runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Det kommer også lidt bag på mig, at hr. Martin Geertsen ikke på daværende tidspunkt drog den konklusion, som han gør i dag, nemlig den helt klare, at det er den til enhver tid siddende statsminister, der indstiller til dronningen, hvem der skal udnævnes som ministre.
Men det har hele tiden været sådan, at ethvert folketingsmedlem da må vide, at det er sådan, det hænger sammen.
Som jeg også har sagt tidligere i dag, udspringer det direkte af grundloven, af grundlovens § 14, så jeg kan undre mig over, at der skulle være så mange folketingspolitikere, som i så lang tid har gået rundt og været så forvirrede, når man sådan set bare kan læse grundloven og få svaret der.
Det er rigtigt, at jeg bruger udtrykket, at man ikke skal sikkerhedsgodkendes i forhold til de to poster, men det er jo netop for at understrege, at folketingsmedlemmer – det siger jeg også i besvarelsen – ikke bliver sikkerhedstjekket.
Jeg bruger udtrykket sikkerhedstjekket.
Så jeg synes egentlig, hr. Martin Geertsen har givet svaret selv, nemlig at jeg bruger udtrykket sikkerhedstjek om potentielle ministeremner.
Martin Geertsen (V), 2012-10-03:
Nu vil jeg godt tage tråden en lillebitte smule op fra hr. Peter Skaarup og hr. Karsten Lauritzen, som pegede på, at statsministeren jo 19 gange havde haft mulighed for at korrekse Folketinget og offentligheden, som angiveligt har fået den opfattelse, at der var tale om en sikkerhedsgodkendelse.
Jeg tror ikke, der er nogen, der på noget tidspunkt har betvivlet, at det er statsministeren, der udpeger regeringen, og statsministeren, der udpeger sine ministre.
Det, der er sagens kerne, er, hvorvidt PET har foretaget en sikkerhedsgodkendelse af potentielt kommende ministre.
Det er sådan set det, som det her spørgsmål i virkeligheden går på.
Lad mig bare pege på en enkelt ting, som jeg vil citere fra det svar, som statsministerens giver undertegnede den 16. maj:
det, der er sagens kerne – og det ved ordføreren også godt – er, at man jo ikke skal have en sikkerhedsgodkendelse og ikke bliver sikkerhedstjekket i forbindelse med at blive formand for folketingsgruppen, men der er procedurer for sikkerhedstjek i forhold til ministrene.
Dem vælger jeg ikke at kommentere; det har mine forgængere heller ikke gjort; jeg vælger at fortsætte den tradition.«
Her bruger statsministeren jo selv udtrykket sikkerhedsgodkendelse uden på nogen måde at retvise mig, og hvem der ellers måtte have haft lejlighed til og lyst til at overvære vores debat.
Statsministeren bruger ikke så meget som fem ord på at korrekse mig i den opfattelse, at der skulle være tale om en sikkerhedsgodkendelse for ministre.
Hvorfor er det, at statsministeren ikke gør det i det her tilfælde?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Jeg vil sige, at jeg egentlig ikke synes, at man på baggrund af den besvarelse, jeg gav hr. Martin Geertsen allerede dengang, den 16. maj, kan være i tvivl om, at ministre ikke skal sikkerhedsgodkendes.
Hvis hr. Martin Geertsen ser besvarelsen igennem, og det har jeg så også gjort nu, så kan han se, at jeg ikke færre end seks gange anvender udtrykket sikkerhedstjek.
Herudover siger jeg bl.a., at det undrer mig, at Venstre ikke kan forstå, at jeg hverken kan eller vil kommentere det konkrete sikkerhedstjek af hr. Henrik Sass Larsen.
Jeg siger på intet tidspunkt, at ministeremner skal sikkerhedsgodkendes.
Tværtimod bruger jeg konsekvent udtrykket sikkerhedstjek, hvad ministeremner angår.
Jeg synes, der er mindst tre svar til det, der siges.
For det første kan der ikke være nogen, der er i tvivl om, at jeg bruger udtrykket sikkerhedstjek rigtig mange gange.
Jeg har talt det sammen til, at det ikke er færre end seks gange, jeg anvender udtrykket sikkerhedstjek.
