Paulsen (S), 2011-11-17:
Jeg tror, at alle tre partier, der deltog i de forhandlinger, har kæmpet for, at et afsnit om god regeringsførelse – rettelse: det er ikke noget, jeg tror, det er noget, jeg ved – er kommet ind i regeringsgrundlaget, modsat hvad hr. Kristian Jensens parti har gjort de sidste 10 år, for der har ikke været en stavelse om det.
Og det, der faktisk er nu,
er en række punkter, som vi mener er omfattet af god regeringsførelse.
Et af punkterne er jo, at vi indleder en bred og seriøs drøftelse med partierne i dette Folketing om bl.a. parlamentarisk kontrol med regeringen, herunder også mindretallets rettigheder i forbindelse med forskellige ting.
Jeg synes, det er helt relevant, at vi får den diskussion.
Vi har manglet den i de sidste 10 år.
Så vi tre partier, der nu er i regering, har været enige om, at det afsnit er kommet med ind i regeringsgrundlaget, og det er jeg faktisk meget glad for og meget stolt af.
Kristian Jensen (V), 2011-11-17:
Jeg synes, at hr. John Dyrby Paulsen stadig skylder en forklaring på, hvad det er, der er hånligt i hr. Poul Nødgaards meget saglige og gennemarbejdede ordførerindlæg fra 2006.
Men det, jeg egentlig gerne vil spørge om, er: Er det Socialdemokraterne, der er skurken?
Altså, justitsministeren var jo nødt til at sige flere gange, at han ikke kunne støtte forslaget, fordi det ikke stod i regeringsgrundlaget, og det er jo klart, at det er regeringens arbejdsgrundlag.
Nu står jeg så med Socialdemokraternes ordfører, og så vil jeg gerne spørge: Er det Socialdemokraterne, der har kæmpet for, at det her punkt kom ud af regeringsgrundlaget?
John Dyrby Paulsen (S), 2011-11-17:
Der var faktisk en god og rigtig pointe i det, hr. Kristian Jensen sagde, og jeg vil godt rose Venstre for undtagelsesvis at være principfast på det her område.
Den ros skal det heller ikke skorte på, så den er nu givet.
Og så må jeg sige, at jeg mener, at det er helt inden for de rammer, vi normalt drøfter det her.
I den ordførertale, som hr. Poul Nødgaard holdt i 2006 i forbindelse med det oprindelige lovforslag, blev der jo sagt meget klart fra Dansk Folkepartis side, at det her ikke var en principsag, at det alene tog udgangspunkt i én sag, nemlig Muhammedsagen dengang.
Og når jeg læser slutningen her, må jeg bare konstatere, også i forbindelse med den debat, der var, at jeg synes, man havde en hel del hån tilovers for de her lovforslag.
Og så vil jeg ikke pindehugge mere i det.
Så må jeg igen holde fast i, at det helt nye ved den her regering og det her regeringsgrundlag, også i forhold til de regeringsgrundlag, som Venstre har været arkitekten bag de sidste 10 år, jo er, at vi har god regeringsførelse med i det her.
Og en af de ting, vi kommer til at drøfte med hensyn til et mindretals parlamentariske kontrol med regeringen, bliver jo undersøgelseskommissioner.
Så det er ikke et spørgsmål om, at nu er det her fejet af bordet.
Tværtimod har vi åbent sagt, at vi vil diskutere mange emner i forbindelse med den parlamentariske kontrol med regeringen, og det mener vi.
Kristian Jensen (V), 2011-11-17:
Nu har ordføreren flere gange sagt, at DF tidligere har behandlet forslaget hånligt.
Jeg står her med Dansk Folkepartis ordførertale fra 2006, og jeg vil godt vide, hvad det er, hr. John Dyrby Paulsen mener at der er hånligt i Dansk Folkepartis besvarelse af ordføreren.
Så har jeg sådan set den samme kommentar, som hr. Kristian Thulesen Dahl også var lidt inde på.
Hr. John Dyrby Paulsen brugte meget tid på at rose Enhedslisten for at holde fast i deres politik fra tidligere.
Jeg lagde så mærke til, at Venstre ikke blev rost, selv om vi også holder fast i vores politik fra tidligere, men altså, Enhedslisten blev så rost for det, hvorimod Dansk Folkeparti blev hånet for at skifte holdning.
Jeg vil gerne spørge hr. John Dyrby Paulsen, om ikke også Socialdemokraterne har skiftet holdning i spørgsmålet.
Mener hr. John Dyrby Paulsen dermed også, at Socialdemokratiet skal rises på samme måde og kritiseres på samme måde, som hr. John Dyrby Paulsen lige kritiserede Dansk Folkeparti?
John Dyrby Paulsen (S), 2011-11-17:
Nu skal jeg sige hr. Kristian Thulesen Dahl en ting.
Det er også vigtigt med fordelingen af udvalgsformandsposter, og det er jo ikke et spørgsmål om en næstformandspost eller ej.
