Irene Simonsen (V), 2010-11-11:
Den forespørgselsdebat her har selvfølgelig et helt bestemt, og kan man sige, trist udgangspunkt. For det er jo, ligesom det er, hvis vi forestiller os, at der hjemme i den enkelte familie måske har været lidt overforbrug i en tid, plus at der bliver færre penge at tage af, så der skal prioriteres.
Det er aldrig sjovt, det er aldrig spændende, det er aldrig meget opløftende og visionært, når det er sådan en debat, der skal tages – hverken hjemme i hjemmet eller her i Folketingssalen.
Der er dog noget, der hedder ansvarlighed.
Uanset hvor sådan en debat skal tages, skal vi handle ansvarligt; vi skal sikre, at vi handler på en måde, så vi kan løfte situationen igen på den bedst tænkelige måde, altså den måde, som gør mindst muligt ondt.
Sådan er det i alle livets henseender, alle steder i dette samfund; uanset om det er på et familieplan eller det drejer sig om statskassen og statsfinanserne, skal vi foretage nogle prioriteringer og gøre det bedst muligt.
Jeg taler her i dag på vegne af Venstres gruppe, men jeg kan da også godt sige, at jeg på det her område selv kan tale som arbejdsgiver, og jeg tror, de fleste arbejdsgivere ville prioritere på samme måde, som jeg ville gøre, hvis jeg som arbejdsgiver skulle prioritere her.
Jeg ville gå ind og sige, at hvis der bliver pålagt yderligere lovbestemte udgifter til virksomheder i dag, så kan vi ikke holde til det.
Mange virksomheder er ude på kanten i dag, hvor der simpelt hen ikke er råd til at få flere lovbestemte udgifter.
Det, der er brug for, er, at virksomhederne selv kan komme til at prioritere, sådan at man i en virksomhed kan stå med en medarbejder og selv gå ind og vurdere: Kan den uddannelse, som jeg investerer i denne medarbejder, betale sig på bundlinjen?
Hvis den kan det, er det en fornuftig prioritering, og den vil man tage og også med glæde betale.
Hvis man derimod over en kam fik pålagt nye afgifter på solidarisk vis, som der jo selvfølgelig er nogle partier her i salen der helst ser, så vil jeg sige, at det ville gøre rigtig, rigtig ondt, for så ville virksomhederne ingen manøvremuligheder have i den krise, de står i.
Så når det nu ikke kan være anderledes, synes vi i Venstre, at det her er en god prioritering.
Det giver nemlig virksomhederne en manøvremulighed, det giver muligheden for at gå ind og vurdere: Vil lige præcis den her uddannelse være givtig?
Hvis den vil det, så investerer man også i den.
Og så bliver den i øvrigt givtig både for medarbejderen og for virksomheden, fordi den sikrer arbejdspladsfastholdelse.
Det er sådan nogle ting, der er vigtige.
Det er almindelig sund fornuft, som en virksomhed kan drives på.
I det andet scenarie derimod, som der er visse dele af salen her som ønsker, vil man f.eks. pålægge en højere selskabsskat, har vi lige hørt fra Socialdemokratiet og SF.
Man vil pålægge øgede afgifter.
Det giver jo ikke virksomhederne manøvremuligheder og slet ikke i en finanskrise, hvor man i øvrigt mangler likviditet.
Det vil gøre det meget sværere for virksomhederne at manøvrere rundt.
Det ville jeg være ked af, for vejen frem og ud af den krise, vi står i nu, er jo netop, at der bliver prioriteret rigtigt, og jeg tror også, at virksomhederne rundtom er ansvarlige virksomheder, der vil prioritere rigtigt og også bruge og betale de uddannelser, som kan være med til at give et løft både for medarbejdere og for virksomheden.
Det synes jeg er sund fornuft, og derfor kan vi i Venstre sagtens være med på, at disse besparelser og prioriteringer bliver foretaget.
Det er ikke, fordi vi synes, det er sjovt, men det er en nødvendighed.
Og i dag skal jeg på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti og Kristendemokraterne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at alle må holde for for at bringe Danmark ud af krisen.
Der er aftalt en ansvarlig genopretningspakke, der skaber økonomisk holdbarhed og ikke giver regningen videre til kommende generationer.
Folketinget konstaterer, at finanslovaftalen på voksen- og efteruddannelsesområdet afspejler de gældende politiske aftaler på området, herunder aftalen om genopretningspakken og globaliseringsaftalerne.
Folketinget konstaterer endvidere, at udgifterne til voksen- og efteruddannelse er steget kraftigt de seneste år.
For fortsat at kunne sikre, at de med størst behov for kompetenceudvikling og efteruddannelse har adgang hertil, har der været behov for at målrette og prioritere ressourcerne.
Derved sikres særligt de kortuddannedes muligheder for efteruddannelse og kompetenceudvikling.
Folketinget noterer sig, at Danmark sammenlignet med andre lande også fremover har et veludbygget VEU-system.«