Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-05-06:
Tak til Dansk Folkeparti for forespørgslen.
Kræftindsatsen er vigtig, og det er et rigtig godt tidspunkt at gøre status.
Kræft er den hyppigste dødsårsag i Danmark, og derfor fylder kræft naturligt nok meget i mange danskeres liv, enten som kræftsyg eller som pårørende, og derfor fylder også den danske kræftbehandling meget i regeringens politik.
Med en lang række initiativer og investeringer for milliarder af kroner i bedre kræftbehandling er det lykkedes regeringen og Dansk Folkeparti at vende den danske kræftbehandling, så patienterne i dag kan føle sig i trygge hænder.
I regeringen vil vi ikke bare have fine kræftplaner og aftaler med gode hensigter.
For at skabe udvikling skal man turde se i øjnene, når noget ikke fungerer, og så skal man turde handle og prioritere området, og det har regeringen gjort.
Resultaterne er begyndt at vise sig, og jeg vil gerne give en stor ros til sundhedspersonalet for deres meget store indsats.
Det er først og fremmest deres fortjeneste, at vi kommet så langt på området til glæde for de danske kræftpatienter og for deres pårørende.
Regeringen satte i samarbejde med Dansk Folkeparti kræftplan II i søen i 2005.
Hovedformålet var at få kræftbehandlingen i Danmark op på højeste, internationale niveau.
Jeg tør godt skrive under på, at vi nu er meget tæt på målet i forhold til kræftplanen, og det er derfor, at jeg har meldt ud, at det er blevet tid til at sætte en kræftplan III i søen.
Formålet med kræftplan III skal være at fastholde fokus på de gode resultater, der er opnået, og samtidig sætte nye mål for den danske kræftindsats.
Men lad mig nu lige give et kort overblik over den hidtidige indsats, og jeg starter med forebyggelse:
Regeringen har grebet forebyggelsesbolden.
Med kommunalreformen er forebyggelsesindsatsen blevet placeret der, hvor den gør mest gavn, nemlig tættest på borgeren.
Det er veldokumenteret, at rygning er den direkte årsag til mange kræfttilfælde.
I 2007 blev der indført en lov om røgfri miljøer, som skal beskytte mod passiv rygning, og så har Forebyggelseskommissionen netop færdiggjort sit arbejde, og regeringen vil på det grundlag udarbejde en handlingsplan på forebyggelsesområdet.
Handlingsplanen skal bidrage til at nå regeringens mål om, at middellevetiden på 10 år skal hæves med mindst 3 år.
Det handler bl.a. om, at kurven over kræftforekomster skal knækkes.
Samtidig tog vi 2008 i samarbejde med Dansk Folkeparti, Det Radikale Venstre og Liberal Alliance hul på et nyt lovende kapitel i forebyggelsen.
For første gang blev det muligt at vaccinere mod en kræftsygdom, og den mulighed har vi grebet.
Hvor kræften alligevel opstår, gælder det om at opdage den så tidligt som muligt, på så tidligt et stadium, at mulighederne for behandling er gode. Derfor prioriterer regeringen, at der indføres screeninger på de områder, hvor det er muligt, og hvor undersøgelsesmetoderne er forsvarlige.
Som anbefalet i kræftplan II er der i dag tilbud om screening mod livmoderhalskræft og mod brystkræft, og Sundhedsstyrelsen er ved at færdiggøre sin indstilling vedrørende screening mod tarmkræft.
Når mistanken om kræft er rejst i en almen praksis eller ved en screening, skal udrednings- og behandlingsforløbet sættes i gang med det samme.
I kræftplan II anbefales det, at udredning og behandling organiseres i pakker, og det sker nu over hele landet.
Jeg vil vove at påstå, at det er en af de største succeser i vores sundhedsvæsen nogen sinde.
Men det er ikke en succes, der har skabt sig selv.