For det andet fremgår det jo af grundloven, hvem det er, der bestemmer, hvem der skal være ministre, og det burde alle folketingsmedlemmer være klar over.
For det tredje: Hvis man nu ser på hele besvarelsen af spørgsmålet samlet, bør hr. Martin Geertsen jo ikke kunne være i tvivl om i hvert fald to ting: for det første, at ministre ikke skal sikkerhedsgodkendes, men at de bliver sikkerhedstjekket, og for det andet, at folketingsmedlemmer hverken bliver sikkerhedsgodkendt eller sikkerhedstjekket.
Hvis man læser besvarelsen fra den dag i sin helhed, burde de to ting stå ganske klart for hr. Martin Geertsen og alle andre.
Martin Geertsen (V), 2012-10-03:
Spørgsmålet lyder: Mener statsministeren i sit mundtlige svar på spørgsmål nr. S 3240 af 16. maj 2012 at efterlade det indtryk, at ministre ikke skal sikkerhedsgodkendes, jævnfør åbent samråd i Retsudvalget den 24. september 2012?
Jan E. Jørgensen (V), 2012-10-03:
Og så et punktum.
Derfor er jeg da selvfølgelig glad for, at statsministeren i dag svarer mange gange mere udførligt, end der blev svaret forleden.
Jeg skal bare forstå det rigtigt.
Med andre ord: Statsministeren har i strid med Statsministeriets egne procedurer valgt at gøre hr. Henrik Sass Larsen opmærksom på, at der er foretaget et sikkerhedstjek, og hvad der stod i sikkerhedstjekket.
Og det er sådan set ikke en service, man har tænkt sig at andre skal have mulighed for at få.
Det er en service, der åbenbart kun skal gælde hr. Henrik Sass Larsen.
Er det sådan, jeg skal forstå statsministerens svar?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Jeg kan ikke kommentere, hvilken opfattelse andre mennesker måtte have af forskellige ting.
Jeg kan fortælle, hvad der er op og ned i denne sag.
Det er meget enkelt, og jeg synes egentlig også, det fremgår af det spørgsmål, jeg besvarede den 16. maj 2012, altså at der er tale om sikkerhedstjek.
Jeg brugte udtrykket rigtig mange gange for netop at understrege, at der ikke er tale om en sikkerhedsgodkendelse, men et såkaldt sikkerhedstjek af ministrene.
Så jeg synes, vi har diskuteret det her rigtig mange gange, og jeg tror ikke, der er nogen, der efterhånden kan være i tvivl om, at ministre ikke skal sikkerhedsgodkendes.
Hvis der skulle sidde en i yderste række, som ikke har forstået det endnu, så vil jeg sige det igen: Ministre skal ikke sikkerhedsgodkendes, der foretages et såkaldt sikkerhedstjek, og i øvrigt er det op til den kommende statsminister at træffe afgørelse om, hvem der i givet fald skal eller ikke skal udpeges til minister.
Karsten Lauritzen (V), 2012-10-03:
Jeg er enig med statsministeren i, at man kan få meget ud af som folketingsmedlem at læse grundloven, og det kan meget vel være, at grundloven bliver læst for lidt af folketingsmedlemmer.
Men jeg er uenig med statsministeren i, at det for alle folketingsmedlemmer var indtrykket, at man ikke skulle sikkerhedsgodkendes, men at det var et sikkerhedstjek.
Jeg kan i hvert fald notere mig, at hr. Henrik Sass Larsen, Socialdemokraternes egen gruppeformand, jo i hvert fald ifølge sin advokat ikke var af den opfattelse.
Det bekræfter da i hvert fald, at statsministerens egen gruppeformand har været af den opfattelse, at der skulle være en sikkerhedsgodkendelse og ikke et sikkerhedstjek.
Men det kan være, at statsministeren her vil oplyse, at hr. Henrik Sass Larsen ikke er af den opfattelse længere.
Hvis statsministeren ville udrydde den misforståelse, var et godt sted at starte jo i hvert fald ved Socialdemokraternes egen gruppeformand.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Det vigtige for mig ved det omtalte interview omkring Crowne Plaza var at få kommunikeret og oplyst offentligheden om, at hr. Henrik Sass Larsen ikke længere var ministeremne i den kommende regering.
