Mette Frederiksen (S), 2012-11-02:
Så bliver det pludselig sådan en procesdiskussion.
Det må dog være resultatet, der tæller.
I mine øjne er det helt naturligt, helt legitimt, helt straight i virkeligheden, at det selvfølgelig er en aftale mellem arbejdsgivere.
Det er jo sådan, at når man er regering, er man også arbejdsgiver, for det er os, der har muligheden for i det her tilfælde at repræsentere staten i forhandlingerne.
Så det er en aftale mellem de kommunale arbejdsgivere, de regionale arbejdsgivere, de statslige arbejdsgivere og de private arbejdsgivere.
Det synes jeg er helt naturligt.
Det, vi har behov for nu, er jo, at fagbevægelsen trækker med, at tillidsrepræsentanterne, at kollegaerne ude på arbejdspladserne gør alt, hvad de kan, for at jobåbningerne genereres, og at de, i det omfang der er jobåbninger, skaber akutjob, så man får muligheden for at invitere en langtidsledig indenfor på sin virksomhed.
Som jeg også sagde før, kan man godt bruge utrolig meget energi på at diskutere, om det lykkes, og for nogles vedkommende måske ligefrem understøtte, at det ikke kommer til at lykkes – det tror jeg nu ikke er der, Enhedslisten vil bruge sine kræfter, det anerkender jeg.
Vedrørende hvis det her skal lykkes, vil jeg sige: Hvis alle gør deres ypperste, er vi dog længere, end hvis vi ikke havde en aftale.
Jeg er faktisk lidt i tvivl om, hvor jeg skal starte henne, for jeg har lyttet meget til dagens debat, og da debatten startede, var jeg egentlig sådan ret opløftet.
Undervejs i debatten har jeg siddet og fulgt med i, hvordan det egentlig udvikler sig med akutjob inde på www.jobnet.dk.
Mens Folketingets politikere har diskuteret, er der faktisk blevet opslået stillinger.
Der er blevet søgt efter akademikere, der er blevet søgt efter HK-bistand.
Jeg har set opslag på DI's hjemmeside, hvor direktører fra førende danske firmaer siger, at man er stolt over den aftale, der er blevet indgået.
I morges vågnede jeg selv til nyheden om, at regionerne har lavet en fordelingsnøgle regionerne imellem.
Regionernes formand, Bent Hansen, siger: Vi lever op til den her aftale, vi målretter 800 job til de udfaldstruede. I går blev der lavet en bred politisk aftale – arh, bred er måske så meget sagt – men en politisk aftale på Københavns Rådhus, hvor de københavnske politikere blev enige om at gøre en særlig indsats for at målrette stillinger til de udfaldstruede.
Og det er ikke ret lang tid siden, at Aarhus Kommune meldte ud, at dér tilvejebringes der, jeg tror der blev nævt 150 stillinger.
Derfor går jeg egentlig rundt og er ret opløftet, for man kan jo godt bruge tiden på at diskutere, hvad man kan gøre for de udfaldstruede, men man kan også handle.
Og det, vi gør sammen med arbejdsgiverne i Danmark, er at sætte handling bag ordene.
Derfor startede debatten jo godt.
Det er svært at vurdere, hvor Venstre ligger henne i spørgsmålet, jeg hører ikke, at man afviser ideen fuldstændig.
Der var en klokkeklar melding fra Dansk Folkeparti, som er et parti, der ønsker at tage ansvar.
Der var meget fine meldinger fra regeringspartierne, men så gik det faktisk jævnt ned ad bakke derefter.
Det sidste, jeg hørte, var, at De Konservative er glade for, at man deler en skepsis med Enhedslisten.
Jamen tillykke da med det; tillykke da med, at man kan forenes i Folketingssalen om at være skeptiske.
Undskyld mig, alle har i dagens debat tilkendegivet, at vi står i en ekstraordinær situation.
Alle har tilkendegivet, at der er en gruppe ledige, der står i en svær situation.
Det, man så glæder sig mest over, er, at man kan mødes i en skepsis.
Jeg ved ikke, hvad det er, der sker i Danmark.
