runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-02-25:
Med hensyn til bemærkningen om Socialistisk Folkeparti, som hr. Jonas Dahls parti jo rent faktisk hedder, var det nu en henvisning til det eksisterende partiprogram, hvori jeg ved, der står, at man er et marxistisk parti, der hviler på det marxistiske værdigrundlag, og at man vil ophæve den private ejendomsret til produktionsmidlerne.
Der kan godt være en vis form for privateje, men ellers skal alt være fælleseje.
Det var nu mest det, jeg tænkte på.
Det er en ledelsesmæssig opgave at sørge for, at en medarbejder - uanset hvilken type medarbejder det er - holder sig inden for de ansættelsesmæssige rammer og er loyal over for virksomheden, uanset om det er en privat eller en offentlig virksomhed.
Det er et ledelsesmæssigt ansvar, og på en konference har jeg i øvrigt gjort gældende over for offentligt ansatte ledere, at det vil være misligholdelse, såfremt man tillader, at nogen kan skubbe offentlige kunder over til ens egen private forretning.
Det tror jeg heller ikke han ville være, hvis det er sådan, at hans rådgivning i privat regi er i direkte konkurrence med den primære arbejdsgiver.
Men det her handler jo om, at den pågældende læge skal sørge for at udføre alt det arbejde, der overhovedet kan udføres inden for rimelig tid, hos sin primære arbejdsgiver, og der skal ikke henvises noget, som kunne have været udført i det offentlige.
Hvis det alligevel sker, mener jeg, det er misligholdelse af den pågældendes ansættelseskontrakt, og det er en ledelsesmæssig pligt at påse det.
Hvis man opfylder sin ansættelseskontrakt og udfører sit arbejde loyalt, pålideligt og tillidsfuldt hver eneste dag, må man selv om, hvad man bruger sin fritid på.
Men som sundhedsminister synes jeg, det er dejligt og prisværdigt, når folk i det danske sundhedsvæsen, der har nogle evner, som vi sætter pris på, bruger dem til at tilføre det samlede sundhedsvæsen en større kapacitet.
Jonas Dahl (SF), 2009-02-25:
Jeg vil spørge ministeren, om ministeren kan nævne mange eksempler på en virksomhed, som har en ingeniør ansat til at udføre et fuldtidsarbejde med f.eks. at lede et eller andet byggeri, og ingeniøren som bibeskæftigelse varetager samme funktion uden for det firma, hvor den pågældende er ansat.
Jeg har svært ved at forestille mig, at ministeren kan komme med det helt store antal eksempler.
Modsvarende kan man jo faktisk finde gentagne eksempler på, at overlæger eller speciallæger, som er ansat i det offentlige sundhedsvæsen, har en bibeskæftigelse og henviser fra det offentlige til sig selv og dermed bidrager til en profit i deres egen virksomhed.
Lad os tage et eksempel, hvor en kunde ringer til f.eks. COWI og snakker med en ingeniør, som så siger: Vi har ikke tid til at lave det lige nu, men du kan ringe til mig i eftermiddag, så skal jeg lave det i min fritid i mit eget firma.
Jeg tror ikke, den medarbejder ville være ansat hos COWI særlig længe.
Carina Christensen (KF), 2009-02-25:
Jamen hvis hr. Leif Lahn Jensen vil gøre mig den tjeneste at kaste lys over, hvorfra man vil tage pengene til den socialdemokratiske nødpulje, vil jeg da være meget interesseret i at høre svaret.
Det håber jeg at man kan få svar på her i dag.
Nu sagde hr. Leif Lahn Jensen - eller han fik det i hvert fald til at lyde sådan - at der var skåret i det statslige tilskud, og der kan jeg bare endnu engang gentage: Der er ikke skåret i det statslige tilskud til de rytmiske spillesteder.
Faktisk er der fastholdt et meget højt niveau til spillestederne, og hvis der overhovedet er sket nogen udvikling, har det været en stigning, da man lavede handlingsplanen i forbindelse med den rytmiske musik.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-02-25:
I den situation, hvor der er dårlig ledelse på et sygehus, kan det give problemer.
Jeg vil gerne sige, at en offentligt ansat læge skal yde en hundrede procents arbejdsindsats inden for det ansættelsesområde, vedkommende har, og overholde hver eneste overenskomstforpligtelse.