Det har krævet vilje, engagement og handling både politisk og i alle led i sundhedsvæsenet, og det er sket, fordi vi ved, hvor stor betydning et godt forløb har for kræftpatienters og deres pårørendes livskvalitet og vigtigst af alt for patienternes overlevelseschancer.
I første omgang afsatte regeringen puljer til produktivitetsfremmende omlægninger i kræftbehandlingen på 150 mio. kr.
Kapaciteten blev udbygget, og aktiviteten steg.
Men der kom for alvor fremdrift i tingene, da regeringen i 2007 indgik aftale med Danske Regioner om indførelse af akut handling og klar besked på kræftområdet.
På bare 1 år blev hele tankesættet om forløbsorganiseringen vendt, og der blev udviklet og indført pakkeforløb for alle kræftformer, 34 i alt.
Det er altså virkelig imponerende.
Med pakkeforløbene er patienterne sikret behandling af høj, international standard.
De bedste hoveder på området har udarbejdet kriterierne for, hvilke symptomer der skal udløse mistanke om kræft hos den praktiserende læge, og kliniske retningslinjer for udredning og behandling af de enkelte kræftformer.
Før skete der ofte, at patienten mødte op til en undersøgelse eller behandling, hvorefter patienten blev sendt hjem i uvished, indtil der dumpede et brev ind ad døren om, hvad der nu skulle ske.
Med pakkeforløbene har vi gjort op med den måde at tænke forløb på.
Det er beskrevet i pakkeforløbene, hvornår og hvad patienterne skal informeres om, så de hele tiden er velinformeret om deres videre forløb.
Det er ved lov fastsat, at alle patienter skal tildeles en kontaktperson, som kan svare på spørgsmål om behandlingen og om forløbet.
Der er ved at blive udarbejdet patientinformationspjecer for hvert forløb, hvor patienten kan læse om det forløb, som vedkommende skal gennemgå.
Der er udpeget forløbskoordinatorer og forløbsledere, der bidrager til at sikre en hensigtsmæssig tilrettelæggelse af forløbet, og at patienten ikke tabes undervejs.
Og der er beskrevet forløbstid for de enkelte elementer i forløbet med det formål at sikre patienterne forløb uden unødig ventetid.
I 2006 kom det frem, at kræftpatienter ikke kom i strålebehandling inden for de maksimale ventetider, et konkret svigt i håndteringen af sagerne, men også en afledt konsekvens af for lille kapacitet, som var en del af baggrunden for kræftplan II.
Der blev monitoreret på, om patienterne kom i strålebehandling inden for de maksimale ventetider.
Der blev analyseret, hvordan arbejdsgangene kunne forbedres og udstyret på strålecentrene udnyttes bedre.
Der blev afsat 108 mio. kr. til meraktivitet på stråleområdet.
Og der blev indgået aftale med strålecentre i Norge og Tyskland og afsat penge, så patienterne kunne blive behandlet i udlandet, når det var nødvendigt.
Indsatsen gav resultater.
Den målrettede indsats på stråleområdet kombineret med en fortsat massiv udbygning af den danske strålebehandlingskapacitet
betyder, at langt hovedparten af de danske patienter kan få strålebehandling på deres regionale strålebehandlingscenter eller på andre centre i Danmark.
Og vi har kun begrænset brug for at henvise patienter til udlandet, når der opstår lokale spidsbelastningssituationer.
Men der er en verden til forskel fra situationen for nogle år siden, og med planlagte udbygninger er der udsigt til, at det bliver endnu bedre.
Da vi satte gang i pakkeforløbene, var det igen med massive investeringer i kapaciteten.
Indtil videre har regionerne anvendt 750 mio. kr. ud af de 850 mio. kr., deres låneramme blev udvidet med i økonomiaftalen for 2008.
Dem har de brugt til indkøb af kræftapparatur, og det har resulteret i indkøb af 44 scannere og 3 stråleapparater.
Skal man helt i mål med indsatsen, gælder det om at følge resultaterne meget tæt, og det gør vi også med pakkeforløbene.
