Astrid Krag (S), 2012-06-07:
Jeg er glad for, at vi med denne forespørgselsdebat om lighed i sundhed for udviklingshæmmede – rejst af Dansk Folkeparti – endnu en gang kan drøfte et emne, som både er vigtigt og relevant, og som optager denne regering.
Det giver mig lejlighed til at gentage, hvad jeg sagde i samrådet den 17. april i år vedrørende en sag fra Odense Universitetshospital om en udviklingshæmmet kvinde, der ikke fik den påkrævede operation, nemlig at lige adgang til behandling i sundhedsvæsenet er en grundsten i vores velfærdssamfund.
Det er en rettighed, der følger af sundhedsloven, og det er en rettighed, der gælder alle uden undtagelse.
Udviklingshæmmede har derfor også præcis samme ret til behandling af f.eks. en kræftsygdom som alle andre, vel at mærke med understregning af, at lige adgang ikke altid sikres ved at give alle patienter præcis den samme behandling – »lige« er ikke altid det samme som »ens«.
Debatten i dag giver mig også mulighed for at fremhæve FN's handicapkonvention og særligt konventionens artikel 25, som omhandler sundhed.
Her fremhæves det meget tydeligt, at personer med handicap har ret til at nyde den højest opnåelige sundhedstilstand uden diskrimination på grund af handicap, og at personer med handicap har ret til det samme udbud af sundhedsydelser af samme kvalitet, som gives til andre.
Fra regeringens side tager vi selvsagt både sundhedsloven og FN's handicapkonvention meget alvorligt, og det har jeg som sundhedsminister også en meget klar forventning om at alle ansatte i det danske sundhedsvæsen gør.
Når sygdom er indtruffet, skal udviklingshæmmede ligesom alle andre have den sundhedsfaglige behandling, som ud fra en samlet vurdering tjener patienten bedst.
Og behandling i sundhedslovens forstand omfatter også opsporing, udredning og diagnosticering af sygdom, og hvad der er sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse.
Jeg vil gerne understrege, at regeringen ser udfordringerne med ulighed i sundhed som en af de allerstørste udfordringer på sundhedsområdet i dag.
Til forskel fra den tidligere regering er reduktion af ulighed i sundhed et prioriteret indsatsområde for denne regering – det fremgår af vores regeringsgrundlag.
Regeringen vil sætte ambitiøse, men realistiske nationale mål for danskernes sundhed de næste 10 år.
Målene skal være pejlemærker for en styrket tværsektoriel forebyggelsespolitik og en målrettet indsats, der sikrer bedre og mere lighed i sundhed for børn, unge, voksne, ældre, udsatte, handicappede – kort sagt: for alle danskere.
Der skal være lighed i sundhed, og der skal være lighed i behandling.
Derfor har jeg for nogle uger siden taget initiativ til at danne et netværk, som skal give sundhedsvæsenet et socialt serviceeftersyn.
Netværket består af to hospitaler, fire kommuner og nogle lægepraksisser.
Formålet med netværket er at få viden om og erfaring med indsatser, som sikrer et sundhedssystem, der er gearet til at tilvejebringe en ligeværdig behandling til alle grupper af patienter og til at tage hånd om alle patienter uanset ressourcer.
Det at være psykisk udviklingshæmmet kan betyde store udfordringer i forhold til at holde sig sund og i forhold til at opdage og få behandlet sygdom.
Regeringen er i den forbindelse meget opmærksom på de særlige udfordringer på botilbud for udviklingshæmmede, f.eks. vedrørende medicinhåndtering, sygdomsopsporing og adgang til fysisk træning.
Derfor har Sundhedsministeriet i december 2011 udsendt en pjece til bl.a. ansatte på botilbudene om korrekt håndtering af medicin.
Pjecen har til formål at formidle budskaberne i Sundhedsstyrelsens vejledning om korrekt håndtering af medicin på en mere konkret og forhåbentlig nærværende måde i relation til dagligdagen på bl.a. bosteder.
Ministeriet forventer herudover, at anvendelsen af det fælles medicinkort vil blive søgt udbredt også til bostederne, når programmet er udrullet i den kommunale sygepleje.
Omkring adgang til fysisk træning på botilbud har Danske Handicaporganisationer i en rapport fra sidste år gjort opmærksom på en vigtig og bekymrende problemstilling: at borgere på bosteder ikke får træning og fysisk aktivitet.
Jeg vil derfor gøre det helt klart her i dag, at både adgang til genoptræning efter sygehusbehandling og henvisning til vederlagsfri fysioterapi efter sundhedsloven beror på en lægefaglig vurdering af patientens behov – det afhænger aldrig af patientens boform.
Social- og integrationsministeren har oplyst, at kommunerne efter serviceloven netop skal tilbyde vedligeholdelsestræning til dem, der har behov for træning til at afhjælpe følgerne af handicap, og sikre, at deres funktionsniveau ikke bliver dårligere.
Socialministeren fremhæver også, at kommunerne skal være opmærksomme på, hvornår udviklingshæmmede kan have behov for pædagogisk støtte til at kunne udføre den nødvendige træning og i øvrigt være opmærksomme på signaler om, at borgeren har brug for at komme til læge.
Jeg skal oplyse, at Social og Integrationsministeriet i kommende initiativer på f.eks. botilbudsområdet vil være opmærksom på, hvornår det vil være relevant at inddrage behovet for opkvalificering af viden om sundhedsfaglige problemstillinger.
Voksne med udviklingshæmning på botilbud har selvbestemmelse, og medarbejdere på et botilbud kan ikke, f.eks. via servicelovens magtanvendelsesregler, bestemme, hvilken kost den enkelte udviklingshæmmede skal spise eller tvinge personen til at træne.
Medarbejderne kan alene benytte pædagogiske virkemidler til at påvirke personen.
Jeg er som sagt glad for, at vi igen får lejlighed til at drøfte et emne, som jeg synes er både vigtigt og relevant.
Derfor har jeg også inviteret Danske Handicaporganisationer, Socialt Udviklingscenter og Landsforeningen LEV til et møde, så vi kan tage en konkret drøftelse af de udfordringer, de ser for handicappedes sundhed, herunder for ligebehandlings- og tilgængelighedsproblemer for udviklingshæmmede i sundhedsvæsenet.
Der er altså taget en række initiativer, så vi kan styrke sundheden for alle, herunder styrke opmærksomheden på sundhed på bosteder for udviklingshæmmede.