runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Sjelle (KF), 2010-11-30:
I november i år indgik vi Konservative, Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og ikke mindst Det Radikale Venstre en aftale om nye rammer for sygefraværsindsatsen, for det har der været behov for.
I Danmark er det desværre alt, alt for mange, som bliver syge, må sygemelde sig, og som havner på sygedagpenge.
Dem skal vi hjælpe med at blive raske igen, så de kan komme tilbage i arbejde.
Hverken for den enkelte sygemeldte eller for samfundet er det godt, at hver dansker i arbejde i snit er sygemeldt i næsten 10 dage.
Det betyder, at kollegaerne skal løbe hurtigere, at vi går glip af produktion, og at vi alle sammen bliver fattigere.
Og så er det ikke sjovt at være syg.
Lovforslaget, som vi behandler lige nu, er et af flere lovforslag, der udmønter aftalen om nye rammer for sygefraværsindsatsen.
Forslaget indeholder et punkt om, at det skal sikres, at kommunerne yder de sygemeldte dagpengemodtagere en bedre og mere målrettet hjælp for at komme tilbage i arbejde, nemlig en ændret refusionsordning.
I dag er det således, at kommunerne får refunderet hele 65 pct. af deres udgifter til sygedagpenge, hvis den sygemeldte mindst 10 timer om ugen deltager i et såkaldt aktivt tilbud.
Aktive tilbud kan dække alt fra et standardkursus til gradvis tilbagevenden til arbejdsmarkedet.
Derimod får kommunerne kun 35 pct. af deres udgifter til sygedagpenge refunderet, hvis den sygemeldte ikke deltager i nogen form for aktive tilbud.
Resultatet er, at kommunerne har en kraftig tilskyndelse til at få de sygemeldte dagpengemodtagere til at deltage i aktive tilbud for næsten enhver pris.
Hvis vi vedtager det her forslag, vil der blive ændret på denne refusionsordning og dermed forhåbentlig på kommunernes adfærd.
Med forslaget vil kommunerne få refunderet 50 pct. af udgifterne til sygedagpenge, hvis den sygemeldte deltager i aktive tilbud.
Samtidig bliver definitionen af aktive tilbud indsnævret til kun at omfatte virksomhedsrettede tilbud i form af virksomhedspraktik eller job med løntilskud og ordinær uddannelse.
Kommunerne vil kun få refunderet 30 pct. af deres udgifter til sygedagpenge, hvis den sygemeldte ikke deltager i nogen aktive tilbud, eller hvis hun eller han deltager i tilbud, der ikke er virksomhedsrettede.
Det ser vi Konservative som et skridt i den rigtige retning.
Samlet set bakker vi Konservative altså fuldt og fast op om lovforslaget, der forhåbentlig vil betyde, at flere sygemeldte dagpengemodtagere vil deltage i meningsfulde og virksomhedsrettede tilbud, og at færre vil deltage i fjollede kurser.
Villum Christensen (LA), 2010-11-30:
I Liberal Alliance finder vi det særdeles fornuftigt, at der ryddes op i de mange standardkurser og beskæftigelsesprojekter, som primært er blevet til, fordi det betaler sig i forhold til den refusion, kommunerne kan opnå.
Det skal være slut med at sende personalechefer på kursus i at skrive ansøgninger; det skal være slut med at sende alvorligt syge ud i håbløse projekter, som gør dem langt mere syge, end de var, da de startede.
For Slagelse Kommunes vedkommende – hvor jeg selv har været udvalgsformand på området – har jeg f.eks. fået oplyst, at de nye regler kræver rundt regnet 1.500 virksomhedspladser.
En mellemstor kommune af Slagelses størrelse skal altså have et erhvervsliv, som finder det hensigtsmæssigt, og som også finder det realistisk at håndtere en sådan opgave i en ofte travl hverdag.
Dette forhold vil jeg under alle omstændigheder gerne have ministerens vurdering af, men alt i alt er det et rigtig godt forslag, som vi støtter.
Inger Støjberg (V), 2010-11-30:
Jeg vil gerne takke for behandlingen af forslaget.
