Anders Fogh Rasmussen (V), 2009-03-13:
Jeg vil gerne takke for den velvillige modtagelse, som næsten alle ordførere har givet regeringens lovforslag i dag.
Det er et forslag, som er en milepæl i forholdet mellem Grønland og Danmark, og efter 30 års udvikling med hjemmestyre kan vi nu etablere selvstyre for Grønland.
Når forslaget om Grønlands selvstyre til sin tid bliver vedtaget, vil det skabe grundlag for en væsentlig udvidelse af Grønlands muligheder for at tage ansvar for egne forhold - vel at mærke i et fortsat rigsfællesskab med Danmark.
Efter et grundigt arbejde i Selvstyrekommissionen er lovforslaget bredt politisk funderet både i Grønland og i Danmark, akkurat ligesom hjemmestyreordningen var det i sin tid, og folkeafstemningen i Grønland i november viste, at forslaget også har stor opbakning i det grønlandske folk.
Men undtagelsen fra den brede opbakning er selvsagt hr. Søren Espersen, som jo i en meget klar form har givet udtryk for sine reservationer over for forslaget.
Hr. Søren Espersen kaldte forslaget en fundamental fejltagelse og sagde, at det er helt urimeligt, at Danmark ikke får noget ud af det her, at Danmark ikke får en kompensation for de mange år, hvor Danmark har ydet og vil yde bloktilskud til Grønland.
Der vil jeg gerne sige til hr. Søren Espersen, at det altså er en forkert fremstilling at give et billede af, at Danmark ikke får noget ud af det - hvis vi nu skal bruge det udtryk - rent økonomisk, for sagen er altså den, at når og hvis der i fremtiden kommer råstofindtægter til Grønland, ja, så deler Danmark og Grønland fifty-fifty, bortset fra at de første 75 mio. kr. i indtægt altså går til det grønlandske selvstyre.
Jeg synes faktisk, det er en meget fair ordning.
Det er forkert at sige, at vi så ikke får noget ud af det, for det, vi så får ud af det, er faktisk, at Danmark så kan reducere sit bloktilskud til Grønland.
Hr. Søren Espersen anker over, at der står, at indtægterne fra råstoffer tilfalder selvstyret.
Ja, det er jo rigtigt, at det gør de formelt, men reelt får Danmark altså en indtægt i form af en sparet udgift, og hvad der er sparet, er tjent, så til syvende og sidst får Danmark altså noget ud af det.
Men jeg vil godt sige til hr. Søren Espersen, at når det her er blevet til en stor diskussion, er det jo, fordi vi er nogle, der har det klare udgangspunkt, som altså blev meget stærkt understreget af hr. Niels Helveg Petersen, at hvis Grønland en dag ønsker selvstændighed, kan Grønland få det.
Det tilslutter jeg mig helt, for det har jo hele vejen været mit synspunkt, og det har også været tidligere statsministres og tidligere regeringers klare synspunkt, at hvis det grønlandske folk ønsker selvstændighed, kan Grønland få det.
Og hvis Grønland en dag ud i fremtiden beder om selvstændighed, ja, så får Grønland jo 100 pct. af indtægterne fra råstoffer plus i øvrigt højhedsretten over undergrunden.
Det er jo konsekvensen af, at man bliver selvstændig, og hr. Søren Espersen må jo også anerkende, at det er sådan, det er.
Men dette forslag handler ikke om Grønlands selvstændighed.
Derimod kan Grønland overtage råstofområdet, og med overtagelsen af råstofområdet følger retten til at udnytte råstofferne, retten til at oppebære indtægterne fra det og i øvrigt pligten til at afholde udgifterne på området akkurat som det i dag er tilfældet for Færøernes vedkommende.
Men det er vigtigt at slå fast, at statens højhedsret over undergrunden jo ikke berøres af lovforslaget.
Og den ret, som selvstyret vil få vedrørende råstofområdet, indebærer altså ikke en ret til at overdrage eller afhænde undergrunden i Grønland, herunder at afstå den grønlandske undergrund til en anden stat.
Disse rettigheder er knyttet til højhedsretten, og det ændres der med det her lovforslag overhovedet ikke på.
Så det handler altså om måden, man deler indtægterne på, og det er der så fundet en løsning på, som jeg synes er fair.
Hr. Søren Espersen siger så, at det her vil indebære en underminering af rigsfællesskabet.
Også på det punkt må jeg altså erklære mig meget uenig med hr. Søren Espersen.