At lægen i sin fritid vælger at fungere som læge i stedet for at gå derhjemme og lave noget andet, er lægens eget valg, men hvis lægen i forbindelse med sine private biaktiviteter optræder illoyalt over for sin primære arbejdsgiver og skaber et miskmask mellem, om man er det ene eller det andet sted, er det et ledelsesmæssigt problem, som det pågældende sygehus må tage hånd om.
Det er lige meget, om det er en læge på et offentligt sygehus eller en ingeniør på en privat virksomhed, der i øvrigt har en bibeskæftigelse.
Man skal lægge sin loyalitet hos sin arbejdsgiver og være der hundrede procent.
Hvad man så i øvrigt laver i sin fritid, må man selv om, men ledelsen skal påse, at man er loyal over for sin primære arbejdsgiver.
Jonas Dahl (SF), 2009-02-25:
Ministeren indledte med at påpege over for SF eller Socialistisk Folkeparti, som ministeren ynder at kalde SF i disse tider, at i forhold til sundhedsforsikringerne blev de jo indført under den tidligere regering.
Jeg vil gerne slå helt fast, at principielt har SF ikke noget imod sundhedsforsikringer, men vi har noget principielt imod, at man giver en skattefritagelse for en forsikring, som i øvrigt kun dækker et snævert udsnit af arbejdsstyrken og i øvrigt også tilgodeser en bestemt gruppe.
Det har vi noget imod, og jeg har svært ved at forestille mig, at ministeren eller den danske regering ville acceptere, at vi havde skattefritagelse for f.eks. vores boligforsikring.
Men lad det nu ligge.
Jeg vil godt holde fast i spørgsmålet om gentagne tilfælde, for ministeren bragte det selv lidt på bane.
Hvis der nu er tale om gentagne tilfælde, hvor en overlæge henviser til sig selv, vil ministeren så forpligte sig til at undersøge det, således at vi kommer til bunds i sagen, i stedet for blot at henvise til det lokale ledelsesansvar?
Det er jo sådan, at her er den pågældende læge faktisk i direkte konkurrence med sin egen virksomhed.
Jesper Langballe (DF), 2009-02-25:
Uden at jeg selv har læst den pågældende rapport fra Stanford og Harvard, må jeg stadig væk sige, at det nu forekommer mig konstrueret, når ministeren afviser spørgsmålet ved at sige, at strategisk forskning i USA betyder, at politikerne nærmest går ind og bestemmer, hvilke reagensglas forskerne skal bruge.
Må jeg så have lov til at stille nogle præcise, hurtige spørgsmål?
Carina Christensen (KF), 2009-02-25:
Jeg vil nu sige, at jeg oplevede det som et godt og konstruktivt møde, jeg havde med de rytmiske spillesteder, og det var også mit indtryk, at de syntes det, da de gik derfra, men det kan selvfølgelig være, at hr. Mogens Jensen har hørt noget andet efterfølgende.
Vi havde i hvert fald en god og konstruktiv dialog, og vi lavede en klar aftale om, at vi skal følge udviklingen meget tæt på området og også se, om vi på sigt kan gøre noget for at skabe endnu bedre rammebetingelser for den rytmiske branche.
Så har jeg set hr. Mogens Jensens forslag om en nødpulje på 50 mio. kr.
Det er et meget sympatisk forslag, men problemet er bare, at det er fuldstændig ufinansieret.
Der følger ikke en eneste krone med hr. Mogens Jensens forslag, men der kan selvfølgelig være kommet nye penge til siden sidst, og det kan jo være, at jeg kan få svar på det her i dag.
Hr. Mogens Jensen har også været ude og proklamere, at der kom en vækstpakke, og Socialdemokraternes nye vækstpakke kom så i den her uge.
Hr. Mogens Jensen havde inden da lovet, at her ville kulturinstitutionerne i høj grad blive tilgodeset, men der var ikke en eneste krone til kulturen.
Der er ikke nemme løsninger her, men jeg kan sige, at det, der er det gode, er, at der er et højt støtteniveau, og der står de rytmiske spillesteder godt i forhold til andre private virksomheder, som jo ikke har nogen statslig eller kommunal støtte under sig.