Jeg kan bare konstatere, at hver eneste gang der er nogen, der stiller sig frem med et bud på en løsning, så efterspørges et alternativ med det samme.
Hvad nu, hvis man gjorde det modsatte?
Hvad nu, hvis vi mødtes i fælles forening for at få noget til at lykkes; hvis vi nu i fællesskab satte os bag det, som den enkelte langtidsledige efterlyser, nemlig at der også tages et politisk ansvar?
Det er det, vi gør med den her aftale.
Løser vi alle problemer i hele verden?
Løser vi alle problemer med ledigheden i Danmark?
Det gør vi ikke.
Der kom nye ledighedstal i går, og alle kan se, at vi står i en fortsat sårbar økonomisk situation i Danmark.
Det er tvingende nødvendigt, at der træffes gode, ordentlige, kloge beslutninger i vores økonomiske politik, sådan at omverdenen fortsat har tillid til dansk økonomi.
Kunne man forestille sig en finanslovaftale med et eller flere af Folketingets partier, som indeholder en afgiftsløftning, altså i positiv forstand, med henblik på at understøtte arbejdspladser?
Ja, det kan man godt forestille sig; det handler bare ikke om akutjobbene.
Jeg har noteret mig, at Det Konservative Folkeparti og også andre har sagt: Der er jo ikke tale om job.
Jeg har også hørt, at Venstre har kaldt det en jobkarrusel.
Men der er jo tale om rigtig beskæftigelse; der er jo tale om, at der er mennesker, der i dag står bagest i køen, som får muligheden for at få adgang til et job på minimum 32 timer om ugen af minimum 13 ugers varighed på en arbejdsplads, hvor der er andre kolleger.
Var det ikke det, vi skulle bruge energien på?
Jeg indrømmer gerne, at jeg bliver sørgmodig, når borgmestre – og det er fuldstændig ligegyldigt for mig, hvilken partifarve de repræsenterer – stiller sig op med armene over kors og siger: Det er i hvert fald ikke i vores kommune, vi hjælper de langtidsledige.
Hvad er det dog for en indstilling?
Og hvad er det for et udsagn, når nogen siger: Jamen vi vil altid vælge den bedst kvalificerede?
Siger man dermed indirekte, at alle vores langtidsledige i Danmark ikke er kvalificerede?
Det er da en voldsom påstand, og jeg kan hermed aflive den.
Der er masser af mennesker i gruppen af langtidsledige i Danmark, der har erfaringer, kompetencer, viden, ønsker, altså noget, de kan bidrage med på en arbejdsplads.
Men de skal have muligheden for at få lov til at vise det.
Og derfor er det forkert at kalde det jobkarruseller.
Det blev sagt også på talerstolen i dag, at omkring 700.000 job skifter hænder blandt danskerne om året.
Jeg var selv overrasket, da jeg så tallet.
Jeg indrømmer blankt, at jeg troede, det var mindre.
Det viser, at vi har et utrolig dynamisk arbejdsmarked.
Det, vi har lavet en aftale med arbejdsgiverne om, er i en kort periode i danmarkshistorien at målrette 12.500 af de stillinger til gruppen af langtidsledige.
Den dag, vi offentliggjorde aftalen, så jeg som mange andre fjernsyn om aftenen, og noget af det, der har glædet mig mest i lang tid, var at se langtidsledige, som man kunne se sådan rankede ryggen lidt og sagde: Så kan det faktisk godt være, det kan lade sig gøre.
Det er det, der er den her aftales styrke.
Tror man på, at det kan lade sig gøre, eller ej?
Jeg tror ikke, det er ligegyldigt, om man sætter sig til et forhandlingsbord.
Det er også et svar til De Konservatives ordfører.
Jeg tror ikke, det er ligegyldigt, når regioner, kommuner, stat og private arbejdsgivere sætter sig ned på fineste danske facon, giver hinanden hånden, kigger hinanden i øjnene og siger: Her er noget, vi gerne vil løfte i fællesskab.
