Ole Sohn (SF), 2011-10-27:
Tak for debatten.
Og tak for støtten til forslaget.
Jeg vil godt indledningsvis takke forligskredsen og Finansudvalget for i timerne og dagene op til folketingsvalgets udskrivelse at handle relativt hurtigt, sådan at man kunne få lavet en politisk aftale, som danner baggrund for nærværende lovforslag, og at man i Finansudvalget behandlede sagen på en sådan måde, at vi var i stand til at håndtere det, hvis der skulle opstå en krise i en finansiel institution, indtil lovforslaget her blev vedtaget.
Og det viste sig jo faktisk, at det var tilfældet – det vender jeg lidt tilbage til.
Indledningsvis et par ord om, hvad lovforslaget egentlig drejer sig om.
Nu har der været en bredere debat om bankpakkerne, hvilket også er relevant, men selve lovforslaget handler jo om en udvidelse af den såkaldte medgiftsordning.
Man kan sige, at med udvidelsen gives der større incitamenter til, at sunde pengeinstitutter kan og vil overtage hele eller dele af et nødlidende pengeinstitut.
Man kan sige, at medgiftsordningen udvides på to måder: den såkaldte model I og II.
Med begge modeller kan staten bidrage med en medgift, som svarer til det tab, som staten forventes at kunne få gennem den individuelle statsgaranti, hvis et nødlidende pengeinstitut skulle afvikles efter reglerne i den oprindelige bankpakke III.
Som bekendt kan vi se, at den udvidede medgiftsordning i model II fandt anvendelse i forbindelse med Max Bank.
Anvendelsen af modellen sikrede, at indskyderne ikke fik tab, og som det fremgår af den politiske aftale, bygger model II på den forudsætning, at anvendelsesområdet for Indskydergarantifondens tabskaution udvides.
Det er udvidelsen af Indskydergarantifondens tabskaution, som vi behandler med dette lovforslag.
Med lovforslaget skabes der mulighed for, at Indskydergarantifonden stiller en tabskaution, som bl.a. dækker et eventuelt underskud i Finansiel Stabilitets datterselskab som følge af afviklingen.
Dette er i lighed med, hvad der gælder i forbindelse med afviklingen efter reglerne i bankpakke III.
Modellen er i overensstemmelse med det helt bærende princip for de bankpakker, der har været lavet.
Det er, at det er den finansielle sektor selv, der kommer til at betale omkostningerne ved afvikling af nødlidende pengeinstitutter.
Dette lovforslag er således i overensstemmelse med den aftale, vi lavede i august 2011, og det efterfølgende aktstykke, der blev vedtaget den 7. september i 2011.
Jeg vil også gerne sige et par ord om bankpakkerne generelt.
Enhedslisten har spurgt til, om der kommer flere bankpakker.
Jeg vil sige, at det ville være meget uklogt at stå og give garantier for, at der ikke kommer flere bankpakker, for hvad er det, der er sket løbende med de forskellige bankpakker?
Det er jo dybest set en imødekommelse af noget af den kritik, som Enhedslisten har rejst.
Ja, der har været eksempler på en vis vidtløftighed eller grådighed hos pengeinstitutter, og hvad har svaret været fra en bred kreds af partierne i Folketinget?
De har sagt, at det må vi have styr på.
Og det har vi løbende arbejdet med.
Vi har skærpet reglerne, skærpet tilsynet og skærpet lovgivningen for at mulighederne for gentagelser bliver minimeret.
Man kan jo aldrig forhindre, at et pengeinstitut kommer i nød, eller at der er folk, der mener, at man kan bevæge sig på kanten af eller på den ene side af loven, men det, der er helt afgørende, er, at vi har et regelsæt, der minimerer risikoen.
Det er det, vi har løbende har arbejdet på med bankpakkerne.
Faktisk har vi også gjort det på baggrund af de erfaringer, vi har høstet med Amagerbanken.
Der har vi sagt, at der er behov for yderligere at skærpe reglerne.
Og det gør vi med lovforslaget, der er undervejs til Folketinget, for vi kan konstatere, at der er nogle pengeinstitutter, der er noget vidtløftige i den måde, de værdiansætter deres engagementer på, specielt inden for ejendomssektoren.
Jamen det må vi have lidt styr på, vi må have et mindre spænd, sådan at vi hele tiden har sikkerhed for det grundlag, som pengeinstitutterne arbejder på, og sikkerhed for, at de har deres kapitalgrundlag i orden.
Så på den måde er der sådan set løbende sket en skærpelse af kravene.
Dertil kommer spørgsmålet om, hvorfor vi skal gå ind i forhold til pengeinstitutterne.
Jamen hvad er alternativet?
Hvad havde alternativet været for samfundet, hvis vi havde været ude i en enorm krise, som den de oplever i Sydeuropa?
Ville det have været til gavn for danske lønmodtagere at blive strittet ud af arbejdspladserne, fordi virksomhederne lukker?
Næppe.
Derfor kan man sige, at der jo er en vis logik i, at der er en vis form for forskel mellem lånerenterne, hvad hr. Frank Aaen også var inde på, for vi stiller jo krav til den finansielle sektor om, at de skal styrke deres solvens, de skal have et bedre kapitalgrundlag.
Det kræver jo, at de har nogle penge.
Men samtidig siger vi: I skal låne penge ud, I skal stille kreditter til rådighed for levedygtige projekter i virksomheder, I skal stille kreditfaciliteter til rådighed for borgere, der har brug for det.
Det kræver, at der er et kapitalgrundlag.
Men vi skal også undgå, at vi kommer ud i en ny krise.
Derfor er det sådan set også lidt interessant at konstatere, at den samme diskussion jo foregår i EU.
Og i EU arbejder man med en skærpelse af kapitalkravene til den finansielle sektor.
Der sker også det, at man skærper kravene, sådan at bankerne skal være bedre polstrede.
Jeg tror oven i købet, at hr. Frank Aaen vil sige, når han læser forslaget, at det kunne han selv have fundet på.
Man arbejder faktisk med en model, der siger, at hvis man kun lige opfylder de krav, der stilles til et minimum af solvens, må man ikke udbetale udbytte eller udbetale store bonusser til direktørerne.
Hvis man vil det, skal man have en endnu højere dækning, så man undgår, at det bliver skatteborgerne, der kommer til at gå ind.
På den måde kan man sige, at det i virkeligheden er en kombination af de bankpakker, som brede politiske flertal i Folketinget har lavet, og en progressiv tilgang, som EU har taget til løsningen af den krise, der er i den finansielle sektor – i øvrigt også på globalt plan.
Vi arbejder os stille og roligt frem til, at der kommer en relativt god styring af den finansielle sektor på en måde, som samtidig sikrer, at der bliver stillet kreditmuligheder til rådighed for virksomheder og borgere, hvilket er en forudsætning for, at vi får skabt nogle arbejdspladser, og det er jo det, der er hele humlen ved det, vi arbejder med.