runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Pind (V), 2011-01-26:
Det er den opgave, jeg har.
Så ved jeg i øvrigt fra statsministeren selv, at vi naturligvis vil overholde de internationale forpligtelser, vi har, og den internationale aftale, og – hvad skal man sige?
– målsætningen vi har med det her, er jo 0,7-procents-målsætningen.
Vi skal være over det, og det er vi også rigeligt.
Alene i år er vi på 0,9 pct. Hvad der så derudover skal lægges af yderligere rammer for det her efter de næste 3 år, er jo et spørgsmål, som kræver en inddragelse ikke kun af mig selv, men også af finansministeren, statsministeren og i øvrigt et overblik over, hvordan statsfinanserne står på det tidspunkt.
Så jeg synes måske, at det er lidt urealistisk, men en meget venlig forventning, hr. Kamal Qureshi har haft til mig.
Jeg værdsætter selvfølgelig, at man har haft den store tillid til, at jeg kunne besvare spørgsmålet.
Sagens essens er, at det kan jeg ikke.
Jeg ved, at vi vil overholde vores internationale forpligtelser, og jeg ved, hvad jeg har at gøre med de næste 3 år.
Det synes jeg sådan set er ganske udmærket.
Kamal Qureshi (SF), 2011-01-26:
I forhold til hvorvidt det er besparelser eller ej, må man sige, at det jo er regeringens egne, Statsministeriets og Finansministeriets, provenuberegninger, som jeg refererer til.
Når de siger, som ministeren selv refererer til, at der bliver besparet 2,2 mia. kr. på udviklingsbistanden – tror jeg – af det samlede beløb, så er det sådan set også det, jeg bruger.
Jeg synes, at det er kritisabelt, hvis ministeren, som er udviklingsminister for regeringen, ikke kan udtale sig på vegne af regeringen om, hvad regeringens planer er på det økonomiske område for et område, som er så stort, netop over 5 mia. kr., og ikke kan fortælle den danske befolkning, om man har tænkt sig at fortsætte med at fastholde det niveau, om man har tænkt sig at sætte niveauet op og i så fald med hvor meget.
Er det Lars Barfoed, der taler på vegne af regeringen, eller er det Søren Pind, der taler på vegne af regeringen, eller er det Karsten Lauritzen, som siger, at det vil blive overordentlig svært at finde de penge efter 2013?
Hvem er det, der taler på vegne af regeringen, og har regeringen overhovedet styr på de økonomiske planer, man har for udviklingsbistand, når beløbet er over 5 mia. kr.?
Er der noget, vi kan få at vide, og som den danske befolkning ligesom kunne arbejde ud fra og sige, at det er det, man regner med i forhold til regeringens økonomiske politik?
Søren Pind (V), 2011-01-26:
Når hr. Kamal Qureshi bruger ordene besparelser på udviklingsbistanden, må jeg sige, at det jo er en relativ term, forstået på den måde, at det, regeringen rent faktisk har gjort, har været at fastholde det meget høje niveau, vi har for dansk udviklingsbistand, på 15,2 mia. kr.
Men al den stund at man jo har lagt automatiske stigninger ind i statsfinanserne hvert eneste år, er det rigtigt, at der, når man bruger den model, hvor man fastholder et bestemt niveau og ikke bare lader det vokse, over 3 år så tilvejebringes 2,25 mia. kr., som måtte gå til at bygge bolværket mod finanskrisen og være medvirkende til at sikre de 24 mia. kr., der i sin tid skulle skaffes til genopretningspakken.
Så at bruge udtrykket besparelser om det, kan man godt, men jeg synes, man må anerkende, at det altså er konteksten.
Med hensyn til den nye konservative partileders politiske udmeldinger om, hvad han ønsker for Det Konservative Folkeparti, er det jo noget, der, om jeg så må sige, er above my pay grade at udtale mig om.
Jeg forvalter og administrerer udviklingsbistanden på regeringens vegne.
Hvis der skal ske forhøjelser af udviklingsbistanden, er det en politisk udmelding, som skal komme fra statsministeren og Venstres partiformand i forhold til Venstres politik.
Det er ikke noget, jeg har en regeringsholdning til som sådan.
Der er indgået en aftale, der er baseret på 3 år.
Den er indgået mellem regeringen, Dansk Folkeparti og Liberal Alliance, og den fastholder, at dansk udviklingsbistand skal have et af verdens højeste niveauer, og det udgør i kroner i dag 15,2 milliarder.