Med lovforslaget følger vi op på aftalen om nye rammer for sygefraværsindsatsen, som regeringen, Dansk Folkeparti, Det Radikale Venstre og Liberal Alliance indgik den 5. november her i år.
Aftalen sikrer, at der kan ske en vigtig målretning og tilpasning af indsatsen over for sygemeldte.
Det, vi har behandlet i dag, er aftalens elementer om en ny og effektiv refusionsmodel.
Aftalens element om et fælles rådighedsloft udmøntes af lovtekniske grunde i L 71, som vi skal behandle senere i dag.
Initiativerne i aftalen om, at grupper af syge fritages for aktivering, aktive tilbud og samtaler, udmøntes i et særskilt lovforslag, som fremsættes i begyndelsen af det nye år.
Med dette lovforslag om den nye og effektive refusionsmodel sikrer vi, at jobcentrene fremover har større fokus på, at de sygemeldte, der har behov for et tilbud, får et virksomhedsrettet tilbud, så de sygemeldte kan vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Med lovforslaget vil der komme mere fokus på, at indsatsen for de mange sygemeldte, der er i et ansættelsesforhold, sker i den virksomhed, de er ansat i, hvis sygdommen og situationen i øvrigt tillader det.
Det kan være i virksomhedspraktik, mens den sygemeldtes arbejdsevne endnu er meget begrænset, men hvor det er muligt at være på virksomheden og indgå i et kollegialt fællesskab, eller det kan være på nedsat tid under en delvis raskmelding, hvor den sygemeldte kan starte arbejdet langsomt op måske bare med nogle få timer om ugen.
Med lovforslaget får kommunerne ikke længere høj refusion, hvis de sender syge på standardkurser og i projekter.
Omlægningen betyder, at der også fremover kan gives tilbud i form af fysisk træning og samtaler med psykolog.
Disse tilbud kan f.eks. gives samtidig med et virksomhedsrettet tilbud med henblik på at understøtte en hurtig tilbagevenden til arbejdet.
Jobcentrene skal som hidtil tilrettelægge indsatsen ud fra den enkelte sygemeldtes konkrete behov.
Endnu en gang vil jeg sige tak for behandlingen af lovforslaget.
Jeg glæder mig meget til udvalgsbehandlingen.
Eigil Andersen (SF), 2010-11-30:
Kan ministeren forklare mig, hvorfor kommuner skal straffes for at tage menneskelige hensyn?
For en langtidssyg, som man vil sætte på standby, hvor der ikke er noget krav om aktivitet, vil kommunen kun få en refusion på 30 pct., men hvis vedkommende er i aktivitet i de former, som regeringen nu lægger op til bl.a. med virksomhedspraktik, vil kommunerne få 50 pct.s refusion.
Det betyder jo, at der er sat en mekanisme i gang – og den er der også allerede i dag – som indebærer, at der bliver lagt pres på kommunerne, for at de ikke skal sætte folk på standby.
Derfor er mit spørgsmål: Hvorfor mener regeringen at man skal straffe kommunerne økonomisk, når de tager menneskelige hensyn, fordi folk er for syge til at komme i aktivering?
Det er jo stik modsat.
Det er jo ministeren, der har stor mistillid til kommunerne, for ministeren tror tilsyneladende ikke på, at kommunerne vil gøre noget for de syge, hvis man ikke lægger økonomisk pres på.
Og det fører jo så til, at man lægger et økonomisk pres på, dvs. at byrådene har for få penge.
På grund af for små bloktilskud fra den her regering må man skære ned på alle mulige slags velfærd i kommunerne.
Så siger byrådene til cheferne, at man skal holde pengene i kassen, og cheferne i kommunerne siger selvfølgelig til medarbejderne, at de skal sørge for at få den højst mulige refusion.
Og så havner presset jo på de syge, det er jo indlysende.
Man bliver som kommunal medarbejder instrueret om, at det er meget vigtigt, at man har den høje refusion, og dermed betyder det jo, at meget få vil blive sat på standby.
Inger Støjberg (V), 2010-11-30:
Jeg tror, det ville være godgørende for debatten, hvis hr. Eigil Andersen også ville læse principperne bag standby-ordningen.
