Lone Loklindt (RV), 2014-06-02:
Først tak til klima-, energi- og bygningsministeren for den energipolitiske redegørelse, som jo kommer godt rundt om de overordnede udfordringer for dansk energipolitik, og som også viser, hvordan energipolitikken er central for den grønne omstilling, som vi både i Det Radikale Venstre og i regeringen i det hele taget er meget optaget af at fremme mest muligt under hensyntagen til økonomi og bæredygtighed i bred forstand.
Jeg vil tillade mig at komme ind på enkelte elementer, men ellers vil jeg prøve også at sætte redegørelsen ind i en bredere kontekst.
Og lad mig starte med det sidste først.
Det vil sige, at synteserapporten først kommer, når der skal være opsamlende møde her i efteråret i København.
Og alle tre delrapporter er faktisk fortvivlende læsning, som i den grad kalder på intelligent handling.
For det første er stigningstakten i udledning af drivhusgasser fra 2000 til 2010 den højeste i menneskets historie på trods af klimapolitikker i mange lande.
Det skyldes primært økonomisk vækst og befolkningstilvækst uanset en øget energieffektivitet.
Størsteparten af stigningen kommer fra energiforsyning og industri, men det fremgår også tydeligt, at den mest kosteffektive CO2-reduktion kræver en mere tværsektoriel indsats, hvor vi høster andre gevinster samtidig, som f.eks. lavere luftforurening og større energisikkerhed, som i parentes bemærket også kræver adfærdsændringer i forhold til at reducere energiforbruget.
Bedre og mere klimarobust byplanlægning og investeringer i infrastruktur, som fremmer miljørigtig mobilitet og dermed mindre fossilt brændsel i transportsektoren, giver også færre udgifter til klimasikring og bedre luftkvalitet.
Rapporten taler også om energieffektivt byggeri – og der har vi jo også gjort fremskridt herhjemme, også på det seneste med regeringens strategi – der som en sidegevinst er mindre miljøskadeligt og medfører bedre indeklima og dermed større trivsel og i virkeligheden også højere produktivitet.
Større ressourceeffektivitet og mere genanvendelse bidrager ikke blot til lavere energiintensitet, men også til mindre materialeforbrug og dermed lavere klimabelastning på flere parametre.
Og sidst vil jeg nævne udfasning af subsidier på fossil energi og flere investeringer i vedvarende energiformer, som fortsat er en udfordring.
Men den danske energipolitik – og ikke mindst energiaftalen fra 2012 – bidrager jo i høj grad til øget energieffektivitet og udvikling af vedvarende energiformer, og er til inspiration for andre lande og for EU-politikken i særdeleshed.
Derfor skal vi holde fast i vores overordnede mål for energiaftalen.
Den sikkerhed, en aftale med langsigtede mål giver erhvervslivet, er uvurderlig for produktivitet og investering i fremtiden.
Men målet om 100 pct. vedvarende energi i 2050, større energieffektivitet og fortsat CO2-reduktion bidrager sammen med forskning og demonstration til en teknologiudvikling, som allerede nu er i verdensklasse.
Vi eksporterer nu for 38 mia. kr. grøn energiteknologi om året, og det er steget med tæt på 6 mia. kr. mellem 2012 og 2013, hvilket svarer til hele den stigning i eksporten, der foregik mellem 2012 og 2013.
Så på den baggrund står den politiske opgave jo nu tindrende klar, og heldigvis skaber vores energiforlig et godt grundlag for den opgave.
Vi kan nemlig nu sige endegyldigt farvel til kul- og oliealderen, hvis vi vil, og satse kræfterne på at gøre fremtidens energi endnu billigere og mere konkurrencedygtig.
Som det har været fremme tidligere, har Energistyrelsen jo allerede regnet på det, og omstilling til 100 pct. grøn energi er slet ikke uoverkommelig.
Derfor er det også afgørende, at vi ikke skaber tvivl om ambitionsniveauet, for det gør kun omstillingen dyrere og mere besværlig.
De virksomheder og borgere, der hver dag investerer i den grønne udvikling, skal vide, hvad de har at regne med.
For det første vil vores energisystem ikke længere bidrage til at ødelægge klimaet, og i forhold til resten af verden vil Danmark fremstå som et lysende eksempel i modsætning til f.eks. Tyskland, hvor man – som nogle af os så i aftes i TV Avisen – beklageligvis er i fuld gang med udvinding af brunkul.
Det er en forsyningssikkerhed, som vi i hvert fald ikke ønsker os i Danmark.
Forsyningssikkerhed skal klares ved mindre afhængighed via de vedvarende energiformer, men også via effektivisering, så vi har mindre brug for energi.
Med mål om et fossilfrit Danmark vil luft- og støjforureningen falde betragteligt.
Sidste år efterlyste Radikale Venstre at få fokus på omstillingen af transportsektoren i den energipolitiske redegørelse – jeg tror, det var ministeren selv, der stod for talen.
Der er ingen tvivl om, at transporten fylder meget i scenarierne for at blive fossilfri.
Når både dieseltog og personbiler begynder at køre på grøn el, bidrager de ikke til luftforurening i byerne, ligesom danskerne heller ikke længere vil være generet af luftforurening fra kraftværkerne.
Forskerne har tidligere vurderet, at det vil medføre samfundsøkonomiske gevinster på op til 2-3 mia. kr., fordi færre bliver syge af luftforurening.
Og det vil jo også gøre, at dem, der bor langs støjende veje og i støjende byer, pludselig vil kunne høre fuglene synge igen.
Som afslutning vil jeg sige, at Radikale Venstre naturligvis tager redegørelsen til efterretning og bakker op om det fælles forslag til vedtagelse.
Den grønne omstilling er godt i gang, men den kommer ikke af sig selv, vi bliver nødt til at holde ambitionsniveauet højt.