Bertel Haarder (V), 2013-10-24:
Tak til den nye forsvarsminister for redegørelsen.
Tak, for at den kunne komme i tide, på trods af at der var en misforståelse med hensyn til tidsfristerne.
Her har vi en kort og knap redegørelse.
Man kan sige, at en redegørelse skal være som en bikini: Så lille som mulig, men den skal dække det væsentlige.
Og det synes jeg at forsvarsministerens redegørelse lægger godt op til.
Jeg beklager over for formanden, hvis billedet er upassende.
Jeg tænker på de fredsbevarende operationer i FN's regi; jeg tænker også på samarbejdet efter Murens fald om at opbygge forsvaret i de tre baltiske lande efter vestligt forbillede og med Nato-standarder.
Den fællesnordiske indsats med støtte til opbygning af det baltiske forsvarsakademi i Tatu i Estland og den fælles baltiske bataljon, BALTBAT, med NATO-standarder har utvivlsomt bidraget til, at de baltiske lande kunne optages som fuldgyldige medlemmer af NATO allerede i 2004.
Hensigten er at videreudvikle det nordiske samarbejde med vægt på tre hovedområder: politik, kapacitet og operationer.
Det er vigtigt at understrege, at NORDEFCO ikke er en militæralliance og dermed ikke et alternativ til Danmarks faste forankring i NATO.
Samarbejdet i NORDEFCO er udtryk for en nordisk koordination af indsatsen til gensidig gavn, hvor vi som region får større indflydelse og bedre udnyttelse af de ressourcer, der er afsat.
Det er jo nødvendigt især for Danmark og Sverige, som skal spare, og som helst vil spare, uden at det går ud over styrken.
Sverige og Finland er ikke medlemmer af NATO, men de har et samarbejde med NATO, herunder med NATO-lande.
I Venstre ser vi gerne en udvikling, hvor det nordiske forsvarssamarbejde bidrager til, at Sverige og Finland så at sige kommer nærmere på NATO eller i hvert fald nærmere på Danmark og Norge, uden at det rejser spørgsmålet om et egentligt NATO-medlemskab, som vi i Danmark, Norge og Island jo absolut ikke skal blande os i, når det gælder Sverige og Finland.
Nordisk samarbejde og koordination omkring indkøb af forsvarsmateriel kan bidrage til, at vi samlet set får mere for pengene – helt i tråd med det Smart Defence-begreb, som NATO opererer med.
Jeg skal lige understrege, at samarbejdet mellem NATO-lande og neutrale lande jo absolut ikke indebærer, at NATO-pagtens § 5 bliver udstrakt til de neutrale lande.
Når vi har gennemført den historiske beslutning om fælles luftovervågning af Island, er det meget vigtigt at understrege, at der ikke er tale om bevogtning, policing, der er tale om overvågning, surveillance.
Tilsammen er de det stærkeste luftforsvar i Europa, og vi har et kæmpemæssigt territorium i alt i Norden, i Nordatlanten og i Arktis, som vi skal overvåge, og hvor vi må sørge for, at der ikke opstår et tomrum, for tomrum har det med at blive udfyldt.
Det mest fredsommelige, det bedste, vi kan gøre for freden i vores del af verden, er, at vi selv tager vare på det store område, vi råder over, og som bliver vigtigere og vigtigere, i takt med at Arktis bliver mere og mere betydningsfuldt.
Vi har velfungerende militære kapaciteter i Østafrika.
Det er et område, hvor en koordineret indsats giver rigtig stor mening.
Vi udbyder fælles kurser vedrørende fredsmægling, menneskerettigheder og katastrofehåndtering.
Vi har her i huset for godt et år siden afholdt en forsvarskonference med deltagelse af den tidligere omtalte Thorvald Stoltenberg i anledning af hans rapport; den tidligere finske forsvarsminister, fru Elisabeth Rehn, var også med, og den svenske forsvarschef var med.
Der var meget bred enighed om, at hvis vi politikere ønsker et tættere forsvarssamarbejde, kan vi få det.
Den konference her i Landstingssalen blev fulgt op af en konference for en måned siden i Helsinki om samme tema, hvor den finske forsvarschef var til stede.
Igen var det en rigtig perspektivrig konference, hvor det lå i luften – og blev udtalt af Nordisk Råds præsident, som er en af de norske forsvarspolitikere – at det samarbejde, vi har over Island, kan vi selvfølgelig også have over andre områder i det nordatlantiske og arktiske område.
Kort sagt: Dette samarbejdsområde, som er nyt, rummer store perspektiver, og jeg synes, at vi lige skal tænke lidt over, at en af årsagerne til, at man oprettede Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd, faktisk var, at det efter krigen desværre ikke lykkedes at få et nordisk forsvarssamarbejde.
Så fik vi i stedet for Danmark og Norge og Island ind i NATO – det var fint.
Nu er det, som om vi kan få både i pose og sæk.
Nu kan vi både bevare NATO-medlemskabet og samtidig få et langt tættere nordisk forsvarssamarbejde til gensidig gavn og til gavn også for stabiliteten i det kæmpe område, vi råder over, og som får større og større betydning.
Til sidst vil jeg ønske, at den nye forsvarsminister vil engagere sig en lille smule mere end sin forgænger i det nordiske samarbejde.
Så bliver det hele godt.