Det tror jeg rent faktisk ville klarlægge meget, og det ville i hvert fald også gøre, at hr. Eigil Andersen ikke på samme måde ville fremsætte sådan en mistro og mistillid over for offentligt ansatte.
Men jeg må desværre også sige, at det jo ikke er første gang, at jeg har oplevet, at hr. Eigil Andersen på den måde her fra Folketingets talerstol og i Folketingssalen i øvrigt via § 20-spørgsmål – jo ofte, jeg vil sige faktisk gentagne gange – har næret mistillid og mistro til offentligt ansatte.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-11-30:
Jeg vil også gerne blive lidt ved de syge, for alt det her med refusion og sådan noget er åbenbart ikke noget, vi kan få hverken ministeren eller nogen andre i regeringspartierne eller Dansk Folkeparti til at forstå bare er en fortsættelse af det gamle regime.
Men i forhold til det her med de syge: Hvorfor skal det nu vente til 1. maj med, at de alvorligt syge kan blive fritaget for, at man skal ringe til dem, eller at skulle sendes ud i aktivering eller noget andet, når nu det – sådan som reglerne i hvert fald er lige nu – er sådan, at det er en læge, der kan vurdere, hvorvidt en person er alvorligt syg eller ej, og det så i den sidste ende bare er sagsbehandleren, der skal sige ja eller nej til, om det nu også er rigtigt?
Jeg kan forstå, at der skal nedsættes kommissioner og alt muligt andet.
Bent Bøgsted (DF), 2010-11-30:
Jamen det tror jeg egentlig jeg har fortalt tidligere.
Det skyldes jo, at der skal være et lægeudvalg, der skal se på diagnoserne, for, hvad det er for alvorlige sygdomme, hvor man helt skal fritages.
Det kan vi jo ikke sidde og gøre herinde.
Det bliver et lægeudvalg, der skal se på diagnoserne, på, hvilke grupper af alvorligt syge, der skal fritages.
Det tror jeg at hr. Lennart Damsbo-Andersen kan blive enig med mig i.
Og det er derfor, at lovforslaget med hensyn til det andet ikke kan være med her.
Det, der har allerstørst betydning for de sygdomsramte, er, at de bliver fritaget for at skulle rammes af kommunens kontakt og aktivering og den slags.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-11-30:
Dansk Folkeparti tror meget på kommunerne, og måske også på ministeren, men noget af det, der har undret mig i det her, er, at der jo ikke er sammenhæng i tingene.
Ordføreren sagde selv, at det er vigtigt, at dem, der er alvorligt syge, bliver friholdt, og at dem, der umiddelbart er klar til at komme tilbage på arbejdsmarkedet, heller ikke skal generes af opkald og alle mulige aktiviteter.
Hvordan kan det så være, at det skal udsættes indtil den 1. maj?
Sådan som jeg har opfattet vores regler indtil nu, er det jo lægerne, der vurderer, hvad folk kan, og hvad de skal.
Men der er en detalje i det her, og det er, at det er sagsbehandlerne i jobcenteret, der i sidste ende vurderer det og tager beslutningen, og at det i øvrigt er ud fra, hvad for en refusion, man kan få.
Det er jo meget tydeligt, hvad for nogle beslutninger de tager.
Hvorfor kunne man ikke bare køre videre med den regel, at det er lægerne, der bestemmer, og så friholde dem, der er alvorligt syge, for at skulle tæskes rundt i manegen, som de bliver indtil den 1. maj ved det lovforslag, Folketinget vedtager med det her?
Peter Juel Jensen (V), 2010-11-30:
I mine øjne straffer vi ikke nogen her.
Det er korrekt, at hvis en person kommer på standby, er det til de 30 pct. i refusion.
Men det er gudskelov således, at det jo ikke er alle sygemeldte i en kommune, som kommer på standby eller bliver fritaget.
Så jeg tror nok, at kommunerne har overskud til at lade nogle stå på standby og få andre ud i nogle tilbud, som er rettet mod job og arbejde, således at der vil være et overhead i kommunen til, at man kan have råd til at have nogen til at stå på standby.