Men der var ikke nogen, der på noget tidspunkt var i tvivl om – og det håber jeg egentlig heller ikke at folketingsmedlemmerne var – at ministeremner ikke skal sikkerhedsgodkendes.
Det fremgår jo meget klart af grundlovens § 14. Så det, man egentlig kan undre sig over, er, at så mange folketingsmedlemmer i så lang tid har troet det.
Det, der er fast praksis, hvilket jeg også tidligere har tilkendegivet, er, at der foretages en registermæssig optegnelse og et såkaldt sikkerhedstjek.
Og det er så de oplysninger, som gives videre til statsministeren, som på baggrund af det og andre ting kan træffe sin beslutning.
Karsten Lauritzen (V), 2012-10-03:
Tak, og det spørgsmål lyder: Hvorfor fremhævede statsministeren umiddelbart før regeringsdannelsen, at hr. Henrik Sass Larsen ikke længere stod til rådighed som minister netop på den baggrund, at han ikke kunne blive sikkerhedsgodkendt, når statsministeren vidste, at hr. Henrik Sass Larsen overhovedet ikke skulle sikkerhedsgodkendes?
Peter Skaarup (DF), 2012-10-03:
Jeg må sige, at jeg jo ikke er enig med statsministeren i, at sådanne spørgsmål ikke vedkommer offentligheden, ikke mindst af den grund at der tilsyneladende er begået ufattelig mange fejl i den her sag.
Statsministeren har jo selv gjort sig skyldig i nogle af dem.
Det er da f.eks. mærkeligt, at statsministeren udtaler sig i strid med grundloven – det er vi jo blevet enige om i TV 2 at statsministeren gjorde – da det blev sagt, at Henrik Sass Larsen ikke kunne sikkerhedsgodkendes.
Det er også mærkeligt, at der har været 19 spørgsmål i Folketinget, hvorunder statsministeren ikke på noget tidspunkt har rettet den her misforståelse, som statsministeren selv fremkom med.
Det er også mærkeligt, at Ombudsmanden måtte irettesætte to ministerier for tacklingen af den her sag, og endelig synes jeg, det er mærkeligt, at der ikke findes nogen notater på, hvad der er foregået i forbindelse med det møde, hvor Statsministeriets og Justitsministeriets departementschefer altså tilsyneladende flere gange må forklare hr. Henrik Sass Larsen, hvorfor han ikke kunne blive minister.
Det er mærkeligt, og derfor synes jeg, at det vil være helt på sin plads, når Folketinget har været inde over det, når offentligheden har været inde over det, som den har været i den her sag, at statsministeren for det første beklager, at man udtaler sig i strid med grundloven i TV 2, og selvfølgelig også for det andet fortæller, hvad det var for et mandat, som departementschefen havde, for det er kritisabelt, at det ikke er statsministeren, der selv håndterer sådan nogle ting, men lader sin departementschef lave det beskidte arbejde.
Så jeg vil godt spørge statsministeren, om statsministeren kan forklare, når statsministeren ikke vil fortælle, hvad mandatet var, hvorfor statsministeren satte departementschefen til at forklare hr. Henrik Sass Larsen, at han havde sikkerhedsanmærkninger fra PET – man må jo formode, at det var det, der var årsagen – når embedsmandsapparatet jo ikke har noget at gøre med ministerudnævnelser.
Det er det, statsministeren har sagt, at det har embedsmandsapparatet ikke noget med at gøre, det er statsministeren, der afgør det.
Hvorfor satte man departementschefen til at forklare de ting over for hr. Henrik Sass Larsen?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Nu springer hr. Peter Skaarup lidt langt fra spørgsmålet, og det er også fair nok.
Jeg skal bare henvise til, at det jo er et forhold, som Ombudsmanden har påpeget, og som henholdsvis Statsministeriet og Justitsministeriet har reageret på.
Peter Skaarup (DF), 2012-10-03:
Dagbladet Information har den 28. september talt med flere vigtige eksperter på det her område, bl.a. professor i forvaltningsret på Københavns Universitet Michael Gøtze, der siger fuldstændig utvetydigt, at tavshedspålægget, der blev pålagt hr. Henrik Sass Larsen på det møde, som er omtalt, sidste år, medfører en notatpligt fra ministeriet.
