runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
Nu siger forslaget eller jeg jo ikke noget om, at der ikke foregår tværfagligt arbejde i Danmark, eller at der ikke er taget masser af gode initiativer.
Det, forslaget går ud på, og det, som et enigt Nordisk Råd har anbefalet, er bare, at man går skridtet videre - som man altså har gjort i Island, Norge og Sverige - og sikrer, at alle børn i Norden, og altså også i Danmark, har muligheden for at kunne være sikre på, at de, hvis der er mistanke om, at de har været udsat for et overgreb, med det samme kommer hen i børnevenlige omgivelser, hvor alle de forskellige ting, de skal igennem, kan ske med det samme.
Det har man altså erfaringer med fungerer rigtig godt.
Det er noget lignende, man har lavet, både i det tværfaglige team på Rigshospitalet og andre steder, men der mangler et par af elementerne, og det er ikke alle børn i Danmark, der kan være sikre på, at det er sådan et sted, de kommer hen.
Derfor har jeg fremsat forslaget, og derfor håber jeg sådan set, at ministeren vil tage det med i det videre arbejde og faktisk vil være mere positiv end det, der lå i ministerens første tale.
Karen Ellemann (V), 2009-05-04:
Det var ganske tydeligt i min tale og i min besvarelse, at jeg vil være imødekommende over for de forslag og initiativer, der ligger her i forslaget, for der er ikke nogen tvivl om, at vi gerne vil arbejde for at styrke indsatsen over for børn, som har været udsat for overgreb, og vi vil også gerne fokusere yderligere på, hvordan vi kan styrke samarbejdet mellem netop de sociale myndigheder, politi og sundhedsvæsen.
Jeg synes også, det er væsentligt at få med her, at når man nu ser på, hvordan de øvrige nordiske lande organiserer sig, vil man se, at det står klart, at den her børnehusmodel, som er i forslaget her, udfolder sig på vidt forskellig vis; f.eks. er børnehuset på Island organiseret under socialministeriet, i Sverige er det organiseret under justitsministeriet, i Norge under sundhedsministeriet, familieministeriet og justitsministeriet.
Så det varierer betydeligt, ligesom antallet af børnehuse i hvert enkelt land varierer.
Men selvfølgelig ser vi på de andre nordiske landes erfaringer på det her område, og vi vil også gerne se på, hvilken betydning de forskellige organisationsformer rent faktisk har for indsatsen.
Lene Hansen (S), 2009-05-04:
Jeg misforstod da vist ministeren, for jeg synes, at det var en blank afvisning i den første del af svaret, og nu kan jeg forstå, at ministeren faktisk er meget positiv over for intentionen i forslaget.
Og det glæder mig da virkelig meget.
Allerede i 2003 fik regeringen en anbefaling fra SISO, som netop siger, at man anbefaler, at der skal oprettes 3-5 specialiserede team på hospitaler i landet i stil med det, der ligger i det her forslag.
Det er da fint, at regeringen tager alle mulige forskellige systeminitiativer, og så synes jeg egentlig også, at man skal lytte lidt til de anbefalinger, som de systemer så giver.
Karen Ellemann (V), 2009-05-04:
Jamen som jeg klart udtalte i den første del af talen, er der ingen tvivl om, at ideerne og tankerne i forslaget synes jeg er sympatiske, og at vi tager dem med i det videre arbejde.
Det må simpelthen afhænge af en vurdering af, hvad der også vil passe bedst til danske forhold.
Naturligvis er ideerne og tankerne sympatiske, og vi vil gerne tage det med i det videre arbejde, men forslaget som sådan afviser vi.
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
For mig er det fint, hvis Venstre under udvalgsarbejdet vil være med til, at vi laver nogle formuleringer om, hvad det er, man forestiller sig.
Jeg tror bare, det er afgørende at huske på, at noget af det, der er det specielle ved at have et børnehus, er, at det ikke er en politistation, at det ikke er et hospital, barnet kom hen på, men det er en børnevenlig villa eller noget lignende, hvor der er rart og hyggeligt, når de kommer ind, og hvor der er børneomgivelser.
Selv om man kan indrette en politistation eller et hospital nok så børnevenligt indvendigt, er det altså ikke det samme for et barn at komme i de her store bygninger, der udstråler noget helt andet end et særligt hus, der er indrettet så børnevenligt som muligt.