Kamal Qureshi (SF), 2011-01-26:
Jeg vil sådan set
gerne spørge ministeren lidt til de økonomiske aftaler imellem regeringspartierne, der ligger om udviklingsbistanden, for der har jo været meget diskussion af, hvordan dansk økonomi skal styres, og om der nu er styr på budgetterne.
Regeringen, selvfølgelig sammen med ministeren, og Dansk Folkeparti har jo lavet en aftale, der betyder, at der spares 200 mio. kr. på udviklingsbistanden i år, og at der spares 700 mio. kr. i 2012 og 1,4 mia. kr. i 2013.
Det er jo nogle tal, som ministeren godt kender til.
Grunden til, at jeg spørger om de besparelser, er, at den konservative leder, hr. Lars Barfoed, jo for ganske nylig, nemlig sidste mandag, den 17. januar, har været ude at sige noget om det, og han udtaler der, at han ønsker, at der skal ske en stigning i udviklingsbistanden, når genopretningsaftalen udløber i 2013.
Jeg synes, det er relevant for os og for ngo'erne, men også i høj grad for den danske befolkning, at vide, hvad regeringens politik er.
Kan regeringens to partier blive enige om, hvad de egentlig vil med udviklingsbistanden?
For Venstre lægger op til en nedskæring på udviklingsbistanden for de næste år, og hr. Lars Barfoed siger, at man efterfølgende vil hæve udviklingsbistanden.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvor meget det er, man har tænkt sig, altså om man i regeringen er enig om, at man vil hæve udviklingsbistanden, hvor meget man vil hæve den med, hvad taksten er, og hvad målsætningen er, hvad man gerne vil hæve den op til.
Søren Pind (V), 2011-01-26:
Altså, alle de grupper, der gør en indsats, svarer jo for den indsats, de gør.
Vi har en god tradition for, at når organisationerne har vist sig værdige til den tillid, de nyder hos dem, der uddeler pengene, så kan de komme ind via nogle konkrete projekter og i øvrigt også nogle rammetilskud.
De må stå på mål for de resultater, de opnår.
Vi kan altid sagtens dokumentere, hvad der er blevet gjort, opbygget, skabt og udvirket, og hvor mange pjecer der bliver delt ud, og hvad ved jeg.
Alt det kan vi dokumentere, men det afgørende punkt, nemlig om det virker, kan vi endnu ikke dokumentere, og det kommer vi til at kunne om 3 år.
Men så lang tid må vi altså væbne os med tålmodighed og gøre det, vi tror er det rigtige og håber er det rigtige.
Men vi kan altså endnu ikke dokumentere det videnskabeligt.
Per Dalgaard (DF), 2011-01-26:
Jeg har et sidste spørgsmål i forbindelse med det her: Når der nu er alle de her grupper, der faktisk får ret store millionbeløb på trods af den afstand, som jeg udmærket kan forstå der er, når ministeren uddeler, hvad skal vi sige, midler til andre mennesker, er der så en eller anden form for rapportering tilbage om, hvad f.eks. Indiengruppen på Fyn får ud af at gøre det, de nu gør?
Altså, er det noget, der har nogen effekt, eller er det bare, jeg havde nær sagt, sådan en eller anden form for venlighed over for nogle, man måske kender i Indien, eller hvad ved jeg?
Er der en effekt af de store midler, der bliver givet, og er det noget, der kommer til f.eks. Folketingets kendskab?
Søren Pind (V), 2011-01-26:
Jeg vil sige til hr. Per Dalgaard, at jeg sådan set er godt tilfreds med den decentrale struktur, vi har valgt, hvor der er en vis afstand imellem ministeren og dem, der træffer beslutninger om, hvem der skal have støtte.
Det ændrer ikke ved, at det på et tidspunkt bliver nødvendigt at kigge på hele ngo-området under et, og det er rigtigt, at det har jeg lovet hr. Per Dalgaard.
Det er jeg ikke nået til endnu.
Jeg hørte forkert i det første spørgsmål, det må jeg ærligt indrømme.
Per Dalgaard (DF), 2011-01-26:
Jeg har jo hvert år med stor fornøjelse kigget i Danidas rapporter om ulandsstøtte og specielt den side, der handler om ngo-støtte.
