Annette Lilja Vilhelmsen (SF), 2009-05-20:
Jeg siger mange tak for den meget seriøse og fremadrettede behandling, som de øvrige ordførere er kommet med.
SF har stillet det her forslag, og jeg kan godt forstå, at man tænker fra Dansk Folkepartis side, at vi vil gå Dansk Folkeparti i bedene.
Men vi har faktisk et forslag fra 2004 liggende, og det er egentlig det, vi har fulgt op på, og som har fået os til at sige: Nu skal der ske noget.
Og det kan jeg jo så høre her at vi sådan set er fuldstændig enige om.
Det anslås, som det også er sagt her, at omkring 8.000 mennesker hvert år prøver at begå selvmord, og det betyder 40.000 berørte om året.
Det vil sige, at der siden 2004 er 200.000, som er berørt af den her problematik.
Det, vi går ind for, er en behandlingsret.
Når der ikke er tilstrækkelig hjælp til den selvmordstruede efter selvmordsforsøg, betyder det øget risiko for gentagne forsøg.
Vi ved, at det er den første uge efter et selvmordsforsøg, at der statistisk er størst risiko for gentagelse, og så aftager den selvfølgelig efter en tid.
Flere projekter viser, at man kan halvere antallet af gentagne selvmordsforsøg og samtidig øge virkningen af efterbehandling, når man aktivt følger op og støtter.
Det er ikke nok, at den selvmordstruede har ret til selv at henvende sig til læge eller opfølgningstilbud.
Efter et selvmordsforsøg er personen ofte meget initiativløs, og de færreste kan overskue selv at skulle kontakte systemet, være i kø hos lægen eller stå på en venteliste.
Der er brug for nogen, som tager personen i hånden og guider hende eller ham til det rigtige behandlingstilbud.
De fik til sidst en brochure hos en bedemand, og man kan ikke sige, at der er taget hånd om dem på den vis.
Der er brug for, at de personer, der har forsøgt selvmord, får et psykiatrisk tilsyn, før de udskrives fra sygehus.
Det er baggrunden for, at vi har foreslået en behandlingsret for personer, som har forsøgt at begå selvmord, sådan at alle, som kommer i kontakt med sundhedsvæsenet efter et selvmordsforsøg, som rutine tilbydes relevant opsøgende og ledsagende behandlingstilbud inden for 48 timer.
Det er essentielt, at selvmordstruede får kontakt til specialiserede opfølgningstilbud inden fem arbejdsdage.
Vi har lagt vægt på pårørende, og det er
, fordi selvmord ud over selvfølgelig at berøre den, som, man kan sige, har succes med at begå selvmord, jo også berører de pårørende, som står tilbage og ofte er ganske hårdt berørt og belastet af et selvmordsforsøg.
Det kan både være traumatiserende og chokerende, når et familiemedlem prøver at begå selvmord.
I dag har pårørende til personer, der har forsøgt at begå selvmord, ingen ret til psykologhjælp til den nedsatte pris, som der ellers er beregnet.
Der er ikke engang sikkerhed for, at børn af selvmordstruede får den hjælp og støtte, de har behov for.
Der er brug for en helhedsorienteret indsats, så selvmordsforsøget ikke kommer til at påvirke familier og børn i en negativ retning.
Især børnene bliver påvirket, hvis en forælder har forsøgt at begå selvmord, og ofte viser reaktionen sig først måneder efter selvmordsforsøget, og på det tidspunkt er det vigtigt, at der er beredskab til at støtte barnet.
Det er sådan i dag, at daginstitutioner, skoler og arbejdspladser har mulighed for at udarbejde handleplaner og beredskaber til krisesituationer.
Det er ikke sikkert, at man gør det, og gør man det, er det ikke sikkert, at det huskes, når selvmordsforsøget først bliver realiseret.
Med hensyn til det med at opbygge et selvmordsforebyggende råd er det ikke, fordi vi er store tilhængere af at have så mange råd som overhovedet muligt, men det kunne være, som det også er nævnt her, en mulighed at undersøge Center for Selvmordsforskning; det er jo en forskningsenhed og ikke en rådgivende enhed på den måde, som det er tænkt her.
I dag efterlyser mange eksperter på området bedre koordination, videnopsamling og videndeling.
Vi har f.eks. ingen helt sikre statistikker over antallet af selvmordsforsøg.
Danmark er det eneste af landene i Skandinavien, som har for gamle tal for selvmordsforsøg.
Der blev også nævnt - det var sundhedsministeren, der nævnte det - at antallet af selvmord er faldet i en årrække.
Og grunden til, at det er faldet, er, at der er sådan nogle bias, som man kalder det, som f.eks. har betydet, at man ikke registrerer selvmord og selvmordsforsøg.
Så der er bias - der er simpelt hen fejlkilder i det materiale, vi arbejder med i dag.
Selvmord blandt ældre mennesker er én kategori; personer som har deltaget i krig - vi ser det hos flere og flere af de soldater, der kommer hjem - er en anden; børn og unge, som bliver påvirket enten af selvmord i familien eller deres eget forsøg eller forældres, er en tredje kategori.
Der er også behov for udvikling af nationale strategier, som kan sikre bedre forebyggelse af selvmord og bedre behandling af selvmordsforsøg bl.a. gennem det tværsektorielle samarbejde.
Derfor foreslår vi etablering af et selvmordsforebyggende råd, som kan sikre en koordineret og kvalificeret indsats.
Det er tankevækkende, at den nationale handlingsplan kom med anbefalinger tilbage i 1998.
Der gik man så i gang med referencegruppen, som lavede modelprojekter, som afsluttedes i 2004.
I 2004 kom man med klare anbefalinger til både handleplaner og til, hvordan man kunne opbygge det her i Danmark.
Og nu står vi så i 2009 og taler om, at vi skal igangsætte undersøgelser og have viden på området.
Så er det, at vi fra SF og Enhedslistens side sådan set bare beder om, at der sker noget nu.
Om det bare bliver i form af en beretning, som vi kan gå til udvalget med og forhåbentlig i enighed få lavet et godt stykke arbejde ud fra, og så får gjort noget for den her gruppe, er vi sådan set meget indstillet på det.
Der skal bare ske noget nu.
Der er gået 5 år siden 2004, hvor de her anbefalinger kom.
Så viden har vi.