Kan man finde en borgmester, kan man finde en regionsformand fra partiet Venstre, kan man finde en arbejdsgiver, der stiller sig op i en avis eller i et elektronisk medie og siger: Det her kommer ikke til at kunne lade sig gøre?
Ja, dem kan man jo altid finde.
Men man kan også finde de andre.
Man kan f.eks. finde dem, der står i spidsen for Dansk Industri og Dansk Arbejdsgiverforening, der siger: Det her vil vi gerne.
Og det, jeg i hvert fald kan konkludere, er, at det lykkes ikke, hvis ikke der er nogen, der også vil investere nogle kræfter og noget tid i det.
Og jeg synes, der er en vigtig pointe i det, der er blevet sagt fra forskellige ordføreres side, nemlig at det, der er allerallervigtigst for at få Danmark ud af krisen, er, at vi skaber arbejdspladser.
Det har de ret i.
Det er også rigtigt, når der er nogen, der siger, at der fortsat er ledige, der har behov for et kompetenceløft.
Det er også rigtigt.
Det er også blevet sagt, at det er vigtigt, at vi har et stærkt socialt sikkerhedsnet i Danmark.
Det er også rigtigt.
Men lad være med at gøre det til et enten-eller.
Der er intet til hinder for, at det her Folketing, samtidig med at vi vedtager den her lovgivning, der giver kommunerne nogle redskaber, som understøtter en aftale, der er lavet med arbejdsgiverne, arbejder for jobskabelse.
Der er intet til hinder for, at vi målretter en række jobåbninger, samtidig med at vi understøtter en fortsat vækst.
Der er intet til hinder for, at vi, samtidig med at vi i ord og handling og gerne alle sammen går til arbejdsgiverne og spørger, om det kunne være dem, der åbnede døren for en langtidsledig, understøttede, at der føres en økonomisk ansvarlig politik, så omverdenen stadig væk har tillid til os. Lad være med at gøre det til et enten-eller; gør det til et både-og.
Alle de initiativer, partierne i øvrigt kan finde på, må de meget gerne bringe til torvs.
Vi lukker ikke ørerne for gode forslag.
Fremsættes der beslutningsforslag eller andre ting, så diskuterer vi det gerne.
Lige nu sidder vi jo med et ret bredt udsnit af Folketingets partier og forhandler om næste års finanslov.
Der er gode ideer på bordet, tror jeg,
i alle forhandlingsforløb.
Men det, at man måtte have andre ideer, måske for nogles vedkommende mangel på samme, skal dog ikke forhindre det her initiativ i at blive godt.
For der står mennesker derude, der mere end noget andet ønsker sig at komme i arbejde, og hvis nogle af dem kan komme i arbejde, ved at vi målretter jobopslag og jobåbninger til dem, så lad dem dog få den mulighed.
Jeg noterer mig, at der kommer ændringsforslag fra Enhedslisten om at forlænge lovgivningen.
Det tager jeg da som et tegn på, at man synes, at lovgivningen er god, for ellers ville man jo ikke forlænge den.
Så langt, så godt.
Der er rejst et konkret spørgsmål af Dansk Folkeparti om varigheden af jobpræmien.
Der skal jeg være ærlig og sige
, at når vi har en grænse på 26 uger, for at en jobpræmie på 12.500 kr. udfoldes, og en grænse på 52 uger, for at den store jobpræmie kan komme i hus, er det for at gøre det så let og håndterbart som overhovedet muligt.
Det ville jeg nu nok også have undret mig over hvis der var.
Tværtimod vil jeg faktisk glæde mig over, at der allerede er lagt en række stillinger ud, selv om lovforslaget endnu ikke er vedtaget, for min egen forventning har egentlig været, at vi først kunne komme i gang med det her, efter at lovforslaget vedtages i næste uge.
Det, at der allerede er oprettet både offentlige og private stillinger, tager jeg som et tegn på og et forvarsel om, at der er mange mennesker i Danmark, der gerne vil være med til at løse de udfordringer, vi står over for.
Det klæder Danmark; det klæder os alle sammen, og det ville klæde Folketinget, hvis alle her havde samme indstilling.