Jacob Jensen (V), 2015-10-22:
Og med hensyn til det der med den megen kassetænkning, som jeg kan forstå at Enhedslisten er ude i, er det ikke vores tilgang til det.
Vi synes, det er væsentligt, at der selvfølgelig er et kommunalt selvstyre, vi synes, det er væsentligt, at der bliver indgået aftaler hvert eneste år i Finansministeriet med kommunerne, og vi synes også, det er væsentligt, at vi så også sætter en retning for de midler og i øvrigt sikrer, at der bliver flere midler.
For midlerne, som hr. Pelle Dragsted siger bliver brugt, forsvinder jo ikke op i den blå luft.
De bliver jo netop prioriteret, også med det finanslovsforslag, som vi her behandler.
De bliver jo prioriteret til bl.a. nogle af de kernevelfærdsområder, som jeg også ved ligger hr. Pelle Dragsted på sinde, sundhed, ældre m.v.
Så pengene forsvinder jo ikke – der bliver sat en retning for dem.
Tak for det.
I dag starter vi jo formelt forhandlingerne om den første finanslov siden valget her i sommer, hvor vælgerne som bekendt valgte et nyt flertal i Folketinget.
Derfor er det også for første gang i 4 år, at det er en borgerlig finansminister, der sidder for bordenden, og det giver jo i sig selv en vis ro i maven, kan jeg sige i hvert fald for mit vedkommende.
Jeg vil gerne starte med at understrege, at vi i Venstre ser meget frem til de forhandlinger, som vi skal have med Folketingets øvrige partier.
Der er ikke noget med en knytnæve herfra, tværtimod har vi åbne arme, og vi har også åbne ører, i forhold til de forslag der selvfølgelig kommer.
Men vi har også et klart budskab til de partier, der byder sig til: For at få indflydelse kræver det, at man har realismen med i baghovedet og pengene med i baglommen.
Da jeg skulle forberede mig her til dagens debat, kom jeg til at tænke på en gammel børnesang, nemlig »Der bor en bager«.
Sangen slutter som bekendt med sætningen: »Har du penge, så kan du få, men har du ingen ...« – ja, så kender vi jo resten.
Den sætning har jo ikke mistet sin berettigelse, siden jeg hørte den første gang som en lille dreng.
Budskabet om, at man skal have pengene med, hvis man skal have noget, er jo for de fleste børnelærdom, og jeg håber derfor også, at det i den grad er kendt hos partierne her i Folketinget – ikke mindst i forhold til forhandlingerne om finansloven for 2016, for her er det mere relevant end nogen sinde før.
Det økonomiske råderum er således 8 mia. kr. mindre frem mod 2020, end vi blev bildt ind, da vi overtog regeringsmagten.
Kasseeftersynet afslørede som bekendt, at de penge, som nogle før valget havde meget travlt med at bruge på at udstede valgløfter, slet ikke fandtes i virkelighedens verden.
Ja, der var faktisk regninger, der ikke var betalt.
Alligevel ryster vi i Venstre ikke på hånden.
Vi er klar til at tage ansvaret for at få Danmark videre og tilbage på sporet.
Vi vil prioritere en sund offentlig økonomi og en solid økonomisk udvikling, der bygger på, at vi får genskabt balancen mellem indtægter og udgifter.
Og vi har vores prioriteringer klar, for vi tør godt prioritere.
Vi siger helt klart, at bevillinger, som nogle måske tidligere havde troet var evigt gældende – til solen brænder ud, vil nogle måske sige – er det ikke længere. Vi ønsker at prioritere på udvalgte områder og sætte en ny retning for udviklingen.
Det kræver ændringer, det kræver prioriteringer, og det kræver politisk mod.
Vi vil prioritere at forbedre vilkårene for, at danske virksomheder kan skabe flere job i Danmark, bl.a. i form af en erhvervsskattereform.
Vi vil prioritere midler til den boligjobordning, som vi lovede før valget, og som vi allerede har gennemført efter valget med et bredt flertal her i Folketinget.
