Karen J. Klint (S), 2011-04-15:
Jeg vil starte med at sige tak til ministeren for, at der trods alt var en lille åbenhed over for, at vi kunne mødes og snakke om tingene og nok også en enighed om, at tingene godt kunne være lidt kønnere, lidt mere demokratiske og lidt mere åbne, end vi nogle gange ser.
Det kunne godt ske, at det var i den retning, vi skulle bevæge os, hvis der ikke er flertal for at arbejde videre med det her.
Hvis vi ikke har ramt plet med hensyn til den måde, vi har beskrevet det på, kunne det være, at vi kunne slutte op omkring en beretning, som vi så også kunne arbejde videre med.
Så der er jo en anden vej at gå end bare lige at sætte sig i hvert sit hjørne.
Vi er faktisk nogle stykker, der håber på, at vi meget snart kommer til at sidde der selv, og så vil vi også gerne overholde det.
Så det er ikke for at genere den nuværende regering.
Det er faktisk for at sikre demokratiet i hele landet.
Så er jeg også selv faldet over datoen den 1. april, og det er jo lige før, at det næsten ligner en aprilsnar, at beslutningsforslaget når til behandling så sent, for så bliver der jo meget kort tid fra den 11. februar til den 1. april.
Så det er da en lille kuriositet, som vi selvfølgelig også skal tage med.
Men ellers har jeg lyst til at starte lidt mere alvorligt på selve talen, for baggrunden er faktisk meget alvorlig.
Vi har en tredeling af magten i Danmark, og den skal vi respektere, med hensyn til hvem der kommer med lovforslagene, hvem der er den lovgivende forsamling, og hvem der er den udøvende magt.
Det er rigtig vigtigt.
Det var det, en enkelt skatteminister kom til at glemme fra februar til maj måned i 2009, hvor der var en plan til debat, og hvor regeringen rigtig fint havde lavet en aftale med Dansk Folkeparti om, at sådan skulle det være.
Og skatteministeren sagde jo også omkring den 6. maj 2009 åbent og ærligt, at han havde brudt grundloven lidt ved at sætte nogle regler i kraft, som ikke var blevet vedtaget i Folketinget.
Så er der alle de andre motiver i det og spørgsmålet om, hvordan processerne kommer til at være.
Det handler jo om processerne i forarbejdet til god lovgivning.
Hvis fristerne er for korte, kan det godt ske, at vi kan klare noget, mens vi har gang i processen herinde, men rent teknisk ændrer vi jo ikke på bemærkningerne i lovforslaget.
Det kan godt ske, at vi kan komme med ændringsforslag til en paragraf, men vi ændrer jo ikke på de bemærkninger, der står længere omme i forslaget.
Så hvis vi skal have befolkningen med, hvis vi skal have organisationerne med, så skal der altså være flere lovforslag, der sendes ud med en god høringsfrist.
Jeg siger ikke, at der ikke skal være hastebehandling af forslag.
Det kan jo være hensigtsmæssigt i nogle tilfælde, men det skal ikke være det gængse.
Lad mig bare lige kigge lidt på, hvad der lige nu ligger på høringsportalen.
Det er jo rigtig fint.
Der er sendt et lovforslag ud nu her den 14. april.
Det er et par dage siden, men høringsfristen er den 20. april, og hvad er det så lige, der er imellem den 14. april og den 20. april?
Ja, der er i hvert fald en weekend.
Så er der et andet lovforslag, og her ser det lidt kønnere ud på papiret.
Det er sendt ud den 12. april, og så er høringsfristen den 26. april.
Hvad er det så lige, der er derimellem?
Ja, der er jo så også den weekend mellem den 14. og den 20. april, og fra den 20. april til den 26. april er der faktisk lukket ned til påske.
Jeg tror ikke, at der er ret mange organisationer, hvor man går på arbejde i påsken for at komme med et høringssvar.
Så på den måde snyder man jo lidt på vægten, med hensyn til hvordan man forholder sig til nogle høringsfrister.
Vi må kunne forpligte os på, at når vi vil et åbent demokrati, skal vi se på både den forudgående proces og den proces, der er herinde i Folketingssalen, uanset hvilken farve vi har.
Jeg har også et andet eksempel, og det er fra sidste sommer, hvor vi havde genopretningspakken til debat herinde.
Det var jo nogle lovforslag, der kom meget sent.
Jeg har det helt fint med, at vi fik forlænget vores sommerarbejdstid og kom lidt senere på ferie, men der var faktisk ikke ret mange, der involverede sig i den debat herinde.
Nu er det måske lidt pudsigt, at det lige nu er os to, der henholdsvis sidder i formandsstolen og står på talerstolen her, som var der dengang.
For dengang var der et ret stort fravær blandt dem, der havde fremsat ikke kun de fem, men faktisk de syv lovforslag, man kom med, og der var ikke ret mange til at dele arbejdet på formandsstolen.
Den formand, der sidder i formandsstolen lige nu, sad der i hvert fald indtil meget sent, indtil tidlig morgen, næsten til klokken 3.30.
Jeg sad der selv til efter midnat, og det er jo et fravær af demokrati, når man kører lovforslag igennem på den måde, at vi her i Folketingssalen arbejder lige til kl. 4.00 om morgenen.
Så er der altså ikke ret mange muligheder for at få befolkningen i tale.
Så jeg synes alt andet lige, vi sagtens kan gøre det bedre og mere i respekt for grundloven, der netop siger noget om, hvordan vi skal fordele opgaverne.
Så skal jeg også i forhold til den proces, vi har herinde, sige, at det er rigtig godt, at vi også har tid til at få svar på spørgsmålene.
Det kunne også være, at vi, hvis vi mere løbende fik svar på vores spørgsmål, så også blev dygtigere til at stille spørgsmålene.
Jeg vil slutte af med at sige, at vi gerne rækker hånden frem og kommer til nogle ordførermøder eller på anden måde går i dialog og måske ender med en beretning.