Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-02-21:
Må jeg ikke starte med at sige til hr. Sjúrður Skaale, at udsigt til enhver udgiftspost, der går i nul, jo vil fremkalde smil og en blid brise de steder, hvor jeg gebærder mig - bare sagt som en morsomhed oven på en i øvrigt god tale, som også giver mig anledning til at sige, at regeringen har den helt overordnede position, at det færøske og det grønlandske folk jo i sidste ende har deres frie selvbestemmelsesret.
Sådan må det jo være, og derfor kan jeg også bekræfte som indledning til det, jeg nu vil sige, at regeringen selvfølgelig også står ved de aftaler, der er indgået til både den ene og den anden side i den sammenhæng.
Sådan må det nødvendigvis være.
Når jeg er nået så langt, kan jeg jo også dermed konstatere, at der allerede er nogen parlamentarisk opbakning til regeringens finanslovforslag.
Men det stopper jo i virkeligheden ikke med den grønlandske tilkendegivelse, for når man har lyttet til debatten her og jeg skal ikke forlænge den meget - må man sige, at der i virkeligheden tegner sig en ret bred konsensus om dansk økonomisk politik.
Jeg kan forstå, at der fra forskellig side kan være et ønske om at justere finanseffektniveauet med 0,1 pct. den ene eller den anden vej, men det er altså inden for den margin, man ellers ser rimelig ens på tingene.
Det er jo positivt, for det er et godt afsæt til at sætte gang i de drøftelser, som i virkeligheden allerede er gået i gang, men som nu skal accelerere i de kommende dage med henblik på indgåelse af forhåbentlig en stribe aftaler, der bygger op til en samlet finanslovvedtagelse og aftaler om finansloven i løbet af vel nok de nærmeste par uger.
Det dækker jo egentlig også over - og det har man også fornemmet, når man har lyttet til debatten - at det jo går rigtig godt i Danmark.
Jeg har selvfølgelig også lyttet til de ordførere, der har ledt efter hår i suppen og har forsøgt at eskalere problemstillingerne op, men jeg tror, at når man udefra har lyttet til debatten, må man have fået fornemmelsen af et samfund, hvor det går rigtig, rigtig godt, og det er jo også situationen.
Vi kan jo glæde os over, at vi har en historisk høj beskæftigelse, vi har en historisk lav arbejdsløshed, og der er fremgang på alle fronter.
Danmark og danskerne har det godt, og derfor er noget af det, der har været gennemgående i debatten her i dag, i virkeligheden også, hvordan vi fastholder og udbygger den position.
Det er jo egentlig det, der er hovedudfordringen, og jeg skal bare pege på tre ting, som er centrale for regeringen, som med skiftende tyngde også har præget de indlæg, der har været her i dag, og som vi meget gerne ser omsat i aftaler.
For det første at yde et sådant bidrag til en økonomi, der er på kanten af sin kapacitetsgrænse, at vi får udvidet arbejdsstyrken.
Det er baggrunden for, at regeringen har fremlagt en jobplan, og jeg vil gerne takke for de gennemgående positive tilkendegivelser, der har været om det projekt hele raden rundt.
Jeg har selvfølgelig også kunnet lytte mig frem til nuancerne, men det rokker nu ikke ved, at jeg har en forhåbning om, at det inden for en meget kort tidsramme burde være muligt at samle en bred kreds af partier om en række initiativer, der også meget kortsigtet har en effekt på jobudbuddet.
Det er simpelt hen af central betydning, hvis vi skal fastholde de gode økonomiske resultater, vi har opnået.
Så tak for det.
Den anden ting, jeg gerne vil trække frem, og som nogle ordførere har adresseret - ikke mindst ordføreren fra Det Radikale Venstre - er hele spørgsmålet om den primærkommunale økonomi og spørgsmålet om, hvordan vi skaber større respekt for de aftaler, der indgås.
Jeg sad og lyttede for at lede efter den røde eller den blå eller bare en eller anden tråd af en eller anden farve i hr. Morten Helveg Petersens indlæg, men jeg fandt den aldrig; men det kan vi måske få på plads nu.
Men situationen er jo den, at hvis man - og det forstår jeg gælder Det Radikale Venstre
ønsker at stå på mål for en finanspolitik med en eller anden given finanseffekt, så må man jo også i et samfund, hvor vi har valgt at kanalisere halvdelen af det offentlige forbrug via de kommunale kasser, drage omsorg for, at man udeomkring i kommunerne står på mål for den udgiftspolitik.
Så kan man jo ikke lade det være op til en fuldstændig autonom fri selvbestemmelse, hvilken otteoghalvfemsindstyvendedel finanspolitik der skal føres rundtomkring i Danmark.
