Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-01-10:
Enhedslistens beslutningsforslag ligner til forveksling det, der to gange før er blevet fremsat og behandlet i Folketinget, og det vil regeringens synspunkter af gode grunde også gøre, for realiteterne har jo ikke ændret sig siden sidst.
Derfor vil jeg allerede indledningsvis gøre det klart, at regeringen ikke kan støtte forslaget, selv om vi også finder forslaget sympatisk.
For at kaste lidt lys over de økonomiske konsekvenser af Enhedslistens forslag vil jeg kort gennemgå de tre dele.
Enhedslistens første forslag gælder vederlagsfri tandbehandling for personer på sociale overførselsindkomster og personer med det, Enhedslisten kalder sygdomsbetingede tandproblemer.
Den samlede egenbetaling i tandplejen er nu på omkring 5 mia. kr., og der er vel ca. 1,3 millioner modtagere af folkepension, førtidspension, efterløn og kontanthjælp.
Hvis disse grupper har en egenbetaling, der svarer til gennemsnittet for alle over 18 år, vil denne del af forslaget koste op mod 1,5 mia. kr., og det er vel at mærke, hvis forbruget af tandplejeydelser ikke ændrer sig, selv om tandpleje og tandbehandling bliver gratis.
Andet element i forslaget retter sig mod personer med paradentose.
Her har Sundhedsstyrelsen tidligere skønnet, at personer med aggressiv paradentose har en årlig udgift til tandpleje på omkring 500 mio. kr., og i dette tal er ikke medregnet udgifter til såkaldt protetisk tandbehandling, altså tanderstatninger.
Det tredje element i forslaget om vederlagsfri tandpleje og tandbehandling vil alene koste de omkring 5 mia. kr., som danskerne årligt betaler i egenbetaling for tandpleje.
Det er altså meget, meget store beløb, der skal til for at finansiere Enhedslistens forslag, og i denne sammenhæng er Enhedslisten ikke til megen hjælp.
Jeg vil dog kvittere for, at Enhedslisten denne gang i bemærkningerne til beslutningsforslag nr. B 19 vedkender sig, at forslaget vil koste mindst 4,2 mia. kr. at føre ud i livet.
Men jeg savner et finansieringsforslag.
Enhedslisten koncentrerer sig om at bruge penge og glemmer, at regningen skal betales.
Sidste gang Folketinget behandlede Enhedslistens forslag om vederlagsfri tandpleje,
var der igangsat et udredningsarbejde.
Det blev undersøgt, om det var muligt at omfordele tilskuddet i voksentandplejen, så det i højere grad kom borgere med et stort tandplejebehov som følge af sygdom til gode.
Udredningen peger på nogle muligheder for en omlægning af tilskud.
Men det indebærer som bekendt, at der skal flyttes midler fra nogle centrale ydelser i den forebyggende tandpleje.
I regeringen har vi vurderet, at det ikke er den rigtige vej at gå.
Regeringen ønsker ikke at sætte spørgsmålstegn ved opbakningen til den forebyggende tandpleje.
Derfor kræver Enhedslistens forslag ny finansiering - ny finansiering i milliardklassen, som det er helt urealistisk at finde andre steder i sundhedsvæsenet.
Som min forgænger spurgte for mindre end et år siden, da Enhedslistens forslag sidst blev behandlet, vil jeg også spørge: Hvor i sundhedsvæsenet er det, at vi bruger 4-5 mia. kr. på tomgang, på noget overflødigt eller på noget forkert?
For tiden er vi i gang med en særlig indsats på kræftområdet og i psykiatrien, og det mener jeg er den rigtige prioritering.
Jeg vil gerne benytte anledningen til at orientere om de særlige ordninger på tandplejeområdet og de særlige tilskudsmuligheder, fordi det hører med til det samlede billede af tandplejen i Danmark.
Grundstenen i det danske tandplejesystem lægges i den vederlagsfri børne- og ungdomstandpleje.
Her lærer børnene gode tandplejevaner gennem en målrettet og effektiv forebyggelsesindsats.
Forebyggelsesindsatsen starter, når børnene er helt små, og fortsætter, til de fylder 18 år og bliver myndige.
Gennem systematisk undervisning og instruktion får de indlært fornuftige, grundige og regelmæssige tandplejevaner, og det er jo grundlaget for at sikre en god tandsundhed gennem hele livet.
Regeringen bakker fuldt op om den forebyggende tandpleje, og det gør vi, fordi det er vores grundlæggende opfattelse, at forebyggelse er vejen til flere sunde og gode leveår.