Noget af det, jeg også fremførte tidligere, var jo, at jeg synes, at det er de samme navne, der går igen og igen, og jeg forstår simpelt hen ikke, at en forening som 3F kan få 28 mio. kr. om året i ngo-støtte, at en Ghanavenskabsgruppe i Danmark får 9 mio. kr., at foreningen Sex & Samfund får 5 mio. kr., eller at Indiengruppen på Fyn får 2 mio. kr.
Det er sådan nogle ting, som jeg synes er lidt underlige, for alt andet lige må man vel sige at man, når landet lidt fattes penge, så kunne bruge nogle af de pågældende midler til andre sådan lidt mere humanitære aktiviteter herhjemme.
Så jeg håber, at ministeren i forbindelse med at gennemgå den her ngo-støtte også vil revurdere, hvad det egentlig er for nogle grupper, der får støtte, så det ikke bare er sådan en automatik, der går igen år efter år.
Per Stig Møller (KF), 2011-01-26:
Altså, nu kan jeg jo ikke stå og sagsbehandle et enkelt teater her i spørgetiden.
Det havde jo nok været rigtigt at aflevere det som et skriftligt spørgsmål med alle de tal, som kommer fra hr. Rasmus Prehn.
Det egner sig ikke til spørgetiden.
Men jeg kan rent principielt sige, at der jo ligger nogle forskelle imellem teatrene og de penge, de har til rådighed, af tre forskellige hovedårsager.
Det ene er, som hr. Rasmus Prehn rigtigt sagde, strukturreformen.
Det betyder så, at der jo er forskel på, hvad kommunerne tidligere lagde ind i deres teatre, og derfor så også forskel på, hvad de fører med over.
Så er der omkostningerne.
Der er også forskel på omkostningsniveauet med lejemålene og kommuneskatterne, og hvad der måtte være af omkostninger på de forskellige teatre.
Det skal så også regnes med ind.
Men jeg mener faktisk, at jeg er i gang med at prøve at se på en mere rimelig fordeling imellem hovedstad og provins og de forskellige områder i forhold til de bevillinger de har, så det er jo også en af de ting, jeg ser på.
Men jeg kan ikke stå og sagsbehandle Aalborg Teater i Folketingssalen.
Rasmus Prehn (S), 2011-01-26:
Mange tak.
Det er jo en kendt sag, at vi i Aalborg er meget stolte af vores fantastisk gode teater, Aalborg Teater.
Imidlertid er det sådan, at der siden strukturreformen, hvor man lagde an til en omlægning af finansieringen af landsdelsscenerne, har været en vis skævvridning i forhold til finansieringen.
Der ser det altså ud, som om Aalborg Teater klarer sig rigtig fantastisk flot sammenlignet med landsdelsscenerne i Aarhus og i Odense.
Man får sådan set mindre i tilskud, end man gør i Aarhus og i Odense.
Jeg står her med notatet, og kigger man på det rene driftstilskud, kan man se, at Aarhus Teater altså gennemsnitligt modtager 71 pct. større driftstilskud end Aalborg, og Odense Teater modtager 35 pct. mere.
Tager man højde for antallet af publikum, er procentsatserne lidt mindre, men dog stadig væk skæve, idet man kan se, at tilskuddet pr. tilskuer er 51 pct. højere på Aarhus Teater og 12 pct. højere på Odense Teater.
Har ministeren en forklaring på, hvordan det kan være, at når der er tale om landsdelsscener, som jo burde være ligestillede, så bruger man af statens midler færre kroner på teater i Aalborg, end man bruger på tilsvarende scener i Aarhus og i Odense?
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Jeg tror altså ikke, at spørgeren har gennemtænkt det, hun står og siger.
Altså, der kan være en, der får at vide: Du kan komme til om 3 dage, hvis du selv betaler via din forsikring, hvis det ligger uden for arbejdstiden, kl. 7.00 om aftenen.
Vil spørgeren forbyde, at man i sin fritid tager nogle patienter?
Går det ud over nogen som helst i arbejdstiden, at man i fritiden tager nogle patienter, som så ikke fylder op i køen, og som gør, at de andre kan komme tidligere til?
Vil spørgeren virkelig gøre det?
Kunne vi ikke få at vide, om en eventuel Helle Thorning-Schmidt-regering vil indføre et forbud mod, at speciallæger i fritiden tager nogle patienter, som har en forsikring.
Det ville virkelig være en nyhed, hvis det er det, vi hører her i Folketingssalen.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-26:
Men jeg vil gerne have ministeren til at garantere, at der ikke sker forskelsbehandling.