Karen Ellemann (V), 2009-05-04:
Jeg vælger her at tage fat i den første del af spørgsmålet, for jeg kan ikke forstå, at det falder spørgeren så svært at høre, hvad jeg rent faktisk siger.
Jeg afviser et forslag om, at vi på nuværende tidspunkt skal etablere et børnehus i hver en region, men jeg afviser ikke ideerne og tankerne i sådan et forslag.
Inger Støjberg (V), 2009-05-04:
Jamen det er jo netop ikke på den måde, det skal opgøres.
Det, der er det vigtige i det her, er jo, at det altid er ud fra et konkret skøn.
Og det er jo det, der sker i kommunerne.
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
Det ville være fuldstændig vanvittigt, hvis man ikke tænkte noget nyt ind i forhold til alt det, der var i gang.
Det tror jeg ikke nogen her kunne forestille sig at man ikke skulle gøre.
Jeg skal bare være sikker på, at jeg forstår Venstres ordfører.
Venstres synes sådan set, at det er et godt forslag - man har jo også selv stemt for det i Nordisk Råd - men man mener, at det skal sendes videre til justitsministeren og indgå i det arbejde, der i øjeblikket foregår med en national strategi.
Er det rigtigt forstået?
Ellen Trane Nørby (V), 2009-05-04:
Som jeg sagde i min ordførertale, synes vi fra Venstres side, at der er mange gode tanker og mange gode erfaringer med børnehuse, også i nogle af de andre skandinaviske lande.
Det er klart, at de erfaringer jo skal tænkes ind i et fremtidigt arbejde.
Men jeg tror ikke, at man på nuværende tidspunkt skal lægge sig fast på, om der så skal være et børnehus i hver region, eller om der er nogle regioner, hvor der er faste ressourceaktører, hvilket vi jo ved at Rigshospitalet allerede er i hovedstadsområdet, ligesom Skejby er, når vi taler Århusområdet, og der er også nogle politistationer i landet, som har opbygget særlige afhøringsrum, som er beregnet til børn.
Så man skal ikke på nuværende tidspunkt lægge sig fast på, om det er x antal børnehuse, eller om børnehuse i en mere bred forstand skal tænkes ind i det arbejde, der nu er blevet sat i gang.
Lene Hansen (S), 2009-05-04:
På den ene side afviser man forslaget og de intentioner, der ligger deri, og på den anden side vil man gerne tage det med i det videre arbejde.
Det er lidt svært at få hold på, hvad det her så vil munde ud i.
SISO anbefaler allerede i 2003, at man opretter 3-5 centre for indsatsen for de her børn, og man må jo sige, at der altså også foregår overgreb - desværre - i resten af landet.
Det er ikke kun i København, hvor man jo har et glimrende tilbud på Rigshospitalet.
Det heller ikke kun i Århus, hvor man har et glimrende tilbud på Skejby.
Det forekommer desværre ud over landet.
Skal de ramte børn, skal ofrene for de her forbrydelser så rejse igennem landsdelene for at få det korrekte tilbud, det mest børnevenlige tilbud?
Nej, de skal naturligvis rejse så kort som muligt.
Et barn fra Skagen skal vel ikke nødvendigvis rejse til Århus.
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-05-04:
Det her beslutningsforslag går ud på, at man vil have, at der fastsættes et fast rådighedsbeløb, som skal bruges, når der ansøges om hjælp i særlige tilfælde efter lov om aktiv socialpolitik og ved ansøgning om personlige tillæg efter pensionslovgivningen.
Rådighedsbeløbet skal svare til det rådighedsbeløb, man får, når man får gældssanering.
I dag er det sådan, at det er ud fra en individuel vurdering, kommunen vurderer, om den vil give særlig hjælp, hvilket vi i Dansk Folkeparti synes er godt.
Det, der foreslås i det her beslutningsforslag, går lidt den anden vej, da det betyder, at man går væk fra den individuelle vurdering, da man vil have, at alle, der har mindre end et vist beløb til rådighed, skal have ret til disse ydelser.
Den løsning er vi i Dansk Folkeparti ikke tilhængere af.
Problemet ved at bruge princippet om rådighedsbeløbet er, at der er stor forskel på f.eks. starthjælp, kontanthjælp og folkepension.
