Per Clausen (EL), 2007-05-31:
Jeg kunne forstå på den sidste udveksling af synspunkter, at hr. Villy Søvndal også synes, at værdifællesskabet med Dansk Folkeparti er en smule ubekvemt, og det forstår jeg sådan set meget godt.
Ellers er udgangspunktet for den her debat jo sådan set, at Danmark nu har besluttet sig for at trække sig ud af Irak, og statsministeren har jo sagt, at Danmark ville trække sig ud af Irak, når opgaven var fuldført.
Nu kan vi konstatere, at det, der er sket i Irak, er, at man er gået fra et Saddam Hussein-diktatur til borgerkrig og til, at ekstremistiske fundamentalister har fået magten også i det område, hvor de danske tropper har været, men statsministeren siger, at opgaven er fuldført.
Hvis vi nu overfører det til Danmark – for i Irak kan man sige, at det var skidt, og det er blevet skidt – hvor det var halvgodt, men nu er blevet rigtig skidt, kunne statsministeren så ikke sige, at også i Danmark er opgaven fuldført, og så trække sig ud af regeringen og trække regeringen tilbage?
Det synes jeg faktisk ville være et godt og konsekvent skridt.
Statsministeren har jo også mange gange erklæret klassekampen for død, og det, der så er bemærkelsesværdigt, er, at statsministerens venner fortsætter den ufortrødent.
Det er jo blevet ekstra tydeligt i den seneste tid.
Når De Konservative og de i dag fraværende fra Ny Alliance taler så stærkt for store skattelettelser til de rigeste, er det jo klassekamp.
Men jeg indrømmer, selv om ikke alle taler så meget om det mere, at det selvfølgelig også er klassekamp, når Socialdemokraterne og venstrefløjen taler for flere penge til velfærd.
Det er jo sådan, at hvis man giver skattelettelser på mange milliarder kroner, flytter man en stor del af samfundsøkonomien fra det, vi fælles bestemmer over, til det, enkeltpersoner bestemmer over, og vi ændrer velfærden fra at være noget, vi fælles bruger og betaler over skatten – som sygehuse, børnehaver, ældrepleje – til i stedet at være noget, der betales af forsikringsordninger og brugerbetaling, og som derfor bliver markedsstyret i stedet for demokratisk styret.
Det betyder, at det bliver pengesedlen, ikke stemmesedlen, der afgør udviklingen i vores samfund.
Det er det, der har været regeringens klare mål, siden de kom til magten
Regeringen ønsker jo at skabe et nyt Danmark, som beskæftigelsesministeren har sagt det meget tydeligt i et citat, der efterhånden er blevet folkeeje.
Samtidig kan vi jo nu se, hvordan forslag om skattelettelser fører til en kolossal omfordeling til fordel for de rigeste.
Selv om Ny Alliances ambitioner om at give direktørerne en skattelettelse på over 300.000 kr., sygeplejerskerne en på knap 8.000 kr. og pensionister og kontanthjælpsmodtagere og arbejdsløse stort set ingenting måske ikke går igennem, illustrerer det meget tydeligt, hvad konsekvenserne er.
Betaling i børnehaven, for sygeforsikringen og ældreplejen vil koste det samme for alle, og det er jo dem, der har de laveste indtægter, som er dem, der har mest behov for hjælp, især hvis vi kigger på sundhedsvæsenet, så uligheden i samfundet ville vokse voldsomt, hvis man gennemførte det her.
Det er også en politik, der er helt i overensstemmelse med det, som socialministeren fik på puklen for at sige, nemlig at en øget ulighed i samfundet kan skabe øget dynamik.
Det må man jo ikke sige i Venstre – spørgsmålet er så, om Venstre alligevel vil lave politik sammen med mennesker, der vil føre en sådan politik.
De borgerlige og dem fra Ny Alliance påstår jo så, at mange flere vil komme i arbejde, hvis de kan beholde flere penge af det, de tjener.
Man har jo afprøvet den mekanik sådan lidt nedefra, hvor man har barberet kontanthjælpen ned, har starthjælp, har lavet kontanthjælpsloft og 300-timers-regler, og det har vist sig, at det i hvert fald i den del af systemet ikke fungerer særlig effektivt.
Det er jo også sådan, at finansministeren sådan set har indset, at man nok ikke får dem, der allerede er i arbejde, til at arbejde mere ved at give dem skattelettelser.
Og vi kan jo i hvert fald allerede nu se, hvordan mange offentligt ansatte vælger at være på deltid, fordi arbejdet er for hårdt.
Der er også en række offentligt ansatte, som tvinges til at være på deltid, fordi fuldtidsjobbene ikke udbydes.
Det er derfor, Enhedslisten vil gå en helt anden vej.
De mange milliarder kroner, vi har i statskassen, skal bruges på velfærd.
Vi skal dyrke fællesskaberne.
I den her tid kommer der det ene nødråb efter det andet fra de offentligt ansatte.
De kan ikke holde til det længere, og derfor risikerer vi, at velfærden bryder sammen, hvis ikke vi foretager en drastisk ændring.
