runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-12:
Jeg vil gerne takke for den positive modtagelse, som lovforslaget har fået, om end med mange forskellige begrundelser.
Det viser jo i al sin enkle tydelighed, hvorfor det er godt, at vi er enedes om at udskyde en lovrevision af en lov, der rent faktisk fungerer på det område, hvor det er lovens hensigt at fungere, nemlig at reducere folks risiko for at blive udsat for ufrivillig passiv rygning.
Nu går lovforslaget så til behandling i Sundhedsudvalget, og jeg håber på, at vi der kan få en hurtig behandling.
Jeg skal i hvert fald gøre mit til, at det bliver tilfældet.
Som alle involverede partier ved, altså partierne bag den oprindelige aftale fra november 2006, og det er regeringspartierne, altså Venstre og Konservative, og så er det Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti, SF og Enhedslisten, var der på et møde i Sundhedsministeriet i november 2009 enighed om at udskyde revisionen af rygeloven.
Konkret har vi aftalt, at vi skal mødes igen i maj/juni 2011 med henblik på at drøfte, hvilke elementer der eventuelt vil kunne indgå i en revision af loven.
Vi har endvidere aftalt, at vi i fællesskab vil invitere til en offentlig høring om rygeloven.
Den vil formentlig blive afholdt i september 2010, og vi er i ministeriet gået i gang med den indledende planlægning.
Partierne vil selvfølgelig få sendt et oplæg til drøftelse af indhold, form m.v. formentlig i begyndelsen af april.
Jeg ser frem til den fortsatte behandling af lovforslaget og stiller mig naturligvis til rådighed for at svare på spørgsmål, såfremt der måtte være sådanne under udvalgsbehandlingen.
Per Clausen (EL), 2010-02-12:
Da jeg jo med sikkerhed ved, at det her emne vil blive diskuteret på mit stamværtshus senere i eftermiddag, er det vigtigt for mig at præcisere, at hr. Simon Emil Ammitzbøll alligevel har overgået alle de mennesker, jeg har diskuteret det her med på bodegaer, i fuldstændig forvrængning af diskussionstemaet og synspunkterne.
Aldrig har jeg hørt så meget sludder.
Pointen ved hr. Simon Emil Ammitzbølls synspunkt er, at hvis man går ind for, at mennesker skal kunne arbejde på et værtshus uden at blive udsat for passiv rygning, går man ind for forbud mod tobak.
Det siger jo meget godt, hvad Liberal Alliances holdning er.
Medarbejdernes arbejdsmiljø er fuldstændig ligegyldigt, for hr. Simon Emil Ammitzbøll har nu fundet en ny menneskeret, som man vil forsvare, nemlig arbejdsgivernes ret til at bestemme, om der må ryges på det værtshus, de ejer.
Det er sådan den nye menneskeret.
Der vil jeg bare sige, at Liberal Alliance jo på den måde ligesom endegyldigt er sprunget ud som den yderste højrefløj i dansk politik, for tænk at gøre det til en menneskeret, at arbejdsgiverne skal have lov til at tvinge deres medarbejdere til at gå i giftig luft.
Det synes jeg alligevel er fantastisk.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-12:
Uden at skulle forlænge debatten unødigt vil jeg bare sige, at det, jeg prøvede på, var at finde en sammenhæng i hr. Per Clausens og Enhedslistens politik.
Det må hr. Per Clausen selv stå til ansvar for.
Så synes jeg egentlig, at det er meget tankevækkende, at i dagens Danmark kan man blive udråbt som det yderste højre, fordi man vil forsvare, at mennesker har et personligt ansvar og en personlig frihed.
Orla Hav (S), 2010-02-12:
Tak for det.
Adelsmærket for behandling i sundhedsvæsenet er, at den behandling, man modtager, hviler på evidensbaseret grundlag.
Det betyder, at der skal være videnskabeligt grundlag for at fastslå en diagnose, iværksætte en behandling og en efterbehandling.
Denne grundregel bør det prioriteres højt at sikre.
Hvis man har et ønske om at indføre en medicinsk behandling over for en given lidelse, kræver vi på borgernes vegne, at der er videnskabelig dokumentation for, at denne behandling virker og har effekt.
Vi ønsker naturligvis at sikre patienterne den optimale behandling og give sikkerhed for, at de ikke udsættes for risici som følge af behandlingen.
