runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Erling Bonnesen (V), 2006-12-15:
Uanset hvor meget den socialdemokratiske ordfører bestræber sig på kun at forklare den ene halvdel af regnestykket, så fremgår det netop direkte af svaret på spørgsmål 19, og så kan jeg bare tage den ene linje, hvor der står, at der i de senere år er sket et fald i den samlede direkte og indirekte EU-støtte til landbruget i forhold til indtjeningen.
Det er sagens fakta.
Et tidligere folketingsmedlem har sagt: Hvis det er fakta, så benægter a fakta.
Det tror jeg næsten passer på den her situation.
Pia Gjellerup (S), 2006-12-15:
Landbrugets indtjening svinger meget, men vi kan konstatere, at i forhold til en gennemsnitsdanskers personlige indkomst er det, som støtten til landbruget er steget med siden 2001, og det, som vi har fået i skattelettelser, et beløb pr. årsværk i landbruget, som sammenlagt overstiger, hvad hver enkelt dansker tjener, fordi landbruget er blevet ramt af disse stigninger i støtten.
Det er det, de har fået mere af offentlige midler eller sparet at betale til den offentlige kasse.
Det er fuldstændig ligegyldigt, hvilke mærkværdige forklaringer der er til indenrigsministerens beregninger.
De er i strid i med, hvad han har skrevet i bemærkningerne som begrundelse.
Det er også fuldstændig ligegyldigt, hvilke mærkelige udsagn og forviklinger hr. Erling Bonnesen får lavet.
Jeg står med et svar på spørgsmålet om både den direkte støtte og den indirekte støtte fra fødevareministeren.
Det kan man så give mange ord med på vejen, men summa summarum er, at landbruget har fået mere i støtte, og så får de også en skattelettelse.
Jens Kirk (V), 2006-12-15:
Hvis vi nu havde den her diskussion ude i et forsamlingshus og vi lagde papiret lidt fra os, vil fru Pia Gjellerup så indrømme, at i forbindelse med omlægningen af hele EU’s landbrugspolitik til en CAP-reform, som medfører, at man får pengene direkte udbetalt pr. hektar i stedet for indirekte, er betalingen til den enkelte landmand faldet i løbet af den årrække, som fru Pia Gjellerup nævner, også når vi tager hensyn til mælkereformen og andre reformer, som indbygges, og som ikke giver fuld kompensation?
Ville fru Pia Gjellerup indrømme det, hvis vi stod ude i forsamlingshuset?
Pia Gjellerup (S), 2006-12-15:
Nu har jeg ikke mange erfaringer med diskussioner med hr. Jens Kirk, men jeg vil bare sige, at jeg siger det samme fra Folketingets talerstol, som jeg siger i forsamlingshuset.
Jeg lyver ingen af stederne.
Jeg vil forholde mig til papirerne.
Nu har jeg det sådan, at jeg også godt kan huske, hvad der står i dem, så jeg kan også godt sige det ude i forsamlingshuset uden at have papiret med.
Jeg kan godt huske, hvad fødevareministeren har svaret, og man må tro, at det er den højeste sagkundskab.
Der blev i øvrigt også refereret til besvarelsen eller i hvert fald til indholdet af besvarelsen i indenrigsministerens besvarelse, så den må være god nok.
Deraf kan man se, at den direkte støtte stiger, at den indirekte støtte falder, men ikke nær så meget, som den direkte støtte stiger.
Så den samlede støtte stiger.
Så hvis det skulle være sådan, som hr. Jens Kirk gerne ville have at jeg skulle indrømme det var, nemlig at der pr. landmand er sket et fald, ville det have krævet, at der skulle have været – nu kan jeg ikke regne det ud på stående fod – væsentlig flere landmænd op gennem de senere år, og det er mange, mange tusinde flere landmænd, vi taler om.
Det er vist ikke i overensstemmelse med virkeligheden.
Jeg har endda været så mild at udregne årsværk, fordi der også er en række beskæftigede i landbruget, og pr. årsværk har landbruget fået mere i direkte støtte, end en gennemsnitsdansker tjener, og er sluppet for betalinger til fællesskabet.
Jens Kirk (V), 2006-12-15:
Jeg kan forstå på fru Pia Gjellerup, at hun benægter fakta.
Hvis vi igen står ude i forsamlingshuset, må fru Pia Gjellerup indrømme, at antallet af støttemodtagere efter CAP-reformen er blevet ca. 14.000-16.000 større, end det var, før vi vedtog den.
