Morten Helveg Petersen (RV), 2008-02-21:
Det var særlig den sidste sætning, som var interessant.
Det vil altså sige, at Det Konservative Folkeparti står her i dag og siger, at der vil være fuld finansiering af yderligere udgiftskrævende forslag i forbindelse med forhandlingerne om finansloven.
Sådan synes jeg at jeg må høre den konservative ordfører udlægge teksten i dag, altså at finanspolitikken ikke bliver yderligere lempet i forbindelse med finansloven.
Jeg vil også gerne kvittere for en som sædvanlig fornuftig konservativ ordførertale.
Jeg synes, der var mange lighedspunkter med det, vi vil argumentere med fra Det Radikale Venstres side.
Men jeg er nødt til at spørge også den konservative ordfører om den generelle linje i den økonomiske politik.
Ordføreren brugte vendingen, at med dette finanslovforslag går man helt til grænsen, men ikke over den, når det gælder udgiftssiden.
Men det, vi har kunnet konstatere inden for de sidste par døgn, er, at der ikke er flertal for det, hr. Barfoed kalder en opsparing.
Men det korte af det lange er, og det er det, mit spørgsmål går på: Betyder det så, at Det Konservative Folkeparti ikke medvirker til yderligere udgiftskrævende forslag i forbindelse med denne finanslov?
Denne finanslov vil blive husket som en finanslov i en brydningstid, hvor konjunkturerne er ved at vende oven på en valgkamp med gyldne løfter.
Denne finanslov vil blive husket for sammenblandingen af trepartsaftaler, kvalitetsreform, globaliseringspulje, kvalitetspulje, kvalitetsfond, og hvad der i øvrigt måtte komme derudover i forhold til den almindelige finanslov.
Frem for principielle og ideologiske overvejelser er denne finanslov et stykke bøvlet politisk oprydningsarbejde: oprydning efter en valgkamp med gyldne løfter, og hvor forventningerne blev skruet op; oprydning efter statsministerens åbningstale, hvor statsministeren gav tilsagn om at skabe det 21. århundredes velfærdsmodel; oprydning i forhold til et regeringsgrundlag, der lover højere ulandsbistand, men hvor finansloven ikke indfrier løfterne.
Denne finanslov vil så også blive husket som den finanslov, hvor det kommunale selvstyre fik et skud for boven.
Kommunerne er ude i en turbulent tid.
Der er gennemført en strukturreform, hvis økonomiske grundlag aldrig blev tilfredsstillende økonomisk belyst før aftalens indgåelse.
Der er gennemført ændringer i finansieringen af kommunernes opgave, hvor vi alle kender til de stridigheder, der har været, om, hvorvidt kommunerne er blevet kompenseret fuldt ud for de opgaver, de er blevet pålagt.
Det Radikale Venstre er tilhænger af det frivillige aftalesystem, hvor den til enhver tid siddende regering forhandler med Kommunernes Landsforening.
Vi er tilhængere af, at opgaver udføres i nærheden af borgerne, og at der lokalt kan prioriteres i de forskellige velfærdsydelser og -tilbud.
Men det kræver et aftalesystem, hvor der er tillid mellem parterne, og hvor kommunerne har nogle rimelige arbejdsvilkår.
Vi er tilhængere af, at aftaler skal overholdes, men udgangspunktet må være rimelige aftaler.
Der er brug for en diskussion om, hvad vi egentlig vil med kommunerne, hvad vi egentlig vil med det kommunale selvstyre.
I regeringens forslag til finanslov står der, at der skal findes nye måder at regulere de økonomiske aftaler med kommunerne på, og at der kan afregnes individuelt med den enkelte kommune, hvis aftaler overtrædes.
Det har længe været klart, at det er Dansk Folkepartis politik, og det er jo helt fair at have den vinkel på det.
Det underlige er, at partiet Venstre, der ellers om nogen har en stolt tradition for at kere sig om det kommunale, nu er på vej ind på en centralistisk linje, hvor alting skal bestemmes fra Christiansborg.
Jeg har tilladt mig i dagens anledning at gå lidt tilbage i arkiverne.
