Brian Mikkelsen (KF), 2007-02-09:
Jeg vil godt takke for bemærkningerne til lovforslaget.
Jeg kan jo her og også i tidligere debatter konstatere, at interessen for teaterområdet blandt kulturordførerne er stor – og ikke uden grund: Teatret er jo i den grad en levende kunstart, der er i stand til at henrykke og bevæge os, og jeg tror, alle herinde ønsker det bedste for dansk teater.
Den sidste store ændring på teaterområdet var gennemførelsen af kommunalreformen.
Her blev der foretaget en række ændringer i teaterloven med bred opbakning fra Folketingets partier, og med den ændring af teaterloven lagde vi kursen for et fremtidigt og stærkt teaterliv i den nye kommunale struktur.
Ved lovændringen gennemførtes oprettelsen af den selvejende institution Hovedstadens Teater som erstatning for Det Storkøbenhavnske Teaterfællesskab.
Det blev i den forbindelse aftalt, at implementeringen af den nye ordning for Hovedstadens Teater blev fremrykket, så ordningen kunne iværksættes den 1. januar 2006, altså 1 år tidligere end selve kommunalreformen.
Ordningen har derfor været i kraft i et års tid, og der er allerede, kan vi godt sige, gjort en del erfaringer med konstruktionen Hovedstadens Teater, som jo så har givet anledning til de ændringer, der er foreslået i det fremsatte lovforslag.
Ændringerne har været diskuteret lidt her af ordførerne: et banalt forslag om at ændre institutionens navn fra Hovedstadens Teater til Københavns Teater; der indføres en bestemmelse, som pålægger Københavns Teaters bestyrelse at drøfte udpegningen af teaterledelsen for det enkelte teater med det pågældende teaters bestyrelse; der skabes lovgivningsmæssigt grundlag for, at der kan finde fusioner sted mellem teatre inden for Københavns Teater og teatre uden for ordningen.
Jeg vil sige til hr. Per Clausen, at det er derfor, der er den undtagelsesbestemmelse til kulturministeren.
Det er, for at der kan gives mulighed for, at man kan fusionere, ikke for at kulturministeren kan gå ind og ændre ved nogle forskellige udpegninger.
Endelig præciseres det – og det har jo også været diskuteret lidt her – at Københavns Teaters afgørelser er endelige og dermed ikke kan indbringes for anden, højere administrativ myndighed.
Hvis vi lige tager teaterledelserne først, som jo også har været diskuteret lidt, er det sådan, at den her ordning jo har eksisteret et års tid, og man kan rolig sige, at det ikke altid er gået stille af.
Ved udnævnelsen af ledelser for teatrene under Københavns Teater viste det sig uhensigtsmæssigt, at der ikke i lovgivningen var etableret en norm for, at bestyrelserne for de enkelte teatre skulle inddrages i drøftelserne om ansættelse af teaterledere.
Uden dialog kan det være svært at få enderne til at nå sammen, og derfor fastslår lovforslaget, at udnævnelsen af teaterledelsen skal drøftes med den pågældende teaterbestyrelse.
Den endelige beslutning ligger dog fortsat hos Københavns Teater, og der ændres ikke på kompetencefordelingen, sådan som den er beskrevet i teaterloven.
Så har et par ordførere også nævnt den her fusion, der har været mellem Folketeatret, som er underlagt Københavns Teater, og Det Danske Teater.
Jeg vil som kulturminister ikke blande mig i, hvor mange og hvilke teatre Københavns Teater skal have.
Så vil der jo for alvor virkelig blive ballade og med god grund, fordi teaterområdet er underlagt det armslængdeprincip, som flere ordførere har været inde på her.
Nu viser det sig, at den gældende lov forhindrer en fusion mellem de to typer teater, og det har aldrig været hensigten med loven.
Jeg vil ikke lægge skjul på, at jeg personligt er glad og tilfreds med, at fusionen ser ud til at være lykkedes.
Jeg tror, det er til gavn for dansk teater.
Over for Venstres ordfører, hr. Kim Andersen, vil jeg selvfølgelig godt understrege, at den fusion, vi her taler om, jo på ingen måder rokker ved den principielle aftale, der også er mellem Kulturministeriet og Det Danske Teater om, at man skal opretholde turnéaktiviteten på samme niveau som tidligere.
Så der er altså ikke ændret ved profilerne for Folketeatret og for Det Danske Teater i den nye fusion.
Forpligtelserne er der stadig væk, nu får man blot nogle synergieffekter af at være sammen.
Så har der i offentligheden også været en, synes jeg, noget skinger diskussion om armslængdeprincippet.
Derfor var jeg utrolig glad for, at den socialdemokratiske ordfører, fru Jytte Andersen, understregede, at de mennesker, som sidder i Københavns Teaters bestyrelse, er valgt ud fra deres kvalifikationer og i enighed blandt forligspartierne.
Hvis der er noget, som forligspartierne og kulturministeren – som jeg kan tale for – ikke har blandet sig i, så har det været de beslutninger, man har truffet i Københavns Teaters bestyrelse, for der er en armslængde til den bestyrelse.
Der har været en masse myter og en skinger tone i den offentlige debat om det her, og derfor er det også vigtigt at få slået fast, at den bestyrelse, der sidder for Københavns Teater, er autonom og har en integritet, som gør, at den selvfølgelig træffer sine egne beslutninger.
Men diskussionen er jo altid velkommen, for diskussionen om armslængdeprincippet er altid af stor betydning, hvis vi ønsker et stærkt og selvstændigt teaterliv – og det tror jeg vi alle sammen ønsker.
Men når det så bliver udlagt som magtcentralisering, at Københavns Teaters afgørelser er endelige og ikke kan indbringes for en højere administrativ enhed, synes jeg altså, at kæden hopper af, for det er jo netop for at beskytte armslængdeprincippet, at jeg foreslår den bestemmelse.
Der er tale om et forslag, der præciserer de gældende forvaltningsmæssige regler på området, og den foreslåede bestemmelse understreger, at der gælder et armslængdeprincip mellem Københavns Teaters beslutninger og det politiske niveau.
Derfor står jeg egentlig meget undrende over for indvendingerne imod det der princip.
Ellers ville det jo være sådan, vil jeg tage ret mange væddemål på, at hver eneste gang man var utilfreds med en afgørelse – hvis nu en teaterchef ikke blev genudnævnt, og det har vi jo ligesom set her i løbet af efteråret – så ville man indbringe den afgørelse for kulturministeren, og så ville det jo i sidste ende være kulturministeren, der skulle sidde og udpege teaterchefer for de enkelte teatre.
Det ville jeg selvfølgelig synes var meget sjovt og meget spændende lige nu, men jeg er da ikke sikker på, at jeg ville synes, det var sjovt og spændende efter en måned, når der var meget debat om de inkompetente beslutninger, jeg givetvis havde truffet i forbindelse med valget af teaterchefer.
Derfor må jeg understrege, at det drejer sig om både en principiel stillingtagen til armslængdeprincippet og at sikre en skærm omkring Københavns Teaters bestyrelse, sådan at de får lov til at træffe deres beslutninger, og jeg vil igen understrege, at det er vores opfattelse, at det også præciserer de gældende forvaltningsmæssige regler på området.
Det er altså den praksis, man har i forvejen.
Med de ord vil jeg gerne takke for bemærkningerne og ser frem til en velvillig behandling af lovforslaget i Kulturudvalget.