Jeg ved godt, at regeringen i dag åbenbart har lavet en aftale med Venstre og Konservative om en ny offentlighedslov, der i øvrigt begrænser mulighederne for at få forskellige former for indsigt – det vender vi tilbage til ved en anden lejlighed – men i dag har vi altså en lovgivning, som en professor fortæller os ikke er blevet overholdt af statsministerens ministerium.
Hvad er statsministerens kommentar til, at fremtrædende eksperter kritiserer Statsministeriets håndtering af det møde, vi har talt om her?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Ligesom hr. Peter Skaarup ikke kan komme ind i mit hoved, kan jeg heller ikke komme ind i hr. Peter Skaarups hoved og udtale mig om, hvorfor der opstår så mange misforståelser.
Det eneste, jeg kan sige, er, at jeg ikke ønsker at gå ind i den konkrete sag.
Jeg vil gerne sige noget generelt om udpegelser af ministre, og det vil ikke være nyt for hr. Peter Skaarup, og det er, at det er statsministeren, som alene bestemmer, hvem der skal være minister, i samarbejde med regenten.
Det er sådan, det foregår.
Det er ikke PET, det er ikke nogen andre.
Det er statsministeren, der træffer de beslutninger.
Peter Skaarup (DF), 2012-10-03:
Kan statsministeren ikke gøre os lidt klogere på det?
Jeg nævnte det, at statsministeren åbenbart i TV 2 udtaler sig i strid med grundloven, at der har været 19 spørgsmål, hvor man ikke har svaret det, som statsministeren svarer i dag, at Ombudsmanden har irettesat to ministerier, bl.a. statsministerens eget ministerium, og at der heller ikke er nogen notater fra, hvad der er foregået på det pågældende møde.
Og kan statsministeren i øvrigt fortælle Folketinget, hvordan det kan være, når der er en sag, hvor der træffes beslutninger, hvor der meddeles hr. Henrik Sass Larsen et pålæg om tavshed, at der ikke findes et notat fra ministeriet om det?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Hr. Peter Skaarup drager mange forkerte konklusioner.
Jeg vil sige det på den måde, at jeg ikke ønsker at gå ind i den konkrete sag, jeg ønsker ikke at gå ind i de samtaler, jeg har haft med min departementschef i forbindelse med regeringsdannelsen.
Sådan er det.
Karsten Lauritzen (V), 2012-10-03:
Hvorfor fremhævede statsministeren umiddelbart før regeringsdannelsen, at hr. Henrik Sass Larsen ikke længere stod til rådighed som minister netop på den her baggrund, at han ikke kan blive sikkerhedsgodkendt, når statsministeren vidste, at hr. Henrik Sass Larsen overhovedet ikke skulle sikkerhedsgodkendes?
Det ville dog, tror jeg, være rart og være noget, der ville glæde mange folketingsmedlemmer – jeg tror egentlig også, at det gælder statsministerens egen gruppeformand i Socialdemokratiet – hvis man fik skabt yderligere klarhed omkring det her.
For der er jo stadig væk en lang række uafklarede spørgsmål, som statsministeren nægter at gå ind i, fordi statsministeren ikke vil forholde sig til den konkrete sag.
Statsministeren kunne jo bare have brugt den forklaring, som statsministeren har brugt her og er kommet med i et åbent samråd i sidste uge.
Mener statsministeren ikke også, at der kan være nogle, der kan have fået det indtryk, at man skal sikkerhedsgodkendes, når statsministeren selv ude foran Crowne Plaza brugte ordet sikkerhedsgodkendelse og netop ikke brugte ordet sikkerhedstjek?
Det var den 29. september, vil jeg sige til statsministeren.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Jeg er nødt til at sige, at vi har diskuteret det her rigtig mange gange i flere samråd og også her i Folketingssalen, hvor jeg rigtig mange gange har anvendt udtrykket sikkerhedstjek.
Jeg har også mange gange sagt, at jeg ikke ville kommentere den procedure, der er for det her såkaldte sikkerhedstjek, fordi der ikke har været tradition for det i Danmark.
Nu er der så opstået så mange misforståelser i det seneste år, at jeg har følt anledning til at præcisere det her, bl.a. fordi der var opstået det indtryk, at PET kan være med til at udnævne, hvem der er ministre i dette land.