Mogens Jensen (S), 2009-02-25:
Jeg kan forstå, at ministeren har holdt et møde med de rytmiske spillesteder, og det har jeg også, og jeg kan også forstå, at ministeren har sagt til de rytmiske spillesteder, at hun ikke har tænkt sig at hjælpe, og at hun ikke har tænkt sig at gøre noget.
Det kan jeg godt forstå at spillestederne er skuffede over.
Det er ret populære spillesteder, der her er tale om - Culture Box, Stengade 30 her i København og La Fontaine - som har akutte problemer.
Det her handler jo ikke om, at de skal have et permanent større driftstilskud nu og her, men det handler om at sikre via en nødpulje og vi har foreslået 50 mio. kr. til at dække hele kulturområdet - at de her institutioner ikke må dreje nøglen om, for det bliver konsekvensen, sådan som det ser ud i øjeblikket, for en række af de her institutioner, hvis ministeren ikke vil gøre noget.
Kan ministeren ikke forklare mig, hvorfor hun ikke vil sikre en nødpulje til kulturinstitutioner, når man har hjulpet bankerne, og når man nu også har hjulpet erhvervslivet med udskydelse af skat og moms?
Carina Christensen (KF), 2009-02-25:
Jeg kan fuldt ud bekræfte, at vi har stået her mange gange og snakket om penge.
Det er et emne, der optager hr. Mogens Jensen meget.
Jeg vil sige, at jeg gerne kommer i næste uge og næste uge igen og tager den her debat.
Jeg synes, det er interessant hver eneste gang, men det er rigtigt, at det ofte er gentagelser.
Vi gør rigtig meget for de rytmiske spillesteder og for den rytmiske musik generelt her i Danmark.
Vi har et højt statsligt støtteniveau, kommunerne gør også rigtig meget for det her område, og jeg kan i hvert fald forsikre hr. Mogens Jensen om, at vi fastholder det her høje støtteniveau i årene fremover.
Nu har de været igennem nogle år, hvor det er gået rigtig, rigtig godt, og der har vi jo ikke har været inde at regulere støtten ned.
Man kunne jo sige, hvis man skulle følge hr. Mogens Jensens tankegang, at når det går dårligt, skal man give ekstra penge til området, og når det går godt, kan man så tage lidt af den statslige støtte.
Det er ikke en konjunkturbestemt støtte, det er et højt fast støtteniveau, og jeg kan i hvert fald forsikre de rytmiske spillesteder om - og det har jeg også allerede gjort - at vi fastholder den høje statslige støtte.
Mogens Jensen (S), 2009-02-25:
Ja, nu står vi så igen her i Folketingssalen - vi har jo stået her før med kulturinstitutioner, som tydeligvis lider under den finanskrise, som er i gang i øjeblikket.
Jeg synes jo, at det er beklageligt, at landets kulturminister til stadighed holder øjnene lukkede for, hvad den her finanskrise betyder for også kulturen og kulturens institutioner.
Hele fire spillesteder drejer det sig om bare her i Københavnsområdet, og det gælder også andre udeomkring i landet.
Svaret på mit spørgsmål har jeg - hvis kulturministeren ikke skulle have det - men mit spørgsmål er selvfølgelig: Hvorfor vender kulturministeren det blinde øje til, når en lang række kulturinstitutioner og kulturområder kommer til ministeren og siger, at de har store problemer?
Hjælp os, siger de til ministeren, og så burde kulturministeren være den af alle, synes jeg, der stod frem og sagde: Ja, selvfølgelig, vi må se på, hvad vi kan gøre fra statens side, for det er klart, at når finanskrisen ruller, er det jo ikke kun banker, det går ud over, og så er det heller ikke kun banker, vi skal hjælpe, så må jeg som kulturminister tage mit ansvar på mig og selvfølgelig også se på, hvad vi kan gøre for kulturens institutioner.
Når nu ministeren siger, at der er rigeligt med penge, og at staten giver tilstrækkeligt med penge til kulturinstitutionerne, vil kulturministeren så ikke svare på, hvorfor formanden for Kunstrådets musikudvalg, Giordano Bellincampi, rent faktisk siger, at der ikke er penge nok, at der mangler penge?
Og er det ikke ministerens ansvar?
Carina Christensen (KF), 2009-02-25:
I sidste uge holdt jeg et godt og konstruktivt møde med den rytmiske branche, herunder repræsentanter for de rytmiske spillesteder.
