Søren Espersen (DF), 2015-05-05:
Jeg takker statsministeren for redegørelsen, som jo indeholder mange nyttige oplysninger om status for rigsfællesskabet.
I det følgende vil jeg tale mindre om Færøerne og meget om Grønland, hvilket jo afspejler, at det er forholdet mellem Grønland og Danmark, der i de seneste år har voldt besværligheder og skabt problemer.
Lad mig måske usædvanligt indlede min tale med denne konklusion: Grønland har ingen mulig fremtid som selvstændig stat.
Grønlands nødvendige fremtid og eksistens ligger derimod alene i et langt tættere fællesskab med Færøerne og Danmark.
Dette vil givetvis være en meget vanskelig erkendelse for mange, men det er en helt nødvendig erkendelse, hvis Grønland skal komme frelst igennem problemerne og komme videre.
Alt, alt for længe har grønlandske politikere spildt kostbar tid på denne frugtesløse, urealistiske snak om selvstændighed, i øvrigt godt bistået af meget smilende danske politikere, der sikkert bævrer af frygt for at komme til at virke koloniherreagtige.
Så lammende og så altdominerende har drømmerierne været, at det utrolig lille grønlandske samfunds tonsvis af alvorlige problemer igen og igen er blevet tilsidesat
Der har stort set ikke været nogen skolereformer, erhvervsreformer, arbejdsmarkedsreformer, socialreformer, infrastrukturreformer, sundhedsreformer, turismereformer eller økonomiske reformer – der er stort set ingenting af nogen ting.
Derimod er der blandt mange grønlandske politikere en endeløs klappen hinanden på skuldrene og en endeløs fælles forsikring om, at vi arbejder frem mod selvstændighed, hvad man så i øvrigt overhovedet ikke gør, idet man slet ikke forholder sig til at finde svar på de økonomiske og samfundsmæssige problemer og til at løse landets og folkets helt basale dagligdags problemer.
Men alt sammen er det under overskriften: Når først råstofmilliarderne begynder at rulle ned i landskassen, skal I bare se alle sammen.
Så beruset af udsigterne til disse ti flagrende fugle på taget bemærkede en førende politiker storagtigt: Bare vent til den dag, hvor Danmark skal have bloktilskud fra Grønland.
Meget morsomt.
Det sørgelige er, at den pågældende faktisk mente det.
Således har man blandt førende grønlandske politikere år efter år til perfektion opøvet evnen til at undgå at se virkeligheden i øjnene.
De kommer, milliarderne, vi skal bare lige have den her boretilladelse underskrevet; vi skal bare lige have den her storskalalov vedtaget; vi skal bare lige have snakket med endnu et olieselskab.
Så skal I bare se, så bliver vi rige.
Denne drømmeriske snak må og skal nu ophøre, for år for år bevæger Grønland sig længere og længere væk fra virkelighedens verden og fremstår i disse tider som et land på en hvirvlende rutsjetur ned i økonomisk, samfundsmæssigt og kulturelt forfald.
Hvad var det dog, der fik grønlandske politikere til at forestille sig, at Grønland på egen hånd som en selvstændig stat vil kunne forestå retshåndhævelsen af et demokratisk velfærdssamfund, herunder at oprette og drive domstole, at etablere og drive uddannelsesinstitutioner, der vil kunne varetage mellemlange og videregående uddannelser samt at etablere og drive et fuldt udbygget social- og sundhedsvæsen?
Det bør stå klart for enhver, at ingen lignende mikroskopisk lille befolkning, hvor end den er i verden, vil være i stand til at løfte denne kolossale opgave med så omfattende og krævende opgaver på en måde, som det naturligt vil blive krævet i en moderne vestlig verden, og med de udfordringer, den moderne vestlige verden naturligt stiller.
Sluttelig vil jeg sige – og dette er så langt det vigtigste for mig – at der er så meget, der binder danskere og grønlændere sammen historisk, følelsesmæssigt, familiemæssigt, at det for begge parter efter mange hundrede års tæt samhørighed vil være en historisk katastrofe at bryde båndene imellem de landsmænd, som vi rettelig er.
Det bør i den forbindelse nævnes, at enkelte grønlandske politikere uden megen sans for historie og tradition i de seneste år ved hjælp af urimelige verbale angreb på Danmark og det danske folk har haft held til at rejse kunstige barrierer mellem det, der er grønlandsk, og det, der er dansk.
Det er en barriere, som ikke generelt afspejler grønlandsk sind og sjæl, og som derfor heldigvis endnu ikke har vundet gehør i det grønlandske folks solide flertal.
Her er kærligheden til Danmark, til det danske folk og det kongelige hus og dermed til rigsfællesskabet usvækket.
Grønland, Færøerne og Danmark bør frem for at afvikle rigsfællesskabet styrke dette helt unikke fællesskab, således at vore økonomier og vore reformer sammen leder os sikkert ind i fremtiden.
Vi har altså et helt enestående fællesskab bygget på historie, på tillid, på tradition og altså det afgørende faktum, at vi er og bliver landsmænd.
Jeg skal på vegne af Dansk Folkeparti – der var desværre ikke andre, der syntes, at de ville være med – fremsætte følgende forslag til vedtagelse: Forslag til vedtagelse
»Folketinget tager statsministerens redegørelse til efterretning, idet Folketinget opfordrer regeringen til at nedsætte en fælles kommission for Danmark, Grønland og Færøerne, som får til opgave at fremkomme med forslag til, hvorledes man på alle felter vil kunne styrke rigsfællesskabet med det formål at skabe en fælles tryghed for fremtidige generationer.«
Nu sad vi jo selv sammen i Grønlandsk-dansk Selvstyrekommission i sin tid og havde mange gode møder.
Noget af det, som der fra grønlandsk side blev fremført som en meget væsentlig ting, var, at bloktilskuddet blev fastfrosset.
Før var det jo sådan, at det blev forhandlet år for år med skiftende finansministre, og så tilrettelagde man bloktilskuddet efter det.
Har hr. Johan Lund Olsen fortrudt, at man lod bloktilskuddet fastfryse?