Line Barfod (EL), 2010-11-30:
Jeg ved ikke, hvem det er, Venstres ordfører taler med ude i kommunerne.
Jeg har ikke mødt nogen de seneste mange år ude fra kommunerne, der siger, at de har et overskud i kommunerne.
Tværtimod er de i øjeblikket i gang med at gennemføre sparerunder flere gange årligt for at få økonomien til at hænge sammen.
Men kan Venstres ordfører ikke forklare mig, hvis man mener, at meget syge mennesker ikke skal sendes ud, hvorfor det så er, kommunerne skal have en lavere refusion?
Det var det, vi så tidligere: Kommunerne reagerer efter refusionen.
Det er det, man har refusionsregler til, og det er til at ændre kommunernes adfærd.
Hvis man ikke ønsker, at kommunerne skal sende meget syge mennesker ud, hvorfor er det så, at de ikke kan få den høje refusion, når folk er for syge til at blive sendt ud?
Peter Juel Jensen (V), 2010-11-30:
Som jeg sagde før, er det gudskelov meget, meget få, der vil være for syge til at blive sendt ud.
Det udløser så kun de 30 pct. Men det her handler jo også om nogle økonomiske forudsætninger, der er lagt ind.
Det vil så sige, at man bliver nødt til kigge på at få indtægter og udgifter til at hænge sammen.
Det har været en utrolig svær øvelse at holde kommunerne fuldstændig skadesløse, i og med at de forudsætninger, der var lagt ind i sygefraværsaftalen, simpelt hen ikke holdt.
Det vil så sige, at det her koster utrolig mange flere penge end det, der var forudsat i sygefraværsaftalen.
Så har man lavet den her refusionsordning, hvor man giver 50 pct. til nogle grupper og 30 pct. til nogle andre.
Men det har ikke været muligt at få økonomien til at hænge sammen ved at give den store refusion til folk, som var på standby.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-11-30:
I Socialdemokratiet er vi optaget af, at så mange som muligt skal have mulighed for at bidrage til samfundet ved at arbejde ud fra de forudsætninger, man hver især nu har.
Vi er optaget af, at der ikke er nogen, der bliver syge af deres arbejde, og at de, der er syge, uanset om det er på grund af deres arbejde eller det er af andre årsager, kommer tilbage på arbejdsmarkedet igen så hurtigt som muligt.
Men vi anerkender også, at der er situationer, hvor det ikke kan lade sig gøre at vende tilbage, men at de syge i stedet for må tilbydes særlige vilkår eller pension.
Alt det kræver, at der bliver taget hånd om den syge med udgangspunkt i den syge, uanset om det er i kontakt med arbejdsgiveren, sundhedsvæsenet, sagsbehandleren i jobcenteret eller under afklaring af den syges muligheder.
Uden at genere regeringen ret meget kan man vel godt sige, at den indsats har man ikke helt lykkedes med.
Faktisk har den indsats, der gøres nu, fået en decideret lammende kritik i evalueringen af »Aktive – hurtigere tilbage«-forsøget, der blev til lov, inden det var afsluttet, og som nu viser, at det i bedste fald ikke skader de syge at blive aktiveret og i værste fald er direkte skadeligt, især for de alvorligt syge.
Det har ministeren nu taget til efterretning, og ministeren siger, at aktivering og opfølgning i forbindelse med de alvorligt syge og de, der umiddelbart kan komme tilbage på job, skal ophøre.
Det er da en erkendelse, der vil noget.
Socialdemokraterne støtter et forslag om at lade de kræftsyge og døende være i fred, og at folk med en brækket arm ikke skal slæbes igennem systemet, når de tydeligvis er på vej tilbage på arbejde.
Problemet er bare, at det jo ikke er lige nu.
Det er først til maj til næste år.
Næh, det, som ministeren her foreslår, er at ændre på refusionssatserne til kommunerne, sætte loft over udgifter til aktive tilbud og alene gøre virksomhedsrettede tilbud kvalificerede til en høj refusion.
Bliver indsatsen mere målrettet?
Ja, det gør den nok.
Bliver den bedre og borgerrettet?