Vi havde en rigtig god dialog om rammerne på området, og jeg tilkendegav på det møde, at jeg altid er meget åben over for gode ideer til udvikling af området, så det må siges at være et rigtig godt udgangspunkt.
Jeg vil ikke stå her og afvise, at nogle af landets spillesteder for tiden kan opleve økonomiske problemer, måske på grund af finanskrisen, fordi det ellers talstærke koncertpublikum også holder lidt igen.
Men som andre kulturinstitutioner er spillestederne ikke konjunkturfri zone, og så er der altså heller ikke tale om nogen generel tendens, for andre spillesteder ser faktisk ud til fortsat at klare sig rigtig fint trods krise.
Lad mig så slå fast, at det ikke er et fald i det statslige tilskud, der er årsag til de økonomiske problemer hos nogle af spillestederne.
Der har nemlig ikke været et fald i de statslige bevillinger.
Tilskuddet til spillestederne har gennem de seneste år ligget stabilt på samme høje niveau.
Der har faktisk været en stigning i tilskuddet til spillestedsområdet, ligesom i øvrigt også kommunerne har bakket meget flot op om spillestederne.
Det statslige tilskud er ikke konjunkturbestemt - det er det ikke i opgangstider, og det er det heller ikke i nedgangstider, og det skal det heller ikke være.
Staten yder altså i år som i de foregående år et betydeligt og stabilt tilskud til landets rytmiske spillesteder, der muliggør, at disse spillesteder kan udgøre hovedbastioner i et spændende og levende rytmisk musikmiljø i Danmark.
Leif Lahn Jensen (S), 2009-02-25:
Nu er Socialdemokratiet aldrig nogen sinde kommet med noget, der ikke var finanser bagved, og det vil der også være i det her tilfælde.
Forskellen mellem Socialdemokraterne og regeringen er, at vi handler, og at regeringen bare snakker, og det, jeg egentlig kan sige med ganske få ord her, er, at spillestederne har ønsket et tilskud i størrelsesordenen 10 mio. kr. fra Kunstrådets Musikudvalg.
Det har Kunstrådets Musikudvalg ikke, fordi der også er blevet sparet her.
Så udtaler kulturministeren over for foreningen, at ministeren ikke vil støtte en akut hjælpepakke, men at hun til gengæld er indstillet på at diskutere - diskutere rammerne for en ny støtteordning.
Nu bliver det igen en diskussion, hvor vi skal diskutere en ny støtteordning.
Vi ved jo godt, at når ministeren vil diskutere en ny støtteordning, er der ingen penge i det - eller hvad?
Mogens Jensen (S), 2009-02-25:
Hvilke initiativer har ministeren taget for at redde de rytmiske spillesteder, som er truet på deres eksistens, og er ministeren herunder indstillet på at forhøje bevillingen til det musikfaglige udvalg under Kunstrådet, sådan at de rytmiske spillesteder kan sikres en bedre driftsøkonomi?
Helge Sander (V), 2009-02-25:
Nu vil jeg sige, at jeg i anden omgang forsøgte ligesom at rette mine svar ind efter de principielle forskelle, der er på Jesper Langballe og mig, og så holde den amerikanske undersøgelse ude, i betragtning af at Jesper Langballe ikke havde set den, og at den altså fremstilles noget anderledes i Magisterbladet.
Jeg kan f.eks. bare for at tage nogle af de ting, de parametre, man beskæftiger sig med, sige
: Har universiteterne frihed til selv at fastlægge deres budget, eller skal det godkendes af staten?
Udvælger universiteterne selv deres professorer?
Fastsætter de selv deres studieplaner?
Og da vi jo ved, at forskningsprojekter altså ikke bliver gennemført fra den ene dag til den anden, kan det vel ikke have haft den helt store indflydelse på en artikel om en undersøgelse, som allerede er færdig i USA.
Jesper Langballe (DF), 2009-02-25:
Jeg mangler stadig væk helt svar på mit allerførste spørgsmål - det første af de tre, jeg kom med her.
Er det rigtigt, at vi ifølge den undersøgelse ikke har nogen førertrøje på her i Danmark, men ligger jævnt i midterfeltet under Holland og en række andre lande, som vi faktisk med selvrespekten i behold burde kunne distancere?