Jeg kan godt forstå, at mange mennesker undrer sig over, at de kan komme hen til den selv samme speciallæge og få at vide, at hvis du kun kommer henvist af din egen læge, kan du få en tid om 3 uger.
Kommer du og har en sundhedsforsikring, kan jeg faktisk behandle dig om 3 dage.
Det er det, rigtig mange mennesker oplever.
Hvis det ikke er sådan, at de er på arbejdsmarkedet, og at det ikke er en arbejdsgiverbetalt sundhedsforsikring, som vi andre er med til at betale for, eller de har været så heldige, at de igennem livet har haft mulighed for selv at tegne en privat sundhedsforsikring, får de altså at vide: For dig er der kun et valg, og det er at vente 3 uger, før du kan komme til.
Hvordan vil ministeren garantere, at der ikke sker den forskelsbehandling, i takt med at flere og flere mennesker får en sundhedsforsikring?
Helt ærligt, sundhedsforsikringer har vel lige netop det formål at udfordre lægefagligheden over for det at komme hurtigere til.
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Efter min mening: gennemført vrøvl.
Når speciallægerne har en arbejdsuge på i gennemsnit 43 timer, vidner det jo om, at de faktisk lægger en fuld indsats i forhold til de ikkeforsikrede.
At de så tager nogle, der er forsikrede, i deres fritid, går jo ikke ud over de ikkeforsikrede, tværtimod.
Det afkorter kødannelsen, så de ikkeforsikrede kan komme til noget før.
I øvrigt er der vel ingen af os, der har noget imod, at læger arbejder mere, så der er flere patienter, der kan blive behandlet, når bare det ikke fører til, at nogen uden forsikring bliver skubbet bagud i køen.
Det fremgår, at lægens beskæftigelse ved siden af overenskomstopgaver ikke må have hverken tidsmæssige eller indholdsmæssige konsekvenser for overenskomstopgaverne.
Sådan er overenskomsten, og derfor er det efter min mening meget forkasteligt, når en sundhedsøkonom går ud fra, at man bryder det.
Det er også, som om spørgeren her går ud fra, at man bryder det.
Skal vi nu ikke længere kunne stole på, at overenskomster overholdes, når de er klokkeklare, og når de har en meget klar moralsk samfundsmæssig begrundelse?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-26:
Det, ministeren siger, er jo, at der er nogle klokkeklare regler på området, men er der så det?
Det er i hvert fald meget uigennemsigtigt, om lægerne rent faktisk overholder reglerne om at bruge al deres tid på at behandle sygesikringspatienterne, altså de offentlige patienter, der er henvist af egen læge alene, frem for at vælge de patienter, som der kommer en ekstra indbetaling fra sundhedsforsikringen for.
Det er vel det, som Jes Søgaard mener, når han taler om sølvklumper og guldklumper.
Dem, der kommer med en sundhedsforsikring, er guldklumperne.
Dem, som er henvist af deres egen læge alene gennem sygesikringen, er sølvklumper.
Alligevel står ministeren og siger til lægerne: Vi har en aftale om, at I altså kun skal behandle de patienter, I får sølvpenge for, mens de andre skal I lade ligge.
Det er et helt nyt skisma, som vi står over for, i takt med at der kommer flere og flere mennesker med sundhedsforsikringer i Danmark.
Er ministeren ikke enig i det?
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Det er efter min mening en både tankeløs og poppet udtalelse, som minder mig om, da jeg som undervisningsminister blev konfronteret med, at visse lærerkræfter og professorer sagde, at fordi det gav flere penge til institutionerne, hvis de lod være med at dumpe deres elever og gav dem for høje karakterer, så risikerede man, at niveauet ville blive sænket.
Altså, svaret til det er, at de får deres gode løn, for at samfundet kan være sikker på, at de træffer de rigtige afgørelser med hensyn til, hvilken karakter der skal gives, og det samme gælder for sundhedspersoner i sundhedssektoren.
De får deres gode løn, for at vi kan være sikre på, at de overholder de aftaler, der gælder, og de er for speciallæger klokkeklare: Man må ikke stille folk i kø, efter hvem der har en forsikring og hvem der ikke har det.
Da speciallægerne i gennemsnit har en arbejdsuge på 43 timer, er der jo ikke det mindste forkerte i, at der er nogle, der sidst på eftermiddagen eller om aftenen har private patienter, når bare de leverer en fuld arbejdsindsats for det, som det offentlige lønner dem for.