Vi vil prioritere penge til en ny flerårsaftale for politiet, så politiet også fremover har de nødvendige ressourcer til at løse de opgaver, som de bliver stillet over for, herunder terrorbekæmpelse og synlighed i hele landet.
Til gengæld vil vi finde midler ved bl.a. at lette på niveauet for ulandsbistanden.
Det gør vi også selv efter regeringens omprioritering.
Der vil vi være i topfem blandt de lande i verden, som giver mest i ulandsstøtte.
Vi tør også sætte retning for midlerne, så vi får endnu mere effekt, bl.a. ved en styrket indsats i nærområderne i forhold til konflikterne.
Vi finder også midler ved f.eks. at lette på bevillingerne til forskning, uden at det betyder, at vi ikke lever op til de målsætninger, vi både selv har sat, og som vi har sat i EU-systemet, nemlig at man skal bruge over 1 pct. af bruttonationalproduktet.
Det gør vi også fortsat efter den omprioritering, som regeringen lægger op til.
Vi tør også sætte retning for midlerne, for også på det område kan midlerne selvfølgelig anvendes mere effektfuldt til f.eks. mindre administration og mere forskning.
Kommunerne, som også allerede har været nævnt i debatten, må som regionerne og staten også tage del i tilvejebringelsen af midler, så vi bl.a. kan få skabt bedre betingelser for, at virksomhederne lægger deres investeringer her i landet og dermed de jobs og de indtægter, som også kommunernes økonomi er afhængig af, og som også den borgernære velfærd er afhængig af.
Tingene hænger sammen.
Kort sagt: Vi prioriterer, og vi lægger åbent frem, hvad vi vil bruge pengene på, og vi lægger åbent frem, hvor vi vil finde pengene – krone for krone – så bundlinjen stemmer.
Over for det har jeg umiddelbart kun set ét forsøg på at fremsætte et finanslovsforslag, nemlig den pamflet, som jeg har med her, og som jeg også har refereret til tidligere, svarende til et, hvad kan man sige, mellemlangt debatindlæg fra Socialdemokraterne.
Det er altså åbenbart det, man refererer til, når man fra socialdemokratisk side siger, at man har en gennemregnet plan, der krone til krone er finansieret.
Så er det altså de her sider, der henvises til.
Nok er tal taknemlige, men der er trods alt tale om et finanslovsudspil fra landets største parti, hvor de eneste tal er de sidetal og de få årstal, som bliver nævnt i oplægget.
Man kunne godt have forventet noget mere – jeg ville i hvert fald have forventet noget mere – ud over de her langt hen ad vejen udmærkede betragtninger, men man kunne godt have lagt noget prioritering, noget vægt og noget finansiering bag det.
Men det kan selvfølgelig være sporene fra tidligere tider, der skræmmer, hvor man kom så gruelig galt af sted med at blive for konkret i sine løfter, som man så efterfølgende ikke kunne indfri.
Det kan man selvfølgelig ikke fortænke Socialdemokraterne i, men så alligevel.
Jeg havde forventet mere.
Nogle spørger måske sig selv, hvorfor regeringen så gør det så svært for sig selv ved at fremsætte en stram finanslov, når nu de fleste andre partier kommer med velmenende ønsker, som kræver ekstra finansiering.
Det letteste i verden ville jo have været, at vi bare gav flere penge til alle områder, men det ville ikke have været ansvarligt.
Vi skal ikke køre helt til kanten, helt ud i vejgrøften, som vi tidligere har set, og som har gjort os enormt sårbare over for uforudsete hændelser.
Vi skal holde os sikkert oppe på vejen og med en rolig og fast hånd på rattet.
Kun på den måde kommer vi sikkert videre frem mod nye mål.
Vores forslag til finanslov går således på to ben: Vi vil styrke kernevelfærden på udvalgte områder, og samtidig vil vi skabe bedre betingelser for, at der kan skabes private job i fremtiden.
Men til gengæld holder vi det, vi lover.
Det er jo desværre en konstatering og en konsekvens af en politik, der tidligere førte dansk økonomi lige til kanten af det tilladelige.
Med de ord vil jeg se frem til forhandlingerne om finansloven for 2016.