Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
I årevis har Konservative sat spørgsmålstegn ved efterlønsordningen.
Vi stemte ikke engang for den, da den blev indført for 32 år siden, og det er efterhånden en hel del år siden, hr. Lars Barfoed dengang som arbejdsmarkedsordfører meldte ud, at det var nødvendigt at tage et opgør med efterlønnen.
Ordningen var ganske enkelt ikke holdbar.
Konservative var det eneste parti, som turde se problemerne i øjnene, og dengang blev vi pebet ud med fløjter og trommer.
Også de andre borgerlige partier manede til besindighed: Hvordan kunne vi drømme om at ville røre ved efterlønnen?
Og tidligere var det jo altså ikke sådan, at en regering begik løftebrud på daglig basis, som det er blevet kutyme at gøre i dag.
Vi var det eneste parti, som havde det fornødne politiske mod til at melde klart ud, og f.eks. sagde vores daværende arbejdsmarkedspolitiske ordfører, som jeg nævnte lige før, hr. Lars Barfoed, i marts 2003 til Kristeligt Dagblad: »Velfærdssamfundet skal drejes ind på et spor, hvor færre er afhængige af offentlige ydelser, og hvor gevinsten ved at arbejde bliver større«. Jeg tror, at det i de kommende år vil blive mere og mere klart, at vi har brug for de ældres arbejdskraft.
Jo tidligere vi får taget fat, jo bedre.
Og som nuværende konservativ arbejdsmarkedsordfører kan jeg jo ikke blive andet end utrolig glad for den udtalelse, min partiformand kom med i 2003, for den viser jo netop en langsigtet og vedholdende politisk strategi, der lykkedes, idet vi nu i dag står og førstebehandler lovforslaget om efterlønnen.
Politik handler om at prioritere, og for mig er det mærkeligt, at raske, arbejdsduelige borgere kan trække sig tidligt tilbage fra arbejdsmarkedet, bare fordi deres fødselsattest viser, at de er fyldt 60 år.
Så skal de pludselig holde op med at være aktive på arbejdsmarkedet, for at de i stedet kan få nogle gode hyggeår derhjemme, indtil de skal pensioneres.
Der er nogle efterlønnere, som vil fremhæve, at de får mere tid til familien og børnebørnene, og det kan jeg såmænd godt forstå at man ønsker sig, men de glemmer, at det har den konsekvens, at deres børnebørn ikke kan få gode uddannelsesmuligheder eller et effektivt og omsorgsfuldt sundhedsvæsen som det, vi har i dag, fordi der ikke er råd.
Her er Konservatives prioritering altså helt klar.
Efterløn er ikke et velfærdsgode, som kan være sådan lidt ekstra kræs oven på et arbejdsliv for den borger, der ikke er nedslidt.
Vi vil langt hellere prioritere de midler til de områder og mennesker, som trænger til et løft.
Jeg vil hellere sikre, at den psykisk syge kan få hjælp, eller at den kræftsyge kan få en effektiv behandling, eller at børn fra svære sociale kår kan få den uddannelse, der gør, at de kan blive mønsterbrydere,
end jeg vil have en sygeplejerske, der trækker sig tilbage som 62-årig for at nyde sin have.
Jeg mener, at de, der ikke kan klare sig selv, skal have hjælp og støtte, og at de, der kan forsørge og klare sig selv, har en moralsk og social forpligtelse til at gøre det.
Det er også vigtigt at bemærke, at der i de seneste år med krisetider faktisk er mange medarbejdere på arbejdspladser overalt i Danmark, som er blevet tvunget på efterløn på grund af et presset arbejdsmarked, og det er ikke blevet adresseret i debatten endnu.
Men lad os slå fast her, at man ikke nødvendigvis er gammel, når man er 60 eller 65 år.
Vi ved, at vi har brug for alle kræfter, og den viden og erfaring, de mennesker har, må vi ikke lade gå tabt.
Og nu er efterlønnen ikke en dårlig undskyldning for naturlig afgang.
Før valget stod de borgerlige meget alene med ønsket om at reformere efterlønnen.
Og vi kender alle til resultatet: Socialdemokrater og SF'ere er blevet nødt til at æde efterlønsmodellen, de er blevet nødt til at indtræde i forliget mellem de partier, der står bag den politiske aftale fra den 15. maj i år.
Men måske kunne S og SF i virkeligheden godt se, at det var det rigtige at gøre.
Det er vel derfor, at de 12 minutter så hurtigt blev lagt i graven, og det er vel derfor, at man også så hurtigt opgav at kæmpe for de 12 minutter.
Men jeg vil sige, at for mig er det helt o.k. S og SF behøver ikke at indrømme det.
Konservative kan bakke op om lovforslaget, og vi ser frem til udvalgsbehandlingen.