Frank Aaen (EL), 2010-03-02:
Alle og enhver kan se, at beskæftigelsen styrtdykker, at arbejdsløsheden tordner i vejret, og hvad angår arbejdsløsheden, så rammer den dels meget hårdt i udkantsområderne, dels meget hårdt inden for bestemte fag.
Ikke mindst bygge- og anlægssektoren er utrolig hårdt ramt – nogle steder kan vi se op til 40 pct. ledighed bare inden for en fagforening som 3F.
Det er indlysende, at der skal gøres noget ved det generelt, og der skal specifikt gøres noget, fordi nogle af de arbejdspladser, f.eks. inden for industrien, der forsvinder fra udkantsområderne i øjeblikket, aldrig kommer tilbage til udkantsområderne, hvis ikke man gør noget.
Jeg tror, de fleste er enige om, at der er nogle geografiske områder og fag, som rammes på en måde, så man må regne med, at det bliver varigt, hvis ikke man tager initiativer.
Så har vi jo hørt heroppefra, at det ikke er noget, staten skal blande sig i.
Da det var vennerne fra bankerne, der kom og sagde, at de havde problemer, var der jo ikke noget problem med lynende hurtigt at finde milliarderne og stille garantier for flere tusind milliarder kroner.
Der var ikke noget med at være bange for at løbe en risiko.
Vi hører jo nu, at staten endelig ikke skal løbe en risiko for at tabe penge ude i udkantsområdet, men da det var her henne om hjørnet i Danske Bank, risikoen skulle løbes for et enormt milliardbeløb, var der ikke nogen rysten på hænderne – der skyndte man sig bare.
Og den bankdirektør, hr. Straarup, der havde drevet sin egen bank ud på fallittens rand, og som ikke kunne klare sig uden at få en massiv statshjælp, forærede man godt 0,5 mio. kr. i skattelettelse.
Det er da fint, det er belønningen for at have gjort et godt stykke arbejde.
Da var der ikke noget problem med pengene, men når det er i udkantsområdet, sidder man tungt på pengekassen og gør ingenting.
Jeg vil sige, at vi støtter intentionen i forslaget med hensyn til både statslån og spørgsmål om statslige garantier, og vi kunne også stemme for det, som det ligger.
Vi ville i vores tilgang måske være nok så interesserede i, hvordan man skaber beskæftigelse, for det er jo ikke sikkert, at det, at man giver en lånefacilitet, betyder, at der kommer beskæftigelse.
Det kan vi jo håbe at der gør, men vi ønsker faktisk, at staten skal være meget mere aktiv i retning af at skabe beskæftigelse.
Vi har fremlagt en grøn beskæftigelsesplan med statslige initiativer inden for vedvarende energi – bølgekraft, vindmøller og energirenovering.
Vi kunne straks tage en meget stor del af toppen af arbejdsløsheden inden for byggefagene ved at sætte gang i at renovere bygningsmassen ud fra energihensyn.
Det er arbejdspladser her og nu, og det er oven i købet gratis, for mange modeller viser, at man kan finansiere energirenoveringen gennem den besparelse, der senere kommer på elregningen, og på den måde få tingene til at løbe rundt, uden at nogen skal have penge op af kassen.
Vi vil omstille til økologi, have mere kollektiv trafik, få elektrificeret jernbanenettet, som vi vist er enige om kunne trænge til en forbedring, og på den måde sætte gang i to ting på samme tid, ved at der bliver skabt beskæftigelse og ikke mindst industribeskæftigelse eller det, der ligger i det område, samtidig med at der gøres noget effektivt for klimaet.
Det er det, vi mener der er brug for, og det kunne sagtens gøres for en beskeden udgift.
Man skal jo huske, at når man skaber arbejdspladser, får man samtidig en meget stor del af udgiften finansieret på grund af sparede dagpenge og ekstra skatteindtægter, så det er ikke noget, der behøver at øge statens i forvejen alt for dramatisk høje underskud.
Jeg vil til afslutning sige, at det, vi kan se i dag, er, at når vi får et valg, vil der være et flertal bestående af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten, som i modsætning til regeringen vil gøre noget ved tingene.
Det giver da en vis forhåbning, og jeg håber, at man ude på den anden side af skærmene kan se, at der altså er håb forude – vi skal bare have det valg, der sørger for, at vi får et nyt flertal.