Pernille Skipper (EL), 2013-02-20:
Tak for det.
Jeg tror, at vi er rigtig mange, som var glade, da vi læste regeringsgrundlagets afsnit om god regeringsførelse første gang.
Der kan man nemlig læse en masse flotte intentioner.
Der står bl.a., at regeringen vil sikre en høj lovkvalitet gennem rimelige høringsfrister, at regeringen vil lade eksperter og interesseorganisationer fremlægge synspunkter, der står, at regeringen vil indlede dialog med Folketingets partier om, hvordan man kan fremme lovkvalitet, åbenhed og parlamentarisk kontrol med regeringen.
Og man forstår endda også på regeringsgrundlaget, at det er regeringens intention, at man vil forbedre de generelle muligheder for at kontrollere regeringens embedsførelse.
Så er det jo underligt, at man vælger helt at lade være med at sende et lovforslag i høring, for ikke at tale om at lade være med at gøre det med et så omdiskuteret lovforslag, som justitsministeren selv peger på at det er.
Det er sådan set underligt, selv om man fra justitsministerens side kan forklare, at det er helt almindeligt.
Det bliver paradoksalt, når det netop er offentlighedsloven, der ikke sendes i høring, en lov, som er helt grundlæggende for åbenheden omkring demokratiet, og som giver befolkningen og kritiske journalister adgang til at holde øje med lovgivningsprocessen, en lov, som netop giver en generel mulighed for at kontrollere regeringens embedsførelse.
Alle de flotte ord, der står i regeringsgrundlaget, sikres netop gennem høringsprocesser, men bestemt også gennem en offentlighedslov.
Så bliver det jo paradoksalt, når det er offentlighedsloven, der ikke sendes i høring.
Det har Dansk Folkeparti, Enhedslisten og Liberal Alliance svært at forstå.
Det er derfor, vi har indkaldt til denne hasteforespørgsel.
Men nu er det jo faktisk tilfældet, at justitsministeren mener, at al den kritik, der er kommet af den betænknings lovudkast og det lovforslag, som den tidligere regering fremsatte, en kritik, som han selv personligt og samtlige af de nuværende regeringspartier har været ude med, er blevet irrelevant – det mener regeringen og justitsministeren nu – fordi man har løst problemet; man har lavet en præcisering af den meget omtalte § 24.
Når det er tilfældet, at man mener, at man har løst nogle problemer, er det mærkeligt, at der ikke er behov for en høring for at få afklaret, om interesseorganisationerne, forbundene, eksperterne, alle dem, der har kritiseret det tidligere lovforslag, også er enige i, at problemerne er løst.
For der findes vel kun to muligheder.
Enten har man løst problemerne med det tidligere lovforslag, og så er der jo tale om et helt nyt lovforslag, som burde, i hvert fald kunne sendes i høring.
Eller også er der ikke brug for en høring, fordi regeringens forslag er fuldstændig magen til det forslag, som justitsministeren selv mente savnede enhver begrundelse.
Derfor har vi stadig væk svært ved at forstå, at der ikke er behov for en høringsproces netop for at få klarlagt, om man er enig i, at problemerne nu er løst.
Men det kan være, at justitsministeren vil forklare det med, at der faktisk er tale om fuldstændig det samme lovforslag, som både han selv og de nuværende regeringspartier har kritiseret heftigt.