Bertel Haarder (V), 2010-11-19:
Forslagsstillerne og regeringspartierne er fuldstændig enige, når det gælder hensigten med det fremsatte forslag, nemlig at vi skal have hurtigere udredningsforløb og hurtigere diagnose, især i de tilfælde, hvor der er tale om uklare symptomer.
Det fremgår af bemærkningerne, at forslaget især drejer sig om at sikre hurtigere diagnostik til patienter med uklare symptomer, der kan tyde på kræft.
Jeg kan ikke være mere enig, men beslutningsforslaget er jo altså overhalet af virkeligheden, og det er ikke nogen kritik af forslaget.
Det er bare en konstatering.
Det er et helt centralt element i den kræftplan III, som netop for en uge siden er blevet en del af finansloven for 2011, at der indføres en diagnostisk pakke til patienter med uklare symptomer på alvorlig sygdom, der kan tyde på kræft.
Det betyder, at ikke blot patienterne klare symptomer på kræft kommer ind i hurtige, veltilrettelagte pakkeforløb med fokus på diagnostik og behandling.
Også patienter med mere uklare symptomer får en hurtig og specialiseret udredning i et sammenhængende forløb.
Det skal hjælpe den praktiserende læge i den indledende udredning af patienten, og det skal fungere som visitationsværktøj til den videre udredning i specialiseret regi.
Indholdet og forløbet af den specialiserede udredning vil også blive beskrevet tydeligt i de kliniske retningslinjer, der nu bliver skrevet.
Med den diagnostiske pakke sætter vi samtidig logistikken, altså forløbet, under lup.
Det er afgørende at få overført den logik og sammenhæng i patientforløbet, som er kernen i de eksisterende gode pakkeforløb.
De relevante undersøgelser, der skal til, skal falde som perler på en stor.
Det skal være slut med, at patienter skal løbe frem og tilbage mellem praktiserende læge, sygehusafdelinger og speciallæger.
Når først en patient med uklare symptomer på kræft er blevet henvist til specialiseret udredning på et sygehus, skal det pågældende sygehus have ansvaret for at udrede patienten endeligt og stille en diagnose.
Ansvarsplacering skal med andre ord være entydig og glasklar gennem hele udredningsforløbet.
Der kan være tale om meget komplicerede udredningsforløb.
Pointen er, at lige meget hvor kompliceret det er, skal det ske uden unødig ventetid for patienten.
Vi skal sikre, at de praktiserende læger har ensartet og let adgang til at henvise til specialiseret udredning i hele landet, og de praktiserende læger skal samtidig have ensartet og let adgang til specialistvejledning.
Den diagnostiske pakke, som jeg har beskrevet, får positive ord med på vejen af Lægeforeningen, Praktiserende Lægers Organisation, Kræftens Bekæmpelse og Danske Regioner, også selv om sidstnævnte lige skulle finde melodien internt først.
Heldigvis vil mange af de patienter, der kommer ind i et diagnostisk pakkeforløb, vise sig at have mindre alvorlige lidelser, og i nogle tilfælde vil patienten helt kunne frikendes for sygdom efter et kortere udredningsforløb.
På sygehuset i Silkeborg har man set på, hvor mange af patienterne med uklare symptomer på kræft som rent faktisk får en kræftdiagnose.
De resterende 80 pct. viser sig at have enten mindre alvorlige lidelser, eller også har man kunnet erklære dem raske.
Med den diagnostiske pakke prioriterer vi fokus på patienter med uklare symptomer på alvorlig sygdom.
Den vil komme rigtig mange patienter til gode, som heldigvis viser sig ikke at have kræft, og som så meget hurtigere skal kunne ånde lettet op.
Vi har indført frit valg til diagnostiske undersøgelser med virkning fra den 1. januar dette år.
Det giver også mulighed for kortere udredningsog behandlingsforløb.
Nu kommer så det, vi nok ikke er enige om.
Forslagsstillerne vil pålægge regeringen at fremsætte lovforslag om oprettelse af diagnostiske centre på landets hospitaler.
Hvis vi skal til at lave den form for lovgivning her i Folketinget, er det svært at se, hvad regionernes rolle skal være.
Jeg mener ikke, at vi skal blande os i, hvordan man vil tilrettelægge sundhedsvæsenet.
Mursten og fysisk organisering bør vi lade være op til sygehusejerne i regionerne.
Det afgørende for regeringen er ikke rammerne, men det er indholdet, at vi sikrer hurtige og sammenhængende forløb uden unødig ventetid for patienterne.
Her har pakkeforløbene vist sig at være en rigtig vej at gå.
Så er der spørgsmålet om diagnosegaranti, som også er en del af det forslag, vi behandler, og det lyder jo godt.
Jeg ved også godt, at Lægeforeningen tidligere har foreslået noget lignende, men jeg vil gerne citere Lægeforeningens næstformand, da ideen var oppe at vende sidste år.
Der udtalte han for godt et år siden til Ritzau: »Som udgangspunkt skal folk være udredt indenfor en måned, eller også skal der i det mindste være lagt en plan for det videre forløb, for vi må se i øjnene, at det for nogen kan tage længere tid end en måned, og ultimativt er der nogen få, som aldrig får stillet en diagnose.«
Det tyder jo altså på, at det ikke er så let at stille en 100-procent-garanti.
Lad os i stedet fokusere på at give patienterne hurtigere sammenhængende udredningsforløb, hvor det kommer som perler på en snor, og hvor det ene ikke skal afvente det andet, og lad os ikke love mere, end vi kan holde.
Vi gør det med respekt for den faglige kompleksitet, som emnet indebærer, jævnfør citatet af Lægeforeningens næstformand, og vi gør det med respekt for, at regionerne er der med det ansvar, som de har, og det vigtigste er naturligvis respekten for patienterne.
Så selv om regeringen er enig i intentionerne, synes vi altså, at forslaget er blevet overhalet af virkeligheden.
Det kunne forslagsstillerne ikke vide, da de fremsatte forslaget, men det er kendsgerningen nu, og derfor vil regeringen afvise forslaget.