Derfor må man sige - og det er i øvrigt også i overensstemmelse med den rådgivning, vi alle sammen fik fra OECD, da de fremlagde deres papir om dansk økonomi her tidligere på ugen - at en af hjørnestenene, når det gælder om at sikre en ansvarlig økonomisk politik i årene, der kommer, er at skabe mere respekt for, at de rammer, der fastlægges, også udfyldes efter det, der er aftalt.
Derfor kommer vi ikke uden om som noget centralt i de drøftelser, der nu skal i gang, at få adresseret hele spørgsmålet om, hvordan vi undgår, at vi sidder om sommeren og laver aftaler, som alle er tilfredse med, som alle vedkender sig udtrykker et velfærdsløft, og som alle vedkender sig er et middel til at udbygge velfærdssamfundet, for så bagefter at måtte konstatere, at tingene skrider, når de omsættes til budgetter eller for den sags skyld i sidste ende omsættes i regnskaber.
Her er der en udfordring.
Den skal vi have adresseret i forbindelse med de finanslovdrøftelser, vi tager hul på, og derfor vil jeg også gerne kvittere over for de partier, som i henhold til min hurtige hovedregning kan repræsentere et flertal i Folketinget, og som har adresseret dette spørgsmål.
Det tredje element, jeg bare vil vende uden at gå meget dybt ned i det der skal jo også være plads til forhandlinger - er hele spørgsmålet om den obligatoriske opsparing, som bidrager til at dæmpe aktivitetsvirkningen en smule på den korte bane.
Om det vil jeg blot sige, for der er jo brugt megen retorik, at der jo her netop er tale om en opsparing, som introduceres alene med dette konjunkturbestemte formål for øje, og det er sådan set også baggrunden for, at der ikke er prioriteret.
Jeg kan forstå, at der er en lidt masochistisk efterspørgsel efter, om man ikke skulle adressere det her mere målrettet, så det på en eller anden given måde gjorde lidt mere ondt.
Partierne skal selvfølgelig være velkomne til at stille deres forslag - det vil jeg ikke på forhånd udelukke nogen fra at gøre - men jeg vil bare sige, at fra regeringens side er det tænkt som et i virkeligheden meget mildt konjunkturværktøj, der går ud på, at vi kollektivt og solidarisk hele vejen rundt i virkeligheden laver den øvelse på alle bevillingsniveauer i staten, at før vi bringer ressourcer i anvendelse, tænker vi over, om der her er en mulighed for at skubbe en lille smule forbrug.
Det svarer sådan set til, at en familie sidder med en månedlig budgetkonto på 15.000 kr. og skal adressere den udfordring at rykke de 150 kr. hen over månedsskiftet.
Man kan starte med et stort slagsmål om, hvorvidt man skal aflyse ferien eller melde børnene ud af børnehaven eller noget andet; men man kunne jo også vælge den lidt mere praktiske tilgang til det, nemlig at sige, at i denne måned skal vi ved alle vore daglige indkøb og i alt, hvad vi foretager os, måske se på, om det ved at vælge den lidt billigere løsning frem for den lidt dyrere er muligt at skubbe et forbrug fra den ene dag til den anden med den samlede effekt, at når vi gør budgetkontoen op på månedens sidste dag, har vi klaret den kæmpemæssige udfordring at flytte 150 kr. ud af 15.000 kr.
Jeg vil gerne understrege, at der ikke er tale om besparelser.
Der er tale om opsparing, om at flytte et forbrug fra det ene år til det næste, og at der ved siden af det her, som i virkeligheden er prioriteringsneutralt, som altid er plads til en diskussion om, hvorvidt der er områder der skal prioriteres op eller prioriteres ned.
Under alle omstændigheder er det vigtigt, at vi med det finanslovforslag, der er lagt frem her, og i de drøftelser, der nu går i gang, kan nå i mål med et resultat, der samlet set adresserer de nævnte tre elementer, nemlig et øget arbejdsudbud, en håndtering af, hvordan vi skaber større budgetdisciplin og større respekt for, at vi holder os inden for de reelle vækstrammer, vi opererer med, og adressering af de helt aktuelle økonomiske udfordringer.
Jeg synes, at den debat, der har været her i dag, har været præget af en fredsommelighed og en fremkommelighed, som jeg tager som et vidnesbyrd om en interesse i at indgå i et konstruktivt politisk arbejde de kommende par uger, og jeg vil gerne udtrykke den forhåbning, at det over den kommende tid lykkes at indgå en række centrale aftaler om job, om sundhed, om kvalitet, om energi, om Det Kongelige Teater osv., som alt sammen kan være med til at føde en endelig opbakning til en finanslov, som gør et godt samfund endnu bedre, og som på en og samme tid altså udbygger vores velfærdssamfund.
Med disse ord stiller jeg mig selv og mit ministerium til rådighed for den politiske proces, der nu kan gå i gang, og som jeg glæder mig meget til.