Samtidig synes jeg altså, at jeg med ministerens svar på rapporten bliver mere og mere overbevist om, at Magisterbladets gengivelse af den er korrekt.
Jeg synes, at ministerens svar ud fra en meget subtil tolkning af forskellen på, hvordan amerikanerne og vi betragter strategisk forskning, er lidt langt ude.
Hvis det ikke er reagensglassene, de i USA ikke mener man skal bestemme,
hvad er det så?
Hvad går den forskel egentlig ud på?
Helge Sander (V), 2009-02-25:
Hvis jeg starter bagfra, vil jeg sige, at sandheden jo er, at strategisk forskning betyder langt mindre, end hr. Jesper Langballe forsøger at fremstille det.
Det er jo, fordi vi først i 2005 begyndte at afsætte midler til strategisk forskning i Danmark.
Det er således, at i den finanslov, som gælder for 2009, er det ca. 900 mio. kr., vi har afsat til strategisk forskning ud af et samlet forskningsbudget på ca. 17 mia. kr.
Så det er altså en meget, meget beskeden del i forhold til den samlede forskningsindsats.
Vi bruger meget mere på fri forskning og basismidler, men der har stigningen bare været anderledes, for der har vi jo brugt midler igennem alle årene.
Men det er altså under 1 mia. kr., vi bruger til det meget vigtige område, der hedder strategisk forskning, som altså også er fri forskning i relation til den undersøgelse, vi har her.
Nu er det meget vigtigt for mig at understrege over for Jesper Langballe, at jeg ikke forsøger at generalisere, jeg refererer bare til den undersøgelse, som vi nu har fået præsenteret, og der siger jeg bare, at der er henvist til nogle steder i USA, hvor man går langt ind i det og måske bestemmer selv reagensglassenes størrelse og farve.
Det er jo ikke generelt, det ved jeg alt om, og det har jeg aldrig sagt.
Jeg er bare nødt til at sige, at strategisk forskning, som vi kender det, bliver mere og mere udbredt - f.eks. i Sverige.
Hvis vi ser på de mange hundrede millioner, der bruges i EU, kan vi konstatere, at flere og flere af de midler er strategiske midler.
Morten Østergaard (RV), 2009-02-26:
Det, vi diskuterer her, er jo effekterne af 300-timers-reglen, og man kunne starte med at spørge, hvorfor vi skal op på 450 timer.
Hvad forventer beskæftigelsesministeren at opnå med det?
Det, vi ved, er, at nogle af dem, der har mistet retten til kontanthjælp, er kommet i arbejde, og det er da rigtigt, at det kan der være mange grunde til.
Der er »Ny chance til alle«, der gøres boligsociale indsatser, og der er det almindelige opsving, så der kan være mange grunde til det.
Men det, vi ved helt sikkert, er, at de, der nu i dag bare er hjemmegående, er det på grund af 300-timers-reglen, for hvis de stadig havde fået kontanthjælp, skulle de stå til rådighed; så skulle de være inde i en eller anden form for forløb, for ellers var de ikke berettigede til kontanthjælpen.
Derfor har reglen den stik modsatte effekt af det, beskæftigelsesministeren siger.
Nu har vi nemlig ingen snor i dem, de er nu overladt til sig selv.
Alle de ulykker, beskæftigelsesministeren mener der var i 1990'erne, er præcis blevet virkeligheden for den gruppe, vi ikke længere har snor i og ikke kan stille krav til.
Det er resultatet af 300-timers-reglen og vil kun blive accelereret af 450-timers-reglen.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-26:
Jeg er nødt til at sige til hr. Lennart Damsbo-Andersen, at det, hr. Lennart Damsbo-Andersens tidligere regering repræsenterede, ikke løste problemerne, det forværrede problemerne.
Vi tog så fat på de her ting og kan glædeligvis konstatere, at tingene virker.
Derfor synes jeg, at det er nogle rigtige initiativer, vi har fået taget, for det glæder mig, hver gang folk kommer i arbejde og bliver selvforsørgende.
Det, at man bare skal gå hjemme, tror jeg vi alle var enige om ikke hjælper på integrationen i det danske samfund, altså når man ikke kommer ud på en arbejdsplads, taler dansk med kollegaerne og børnene får omgang med andre børn.
