Karen Hækkerup (S), 2012-03-13:
Et nyk i den forkerte retning.
Der er hul i diget.
Det er de ord, vi skal høre om det her forslag.
Indledningsvis vil jeg gerne sige, at repatrieringsloven er en lov, som blev skabt under den tidligere SR-regering tilbage i år 2000.
Det er en lov, som giver mennesker, som har været i Danmark, mulighed for at få penge til at rejse hjem, hvis det altså er det, de gerne vil.
Det er sådan, at vi i Danmark har taget imod mange gæstearbejdere.
Nogle er kommet hertil og har levet et liv og har alligevel på deres gamle dage fundet ud af, at måske er det, de gerne vil, at starte tilværelsen igen der, hvor de kommer fra.
Det synes vi selvfølgelig at man skal have mulighed for, hvis det er det, man gerne vil.
Der kan også være, som fru Johanne Schmidt-Nielsen sagde, tilfældet med flygtninge, som lige pludselig står i den glædelige situation, at det refugium, som de har været tvunget til at tage til, ikke længere er nødvendigt, og at de dermed får mulighed for at vende tilbage.
Derfor kan repatriering være en rigtig, rigtig god ting.
Det eneste, der bare er vigtigt, er, at det selvfølgelig skal være op til folk selv at træffe den afgørelse om, om det er noget, de gerne vil.
Vi har nu stået og lyttet til en debat, hvor de borgerlige partier, oppositionen, har fået det til at fremstå, som om det nu vælter ind over grænserne, nu er der hul i diget, og nu er det et nyk i den forkerte retning.
Så jeg vil rigtig gerne lige slå fast, hvad det er, vi ændrer.
Vi ændrer det, således at man fjerner den udvidede kommunale vejledningspligt.
Der er stadig væk pligt til at vejlede, det er stadig væk op til socialrådgiverne at vejlede, når det er nødvendigt, men det skal ikke længere være sådan, at når man henvender sig på sit jobcenter for eventuelt at få hjælp, skal man hver eneste gang orienteres om, at man jo også kan få den her mulighed for at forlade landet.
Jeg synes egentlig, at man må stille sig selv dette rigtig gode spørgsmål: Hvad er det for nogle signaler, vi ønsker at sende til mennesker, som er i vores land?
Hvis folk er her, hvis de er integreret, hvis de en del af det danske samfund, hvis de har børn her, hvorfor er det så, at hver gang vi møder dem i jobcenteret, skal vi begynde at fortælle dem, at de kan få penge for at skrubbe af?
For det var jo det, ordningen blev indført for.
Der er stadig mulighed for, og der er stadig pligt til i forbindelse med repatrieringslovens § 5 at orientere og vejlede.
Den fjerner vi ikke.
Det, vi fjerner, er den udvidede vejledningspligt, hvor man igen og igen – og igen, når det ikke er på sin plads – skal sige til folk, at de kan få penge for at forlade landet.
Vi fjerner også den bonus på de 25.000 kr., som blev givet til kommunerne.
Det er jo faktisk en besparelse, vi her har fundet.
Det synes jeg er en rigtig god ting, for jeg synes ikke, at det giver mening at give kommunerne incitamenter eller bonusser, fordi de har vejledt folk ekstra.
Så vil jeg gerne gå ind i selve debatten om antallet af mennesker, der repatrierer.
For det er jo kommet til at lyde, som om det virker.
Og jeg er egentlig lidt overrasket over, at også Liberal Alliance har den holdning til det, at vi skal se, om det virker, for for mig er målet sådan set ikke, at mange repatrierer, men at det er de rigtige, der repatrierer.
Rigtig mange, som har behov for den her vejledning, kan lige så godt stå i den situation, at vejledningen måske fører til, at de får afidylliseret en forestilling, de har haft om deres hjemland.
Man kan jo godt forestille sig, at mennesker, som er kommet hertil, har en eller anden illusion om, at hvis de bare kommer hjem, er der måske nogle ting, som kan give et gode.
I sådan et vejlednings- eller afklaringsforløb kan man jo faktisk godt komme i den situation, at folk opdager, at deres fremtid ligger i Danmark.
Og måske kan det fjerne nogle barrierer for, hvordan man bliver integreret, fordi man lige præcis ikke længere har den idylliske forestilling om noget andet, som måske slet ikke er der i virkeligheden. Når vi kigger på antallet af mennesker, som er repatrieret, er det rigtigt, at der har været en stigning.
Men det gode spørgsmål er så: Skyldes den stigning den lovændring, som den tidligere regering indførte?
Og der er svaret nej.
Den stigning, der har været i repatrieringen, er sket, fordi Dansk Flygtningehjælp har været rundt og har haft intensive forløb med sagsbehandlerne, fordi sagsbehandlerne jo også skulle klædes på til at hjælpe mennesker til at repatriere, hvis det var det, de gerne ville.
Kigger man på tallene, kan man se, at der fra sommeren 2011, hvor man indførte resultattilskuddet og den her ekstra, udvidede vejledningspligt, ikke er noget, der tyder på, at ændringerne har haft nogen effekt.
Ergo må man jo konstatere, at den næppe har haft nogen indflydelse på, at de traf beslutningen om at repatriere.
Sammenligner vi tallene fra de to første måneder af 2011 og 2012, kan vi se, at tendensen er den samme.
I januar og februar 2011, det vil sige inden præmieringsordningen, repatrierede 89 udlændinge, mens 54 udlændinge er repatrieret i de to første måneder af 2012.
Tallene giver altså ikke noget belæg for at sige, at præmieringseffekten har haft nogen effekt, tværtimod.
Med disse ord vil jeg afslutte.
Jeg vil takke de partier, som bakker op om at fjerne det, som jeg ikke synes er andet end en symbolsk tidsel.
Det er den, vi fjerner, det er det, vi gør.
Repatrieringen består, fordi mennesker kan have brug for at komme hjem, men vi skal ikke rende rundt og føre politik med symboler á la det, som den her lovgivning var udtryk for.
Tak for ordet.
Jamen det handler jo ikke om, om det er o.k.
Altså, det står i loven, man skal sådan set vejlede, der står i repatrieringslovens § 5, at der er en vejledningsforpligtelse.
Det, vi ændrer, er den udvidede vejledningsforpligtelse, som Dansk Folkeparti fik sat ind i loven, og som betyder, at man, hver eneste gang man som udlænding henvender sig til eksempelvis jobcenteret for at få hjælp, skal orienteres om, at man har mulighed for at få penge for at forlade landet.
Vi ændrer sådan set ikke andet end den udvidede vejledningsforpligtelse og bonussen.
Man får stadig væk det samme beløb med ud, for repatriering kan dybest set være en rigtig god ting.
Hvis mennesker ikke føler, at det er her, de hører til, skal vi da hjælpe dem til at kunne opbygge en tilværelse det sted, hvor de gerne vil være.
Det synes jeg er god fornuft.
Og jeg synes, at det understreger, hvorfor det skal være frivilligt, og det er det, vi gør det til.
Så spørger hr. Martin Henriksen til, om jeg vil lave en kampagne.
Til det vil jeg altså sige, at Social- og Integrationsministeriet jo sådan set sammen med Dansk Flygtningehjælp, der er dem, der varetager den individuelle og generelle rådgivningsopgave for ministeriet, i løbet af de sidste 2 år har rejst rundt til sagsbehandlerne for at hjælpe dem til at blive dygtigere til at hjælpe borgere, som gerne vil repatrieres.
Den indsats fortsætter naturligvis i 2012.