Thor Pedersen (V), 2007-05-11:
Nu er det jo staten, det handler om.
Jeg vil lige præcisere igen: Det, vi taler om, er statens område, og det er ikke kommunernes og regionernes.
Det fremgår jo også af beslutningsforslaget.
For det første vil jeg sige, at hvis det virkelig er sådan, at der er et flertal i Folketinget, der er meget oprørte over, at der er et særligt mål, der skrives ind i en resultatkontrakt med en chef for en styrelse eller et direktorat, må vi jo tage det op til overvejelse og overveje at pille det ud.
For selvfølgelig kan man godt finde argumenter for, at der ikke skal stå noget måltal for, hvad man skal nå.
Det vil jeg gerne give tilsagn om at vi da godt kan diskutere, hvis det er en anstødssten, at man har det.
Men så vil jeg godt generelt sige, at der aldrig har været nogen regering, der har gjort mere for integrationen af andre etniske grupper.
Og når nogle påstår det, skyldes det åbenbart en dyb uvidenhed.
Derfor er jeg også kun glad for, at der her er blevet fremsat et beslutningsforslag, for så er der mulighed for i udvalgsarbejdet at anmode om at få en liste over alt det, som regeringen rent faktisk har gjort; det, som Personalestyrelsen gør; det, man gør omkring at uddanne ambassadører, lave jobbørser, holde seminarer og konferencer – den sidste havde vi i Nationalbankens lokaler, som jo er velegnede til formålet, med mere end tusind mennesker, der mødte op for på alle de områder, hvor staten er engageret, at se, hvilke muligheder der var. Så jeg siger blot: Hvis nogen mener, man kan komme frem til, at denne regering gør mindre, vil de blive overrasket over, hvad det egentlig er, der finder sted, hvilket de så åbenbart ikke ved.
Og det er det, som man kritiserer regeringen for, nemlig at vi åbenbart ikke til stadighed informerer Folketinget løbende om, hvad vi gør, i og med at noget åbenbart kan glemmes undervejs.
Så vil jeg også godt sige, at det er sådan, at går man ned og ser i tallene, kan man se, at vi ansætter dobbelt så mange elever med anden etnisk baggrund end dansk i staten i forhold til andelen i befolkningen.
Vi er oppe på at ansætte dobbelt så mange i staten i forhold til befolkningssammensætningen.
Og det viser altså, at man er opmærksom på det.
Tager vi antallet af nyansættelser, altså ud over elevstillinger, er der også blandt det antal nyansættelser, vi har i staten, en større andel af medarbejdere med anden etnisk baggrund end dansk end i befolkningen generelt.
Så det er endog meget, man fokuserer på det.
Men jeg er også nødt til at sige, at det jo ikke er sådan, at man i staten, hvor man jo i virkeligheden ikke har vækst i antallet af stillinger på de statslige områder, så afskediger nogen for at ansætte en anden.
Vi afskediger altså ikke en sort for at ansætte en rød eller afskediger en rød for at ansætte en gul eller afskediger en hvid for at ansætte en sort osv.
Det gør vi ikke.
Så det er et spørgsmål om, hvilke stillinger der er i omløb, og så endelig om, hvad det er for uddannelser, der er en forudsætning for, at man overhovedet kan komme ind på et stillingsområde.
Og her er man også nødt til at se på virkelighedens verden og se på, hvad der overhove det er i den gruppe, som har de uddannelser, som efterspørges.
Men vi gør meget, og jeg glæder mig som sagt til, at vi får mulighed for her at informere Folketingsudvalget om det, der rent faktisk finder sted.
Men så vil jeg sige, at noget af det, som bekymrer mig lidt, er – synes jeg – at man blander noget sammen fra nogle af de andre indlæg, når man taler om andelen.
For når vi taler om etniske grupper eller »af anden etnisk herkomst«, måler vi jo altså ikke ud fra hudfarven, det må jeg sige med det samme.
For det er jo så en gruppe, om jeg så må sige, som har en anden etnisk baggrund.
Der noterer vi altså ikke, hvilken hudfarve man nu engang har, så man kunne gå ind i statistikken og sige: Jamen vi har så mange, der er sorte, så mange røde, så mange, der er gule, og så mange, der er hvide.
Det gør vi ikke.
Helt galt bliver det, hvis man også her taler om, at nu har vi også et mål for det, når det gælder den andel, der skal være af dem, der så har en bestemt religion eller tro eller politisk anskuelse eller seksuel orientering.
Så jeg vil bare sige, at her har vi ikke noget mål for, at man skal vide noget om det.
Vi mener ikke, man ved en ansættelse skal vide, hvilken politisk anskuelse eller tro ansøgeren har.
Det er jo lige før, man hørte om noget, der hedder kvotetildeling nu eller en målsætning, og at der her skulle gælde et særligt mål.
Det undgår vi jo fuldstændig ved at sige, at alle – alle – der måtte have en interesse, kan søge stillingen.
Vi har altså ikke noget mål om, hvilken andel det ellers skal være, for det vedrører overhovedet ikke den statslige ansættelsesmyndighed, hvilken politisk observans en ansøger har, eller hvilken tro en ansøger har, eller hvilken seksuel orientering en ansøger har.
Derfor mener jeg – det er i hvert fald min måde at se humanisme på – at så er det rigtige, at alle kan søge en stilling.
Så kan man sige, ja, men man kunne jo godt nævne noget.
Det tager jeg som en forudsætning i virkeligheden; den position har vi – om jeg så må sige – forladt for hundrede år siden.
I virkeligheden gør vi tit og ofte mere skade end gavn ved overhovedet at nævne noget i en bundtekst af det, som er en selvfølgelighed i det danske samfund.
For mig betyder alle alle, og det er det mest udtømmende begreb, og så må man på anden vis se, hvad man så egentlig gør for at ansætte alle.