Ole Sohn (SF), 2010-09-07:
Vi har jo indtil nu haft en fantastisk debat, en debat, hvor regeringen meget forståeligt selvfølgelig angriber oppositionens planer og undgår at tale om ikke bare egne planer, men om egne gerninger.
Derfor har jeg gjort mig den ulejlighed her i pausen at gå ind at kigge på Finansministeriets egne tal for nu at få det lidt på det rene.
Hvordan ser det egentlig ud med regeringens økonomiske ansvarlighed?
For regeringen har jo sammen med Dansk Folkeparti meddelt befolkningen, at der er råd til skattelettelser; der er råd til, at bankdirektøren kan få ekstravagante skattelettelser, hvis vi sænker det offentlige forbrug.
Det har man så lavet planer om.
Det gjorde man i 2004.
Vi sænker det offentlige forbrug, og holdes det, er der råd til skattelettelser.
Men allerede i 2004 skred planen; den skred igen i 2005, som den gjorde i 2003 og 2002.
Og lur mig: Den kommer også til det i 2010.
Regeringen og Dansk Folkeparti har i den periode, de har haft flertallet, planlagt, at der maksimalt måtte bruges 0,94 pct. på offentlig vækst.
Det betyder jo – oversat til dansk – at alle de planer, som har været forudsætningen for de skattelettelser, man har givet, er krakeleret, de er aldrig blevet opfyldt, og derfor står vi nu med nogle ubetalte regninger.
Så når statsministeren siger, at vi samler rudekuverterne op og betaler regningerne, er det jo en sandhed med modifikationer, for hvad er det, regeringen har gjort?
Hvad er det, finansministeren har gjort?
Hvad er det, Dansk Folkeparti har støttet?
De har støttet, at regeringen har sendt rudekuverterne videre til børnefamilierne, til de arbejdsløse, til kommunerne, som nu i gang med at lukke skole efter skole, afskedige lærer efter lærer og indskrænke generelt.
Det er virkeligheden.
Det er jo ikke et spørgsmål om, at man har fremlagt en plan, som ikke holder.
Det er en konstatering af, at samtlige de planer, regeringen og Dansk Folkeparti har tilrettelagt deres økonomiske politik efter, vil være skredet, hvis ikke man nu retter op fra regeringens side.
Og vi har jo ikke kunnet få et svar, på trods af at man har fremlagt en finanslov.
Hvis man forestiller sig, hvad der er utænkeligt – men lad os nu antage det utænkelige – at regionerne og kommunerne resten af året som aftalt får nulvækst, så er der stadig væk et overforbrug, som ikke er finansieret, og som kun kan dækkes, hvis der kommer nedskæringer i finansloven i milliardklassen ud over de allerede fremlagte.
Ellers hænger planen ikke sammen.
Hvad betyder det?
Ja, det betyder, at regeringen og Dansk Folkeparti ikke overholder EU-henstillingen – det er den skinbarlige virkelighed.
Det er i øvrigt også det, Danske Bank, nationalbankdirektøren, de økonomiske vismænd og alle andre har sagt.
Så kan man godt diskutere Socialdemokraterne og SF's plan, og det synes jeg er klogt og godt at gøre.
For hvad er det, vi siger?
Vi siger, at det, regeringen og Dansk Folkeparti gør nu, er en historisk fejltagelse.
Sidste gang en regering fremlagde en så stram finanslov, som vi ser nu, var i 1987, men ved de tilstedeværende, hvorfor det skete i 1987?
Det er lige før, man længes tilbage til Poul Schlüter.
Det ved man i Finansministeriet, og det burde finansministeren lytte til.
Derfor har vi fremlagt et finanslovsforslag, som er finansieret krone for krone, hvor vi viser, at hvis vi samler regningen op i fællesskab og siger, at dem, der har fået de ekstravagante skattelettelser under den nuværende regering – bankdirektører og folk, der har tjent stort – kommer til at bidrage en lille smule mere, for at vi kan få investeret mere i vores folkeskole.
For hvad er det andet resultat?
Det er, at det på trods af 9 års regeringsmagt er lykkedes regeringen at få færre igennem en ungdomsuddannelse; der er altså færre unge, der får en faglært uddannelse eller en boglig uddannelse, og som dermed kan komme ud som den kvalificerede arbejdskraft, erhvervslivet i den grad skriger efter.
Så har der været snakket om, hvorvidt man skulle bruge penge på lettelser af selskabsskatten, lige efter at det kom frem, at over halvdelen af de danske virksomheder ikke betaler selskabsskat, enten fordi de har det så dårligt, eller fordi de investerer.
Hvem er det så, der får glæde af selskabsskatten?
Ja, det er eksempelvis Danske Bank, som leverer økonomiske analyser, som regeringen så bruger imod S og SF's plan.
Tankevækkende!
I vores forslag skaber vi 15.000 nye arbejdspladser i 2011, det vil altså sige, at der er 15.000 personer, som skifter arbejdsløshedsdagpenge, kontanthjælp ud med en lønindtægt til glæde for sig selv og deres familier.
Det er der mere perspektiv i end at træde yderligere på bremsen og bede kommunerne om at afskedige endnu flere folk.
Det er bygningshåndværkeren, det er entreprenøren, som skal energirenovere skoler, som skal energirenovere ældreboliger, og som skal renovere kloakker.
Så skal vi satse mere på uddannelse, på forskning, og hvorfor skal vi det?
Fordi det lige nøjagtig er det, erhvervslivet har brug for, og det er det, erhvervslivet efterspørger.
Det har kun brug for stadig mere kvalificeret arbejdskraft, altså det stik modsatte af at spare 1 milliard, som regeringen lægger op til – det stik modsatte.
Det lægger vi an til i det forslag, som Socialdemokraterne og SF har lagt frem.
Så siger vi: Vi er også nødt til at satse på erhvervspolitikken og på vækstområder, som også rækker frem, for når alt kommer til alt, er forudsætningen, for at vi kan genvinde en økonomisk holdbar politik, at vi får skabt mere vækst.
Og det kræver altså, at man tør satse.
Hvad er det, vi foreslår?
Vi siger: Lad os så satse på vores styrkepositioner, lad os satse på energi, klima og velfærdsteknologi og gøre det til de nye vækstmotorer, for det er her, fremtidens arbejdspladser skabes, både for akademikeren og for teknikeren, for ingeniøren, den faglærte og den ufaglærte.
Det er et spørgsmål om at have nogle visioner for det her samfund.
Det er spørgsmålet om at give borgerne en tro på og et håb om, at vi kan komme ud i den anden ende af tunnellen med lidt mere lys i lygterne, end hvad den nuværende regering har præsenteret.