Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-05-09:
Døden er et tabu i mange vestlige lande - og sikkert også mange andre lande - også i Danmark.
Det er svært at tage stilling, mange ønsker det ikke.
Derfor er det materiale, der udsendes om organdonation, også fyldt med information om, hvorfor det alligevel er vigtigt at tage stilling.
Hvad indebærer det?
Og hvilke livsmuligheder får borgere med et nyt organ, hvis de f.eks. står og har hårdt brug for en nyre, en lever eller andet?
Til trods herfor er donorraten fortsat meget lav i Danmark.
Vi ligger i bunden i en sammenligning af 27 lande, der godt nok blev foretaget af EU-Kommissionen i 2003.
Omkring en halv million mennesker i Danmark er registreret i donorregistret, jeg selv inklusive.
Baggrunden for, at jeg tog stilling, handlede i virkeligheden om, at en, jeg gik i skole med, oplevede, hvordan hans fætter i en meget ung alder blev taget fra ham, og han syntes, at det mest fortvivlende ved hele historien var, at forældrene ikke samtidig kunne tage stilling til, hvorvidt denne meget unge mand skulle donere sine organer og dermed bruge hans meningsløse død til i det mindste at hjælpe andre.
Det fik mig til at tage stilling, men rundtomkring er der mange forskellige grunde, årsager osv. til, hvorfor folk vælger at tage stilling eller ikke får taget stilling.
Erfaringer fra Spanien viser, at det måske ikke handler om, at vi har et nejregister eller et jaregister, eller hvordan vi får folk til at tage stilling, men at det måske også nogle gange, som sundhedsministeren var lidt inde på, handler om noget vedrørende organiseringen.
I Spanien har sygehusene deciderede økonomiske incitamenter til at skaffe flere donorer.
Vi har jo ikke drøftet i Danmark, om det er decideret uetisk eller noget, men vi har flere gange drøftet, om personalet er uddannet godt nok til at tage drøftelserne med de pårørende til en person, som måske er ved at afgå ved døden.
Vi mangler også stadig væk at kigge på, om organiseringen mellem de enkelte afdelinger er god nok.
De folk, der står og skal hjælpe nogle pårørende til at tage afsked med en dødssyg person eller en, der har været ude for en ulykke, er måske ikke de samme, som står ovre på en anden afdeling med de her meget, meget syge borgere, som til gengæld står og mangler en nyrer, en lever eller en lunge.
Der kunne man sikkert også blive bedre.
Spørgsmålet om ældredonorer trænger sig jo også på, i takt med at videnskaben i stigende grad har vist, at man også kan benytte sig af organer fra ældre donorer.
I det materiale, der ligger lige nu, fremgår det f.eks., at man kan bruge nyrer og lever fra folk helt op i 70-80-års-alderen.
Det forslag, vi står med i dag, handler om de 18-årige, men vi skal også have mange andre til at tage stilling til det her.
Det her forslag fritager således ikke de mange midaldrende borgere i Danmark til også at få taget stilling til organdonation.
Socialdemokraterne støtter alligevel forslaget, som det ligger her i dag, for vi mener, at det er et skridt i den rigtige retning.
Det er o.k. at bede folk om at tage stilling til de her meget svære spørgsmål, det er o.k. at bede folk om at sætte sig ind i tingene og drøfte dem med deres nærmeste.
Vi er åbne over for at se på forslaget under udvalgsbehandlingen, så alle partier måtte kunne være med.
Vi kan ikke se, at der skulle være et problem i, at regeringen ikke - samtidig med at den lever op til beslutningsforslagets krav om, at den indfører en standard, hvor alle, der er fyldt 18 år og er myndige, bliver bedt om at oplyse deres personlige standpunkt med hensyn til organdonation - vil kunne inddrage eventuelle konklusioner fra en høring eller en fremtidig redegørelse fra Det Etiske Råd.
Vi støtter altså forslaget, som det ligger her i dag, men er åbne over for at se på det i udvalgsarbejdet, så flere partier, som jo også har været sådan delvis positive i dag, også kan være med.
Tak for ordet.