Starthjælp og kontanthjælp er jo midlertidige ydelser, hvor målet er, at modtageren hurtigst muligt skal komme i arbejde, mens pensionen er en varig ydelse.
Sættes rådighedsbeløbet til en kontanthjælpsmodtager uden børn til 5.200 kr., efter at udgifter til bolig, el, vand og varme er betalt, vil det betyde, at man gør det mindre attraktivt at tage et arbejde.
Forskellen i forhold til reglerne om gældssanering er også, at personens økonomiske situation skal være afklaret, hvilket den naturligvis ikke er for en person på kontanthjælp, da det jo er en kortvarig ydelse.
En yderligere ulempe er, at anvendelsen af et rådighedsbeløb vil medføre, at der bliver defineret en slags fattigdomsgrænse.
Andre grupper af modtagere af overførselsindkomster kan også henvise til fattigdomsgrænsen, og der kan således opstå et pres for at udvide rådighedsbeløbet til andre grupper, hvilket ikke er helt hensigtsmæssigt.
Hvad angår finansiering af det her forslag, vil jeg også lige give det nogle kommentarer, da man kommer ret let om ved det.
Man skriver, at det skal forhandles med kommunerne, og at forslagsstillerne i den forbindelse har en række forslag til, hvor pengene skal komme fra.
Altså, man har en række forslag, men man har så bare lige glemt at nævne bare et af de forslag til, hvordan man finansierer det.
Det kunne egentlig være rart for os andre at vide, hvad det her ville koste, og hvordan man egentlig vil finde de her penge.
Og jeg kan sige, at både finansieringsgrundlaget og også de andre grunde, jeg har nævnt her i min tale, gør, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte det her forslag.
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
Jeg forstår ikke helt det her med, at det ikke vil være målrettet til dem, der har de største behov.
Hvis man ikke har råd til at få lavet sine tænder og derfor ikke rigtig kan spise sin mad og ikke rigtig gå ud mellem andre mennesker, eller hvis man ikke har råd til at købe vinterstøvler til sine børn, når det bliver koldt, eller ikke har råd til at købe et nyt køleskab, når det gamle bryder sammen, mener Venstres ordfører så ikke, at man har brug for hjælp?
Det skal socialforvaltningen tage stilling til.
Den anden er så, om man har råd til selv at betale.
Der kan jeg forstå, at hr. Erling Bonnesen mener, at det er helt fint, hvis kommunen siger, at man skal kunne klare sig for 1.200 kr. om måneden til mad til en voksen.
Erling Bonnesen (V), 2009-05-04:
Som jeg også var inde på i min ordførertale, tror jeg, at man skal være glad for, at man bor i Danmark, hvis man har sociale problemer.
For det viser sig jo, at man så i forskellige situationer netop får stillet forskellige økonomiske midler til rådighed, så man har en mulighed for at prioritere sit privatbudget.
Og lige præcis fordi situationerne er forskellige, kræver de jo også forskellige løsninger.
Det synes at være rimelig logisk.
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
Nu er det jo regeringen selv, der har indført satserne for mennesker, der har gæld.
Der har man sagt: Vi skal sikre, at vi ikke plukker hår af en skaldet, vi skal sikre, at der er en ensartet praksis, og at alle mennesker har penge nok tilbage til at købe mad.
Og man har brugt de tal, som forbrugermyndighederne har beregnet.
Jeg går ud fra, at hr. Erling Bonnesen ikke påstår, at skattemyndighederne har sat det alt for højt.
Jeg går ud fra, at hr. Erling Bonnesen ikke mener, at skattevæsenet er alt for venligt over for borgerne og i virkeligheden efterlader dem med en masse penge, som de kunne have brugt til at betale af på offentlig gæld, men at hr. Erling Bonnesen faktisk mener, at skattemyndighederne gør et fornuftigt stykke arbejde og sørger for, at de mennesker, der kan betale, også gør det.
Erling Bonnesen (V), 2009-05-04:
Jamen jeg har stor tillid til, at der udføres en fornuftig sagsbehandling i de forskellige konkrete situationer, som foreligger, og som også bliver trukket frem af spørgeren her.
Og det er jo helt tydeligt, at forskellige familiemæssige situationer, forskellige personlige situationer netop kræver forskellige løsninger, så man, om jeg så må sige, målrettet får sat den rigtige løsning ind i den rigtige situation til den enkelte borger.
