Nick Hækkerup (S), 2014-05-28:
Med forslaget, som vi behandler i dag, ønskes det, at regeringen tager initiativ til at oprette en stamcellebank med stamceller fra navlesnore.
Når vi nu har den her debat om at etablere en national stamcellebank med stamceller fra navlesnore, så handler det om, at stamceller har visse fordele i behandlingen af en række sygdomme som f.eks. leukæmi eller immundefekter, fordi stamceller er ikkespecialiserede celler, der både kan udvikle sig til andre af kroppens celler og kan formere sig selv.
Ved at fjerne de syge celler og erstatte dem med stamceller er det muligt at helbrede kritisk syge mennesker.
Behandlingen med stamceller kan altså redde liv, når ingen andre behandlingsmetoder i øvrigt virker.
Det er ikke kun i navlesnoren, at stamceller findes, for stamceller kan også udtages f.eks. fra knoglemarv, som i dag er en mere udbredt behandlingsmetode end anvendelsen af stamceller fra navlesnore.
Stamceller fra navlesnore kan dog have den særlige fordel, at de lettere optages af modtageren i forhold til andre stamceller.
Anvendelsen af stamceller er efter regeringens opfattelse en viden, som skal tages alvorligt, og det gør vi også.
Vi har som bekendt øremærket 24 mio. kr. på finansloven til yderligere forskning i stamceller, for vi skal hele tiden udvikle vores sundhedsvæsen og forbedre behandlingsmulighederne til gavn for den enkelte patient, og i den sammenhæng er det bare supervigtigt, at vi er åbne over for nye initiativer.
Men det er også vigtigt, at der både er fagligt og økonomisk belæg for de nye initiativer, som vi tager, og at alle folk er undersøgt, inden der træffes en endelig beslutning.
For det første mener jeg, at selve det behandlingsmæssige potentiale, altså behovet for stamceller fra navlesnoren, skal afklares nærmere, inden vi tager en beslutning.
Jeg vil i den forbindelse gerne understrege, at alle, der har behov for behandling med stamceller, bliver behandlet allerede i dag, selv om vi ikke har en national stamcellebank.
Det sker bl.a. ved brug af stamceller fra knoglemarv fra velegnede voksne danske donorer eller via import gennem internationale donorregistre.
Det er først, hvor det ikke er muligt at finde velegnede stamceller fra enten danske eller udenlandske voksne donorer, at stamceller fra navlesnore er nødvendige og skal importeres fra internationale navlesnorsbanker.
Forslaget handler derfor om, hvorvidt vi ønsker at have stamceller fra Danmark eller via import.
For regeringen er det ikke så afgørende, hvor stamcellerne kommer fra, om de er danske eller udenlandske.
For regeringen er det derimod væsentligt, at vi kan fremskaffe de nødvendige stamceller til at tilbyde behandling, og at den måde, vi anvender, er forsvarlig, sikker, og kan betale sig i forhold til andre måder.
Sundhedsstyrelsen har i den forbindelse oplyst, at anvendelsen af stamceller fra knoglemarv til patienter er langt mere udbredt end brug af stamceller fra navlesnore.
Jeg vil gerne sige, at det gælder både Danmark og i Europa.
Sundhedsstyrelsen er derfor ikke enig i Dansk Folkepartis fortolkning af de kilder, som der henvises til i forslaget.
Jeg har fået oplyst fra Sundhedsstyrelsen, at stamceller fra navlesnore er anvendt otte gange om året i de sidste 2 år ud af 275 tilfælde af stamcelletransplantationer.
Anvendelsen af stamceller fra navlesnore er derfor begrænset.
Danske Regioner forventer, at der fremadrettet vil være behov for op mod 20 behandlinger årligt i Danmark.
Der er således en række faktorer om udbredelse og behandlingsbehovet, som skal undersøges nærmere for at sikre et kvalificeret beslutningsgrundlag.
Også patientsikkerheden er vigtig for regeringen.
Det er både i forhold til den konkrete behandling, men også i forhold til brugen og opbevaringen af følsomme oplysninger.
Det er afgørende for patienternes tillid til sundhedsvæsenet, at der er styr på de ting.
