Søren Espersen (DF), 2008-11-14:
Jeg synes faktisk, at det her i begyndelsen har været en utrolig interessant debat.
Det er, ligesom om at det, man vil antyde f.eks. fra hr. Holger K. Nielsens side og også fra hr. Morten Helveg Petersens side, er, at regeringens ministre slet ikke snakker sammen.
Der finder ingen koordinering sted mellem de forskellige ministre i regeringen.
De mødes faktisk aldrig.
Den ene ved ikke, hvad den anden laver.
Nu er jeg ikke selv en del af regeringen, men jeg tror ikke, at det foregår på den måde.
Det bliver også ligesom antydet, at der slet ikke er nogen parlamentarisk kontrol med regeringens sikkerhedspolitik.
Jeg tror faktisk, at vi har en unik situation i Danmark bare i kraft af Det Udenrigspolitiske Nævn, hvor der sidder repræsentanter fra samtlige partier; selv de partier, som slet ikke på nogen måde er med i det parlamentariske flertal eller på nogen måde overhovedet har nogen mulighed for at komme ind i nogen forsvarsforlig eller noget som helst.
De sidder med og deltager og bliver orienteret om alting.
Det er faktisk en unik situation.
Jeg skal ikke gøre mig til ekspert på andre lande, men faktisk er det sådan, at man eksempelvis i Frankrig, tror jeg, slet ikke engang fortæller parlamentet, når man sender soldater i krig.
Det var da noget underligt noget at involvere parlamentet i, ville regeringen der sige.
Det er en interessant diskussion om grundlovens § 19, som vi også har haft.
Jeg mener jo ikke, at det er sådan en rigoristisk firkant, som vi så skal opholde os inden for, bare fordi vi har § 19, hvoraf det fremgår, at regeringen fører Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitik med en konsultering ved Det Udenrigspolitiske Nævn, altså efter rådføring med Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det er et godt argument, at der i grundloven står, at regeringen fører Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det vil sige, at regeringen hele tiden kan justere.
Det er jo regeringen, der sidder med de her interne oplysninger f.eks. fra efterretningstjenester.
Dem ser vi andre ikke.
Så jeg vil hævde, at Danmark måske er et af de lande i verden, som har den allermest gennemgående samtænkning ikke alene i forholdet mellem de enkelte ministerier, men så sandelig også i forhold til vores parlament.
Jeg synes, det er godt, at Det Radikale Venstre har rejst det her.
Vi vil også gerne være med til at støtte, hvilket også andre partier har gjort, en årlig sikkerhedspolitisk debat, men jeg synes, at det ville være helt hen i skoven, om regeringen skulle lade sig binde af et eller andet beslutningsforslag, der ligger, fordi man nu har lavet en strategi, og så bagefter måske kom til at bryde en eller anden aftale, der ligger i et beslutningsforslag.
Og så skal vi lave et nyt beslutningsforslag, for nu har virkeligheden ændret sig.
Jeg synes, det er betryggende, at det er regeringen, der fører Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitik i et fantastisk samarbejde, uhørt unikt samarbejde med Det Udenrigspolitiske Nævn.
Så lægger man den årlige strategi, og så samkører man jo.
Regeringen har et koordinationsudvalg.
Jeg ved ikke, om man er klar over, at man også mødes om en sikkerhedskoordinering.
Det hele mener jeg ligger godt og foregår på en god måde.
Det, der gør det svært netop at binde sig op, er diffusiteten, hvis der er et ord, der hedder sådan, det diffuse i den sikkerhedspolitiske situation, som hele tiden opstår, og som man skal korrigere i forhold til. Jeg vil sige, at vores indgang til det her er, at vi siger nej til ideen om at lægge en sikkerhedspolitisk strategi eventuelt efterfulgt af en folketingsbeslutning, og så i stedet for får en bred udenrigs- og sikkerhedspolitisk debat gerne hvert år.
Det synes jeg er helt på sin plads, og det er det, vi vil anbefale.