Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-05-15:
Tak for det.
Om 10 dage skal danskerne til stemmeurnerne for at beslutte, hvem der skal repræsentere dem i Europa-Parlamentet de næste 5 år, og for at beslutte, om Danmark skal tilslutte sig Patentdomstolen.
Udgangspunktet for forespørgselsdebatten er den britiske kompetenceundersøgelse, der blev sat i gang i 2012.
Det skete som led i den britiske premierministers plan om at genforhandle Storbritanniens forhold til EU og om at gennemføre en folkeafstemning, hvis de britiske konservative vinder valget i 2015.
Hr. Kristian Thulesen Dahl mener så, at Danmark skal følge det britiske eksempel, at Danmark skal genforhandle sit forhold til EU, at Danmark skal trække sig væk fra EU-samarbejdet, og at vi skal have endnu flere forbehold.
Hr. Kristian Thulesen Dahls udgangspunkt er, at Danmark får mere selvbestemmelse, hvis vi stiller os ud på sidelinjen, hvis vi vender ryggen til vores naboer, hvis vi melder os ud af EU.
Det er jo her, vi er helt uenige, for hvad er selvbestemmelse egentlig?
Selvbestemmelse handler om, at vi som land og som borgere har indflydelse på de forhold, der påvirker os selv – vores hverdag, vores liv her i Danmark.
Og vi bliver påvirket, for Danmark er ikke isoleret fra resten af verden.
Økonomisk krise i verden og Europa har konsekvenser for dansk vækst og danske arbejdspladser.
Organiseret kriminalitet kender ingen grænser, og globale klimaforandringer påvirker også vores land.
Vi påvirkes af ting, der sker uden for Danmarks grænser, om vi vil det eller ej.
Så kernen i dagens forespørgsel er egentlig ganske simpel: Ønsker vi, at Danmark skal være med til at træffe de beslutninger, som også har konsekvenser for os, eller tror vi, at Danmark kan lukke sig om sig selv og dermed få mulighed for at beslutte alting selv?
Skal vi arbejde for, at EU bliver den drivende kraft i arbejdet for at undgå klimaforandringer, eller skal vi bare satse på, at andre nok klarer den?
Som man nok kan høre, er mit svar på dagens forespørgsel klart: Hvis vi melder os ud af samarbejdet, får vi i virkelighedens verden mindre selvbestemmelse.
Vi øger derimod vores selvbestemmelse, når vi deltager aktivt i det europæiske samarbejde, for gennem EU er vi med til at bestemme, hvordan vi løser problemer, der går på tværs af landegrænser.
Det er jo ikke sådan, at vi pludselig kan ordne alting nationalt, hvis Danmark trækker sig tilbage fra samarbejde.
Nej, hvis vi trækker os tilbage, vil der være andre, der træffer beslutningerne for os.
Miljøog forbrugerbeskyttelse, organiseret kriminalitet og illegal indvandring
er udfordringer, der kræver fælles svar, og et effektivt forsvar for fred og frihed i Europa forudsætter, at vi arbejder tæt sammen med de andre medlemslande.
Det er krisen i Ukraine et tydeligt eksempel på.
Også på det økonomiske område giver EU os muligheder for at fremme danske prioriteter.
Ved at gøre vores indflydelse gældende er vi med til at skabe den bedste grobund i Europa for danske virksomheder og danske arbejdspladser.
Et velfungerende indre marked er vigtigt for Danmarks velstand, for vores muligheder for at opretholde et godt velfærdssamfund i fremtiden.
Det er ikke kun regeringens holdning.
Det synspunkt deler arbejdsmarkedets parter også.
Så sent som i sidste uge blev det bekræftet i en fælleserklæring fra bl.a. LO og DA.
Danmark skal være med til at træffe de beslutninger, der vedrører Danmark – også når de beslutninger træffes uden for Danmark.
Derfor arbejder regeringen målrettet på at være så tæt på kernen i det europæiske samarbejde som muligt for på den måde at få mest indflydelse i EU-samarbejdet, for at fremme danske interesser og danske værdier i det Europa, som Danmark er en del af, uanset om Dansk Folkeparti vil det eller ej.
Her i Folketinget bakker et bredt flertal heldigvis op om det europæiske samarbejde.
Selv om vi har vores meningsforskelle, er vi jo enige om, at Danmark bedst varetager sine interesser inden for fællesskabet og ikke uden for.
Det står helt klart.
Dansk Folkepartis holdning er derimod mindre klar, for hvad er det egentlig, Dansk Folkeparti vil i forhold til EU?
Vil Dansk Folkeparti helt ud af EU?
Ønsker Dansk Folkeparti en model som Norge, hvor man gennemfører og retter sig efter den lovgivning, som bliver besluttet af Danmark og de andre EU-lande, uden selv at være med til at træffe beslutningerne, uden at have indflydelse?
Eller vil Dansk Folkeparti have en endnu løsere tilknytning, og i givet fald hvordan?
Vi ved det ikke.
Hvad mener Dansk Folkeparti med at trække kompetencer tilbage fra EU?
Skal vi f.eks. ikke længere have fælles miljøstandarder i EU?
Skal vi droppe, at alle virksomheder skal leve op til nogle minimumsstandarder, når det handler om arbejdsmiljø?
Eller er det fælles beskyttelse af forbrugerne, vi skal droppe?
Det er jo netop nogle af de områder, som de konservative i Storbritannien godt kunne tænke sig at gøre op med.
Men det er vel ikke, fordi Dansk Folkeparti ønsker at sænke standarderne for danske forbrugere og lønmodtagere, eller er det?
