Peder Hvelplund (EL), 2016-04-15:
Tak for det.
Jeg skal starte med at sige, at Enhedslisten ikke kan støtte forslaget, som det ligger her.
Den er udmøntet gennem satspuljeaftalen.
Det har så ført frem til det nuværende lovforslag.
Jeg vil gerne starte med at sige, at der er nogle ting, som Enhedslisten gerne vil anerkende er positive tiltag i lovforslaget.
Det handler om, at man med lovforslaget er med til at ensrette lovgivningen.
Det gør det nemmere for alle aktører at navigere.
Med forslaget anerkendes også alvoren af alkoholskader hos fostre.
Med forslaget forbedres klageadgangen for borgerne, og retsstillingen tydeliggøres.
Med forslaget forenkles tilbud og administration på tværs af kommuner.
Og det er positivt med det politiske ønske om at forbedre indsatsen på området dels gennem lovforslaget her, dels gennem satspuljeprojekter.
Når vi i Enhedslisten alligevel ikke kan støtte forslaget, er det primært, fordi man øger adgangen til tvangstilbageholdelse.
Der er en rapport fra Socialforskningsinstituttet fra 2014, som fastslår, at succes af tvangstilbageholdelse afhænger hundrede procent af et kvalificeret behandlings- og opfølgningstilbud.
Yderligere fastslås i rapporten, og jeg citerer: »...tvangsbehandlingen kan medføre et negativt resultat, hvis nødvendige faktorer som fx høj kvalitet i behandlingen ikke er til stede.«
Vi finder det ligeledes problematisk, at det alene er lederen af behandlingstilbuddet, der kan træffe beslutning om at tilbyde kontrakt.
Vi så langt hellere, at der i højere grad blev fokuseret på den tværfaglige indsats, der kan tilbydes gennem f.eks. de regionale baggrundsteams, hvor der deltager fagpersonale fra både psykiatri og støtte- og kontaktpersonordning.
Desuden deltager sundhedsplejersker, jordemødre, personale fra misbrugscentre og jobcentre.
Vi så således langt hellere, at man fokuserer meget mere på den tværfaglige indsats.
Det samme gælder, at man har valgt ikke at inddrage partnere eller medforældre i misbrugsbehandlingen.
Af høringsmaterialet fremgår også, at den omfattende kritik, der ligger af de eksisterende kommunale behandlingstilbud, blot bliver afvist, med henvisning til at kommunerne har pligt til at tilbyde behandling.
Men når nu vi godt ved, at en vigtig præmis for at kunne gennemføre det her er, at der bliver foretaget et kvalitativt løft, for at vi kan øge adgangen til aftaler om tvangstilbageholdelse, for at det virker, så virker det ret usikkert, at vi vedtager lovgivning, uden at der følger midler med til at sikre det løft.
Derfor er det heller ikke udtryk for en principiel modstand mod brug af frivillige aftaler om tvangstilbageholdelse.
Men hvis adgangen skal øges, er det en vigtig forudsætning, at andre midler følger med.
Tvang selv som frivillige aftaler er et middel, der skal bruges ekstremt nænsomt, og det skal først ske, når alle andre muligheder er udtømt.
Derfor ærgrer det os lidt, at regeringen ikke har valgt at lytte til flere af de råd, der er afgivet i høringssvarene.
Her bliver optegnet en række vigtige supplementer til tvang.
Det er forbedrede behandlingstilbud, det er ret til juridisk bisidder, det er beslutningskompetence hos tværfaglige teams, det er inddragelse af partnere eller medforældre, og det er indtænkning af det meget, meget vigtige efterværn.
Hvis de forslag havde været indarbejdet og finansieret, så ville vi muligvis have overvejet at støtte forslaget.
Men det kan vi ikke, som det ligger i den nuværende form.
Vi støtter ikke forslaget.