Der er jo nogle partier fra den nuværende opposition, der har lagt meget stor vægt på det her.
Grunden til, at det er så vigtigt, er, at vi ikke havde behøvet at gøre det.
Vi kunne gøre nøjagtig det samme, som VKO-flertallet gjorde i 10 år.
Vi kunne have raget alt det til os, vi overhovedet kunne komme i nærheden af, men det gjorde vi ikke, fordi vi ikke mener, at det er et rigtigt princip.
Så der havde vi muligheden for at lave det om, og det har vi nu gjort.
Aftalen er også, at så bliver der lavet en aftale, som gælder ud over næste folketingsvalg på det her område.
Det er jeg meget glad for, det er det, vi skal frem til.
Så vil jeg bare fastholde, at hvis der er nogen, der har reageret underligt i den her situation, så er det da Dansk Folkeparti.
Man har haft mulighed for at lave om på det her i over 10 år, man har ikke så meget som bare taget ét skridt til at gøre det, nærmest tværtimod har man været hånlig over for det her forslag.
Jeg siger ikke, at det her ikke bliver en del af de drøftelser, vi skal i gang med.
Derfor inviterer vi alle Folketingets partier til seriøse drøftelser om, hvordan den mindretalsbeskyttelse skal være – ikke bare på det her område, men også på alle mulige andre områder.
Men igen, bare for at gøre det helt færdigt: Jeg betragter hr. Kristian Thulesen Dahls indlæg her som en fremstrakt hånd om, at Dansk Folkeparti gerne går aktivt ind i den her drøftelse, og det vil jeg gerne kvittere for.
Per Clausen (EL), 2011-11-17:
Nu kan man jo bruge meget tid på at diskutere, hvad der står i regeringsgrundlaget, og hvorfor det ikke står der.
Som jeg tidligere har sagt, er det vigtige jo ikke, hvad der står i regeringsgrundlaget, men hvad der kan være flertal for her i Folketingssalen, så det vil jeg holde mig til.
Og jeg skal sige til hr. John Dyrby Paulsen, at Enhedslisten gerne går ind i et grundigt arbejde om, hvordan vi får gode arbejdsformer i Folketinget.
Det er knap så frugtbart, men hvis det i realiteten er sådan, at det er hr. Kristian Jensen, der bestemmer, så kan jeg jo lige så godt gøre det.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-17:
Det er jo fuldstændig omkostningsfrit at tale om, hvem der er næstformand i et eller andet udvalg herinde i Folketinget, i forhold til en diskussion om, hvorvidt et stort mindretal skal kunne iværksætte en undersøgelseskommission af en ministers gøren og laden.
Sagen er jo, at når jeg spørger til undersøgelseskommissionsinstrumentet, altså det her instrument, hvor et stort mindretal skal kunne afkræve, at man får undersøgt en sag over for en minister, så taler hr. John Dyrby Paulsen hele tiden om Dansk Folkeparti.
Hvis det er en holdning, man har, at det er den måde, parlamentarisme bør fungere på, at det er den måde, man kan stille ministrene til ansvar på, og at det er en regel, der bør gælde, så mener man det vel, uanset om et andet parti måtte mene det, og man mener det vel, uanset hvad andre partier måtte gøre om 10, 15 eller 20 år, altså, om nogen vil lave noget om, så er det vel den holdning, man har?
Derfor spørger jeg bare hr. John Dyrby Paulsen: Hvad er det, der gør, at man kan have noget, man kalder et princip, noget, man mener er vigtigt for vores folkestyre, en vigtig måde, tingene fungerer på, for at man hele tiden kan kigge en minister over skulderen, men det kun gælder lige på nogle betingelser, bl.a. at f.eks. Venstre stemmer for?
Tak, formand.
Hr. John Dyrby Paulsen siger henvendt til Enhedslisten, at man skal have ros for, at man mener det samme, uanset om det kommer en selv til gavn eller ej.
Så fik jeg bare den tanke: Hvorfor gælder det så ikke hr. John Dyrby Paulsen selv?
Altså, hvorfor siger hr. John Dyrby Paulsen egentlig ikke til sig selv: Jeg vil have ros, fordi jeg vil mene det samme, uanset om det kommer mig til gavn eller ej?
Det er da en utrolig mærkelig dobbeltmoral.
Hvorfor er det så, at det kun gælder under nogle betingelser?
Det gælder kun, hvis Venstre ikke får vredet armen om på nogen og får lavet det om efter et kommende valg.
Hvis det er, fordi man mener, det er den rigtige måde at have parlamentarisme på, at et stort mindretal kan iværksætte en undersøgelse, jamen så er det vel det, man mener?
Hvorfor mener man det under nogle betingelser?
Hvorfor skal det betinges af, at Venstre siger ja til det?
Hvorfor skal det betinges af, at det også gælder efter næste valg?
Hvorfor skal det ikke bare være sådan, at straks man kan gennemføre det, så gennemfører man det, fordi man mener, det er rigtigt?
