Vivi Kier (KF), 2013-12-13:
Tak for det.
Når jeg skal kokkerere en ekstra god middag derhjemme, prioriterer jeg kvalitet i mine indkøb meget højt.
Når det gælder fødevarers kvalitet, ja, så hænger pris og kvalitet ofte sammen, og derfor er jeg også indstillet på at betale lidt ekstra for mine fødevarer.
Dansk producerede fødevarer har et højt kvalitetsniveau, men koster så også lidt mere grundet vores høje omkostningsniveau her i Danmark.
Når jeg så sender mine børn i folkeskole og senere videre i uddannelsessystemet, tror jeg jo egentlig på, at de får verdens bedste uddannelse, da vi jo har verdens dyreste uddannelse.
Men sådan ser verden jo desværre ikke ud.
Fakta er, at vores børn ikke er specielt dygtige, når de forlader folkeskolen, hvilket så igen smitter af på det øvrige uddannelsessystem, som først skal bruge tid og økonomi på at højne niveauet til den uddannelse, man nu er kommet ind på.
Men man kan ikke bare begynde at ændre på kvaliteten i de videregående uddannelser, uden at vi også tager forhistorien med, nemlig at vores uddannelsessystem fra folkeskole over ungdomsuddannelser til de videregående uddannelser godt kan synes som en pølsefabrik, hvor det ser ud, som om regeringen fokuserer mere på kvantitet frem for kvalitet.
Når jeg siger det, kan jeg jo så konstatere, at regeringen nu har nedsat et kvalitetsudvalg.
Så man er klar over, at der er noget galt med kvaliteten.
I dag sender vi nogle af de dårligst præsterende fra gymnasierne videre på lærerseminarierne, og i forvejen mener jeg, at vi ukritisk lukker ind på gymnasierne, hvilket kun er med til at gøre vores problem endnu større.
Vi skal have mod til at sige, at nogle uddannelser er bedre og vigtigere end andre, både på ungdomsniveau og i det videregående system.
Taxametersystemet kunne vi måske indrette bedre og med fokus på samfundsnytten.
Og vi kunne også blive mere kritiske i forhold til oprettelsen af nye, perifere uddannelser, der ikke efterspørges af erhvervslivet.
Jeg mener, at vi hele vejen igennem ungdomssystemet skal styrke evaluerings- og præstationskulturen, så vi motiverer de unge bedre, belønner de hårdtarbejdende og får øjnene op for, hvor vi kan hjælpe dem, der har det sværest.
Det kræver et opgør med lighedsmageriet og angsten for at gøre nogle kede af det ved at fortælle dem, at de kan blive nødt til at vælge en anden vej eller slet og ret tage sig sammen.
Det starter med dygtige lærere i folkeskolen, krav til karakterer for at kunne komme i erhvervsuddannelse og på gymnasium samt en omprioritering af de videregående uddannelser i retning af erhvervslivets behov, også for de studerendes skyld.
Ansvar er det nye sorte.
Med det udsagn mener jeg, at ansvar skal langt højere op på dagsordenen både for den enkelte studerende, men også for den enkelte uddannelsesinstitution og for den enkelte underviser.
Kvalitet handler nemlig også om ansvar.
De unge skal uddanne sig til noget, der rent faktisk kan bruges til noget.
Det er de studerendes eget ansvar at følge med, at prioritere den uddannelse, samfundet betaler, og at vælge en uddannelse, man rent faktisk har tænkt sig at bruge til noget.
Så måske er det på tide, at vi også giver de studerende et økonomisk medansvar for at tage en uddannelse.
Måske er det for nemt bare at uddanne sig uden tanke for fremtiden, fordi det hele er gratis og der følger verdens mest generøse SU med i hatten.
Måske skal vi til at styrke det personlige ansvar også på uddannelsesområdet.
Lad mig sige, at mine mange måske'er i denne tale er et udtryk for nogle af de elementer, vi fra konservativ side gerne vil inddrage i den kommende politiske debat og forhandlinger om, hvordan vi får mere kvalitet ind i vores uddannelsessystem.
Jeg har siddet og lyttet, og jeg vil sige, at jeg kvitterer for ministerens nedsatte kvalitetsudvalg, men kan jo også have mine bekymringer for, om det er det rigtige afsæt for de kommende politiske forhandlinger, og derfor må jeg sige, at jeg ikke selv kommer til at deltage i det, men jeg vil da gerne støtte op om, at man måske bredt lavede en høring med nogle andre parter.
Jeg kan se, at min taletid er ved at være gået, så jeg vil sige, at jeg er glad for, at vi alle sammen er enige om teksten i forslaget til vedtagelse, som gør, at vi i foråret får en bred politisk debat om, hvordan vi får skabt mere kvalitet i vores uddannelser.