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
I forhold til finansieringen vil jeg sige, at vi jo kunne starte med at tage lidt fra de 40 mia. kr., der bliver givet i tilskud til, at de rigeste kan spare op til deres pension.
Der er nok at tage af, hvis man synes, at pengene skulle gå til de fattigste i samfundet i stedet for til de rigeste, men jeg har forstået, at Enhedslisten og Dansk Folkeparti er dybt uenige på det punkt.
I forhold til hr. Dennis Flydtkjærs holdning, at hvis det her forslag blev gennemført, ville det betyde, at alle bare kunne gå hen og trække i automaten og få individuelle ydelser, vil jeg sige, at det jo ikke er sådan.
Der skal jo stadig være en individuel vurdering af, hvorvidt man har behov for det her nye køleskab eller behov for at få lavet sine tænder, eller af, hvorvidt ens barn virkelig har behov for at få vinterstøvler, eller det bare kan løbe rundt på bare tæer.
Det, der er fordelen ved rådighedsbeløbet, er, at man for at vurdere, om folk har råd til selv at betale, går ind og ser på, om de rent faktisk har penge nok til at købe mad eller ej.
Der vil jeg gerne høre, om hr. Dennis Flydtkjær kan anvise, hvor man kan købe sin mad så billigt, at man som enlig kan nøjes med 1.200 kr. om måneden.
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-05-04:
Jeg kan oplyse til fru Line Barfod, at hun har ret i, at vi ikke er helt enige om, hvordan man ser på skattespørgsmålet, men ordføreren glemte at nævne noget om, hvad det her vil komme til at koste, men det kan hun jo eventuelt fortælle i sin egen tale, for det har vi i hvert fald ikke fået noget klart overblik over lige nu.
Jeg synes, det er vigtigt, at det er op til en individuel vurdering, for man kan forestille sig, at nogle har valgt at prioritere sådan, at de har en høj boligudgift, fordi de gerne vil have et godt hjem, og har valgt den måde at leve på, mens andre måske siger, at de godt kan bo lidt mere beskedent, fordi de måske prioriterer at komme i biografen i weekenden eller have råd til nogle andre ting.
Hvis nu begge to bliver arbejdsløse, så står den ene måske og har et meget lille rådighedsbeløb, fordi man har valgt at prioritere boligen højere - hvilket er fuldstændig fair, det er helt op til den individuelle vurdering, hvad man vil gøre - mens den anden har det høje rådighedsbeløb, som gør, at man ikke har mulighed for at få de her ydelser.
Vi synes, det er godt med en individuel vurdering, så vi kan ramme de folk, der har det største behov for det, og ikke bare sige, at nogle ligger inden for rammerne i et skema og derfor skal have ydelsen, mens andre, der har prioriteret på en anden måde, men i øvrigt har samme forudsætning, så ikke får ydelsen, fordi de ikke lige ligger inden for rammerne i det her skema.
Det synes vi er forkert.
Line Barfod (EL), 2009-05-04:
Jamen jeg forstår ikke helt det her med det konkrete skøn.
Ministeren siger på den ene side, at man skal have et konkret skøn, men man må på den anden side gerne bruge de vejledende beløb, som masser af kommuner bruger, og som altså svinger mellem 1.200 og 4.000 kr. i den undersøgelse, der er lavet for Rådet for Socialt Udsatte.
Mener ministeren, at når SKAT skal vurdere, om folk har råd til at betale på offentlig gæld, så koster maden ét beløb, så skal man have 5.100 kr. om måneden til mad, men når kommunen skal vurdere, om man har behov for hjælp til at få repareret sine tænder, så man kan spise sin mad, så koster maden lige pludselig kun 1.200 kr.; er det den individuelle vurdering, afhængigt af om det er kommunen eller SKAT, der vurderer?
Erling Bonnesen (V), 2009-05-04:
Det danske samfund er et velfærdssamfund, og hvis man har sociale problemer, tror jeg, man skal være glad for, at man bor i Danmark.
Også i tider som disse med international finanskrise, der også blæser ind over Danmark, er det godt, at vi har gode sociale velfærdsordninger, og Danmark er et af de lande i verden med den mindste ulighed.
