René Gade (ALT), 2016-05-24:
Det har været spændende, og jeg synes som altid, når vi har de her beslutningsforslag, at der egentlig er mange samstemmende holdninger, og igen vil vi alle sammen gerne være med til at få SKAT tilbage på sporet.
I forhold til hvordan vi så får SKAT tilbage på sporet, og om vi føler, vi har fået SKAT ud af krisen, lyder det, som om vi er uenige.
Flere partier er kommet med tilkendegivelser i forhold til den analyse, der forhåbentlig kommer snarest fra Skatteministeriet, af, hvad det er, der skal til
– hvis det ikke er de her 1.000 årsværk, altså på lige disse cifre, der får SKAT ud af krisen, hvad er det så, der skal til?
Der vil vi fra Alternativets side da gerne strække en hånd ud.
Vi er store fortalere for digitalisering, vi er store fortalere for effektivisering og afbureaukratisering i Alternativet, men det er væsentligt, når man taler om digitalisering, at det ikke bare skal være mere effektivt.
For det væsentlige ved digitalisering er, at det skal være bedre, og der er altså elementer i SKAT, som vi har set ligger og gemmer sig, fordi der simpelt hen er nogle, der ikke tager ansvar for det.
Hvorfor er det, man ikke tager ansvar, hvis vi nu hævder, at det faktisk er nogle dygtige medarbejdere, vi har i SKAT?
Jamen det er jo, hvis der kommer til at være en kultur, hvor det er så umuligt at få mening i sin hverdag, hvor man for mange gange må vende det blinde øje til og så sige: Hvis jeg skal til at gå ind i det der, så kræver det for meget af mig, den løsning kan jeg simpelt hen ikke påtage mig.
Vi kender det fra mødelokalerne, hvor man siger: Er der nogen, der vil løbe med den her bold?
Det var da en god idé, men hvem er det lige, der tager ansvaret?
Det oplever vi lige nu, i forhold til at der i SKAT er blevet skåret så massivt, at det er meget få, der tør rejse sig op og sige: Jeg løber med den her bold.
For hvis man løber med den bold, skal man på en anden KPI, et eller andet, man bliver målt på, acceptere, at man bliver svækket, acceptere, at der er nogle af dem, der kigger på en, ens leder i SKAT, der siger: Hov, du målopfylder ikke, som du skal.
Og så kan medarbejderen sige: Jamen det er jo, fordi vi har et stort problem herovre, som bare ligger.
Men hvad er det, der er dine fokusområder?
Hvad er det, der er din KPI?
Hvad er det, du bliver målt på?
Nå ja, det var det herovre.
Og så lader man være med at kigge på det, der måske er sagens kerne og ondets rod, fordi det ikke er ens ansvar.
I en periode må vi bare acceptere at der i SKAT er massivt brug for flere ressourcer i form af hjerner og hjerter og hænder.
Der bliver nødt til at være nogen, der kigger på de problemer, som vi har identificeret, vi kan få præciseret dem af Skatteministeriet senere på året, men vi ved allerede nu, at der er behov for flere hjerner.
Men det er ikke det, det handler om.
Vores forslag går ud på, at vi én gang for alle tilkendegiver over for SKAT og SKATs medarbejdere, at det ikke er deres skyld.
Der har været dårlig ledelse, der har været politisk dårlige beslutninger på tværs af farver, og hvis vi i Alternativet havde været med, havde vi garanteret også haft aktier i det.
Vi siger ikke, at vi står med helt rene hænder og derfor bare må pege ad alle de andre, vi siger bare, at når man skal ind og få SKAT på ret køl, så duer det ikke, at der er en borgfred, det duer ikke, at der er nogle partier, der har bestemt sig for, at vi har forståelse for, at tingene er, som de er, og nu tager vi dem stille og roligt.
Vi har brug for en turnaround.
Og ved en turnaround kommer der altså en ind, der ikke er bange for at rive alting op med rode, og kigger på, hvad det er, der skal til.
Jeg hører Statsrevisorerne sige, at der er behov for tillid.
Og det er derfor, vi ikke går med i de lappeløsninger, som vi kalder det, bl.a. retssikkerhedspakke II, hvor der skal indføres adfærdsregulativer, et adfærdskodeks for medarbejderne.
Det er der allerede, men man specificerer, at det er nødvendigt at få et adfærdskodeks, så de arbejder professionelt.
Det er ikke det, der motiverer mig som medarbejder, det er ikke det, der får mig til at gå den ekstra mil.
Så det, vi skal bruge det her beslutningsforslag til fremadrettet, er én gang for alle at sige: Ja, der skal flere ressourcer til, og det tør vi godt fra Folketingets side sige, og så kan det godt være, at der ikke skal tusinde af årsværk til.
Så kan det godt være, der skal noget andet i spil samtidig, det er vi helt enige i, men det kan vi ikke sige så præcist lige nu.
Men vi mangler en klar opbakning til, at medarbejderne betyder noget, og at medarbejderne kan tjene sig selv hjem igen.
Det mangler vi, når man går sådan og danser lidt om den varme grød, i forhold til hvad det mon er, der er galt, og hvorfor det er, tingene går galt.
Jamen det er nok, fordi der ikke er nogen, der tager ansvaret, der er ikke nogen, der har overskud til at tage det.
Derfor vil vi rigtig gerne have, hvis ikke det her beslutningsforslag bliver vedtaget, at man så i det mindste siger, at man anerkender, at der mangler mennesker, hænder, hjerter og hjerner i SKAT.