Derfor er der ingen undskyldning for det, hvis en speciallæge, som er nået op på den omsætning, hvor knækgrænsen ligger, og hvor honoraret pr. patient falder, tager det som anledning til at skubbe sygesikringspatienterne i baggrunden til fordel for de private.
Det er der ingen undskyldning for, for det bryder en aftale, som deres forening har gennemgået.
Og hvis den aftale ikke er god, ja, så må vi ændre den.
Men jeg kan ikke forstå, at en sundhedsøkonom siger, at han går ud fra, at man bryder aftaler, hvis man kan tjene på det.
Det håber jeg da ikke at man gør, slet ikke i
sundhedssektoren
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-26:
Er ministeren enig med sundhedsøkonom Jes Søgaard i, at ministerens løftede pegefinger i forbindelse med speciallægernes forskelsbehandling af patienter svarer til at lægge guld- og sølvklumper ud foran lægerne for derefter at sige til dem, at de helst skal tage sølvklumperne, jævnfør et interview, der var i Deadline den 11. januar 2011, kl. 22.30?
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Så er det kedeligt, at det er Bent Hansen og regionerne, som har betalt for meget for fedmeoperationer, og ikke regeringen.
Men skulle vi nu ikke lade det ligge?
Og det er gået til, at vi har fået rekordlave ventelister, nu er de helt nede på 52 eller 53 dage i gennemsnit, og de var oppe på 90, da vi trådte til
– det, på trods af at der var blevet langt flere og bedre behandlingsmuligheder og langt dyrere medicin osv. Så jeg vil tillade mig at sige, at regeringens sundhedspolitik har været en kolossal succes til gavn for patienterne, også det udvidede frie valg, hvor det heldigvis er sådan, at de private operationer alt i alt har været billigere end de offentlige.
Orla Hav (S), 2011-01-26:
Jamen jeg skal sige, at spørgsmålene bliver lidt skæve, fordi ministeren jo tilkendegiver at være fuldstændig enig med mig i de spørgsmål, der er stillet, og de svar, der er givet.
Så benytter jeg selvfølgelig chancen til at få ministerens syn på at få vendt den udvikling, som vi kan se hjemsøger Danmark.
Vi har flere cancertilfælde i Danmark, end man har andre steder, vi har flere med hjerteproblemer og blodtryksproblemer, end man har andre steder.
Og så var det rart, om man kunne få ministeren til at sige: Ja, her ligger en god sag, som jeg vil gå foran i for at hjælpe kommunerne til at lave den rigtige forebyggende indsats, som også har en effekt på det sundhedsmæssige område, så vi får knap så mange eller i hvert fald får dem senere ind i vores behandlingssystem.
Til det der med de private initiativer på det her område skal jeg så bare sige til ministeren, at vi sådan set ikke har så meget imod de private initiativer på det her område.
Vi har noget imod at betale for mange penge for dem, vi synes, det er rigtigt dumt i et samfund, hvor man mangler penge, at man gør det på den måde.
Men kan jeg ikke få ministeren til at brænde for forebyggelsessagen?
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Det var ikke et spørgsmål, der strålede ved sin klarhed.
Men hvis jeg skal prøve at oversætte det, handler det om, at spørgeren tror, at fordi der ikke er så mange penge, som man kunne ønske – det er der jo aldrig – forsømmer man forebyggelsen og genoptræningen, som spørgsmålet handler om, hvorved man får større sundhedsudgifter.
Nej, de større sundhedsudgifter skyldes en kæmpe indsats for at få flere patienter opereret.
Så der er flere, der kommer igennem, og det er det, der koster penge, og ikke at vi har negligeret forebyggelsen.
Det har vi absolut ikke.
Orla Hav (S), 2011-01-26:
Det, jeg så kan udlede af ministerens svar, er, at vi er inde i en forkert cirkel på det her område.
For ministeren har været nødt til at sætte flere penge af til det behandlende sundhedsvæsen som en konsekvens af, at vi har forsømt opgaven med at lave en forebyggende indsats.
Der er det jo, jeg så gerne vil have ministeren til at medvirke til, at vi fik vendt det , sådan at vi fik gjort en langt mere ihærdig indsats på det generelle sundhedsfremmende område og med hensyn til den sygdomsforebyggende indsats.