Det er i øvrigt også derfor, at vi nu nedsætter en forebyggelseskommission.
Kommissionen skal bidrage til opnåelse af regeringens målsætning om, at den gennemsnitlige levealder forlænges med 3 år over de næste 10 år.
Vi ved, hvor effektiv forebyggelse kan være.
Og børnene og ungdomstandplejen er et skoleeksempel, om jeg så må sige.
Børne- og ungdomstandplejen kan tage meget af æren for, at tandsundheden er væsentlig forbedret i de seneste år.
For 10 år siden var det cirka hver femte
Den positive udvikling betyder, at danske børns tandsundhed er helt i top sammenlignet med andre europæiske landes.
Samtidig er tandløsheden blandt både voksne og ældre reduceret markant inden for de sidste 20 år.
For at lette overgangen til voksentandplejen giver vi et særlig højt tilskud til regelmæssig undersøgelse til de 18-25-årige.
Det gør vi, fordi vi mener, at det er vigtigt, at de unge fortsætter med regelmæssige eftersyn, også efter at de er blevet myndige og har fået ansvaret for deres tænder og tandsundhed.
I voksentandplejen ydes ca. 1,3 mia. kr. i offentligt tilskud.
Derfor gives tilskuddet især til regelmæssige undersøgelser og kontroller og forebyggende ydelser som f.eks. tandrensninger.
Enhedslisten skriver i sit forslag, at nogle grupper, bl.a. personer på kontanthjælp og arbejdsløse, relativt sjældent går til tandlæge, og Enhedslisten antager, at egenbetalingen bærer skylden.
Her vil jeg gerne minde om, at langt de fleste danskere går regelmæssigt til tandlægen, og baggrunden for, at en lille andel ikke gør det, er ikke bare økonomi; det viser en undersøgelse af danskernes tandplejevaner, som Tandlægeforeningen for nylig har fået lavet.
88 pct. af de adspurgte i undersøgelsen havde været hos tandlægen det seneste år.
Og den vigtigste årsag til, at de sidste 12 pct. ikke havde været til tandlægen, er et synspunkt om, at man kun behøver at gå til tandlægen, når en tand gør ondt eller lignende.
Når det er sagt, så står det selvfølgelig tilbage, at der er personer, for hvem det almindelige tilbud i voksentandplejen ikke er tilstrækkeligt.
Kommunerne skal yde omsorgstandpleje til personer, herunder meget svage ældre, der på grund af nedsat førlighed eller vidtgående fysiske eller psykiske handicap kun vanskeligt kan udnytte de almindelige tandplejetilbud.
Egenbetalingen for omsorgstandplejen kan højst udgøre 415 kr. årligt.
Kommunerne skal også tilbyde specialtandpleje til sindslidende og psykisk udviklingshæmmede, så de får et sammenhængende tandplejetilbud.
Her er egenbetalingen maksimalt 1.560 kr. om året.
I regionstandplejen stilles et specialiseret tandplejetilbud til rådighed til børn under 18 år med særlige tandproblemer, og i de odontologiske landsdels- og videnscentre tilbydes højt specialiseret rådgivning, behandlingsplanlægning, udredning og eventuel behandling.
Hertil kommer særlige tilskudsmuligheder for kræftpatienter, der har modtaget strålebehandling eller kemoterapi, og patienter med Sjögrens syndrom.
Der gives også tilskud, hvis man ved en ulykke har pådraget sig en tandskade, der er funktionelt ødelæggende eller vansirende.
Endelig er der tilskudsmuligheder i den sociale lovgivning.
De er rettet mod borgere, der ikke selv har muligheden for at betale for nødvendig tandbehandling.
Særlig har de økonomisk svageste pensionister ret til et helbredstillæg, der dækker op til 85 pct. af egenbetalingen af de ydelser, som sygesikringen giver tilskud til.
De samme borgere kan også få tilskud på op til 85 pct. til dækning af udgifter til tandproteser.
Samlet bruges via den sociale lovgivning op mod 340 mio. kr. om året.
Når vi ser på vores samlede tandplejesystem, skal vi altså huske indsatsen i børne- og ungdomstandplejen, og vi skal huske de særlige ordninger og tilskudsmuligheder, for det er dem, som er skabt ikke mindst til dele af de målgrupper, Enhedslisten fremhæver i forslaget.
Men en ændring af tilskud til tandpleje kræver, at den nødvendige finansiering er til stede.
Det er den ikke, og regeringen kan derfor som sagt ikke støtte forslaget.