Den tidligere indenrigsminister og nuværende finansminister sagde fra Folketingets talerstol den 15. marts 2005 følgende om strukturreformen: »Det er entydigt et decentraliseringsprojekt, det går nemlig ud på at gøre to ting: For det første at gøre kommunerne store nok, bæredygtige nok, give dem muskelkraft nok til at løse dagens opgaver, så vi undgår det, der jo ellers har været en snigende tendens i en lang årrække, nemlig at Folketinget stadig mere detaljeret blander sig i den kommunale opgaveløsning.
Det er politikerne i ens nærområde, der, hvor man bor, der, hvor man alt andet lige har lettest ved at søge indflydelse og holde politikerne fast, som har ansvaret.
Det er jo den vision, vi forfølger med reformen her.«
Endvidere siger han, at: » … vi inden for rammerne af den nye geografi skal skabe en offentlig sektor, hvor opgaverne løses tættere på det enkelte menneske, hvor der er én indgang til den offentlige sektor, en reform, der sådan set hviler på en grundlæggende tillid til det kommunale selvstyre, hviler på en tillid til, at man i kommunerne vil udvise ansvarlighed.
Det var grundlaget for strukturreformen, det var kloge ord.
Nu står vi så i en situation blot 3 år efter, hvor regionerne ikke har nogen selvstændig mulighed for at udskrive skatter, og vi står i en situation, hvor regeringen truer med central økonomistyring af hver enkelt kommune, hvor finansministeren skal kunne indkalde den enkelte kommune, som var det et torskegilde i en skatteforvaltning.
Venstre har gennem årene talt meget om det nære samfund, og nu synes det nærmest, som om det drejer sig om at være nær på kontorchefer og regnedrenge i Finansministeriet.
Hvad skulle formålet så være med denne manøvre?
Jo, det skal alt sammen til for, at regeringen kan overholde sit skattestop.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at Det Radikale Venstre er kritisk over for regeringens skattestop.
Vi finder, at pengene kunne bruges langt mere fornuftigt ved reelt at sænke skatten på arbejde og dermed skaffe flere mennesker ud på arbejdsmarkedet.
Hvis det er medicinen, der skal til for at holde patienten i live, er det altså et åbent spørgsmål, om det virkelig er umagen værd.
Det Radikale Venstre er tilhænger af, at vi giver de offentligt ansatte friere arbejdsvilkår.
Vi vil gerne have, hvad vi kalder en tillidsreform, hvor vi udviser de offentligt ansatte mere tillid i forbindelse med løsningen af opgaverne.
Det tror vi på giver mere kvalitet i ydelserne.
Før valget fremstod kvalitetsreformen som regeringens bærende projekt, og i åbningstalen efter valget hed det sig, at der nu skulle laves det 21. århundredes velfærdsmodel - intet mindre.
Derfor var vi alle spændte, da regeringen løftede sløret for den nye finanslov.
Men på den baggrund må vi sige, at finanslovforslaget skuffer.
Der er mange gode nøgletal for dansk økonomi, det skal vi kvittere for, konjunkturerne har været med os, og ledigheden er lav, men forslaget til finanslov løser ikke i sig selv nogle af de strukturelle og grundlæggende problemer, som vi står over for.
Finanslovforslaget svarer ikke på, hvordan vi giver flere mennesker mulighed for at komme ud på arbejdsmarkedet.
Finanslovforslaget svarer ikke på, hvordan Danmark kan tiltrække mere kvalificeret arbejdskraft.
Groft sagt kan man sige, at regeringen indtil dette punkt har været begunstiget af gode konjunkturer, ja, det har nærmest været en medvindsregering, der nu skal til at navigere i ukendt farvand.
Hvordan gør man det, når man har afskrevet sig selv muligheden for at bruge eksempelvis skatteinstrumentet som redskab?
Det er bredt anerkendt, at der er mangel på arbejdskraft i dag, og at det er den største udfordring for dansk økonomi.
I en sådan situation er det ikke ansvarligt at hælde benzin på bålet ved at føre en ekspansiv finanspolitik.
I en sådan situation bør man kigge på de grundlæggende strukturer i økonomien og fremtidssikre økonomien ved at gennemføre reformer i tide.
Vi foreslår en ambitiøs skattereform, vi foreslår en reform af dagpengesystemet, og vi foreslår, at det bliver nemmere for mennesker at komme til Danmark og arbejde.
Vi kritiserer regeringen for ikke at prioritere tilstrækkeligt i den økonomiske politik.