Kristian Jensen (V), 2011-11-17:
Jamen det er jo lige præcis som en rigtig Miss Marple-krimi.
Vi har altså en forbrydelse – man forbryder sig mod sit eget løfte; og vi har et persongalleri – Socialdemokraterne, Det Radikale Venstre og SF.
Og efterhånden som brik på brik bliver vendt, kommer vi tættere og tættere på at kunne finde ud af, hvem der er den skyldige i, at de tre partier og deres nærmest uskyldige folketingsgrupper og helt nyvalgte medlemmer nu bliver tvunget til at bryde noget, de egentlig troede de var blevet valgt til at gennemføre.
Der er jo, som hr. Kristian Thulesen Dahl så også her antyder, ingen tvivl om, at jalousi ofte er grunden til forbrydelser, og det kan jo godt være en form for jalousi fra SF over, at man ikke har været med i det oprindelige forslag, at man ikke var en del af partierne bag principperne, der har gjort, at man har ment, at så skulle de andre knageme – jeg ved ikke, om knageme er et parlamentarisk udtryk – heller ikke have lov til at gennemføre forslaget.
Men det skal vi forsøge at opklare, og jeg vil gerne til sidst i debatten vende tilbage med mit bud på, hvem der er den skyldige i denne Miss Marple-agtige krimi.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-17:
Jeg tror meget vel, det kan være, som hr. Kristian Jensen beskriver.
Men med hensyn til Miss Marple-mysteriet kunne man selvfølgelig også stille sig det spørgsmål, hvem det var, der i virkeligheden ude på Crown Plaza fik gennemført, at det her, som alle som udgangspunkt var enige om og havde ført valgkamp på, ikke skulle være med i regeringsgrundlaget alligevel.
Altså, de ni principper for god regeringsførelse, vi nu taler om, var jo principper, som blev markedsført som SR-principper.
Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre sagde, at det var ni principper, de ville gennemføre, hvis de havde magten.
Og hvad er der sket?
Ja, vi har jo ikke en SR-regering, vi har en S-R-SF-regering, så hvis man skulle tolke ud fra det her, ville det jo være SF, der i givet fald ikke stod bag, at det her var de bærende principper for god regeringsførelse, og at det i virkeligheden er SF, der har sagt nej til, at det kommer med i et regeringsgrundlag.
Det kan vi selvfølgelig udforske, når SF's ordfører kommer på talerstolen.
Holger K. Nielsen (SF), 2011-11-17:
Jeg hørte ikke den store forskel, så skal vi ikke sige, at det ligger et sted midtimellem.
Jamen hør her, det er jo en bogholderdiskussion ud over alle grænser, vi har her, ikke?
Der er jo tale om, at vi her i Folketinget har en tradition for, at vi diskuterer de her ting i fællesskab.
Som jeg sagde før, er der, når man ændrer forretningsordenen, når man diskuterer løn- og pensionsforhold, tale om en bred enighed – et bredt flertal eller forhåbentlig en enighed.
Hvis der er en enkelt lille Venstremand, der ikke vil stemme for, skal det da ikke være det, som blokerer for det, vel?
Hold nu op med det der.
Lad os fortsætte den tradition, der er for, at Folketingets partier sætter sig sammen og diskuterer de her ting og finder nogle fælles løsninger, som kan være til glæde for os alle sammen, i stedet for at have den her bogholderdebat om, om det skal være et bredt flertal eller enighed, og jeg ved ikke hvad.
Tag dog den handske op, vil jeg sige til hr. Kristian Jensen.
Tag dog handsken op.
Vær dog en smule konstruktiv i stedet for at komme med de der sure bemærkninger.
Sagen er den, at regeringen jo simpelt hen har givet et tilbud om, at vi får den her diskussion.
Jeg ved godt, hvad det vil sige at være i opposition, det har jeg været i mange år, og derfor burde man jo være glad for, at man får den her mulighed, i stedet for at komme med de her sure bemærkninger.
Kristian Jensen (V), 2011-11-17:
Jeg er helt enig i, at det jo var fremhævet ganske markant under de ni principper, som det blev lovet, at en kommende regering ville basere sig på.
At man så efterhånden ikke længere er overrasket over, at regeringen løber fra sine løfter, er jo bare en konsekvens af den løftebrudspolitik, der er blevet ført efterfølgende.
Jeg har som forberedelse til debatten her i dag siddet og genlæst det oprindelige lovforslag for at se, hvorledes man fremsatte et lovforslag, der er magen til det, der er her.
Næh, dengang handlede det om, at bare man kunne få det vedtaget, så skulle det selvfølgelig implementeres.
Jeg tror, at kernen i det var, at dengang havde vi en borgerlig regering.
Nu har vi en socialdemokratisk regering, som Socialdemokratiet så med al vold og magt og krumspring forsøger at beskytte mod at blive kigget ekstra godt i kortene.