Nick Hækkerup (S), 2015-02-19:
Det er det samme spørgsmål formuleret på en anden måde, og derfor er svaret selvfølgelig det samme.
Når vi afsætter 300 mio. kr. til bedre inddragelse af pårørende og patienter, er det selvfølgelig udtryk for, at vi mener, det kan blive bedre.
Tak til forslagsstillerne for beslutningsforslaget.
I løbet af de kommende år vil regeringens strategi for et stærkere danske sundhedsvæsen, »Jo før, jo bedre«, blive rullet ud og omsat til virkelighed rundtomkring i landet.
Vi har taget fat på en lang række ting, som skal styrkes, og en af de ting, der fylder mest og er en af de bærende ideer i strategien, er, at læger og sygeplejersker og social- og sundhedsassistenter og andet sundhedspersonale i det hele taget skal blive bedre til at lytte til patienterne og de pårørende til patienterne.
Vi forstår alle sammen, hvor vigtigt det er for et menneske, som lider af en slem sygdom, at få støtte og hjælp til og af sine pårørende.
Det er også arbejde, hverdag, familie, indkøb, aflevering af børn, hentning af teenagere fra fester, kammerater, der skal med hjem og lege, samvær med naboer og med venner.
Og alt det der er jo stadig væk en del af livet, selv om man bliver ramt af en alvorlig sygdom.
Og det er alt sammen noget, som vil blive påvirket, når et menneske rammes af en sygdom, uanset om det er af den eller den anden art.
Og vi forstår alle sammen, at de pårørende til et menneske med en svær sygdom jo er en vigtig brik i forløbet omkring behandlingen og genoptræningen og i det hele taget at kunne vende tilbage til sit eget liv igen.
En sygdom er jo ikke bare en diagnose.
Det er også en tur ud i svære følelser og uhåndgribelige indtryk og oplevelser og tanker, frygten for og afmagten over ikke at kunne forstå det, ikke at kunne stille mere op, ikke at kunne gøre noget selv og være prisgivet andres handlinger.
Det forstår vi.
Det er jo også derfor, at vi i regeringen har sat 300 mio. kr. af til netop det her element, altså at sundhedsvæsenet inddrager patienter og deres pårørende meget mere.
Vi har kommunerne, der i dag har pligt til at være opmærksomme på børn, der har behov for hjælp, hvis en af deres forældre bliver syge.
Vi har regionerne, som har pligt til at have en plan for, hvordan de inddrager patienterne til de pårørende i psykiatrien.
Vi har Sundhedsstyrelsen, der har udarbejdet nationale anbefalinger til sundhedspersonalet om, hvordan de skal forholde sig til børn med alvorligt syge forældre.
Og så har vi i regeringen igangsat en lang række nye initiativer.
Alene på satspuljeområdet har vi jo afsat 10 mio. kr. til at understøtte kommunernes og regionernes arbejde med at inddrage børn og voksne som pårørende.
Vi har afsat 9 mio. kr. til at støtte børn og unge af forældre med psykiske lidelser.
Vi har afsat 56 mio. kr. til kommunernes arbejde med familieorienteret alkoholbehandling, og fra 2016 afsætter vi ca. 70 mio. kr. årligt til at udbrede et landsdækkende behandlingstilbud til børn og unge, der lever i familier med stof- eller alkoholproblemer.
Så med satspuljen har vi altså afsat mere end 250 mio. kr. over de kommende 4 år til bl.a. at hjælpe børn og unge, som er pårørende til alvorligt syge forældre eller forældre med misbrug.
På den måde kan man jo sige, at forslagsstillerne på ingen måde er alene med deres ønske om at gøre mere for pårørende.
Der bliver gjort et stort arbejde i de her år, og det har faktisk stået på længe.
Det kan man bl.a. takke regeringen for, og forslagsstillerne fra SF kan sådan set også takke sig selv for det.
For SF var jo med i forhandlingerne om finansloven i efteråret.
I stemte for finansloven, I sad med ved bordet, og på den front undrer forslaget her mig faktisk.
For finansloven for 2015 har nu virket i 2 måneder, og 2 måneder inde i det nye år kommer der så forslag til nye udgifter, som vel at mærke ikke var oppe i finanslovsforhandlingerne, da vi forhandlede i efteråret.
Det synes jeg ikke er en fair måde at agere på som parti.
Jeg er helt med på, at der ikke er en musefældeklausul i finansloven, som den er lavet.
Vi stemmer ikke for forslaget, fordi vi er i fuld gang med en kæmpe indsats på det her område, og fordi vi har en aftale med bl.a. SF om at afsætte 300 mio. kr. til bedre inddragelse af pårørende til patienter, og fordi vi ikke bruger penge, som vi ikke har.
Jamen også herfra tak for alle de positive bemærkninger og opbakningen til lovforslaget.
De ændringsforslag til loven, som foreligger, vil alle sammen samlet og hver for sig være til gavn for patienterne.
Men jeg synes, at det, der er særlig grund til at glæde sig over – hvad ordførerne jo også over en bred kam har hæftet sig mest ved – er den del af lovforslaget, som står på finansloven for 2015, som regeringen har lavet sammen med Enhedslisten og SF, og som gør det muligt at søge Folketingets tilslutning til at ændre medicintilskuddet, så kronikertilskud fremover ydes automatisk.
Særlig fordi det betyder, at de borgere, som har store udgifter til medicin, altid vil få det tilskud, som de er berettiget til, uden at skulle omkring en læge.
Og vi er i den situation i dag, at der er kronikere, som har så store udgifter til medicin, at de ville være berettiget til tilskud, men som ikke får det tilskud, som de er berettiget til.
Og selvfølgelig er nogle af dem, der ikke får det tilskud, nogle af dem, der i øvrigt har færrest ressourcer og har mest hjælp behov.
Derfor er det her et forslag, som på den måde trækker i den rigtige retning i forhold til at hjælpe udsatte borgere og er med at sikre, at der bliver skabt mere lighed i vores sundhedsvæsen.
Jeg forstår udmærket godt, at Dansk Folkeparti kunne ønske sig, at det blev endnu bedre.
Det vil man nok altid gøre.
Men der skal jo finansiering med, og her står vi altså i en situation, hvor vi reelt kommer til at hjælpe en lang række mennesker i Danmark ud af meget, meget store medicinudgifter på en overordentlig rimelig måde.
Hvis man følger debatten uden at være verdensmester i medicintilskud, kan man måske godt undre sig over, hvordan det egentlig fungerer.
Men i dag er systemet indrettet sådan, at jo større medicinudgifter en borger har, desto større tilskud yder det offentlige.
Og det betyder, som det fuldstændig rigtigt blev skitseret, at man selv må betale op til 925 kr., og derefter er der så 50 pct. tilskud, 75 pct. tilskud, 85 pct. tilskud og øverst 100 pct. tilskud.
Og det betyder, at dem, der har de største udgifter, jo får det her tilskud på 100 pct., og at vi dermed når et loft på egenbetaling på de her 3.830 kr.
Så er der spørgsmålet: Hvad så med dem, for hvem 3.830 kr. måtte være en urimelig stor økonomisk byrde?
Jamen der ændrer det her forslag sådan set overhovedet ikke på, at der fortsat er uændret mulighed for at søge kommunalt tilskud til deres medicinudgifter.
Der er så rejst et par sidespørgsmål.
Tak for bemærkningerne og opbakningen til det her, synes jeg, overordentlig gode lovforslag, som vi har det privilegium at kunne vedtage sammen.