Martin Lidegaard (RV), 2016-05-03:
Vi har jo tit diskussionen her i Folketinget, om den grønne omstilling kan betale sig for Danmark.
Jeg tror efterhånden ikke, der er så mange, der er i tvivl om, at den kan betale sig økonomisk, men vi diskuterer jo også, hvor meget det egentlig batter i forhold til klimaet – og verdens klima, da det jo er en forsvindende lille del af verdens CO2-udledning, der kommer fra vores lille territorium her i Danmark.
Men grunden til, at vi i Radikale Venstre er fast overbeviste om, at det faktisk har en betydning, endda en stor betydning, er, at vi er en rollemodel mange steder i verden.
Vi er vel det land i verden, der har størst ekspertise inden for energiomlægning, især i en grøn retning, og derfor også et land, som utrolig mange store lande ude i verden, vækstøkonomier, ønsker at samarbejde med.
Grunden til, at vi er en interessant partner, er, at vi ikke alene er gode til rent teknisk at omlægge til vedvarende energi, men at vi er verdensmestre i at gøre det billigt og omkostningseffektivt.
Det er grunden til, at vi er i den helt unikke situation, at vi efter energiforliget fra 2012 nu nærmer os noget, der kan gå hen og blive 80 pct. vedvarende energi i vores el og fjernvarme i 2020.
Men det er ikke det, der gør os interessante; det interessante er, at vi gør det, samtidig med at vi har markedselpriser, som er langt under gennemsnittet i Europa inklusive PSO og afgifter.
Og når vi kigger på udviklingen, går det én vej: For hvert år, der går, ser det ud, som om danske elpriser bliver mere konkurrencedygtige.
Det, at vi kan kombinere den grønne omstilling med lave elpriser, er det, der gør den danske grønne omstilling til noget, resten af verden lægger mærke til.
Derfor bliver vi også nødt til at skride ind, når den grønne omstilling pludselig skifter karakter og bliver uforholdsmæssig dyr.
Den her konkrete sag, vi nu står med, er et eksempel på, at teknologiudviklingen – og det er jo helt rigtigt, som flere partier har sagt, at det er en lykkelig situation – går så hurtigt, at vores støtteordninger har svært ved at følge med, forstået på den måde, at de skal justeres og tilpasses, indtil vi kommer dertil, og jeg tror ikke, der er mange år til, at teknologierne sådan set står for sig selv.
Det er svært, og det er det jo bl.a., fordi uanset hvilken energiform vi måtte vælge i dag – om det så var vind, sol, kul eller a-kraft – ville de nuværende elpriser jo ikke kunne oppebære nogen som helst investering i ny produktion.
Derfor har man, kan man sige, en markedsfejl i øjeblikket, fordi de nye investeringer i ny produktion ikke er integreret i elpriserne.
Det er noget af det, vi forhåbentlig kan kigge på i det kommende energiforlig.
Radikale Venstre støtter det her forslag, fordi vi mener, at den grønne omstilling skal være så billig og effektiv som muligt.
Det er noget af det, der gør den danske grønne omstilling til noget helt særligt i verden.
Jeg vil gerne stille ministeren to spørgsmål, som jeg håber han kan svare på, når han får ordet.
Det ene er: Da vi lavede den her aftale, var tanken jo, at vi skulle sætte 60 MW flere solceller op frem mod 2020.
Hvis vi vedtager det her forslag nu, kunne jeg godt tænke mig at høre, om ministeren regner med, at vi når de 60 MW, som vi sådan set aftalte i energiforliget.
Det andet spørgsmål er, om ministeren ikke kunne give et tilsagn om måske at indkalde energiforligskredsen til en mere grundlæggende drøftelse af, hvad vi gør ved det her område fremadrettet.
Det siger jeg, fordi jeg sådan set godt forstår, at der er mange forskellige holdninger til solceller, hvor de skal være, og hvor mange der skal være, men det tror jeg ikke er realistisk at få styr på i løbet af udvalgsbehandlingen i dag, hvor det skal gå hurtigt.
Det er også ret teknisk kompliceret.
Så jeg synes måske, det ville være rart at kunne få en mere grundig drøftelse af det spørgsmål, og jeg ville høre, om ministeren kunne give tilsagn om det.