Benedikte Kiær (KF), 2010-04-20:
Ja, ellers mister jeg stemmen.
Forslaget skal således ses i sammenhæng med F 36 om fattigdom og lige muligheder for udsatte børn, som vi allerede har drøftet i dag.
Lad mig begynde med at slå fast, at det er regeringens mål, at Danmark fastholder sin position som et af de rige lande i verden, hvor indkomstforskellene er mindst, og hvor vi bekæmper fattigdom.
Det er regeringens holdning, at vi skal bekæmpe fattigdom gennem en sund samfundsøkonomi, hvor så mange som muligt arbejder og bidrager positivt til fællesskabet og samfundsøkonomien.
Regeringen anerkender, at der på trods af samfundets mange muligheder og et social- og arbejdsmarkedssystem i verdensklasse er enkeltpersoner og familier, der har svært ved at klare hverdagen.
Det betyder, at vi desværre må konstatere, at der er mennesker og familier, der både i økonomiske opgangs- og nedgangstider slås med vanskelige vilkår af bl.a. økonomisk, social, sundhedsmæssig og beskæftigelsesmæssig karakter.
Vi kan derfor godt være enige med forslagsstillerne i, at der er behov for, at vi igangsætter et arbejde for at øge vores viden om årsagerne til fattigdom og om, hvordan vi bedst muligt kan måle den.
Regeringen er imod en officiel dansk fattigdomsgrænse, men som jeg har sagt tidligere i dag i forbindelse med drøftelsen af F 36, mener regeringen simpelt hen ikke, at vi kan forlade os på at opgøre fattigdom med et enkelt tal i form af en fattigdomsgrænse.
Fattigdom er ikke alene et spørgsmål om indkomstniveau.
Lav indkomst siger ikke noget om den enkeltes samlede situation og ressourcer til at klare hverdagen og deltage aktivt i samfundet.
Man kan godt være ressourcestærk, selv om man har lav indkomst, lige så vel som man kan have behov for hjælp og støtte, selv om man objektivt set har en højere indkomst.
Jeg har endnu ikke set et eksempel på en fattigdomsgrænse, som fyldestgørende kunne belyse problemet.
Det relative fattigdomsbegreb er et godt eksempel på, at det er vanskeligt.
Samtidig øger en sådan grænse risikoen for, at vi overser de andre vigtige faktorer, der har betydning for den enkeltes samlede situation og ressourcer som f.eks. vedkommendes sociale netværk, boligforhold, uddannelsesniveau, beskæftigelsesmuligheder og sundhedssituation.
Så i modsætning til forslagsstillerne mener vi fra regeringens side ikke, at en officiel dansk fattigdomsgrænse bringer os videre i bekæmpelsen af fattigdom.
Regeringen ser i stedet fattigdom som et flerdimensionalt problem, der kendetegner den situation, hvor et menneske eller en familie gennem en længere periode ikke har de fornødne økonomiske, sociale, helbredsmæssige, uddannelsesmæssige eller beskæftigelsesmæssige ressourcer til at klare hverdagen.
At fattigdom er et flerdimensionalt problem, er i øvrigt en holdning, som også mere og mere kommer til udtryk i debatten, f.eks. fra forstander for Kofoeds Skole, Jens Aage Bjørkøe, og opinionsredaktør på Politiken, Per Michael Jespersen, og hvis jeg ikke tager helt fejl, var fru Mette Frederiksen citeret for noget i samme retning i Berlingske Tidende for par uger siden.
Regeringen vil, som vi jo også har været inde på i debatten om F 36,
igangsætte udviklingen af retvisende fattigdomsindikatorer, som gør det muligt at identificere fattige familier og enkeltpersoner, og som gør det muligt at iværksætte konkrete politiske initiativer for at hjælpe de pågældende grupper.
Hvis vi udvikler indikatorerne på den rigtige måde og med tilstrækkelig omtanke, mener jeg, at de kunne blive et særdeles vigtigt redskab i en endnu mere målrettet social indsats.
Indikatorerne skal bidrage til at identificere kommende indsatsområder.
Det handler grundlæggende om at se på de bagvedliggende problemer og finde løsninger, der gør folk i stand til at komme ud af fattigdomssituationen, eller forebygge, at de kommer i den.
De mennesker, som kan, skal på sigt kunne klare sig selv og derved opnå den menneskelige værdi, som ligger i at kunne tage vare på sig selv og sin familie.
Opsummerende vil jeg sige, at regeringen, som jeg har redegjort for, er optaget af at udvikle retvisende operative fattigdomsindikatorer i modsætning til en økonomisk fattigdomsgrænse.
Regeringen kan således ikke støtte beslutningsforslaget.