Det vil sige, at der er mange flere med i den reform her, end der var med før.
Man må bare sige en gang til, at hvis vi går ind og ser på tallene, som de virkelig er, og som de findes i statistikkerne, og hvis vi tager hensyn til svarene på spørgsmål 18 og 19, som der blev refereret til før af hr. Erling Bonnesen, så tror jeg, at fru Pia Gjellerup må indrømme, at faldet er der – ellers bliver fakta fornægtet.
Margrethe Vestager (RV), 2006-12-15:
Dette lovforslag har haft en ret tumultarisk vej gennem Folketinget.
Det ærgrer Det Radikale Venstre voldsomt, at det ikke er lykkedes at forsøge at finde ud af, hvad det var, flertallet ville med dette lovforslag.
Desværre må vi konkludere, at vores første mistanke var rigtig.
Det handler nemlig om endnu en indskrænkning af forældrenes rettigheder i forhold til, hvor undervisningspligten skal udfoldes.
Det Radikale Venstre havde faktisk en vis sympati for ideen om, at kommunerne skal have information om, hvorvidt forældre påtænker at oprette en friskole.
Uanset hvad der så måtte være deres baggrund, er det deres rettighed.
Men vi forstår godt, at det er vigtigt i den kommunale planlægning at vide, om der kommer en friskole eller ej i forhold til oprettelse af klasser, flere spor, nybygninger, og hvad det nu kan være.
Derfor har vi naturligvis stillet et ændringsforslag, som kunne gøre dét muligt, samtidig med at forældre ville kunne være der, så der blev en balance mellem behovet for kommunal information og forældrenes muligheder for at oprette en friskole.
Vi har undervejs fornemmet en vis velvilje fra Venstre, Danmarks forhenværende liberale parti, men når det kommer til stykket, er viljen faktisk ikke til stede.
Det synes vi er ærgerligt, for vi synes, at det ville have været et godt tegn på, at man faktisk mener det helt alvorligt, at forældre skal have mulighed for at tage ansvar for deres børns skolegang.
Det ville også være i stil med, at man faktisk har og opretholder et familieministerium, som om det er vigtigt, hvad forældrene mener.
Men når man ser på den måde, som lovforslaget er blevet behandlet på, og på det lovforslag, vi nu skal tredjebehandle her i dag, må man sige, at det, vi står tilbage med, er en fuldstændig rendyrket indskrænkelse af forældrenes rettigheder.
Jeg synes, det er pinligt for Venstre.
Jeg forstår godt Socialdemokraterne.
Her må man sige: Velkommen til virkeligheden, for det har de gjort i mange, mange, mange årtier.
Men det, vi står tilbage med, er en ren indskrænkning af forældrenes muligheder.
Det, vi har brug for, er en levende, fri skolesektor i dialog med, men også af og til i modspil med folkeskolen.
Derfor er det – igen – en rigtig kedelig dag for de danske friskoler.
Det Radikale Venstre støtter hverken ændringsforslaget eller hovedforslaget.
Bertel Haarder (V), 2006-12-15:
Friskoleordningen har vi af hensyn til åndsfriheden her i landet.
Åndsfriheden består i, at der skal kunne være forskellige opfattelser, også af væsentlige spørgsmål som pædagogik og børneopdragelse, og denne åndsfrihed, som friskoleordningen er en del af, bevares uindskrænket, når nu vi vedtager dette ændringsforslag og derefter loven – uindskrænket.
Det, der gøres indgreb i, er den måde, hvorpå man ender med at løse – i anførselstegn – en lokal strid om skolenedlæggelser.
Det har ikke noget med åndsfrihed at gøre.
Det har noget med kommunal planlægning at gøre, og derfor mener jeg, at vi, der jo er tilhængere af åndsfrihed og skolefrihed, trygt kan stemme for både ændringsforslaget og loven.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-15:
Jamen selvfølgelig har det noget at gøre med åndsfrihed.
Men det har da også noget at gøre med, at forældrene et eller andet sted har ret til at vælge et andet skoletilbud til deres børn.
Hvis en kommunalbestyrelse beslutter sig for at nedlægge en folkeskole, er det da meget rimeligt, at en forældregruppe kan gå sammen og beslutte sig for i forlængelse af den folkeskole at oprette en friskole.