Venstre er af den opfattelse, at ansøgninger om hjælp på det sociale område kræver individuelle løsninger.
Det er vigtigt at være opmærksom på, at forskellige situationer kræver forskellige løsninger.
For det første kan der være forskellige personlige og sociale situationer og også forskellige familieforhold.
For det andet er det vigtigt at tage hensyn til borgernes forskellige økonomiske forudsætninger.
En vigtig pointe er, at et rådighedsbeløb ikke må fjerne det økonomiske incitament til at arbejde.
Der skal således tages forskellige hensyn til borgere, der er på pension, og borgere, som får midlertidige understøttelser som eksempelvis kontanthjælp og starthjælp.
Med et fast rådighedsbeløb vil der være risiko for, at det ikke vil kunne betale sig at arbejde for de borgere, der modtager midlertidige ydelser.
Derudover vil hjælpen ikke blive målrettet borgerne med de største behov.
Venstre kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Inger Støjberg (V), 2009-05-04:
Nu siger fru Anne Baastrup, at jeg ikke skal lægge fru Anne Baastrup ord i munden, men det var sådan set det, fru Anne Baastrup gjorde lige før, nemlig at lægge mig ord i munden, fordi det skulle lyde, som om det var en ond, ond regering, som bare ikke ville sætte ydelserne op.
Men den reelle afvisning af det her er netop, som jeg tidligere har sagt til fru Anne Baastrup, at vi ønsker, at der skal indgå et individuelt skøn.
Vi ønsker ikke, at man fuldstændig mekanisk og skemalagt skal behandle kommunens borgere, for det kommer der kun forskelsbehandling ud af, netop fordi det er vigtigt at kunne behandle folk forskelligt for at behandle folk ens.
Så det individuelle skøn er centralt.
Det er jo fuldstændig korrekt, når fru Line Barfod siger, at den undersøgelse – denne Rambøllundersøgelse – som der bliver henvist til i beslutningsforslaget, netop viser, at kommunerne faktisk foretager den individuelle vurdering, og det gør de jo så også, kan vi se ud fra den undersøgelse, der er, ud fra de gældende regler.
Men det vigtige her er efter min mening netop, at der bliver foretaget et individuelt skøn, når nu der bliver ansøgt om et beløb.
Lise von Seelen (S), 2009-05-04:
Ministeren nævner flere gange i sin tale vilkåret med det individuelle skøn.
For mig virker det bare utrolig mystisk, hvis man, fordi man har en rådighedsgrænse, så ikke også ville kunne gennemføre et individuelt skøn.
Forestiller ministeren sig, at fordi der er en rådighedsgrænse, er det et tagselvbord, der står, så borgeren selv går hen og siger, at nu har jeg i mit privatbudget det her beløb, så nu vil jeg gerne selv trække i en skuffe, hvor der står en enkelt ydelse?
Der vil da skulle foretages en individuel vurdering af, hvordan ydelsen passer ind i forhold til lovgivningen, og om, hvordan det rammer ind.
Men det, det giver, er jo en sikkerhed for, at ikke nogen lever i fattigdom, hvor man ikke kan leve godt.
Hvorfor synes ministeren, at det at have rådighedsgrænsen nødvendigvis sletter vilkåret om et individuelt skøn?
Inger Støjberg (V), 2009-05-04:
Jeg mener ikke, at man skal fastsætte et rådighedsbeløb, fordi man jo netop har med personer at gøre, der har et forskelligt forsørgelsesgrundlag.
Derfor mener jeg ikke, at man med rimelighed bare kan fastsætte et rådighedsbeløb.
Derimod mener jeg, at fordelen ved de nuværende skønsmæssige bestemmelser er, at man jo netop kan opfange de individuelle behov, der er.
Det synes jeg jo på mange måder er langt bedre, for ellers ville man komme ind i de her meget mere skemalagte beløb, og derfor ville man slet ikke tilgodese den enkeltes behov.
Lise von Seelen (S), 2009-05-04:
Ministeren talte om, at der skulle være en ensrettethed i forhold til den individuelle behandling.
Hvordan påvirker det ministeren, at man så kan se, at den individuelle behandling resulterer i, at borgerne er meget, meget forskelligt stillede, alt efter hvilken kommune de bor i?
Det vil sige, at den forskelsbehandling, som ministeren ikke ønsker, faktisk er den, der foregår i dag, ved at der er så stor en forskellighed ude i kommunerne.
