Tom Behnke (KF), 2010-01-28:
Jeg vil gerne starte med sige tak til Kriminalforsorgen, jeg vil gerne sige tak til alle fængselsbetjente og ansatte i Kriminalforsorgen, som jo hver eneste dag året rundt løser en utrolig vigtig samfundsmæssig opgave.
Lad mig også benytte lejligheden til at nævne klimatopmødet, hvor Kriminalforsorgen jo også ydede en rigtig flot indsats, som jeg synes fortjener et skulderklap.
Når der kommer nogle spidsbelastninger, er man faktisk i stand til at agere, man er i stand til at løse opgaven her og nu.
Man har altså den fleksibilitet i sig, der gør, at man er i stand til at løse opgaven – også når der pludselig sker uventede ting.
Vi har jo lavet en flerårsaftale for Kriminalforsorgen i samarbejde med Kriminalforsorgen, og langt hovedparten af Folketingets partier var jo enige i den flerårsaftale.
Det var ikke alle, der stemte for den, fordi der også var noget med, at den skulle finansieres, og der var der så nogle i oppositionen, der sprang fra og ikke ville være med til at finansiere den, men selve aftalen var der jo bred enighed om faktisk indeholdt nogle gode tiltag.
Hvad var det, flerårsaftalen gik ud på?
Det var, at man bevilgede og tilførte yderligere penge for at styrke og forbedre Kriminalforsorgen – for at styrke og forbedre fængslerne og institutionerne.
Det var både bedre sikkerhed, det var en antiradikaliseringssstrategiindsats, det var uddannelse både af de indsatte og af de ansatte, det var bygningsforbedringer, det var forbedringer af arbejdsmiljø og arbejdsklima – så der blev tilført flere penge.
Men i samme flerårsaftale stillede man også det naturlige krav, at også Kriminalforsorgen ligesom alle andre naturligvis skal sørge for at effektivisere og rationalisere.
Man skal løbende og hele tiden kigge på sig selv og spørge: Kan vi gøre det her bedre, kan vi gøre det billigere, kan vi gøre det på en anden måde, hvor det er mere effektivt, mere rationelt?
Det skal alle gøre til evig tid.
Hvis ikke man havde det krav, ville alting jo bare få lov til at blomstre og konstant vokse ud af rammen, også selv om der måske var tale om ting, som sagtens kunne gøres på en bedre og mere effektiv måde.
Og ved effektiviseringer frigør man jo også midler til at lave andre ting.
Men det er også rigtigt, at Kriminalforsorgen er under pres, det er der ingen tvivl om.
Den bandekonflikt, som vi formentlig, forhåbentlig er ved at se bagkanten af – ved det, at flere og flere af dem sidder inde og afsoner, og så kan de ikke lige rende rundt og lave kriminalitet i den tid i hvert fald – har lagt et yderligere pres på Kriminalforsorgen, det er der ingen tvivl om.
Derfor er der også behov for en hjælpende hånd, og det er også derfor, regeringen handler, når man kan se, at her er der et behov.
Man har handlet, man har tilført nye ting: Der er lavet aftale om, at 30 af de åbne pladser nu bliver omdannet til 30 lukkede, fordi der er et øget behov for lukkede fængselspladser.
Man udvider fodlænkeordningen, således at man udvider grænsen – som den er i dag, er det kun ved domme på op til 3 måneder, den dømte under særlige omstændigheder kan få lov til at afsone i fodlænke – til 5 måneder.
Det synes jeg personligt er et utrolig godt tiltag, hvis man, og det gør man jo, vel og mærke holder fast i, at det kun gælder de kriminelle, som kan blive godkendt til en fodlænkeordning.
Og der er jo særlig skrappe kriterier og krav til det.
Man må f.eks. ikke være personfarlig, man må ikke være farlig for sine omgivelser osv. – da kan man selvfølgelig ikke få lov til at afsone i fodlænke.
Men altså, for dem, hvor man kan sige, at straffen er, at de har fået en dom til frihedsberøvelse, kan den frihedsberøvelse lige så godt ske derhjemme i Rønnebærhaven nr. 38, eller hvor man nu bor, som ved at sidde i et fængsel.
Det er jo stadig væk kun de korte straffe, vi taler om.
Det frigør så 60 pladser i Kriminalforsorgen, og det er jo igen sådan noget, der gør, at der bliver skabt mulighed for lidt luft og lidt fleksibilitet.
Så bliver der også brugt penge på en øget sikkerhed, fordi der jo er kommet en tendens til, at der er nogle, der synes, at de sådan lige skal trænge ind i Kriminalforsorgens institutioner.
Det er, som om de slet ikke har tålmodighed til at vente, til de bliver dømt for et eller andet kriminelt; de trænger simpelt hen ind, ikke fordi de vil ind og sidde derinde, men fordi de vil ind og lave kriminalitet – altså, de vil ind og overfalde nogle af dem, der sidder derinde i forvejen.
Så får de jo en straf, og så kan de få lov at komme ind og sidde – ikke lige i den institution, men så i en anden.
Det er bare en mærkelig tendens, som er opstået, men den må vi da reagere på og forholde os til, og vi må sige: Jamen så er det ikke nok, at vi har nogle institutioner i Kriminalforsorgen, som man ikke kan komme ud af, vi skal også sørge for, at man ikke kan komme ind i dem – medmindre man vel at mærke er blevet inviteret indenfor.
Det sidste, som jeg synes er utrolig godt også i forhold til det forslag til vedtagelse, der ligger, er så, at der nu kommer en analyse af det fremtidige behov.
I stedet for, at man reagerer på en avisoverskrift, i stedet for, at det er lidt sniksnak, man reagerer på, og som får en til at slå ud med armene og give indtryk af, at man nu lige har løsningen på alle problemer, kommer der nu en analyse, og det betyder, at vi så har et seriøst grundlag at arbejde videre på, og det ser vi frem til.