Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-05-29:
Umiddelbart ser det ud, som om det er godt, at talen bliver optaget på film, for den er sådan set mest henvendt til statsministeren.
Det er sådan, at statsministeren skosede først og fremmest Liberal Alliance, fordi flere af vores folketingsmedlemmer åbenbart læser for mange bøger.
Jeg vil sådan set gerne opfordre statsministeren til at læse lidt flere bøger.
Det kunne måske gøre, at vi fik en lidt mere interessant debat herinde.
Statsministeren siger nemlig: Intet betyder mere for regeringen end at skabe arbejdspladser.
Statsministeren siger også: Der er næsten intet, jeg brænder mere for, end at det skal være muligt for alle at arbejde.
Når man ser på, hvad der er sket det seneste mere end 1 ½ år, så skulle man tro, at Socialdemokraterne, Det Radikale Venstre og SF stadig var i opposition.
Det virker, som om de tre regeringspartier tror, at det er os andre, der har magten i det her land, som om de tror, at det er os, der skal komme med løsningerne.
Forslag kommer vi gerne med, men jeg er ikke sikker på, at det hjælper, selv om det selvfølgelig smitter af en gang imellem.
Statsministeren angreb også Liberal Alliance for, at vi ikke kerer os nok om familierne.
Intet kunne være mere forkert.
Vi er bekymrede for udsigten til, at Danmark bliver det fattigste land i Nordvesteuropa.
Det giver dårligere muligheder for danske familier end for andre landes familier.
Det mest grundlæggende, som mennesker ønsker sig, er vel at kunne skabe en tilværelse for sig og sine.
Det skaber man ikke de bedste rammer for.
Man har en alt for stor omsorg for staten.
Det var sådan set det, hr. Anders Samuelsens spørgsmål til statsministeren gik på: Hvorfor er det, man har omsorg for staten og statens medarbejdere og passiv forsørgelse, når man til gengæld ikke har særlig meget omsorg for borgerne, man ikke har særlig meget omsorg for familierne, man ikke har særlig meget omsorg for de svageste i vores samfund?
Det er hamrende usolidariske løsninger, som regeringen præsenterer, når den ikke gør noget som helst.
Det var jo faktisk sådan, at venstrefløjen i gamle dage omtalte sig selv som de progressive – det var det gode ord – venstrefløjen var de progressive, og dem, der var på højrefløjen, var så i de venstreorienteredes univers de reaktionære, men det er jo byttet rundt i løbet af det her årtusinde.
I dag er de mest reaktionære af alle socialdemokrater, folkesocialister og tilhængere af Enhedslisten.
Det er dem, der ikke har nogen nye ideer til, hvordan det danske samfund skal komme videre, dem, som har ført en politik, der gjorde, at bruttonationalproduktet blev mindre, dem, som fører en politik, hvor vi ikke har udsigt til at blive markant rigere, end vi er i dag.
Der skal rigtige reformer til, der skal skattelettelser til, og så skal der først og fremmest svar til.
Det kan selvfølgelig være trættende, og det forstår jeg godt, med en anden runde i debatten, men alligevel vil jeg sige, at vi måske begynder at være tilhængere af, at der kun skal være en runde, for det hjælper jo ikke, hvis man bliver ved med at give ikkesvar, først fra statsministerens side, så fra hr. Magnus Heunickes side, så fra hr. Jonas Dahls side, så fra statsministerens side engang til, og så fra hr. Magnus Heunickes side en gang til.
Man bliver ved med ikke at give svar.
Det er da ærgerligt, når resultatet er, at mennesker må leve uden beskæftigelse, og at generation efter generation skal vokse op uden at forstå, at man faktisk skal have et arbejde for at sikre sig en indkomst, men i den tro, at indtægterne bare kommer flyvende i kuverter fra det offentlige.