Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-05-08:
På mit papir står der »i dag«, men jeg tror, jeg vil sige, at vi i aften skal behandle beslutningsforslaget fra Socialdemokratiet om adgangen til det danske sundhedsvæsen.
Intentionerne bag forslaget er tilsyneladende gode.
Der ses en tydelig interesse for sundhedsområdet og ikke mindst adgangen til sundhedsvæsenet, og det ses, at Socialdemokratiet ligesom regeringen ønsker et sundhedsvæsen, der er karakteriseret ved fri og lige adgang.
Nej, det er i forhold til at levere varen, om jeg så må sige.
Det er i forhold til at nedbringe ventetiderne, det er i forhold til at øge aktiviteten, og det er i forhold til at give patienterne et frit valg.
Det gør regeringen til gavn for pensionisterne, direktøren, den enlige mor og alle andre.
Fra 2001 til 2008 har vi løftet sundhedsområdet med 17 mia. kr.
Alene sundhedsvæsenet er løftet med 12 mia. kr.
Det svarer til en stigning på over 20 pct.
Indsatsen har båret frugt.
Ventetiden i sundhedsvæsenet er faldet med 31 dage i perioden 2001-2005.
Til sammenligning faldt ventetiderne med 2 dage i perioden 1995-2001.
Denne indledning er blot for at vise, at regeringen har leveret på sundhedsområdet.
Der er stadig betydelige udfordringer, som ikke mindst jeg tager meget alvorligt.
Men resultaterne, som vi har opnået siden 2001, fortjener at blive fremhævet.
Første del af beslutningsforslaget handler om de arbejdsgiverbetalte sundhedsforsikringer.
Antallet er rigtignok steget, og det synes jeg egentlig er positivt.
Stigningen i antallet af sundhedsforsikringer må ses som et tydeligt tegn på, at virksomhederne bekymrer sig om deres medarbejderes sundhed og trivsel.
Og det er værd at bemærke, at sundhedsforsikringer før i tiden ofte var forbeholdt direktionen.
Nu er ordningerne tværtimod indrettet sådan, at de gunstige beskatningsregler kun træder i kraft, hvis alle medarbejdere i en virksomhed bliver tilbudt forsikring, og det er et vigtigt solidarisk princip.
Som følge af beskatningsreglerne bliver sundhed og forebyggelse nu tænkt ind i den del af hverdagen, der tilbringes på arbejdspladserne.
Tænk bare på sygefraværet.
En analyse fra Beskæftigelsesministeriet har netop vist, at syge medarbejdere koster det danske samfund 37 mia. kr. årligt i form af udgifter til sygedagpenge og løn under sygdom.
Samtidig er det vel også vigtigt at huske på, at de forbedrede muligheder under det udvidede frie sygehusvalg giver alle danske patienter ret til at blive tilbudt behandling på et privat sygehus, som regionerne har indgået aftale med, hvis det offentlige ikke er i stand til at levere behandling inden for 1 måned.
Det andet delforslag handler om de praktiserende speciallæger.
Her skal jeg sige klart, at det ikke er rigtigt, at speciallægerne kan dele patienterne op i et A-hold og et B-hold.
Derfor må speciallægens beskæftigelse ved siden af overenskomstopgaverne ikke have konsekvenser for tidsforbruget på eller indholdet af arbejdet inden for overenskomstområdet.
Med den seneste overenskomst har vi i øvrigt gjort det muligt for de privatpraktiserende speciallæger at behandle flere patienter til fuldt honorar.
Det kan skabe større aktivitet og sænke ventetiderne yderligere.
Hvis forslagsstillerne havde læst regeringsgrundlaget, kunne de have sparet sig for at udarbejde delforslaget om konkurrence mellem offentlige og private sygehuse.
Af regeringsgrundlaget fremgår det nemlig helt klart, at regeringen vil arbejde for, at - og jeg citerer »der skal sikres størst mulig grad af fair konkurrence mellem offentlige og private sygehuse«.
Der er for nylig taget fat på det arbejde, og efterfølgende vil vi i regeringen fremlægge en samlet strategi, der skal sikre fair konkurrence mellem offentlige og private sygehuse.
Men lad mig i øvrigt tilføje, at det ganske simpelt ikke er rigtigt, at den øgede aktivitet på private sygehuse er sket på bekostning af de offentlige sygehuse.
Siden 2001 har regeringen som sagt tilført sundhedsområdet 17 mia. kr. ekstra.
Heraf er mindre end en tiendedel gået til behandling af fritvalgspatienter på private sygehuse.
Vi vælger at kigge fremad og fokusere på løsninger, der sikrer de grundlæggende værdier i det danske samfund, bl.a. let og lige adgang.
Om delforslag fire om investeringer i nyt apparatur på kræftområdet vil jeg blot sige, at jeg synes, det er en fremragende idé, faktisk så fremragende, at vi allerede har udtænkt den og sat den i værk.
Det betyder et historisk stort apparaturindkøb målrettet kræftbehandling.
Lige nu er regionerne i gang med det meget omfangsrige arbejde med at planlægge og udføre fælles udbud af bl.a. scannere og acceleratorer, så apparaturet kan være på plads inden årets udgang.
I forhold til hurtigere introduktion af ny medicin kan jeg sige omtrent det samme.
Der er et arbejde i gang med at systematisere og effektivisere Kræftstyregruppens vurdering af nye behandlinger og kræftlægemidler.
Målet hermed er at sikre, at ny kræftmedicin og nye behandlinger i øvrigt, der kan anbefales ud fra en samlet vurdering, hurtigst muligt kan komme patienterne til gode.
Lad mig for god ordens skyld sige, at vi i Danmark sammenlignet med andre europæiske lande ikke er specielt lang tid om at få ny kræftmedicin ud til patienterne.
Det bringer mig til min konklusion: Alle skal have lige og let adgang til behandling i det offentlige sundhedsvæsen, sådan som det også er fastlagt i sundhedsloven.
De foreslåede initiativer bidrager ikke yderligere til dette grundprincip, men derimod til at fjerne fokus fra det, der virkelig bidrager til lige og let adgang.
Det, der tæller i virkelighedens verden, er regeringens forbedringer på sundhedsområdet.
Vi har nedbragt ventetiderne, vi har øget aktiviteten, og vi har givet alle patienter valgfrihed.
Det fremmer nemlig let og lige adgang til sundhedsvæsenet.
Det gør beslutningsforslaget til gengæld ikke, og regeringen kan derfor ikke støtte det.