Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2012-02-23:
Jeg vil gerne starte med at takke for, at vi får lov til at tage en debat om nordsøoliens fremtid her i dag; det synes jeg er et godt initiativ.
Det er ingen hemmelighed, at vi i Socialdemokratiet mener, at forudsætningerne har forandret sig ganske gevaldigt, siden aftalen blev indgået i 2003.
Olieprisen var på det tidspunkt 22 dollars tønden, og det højeste niveau, man på det tidspunkt kunne forestille sig den ville stige til, når man lavede vurderinger, var 40 dollars tønden.
Jeg tror for så vidt ikke, der var nogen af os, der havde kunnet forestille sig, at vi i dag ville stå med en oliepris pr. tønde på 120 dollars.
Men lad mig slå en ting fast med syvtommersøm: Som jeg også sagde tidligere, er der intet over og intet ved siden af Folketinget.
Her i landet er det Folketinget, der laver landets love, og det gælder altså også beskatningen af og rammerne for nordsøolien.
Derfor vil jeg også sende det meget klare signal til olieselskaberne, som for nylig har meldt ud – og jeg håber, det er en and, aviserne har lavet – at de ikke ønsker at forhandle, at der gælder samme regler for olieselskaberne i Danmark, som der gælder for alle andre borgere og virksomheder og organisationer i det her land, nemlig at hvis ikke man ønsker at forhandle med staten, frasiger man sig en indflydelsesmulighed.
Det betyder altså ikke, at man har vetoret over, hvad Folketinget så finder på at gøre eller ikke at gøre, og derfor håber jeg selvfølgelig, at man kommer frem til, at man alligevel godt kunne tænke sig at sætte sig ned ved bordet og tale om de her ting, hvis vi når dertil i forbindelse med serviceeftersynet.
Som det er almindelig parlamentarisk skik i Danmark, har Socialdemokratiet tilsluttet sig aftalen om nordsøolien, selv om vi ikke var med i den oprindelig, men det ændrer såmænd ikke på, at vi mener, at aftalen, der blev indgået dengang, var problematisk – det var derfor, vi stod uden for den – og så meget desto mere mener vi jo også at det er nødvendigt at få lavet et grundigt eftersyn.
Når vi står ved aftalen, som den er, er det, fordi vi mener, at der fint inden for den aftales rammer kan laves rigtig mange andre løsninger, fordi man i den aftale, der blev lavet, jo trods alt åbnede op for, at man kunne genforhandle, trods alt åbnede op for, at man, hvis forudsætningerne forandrede sig, måtte kigge på det igen.
Så nok kan man være imod aftalen fra 2003, men man må anerkende, at de partier, som lavede aftalen dengang, også sørgede for at tage højde for, at vi, hvis tingene forandrede sig, kan gå til det, kigge på det, se, om vi kan lave rammer, der er mere rimelige i forhold til nordsøolien.
Jeg vil sige, at det, eftersynet skal belyse, og som jeg synes er nok så vigtigt at få nævnt her i dag, er erfaringerne med rammevilkårene for kulbrinteproduktion i Holland og i Storbritannien og i Norge.
Der er jo andre lande end Danmark, der har præcis de samme problemstillinger, som vi har her, og som har indrettet sig meget anderledes, end vi har her, og det er selvfølgelig en god idé at hente noget inspiration fra de steder.
Man kan selvfølgelig ikke lade være med at være lidt misundelig på, at nordmændene har så stor en bunke penge, fordi de har så meget olie, som de har, men man skal også huske på, når man vurderer nordmændenes situation, at det ikke kun handler om, at de har meget olie, det handler faktisk også om, at de har valgt et væsentlig højere beskatningsniveau, end man har valgt her i Danmark.
Så selv med det danske olieniveau i undergrunden, ville nordmændene altså i samfundets kasse have fået væsentlig flere penge ud af det.
Det er i øvrigt et beskatningsniveau, som både den tidligere borgerlige regering i Norge og den socialdemokratiske regering har bakket op om.
Så der findes heldigvis modeller, hvormed man har skaffet flere penge til samfundskassen, end det sker i Danmark, og som har kunnet skabe brede flertal, og det håber vi altså også kan blive udgangspunktet for de forandringer, der skal ske for fremtiden.
Det var, hvad jeg ville sige indledningsvis.
Jeg håber, at vi får en fortsat god debat om det i dag, og jeg håber i øvrigt, at vi i løbet af det kommende års tid får en god debat om det her.
Man skal jo være med på, at det er så store penge, vi taler om, når vi taler om nordsøolien, at det er en regulær game changer, altså forstået på den måde, at når oliepriserne bevæger sig fra 22 dollars tønden, som de gjorde det i 2003, og så til det niveau, de er på i dag, så forandrer det fundamentalt set, hvad den danske stat kan og ikke kan.
Og når vi går ind og kigger på, hvad beskatningsniveauet skal være, er det ikke en ligegyldig detalje, som hvis vi taler om en eller anden teknisk skattelovgivning.
Vi taler altså om beløb, som, hvis man havde fulgt Kulbrintebeskatningsudvalgets anbefalinger, ville have betydet, at vi kunne have haft en efterlønsordning, som vi havde det førhen – uden at blinke med øjnene.