Hvis vi skal have andre standarder end de øvrige medlemslande, tror Dansk Folkeparti så, at Danmark kan blive ved med at være en del af det indre marked?
Vi skal huske på, at det indre marked ikke kun er fri bevægelighed, men også sikrer, at alle de varer, der sælges i EU, skal leve op til nogle standarder, sådan at vi undgå at konkurrere på dårlig miljøbeskyttelse eller dårlig forbrugerbeskyttelse.
Og det indre marked kan jo heller ikke fungere, hvis det bare er et tag selv-bord, hvor medlemslandene vælger at være med i det, som lige passer dem, og så vælger resten fra.
Så tror jeg i øvrigt nok, at der var en del medlemslande, som havde fravalgt nogle af de miljø- og forbrugerstandarder, som Danmark har kæmpet så hårdt for.
På et tidspunkt ville de have et forbehold for EU-Domstolens afgørelser.
Hvordan skulle det kunne lade sig gøre?
Vil det betyde, at vi så kan vælge at følge de afgørelser, vi godt kan lide, og blæse på dem, som ikke lige passer os?
Og er det stadig holdningen?
Måske kan vi få det afklaret i dag.
Vi kan jo alle sammen godt blive irriterede over Domstolens afgørelser og særlig, når de går imod det, vi selv argumenterer for – sådan er det jo – men lad mig i al stilfærdighed minde om, at selv om der til tider er domme, der går os imod, må det være i et lille lands interesse, at vi har en domstol, som sikrer, at de beslutninger, som vi vedtager i fællesskab i EU, rent faktisk også bliver overholdt i alle EU-landene.
Hvis vi så ikke er tilfredse med de regler, som Domstolen er blevet bedt om at håndhæve, ja, så må vi jo arbejde på at få ændret reglerne.
Nu taler Dansk Folkeparti så om et velfærdsforbehold.
Hvad vil det sige?
Betyder det, at vi i realiteten skal melde os ud af det indre marked?
Det er jo ret alvorligt, for virkeligheden er, at arbejdskraftens fri bevægelighed er en del af det indre marked, og med den slags forslag spiller Dansk Folkeparti dybest set hasard med danske arbejdspladser.
Hvordan forestiller Dansk Folkeparti sig i øvrigt, at de andre medlemsstater skulle gå med til det?
Vil de bare acceptere, at vi ligesom tager alle godbidderne i forhold til den frie bevægelighed og lader resten ligge?
Helt grundlæggende savner jeg svar på, hvordan Dansk Folkeparti vil sikre dansk velstand og danske arbejdspladser i deres version af et løsere tilhørsforhold til EU.
Alt det håber jeg naturligvis at jeg bliver klogere på i dag.
Nu til spørgsmålet om, hvorvidt regeringen vil igangsætte en kompetenceundersøgelse som den britiske.
Udenrigsministeren har allerede svaret på det spørgsmål den 11. april i forbindelse med beslutningsforslag nr. B 41, og svaret er jo, at det vil regeringen ikke.
Kompetencefordelingen er blevet diskuteret indgående over årene og senest i forbindelse med forhandlingerne om forfatningstraktaten og Lissabontraktaten.
Nærhedsprincippet spiller en helt central rolle.
Nærhedsprincippet betyder, at EU kun må regulere, hvis det kan ske mere effektivt på europæisk niveau end på nationalt niveau, og der skal altså være en europæisk merværdi.
Vi skal sikre, at det grundlæggende princip bliver respekteret, og så skal vi ellers bruge kræfterne på at diskutere de konkrete politiske beslutninger, vi skal træffe i EU.
Det er der ingen grund til at lave omfattende udredninger om.
Det kræver heller ikke traktatændringer.
Derimod kræver det klare politiske holdninger.
De konkluderer overordnet, at den nuværende kompetencefordeling mellem EU og Storbritannien er nogenlunde, som den skal være.
Så set ud fra den betragtning er der altså heller ikke noget, som taler for, at vi skulle iværksætte en tilsvarende undersøgelse her i Danmark.
EU er et forpligtende samarbejde, hvor vi indgår kompromiser for at finde fælles løsninger.
Nogle af resultaterne er vi glade for, andre kunne vi godt have ønsket anderledes.
Sådan er det at være medlem af et fællesskab.
Men når man gør alle fordele og ulemper op, er der ingen tvivl om, at Danmark har enorm gavn af dette samarbejde, og fordelene opvejer meget klart ulemperne.
Det er et stort flertal af danskerne enige i.
Så sent som i slutningen af april offentliggjorde Jyllands-Posten en meningsmåling, der viste, at op mod 70 pct. af befolkningen støtter et fortsat dansk medlemskab.
Lad os derfor bruge kræfterne på at diskutere, hvordan EU fremover skal bruge sine kompetencer på en måde, så samarbejdet giver mest mulig merværdi, hvordan vi sikrer respekt for nærhedsprincippet, og hvordan vi prioriterer de emner, som er særlig vigtige for borgerne – først og fremmest vækst og arbejdspladser.
Det betyder selvfølgelig også, at der er nogle ting, der ikke er grund til at regulere på EU-niveau.
Man bør ikke afsøge enhver afkrog af traktaten for nye initiativer, og den omstændighed, at EU har mulighed for at regulere, betyder ikke, at der nødvendigvis skal fremsættes forslag om alting.
Danmark skal søge indflydelse og være med til at påvirke beslutningerne, så samarbejdet går i den retning, vi ønsker.
Vi skal fremme vores interesser og værdier i det Europa, som Danmark er en del af.
Vi skal præge samarbejdet, så vi får et bedre EU.
Vi skal ikke stille os ud på sidelinjen, for så gambler vi med danske arbejdspladser og Danmarks velstand.