Det er jo den proces, som man, alt andet lige, vanskeliggør, og der synes jeg da bare, at man fra ministerens side klart skal tilkendegive, at man forringer mulighederne for forældrene, og at man gør det med støtte fra Kommunernes Landsforening og med støtte fra Socialdemokraterne.
Det er jo ikke uforståeligt, at Socialdemokraterne er med i det her, for Socialdemokraterne har altid haft et eller andet imod friskolerne: Der skal gudhjælpemig være en folkeskole, og folkeskolen skal som udgangspunkt være den, som alle bruger.
Og det er egentlig meget sympatisk, det kan jeg sådan set godt forstå, men hvis folkeskolen skal udvikle sig, må man også have noget, som man kan holde folkeskolen op imod, og det skal være friskolerne.
Så derfor er det her en indskrænkning af forældrenes frie muligheder for at vælge en friskole, og dermed er det også en indskrænkning af den danske friskoletradition, som jo i høj grad bygger på, at forældrene ønsker et alternativt tilbud til deres børn.
Bertel Haarder (V), 2006-12-15:
Jeg skal ikke bestride, at der sker en vis begrænsning eller måske rettere en udsættelse af valgfriheden i forbindelse med skolenedlæggelser.
Det, jeg tog ordet for at understrege, var blot, at der ikke hermed sker noget indgreb i den åndsfrihed, som den danske friskoleordning er et led i, for jeg har aldrig hørt, at man i forbindelse med skolenedlæggelser pludselig får en ny holdning i skoledistriktet, sådan at det er af hensyn til skoleholdninger, at man vil bevare den offentlige skole som en privatskole.
Det var blot det, jeg vil sige.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-15:
Jamen jeg synes da, det er positivt, at Venstre stadig væk står vagt om åndsfriheden, men jeg havde altså også den forståelse, at regeringen og bl.a. Venstre havde slået sig op på valgfrihed, og derfor er det lidt paradoksalt, at der nu står en Venstreminister og siger, at det her altså er en indskrænkning af valgfriheden.
For det er jo det, det er.
Men hvorfor i alverden indfører man noget, fremsætter et lovforslag i Folketinget, som er en indskrænkning af forældrenes valgfrihed?
Altså, jeg synes, det er mystisk, og jeg synes, det er ærgerligt, at Kommunernes Landsforening kan presse regeringen til sådan noget her, og at Socialdemokraterne måske også kan presse regeringen til sådan noget her.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Så kunne man også lige komme ind på ændringsforslaget.
Hvorfor mener regeringen, sammen med Socialdemokraterne, ikke, at det skal være muligt for borgerne at få tilbagebetalt et depositum, såfremt deres ønske om at oprette en friskole af forskellige årsager ikke kan lade sig gøre alligevel?
Har pengene det ikke bedst i borgernes lomme?
Margrethe Vestager (RV), 2006-12-15:
Jeg synes, det er meget påfaldende, at undervisningsministeren ikke vil svare.
Men her kan vi altså komme i den situation, at forældre indbetaler et depositum; det lykkes så af forskellige grunde ikke at oprette skolen, men pengene kan man ikke få tilbage igen.
Hvad er de så gået til, disse penge?
Det må nærmest være det, det drejer sig om.
Det andet, man kan spørge sig selv om, er, hvorfor dette kommer nu, hvis det er sådan en bagatel, som undervisningsministeren giver udtryk for.
Det kommer nu, fordi det ikke er en bagatel.
Det kommer nu, fordi en del af kommunalreformens store effektiviseringsfordele er, at man kan komme til at nedlægge skoler.
Jeg synes, det er meget vigtigt i den her sammenhæng at gøre sig fuldstændig klart, at det, der sker, er, at flertallet gør sig til dommer over, hvad der er forældrenes baggrund for at åbne en skole eller lade være med det.
Og det at sætte sig til dommer over, hvilken pædagogik, hvilken størrelse, hvilket lærerfællesskab der kan være bærende for en skole, synes vi er i modstrid med hele ånden og hele grundlaget for friskolelovgivningen.
At ministeren gør det til en bagatel, synes også at være paradoksalt, da ministeren jo ellers i enhver anden sammenhæng betoner sammenhængen i børnenes skolegang, og er der noget, det her forslag stiller sig hindrende over for, er det sammenhæng.
Ministeren burde besvare den forrige ordførers spørgsmål: Hvorfor kan forældrene ikke få pengene tilbage?