Når man skal etablere en stamcellebank i offentligt regi, er det tanken, modsat den eksisterende private stamcellebank, at stamcellerne også skal bruges til andre end donoren selv.
Når stamcellerne bruges til andre end donoren selv, kræver det særlige sikkerhedsforanstaltninger, så modtageren ikke bliver mere syg af behandlingen.
Det er f.eks. nødvendigt at teste de donerede stamceller for smitterisiko, risiko for overførelse af arvelige sygdomme og foretage vævstypebestemmelser, så modtageren ikke afstøder de fremmede stamceller.
Det er procedurer, som sundhedsvæsenet er vant til at foretage allerede i dag, men jeg mener, det er vigtigt, når vi har med kritisk syge mennesker at gøre, at det undersøges til bunds, om en stamcellebank med opbevaring af store mængder stamceller kræver yderligere sikkerhedsforanstaltninger i forhold til at indhente stamcellerne, når behovet opstår.
Sikkerhed handler for regeringen også om håndteringen af følsomme patientoplysninger.
Det er afgørende, at vi finder en balance mellem på den ene side hensynet til fortroligheden og på den anden side hensynet til et velfungerende sundhedsvæsen.
Når vi har med så følsomme oplysninger som dna og celler at gøre, skal vi selvfølgelig være ekstra opmærksomme.
Vi skal derfor have afklaret en række forhold omkring håndteringen af oplysningerne, inden vi begynder at indsamle og opbevare stamcellerne.
Det føler jeg mig med mit kendskab til Dansk Folkepartis øvrige positioner i forhold til omgang med personfølsomme oplysninger helt sikker på at forslagsstillerne også er enig i.
Endelig er der hele økonomien omkring stamcellebanken, som Sundhedsstyrelsen har vurderet både i 2010, 2012 og nu i 2014.
Jeg kan se, at styrelsens vurderinger har været skiftende, og at det hænger sammen med de forventede driftsomkostninger sammenholdt med det forventede forbrug og import af stamceller.
Sundhedsstyrelsen har senest oplyst, at en stamcellebank vil have årlige driftsomkostninger på ca. 5 mio. kr., og at det koster cirka 180.000-200.000 kr., hver gang vi importerer – altså, at det samlede beløb er ca. 1,6 mio. kr. årligt med de otte gange stamceller fra navlesnor, som i gennemsnit er importeret de sidste 2 år.
Dertil kommer så de etableringsomkostninger, der er ved en stamcellebank, som vurderes til at være i omegnen af 30 mio. kr. Sundhedsstyrelsens samlede vurdering er derfor, at det umiddelbart er mere økonomisk bæredygtigt at importere stamceller, når behovet opstår.
Men styrelsen peger dog også på, at en beslutning om at oprette en stamcellebank bør afvente en nøjere gennemgang af økonomien og udviklingen i anvendelsen af navlesnore.
Det synes jeg er værd at tage med i overvejelserne, for vi har nu engang de ressourcer, vi har, og inden for de rammer er vi nødt til at prioritere for at sikre, at vi får mest mulig sundhed for pengene til gavn for den enkelte patient.
I regeringen synes vi bestemt, at forslaget er spændende, og vi ser på muligheden med åbent sind.
Der er dog samlet set en række forhold, som skal undersøges nærmere, og som gør det for tidligt at tage så vigtig en beslutning.
Jeg ser derfor med stor interesse på den arbejdsgruppe, som Danske Regioner har nedsat til at vurdere behovet og mulighederne for at etablere en stamcellebank med navlesnore.
Jeg noterer mig, at Danske Regioner er åben over for at inddrage internationale erfaringer i deres arbejde.
Jeg vil derfor sørge for, at Sundhedsstyrelsen bliver involveret i det arbejde, der foregår.
Og jeg vil bede om at blive orienteret om arbejdsgruppens resultat, som Danske Regioner forventer foreligger efter sommerferien.
Det er derfor min opfattelse, at der ikke på nuværende tidspunkt er grundlag for at tage en endelig beslutning om at oprette en stamcellebank.
Jeg synes, vi skal vente, til arbejdsgruppens resultater foreligger, og til forholdene er tilstrækkeligt belyst.