Nej, det gør den ikke.
Sparer regeringen penge?
Ja, men det er jo også det, der er formålet.
Det, der kommer til at ske, er, at der bliver gjort et stort arbejde i kommunerne for at lave virksomhedsrettede aktiviteter, og det er da også fint, men problemet er, at alle andre aktiviteter og tilbud vil lukke ned, fordi der ikke er penge til dem efter den nye model med prisloft og 30 pct. refusion.
Det siger sig selv, at alle de, der er langt fra at blive raske, langt fra at komme tilbage på jobbet, de, der har psykiske lidelser, stressproblemer osv., bliver ladt i stikken.
Der er intet, absolut intet, indbygget i loven, der tager hånd om den del af de syge.
KL's formand, Jan Trøjborg, har på sin pæne facon påpeget det uheldige i, at kommunerne bliver nødt til at genåbne deres budgetter, her få uger efter at de er blevet vedtaget.
Jeg synes, det er en skandale, at det igen er kommunerne, der skal stå model til en spareøvelse, og at det er de syge, der kommer til at betale regningen for regeringens forfejlede økonomiske politik.
Socialdemokratiet kan overraskende nok ikke støtte forslaget.
Eigil Andersen (SF), 2010-11-30:
Ord er jo meget taknemlige, og det gælder også for hr. Bent Bøgsteds vedkommende, når han siger, at man ikke ønsker en jagt på de syge.
Sandheden er jo, at Dansk Folkeparti og regeringen står bag den jagt på de syge, som har eksisteret det sidste halvandet års tid.
Der lyttede man jo ikke til de advarsler, vi kom med fra oppositionens side, bl.a. imod kassetænkning, for man indrettede jo et system, som indebar kassetænkning, og nu indretter man et nyt system, som også indebærer kassetænkning, for kommunen får den høje refusion, 50 pct. refusion af sygedagpengene, hvis den syge er i et virksomhedsrettet aktivitetstilbud eller er delvis raskmeldt, og kun 30 pct., hvis den syge ikke er.
Kan ordføreren forklare mig, hvorfor man, når man hidtil har haft et dårligt kassetænkningssystem, vil indføre et nyt kassetænkningssystem, som rammer syge i Danmark?
Bent Bøgsted (DF), 2010-11-30:
Først vil jeg sige til det her med kassetænkning, at hvis ikke man gav en højere refusion, når kommunen gjorde noget, så ville kommunen overhovedet ikke lave en indsats for at hjælpe folk tilbage til arbejdsmarkedet, for så var det ikke nødvendigt, så fik de jo pengene alligevel.
Det er det system, hr. Eigil Andersen ønsker.
Jeg mener, jeg på et tidspunkt har hørt et ønske om, at det skulle være 50-50, altså at uanset om man lavede en indsats eller ikke lavede en indsats, skulle kommunen have 50 pct. i refusion.
Jeg kan så ikke lige huske, om det var hr. Eigil Andersens parti, eller om det var Socialdemokratiet, der kom med det ønske, det skal jeg lade være usagt, så det vil jeg ikke hænge hr. Eigil Andersen op på.
Men hvis ikke det er sådan, at kommunen kan få en højere refusion, når de laver initiativer, der kan hjælpe den syge tilbage til arbejdsmarkedet, hvorfor skulle kommunen så lave en indsats?
Så enkelt er det egentlig.
Og så er det for sent.
Eigil Andersen (SF), 2010-11-30:
Jeg må sige, at det er en ganske enorm mistillid, hr. Bent Bøgsted her udviser over for de danske kommuner og til de kommunale medarbejdere.
Man mener simpelt hen, at jobcentermedarbejderne ikke vil røre en finger for at hjælpe syge i arbejde, hvis der ikke er en kassetænkning indbygget.
Jeg må sige, at det mener jeg er helt forkert; det tror jeg overhovedet ikke på.
Jeg vil gerne henvise til LO's høringssvar, hvor man peger på, at LO principielt mener, at den kommunale sagsbehandler for at hjælpe den syge tilbage på arbejdsmarkedet skal kunne tage de redskaber i brug, som er mest hensigtsmæssige i forhold til den enkelte.
