Ole Sohn (SF), 2007-05-02:
I det høringsnotat til forslaget, som er sendt over, har jeg set – jeg har set det her, inden vi gik i salen – at der under generelle bemærkninger står en meget interessant sætning om Dansk Arbejdsgiverforenings forholden sig til forslaget.
Der står: DA mener grundlæggende, at der ikke er behov for en lovregulering.
Og så fortsætter man med: Henset til, at der er et politisk flertal for en regulering, kan Dansk Arbejdsgiverforening dog støtte rammen for reguleringen i form af en oplysningspligt, når reguleringen afbalanceret tager højde for også erhvervslivets behov.
Hvad er det, der ligger i den sætning?
Ja, det er sådan set bare oversat til dansk: I dag er tilstanden den, at lønmodtagerne bliver stavnsbundet uden deres vidende, nu bliver de stavnsbundet med deres vidende.
Er det virkelig det, som Det Konservative Folkeparti mener er fremskridt, at man går fra stavnsbinding til oplyst stavnsbinding?
Det må man jo tage udgangspunkt i, fordi lovforslaget regulerer nemlig alene pligten til at oplyse, at sådanne aftaler indgås med andre virksomheder.
Det, lovforslaget ikke tager fat i, er, hvilke betingelser eller forudsætninger der er for, at der indgås sådanne aftaler.
Det betyder jo, at med det, der i dag foregår hemmeligt, og hvis ikke vi legaliserer det eller tillader det med lovforslaget her, så vil virksomhedernes mulighed alene være funktionærlovens bestemmelser om, at så skal man forhandle det med lønmodtageren, og så vil lønmodtageren være berettiget til en kompensation, i den udstrækning vedkommendes mobilitet bliver hæmmet.
Det, regeringen lægger an til, og det, som Dansk Folkeparti uvist af hvilken grund er blevet lokket med i, er, at man gør det nemmere for virksomhederne at lave erhvervsbegrænsende aftaler, uden at lønmodtagerne skal kompenseres for det.
Man skaber en mulighed for, at to virksomheder på tredjeparts vegne kan lave en aftale.
Det er godt nok en uhørt udvikling i dansk arbejdsmarkedspolitik.
Når vi ellers i øvrigt går og bryster os af – stort set uanset hvilket parti vi kommer fra – at flexicurity er en god ting, så ved jeg ikke helt, hvor man skal lægge det her hen.
Der er ikke meget flexicurity over for lønmodtagerne i det her forslag.
Det er der selvfølgelig over for virksomhederne.
Der er bestemt ingen security for lønmodtagerne i forslaget.
Så alt i alt laver man altså et forslag her, som i den grad er med til at forringe lønmodtagernes forhold og i den grad gør det nemmere for de store virksomheder at lave erhvervsbegrænsninger.
Så også for innovation og udvikling af erhvervslivet er det her et elendigt og dårligt gennemtænkt forslag.
Derfor tror jeg sådan set også kun, at det er kommet på banen, fordi arbejdsgiverne har kunnet se, at med den stemning, der er i Folketinget, er der muligheder, som ville blive hæmmet eller forhindret, hvis Folketinget nu gjorde alvor af sin beslutning, som vi pålagde regeringen, og så har regeringen sagt: O.k., så vender vi det på hovedet, og så gør vi det sådan, at vi rammer lønmodtagerne i stedet for at give de store virksomheder muligheder for at lave begrænsninger.
Det er en fantastisk måde, man laver lovgivning på, men jeg vil også tro, at vi forhåbentlig får meget debat om det i udvalget.
Og i henseende til, at lovforslaget er blevet fremsat på så sent et tidspunkt, kan det næppe forventes færdigbehandlet i denne indeværende folketingssamling og slet ikke, når man sætter et lovforslag til første behandling, uden at ordførerne er bekendt med de ændringsforslag, der er stillet.
Det er ganske uhørt.
Jeg formoder, at regeringen er indstillet på, at lovforslaget får lov at oversomre, sådan at vi også kan få en ordentlig debat med de interesseorganisationer, som allerede nu har tilkendegivet deres umiddelbare holdning til forslaget.