Rikke Hvilshøj (V), 2007-06-01:
Man må undre sig noget, når man lytter til debatten, som har kørt her om lovforslaget.
Først synes jeg, der er behov for lige at understrege – måske også for de undrende lyttere og seere uden for salen her – hvad det her går ud på.
Det her lovforslag handler i første omgang om, at de afviste irakiske asylansøgere får et tilbud om at få en opkvalificering, får mulighed for at være i virksomhedspraktik i Danmark imellem 6 og 9 måneder, med det formål at de er klædt bedre på til at starte en tilværelse i deres hjemland igen.
De har fået vurderet deres sag, de har fået afslag på asyl og fået at vide, at deres fremtid ikke er i Danmark, at deres fremtid er i deres hjemland.
Efter opkvalificeringen her i Danmark følger vi den op i hjemlandet, i Irak, hvor opkvalificeringen vil kunne fortsætte.
Der er samtidig et økonomisk tilbud, så man også har et økonomisk grundlag og dermed både har menneskelige ressourcer og også økonomiske ressourcer til at starte på en tilværelse i hjemlandet igen.
Tilbuddet er frivilligt.
Jeg undrer mig såre over, at der er medlemmer her i Folketinget, som kan stemme imod sådan et tilbud.
De, der stemmer imod det her lovforslag, siger: Vi foretrækker tilstandene, som de er nu, frem for at det bliver suppleret med det her frivillige tilbud.
Det er, hvad folketingsmedlemmer her i salen, der stemmer imod det her lovforslag, siger, og det er det signal, de sender.
Jeg glæder mig så selvfølgelig over, at der er flertal her i Folketinget for lovforslaget.
Jeg er også nødt til lige at rette nogle misforståelser, for der bliver desværre sagt nogle ting, som altså ikke er sande, her fra Folketingets talerstol.
Der bliver brugt udtryk som, at vi burer folk inde i asylcentrene.
Folk, der lytter til det her, må jo simpelt hen tro det værste.
Der er ikke nogen, der bliver buret inde på asylcentrene.
Der er fri adgang til at bevæge sig rundt, hvor man vil, men det er det sted, hvor de bor.
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr kom også med en påstand om, at end ikke en chance for genoptagelse af en asylsag var der mulighed for.
Det er ikke sandt.
I øjeblikket behandler Flygtningenævnet de anmodninger om genoptagelse, som er kommet, og der er endda også nogle af dem, der har ført til asyl.
Så det er ikke korrekt.
Der er også nogle, der gør det her til et spørgsmål om, at støtter man det her forslag, så er man et menneske, der ikke tager menneskelige hensyn, og de, der stemmer imod, er så åbenbart dem, der tager menneskelige hensyn.
Jeg synes, det er en meget underlig retorik og en meget underlig måde at stille det op på.
Det tilbud, der handler om at klæde de afviste irakiske asylansøgere på både menneskeligt og økonomisk til at starte en tilværelse derhjemme, synes jeg sådan set er meget menneskeligt, og der er altså løbende irakere, der rejser hjem til Irak.
Og jeg har det sådan lidt, at jeg er helt med på, især hvor Det Radikale Venstre, SF og Enhedslisten står i forhold til at give opholdstilladelser.
Men når jeg så hører især Socialdemokraterne blive ved med at bruge en retorik, der hedder, at afviste selvfølgelig skal hjem, når forholdene er til det – vi hørte det også fra hr. Ole Sohn, som konkluderer, at den situation med, at forholdene er til at rejse hjem altså ikke foreligger endnu – så må jeg sige: Jeg undrer mig over, at vi har partier i det her Folketing, som så åbenbart accepterer, at vi har regler, som giver afslag på asyl, når der er politikere her, der samtidig vurderer, at de ikke kan rejse hjem.
For hele begrebet om at give afslag er jo et udtryk for, at der ikke er muligheder for at få opholdstilladelse her i Danmark.
Jeg er meget tryg ved, at det ikke er Socialdemokraterne, der sidder ved magten med en holdning til tingene på den her måde.
Man er nødt til at tage stilling, og så synes jeg bare, at vi skal have Socialdemokraterne til at tone rent flag.
Så må Socialdemokraterne jo komme med et forslag om, at man altså kan få ophold i Danmark, at man kan få asyl, hvis det generelt – og jeg ved ikke, hvad kriterierne skal være, men det må Socialdemokraterne jo definere – ikke er muligt at vende tilbage.
For det er muligt at vende hjem til Irak frivilligt, og det sker som sagt også løbende.
Men vi kan altså ikke have en situation, hvor man på den ene side accepterer, at der bliver givet afslag, og at de er afviste asylansøgere, og på den anden side siger: Men for øvrigt må I godt blive her alligevel.
Der synes jeg, at der skal tones rent flag og så blive meldt ud: Så giv dog de her mennesker asyl.
Det er vi bare ikke enige i.
Vi er trygge ved det system, vi allerede har, og de afgørelser, som Flygtningenævnet afgiver.
Endelig vil jeg som kommentar til hr. Jørgen Arbo-Bæhr i forbindelse med appellen om at give de ca. 560 afviste irakere amnesti og give dem en opholdstilladelse sige, at jeg igen synes, det ville være relevant at høre: Hvad med dem, der kommer i morgen?
Det bliver beskrevet som et lille, overskueligt problem, for det handler jo kun om 560 mennesker.
Nej, det handler ikke kun om 560 mennesker.
Det er dem, der er her nu.
Hvad med dem, der kommer i overmorgen?
Det har vi stadig væk til gode at få et svar fra oppositionen på, og min konklusion må efterhånden være, at det ønsker oppositionen ikke at forholde sig til.
Men jeg vil gerne komme med den prognose, at hvis vi følger de beslutningsforslag, som vi forleden stemte om fra oppositionens side, og som heldigvis blev stemt ned, så ville det være et helt andet tusindtal af asylansøgere, der ville komme til Danmark, som vi skulle håndtere.