Holger K. Nielsen (SF), 2016-04-01:
Vi er selvfølgelig helt enige i de bemærkninger, der er kommet i dag, om Islamisk Stat eller Daesh: at det er en terroristisk, modbydelig, grusom bevægelse, som vi bør få fjernet fra jordens overflade.
Jeg tror også, der er enighed om, at det er en mere kompleks sag end som så – det er i hvert fald en pointe, vi lægger stor vægt på – og derfor mener vi ikke, at det bare kan gøres gennem en militær intervention.
Det er ikke sådan, at vi principielt er imod militære interventioner, heller ikke i forhold til Islamisk Stat.
Vi støttede faktisk kampagnen i Irak, som der blev truffet beslutning om her i Folketinget i 2014, og det gjorde vi, fordi vi syntes, det gav mening i Irak, hvor der var nogle tropper på landjorden, man kunne støtte.
Der var de kurdiske peshmergastyrker og de irakiske regeringsstyrker.
Sidstnævnte havde bestemt problemer i sig, men det var alligevel nogle sådan afgrænsede og veldefinerede styrker, som man kunne gå ind og støtte i forhold til at få fjernet Islamisk Stat. Vi sagde allerede dengang, at i Syrien er det fuldstændig fundamentalt anderledes, og vi har hele tiden sondret meget kraftigt mellem Irak og Syrien, i forhold til hvordan vi skulle og kunne gå ind militært.
Jeg syntes, hr. Martin Lidegaard beskrev det meget rigtigt.
Der er virkelig problemer med at kunne håndtere det i praksis for de udsendte soldater.
Det er der altså rent faktisk, og det er vi nødt til at tage alvorligt her i Folketinget, før vi sender dem
af sted
For det andet har man jo en fuldstændig kaotisk slagmark i Syrien, et mudret fjendebillede, en hvepserede af forskellige modsatrettede interesser og konflikter, som går ind i og ud af hinanden.
Jo, fjenden er Islamisk Stat, men hvad med Assadregimet, som i høj grad har skabt Islamisk Stat, og som vi i sin tid i første række vendte os mod, og som den danske udenrigspolitik i området var vendt imod som hovedproblemet dernede?
Hvad med iranerne, hvad med russerne, som også er kommet ind og begår krigsforbrydelser i stort omfang?
Hvad med Tyrkiets rolle i forhold til kurderne?
Det vil sige, at der er en masse forskellige interesser, som kommer ind.
Saudierne og Qatar har også interesser derinde, osv., og det mener jeg bare ikke vi kan overskue.
Jeg mener ikke, det er klogt.
Det er ikke klogt at gå ind i et så mudret fjendebillede, som tilfældet er her, og jeg er ikke sikker på, at det er det, som kan få fjernet Islamisk Stat, heller ikke på det militære plan – måske, men hvad får man så i stedet for?
Jo, man får i stedet for en styrkelse af Assadregimet, eller hvad der nu er af andre bevægelser, man kommer til at styrke.
Bare et enkelt eksempel, som jeg også var inde på før: I øjeblikket foregår der en diskussion om befrielsen af Raqqa, IS's hovedstad, om jeg så må sige, hvor man jo kan forestille sig et eller andet kapløb mellem russerne, iranerne og regimet på den ene side og Vesten – USA, Danmark og koalitionen – på den anden side om, hvem der skal ind og befri Raqqa.
Hvem får magten over de befriede områder efterfølgende?
Skal vi ind og have magten over dem?
Skal vi besætte dele af Syrien for at undgå, at Assad får magten over områderne?
Eller skal vi acceptere, at det er Assad, der får magten over de befriede områder?
Og er vi sikre på, at den syriske befolkning vil være særlig tryg ved det?
En af grundene til, at Islamisk Stat er vokset, er jo Assadregimet.
Det er ikke den eneste grund, det udspringer også af Irakkrigen og al-Qaeda og alt det der, som skete i Irak.
Der er gamle Saddam Hussein-officerer, som også sidder i ledelsen for IS.
Men det var Assad, der ligesom nærede, at IS voksede, som gav IS rollen som den primære modstandskraft imod Assad.
Og det går ind i den konflikt, der er i området, mellem sunnimuslimer og shiamuslimer, i stedfortræderkrigen mellem Saudi-Arabien og Iran, der også er en del af det her.
Med andre ord: Det er simpelt hen nogle voldsomt, voldsomt komplicerede sammenhænge, vi kommer ind i, langt mere komplicerede, end det var i Afghanistan i sin tid, hvor vi også havde svært ved at finde ud af, hvem der var ven, og hvem der var fjende.
De vidste ikke, hvem der var fjenden, og det samme er jeg bange for her.
Jeg mener ikke, det er klogt, vi går med, og jeg vil til sidst sige, at vi også skal se det her i sammenhæng med forsvarets situation.
Det er mærkeligt, at det ikke har været nævnt særlig meget i dag, men forsvaret er altså meget presset i øjeblikket.
Der er kritik fra forsvarets side af, at man ikke prioriterer nok, og er det så rigtigt, at vi går ind i det her?
Jeg synes ikke, det er rigtigt.