I den situation er der en risiko for at forlade behandlingsmetoder, der ellers har tjent patienter vel, hvis der ikke foreligger den nødvendige og tilstrækkelige dokumentation for effekt.
er der en risiko for, at behandlingen tages af sundhedsvæsenets behandlingspraksis.
Jeg forstår på ministeren, at ministeren er indstillet på, at de rester, der ikke foreligger tilstrækkelig dokumentation for, får vi ordentligt belyst, og i respekt for patienterne kan vi tilslutte os, at patienten i samråd med sin læge har frit valg til behandlingsform, indtil en sådan videnskabelig undersøgelse foreligger.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Socialistisk Folkeparti har her fremsat et forslag, som jeg finder stor sympati og forståelse for.
Men jeg kan nu ikke lade være med at undres.
Jeg undres over, at det netop er Socialistisk Folkeparti, som foreslår et frit valg af behandling for sygdomme.
Om nogen er det Socialistisk Folkeparti, som gang på gang taler imod det frie valg.
Her er der et frit valg mellem medicin, laserbehandling, Det Døde Hav, Island osv., hvor mange psoriasispatienter tager hen.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge, hvad forskellen er på de andre sygdomme, vi har herhjemme, og så psoriasis.
Nå, men jeg vil gerne tilkendegive, at jeg også ønsker, at regeringen får taget hul på at tage initiativ til at iværksætte en undersøgelse af klimabehandlingens virkning på psoriasis og psoriasisgigt.
Dette burde man have gjort for mange år siden, da det er blevet brugt i mange år.
Derfor tror jeg da også bestemt, at der må ligge nogle undersøgelser, man kan skæve til – i hvert fald på psoriasisområdet.
At have psoriasis er ikke kun en lidelse, som gør, at huden skaller.
Nej, det påvirker fysisk og psykisk den enkelte.
Jeg har set en 8-årig dreng tage af sted til Det Døde Hav, han var dækket af skaller, og han kunne ikke røre sig, for så sprak det og gjorde ondt.
Men jeg så ham også, da han kom hjem igen, rigtig godt brun over hele kroppen, og pludselig havde han en helt anden psyke, en dreng, der kunne springe rundt.
Men det var psoriasis, og der ved vi, at det hjælper ved Det Døde Hav.
Det her forslag omhandler psoriasisgigtpatienter, og hvad er det så, der står i forslaget?
Der står, at der foreligger en mini-MTV, og på grund af den her mini-MTV visiterer Region Nordjylland ikke mere patienter til klimabehandlingen, hvad man ellers har gjort.
Der er så efterfølgende indhentet supplerende udtalelser fra øvrige regioner, og de viser samstemmende, at de vurderer, at der ikke er videnskabelig dokumentation for effekten af klimarejser på psoriasisgigt, og at det enten slet ikke eller kun i yderst begrænsede tilfælde benyttes.
Det fremgår tillige, at klimabehandling af patienter med psoriasisgigt ikke anbefales af Reumatologisk Specialeråd i Region Midtjylland og ikke anvendes på Rigshospitalet eller Odense Universitetshospital.
Reumatologisk Specialeråd i Region Midtjylland bemærker i øvrigt, at der findes medicinsk behandling med god effekt, der kan anvendes i behandling af patienter med psoriasisgigt.
Efter fremsendelse af mini-MTV'en er der desuden kommet en udtalelse fra Dansk Reumatologisk Selskab, som konkluderer, at det ikke er indiceret at henvise til længerevarende klimaterapibehandlingsforløb på grund af psoriasisgigt.
Men jeg synes, det er vigtigt, at vi får det undersøgt, for hvis der bare var en anelse hjælp i det, synes jeg, det er værd at undersøge.
Vivi Kier (KF), 2010-02-12:
Så står vi med et andet hjørne af vores sundhedsvæsen: psoriasispatienter og deres behandling.
Som andre har sagt før mig, er der to typer psoriasispatienter.
Der er de patienter, der har hudsygdommen psoriasis, og så er der de patienter, der har psoriasisgigt.
Jeg må sige, at kæden hopper helt af i det her beslutningsforslag, og det gør den, fordi forslaget pålægger os som politikere at gå ind og vurdere, hvilken behandling den enkelte patient skal have.
