Line Barfod (EL), 2010-11-30:
Vi har jo hørt forfærdelige historier om syge mennesker, alvorligt syge mennesker, som bliver sendt ud, på grund af at kommunen ellers får en dummebøde i form af den lavere refusion.
Det er jo glædeligt, hvis det er det, man prøver at gøre op med.
Det virker bare ikke, som om det er det, man for alvor vil, og jeg forstår simpelt hen ikke den argumentation, der kommer under debatten i dag, hverken fra regeringen, Dansk Folkeparti eller Radikale Venstre.
Det giver jo ikke mening.
Enten har man refusionen, fordi den skal være adfærdsregulerende for kommunerne, eller også mener man ikke, at refusionsordningen er adfærdsregulerende for kommunerne.
Jeg tror desværre på, at refusionen er vældig adfærdsregulerende; det har vi set gang på gang på det her område og på masser af områder.
Hvis man vil vide, hvad politikerne vil på et område, skal man se på refusionsordningerne, og ikke på, hvad der står i lovgivningen.
Det, vi kan se på det her område, er altså, at man vil have, at alvorligt syge mennesker skal sendes ud, for hvis man ikke gør det, får kommunen en dummebøde i form af den lave refusion, og det er et kæmpeproblem, hvis det, vi gerne ville have, var, at syge mennesker faktisk skulle få det bedre og få en bedre mulighed for at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Men det gøres ikke, ved at man bliver sendt tilbage på arbejde eller ud at arbejde et andet sted, hvis man reelt ikke kan magte det.
Den eneste måde, man kunne komme den her kassetænkning til livs på, var, hvis man gik ind og sagde, at kommunerne får 100 pct.s statsrefusion, uanset om de har folk i aktivering i virksomhederne eller ej, og at man så på andre måder går ind og er med til at understøtte, at kommunerne gør, hvad de kan, for at sikre, at folk ikke bare bliver efterladt derhjemme, uden at man gør noget som helst, hvis man faktisk kunne gøre noget i forhold til deres sygdom.
Det allerbedste – det har vi jo erfaringer for fra en lang række projekter rundtom i kommunerne – er, når man laver den helhedsorienterede tværfaglige indsats, hvor den syge er med, når vi snakker langstidssyge.
Hvis man kan se, at her er der nogen, der er blevet ramt af en alvorlig sygdom, en arbejdsulykke eller andet – det er måske uklart, præcis hvad diagnosen er, det er uklart, hvad der præcis skal til, for at de kan komme tilbage på arbejdsmarkedet, eller om de overhovedet kan komme tilbage på arbejdsmarkedet – kan man i en tværfaglig indsats så finde ud af, hvad det er for nogle undersøgelser, de skal igennem, hvad det er for nogle tiltag, der skal iværksættes, og hvad man gør i forhold til deres sygdomssituation, deres sociale situation, deres jobsituation, og alt det kan man iværksætte samtidig.
Det fungerer og er rigtig godt i forhold til at få folk tilbage langt hurtigere, end hvis man bare lader dem gå i mange, mange måneder og nogle gange år.
Men det er jo ikke det, det her forslag går ud på.
Det her forslag går ud på, at man gør op med nogle af de værste ting, der har været, men man fortsætter med, at der ikke skal ses på det enkelte menneske og laves en vurdering, men at det afgørende bare er, hvilken af de to refusionskasser folk passer ind i, nemlig den, hvor de er sendt ud og kommunen så får den høje refusion, eller den, hvor de ikke er sendt ud og kommunen så får den lave refusion.
Hvis vi især ser på de mange syge, der har forskellige psykiske lidelser – det kan være stress, det kan være depression – kan det være direkte skadeligt og forværre deres sygdom, hvis man tvinger dem ud i en virksomhedspraktik eller tvinger dem til, at de delvis skal genoptage deres arbejde.
Der kan være en lang række andre tiltag, der er nødvendige – det kan være psykologhjælp, samtaleterapi, kurser i stresshåndtering eller andre ting – og som kan hjælpe dem i forhold til deres psykiske lidelser.
Der er nogen med psykiske lidelser, som vil have godt af at komme tilbage, men der er andre, for hvem det vil være ødelæggende, og derfor nytter det altså ikke noget, at man laver sådan nogle tiltag her, ved at man skærer alle mennesker over en kam.
Man er nødt til at kunne lave en indsats, som er målrettet mod det enkelte menneske, og som tager udgangspunkt i det enkelte menneske og i, hvad der skal til, og for en del mennesker skal der altså en periode til med ro, rigtig ro, og ikke, at de risikerer at blive sendt ud, fordi kommunerne ellers får dummebøder.
Så vi håber meget klart, at man også ophæver det her makværk, ligesom man måtte indrømme, at det, man havde lavet tidligere, var helt forkert, hvad flere af os havde påpeget i forvejen.
Vi kan ikke støtte forslaget.