Og det er der, jeg ikke rigtig kan høre ministeren sige: Ja, det er en rigtig god idé, at vi får vendt det, og at vi får sat fokus på det, og måske koster det også nogle penge.
Men jeg er enig med ministeren i, at det ikke er den dyreste indsats, det er langt dyrere at vente.
Så det er lidt god vilje fra ministerens side til at få sat fokus på den sundhedsfremmende indsats, som ligger i en god forebyggende indsats, som kan laves på mange forskellige måder, jeg gerne vil have.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-26:
Nu er det jo ikke en spørgetime for folketingsmedlemmer, men en spørgetime til ministrene.
Derfor vil jeg igen gerne have ministeren til at garantere og fortælle, hvordan man vil sikre, at der ikke sker en forskelsbehandling, således at borgere, der ikke har en sundhedsforsikring, kommer til at vente markant længere end borgere, som har en sundhedsforsikring, særligt i og med at der jo kommer flere og flere mennesker med deres sundhedsforsikringer.
Det er jo altså mærkværdigt, at ministeren hele tiden taler om, at særligt i sundhedssektoren må vi forvente, at lægerne har en særlig moral i forhold til at vælge sølvstykker frem for guldstykker.
Men var vi gået over i bankvæsenet, tror jeg aldrig nogen sinde, at man havde tilladt f.eks. i Nordea, at en ansat i banken først arbejdede 37 timer, som det stod i kontrakten, og så bagefter gik ud og arbejdede i sin fritid i Danske Bank.
Det tror jeg simpelt hen ikke at man ville tillade inden for bankverdenen.
Men det er helt o.k. i det danske sundhedsvæsen, at man først selv skriver ned, hvor mange patienter man har behandlet i det offentlige regi, og siger, at nu er der gået 43 timer, så nu må man godt behandle alle de andre patienter, som man får langt flere penge for.
I øvrigt håber jeg ikke, at der er nogen, der opdager, at der også røg en med lidt før lukketid.
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Sådan som spørgsmålet stilles, kan jeg kun drage den konklusion, at en ny S-SF-regering vil forbyde, at speciallæger i deres fritid kan behandle patienter mod betaling, som de så måske kan få refunderet i deres forsikringsselskab.
Ellers kan jeg jo ikke garantere det, som jeg bliver bedt om at garantere.
Altså, når jeg bliver bedt om at garantere, at ingen i fritiden via en forsikring kan komme før andre, så må jeg jo gå ud fra, at spørgeren mener, at det bør jeg garantere, og at spørgeren antyder, eller at spørgeren lover, at det vil hendes parti garantere.
Så er det bare, jeg siger: Hvordan kan man garantere det på anden måde end ved at forbyde, at læger opererer nogle flere, behandler nogle flere og i fritiden tager folk ind, som de ikke er forpligtet til at tage?
Hvordan vil spørgeren forhindre det uden et sådant forbud?
Det kan jeg bare ikke se.
Julie Skovsby (S), 2011-01-26:
Frygter ministeren, at de voldsomme besparelser, som vi har oplevet på landets sygehuse i den seneste tid, vil få konsekvenser for patienterne, og i så fald hvilke?
Hvad mener ministeren er forklaringen på, at Region Syddanmark nu også står over for store besparelser, hvor 400-700 stillinger på Odense Universitetshospital står til at blive nedlagt?
Bertel Haarder (V), 2011-01-26:
Det er den absolut ikke.
Efterlønnen er målrettet mennesker, som er fuldt arbejdsdygtige; det er nemlig derfor, de kan få dagpenge, og når man er dagpengeberettiget, er man også efterlønsberettiget.
Det er jo altså kun fire ud af ti ufaglærte, som overhovedet har mulighed for at komme på dagpenge og for at gå på efterløn; de har ikke betalt efterlønskontingent.
Fire ud af ti.
Efter regeringens oplæg er det ti ud af ti, som, hvis de er nedslidte eller syge, kan få en hurtig behandling og en hurtig førtidspension.
Det er jo en forbedring, det er jo øget lighed.
Men det, der kendetegner den her debat, er jo, at fagbevægelsen udelukkende tænker på de fire, som betaler kontingent.
De er fløjtende ligeglade med de seks.
Og fagbevægelsen har jo købt og betalt Socialdemokraterne til at føre den her kampagne, og de har ti gange så mange penge, som de borgerlige partier har til at føre deres kampagne, og det vil vi mærke i den kommende tid.