Det er derfor, Enhedslisten har foreslået, at vi skal ansætte 100.000 flere i den offentlige sektor, og vi skal give de lavestlønnede 2.000 kr. mere om måneden hvert år i de år, som den kommende overenskomst kommer til at løbe i.
Der er brug for massive investeringer i skoler, børnehaver, plejehjem, sygehuse og togskinner.
Vi har fremsat vores forslag til finansiering.
Det er derfor, Enhedslisten ikke er i tvivl: Vi vil efter et kommende valg pege på en socialdemokratisk ledet regering.
I årtier har de offentligt ansatte skulle høre på, at de ikke gør deres job godt nok, og at private firmaer vil kunne gøre det meget bedre.
Der er blevet udviklet managementteorier og indført kontroller, brugertilfredshedsundersøgelser og strukturer, der skal omdanne den offentlige velfærd til markedsstyrede virksomheder.
Men det er de færreste offentligt ansatte, der vil reduceres til at skulle forarbejde produkter.
De vil tage sig af mennesker – børn, syge og ældre – og de vil have tid til at gøre deres arbejde og mødes med tillid til, at de med deres faglighed er kompetente til at løfte opgaven.
Det kan godt være, at statsministeren vil give nogle milliarder kroner til ældrepleje og sygehuse osv. under kommuneaftaler og trepartsforhandlinger, men han vil samtidig stille krav om, at der skal ske yderligere markedsgørelse og konkurrenceudsættelse.
Han vil fortsætte med at lade pengene følge patienten, barnet, den ældre, så de, der har råd, kan vælge en børnehave med flere voksne og højere brugerbetaling eller kan vælge plejehjem, hvor man kan købe sig til et bad hver dag og et måltid mad efter eget valg, mens de, der ikke har råd, må nøjes med en stadig mere udsultet offentlig sektor, hvor velfærden overhovedet ikke kan følge med velstandsstigningen i samfundet.
Hvis vi derimod ønsker, at velstanden skal bruges til velfærd for alle, kræver det, at vi giver de ansatte bedre løn og arbejdsvilkår, og at vi giver de ansatte lov til selv at tilrettelægge arbejdet sammen med de borgere, det handler om.
Det er da også de krav, som er rejst fra dagligdagens eksperter, de mennesker, som er i den offentlige sektor, de tillidsrepræsentanter, som mødes og har diskuteret, hvordan vi i fællesskab kan udvikle en fælles offentlig sektor, som løser de behov, der er.
Det er i mødet mellem borgere og offentligt ansatte, kvaliteten skabes.
Derfor er det positivt, at de offentligt ansatte også i dag tydeligt markerer deres synspunkter.
Der skal gøres op med kontrol og unødvendig dokumentation, arbejdsmarkedet skal åbnes for alle, nedslidning og udstødning skal stoppes.
Der skal være plads til alle.
Mangfoldighed handler ikke kun om at forsvare Christiania og Ungdomshuset; det handler også om at skabe plads overalt i samfundet.
Vi skal have plads til tørklæder, vi skal have plads til stiletter – måske skal vi endda have plads til slips.
Vi afviser regeringens ønske om ensretning og kontrol, som starter med karriereplanlægning kontrolleret af staten i daginstitutionerne, fortsætter med en statsautoriseret kultur-, historie- og nu også demokratikanon og ender med påklædningspoliti og statsligt fastsatte regler for den korrekte danske hilseform.
Regeringen og Dansk Folkeparti angriber velfærden og ensretter Danmark, men det er ikke nok.
I 5 år ignorerede de den truende klimakatastrofe, og Danmarks energi- og miljøpolitiske arbejde blev reelt afviklet.
I forvejen er Danmark et af de lande, som har det største CO2-udslip pr. indbygger, men det er ikke nok for regeringen, og her i dag har vi fået at vide, at man fremover skal satse yderligere på kulkraft.
Klimaforandringerne skaber store flygtningestrømme, og kampen om de fossile brændstoffer har allerede udviklet sig til krige, f.eks. i Irak.
Situationen vil blive langt mere alvorlig i de kommende år, hvis ikke vi gør en massiv indsats over for regeringens planer, som vil udfase de fossile brændstoffer i løbet af 112 år!
Statsministeren indrømmede i sin tale i dag, at det vil tage mange år, og 112 år er mange år.
Enhedslisten har fremlagt en plan, der gør det muligt, at Danmark kan overgå til vedvarende energi i løbet af 30 år.
De borgerlige partier hævder, at Enhedslistens plan vil blive for dyr.
Den er måske på kort sigt billig, men på lang sigt katastrofal og langt dyrere.
Vi står over for beslutninger om store investeringer i vores infrastruktur.
Det er afgørende, at vi vælger de sociale og miljørigtige løsninger.
Transporten skal over på skinner, og den kollektive trafik skal styrkes både lokalt og på landsplan.
Enhedslistens alternativ er klart: Vi vil have mennesker, miljø og natur i centrum.
Frihed, mangfoldighed og fællesskab repræsenterer fremtiden.