Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-02-25:
Det er jo lidt interessant i dag, hvor vi behandler et forslag om varighedsbegrænsning på sygedagpenge, at opleve, at man også kan have noget, der hedder taletidsbegrænsning for politikere.
Jeg vil gerne have lov til at sige tak til ordførerne for debatten og for de kommentarer, som forslaget om afskaffelse af varighedsbegrænsningen på sygedagpenge har fået her i salen i dag.
Det er unægtelig lidt underligt for ikke at sige ærgerligt, at det er nødvendigt endnu en gang at have den her debat.
For uanset hvor meget man gør syge og sygedagpenge op i tal og kolonner og statistikker, så ligger der menneskeskæbner bag hvert eneste cpr-nummer.
Der har under dagens debat heller ikke været uenighed om her i Tinget, at det er vigtigt, at alle, der bliver syge, kommer tilbage på arbejdsmarkedet eller hurtigt bliver afklaret og får et job på andre vilkår eller en pension.
Men når så midlerne til at nå det mål skal defineres, må man nok sige, at vandene skilles.
Det er åbenlyst, og det er bevist endnu en gang i dag, at den borgerlige fløj ikke vil indse, at der ikke er nogen, der bliver raske af, at man tager pengene fra dem.
Tværtimod fastholder man en stædig retorik, der bliver mere og mere skinger, og der bruges argumenter, der overhovedet ikke forholder sig til det centrale spørgsmål, nemlig at syge fratages dagpenge og forsørgelse.
Sandheden er, at det en rigtig dårlig sag, de borgerlige har, og der er ikke nogen forblommede ord eller smarte vendinger, der kan bortforklare, at det er ødelæggende for menneske at blive frataget sin forsørgelse, samtidig med at man i øvrigt er syg.
I løbet af det sidste år er antallet af personer, der falder for varighedsbegrænsningen, steget fra 5.000 til 6.200, og dermed er antallet af personer, der mister forsørgelsesgrundlaget, steget tilsvarende.
Så selv om oppositionen igen og igen har påpeget, at regeringens manglende reaktion på den forfærdelige udvikling har ødelæggende effekt for rigtig mange mennesker, sker der bare ingenting ud over nogle små lapperier, der skal tjene til at lukke munden på Dansk Folkeparti, uden at det reelt har nogen særlig stor effekt.
Dansk Folkeparti er virkelig et kapitel for sig.
Sidste år stod hr. Bent Bøgsted på denne talerstol og deklarerede, at nu skulle Lena Knak reddes, så hun ikke mistede sygedagpengene.
Der blev lagt 13 uger til den tid, der var til at få afklaret, hvor mange timer man kan arbejde i fleksjob.
Man gavnede det Lena Knak?
Nej, det gjorde det ikke, for hun skulle bruge længere tid, og alle de fine ord og de mange løfter fra Dansk Folkeparti var intet, absolut intet værd.
Så meldte Dansk Folkeparti hårdt ud i forbindelse med dette års finanslov, at der nu virkelig skulle gøres noget.
Og hvad er det endt med?
Endnu en lille forlængelse, der gavner maksimalt 10 pct. af de ramte.
På vegne af de resterende 90 pct. er jeg nødt til at spørge hr. Bøgsted: Hvor blev alle løfterne fra Dansk Folkeparti af?
Bluff og varm luft er, hvad det er!
Hvis jeg skulle tage fejl, ville det jo have vist sig her under dagens debat, for så havde Dansk Folkeparti uden at blinke stillet sig på Enhedslisten, Det Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti og Socialdemokraternes side og indstillet B 95 til vedtagelse, så vi kunne få fjernet varighedsbegrænsningen på sygedagpenge.
I forhold til de bemærkninger, der er faldet i dagens debat, vil jeg godt kommentere et par ting.
Hr. Erling Bonnesen udtaler – og jeg prøver at citere nogenlunde ordret: Når man bliver syg, bliver man hjulpet.
Og jeg citerer videre: Ingen havner i den sorte gryde.
Det er jo for så vidt godt at have sådan en tankegang.
Jeg går ud fra, at det er ud fra den tanke, at de regler, der bliver gennemført nu, skal tage hånd om alle.
Jeg vil også tage det som et løfte om, at såfremt de regler, der gælder nu, inklusive det i L 117, som vi arbejder på i øjeblikket, skal hjælpe alle, men ikke gør det, vil Venstre være de første til at afskaffe varighedsbegrænsningen.
Til ministeren: Det var lidt interessant at få ministerens forklaring på, at sygedagpenge jo er en nem ting at få.
Man skal blot være i arbejde i 13 uger, og så kan man få sygedagpenge.
Det, der også var vigtigt, synes jeg, i ministerens udtalelse, er det her med, at det er en midlertidig ydelse.
Det er jeg jo for så vidt ikke uenig i, for det skal jo netop være en midlertidig ydelse, og det vil det også være, hvis vi beslutter os for, at varighedsbegrænsningen skal afskaffes, for der står jo netop i vores forslag, at den kun skal gælde, så længe man er under afklaring, og når man er blevet afklaret, kommet i arbejde, fleksjob eller på pension, skal man ikke længere have sygedagpenge.
Altså er det en midlertidig ydelse.
Ministeren siger også, at syge ikke skal lades i stikken.
Men det bliver de altså, hvis man ophæver varighedsbegrænsningen.
Så det synes jeg godt nok er en underlig måde at vinkle det på.
Det bekræftes også lidt af, at ministeren siger, at man skal kere sig om dem, der er syge.
Hvis det er at kere sig, som jeg opfatter det, så svarer det jo til, når man på godt gammeldags jysk, eller hvor nu kommer fra, siger, at den, man elsker, tugter man.
Det må være den måde, man gør det på.
Nu er det sådan, at hvis man skal danse, kræver det, at man bliver budt op, så man har mulighed for at danse med.
Der var sat 300 mio. kr. af til det i vores forslag.
Men det var der ikke nogen der var interesseret i, heller ikke Dansk Folkeparti.
Derfor er det ikke blevet til noget.