Det er, ligesom man drømmer sig tilbage til en virkelighed, som ikke holder vand i en praktisk måling, og derfor tror jeg, at hr. Lennart Damsbo-Andersen hellere skulle trække med i denne sag.
Reglen har medført, at man i kommunerne er blevet utrolig aktive med hensyn til at hjælpe den her gruppe.
Og det er da alle tiders.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-02-26:
Vi har jo stået i en situation, hvor vi har haft rigtig god gang i arbejdsmarkedet, vi har stået i en situation, hvor kampagnen »Ny chance til alle« er blevet gennemført, hvor bunkerne er blevet vendt.
For mig at se har det jo været en rigtig god faktor for, at en del af de mennesker her har haft en mulighed for, på trods af at de ligger i gruppe fire, at komme på arbejdsmarkedet, og det er kun glædeligt.
Men ville det ikke være bedre at gøre, som vi siger, nemlig at stille et uddannelselskrav og stille et krav om aktivering, og så kan man få kontanthjælp, og hvis man ikke vil det, hvis man siger nej til det, så skal man selvfølgelig ikke have penge?
Line Barfod (EL), 2009-02-26:
En af de største succeser for integrationen herhjemme er faktisk, at det op gennem 1990'erne lykkedes at få udbygget antallet af vuggestuer og børnehaver og få lavet en kæmpe opsøgende indsats, så det i dag stort set er alle børn i Danmark, der går i vuggestue og børnehave.
Der mangler stadig væk masser ressourcer, så man også har overskuddet til at sikre, at børnene kommer til at lege med hinanden, lærer hinanden at kende, kommer i hinandens hjem osv., men det har faktisk flyttet sig.
Det, der sker, når man ikke har penge i en familie, er ikke, at børnene så kommer mere sammen med andre børn, men at børnene tværtimod bliver isoleret.
De kommer ikke til fødselsdag, for de har ikke de 30-40 kr., der skal til for at købe en lille gave at tage med, og de ville aldrig have råd til selv at invitere de andre børn hjem til fødselsdag.
De har ikke råd til at deltage i fritidsaktiviteter, de har ikke råd til at komme i biografen eller på nogen andre måder få nogle oplevelser, der kunne gøre, at de kunne snakke med de andre børn om det.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-26:
Fru Line Barfod overser en meget, meget vigtig ting, nemlig at før denne regering kom til, før vi lagde kursen om i integrationspolitikken, foretog man sig ingenting for at hjælpe de her familier.
De fik bare lov at gå derhjemme.
Begge ægtefæller gik derhjemme, børnene gik derhjemme, kom ikke i kontakt med det danske samfund, lærte ikke at tale dansk, og det var jo derfor, vi i 2004 besluttede, at vi nu ville gøre en ekstra indsats for lige præcis at hjælpe de her grupper og bryde den onde cirkel, som de var inde i.
Det var det, vi gjorde, og det, vi kan glæde os over, er jo, at det har hjulpet, og det er sådan set det, hele manøvren går ud på.
Det, fru Line Barfod er talskvinde for, har vi prøvet, og det virkede ikke.
De gik bare derhjemme.
Det var, da fru Line Barfod var parlamentarisk grundlag for den tidligere regering, og da foretog man sig ingenting.
Jeg tror, at det rent integrationsmæssigt er de færreste, der ønsker sig tilbage til den tidligere SR-regering, for den foretog sig ingenting.
De mennesker fik bare lov at gå, og man syntes, at når man bare havde givet dem en check hver måned, hørte vores samfundsforpligtelse op.
Havde man taget det alvorligt, havde man jo gjort noget alvorligt ved den situation.
Derfor er sandheden, at vi nu tager den gruppe alvorligt og har hjulpet rigtig mange i arbejde.
Det er jo så også rigtigt, at der er nogle, der ikke står til rådighed, og ligesom tilfældet er for danske familier, når man ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet, får man jo ikke kontanthjælp, for det er jo en korttidsydelse.
Derfor er der nogle, der har valgt at blive hjemmegående, og det synes jeg er helt fint, for det er jo den beslutning, man træffer i familien.
Så er der yderligere en gruppe, som kommunerne arbejder endnu meget mere intenst for at hjælpe, så jeg synes, der kun er gode ting at sige om denne regel.