Fra de første forløb blev indført, har regionerne efter aftale med ministeriet og Sundhedsstyrelsen lavet kvartalsvise opgørelser med status for indsatsen.
Den seneste status fra regionerne blev offentliggjort i sidste uge og viser, at regionerne efterlever de kliniske retningslinjer i pakkeforløbene, og at forløbstiderne overholdes på langt de fleste områder.
Allerhelst vil vi følge op med hårde data på patientniveau, og derfor har vi med pakkeforløbene indført et internationalt monitoreringssystem baseret på Landspatientregistret, som gør det muligt at følge tidsforløbet i pakkerne.
Desværre er der endnu ikke nok registreringer i systemet til at kunne give et reelt billede af pakkeforløbene, men Sundhedsstyrelsen og regionerne samarbejder om fremadrettet at gøre datakvaliteten endnu bedre.
Det betyder heldigvis ikke, at der slet ikke findes gode hårde data.
I den kliniske database for tarmkræft kan vi se, at der er sket et fald i forløbstiden på 37 pct.
Således tog forløbet fra første henvisning til operation 44 dage før pakkeforløbet for tarmkræft.
Samme forløb tager i dag 27 dage.
Her er der sket en stigning på 20 pct. i antallet af patienter, som opereres, senest 42 dage efter at udredningsforløbet er blevet påbegyndt.
Samlet har vi altså et solidt grundlag for at sige, at pakkeforløbene er en succes, men jeg skal også være den første til at erkende, at der stadig er hjørner, som ikke er helt på plads, og at det stadig vil være muligt at finde patienter, som oplever længere forløbstider, end pakkerne foreskriver.
Men i hele sundhedsvæsenet arbejder man benhårdt på at komme i mål.
Et andet emne, som jeg er blevet spurgt om, er forskning, som er en forudsætning for, at vi hele tiden kan levere behandling af høj international standard.
Vi kan være stolte af den danske sundhedsforskning, som ligger i top internationalt målt på antal citationer og publikationer pr. indbygger.
For at styrke kræftforskningen blev der i forlængelse af kræftplan II afsat 113,5 mio. kr. til klinisk kræftforskning.
Midlerne har bidraget til en national biobank, som er unik i international sammenhæng, og så har midlerne styrket etableringen og udviklingen af kræftspecifikke grupper og tværfaglige kræftgrupper.
Grupperne bidrager til, at de kliniske retningslinjer for udredning og behandling af kræft opdateres, og at der udvikles og vedligeholdes kliniske databaser for de enkelte kræftformer, hvis behandlingskapaciteten kan dokumenteres og følges.
Jeg er også blevet bedt om at redegøre for personalesituationen, og her er det ingen hemmelighed, at vi har brug for flere i hvide kitler for også i fremtiden at kunne levere kræftbehandling på højt internationalt niveau.
Regeringen har allerede taget en række initiativer for at sikre det.
Der er gennemført en reform af den lægelige videreuddannelse, som vil give 1.600 flere speciallæger fra 2016 og frem.
I sidste uge blev kampagnen »Hvid Zone« skudt i gang.
Det er en 3-årig rekrutteringskampagne, som skal bidrage til, at flere vælger en uddannelse som sygeplejerske, som radiograf eller som bioanalytiker, som alle sammen er meget vigtige faggrupper inden for kræftbehandlingen.
At øge personalemængden løser ikke alene personaleudfordringerne på sundhedsområdet.
Samtidig med den positive omlægning af kræftbehandlingen er der sket en stigning i behandlingsaktiviteten.
Der er sket et fald i dødeligheden og en stigning i overlevelsen, og 96 pct. af patienterne angiver i en stor landsdækkende undersøgelse, at de oplever, at de er tilfredse eller meget tilfredse med deres samlede udrednings- og behandlingsforløb for kræft.
Vi er tæt på målet.
Det vil vi også kunne se i den statusrapport for anbefalingerne, som offentliggøres inden sommerferien.
Til efteråret falder fremtidens specialeplanlægning på plads.