Sådan forholder det sig ikke.
Derfor har jeg mod sædvane og mod, hvad tidligere statsministre har gjort, valgt at gå lidt dybere ned i proceduren omkring det her såkaldte sikkerhedstjek.
Jeg har gjort det, fordi der var opstået for mange misforståelser.
Karsten Lauritzen (V), 2012-10-03:
Det svar har statsministeren også givet i det samråd, der var forrige mandag, og det blev der også henvist til i besvarelsen af det forrige spørgsmål.
Der sagde statsministeren det, som hun også har sagt i dag i svaret til hr. Peter Skaarup, tror jeg det var, nemlig at hun var klar over de grundlovsmæssige rammer, der gjaldt for udpegelse af ministre, ligesom hun henviste til, at det for embedsværket var det samme.
Så er det jo bare mærkeligt, at statsministeren ikke svarer Folketinget, når folketingsmedlemmer i en eller anden vildfarelse spørger om sikkerhedsgodkendelse, at det er forkert, der er ikke tale om nogen sikkerhedsgodkendelse, der er tale om et sikkerhedstjek.
Det var nogle chancer, som statsministeren ikke benyttede sig af.
Man må, som hr. Peter Skaarup også var inde på, sige, at det svar, som statsministeren gav ude foran Crowne Plaza, hvor statsministeren jo selv brugte ordet sikkerhedsgodkendelse, vel tilsyneladende er med til at fastholde nogle mennesker i den vildfarelse, at man skal sikkerhedsgodkendes.
Jeg tror desværre, vil jeg sige til statsministeren, at statsministerens langsommelighed med at gøre det klart har bidraget til, at der er nogle, der har fået det indtryk, at Politiets Efterretningstjeneste har indflydelse på, hvem der bliver minister.
Men det har de selvfølgelig ikke, og det skal de heller ikke have.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Jeg må sige, at det egentlig kommer bag på mig, at hr. Karsten Lauritzen og så mange andre folketingsmedlemmer tror, at ministeremner alene kan udnævnes, hvis de er blevet sikkerhedsgodkendt.
Det er altså en direkte følge af grundloven, af grundlovens § 14, der siger, at ministeremner ikke skal sikkerhedsgodkendes.
Hvorfor?
Jamen det er, fordi det følger af grundloven, at det er statsministeren, der, naturligvis sammen med regenten, beslutter, hvem der skal eller ikke skal udnævnes til minister.
Og det følger altså derfor deraf, at det ikke kan være en betingelse for at blive udnævnt til minister, at der er gennemført en sikkerhedsgodkendelse.
Som jeg også har sagt, har vi en procedure med, at før en person kan blive minister, gennemføres der på Statsministeriets foranledning et såkaldt sikkerhedstjek af ministeremner.
Det består simpelt hen i, at man laver en registermæssig optegnelse over, hvad der kan være af oplysninger om en person.
Derefter er det statsministeren, der bestemmer, hvor meget betydning disse oplysninger skal tillægges, og det er statsministeren, der bestemmer, hvem der skal eller ikke skal være minister.
Karsten Lauritzen (V), 2012-10-03:
Vil statsministeren oplyse, hvorfor hun ikke før nu har fundet anledning til at klargøre over for Folketinget, at en manglende sikkerhedsgodkendelse ikke var grund til, at hr. Henrik Sass Larsen ikke blev minister?
Vil statsministeren oplyse, hvorfor hun ikke før nu har fundet anledning til at klargøre over for Folketinget, at en manglende sikkerhedsgodkendelse ikke var grund til, at hr. Henrik Sass-Larsen ikke blev minister?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Nej, jeg mener ikke, at der er behov for en ændring.
Jeg mener sådan set, at vi har et udmærket system.
Og så skal jeg igen sige, at jeg jo ikke kan forhindre nogen i at søge indsigt efter persondataloven, hvad angår oplysninger om dem selv.
Det står frit for enhver at gøre det.
Men jeg synes ikke, at der er nogen grund til overhovedet at ændre på procedurerne for det såkaldte sikkerhedstjek.
Jan E. Jørgensen (V), 2012-10-03:
Jamen jeg forstår det sådan, at man har gjort meget ud af, at procedurerne er blevet fulgt i forhold til regeringsdannelsen.
