Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
Jeg lever med det.
Jeg vil lige sige, at jeg vil tale om begge beslutningsforslag under et, da de jo hører fuldstændig uløseligt sammen.
Der er sproglige nyskabelser, der fra tid til anden kan få en til at rykke i stolen.
Et af de mest utrolige, jeg har hørt, har vi på dagsordenen lige nu.
Det er udtrykket et kønsneutralt ægteskab.
Jamen det står der minsandten.
Man tror ikke sine egne øjne eller ører.
Det lyder ufattelig kedsommeligt, men ellers er udtrykket jo sjovt.
Tænk, hvis det ender med, at politiske puritanere får gjort hele tilværelsen kønsneutral, så vi får kønsneutral elskov, ja, hvem ved, kønsneutrale pinupgirls måske.
For når soldater på indersiden af deres klædeskabe hæfter smarte piger op med tegnestifter, er de jo på en måde diskriminerende.
Det ville det omvendt også være, hvis regimentschefen direkte befalede dem at hæfte mænd op.
Altså, må pinuppigerne gøres kønsneutrale.
Så er der ikke nogen, der diskrimineres, og så er der ingen udsigt til, at Folketinget skal blive arbejdsløs lige foreløbig.
Naturen har jo påført os så uendelig mange forskelle og diskriminerende urimeligheder, at der er nok at tage fat på, når den totale neutralitet og lighed skal gennemføres ved lov.
Men så skal og må loven også sikre, at de kønsneutrale ægtefæller får kønsneutrale børn, som, når de vokser op og bliver store, kan finde sig kønsneutrale kærester.
Hvor er vi ellers henne?
I antidiskriminationens navn fik feministbevægelsen i 1970'erne Dansk Sprognævn til at sige god for et kønsneutralt personligt stedord.
I stedet for det undertrykkende »han« og »ham« og »hun« og »hende« skulle man til at bruge det kønsneutrale »høn« – h-ø-n.
»Vil du have høn, som hos dig står, til din ægtehustru?
« Nåh nej, »ægtehustru« er ikke så godt, men så »ægteperson«.
Lad os slå fast, at det neutrale liv ikke findes, heller ikke det kønsneutrale.
Jeg er sikker på, at Den Almægtige nøje vidste, hvad han gjorde, da han skabte os som mænd og kvinder, der skulle blive ét kød og derved bringe børn til verden.
Han kunne jo godt have skabt os som intetkønsvæsener, der formerede sig ukønnet ligesom blomsten Narcissus.
Men han havde i sin godhed set, at det ville blive alt for kedeligt.
Tilbage står så, hvorfor vi egentlig stifter ægteskaber og nogle af dem endog i kirken.
Det gør vi, fordi vi hertillands har historisk tradition for, at en mand og en kvinde, som vil have børn og stifte familie, kan gå hen i kirken og få deres forehavende velsignet.
Det betyder ikke, at vi også får velsignet alle mulige andre ordninger i kirken, heller ikke det registrerede partnerskab, for det er jo, som ordet siger, en registrering og en kontraktlig ordning – en god ordning – og den slags har man kommunale embedsmænd til.
Jeg har lidt svært ved at forstå det, som nogle har sagt i dag, om, at registreringen skal kunne foregå i kirken.
Kirken er jo ikke til for at registrere ordninger, men til for at forkynde og for at gennemføre kirkelige handlinger.
Det næste kunne jo så blive købekontrakter.
Man kunne tage en købekontrakt med hen i kirken og skrive den under der og bagefter få den velsignet af præsten.
Hvem af de ganske almindelige folkekirkedanskere ville kunne genkende deres folkekirke i sådan nogle kunstige absurditeter?
De ved jo alle sammen godt, at kirken er det sted, hvor velsignelsen søndag formiddag lyses over alle, over mænd og kvinder, heteroseksuelle og homoseksuelle uden forskel.
Dansk Folkeparti stemmer nej til begge beslutningsforslag.