Lars Barfoed (KF), 2008-11-18:
Det har været en interessant debat, men på et tidspunkt under debatten her fik jeg lyst til og et behov for lige at gå hen og kigge ud ad vinduet.
Jeg kan berolige ordførerne, der er til stede her, og som ikke har benyttet sig af at kigge ud ad vinduet, med, at busserne kører endnu.
Jeg så flere busser derude, og det så ud, som om de havde det godt, og at der var mange passagerer i dem.
Så jeg tror godt, at jeg kan mane de rygter, der har været, i jorden.
Jeg tror, at der var en spørger, der brugte det udtryk, at den kollektive trafik var ved at nærme sig en nedsmeltning.
Jeg tror roligt, jeg kan sige, at så galt er det i hvert fald ikke gået endnu, og der er ikke noget, der tyder på, at det går den vej.
I øvrigt har jeg jo tilkendegivet, at regeringen rent faktisk agter at investere ganske massivt i den kollektive trafik i den kommende tid.
En ting, som jeg synes det er vigtigt at være meget opmærksom på i den debat, som vi har her, er, at beslutninger og beslutningskompetence må hænge snævert sammen med økonomisk ansvar.
Altså, hvis man adskiller det økonomiske ansvar fra dem, der tager beslutningerne, så går det galt.
Hvis det er sådan, at kommunerne tager beslutningerne på et område som det her, altså med at drive busser, men at den økonomiske risiko ligger hos staten, så går det galt.
Det kan ikke være rigtigt, at hvis kommunerne ikke kan få det her med at drive busser til at hænge sammen - de vil gerne have nogle flere penge; de mener, det giver underskud - så kan de bare kigge hen på staten, og så skal staten betale for det underskud, der etableres i kommunerne.
Det holder naturligvis ikke.
Det gælder alle mulige steder, at de, der træffer beslutningerne, også må bære den økonomiske risiko ved de beslutninger, som de træffer.
Og det gælder også busdrift.
Det er simpelt hen god gammel latin, som vi skal holde fast i.
Det ville da også være mærkeligt, hvis det f.eks. var transportministeren, som skulle tilrettelægge busdriften udeomkring i landet, og som skulle tilrettelægge timetallet for busserne til Grenaa Gymnasium; det var fru Pia Olsen Dyhr jo bl.a. meget optaget af.
Mener fru Pia Olsen Dyhr virkelig, at det er transportministeren, som skal lave ruteplaner for, hvornår man skal rundt om gymnasiet i Grenå?
Det tror jeg ikke at fru Pia Olsen Dyhr mener.
Altså, man må tage konsekvensen af, om det her er et kommunalt ansvar eller ikke er det.
Hvis det er et kommunalt ansvar, skal man holde fast i det.
Sådan må det være.
Men der er jo en tendens til, at så snart nogen siger, at der er problemer, og at tingene nogle steder ikke fungerer ordentligt, er der nogle folketingsmedlemmer, som mener, at så må Folketinget straks påtage sig ansvaret i stedet for.
Der er da sikkert kommuner, hvor det med busdriften ikke fungerer helt så godt, som det burde; det vil jeg gerne medgive.
Der er sikkert anledning til kritik af den måde, busdriften foregår på flere steder rundtomkring i landet, mens det andre steder kører fremragende.
Sådan er det jo.
Men så må det altså i sidste ende være vælgerne i den pågældende kommune, hvor kommunalbestyrelsen ikke er i stand til at forvalte det ansvar ordentligt, som tager med i deres overvejelser, når de skal stemme til kommunevalget, om det nu er de rigtige politikere, de har valgt.
Det nytter ikke noget, at folketingsmedlemmer straks begynder at sige: Så skal vi nok sørge for, at busserne kører omkring Grenaa Gymnasium på det tidspunkt, hvor eleverne skal møde, og det tidspunkt, hvor eleverne skal hjem.
Så til fru Pia Olsen Dyhr og andre, som er lidt tilbøjelige til at lade isen i maven smelte og tænke, at så må vi nok hellere sørge for kommunen og sørge for, at det her fungerer ordentligt, vil jeg sige, at de skal have is i maven, holde fast i, at det her er et kommunalt ansvar, og lade være med at ryste på hånden, men overlade det til kommunerne og vælgerne i den enkelte kommune at tage sig af de ting.
For ellers giver det kommunale selvstyre ikke længere nogen mening.