Hvordan vil ministeren gå op imod den forskellighed?
Anne Baastrup (SF), 2009-05-04:
Ministeren bruger mange ord, men jeg tænkte, at man måske kunne komme et skridt videre.
Grunden til, at ministeren afviser det her forslag, er, fordi det koster penge.
Så vil jeg godt høre: Har ministeren i sit talepapir noget om, hvad det kommer til at koste?
Det kunne være, at ministeren blev presset i den her diskussion, således at medarbejderne havde fortalt ministeren, hvad det her i givet fald ville koste, hvis man lavede et sådant rådighedsbeløb generelt.
Inger Støjberg (V), 2009-05-04:
Det her er et spørgsmål om, hvordan vi synes, man skal behandle mennesker.
Jeg synes, at vi skal behandle mennesker forskelligt for netop at behandle dem ens.
Det vil sige, at det er utrolig vigtigt, at kommunerne og sagsbehandlerne får et vist råderum, og det får de jo netop her ved at bruge de individuelle skøn.
Så man kan ikke bare stille det op på den måde, som fru Anne Baastrup forsøger at gøre det nu, nemlig at så skulle regeringen være onde mennesker, der ikke bare ville hæve ydelserne.
Men tværtimod er det her et spørgsmål om menneskesyn.
Det skal kunne betale sig at arbejde, og der skal også være mulighed for netop at foretage et individuelt skøn, så man kan behandle borgerne ens.
Anne Baastrup (SF), 2009-05-04:
Nu skal ministeren slet ikke tillægge mig onde hensigter, slet, slet ikke.
Det, det bare drejer sig om, er at forstå, hvad ministerens reelle argumentation er.
For vi har jo gennem tiden oplevet, at i et pænt, men simpelt hjem, var der i 1950'erne ikke noget køleskab.
Og der er en lang række andre elementer, der er i et pænt, men simpelt hjem, som gør, at fogeden ikke kan komme og tage det.
Det vil sige, at der er en praksis, der har udviklet sig, og den praksis følger man rent faktisk hos fogeden.
Jeg forstår så bare ikke, hvorfor ministeren ikke vil have, at samme praksis også følges fra socialforvaltningens side og af andre myndigheder, som kan stå i den her situation, at et rådighedsbeløb ville være det smarte.
Det er da afbureaukratisering, der vil noget – når ministeren nu også har sagt, at det her ikke handler om penge.
Inger Støjberg (V), 2009-05-04:
Kommunerne må jo gerne anvende vejledende retningslinjer, som jeg også nævnte, og det kunne jo så herunder være rådighedsbeløb, for at gøre sagsbehandlingen mere gennemskuelig og mere enkel.
Men det, der er det vigtige, synes jeg stadig væk, som jeg også har sagt før, er, at den enkelte sagsbehandler netop går ind og foretager et individuelt skøn.
Hvis vi kigger på den undersøgelse, der blev lavet i 2006, som der jo netop bliver henvist til, viser den jo også, at kommunerne faktisk bruger det vejledende rådighedsbeløb som en rettesnor, men at sagsbehandlerne altså derudover så netop foretager de individuelle skøn.
Det synes jeg er langt at foretrække, for som jeg også nævnte i min tale, skal man for at behandle folk ens i virkeligheden behandle dem forskelligt.
Karen Ellemann (V), 2009-05-04:
Noget af det, som også fremgår af forslaget her, er jo, at man skal samle personalet, de forskellige instanser, som netop skal være klar til at rykke ind.
Og der synes jeg, det er vigtigt, at vi allerede i Danmark i dag har rigtig gode eksempler på netop nogle gode samarbejder mellem myndighederne, når det handler om overgreb mod børn.
F.eks. var Rigshospitalet jo nogen af de første til at etablere det her tværfaglige samarbejde, hvor altså både børnelægen, retsmedicineren, psykologen, sygeplejersken og socialrådgiveren netop arbejdede tæt sammen med det pågældende barn.
Skejby Sygehus har oprettet Center for Børn udsat for Overgreb efter den samme model, som Rigshospitalet har gjort det, men hvor politiet også er tilkoblet og kan foretage de her videoafhøringer af barnet i de børnevenlige omgivelser, som forslagsstilleren har meget fokus på.