Bjarne Corydon (S), 2011-11-10:
Mange tak.
Tak til formanden og tak til Folketinget for en lang og, synes jeg, ganske forudsigelig debat om finansloven for 2012.
Valgresultatet den 15. september dikterede arbejdsbetingelserne for de næste 4 år i dansk politik.
De sagde nej til den kurs, der var lagt, og nej til det gamle VKO-flertals arbejdsform.
Danmark fik et nyt flertal og en ny regering.
De fornemmede korrekt, at det var forkert at afblæse krisen og utilstrækkeligt at gennemføre de forslag, der var fremlagt fra den tidligere regerings side.
Men valgresultatet var sammensat.
På den ene side ønskede vælgerne fornyelse, og på den anden side var flertallet for den tidligere regerings tilbagetræknings- og dagpengereform intakt.
Finanslovforslaget fra den nye regering afspejler meget præcist valgresultatet.
Det er en ny ansvarlig kurs, der afspejler, at de nemme løsningers tid er forbi.
Det er en ny kurs med fokus på realisme og på prioritering, på ansvar og handling, som vi har valgt at kalde forslaget.
Lad mig tage det første først.
Vores finanslovforslag og det kasseeftersyn, der fulgte med, giver grundlag for en mere realistisk debat om dansk økonomi.
Næste års underskud bliver desværre større, langt større, end vi hørte i valgkampen og før valgkampen, og på afgørende punkter haltede det også med finansieringen, f.eks. var der ikke frie midler i DSB til finansiering af nye initiativer, tværtimod.
Samtidig står det desværre klart, at krisen ikke er forbi.
De signaler, der før valgkampen og under valgkampen blev sendt af den tidligere regering, om, at Danmark var på vej ind i et selvbærende opsving,
havde ikke hold i virkeligheden.
Et enkelt kvartals positiv vækst var ikke et nyt opsving.
Det var ikke et punktum for krisen, og det var ikke udtryk for, at den tidligere regerings politik havde virket.
Vi siger det, som det er: Danmark står i en svær situation, krisen forsvinder ikke af sig selv, men vi kan selv gøre noget.
Det har ført til, at vi har foreslået en kickstart af dansk økonomi for at sætte gang i vækst og beskæftigelse.
Jeg siger ikke og har ikke på noget tidspunkt sagt, at vores kickstart løser alle problemer med svag vækst og arbejdsløshed i Danmark, tværtimod, men den skubber i den rigtige retning, og det sker på et tidspunkt, hvor det er bydende nødvendigt.
Den første iagttagelse, jeg vil gøre mig om dagens debat, er så, at jeg grundlæggende synes, at det er en smule vanskeligt at få helt hold på oppositionens syn på det problemkompleks.
Altså, hvad er oppositionens holdning egentlig til konjunktursituationen, til krisens udvikling og til en kickstart?
Jeg har lyttet mig til, at man nu igen finder, at krisen fortsætter, at den er alvorlig, og at den også er mere alvorlig, end man ville stå ved under valgkampen.
Selv om man har et meget negativt syn på regeringen og på regeringens forslag, så lytter jeg mig egentlig ikke til, at oppositionen ligefrem påstår, at det skulle være min eller regeringens skyld – eller i hvert fald ikke alene min skyld – at vi står i den situation.
Man er altså nået frem til, at krisen er dybere og værre, end man for blot få måneder siden gjorde gældende.
På det punkt har man bøjet sig for den korrekte analyse fra mit parti om krisens karakter under valgkampen.
Men man er så samtidig nået frem til, at det pludselig er blevet mindre nødvendigt at gøre noget for at nedbringe arbejdsløsheden.
Ja, faktisk antyder man i visse sammenhænge, at det nærmest ville være en ulempe, og at det ville være bedre at vente og se og lade arbejdsløsheden stige i nogle år uden at gøre noget.
Jeg sidder tilbage – i det her tilfælde står tilbage – med en stille undren og en lille snigende fornemmelse af, at synspunktet er udtryk for en helt generelt negativ holdning og en parlamentarisk strategi, der handler om at skrue mest muligt op for kritikken og mest muligt ned for egne bud på problemerne.
Og jeg tilføjer bare tilsvarende stille, at den opfattelse ikke gør sig gældende blandt økonomerne i Berlingske Tidendes økonompanel, som for et klart flertals vedkommende forleden vurderede, at regeringens finanslovforslag giver et positivt bidrag til at løse Danmarks økonomiske problemer og til at skubbe den økonomiske udvikling i den rigtige retning.
Min næste iagttagelse fra debatten handler om spørgsmålet om nye indtægter til statskassen.
Det har tiltrukket sig stor interesse igennem debatten i dag, igennem valgkampen og igennem hele perioden før valgkampen.
Oppositionen er imod at sikre statskassen nye indtægter.
Man står fast på et skattestop, som jeg personligt har svært ved præcist at forstå sammenhængen i.
Skattestoppet har jo ikke stillet hindringer i vejen for, at man hævede skatterne i forbindelse med genopretningspakken.
