Pernille Frahm (SF), 2011-05-10:
Tusind tak for ordet, selv om det åbenbart er meget korte betegnelser, man kan bruge om hinandens udtalelser.
Folkeoplysningsloven, som vi skal revidere i dag, skal vi jo kigge på på baggrund af en rapport, der er udarbejdet i 2010, hvor der kom en stribe anbefalinger.
Mange af dem er der taget højde for i forslaget, og derfor synes vi også, at der er vældig mange gode takter i det.
Men der er en helt overordnet problematik, som rapporten faktisk også pegede på, nemlig økonomien, og der er flere ordførere, der har været inde på det.
Uden mulighed for at dække de udgifter, der er for folk i forbindelse med folkeoplysning, uden mulighed for at betale lærere løn f.eks., så er det altså svært at bedrive rigtig fornuftig folkeoplysning.
Vi er faktisk nu inde ved noget af kernen af det, som man kunne kalde dansk kulturarv.
Det er ellers et udtryk, jeg ikke bryder mig rigtig meget om at bruge, og jeg bruger det meget sjældent, for jeg synes, det, vi tit kalder for dansk kulturarv, lige så godt kunne være svensk eller norsk eller finsk eller tysk eller europæisk eller globalt for den sags skyld, og det synes jeg er problematisk.
Men i det her tilfælde mener jeg virkelig, det er noget særligt, og det er noget, der har været af afgørende betydning for den måde, vores demokrati er udformet på, og den måde, vores velfærdssamfund er blevet bygget op på.
Når vi nu er så tæt på kernen af noget, man kunne kalde dansk kulturarv, er det da underligt, at en regering, der elsker at bruge udtrykket dansk kulturarv, i den grad har negligeret den økonomiske udvikling, der har været på området, og så at sige ladet stå til.
Så jeg håber meget, at den debat, vi har nu, og det, at vi skal arbejde med folkeoplysningsloven og med folkeoplysning i det hele taget, er en chance for at begynde at tage området noget mere seriøst, end det bliver nu.
De meget dramatiske beskæringer, der har været på området, har jo betydet, at vi har givet folk ulige muligheder, hvor folkeoplysningen jo netop i sit udgangspunkt var et forsøg på i langt højere grad at give lige muligheder, virkelig brede mulighederne ud, så gør de her begrænsninger i økonomien, at mulighederne bliver mindre lige, end de var før.
Vi har forskellige muligheder, alt efter hvilket postnummer vi har, når det handler om folkeoplysning.
Der er store forskelle fra kommune til kommune på, hvordan man prioriterer området.
Vi har meget store forskelle på vores muligheder, alt efter hvilken pengepung vi har, også inden for folkeoplysningen, fordi udgifterne til hold, betaling for at deltage, varierer så meget og nogle steder bliver ganske stor, fordi tilskuddet omvendt er så lille.
Vi har faktisk også ulige muligheder i forbindelse med personer med et fysisk handicap.
Det er en af de ting, som bliver nævnt i høringssvarene, og det er en af de ting, jeg synes vi skal tage en smule alvorligt.
Jeg ved godt, at der ikke er noget tilbageskridt i lovforslaget, i forhold til hvad der stod i den tidligere folkeoplysningslov omkring lige muligheder for personer med fysisk handicap, men der er jo sket nogle ting siden.
Dels er der nogle udgifter, der er blevet flyttet rundt med, og som kommunerne også har skåret på, dels har Danmark altså langt om længe besluttet sig for at tage FN’s handicapkonvention noget mere alvorligt, og det skulle det her vel egentlig også meget gerne være udtryk for.
Den økonomiske virkelighed og den virkelighed, der er i øvrigt, har betydet, at folkeoplysningsområdet er blevet klemt fra flere sider, klemt fra voksen- og efteruddannelsesområdet, for konkurrencen om, hvem der skal sidde på området, hvem der skal stå for udmøntningen af folkeoplysningen på det her område, er voldsom, og derfor mener jeg, det er et af de områder, vi bør kigge på også, når vi arbejder med loven.
Et andet område, hvor folkeoplysningen er under pres, er fra kommercielle udbydere.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi holder fast i, at vi i det her land har foreningsfrihed, og det er vigtigt, at foreningerne får så vide muligheder som overhovedet muligt for at samle befolkningen som borgere i et demokratisk samspil og ikke bare reducere os til brugere og ikke mindst til forbrugere.
Der er 13 sekunder, kan jeg se.
Jeg synes også, det er vigtigt, at vi kigger på udgifterne omkring videncentrene, hvor det jo foreløbig kun er finansieret de første 3 år.
Vi bliver nødt til at forholde os til, hvad vi gør, når de 3 år er gået, og vi bliver også nødt til at kigge på, hvordan vi sikrer udviklingspuljen, selv om der ikke er afsat midler til den.
Tak for ordet.