Morten Østergaard (RV), 2009-05-12:
Det Radikale Venstre er jo sådan set det eneste parti i Folketinget, tror jeg – i hvert fald af de tilstedeværende – som åbent og ærligt taler om behovet for at lave egentlige arbejdsmarkedsreformer.
Det gælder jo også på dagpengeområdet, hvor vi har skelet til nogle af de andre nordiske lande og set, at man bl.a. der har valgt at have en kortere dagpengeperiode, men sådan set kan se den samme udvikling i tendensen til, at folk kommer i arbejde, nemlig at det sker hen imod slutningen af dagpengeperioden.
Derfor var vi jo også meget villige til at diskutere med regeringen i efteråret, da man langt om længe, kan man rolig sige, med et enormt langt tilløb, fandt ud af, at man måske alligevel skulle kigge på det, bl.a. på opfordring af Arbejdsmarkedskommissionen.
Da kunne det selvfølgelig have været relevant at kigge på, om man i den sammenhæng også skulle have nogle af de tendenser med, som Socialistisk Folkeparti peger på her, og om der var behov for det.
Men vi kan ikke støtte forslaget, som det ligger her, fordi det er en sådan lidt ensidig lempelse.
Jeg har godt hørt, og jeg forstår også på hr. Eigil Andersen, at forslaget er set som et led i den aktuelle situation med stigende ledighed.
Og den er vi jo, som jeg har været inde på et par gange i dag, enige i at der bør kaldes til handling om, og vi har foreslået den her krisepakke for de ledige.
Heri indgår der også et forslag om a-kasser, men det er et forslag, der er noget mere afgrænset og målrettet end det, som SF her lægger frem.
Vi konstaterer nemlig, at ledigheden for unge mellem 16 og 24 år stiger næsten 30 pct. hurtigere end for resten af de ledige.
Vi kan også se, at der blandt den gruppe er den ringeste tilslutning til forsikringssystemet, sådan at fire ud af fem er uden for en a-kasse.
Det er måske, fordi de er kommet ind på arbejdsmarkedet på et tidspunkt, hvor der var masser af arbejde at få og gode penge at tjene, og hvor de ikke syntes at de havde lyst til at bruge penge på a-kasser, fordi arbejde var noget, der hang på træerne.
Måske har de købe en ejerlejlighed og har andre formueforhold, der gør, at de heller ikke vil være berettiget til kontanthjælp, og dermed vil de få et markant forringet forsørgelsesgrundlag, hvis de overhovedet vil have noget.
Derfor syntes vi, og det var et led i vores krisepakke, at der var god ræson i at sige, at vi i den situation, vi er i nu, gerne vil sidestille de unge i den her målgruppe, hvor ledigheden vokser allerhurtigst, og hvor forsikringsgraden er allerlavest, med dem, som ministeren også fremhævede, nemlig de unge, der har taget en uddannelse, og give dem adgang til at forsikre sig mod ledighed og efter 1 måned være berettiget til at modtage dagpenge på dimmittendsatsniveau.
Det var et forslag, som vi syntes var et udmærket krisetiltag, fordi det var målrettet, og fordi det var afgrænset til den særlige gruppe, som er hårdest ramt.
Vi synes, at der i det her forslag sådan set mere er tale om en generel lempelse i dagpengesystemet, og den udfordring, som alle partier må forholde sig til på lang sigt, er jo, hvordan vi får flere mennesker ind på arbejdsmarkedet.
Det er klart, at i den her konjunktursituation trænger den diskussion sig lidt i baggrunden, men det er der sådan set ingen grund til, for
hvis vi ikke får løst det, vil vi inden for få år opleve, at den økonomiske krise bliver afløst af en velfærdskrise.
Derfor vil jeg også sige til hr. Eigil Andersen, at vi er meget villige til at diskutere dagpengereformer og arbejdsmarkedsreformer helt generelt, men vi er ikke villige til at lave en lempelse her, som formentlig – som jeg vurderer det – vil betyde en stigning i den strukturelle ledighed, ikke i den konjunkturbaserede ledighed, men i den strukturelle ledighed i Danmark, på et tidspunkt, hvor vi faktisk har behov for at få mere arbejdskraft ind på arbejdsmarkedet.
Derfor kan vi ikke støtte det, men håber på, at vi alligevel kan finde hinanden så langt, at vi i hvert fald sammen med Socialdemokraterne har fremsat et forslag om at sætte målrettet ind over for de unge, hvor ledigheden altså vokser hurtigst, og hvor forsikringsgraden er den ringeste.
Det vil være et godt krisetiltag, fordi det er målrettet en gruppe, som er særlig udsat, og ikke en generel strukturel lempelse, som det her forslag er udtryk for.