Jeg er ikke læge, jeg er ikke fagperson, og derfor skal jeg afholde mig fra at mene, hvilken behandling den enkelte patient skal have.
Det undrer mig meget, at SF fremsætter sådan et forslag.
Jeg ved, at der kommer et senere, hvor vi også skal gå ind og vurdere, hvilken behandling patienterne skal have.
Jeg står og overvejer, om hr. Karl Bornhøft måske skulle have været læge i stedet for at være politiker.
Det, jeg finder væsentligt, er, at vi får bedt om at få en forklaring, altså en begrundelse for, hvorfor man nu har valgt at ændre på det hidtil kendte behandlingstilbud og erstatte det med noget andet.
Så et godt og velbelyst grundlag er altid godt at have som politiker til at kunne forklare, hvorfor læger har valgt at ændre på behandlingen.
Men det er altid en højt fagligt kvalificeret person, der skal afgøre, hvilken behandling den enkelte patient skal have, det skal jeg som politiker aldrig nogen sinde vurdere på, hverken i forhold til sygdommen psoriasisgigt eller i forhold til andre sygdomme.
Margrethe Vestager (RV), 2010-02-12:
Da Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne redegøre for vores holdning til forslaget. Som det allerede er sagt, bl.a. af Dansk Folkepartis ordfører, så er det jo åbenlyst, at man som menneske må have den allerdybeste medleven i disse menneskers sygdom.
Det er væmmeligt, det er decideret ubehageligt, og det er klart, at man skal strække sig utrolig langt for at sikre et værdigt og et ordentligt liv for de mennesker, der har både psoriasis og selvfølgelig også psoriasisgigt.
Vi vil lytte til ministeren, som har lovet, at det vil blive undersøgt, om klimabehandling har en effekt.
Det synes jeg er meget positivt, for den diskussion, vi havde i den radikale gruppe, gjorde det for os lysende klart, at der er et stort behov for at sikre, at behandlingsformer, som ikke er centrale for medicinalindustrien, også kan undersøges, og der kan findes ud af, om det klinisk kan dokumenteres, at de har en effekt.
Det er vores bekymring, at der er rigtig mange ting, som ikke er en del af medicinalindustriens pillearsenal, der kan være både effektive og hensigtsmæssige for mennesker, som har forskellige sygdomme.
Derfor håber vi, at debatten i dag kan blive en anledning til at finde ud af, hvordan vi kan sørge for, at det også kommer til at ske.
Vi har tidligere været inde på, hvordan den medicinske forskning foregår, og at der er for lidt forskning i allerede afprøvede lægemidler, og hvad de i øvrigt kan, altså midler, som nogle af os over 40 kender fra vores barndom, men som i virkeligheden kan bruges til andre ting, men det er der ikke tilstrækkelig forskningsmæssig grund til at undersøge.
Derfor håber vi meget, at det her kan blive afsættet netop for den debat: Hvordan kan vi langt mere offensivt undersøge, om ting, der ikke har medicinalindustriens kommercielle interesse, kan blive bragt videre for forhåbentlig at hjælpe patienter.
Den anden pointe, som jeg gerne vil slå til lyd for, er, at Folketinget ikke bestemmer, hvilke typer af behandlinger enkeltpatienter eller enkeltsygdomme skal have.
Jeg tror, der har været forslag om det før, men det er åbenlyst skruen uden ende – og helt åbenlyst i dag, hvor jeg er stedfortrædende ordfører – når der ikke er faglig kompetence til at sige, om det skal være det ene eller andet, folk skal behandles for.
På den baggrund kan vi ikke støtte forslaget, men vi synes, at det er et meget godt afsæt til at gøre lige præcis det, som ministeren siger vil finde sted, nemlig at få undersøgt, hvilken effekt sådanne midler kan have, og dermed forhåbentlig også til at kunne anerkende, at det, som er en patienterfaring, også kan blive til en klinisk dokumentation.
Det gør vi, fordi vi synes, det er vigtigt, at der er forskellige behandlingsmetoder til rådighed, fordi patienter er forskellige, også selv om de har den samme diagnose.
Jeg synes, at debatten i dag har været god, og håber, at vi kan drive den videre, fordi vi som sagt mener, det er meget vigtigt, at der er et alternativ til medicinalindustriens forskning.
Tak for ordet.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-12:
Jeg skal gøre det kort, så kan andre bedømme, om det også er godt.