Om det så er motion, eller om det kan være virksomhedspraktik i visse tilfælde, eller det kan være noget tredje i andre tilfælde, skulle sagsbehandleren jo så tage stilling til for at hjælpe den pågældende.
Jeg vil gerne spørge hr. Bent Bøgsted, om hr. Bent Bøgsted ikke mener, det vil føre til nogle bedre resultater, at man tager stilling til hver enkelt sygs situation i stedet for at lave et nyt kassetænkningssystem.
Bent Bøgsted (DF), 2010-11-30:
Jamen det går jeg da så sandelig også ud fra at sagsbehandlerne gør, og det kan de jo stadig væk gøre, altså lave en vurdering.
Det kan de, vil jeg sige til hr. Eigil Andersen.
Sagsbehandlerne kan stadig væk lave en vurdering af den enkelte og af, hvad der er behov for.
Det, der ligger i det her, er, at når det er virksomhedsrettet aktivering, får de den høje refusion, og ved det andet får de den lave refusion – men de kan stadig væk gøre det.
Det er det, hr. Eigil Andersen siger med det her.
Kommunen kan stadig væk lave en indsats.
Hvis der er en, der skal have motion, kan de stadig væk give bevilling til motion, og hvis der er en, der skal have noget psykologhjælp eller andet, kan de stadig væk gøre det, det ændres der ikke ved, men nu er hr. Eigil Andersen inde på, at det gør kommunen kun, hvis de får den høje refusion.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-11-30:
Nu er det jo sådan, at kommunerne er sådan indrettet, at de forsøger at passe på borgernes penge, og de vil ikke anvende flere midler, end de har til rådighed.
Derfor kommer de jo i den situation, at de skal vurdere, om de skal give en syg et tilbud om psykologhjælp eller motion, for at den syge kan komme i en tilstand, hvor vedkommende er i stand til at komme ud i et virksomhedsrettet tilbud, men det får vedkommende så bare ikke, for det er der altså ikke penge til.
Det er der to årsager til, for det første fordi der kommer loft over, hvor mange penge man må bruge i det hele taget, og for det andet fordi refusionen er lavere, når ikke det er virksomhedsrettet.
Det er såre simpelt.
Jeg kan ikke forstå, hvordan det kan være, at Dansk Folkepartis ordfører ikke har draget den lære af 1½ år, hvor vi har været i den her situation, at kommunerne retter ind i forhold til, hvor pengene er, og det bliver de nødt til, for de har et ansvar for, at pengene passer.
Det er ikke en kritik af de personer, der er i kommunen, for de gør jo bare det, de skal.
Bent Bøgsted (DF), 2010-11-30:
Jamen jeg vil sige til hr. Lennart Damsbo-Andersen, at vi jo hurtigt kan blive enige om, at de ansatte i kommunen gør det, de skal – selvfølgelig gør de det, det er der ikke nogen tvivl om.
Men det ændrer jo ikke ved, at man sagtens kan give folk det, de har behov for, hvis det er noget genoptræning eller motion; det kan man sagtens give dem.
Så nævner hr. Lennart Damsbo-Andersen rådighedsloftet.
Ja, men det er sådan, at det er en gennemsnitspris pr. sygemeldt, der ligger i rådighedsloftet, og eftersom kommunen ikke skal lave en indsats for alle, der er sygemeldt, har de jo nogle ekstra penge at gøre godt med for dem, der skal laves en indsats for.
Sådan hænger det nu engang sammen.
Det er ikke sådan, at kommunen siger: Nu har vi så og så mange syge, og så bruger vi de her penge, som vi har op til rådighedsloftet, på hver enkelt.
Det gør de jo ikke; det gør de ikke i dag, det gjorde de ikke for 5 år siden, og det gjorde de heller ikke for 10 år siden.
De bruger pengene fordelt ud på dem, det er nødvendigt at gøre en indsats for.
Dem, de ikke skal gøre en indsats for, er det begrænset hvor mange penge de bruger på i dag.
Der bruger de ikke op til rådighedsloftet.
Sådan er det jo.