Men der er så i hvert fald en procedure, som ikke er blevet fulgt, i forbindelse med at hr. Sass Larsen altså har fået de her oplysninger.
Det er ikke noget, man normalt kan forvente, men det fik hr. Sass Larsen så.
Det er så fint nok for ham.
Det er jo heller ikke, fordi jeg står og påstår, at Danmark var blevet et bedre sted, hvis hr. Sass Larsen var blevet minister, det skal jeg ingenlunde påstå, men når vi nu taler justitsmord, så synes jeg da egentlig, at der kunne være noget meget fair og rimeligt i, at man blev gjort bekendt med de oplysninger, som PET lå inde med.
For det kunne jo være, at det var forkert.
Det kunne jo være, at der var en fuldstændig legitim grund til, at man havde mødtes med en rocker, eller hvad det nu måtte være.
På samrådet nævnte jeg selv, at min datter har gået i børnehave med Brian Sandbergs søn, og derfor har vi da talt sammen nogle gange.
Det har så ikke været om noget særlig voldsomt.
Det har været om forholdene i børnehaven.
Altså, det kunne jo være, at der stod noget i det her sikkerhedstjek, som man ville have mulighed for at kommentere, altså sådan en eller anden form for partshøringsmulighed.
Vil statsministeren overveje, om der kunne være et behov for en eventuel ændring fremover, så man i hvert fald kunne få mulighed for at korrigere, hvis der var forkerte oplysninger?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-03:
Nej, det gør det ikke, for det er statsministeren og den kommende statsminister, der til enhver tid kan bestemme, hvilke møder der skal holdes eller ikke skal holdes, og hvem de møder skal holdes med.
Så det synes jeg egentlig ikke det gør.
Jeg synes jo, at det, der er vigtigt i den her sammenhæng, er, at der ikke er nogen, der har ret til at blive minister.
Der kan ikke være tale om et justitsmord, som det er blevet nævnt, i de her sager, hvis man ikke bliver minister.
Der er sådan set heller ikke nogen, der har ret til at få at vide, hvorfor de i givet fald ikke bliver minister.
Hr. Jan E. Jørgensen har jo ret i, at han nok ikke skal regne med at blive minister i min regering.
Men selv, hvis han så skulle blive overbevist socialdemokrat på et eller andet tidspunkt, har han stadig væk ikke ret til at få at vide, hvorfor han så i givet fald ikke bliver minister.
Det er jo sådan, det er.
Men enhver kan jo søge aktindsigt efter persondataloven eller søge andre oplysninger om sig selv.
Men det må være statsministeren, der har ret til at bestemme, hvilke møder der skal holdes eller ikke skal holdes.
Jan E. Jørgensen (V), 2012-10-03:
Jeg er med på, at man ikke har ret til at blive minister.
Forleden var der samrådet, som jeg i øvrigt godt vil takke for, for jeg synes, at det var et godt samråd, og jeg synes, det var rart, at statsministeren efter et år – men bedre sent end aldrig – lukkede lidt op for posen.
Men på det samråd fik jeg jo også at vide, at jeg ikke skulle forvente at blive minister, i hvert fald ikke i den nuværende statsministers regering.
Selv om jeg formentlig godt kunne klare mig igennem et sikkerhedstjek, var der andre grunde, der gjorde, at statsministeren mente, at jeg var uegnet.
Og det er helt fair.
Men sådan nogle begreber som ligebehandlingsprincippet, altså at folk skal behandles lige, gælder det ikke for ministre?
For nu har man altså i hvert fald indført den mulighed, at en Henrik Sass Larsen fik at vide, at der var foretaget et sikkerhedstjek, og han fik også at vide, hvad der stod i sikkerhedstjekket.
Men andre har altså ikke automatisk samme ret.
Strider det efter statsministerens opfattelse imod det forvaltningsretlige ligebehandlingsprincip?
Martin Geertsen (V), 2012-10-03:
Mener statsministeren i sit mundtlige svar på spørgsmål nr. S 3240 af 16. maj 2012 at efterlade det indtryk, at ministre ikke skal sikkerhedsgodkendes, jf. åbent samråd i Retsudvalget den 24. september 2012?