Jeg vil sige det på den måde, at jeg tror, at alle her har sympati for de mennesker, som lider af psoriasisgigt, derom kan der ikke være nogen tvivl, men jeg kan fuldt ud tilslutte mig det, som et bredt flertal i Folketinget har sagt, nemlig at vi ikke er læger, vi er politikere, og jeg mener derfor ikke, at det er os herinde, der skal træffe denne beslutning.
Jeg vil sige, at Venstres ordfører faktisk holdt en utrolig god tale, synes jeg, men der er dog også den forskel, at Venstres ordfører i det mindste er læge, så han jo må vide, hvordan det må være på lægekongresserne i modsætning til os andre.
Men Liberal Alliance siger nej til forslaget.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-02-12:
Ordføreren vrøvler.
Altså, undskyld, det gør ordføreren, for det her handler ikke om rygning.
Når ordføreren siger, at der ikke er nogen resultater, vil jeg spørge: Jamen hvad er det for noget at sige?
Selvfølgelig er der da resultater.
Vi ved da fra Frankfurt, at dødsfald på grund af overdosis faldt fra 150 til 30 i løbet af de første 4 år, hvor man etablerede sundhedsrum.
Det ved man da, det eksisterer da rundtomkring.
At Dansk Folkeparti ikke gider lytte, er så noget andet, men man skal da ikke stå her og påstå, at der ikke findes undersøgelser, der viser, at der er rigtig gode resultater.
Så derfor stiller jeg mit spørgsmål igen.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Det er da utroligt, at man fra Socialistisk Folkepartis side hele tiden skal have den nedladende holdning til Dansk Folkeparti, fordi vi står og siger det, vi mener.
Det er, som om det, vi mener, bare ikke kan have sin rigtighed.
Jeg synes, det er noget vrøvl, når ordføreren siger, at det er de værst og hårdest ramte, for det er dem, vi giver lægeordineret heroin.
Margrethe Vestager (RV), 2010-02-12:
Som jeg har sagt flere gange, kan den radikale ordfører ikke være til stede, og jeg skal derfor fortælle om Det Radikale Venstres holdning:
Hidtil har det været interessant at lytte til debatten om forslaget, for der er ligesom to forskellige tilgange.
Enten er man optaget af meget, meget høje principielle barrierer – det her er den direkte vej til frigivelse af hårde narkotiske stoffer – eller også har man en alliance med virkeligheden og de mennesker, som er meget hårdt belastede narkomaner. Det Radikale Venstre er medforslagsstiller til forslaget, og jeg synes, det ville være meget gavnligt, hvis ministeren lagde sine problembriller på hylden og i stedet for prøvede at finde ud af, hvordan det kan lade sig gøre at finde en ordentlig løsning for nogle mennesker, der er meget, meget udsatte i vores samfund.
Der blev bedt om en rationel begrundelse for at tage denne diskussion.
Den eneste rationelle begrundelse, jeg overhovedet kan komme i tanker om, er virkeligheden – det er den virkelighed, som nogle af de allermest belastede narkomaner må leve i.
Det er de usle og farlige vilkår, som narkomaner, der er nødt til at fixe på gaden og i skjul, lever under, og selvfølgelig også de ærgerlige sideeffekter, som beboerne oplever.
Det er tankevækkende, at det her synes at være helt umuligt i dansk sammenhæng, når man kan finde ud af det i andre lande.
For os at se
er det her en del af løsningen.
Der er ingen tvivl om, at vi skal blive ved med at gøre vores yderste for at forhindre folk i at blive afhængige af narkotiske stoffer, og der er ingen tvivl om, at vi skal dedikere ressourcer til at gå efter bagmænd og dem, der tjener penge på, at andre mennesker er dybt afhængige af narkotiske stoffer.
Men jeg synes stadig væk, vi har en forpligtelse til at sørge for, at nogle mennesker, som lever et usselt og farligt liv, får bedre vilkår, end de har i dag.
Jeg bliver på ingen måde forskrækket over at kalde det et fixerum.
Der er ikke noget galt i at kalde tingene ved det, som man ser, og det er jo det, der er kernen i det.
Det her handler om at give nogle ganske få mennesker mere værdige og mere ordentlige vilkår i noget, som jeg tror de allerfleste mennesker frygter og skammer sig over, men som det er dybt uansvarligt bare at vende blikket væk fra.