Vi kritiserer regeringen for at lade grønthøsteren køre hen over ministerområderne samlet frem for at prioritere, hvilke områder man helst vil satse på eller helst vil spare på.
Som eksempler på prioriteringer foreslår vi fra Det Radikale Venstres side, at skattelettelserne udskydes.
Vi foreslår af hensyn til konjunkturerne også, at den såkaldte kvalitetspulje udskydes til næste år.
På sundhedsområdet fastholder regeringen en ventetidsgaranti.
Vi finder, at det mest rigtige selvfølgelig ville være at prioritere de mest kritiske lidelser højest.
På børneområdet prioriterer regeringen først nedsættelse af taksterne og dernæst en højere børnecheck.
Vi vil hellere bruge pengene på at gøre noget godt for udsatte børn, for børn af misbrugsforældre.
Vi vil også have et opgør med såkaldte aldersbetingede ydelser, som udløses, blot fordi man fylder 65 år.
Men det er ikke tilfældigt, at posten som socialminister er nedlagt, og at der i stedet er oprettet en post som velfærdsminister til gavn for den brede middelklasse, hvor der i stedet burde sættes langt stærkere ind over for udsatte grupper.
Vi foreslår en udvikling af en social 2015-plan, der fastlægger bindende socialpolitiske mål frem mod 2015, særlig vedrørende borgere, der er særlig udsatte, eksempelvis fordi de er udviklingshæmmede, psykisk syge eller ramt af vold.
Samtidig med det vil vi afskaffe starthjælpen og kontanthjælpsloftet.
Vi afsætter penge til en handlingsplan for videreudvikling og modernisering af den danske folkeskole, og vi ønsker højere taxametre og flere penge til forbedring af lærer- og pædagoguddannelser.
Det Radikale Venstre ønsker en højere ulandsbistand.
Derfor var vi glade for formuleringerne i regeringsgrundlaget, og derfor blev vi skuffede, da finanslovforslaget så kom på gaden.
Der var en marginal stigning i ulandsbistanden, som måske ikke engang gentages næste år - en marginal stigning, som også dækker over, at regeringen med den anden hånd sløjfer puljer til klimaindsatser i den tredje verden.
Det Radikale Venstre vil genoprette dansk ulandsbistand til igen at udgøre 1 pct. af bruttonationalindkomsten, og vi vil også gerne oprette en såkaldt global ramme til eksempelvis klimaindsatser i den tredje verden.
Vi har et forslag om at støtte Afghanistan yderligere.
Når Danmark som nation er parat til, at danske unge skal sætte deres liv på spil for demokrati og menneskerettigheder i Afghanistan, burde vi også gøre Afghanistan til det, det er, nemlig et helt centralt omdrejningspunkt i de kommende års danske udenrigs-, forsvars- og sikkerhedspolitik.
Det kræver flere penge, det kræver flere midler til genopbygning af Afghanistan.
Vi har en stribe andre gode forslag og ideer til f.eks. at styrke Det Økonomiske Råd, så vi kan få flere uafhængige vurderinger af den økonomiske politik, til øget folkeoplysning, til flere kulturinvesteringer, til investeringer i trafik, til en styrket kriminalforsorg og til bedre vilkår for asylansøgere.
De fremgår alt sammen af Det Radikale Venstres udspil til finanslov, der er fuldt finansieret, og som er endnu mere ansvarligt i forhold til udgiftspolitikken og konjunkturerne end det forslag, regeringen har fremsat.
Vi giver samtidig et konstruktivt bud på de langsigtede reformer, der skal til for at fremtidssikre Danmark og give flere mennesker en chance på arbejdsmarkedet gennem en skattereform, gennem reformer på arbejdsmarkedet og gennem reformer af udlændingepolitikken.
Derfor glæder vi os til at forhandle med regeringen om næste års finanslov og til alle de øvrige forhandlinger, som skal til at løbe hen over scenen, hvis altså regeringen vil.
Regeringen har, som vi ser det, et valg.
Vil man det brede samarbejde, som der blev talt en del om i valgkampen, eller vil man fortsætte en blokpolitik med Dansk Folkeparti?
Vi er for vores vedkommende parat til at bære vores del af ansvaret, og vi ser frem til forhandlingerne.