Bertel Haarder (V), 2006-12-15:
Hvis man kan få pengene tilbage, kan man fuldstændig risikofrit hvert eneste år anmelde en friskole og så bare få pengene tilbage, når der ikke bliver brug for det, fordi kommunalbestyrelsen alligevel ikke træffer beslutning.
Den slags betalinger, som der her er tale om, har man i situationer, hvor man vil sikre, at det offentlige system ikke ulejliges, uden at der en solid baggrund for det.
Dette at oprette en fri skole er jo noget, der har at gøre med, at man udløser en meget stor offentlig udgift og en masse forpligtelser, og derfor er det meget godt, at der er lidt soliditet og lidt seriøsitet bag et sådant ønske om at oprette en friskole.
Jeg er glad for at kunne sige, at ingen her har bestridt det, der var mit ærinde, da jeg gik på talerstolen, nemlig at dette ikke krænker åndsfriheden.
Jeg er også glad for at kunne sige, at selv efter vedtagelsen af både ændringsforslaget og lovforslaget er Danmark det land i hele verden, som har den mest udstrakte skolefrihed.
Margrethe Vestager (RV), 2006-12-15:
Til det må man blot sige, at det virkelig er de nøjsomme år, for så vidt angår friheden, for hvis perspektivet er, at vi til enhver tid bare skal kunne sige, at hos os er vi en lillebitte smule friere, end vi er andre steder, så må man sige, at der virkelig er perspektiv i indskrænkningerne af friheden, hvis det er det, vi begynder på.
Jeg troede, at det var regeringens projekt at sørge for, at der bliver givet muligheder for at udøve de frihedsrettigheder, man får, men det, som ministeren jo siger meget klart fra talerstolen, er, at depositummet er en frihedsafgift.
Det er den afgift, som man skal betale for at have mulighed for at bruge de frihedsrettigheder, man har som forældre i forhold til undervisningspligtens opfyldelse.
Det, at ministeren gør det her til et spørgsmål om, at der udløses en stor offentlig udgift, og at man ikke kan tage forældrene alvorligt, medmindre de er villige til at indlevere et depositum, er en så overordentlig nedladende holdning i forhold til det store arbejde, der bliver gjort rundtomkring for at sikre, at et lokalområde har en skole og en skolestruktur, der kan opfylde børnenes behov og dermed også undervisningspligten.
Jeg synes, det er meget betænkeligt for Venstre, hvis partiet mener, at tankefriheden og muligheden for den frie skole alene afhænger af, at nogen overhovedet kan oprette en sådan, for hver gang man gør det sværere, gør man det i sagens natur også sværere at virkeliggøre det, der er baggrunden for det, nemlig en fri skole.
Bertel Haarder (V), 2006-12-15:
Jeg forstår godt spørgsmålet, og jeg skal prøve at svare.
Jeg synes, der er forskel på, om man ønsker at oprette en fri skole begrundet i, at man har en anden tro, en anden pædagogisk opfattelse af, hvad der er bedst for børnene i de små klasser osv. osv., og så på dette spørgsmål, om man er enig eller uenig i en kommunalbestyrelses beslutning vedrørende kommunens skolestruktur.
Det synes jeg altså er to ret forskellige ting.
Det første har med tro og værdier at gøre, det andet har med lokale strukturer at gøre.
Jeg ved godt, at hr. Søren Krarup med stærke argumenter kan påvise, at al den snak om værdier og ånd alt sammen er noget vrøvl.
Ikke desto mindre er det den snak om værdier og ånd, som her i landet har ført til den mest udstrakte skolefrihed i hele verden.
Det er netop den snak, der har ført til det, og derfor tillader jeg mig altså at videreføre den snak.
Søren Krarup (DF), 2006-12-15:
Må jeg i en sådan rent personlig sammenhæng fortælle, at jeg i fyrretyve år har været sognepræst i et landsogn.
Dets folkeskole står nu foran nedlæggelse, og det betyder et fald i, jeg vil sige ånden i sognet, i den forstand at det fællesskab, den samhørighed, som var med til at skabe ånden, bliver slået i stykker.
Det er en kommunalbestyrelsesbeslutning, og der kan utvivlsomt være mange gode økonomiske grunde til det, og der kan være mange rationelle overvejelser, men det korte af det lange er, at når man slår en sådan skole i stykker, som er udtryk for fællesskabet i det lille samfund, børnene og forældrene hører til, så er det åndsfriheden, der anfægtes, når man forhindrer forældrene i at lave en friskole.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-15:
Nu har vi sådan fået konstateret, at vi er uenige med ministeren fra Dansk Folkepartis side, men jeg synes, det ville være rimeligt, hvis Socialdemokraterne gik på talerstolen og gav en begrundelse for, hvorfor de har stillet det her ændringsforslag.