Derfor har vi glædet os over at være medforslagsstillere til forslaget her, og vi tror også, det vil være et væsentligt skridt på vejen til at hjælpe en lille gruppe mennesker, som lever et særdeles udsat liv.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-12:
Jeg vil så prøve en ny rolle, nemlig hverken at være forslagsstiller eller modstander af forslaget.
Liberal Alliance støtter op om det forslag, som oppositionspartierne har stillet omkring sundhedsrum, som jeg sådan set heller ikke har noget imod at kalde fixerum, for vi kan jo lige så godt tale om det, som det er.
Det kan man jo argumentere for ud fra flere forskellige synsvinkler.
Jeg kunne jo vælge at fyre sådan et større liberalt skoleridt af om, hvorfor det ud fra en liberal grundholdning selvfølgelig er i orden at indføre den her slags rum.
Men det vil jeg undlade.
Jeg vil i stedet for tage en anden tilgangsvinkel, der handler om den praktiske virkelighed, som også andre har været inde på – og det ligger så i øvrigt i naturlig forlængelse af mine synspunkter fra rygedebatten tidligere på dagen.
Det er sådan, at i de lande, hvor man har etableret de her rum, ser man færre dødsfald blandt de hårdest ramte narkomaner.
Det er jo positive erfaringer, når færre mennesker får alvorlige sygdomme eller dør, end før man indførte de her rum i de lande.
Det gælder især dødsfald på grund af overdosis, og der er også et fald i antallet af folk, der bliver smittet med hiv og derfor på den længere bane også vil risikere at dø – ja, det gør vi jo alle – men ender i en situation, hvor man får en tidligere død.
Derfor kan vi rent praktisk gøre noget for de allerdårligst stillede, for de allersvageste i det her samfund.
Vi kan hjælpe dem til at få en bedre sundhedstilstand, uden at det behøver at involvere andre end dem selv.
Vi stiller faktisk bare et tilbud til rådighed.
Jeg synes, man skal passe på med ikke at ofre nogle af de svageste medborgere i et ideologisk korstog forstået på den måde, at narkomaner desværre bliver ofret i den her meget hårde debat.
Historikeren Søren Mørch har været inde på at sige, at narkomaner er vor tids hekse.
Det er dem, som gør, at vi andre ligesom kan bevare vores egen moralske status og hæve vores egen moralske standard, for at vi så til gengæld kan pege fingre ad dem.
Og det synes jeg desværre også at debatten bliver præget lidt af.
Til dem, der er skeptiske over for det, vil jeg sige, at jeg i virkeligheden synes, man skal rose forslagsstillerne og sige, at der, så vidt jeg kan se, er tale om et 2-årigt forsøg, og det vil sige, at man efter de 2 år vel så kan evaluere erfaringerne og se, hvad man kan lære af det.
Virkede det efter hensigten, virkede det i Danmark som i alle de andre lande, hvor man har indført det, og hvor det har givet færre dødsfald blandt de hårdest belastede narkomaner, eller var Danmark en ny spændende undtagelse, hvor det ikke havde nogen effekt?
Hvis det skulle vise sig, så kan man jo selvfølgelig bare droppe det 2 år senere, men hvis det nu skulle vise sig, at der vil ske fuldstændig det samme i Danmark som i de andre lande, hvor det var blevet indført, så kunne man jo evaluere, at det faktisk var noget godt, man havde gjort, fordi man faktisk havde gjort noget godt for nogle af de allersvageste medborgere.
Christian H. Hansen (UFG), 2010-02-12:
Tak for det.
Jeg kunne jo forstå, at hr. Per Clausen var glad for, at han var medforslagsstiller på det her forslag.
Jeg må så tilkendegive, at jeg er ked af, at jeg ikke har kunnet nå at være medforslagsstiller på det.
Lad mig slå fast, at jeg også synes, at hvad angår den debat, der har været om narkobagmænd osv., skal der ikke herske nogen tvivl om, at det også er der, vi skal have fat, at det også er der, vi skal slå ned.
Vi har også den lægeordinerede heroin, som er blevet nævnt mange gange.
Men det er, som om at når vi har én ting, skal det udelukke alle andre muligheder, og det synes jeg ikke at det skal.
