Eigil Andersen (SF), 2015-04-28:
Jeg mener, det er meget alvorligt, at hvis der sker noget med en kommunes bil, et køretøj, er den relativt bedre forsikret end en kommunal medarbejder, der bliver udsat for vold.
Det er ikke en holdbar situation.
Med hensyn til mulighederne for at få andre erstatninger vil jeg nævne et eksempel, som jeg har her, med en folkeskolelærer, som blev slået og sparket af en 13-årig elev.
Erstatningsnævnet er der søgt erstatning hos, og de mener, at der var tale om en pædagogisk konflikt, der udviklede sig, og de ville ikke give erstatning.
Det betyder altså, at en lærer eller en anden offentligt ansat inden for sådan nogle brancher simpelt hen skal acceptere, at de i højere grad kan få bank end andre mennesker i samfundet.
Det er ikke rimeligt.
Altså, vi har brug for skolelærere, og vi har brug for SOSU-medarbejdere.
Der er også ældre demente, der slår SOSU-medarbejdere.
Alle de funktioner i samfundet skal besættes – det har vi som samfund brug for – og i nogle tilfælde udarter det sig altså til vold.
Der må jeg sige, at vi i SF mener, det er rimeligt, at det skal være sådan, at man som offentligt ansat bliver betragtet som voldsoffer i fuld udstrækning, ligesom hvis man gik på gaden som en tilfældig borger.
Derfor er det galt, som det fungerer nu, og det er på den måde en helt uholdbar situation.
I beslutningsforslaget er det beskrevet, at hvis man netop bliver sparket, får nikket en skalle eller bliver slået ned bagfra på åben gade, så kan man som oftest regne med at få erstatning via retssystemet; der kan man så få en erstatning.
Men hvis man er offentligt ansat, er det ikke sikkert, at man i virkeligheden får ret meget mere end den arbejdsskadeforsikring, som har et andet niveau end de erstatninger, der er tale om, hvis man bliver udsat for vold og går til Erstatningsnævnet.
Så det har simpelt hen ikke sin rimelighed, at man, om jeg så må sige, skal nøjes med en arbejdsskadeforsikring, som alle jo får, også i de fag, hvor man ikke bliver udsat for vold.
Når man bliver udsat for vold, er der sket en ekstra stor skade, og det berettiger selvfølgelig til, at man også får en erstatning, som et almindeligt voldsoffer, om jeg så må sige, får.
Den her sag er, som det også er blevet belyst i flere indlæg fra talerstolen, meget kompliceret.
Det er også blevet nævnt – og det er jo rigtigt – at hvis det skal løses, så skal man involvere både Justitsministeriet i forhold til erstatningsreglerne, Økonomi- og Indenrigsministeriet i forhold til den kommunale fuldmagt og Beskæftigelsesministeriet, hvis minister er til stede i dag.
Der må jeg sige, at jeg finder, at den mest betryggende måde, det kan foregå på, vil være ved at gøre det, som står i beslutningsforslaget, nemlig at nedsætte et udvalg med relevante eksperter og interesseorganisationer.
Og de organisationer, der er nævnt her i beslutningsforslaget, er Alzheimerforeningen, Dansk Arbejdsgiverforening, Danske Regioner, Erstatningsnævnet, FOA, Forsikring & Pension, FTF, Kommunernes Landsforening, Landsforeningen LEV, Rigsadvokaten, Rigspolitiet, SIND og Socialpædagogernes Landsforbund.
Der bliver også nævnt advokatfirmaer, som har specialiseret sig i de her sager.
Det tror jeg vil være den mest betryggende metode at bruge, fordi det er noget, som går væsentlig videre end bare til spørgsmålet om en almindelig arbejdsskadeforsikring og de problemer, som man kan drøfte i den forbindelse.
Hvis det her skal give mening ud fra det, som regeringspartiernes ordførere og Venstres ordfører har sagt, mener jeg, det er nødvendigt, at det bliver sagt, at man lover, at det her problem bliver løst via den metode, der bruges, nemlig ved at der er nogle trepartsforhandlinger og efterfølgende politiske drøftelser.
Så må der afgives et løfte om, at den her ulighed, der er for voldsofre, afhængigt af om man er almindelig borger eller offentligt ansat, bliver afskaffet.
Jeg har hørt nogle hensigtserklæringer i den retning, altså at det er i den retning, man arbejder.
Men jeg vil meget gerne efterlyse, at det bliver sagt med meget, meget klar tekst, at den her forskelsbehandling af voldsofre, alt efter om der er tale om en offentligt ansat, der bliver udsat for vold i den forbindelse, eller en almindelig samfundsborger, lover man bliver bragt til ophør, når man skal konkludere vedrørende den her rapport fra Jørgen Søndergaard-udvalget.