Som jeg også sagde i min første ordførertale, stemte Socialdemokraterne jo faktisk for et ændringsforslag, som var stillet af De Radikale.
Her til tredjebehandlingen stiller de så et ændringsforslag, som trækker det ændringsforslag tilbage, som de selv stemte for ved andenbehandlingen, og det giver jo mildest talt ikke nogen mening.
Jeg ved ikke, om det er, fordi Socialdemokraterne har haft en fantastisk tendens til at brillere i dag med de forskellige ordførere, der har været oppe om Landsbyggefonden osv.
Jeg synes, det fortsætter meget godt.
Det giver ikke nogen mening.
Altså, hvorfor gør Socialdemokraterne det?
Afstemning
Ændringsforslaget vedtoges uden afstemning.
Lovforslaget som helhed sattes herefter til forhandling.
Ingen bad om ordet.
Afstemning
Søren Krarup (DF), 2006-12-15:
Det er undervisningsministerens brug af ordet åndsfrihed, der kalder mig på talerstolen.
Jeg er en stor tilhænger af åndsfrihed, og jeg synes, den her lov om friskoler krænker åndsfriheden.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Hvad er ånd?
Er ånd ikke forældres bekymring for deres børns skolegang?
Det er blevet sagt med rette af vores partis ordfører, at enhver friskole er en protestskole, for ved hjælp af begrebet protestskole har man jo villet mistænkeliggøre dette lovforslag.
Men naturligvis er enhver friskole en protestskole og som sådan udtryk for den ånd, der bærer et forældrepar, når de ønsker deres barn i denne friskole.
Så jeg vil anfægte undervisningsministerens tale om åndsfrihed, for jeg mener, at det er en åndelighed, han lægger op til, der er hævet over denne verdens virkelighed, som består i, at ånd er, at forældre bekymrer sig om deres børns skolegang.
Kristen Touborg (SF), 2006-12-15:
Jeg synes, det er ærgerligt, at ministeren ikke svarer på det, jeg spørger om.
Jeg synes, det er ærgerligt, at jeg ikke får noget svar på, om man kan regne med det, der står i det her svar, eller det udelukkende er et spørgsmål om at prøve på at svare udenom og blive fri for at gøre klart, at der er en stigning i den samlede direkte EU-støtte.
Så giver man efter min mening nogle meget, meget dårlige svar på de spørgsmål, der bliver stillet, nemlig ved at bruge andre tal end dem, der står i lovforslaget.
Det kunne regeringen gøre i stedet for at prøve at snakke udenom hele tiden, for det synes jeg faktisk er en skam.
Derfor vil jeg opfordre til, at vi tager fat om nældens rod, og at ministeren går ind og kigger direkte på, at der i lovforslaget står, at den direkte støtte er faldende.
Og det er jo ikke rigtigt.
Men når nu det, vi har skrevet i lovforslaget, er rigtigt, hvorfor skulle jeg så stå og sige, at det er forkert?
Kan man anføre en god grund til, at jeg skulle gøre det, så vender jeg gerne tilbage.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-12-15:
Det spørgsmål, som indenrigsministeren stadig væk ikke har svaret på, er ikke et spørgsmål om, hvorvidt der skal være landbrugsstøtte.
Det kan man jo så diskutere, men spørgsmålet er: Hvad er det, der gør, at en gruppe mennesker i det her land, som af en eller anden grund får en lavere indkomst efter skat, end den havde forventet, skal kompenseres via en skattelettelse?
Hvorfor gør man ikke det, når andre mennesker i det her land får en lavere indkomst?
De får ikke nogen skattelettelse.
Der er ikke noget, der siger mig, at de i hvert fald har det bedre end landmændene i det her land, trods alt.
Jeg ved slet ikke, hvad han forventer.
Jeg ved, at dansk landbrug modtager noget direkte EU-landbrugsstøtte, og at den direkte EU-landbrugsstøtte, som er en af flere indtægtskilder – for i sidste ende handler det også om at sælge sine produkter – tørrer ind, altså at den reduceres.
Det er den reduktion, vi kompenserer landbruget for ved at sætte grundskylden ned.