Jeg synes, det ville være godt, hvis vi fik lavet de her sundhedsrum, og jeg lægger også mærke til, at der jo egentlig er lagt op til en slags forsøgsordning i første omgang.
Der har jeg lidt svært ved at forstå, hvorfor man i det mindste ikke kunne prøve det, der ligger som forslag, af.
Jeg synes, at det, der her er væsentligt, er, at man tager hensyn både til dem, som skal indtage stoffet, og til de omgivelser, der er omkring dem, som indtager stoffer.
Jeg har kendskab til børn, som har fundet både sprøjter og alt muligt andet og er kommet hjem og har spurgt deres forældre: Hvad er det, jeg kommer med her?
Det synes jeg ikke er rimeligt at man skal se nogen steder.
Her vil jeg sige, at jeg ikke har noget imod, at man bruger ordet fixerum, men jeg synes, at sundhedsrum lyder bedre.
Jeg kunne faktisk godt tænke mig, at man kaldte rummene for hvordan kommer jeg videre i livet-rum, for det er egentlig det, jeg synes de skal handle om.
Herinde på Christiansborg har vi også nogle rum, vi går ind og fikser nogle aftaler i.
Før var der nogle, der skændtes hernede, og jeg synes, man skulle have et rum, hvor man gik ind og fiksede, at man fandt ud af at tale pænt til hinanden.
Undersøgelser fra udlandet viser jo klart, at man nedbringer antallet af dødsfald, hvis man laver det her.
Det er dokumenteret i de lande, som allerede har ordningen.
Så vi skal jo kun glæde os over, at der også her ligger et væsentligt argument for at støtte det her forslag.
Jeg tænker sådan lidt på, at nogle siger, at hvis man laver de her sundhedsrum, vil man sprede kriminaliteten ud over hele København.
Nogle af dem, som siger det, går faktisk også ind for at lukke Christiania, og så vil jeg bare spørge: Hvis man lukker Christiania, spreder man så ikke også en masse problemer ud over København?
Det mener jeg faktisk at man vil gøre, så det argument har jeg så slået ned.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Der er ingen tvivl om, at vi alle sammen gerne vil det bedste, men vi har bare forskellige synspunkter, med hensyn til hvordan vi når det.
Det er ikke så mange dage siden, der var en debat herinde om doping, og jeg kunne godt tænke mig at spørge ordføreren, hvad forskellen er på dopingstoffer og narkotiske stoffer.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-02-12:
Jeg mener helt klart, at forskellen er, at de mennesker, som kommer i fitnesscenteret og doper sig, jo stadig væk er mennesker, som klarer deres hverdag fuldstændig normalt.
Det, vi taler om i det her forslag, er mennesker, som lever på gadeplan, og som er så stærkt afhængige af stoffer, at de allerede er helt derude, at de er ude i en social deroute: De har ikke noget arbejde, mange af dem har ikke engang fået nogen uddannelse, og de har ikke nogen andre steder at gå hen.
De mennesker, som tager doping, er jo sammen med de mennesker, som går på diskotek Nasa og indtager kokain i weekenden, på det plan, hvor vi siger: Jamen det her er ulovligt, det her er forkert.
Men der er jo ikke nogen, der på den måde for alvor slår ned på dem, medmindre de ender med at besidde stoffer i meget, meget store mængder.
Liselott Blixt (DF), 2010-02-12:
Jeg håber, at ordføreren er enig med mig i, at alting starter et sted; det gælder, når man kommer ud i et narkotisk misbrug, og når man kommer ud i et dopingmisbrug.
Vil det så være sådan for dopingmisbrugere, der er kommet så langt ud i et misbrug, at de er blevet meget syge og svækkede af det og har fået mange skadevirkninger, at der også laves dopingrum til dem, eller kan de også komme ind i et sundhedsrum og få hjælp til at tage dopingstoffer?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-02-12:
Jeg synes da personligt, at hvis det var sådan, at vi kunne give folk et særlig godt tilbud om hjælp til at blive vænnet fra dopingstoffer, skulle vi da gøre det, og jeg tror, vi skulle gøre det med åbent sind og prøve at kigge på de mest pragmatiske løsninger på, hvordan vi kunne hjælpe dem.
Der er der også diskussionen om, hvordan man gør det bedst, og om vi har relevante behandlingstilbud til dem.
Det må vi selvfølgelig også gøre på dopingområdet.