Skattestoppet har ikke stillet hindringer i vejen for, at man har gennemført en skattereform med stigende sundhedsafgifter og lastbilafgifter.
Skattestoppet har ikke stillet sig i vejen for, at man forringede rentefradraget, og skattestoppet har heller ikke stillet sig hindrende i vejen for, at den tidligere regering meget fornuftigt efter min opfattelse har foreslået en forsyningssikkerhedsafgift i forsøget på at løse klimaproblemerne og sikre Danmark forsyningssikkerhed med grøn energi.
Derfor er min konklusion på hele debatten om skat og skatteindtægter desværre ligesom på hele debatten om kickstart, at oppositionens strategi mest af alt handler om negativ kritik og mindre om løsninger.
Efter min opfattelse er realiteten om skattedebatten meget enkel: Efter et årti med ufinansierede skattelettelser er det tid til prioritering.
Det er tid til at erkende, at hvis vi skal tage nye initiativer i Danmark, skal de betales krone til krone.
Der har regeringen lagt et afbalanceret forslag frem.
Vi henter 5 mia. kr. i nye skatter og afgifter, som det er blevet debatteret intenst i dag.
Vi sammensætter forslagene på en måde, som sikrer, at alle bidrager, og at vi samtidig gavner sundhed og miljø.
Det giver råd til nye initiativer, nye skridt i den retning, regeringen finder nyttig og nødvendig.
Det gør sig gældende på en lang række punkter: Jeg kan nævne forskning, uddannelse, kræftvaccine, praktikpladser og meget mere.
Det sikrer også finansiering af en række initiativer, der sigter målrettet på bedre vilkår for de mennesker i Danmark, der har mindst og har det sværest.
Det gælder en afskaffelse af fattigdomsydelserne.
Det gælder et bedre liv for de børn, der nu opholder sig alt for længe i asylcentrene uden mulighed for at rejse tilbage til deres hjemland.
Det gælder adgang til, at alle ufrivilligt barnløse – også dem med små indkomster – kan få fertilitetsbehandling.
Og jeg forstår, at oppositionspartierne er imod den udvikling.
Det er en ærlig sag.
Jeg konstaterer bare for mit vedkommende, at det så er en klar skillelinje i dansk politik.
Og set fra vores synspunkt er det et længe tiltrængt opgør med en skæv udvikling, der har varet i 10 år.
Afslutningsvis vil jeg bare bruge nogle få ord på de parlamentariske traditioner, der er eller har været blandt mange af Folketingets partier, når det gælder spørgsmålet om at stemme for finansloven.
Jeg minder igen bare stille og roligt om, at mit parti igennem 10 år i opposition – gennem 10 år, hvor alle finanslovaftaler blev indgået mellem regeringspartierne og Dansk Folkeparti – konsekvent har stemt for finansloven, også selv om vi var dybt uenige i mange af de beslutninger, der blev truffet.
Så jeg glæder mig på den ene side over, at vi har iværksat en række forhandlingsforløb decentralt, for det er mit indtryk, at der drøftes konstruktive løsninger om forskning, om politiet, om kulturen, om satspuljen og en række andre spørgsmål.
Men jeg må samtidig på den anden side gøre det helt klart, at når det gælder den samlede finanslovaftale, lover det ikke godt for udsigterne til en bred aftale, at man lige fra begyndelsen lægger afstand til almindelige traditioner om ansvarlighed og samarbejde.
Det vidner heller ikke om den store kompromisvilje, når vi i dag gennem hele dagens debat har hørt oppositionen bruge alle kræfter på at fremstille regeringens bærende initiativer, ikke bare når det gælder indtægter, men også når det gælder udgifter, på en negativ måde.
For regeringen er det en meget klar prioritet, at vi faktisk reelt sikrer nye indtægter til statskassen og dermed reel mulighed for at tage nye initiativer.
Jeg har ikke lyttet mig frem til den store kompromisvilje hos den borgerlige opposition på det punkt.
Jeg har derimod lyttet mig frem til det synspunkt, at man helt grundlæggende forhandler med det mål at forhindre den nye regering i at føre en ny politik og i stedet for sigter på at gennemføre det gamle finanslovforslag i så uændret en form som muligt.
Derimod har jeg noteret mig, at Enhedslisten signalerer en reel interesse for at udnytte mulighederne inden for de ansvarlige rammer, regeringen har lagt frem.
Jeg tror, at hr. Kristian Thulesen Dahl kaldte hr. Frank Aaens indlæg for stilfærdigt.
Nu er en stilfærdig karakter efter min opfattelse ikke nogen dårlig egenskab.
Personligt synes jeg, man mere rammende kan kalde hr. Frank Aaens indstilling for konstruktiv.
Det glæder jeg mig over.
Det er en konstatering, jeg tager med mig i det kommende forløb hen imod en aftale om finansloven for 2012.
Det er mit mål med forhandlingerne.
Det tror jeg der er gode chancer for at nå i løbet af den kommende tid.