Så er det naturligvis Folketingets, regeringens og transportministerens ansvar, at vi overordnet set har en lovgivning og en måde at organisere også busdriften på, der fungerer ordentligt og er fornuftig.
Derfor har jeg også erklæret mig fuldstændig villig til, at er der steder, hvor vi kan gøre lovgivningen bedre, så vi kan styrke busdriften, så gør jeg gerne det.
Jeg tager gerne en drøftelse med ordførerne om ændringer i lovgivningen, hvis det er sådan, at man kan påpege, at vi kunne gøre de lovgivningsmæssige rammer for busdriften bedre, for at styrke busdriften.
Jeg har også sagt, at jeg agter at tage rundt og besøge alle trafikselskaberne netop for at høre, hvordan situationen er rundtomkring.
Også inden for de nugældende rammer arbejder vi på at se, om der er behov for at stramme op på vejledninger og lignende, for at ansvarsfordelingen kan stå klarere.
Ellers må jeg sige, at jeg synes, debatten i dag har været præget af, at man ligesom har delt sig i to lejre.
Det var hr. Johs. Poulsen også lidt inde på.
Jeg tror, at hr. Johs. Poulsen sagde det på den måde, at det lyder, som om det er to forskellige verdener, man bevæger sig i.
Og det kan jeg sådan set godt medgive.
Den ene gruppe - som jeg i hvert fald har noteret mig består af hr. Kristian Pihl Lorentzen, hr. Kim Christiansen og fru Henriette Kjær, og hr. Johs. Poulsen, må jeg vel også sige - har været optaget af, at i det omfang, der er nogle problemer, må vi finde nogle kreative løsninger og ikke mindst inden for de nugældende rammer se, om man kan gøre tingene bedre ved at lære af hinanden, udvikle måden at drive busser på, tænke forretningsmæssigt osv., altså finde nogle løsninger, se nogle muligheder.
Der har så været en anden lejr - det har jo så været hr. Per Clausen, hr. Magnus Heunicke og fru Pia Olsen Dyhr - som mere har været optaget af det her med pengene.
Det eneste svar, vi stort set har hørt fra den lejr, har været: Send flere penge.
Det er det eneste, man hører.
Man gør overhovedet ingen forsøg på at spørge: Kunne vi gøre noget bedre?
Kunne vi gøre tingene på en anden måde?
Jeg skal medgive, at hr. Magnus Heunicke i et spørgsmål her til sidst var lidt inde på nogle tanker om busbaner, som jeg egentlig synes er interessante, og inde på det her spørgsmål om, hvorvidt vi kunne lære noget af Helsingborg.
Men selv dér var hr. Magnus Heunickes mission med at nævne Helsingborg jo egentlig, at det betød noget, om vi hældte nogle flere penge i tingene.
Altså, det nytter ikke noget, at vi her i Folketinget, når der er problemer og der skal findes løsninger, kun tænker på at sende flere penge.
Det ruinerer landet, hvis man bliver ved med at tænke på den gammeldags socialdemokratiske måde, at det eneste, det drejer sig om, når man skal løse problemer og gøre tingene bedre, er at sende flere penge.
Sådan kommer man heller ikke til bedre at drive busser her i Danmark.
Men det, der så forener os, er, at alle ordførere, synes jeg, har erklæret en ubetinget kærlighed til busserne.
Det er jo trods alt et godt udgangspunkt - kærligheden til busserne - og det håber jeg også i virkeligheden er noget, vi kan forenes om i sidste ende: at vi sammen kan prøve at analysere de her problemstillinger, få et bedre talmateriale, et bedre analysegrundlag, så vi har et fælles grundlag for at vurdere, om der er problemer, hvor problemerne er, og hvordan vi kan løse dem, og måske også, når vi nu om kort tid skal forhandle om en investeringsplan, kan finde et bredt flertal for en investeringsplan, der ikke mindst styrker den kollektive trafik.
For der er også en fælles enighed om, at den er helt afgørende - både for at løse de trafikale udfordringer i Danmark og for at løse de klimamæssige udfordringer.
Og det synes jeg - på trods af det med de to verdener, som jeg måske skar lidt firkantet ud, men overdrivelse fremmer jo forståelsen - giver mig en tro på, at der alligevel kan være et ganske godt fælles grundlag for at drøfte os frem til en bred enighed blandt måske endda de fleste partier i Folketinget om en investeringsplan, der styrker den kollektive trafik i Danmark.