Hvordan det i sidste ende påvirker indtægten hos den enkelte landmand, afhænger i øvrigt af, hvor dygtig han er til at drive sit landbrug, og hvilke afgrøder han dyrker.
Her taler jeg om noget, jeg slet ikke har nogen forstand på, for nok har mit parti historiske rødder i dansk landbrug, men det har jeg ikke personligt.
Problemet er jo, at indenrigsministeren nægter at svare på følgende spørgsmål: Hvorfor er det lige præcis til en gruppe i det her land – fordi gruppen får et mindre tilskud, end den havde forventet – man skal give en skattelettelse, i modsætning til alle mulige andre grupper i det her land, som får et mindre tilskud og dermed en lavere indkomst, end de havde forventet?
Lige præcis landbruget skal have den her skattelettelse, og det er det, som kan virke meget besynderligt.
Det er jo ret unikt, fordi landbruget er EU-reguleret, enormt politisk reguleret, men meget, meget fornuftigt er det under omlægning.
Regeringen støtter varmt at få liberaliseret EU’s landbrugspolitik.
Dette påvirker et erhverv, som har været tæt politisk reguleret, og regeringen har det synspunkt, at vi skal sørge for, at det danske landbrugserhverv løftes over i en ny liberaliseret virkelighed på en måde, hvor vi værner om den enorme valutaindtægt, som dansk landbrug sikrer Danmark, og det antal arbejdspladser, der gemmer sig i dansk landbrug.
Det er fair nok, at man har et andet synspunkt, som går ud på at forringe landbrugets rammevilkår, brandskatte folk, der har produktionsjord, gøre det sværere at afsætte produkterne, gøre det sværere at dyrke herhjemme.
Det synspunkt kan man godt have.
Det var ikke det, der var det fremherskende i sidste valgkamp, da vi snakkede slagterilukninger i Nordjylland.
Der er sammenhæng i regeringens politik.
Vi ønsker at sikre, at dansk landbrug løftes over i en liberaliseret økonomi på en ordentlig måde.
Pia Gjellerup (S), 2006-12-15:
Vi har nu haft en lille mellemdebat om neutraliseringen af ændringer fra EU.
Denne neutralisering fører til adskillige milliarder mere i støtte fra EU og adskillige milliarder i skattelettelse fra den danske statskasse set i forhold til 2001-reglerne.
Det har også medført nogle principielle bemærkninger, og det er derfor, jeg har et spørgsmål til hr. Christian Wedell-Neergaard.
Han nævnte, måske i forbifarten, men det er jo værd at opholde sig ved, spørgsmålet om den der grundskyld, som man ikke har i andre lande.
Den har man nok i nogle lande, men ikke i så mange.
Men der har man til gengæld andre ejerformer, og man har andre avancebeskatninger og lignende.
Er det et tilsagn fra Det Konservative Folkeparti om, at man i virkeligheden skal prøve at sikre sig, at landbruget på alle måder ligner landbrug i alle andre lande, eller er det et spørgsmål om, at man i virkeligheden respekterer, at dansk landbrug har nogle historiske udviklingslinjer og en sammenhæng med det danske samfund?
Hvilket af synspunkterne vil hr. Christian Wedell-Neergaard og Det Konservative Folkeparti følge?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2006-12-15:
Det er rigtigt, som fru Pia Gjellerup fremhæver, at der ikke er ret mange lande, hvor grundskyld kendes, altså skat på produktionsjord, som vi har det i Danmark.
Det er også rigtigt, at reguleringen af dansk landbrug jo er udviklet som en typisk dansk model.
Hvis man går landbrugsloven og de tilhørende love igennem, kan man se, at meget af det har historiske begrundelser for, hvorfor det ser sådan ud.
Jeg synes, man kan sige, at det, vi gør i dag, er, at vi tager fat på den danske model og reducerer grundskyldpromillen på baggrund af den direkte støtte.
Det er sådan set det, vi tager stilling til i dag.
På den måde kompenserer vi for det.
Jeg synes ikke, at vi skal importere alle gebrækkeligheder fra andre lande.
Det er sådan, at vi også i Danmark har en avanceskat tilknyttet landbrugsjord, og den har heller ikke alle lande.
I Sverige har man en meget høj kvælstofafgift som afløser for grundskyldpromillen.
Den synes jeg heller ikke vi skal importere.
Så vi har en dansk model, og den regulerer vi hos regeringspartierne og hos liste O på den her måde, og det synes jeg er både klogt og intelligent og fornuftigt.