Den her ordning fungerer inden for rammerne af rigsfællesskabet, og efter min opfattelse vil det betyde en styrkelse af rigsfællesskabet, at vi moderniserer det, og at det udvikler sig i overensstemmelse med ønskerne hos det grønlandske folk.
Ja, det er der jo ikke nogen af os, der i dag kan vide noget om, men jeg går ud fra, at vi er enige om - sådan har jeg sådan set også hørt hr. Søren Espersen at skulle Grønland en dag bede om selvstændighed, er der ikke nogen, der vil modsætte sig det.
Så om loven her betyder et springbræt til det eller ikke, ja, det kan jo kun fremtiden vise, fordi det er det grønlandske folk, der har retten til at træffe den beslutning.
Selvstyreloven har jo, i øvrigt ligesom hjemmestyreloven, en præambel, der understreger, at loven har en særlig karakter.
Selvstyreloven bygger på en overenskomst mellem landsstyret og regeringen som ligeværdige parter.
Det er en præambel - altså en slags forord til loven, kan man sige - som tager afsæt i det folkeretlige princip om folkenes selvbestemmelse.
Og i forholdet mellem Grønland og Danmark indebærer det bl.a., at det er det grønlandske folk, der træffer beslutning om grønlandsk selvstændighed.
§ 21 fastslår, at beslutning om Grønlands selvstændighed træffes af det grønlandske folk.
Og bestemmelsen regulerer i øvrigt, hvordan processen skal gribes an, såfremt det grønlandske folk engang i fremtiden måtte beslutte sig for selvstændighed.
Så det, man kan sige, er altså, at hvorvidt en grønlandsk selvstyreordning bliver et springbræt til selvstændighed engang i fremtiden, vil det være op til det grønlandske folk at beslutte.
Jeg har hæftet mig ved, at hr. Søren Espersen i dag har sagt, at det grundprincip er han enig i.
Og hvis man først har sagt A, nemlig at det grundprincip er man enig i, må man efter min opfattelse rent logisk også sige B, nemlig at det grønlandske folk jo så også har retten til indtægterne af, hvad der måtte komme fra råstoffer i undergrunden.
Jeg er i øvrigt enig med hr. Søren Espersen i, at der er stærke historiske, kulturelle og menneskelige bånd mellem det grønlandske og det danske folk.
Og derfor forstår jeg slet ikke hr. Søren Espersens bekymring ved at lægge denne afgørelse om eventuel fremtidig grønlandsk selvstændighed ud til en folkeafstemning - en folkeafstemning, som så vil være afgørende for, hvordan Grønlands fremtid bliver.
Skulle det grønlandske folk engang beslutte sig for selvstændighed, går jeg ud fra som en selvfølge, at hr. Søren Espersen lige så lidt som vi andre kunne finde på at sende flåden til Grønland for imod det grønlandske folks vilje at tvinge Grønland til at forblive inden for rigsfællesskabet.
Altså, det er jo det, der er det klare udgangspunkt.
Jeg vil gerne sige til både hr. Søren Espersen og alle andre: Ingen må være i tvivl om, at jeg er en meget stor tilhænger af rigsfællesskabet ikke blot på grund af de stærke historiske, kulturelle og menneskelige bånd, der er mellem Grønland og Danmark og mellem det grønlandske og det danske folk, men også, fordi jeg mener, at der i en moderne verden er brug for stærke fællesskaber.
Lad os bare tage den aktuelle finanskrise som et eksempel - et eksempel på, hvordan små sårbare samfund kan komme i vanskeligheder, hvis ikke de er med i og bliver hjulpet af et større fællesskab.
Jeg tror, det er i det grønlandske samfunds og det grønlandske folks interesse at være en del af et rigsfællesskab, men samtidig er det min politiske grundholdning, at man skal basere dette fællesskab på princippet om folkenes selvbestemmelsesret.
Derfor vil jeg godt sige, at det ikke blot er med betydelig glæde, men at det faktisk oven i købet er med betydelig stolthed, at jeg har kunnet lægge et lovforslag frem, der indledes med at sige: »I erkendelse af, at det grønlandske folk er et folk i henhold til folkeretten med ret til selvbestemmelse, bygger loven på et ønske om at fremme ligeværdighed og gensidig respekt i partnerskabet mellem Danmark og Grønland.«
Det er efter min mening ikke en svækkelse af rigsfællesskabet.
Det er en styrkelse gennem en modernisering.