runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Nedergaard (V), 2010-11-24:
Men nu er det altså sådan, at man er i et ansættelsesforhold.
Altså, der er faktisk en virksomhed, som har ansat nogle mennesker, og som derfor har et ansvar over for de mennesker, til de bliver ledige; så er det beskæftigelsesministerens område, altså beskæftigelsesministeren, der tager over.
I den opsigelsesperiode kan man fortsat deltage i efteruddannelse, hvis man ønsker; der bliver så bare en højere betaling for virksomheden.
Altså, det er jo lidt interessant, at fru Line Barfod er den, der nu synes, det er så frygtelig synd for virksomhederne.
For det kunne også have været den dag, hvor fru Line Barfod ville sige, at virksomhederne spekulerede i at afskedige medarbejdere og derefter sende dem i efteruddannelse og dermed lægge ansvaret for, at man afskedigede folk, over på den danske stat.
Så vil jeg i øvrigt i forbindelse med hele diskussionen om omfordeling, som jeg synes er ret interessant, sige til fru Line Barfod, hvis parti skal være støtteparti for en eventuelt anden regering end den, vi har nu, og som siger, at man vil have øget omfordeling: Jamen glimrende, det lyder da godt.
Problemet er bare, at det er den meget massive omfordeling, der gør det fristende for internationalt konkurrerende virksomheder at flytte ud af Danmark.
Vores målsætning er jo at sikre, at det er attraktivt for virksomheder at forblive i Danmark, udvikle sig i Danmark og give arbejdspladser i Danmark.
Line Barfod (EL), 2010-11-24:
Diskussionen går jo på, hvad der skal til for at komme igennem krisen.
Der kan man enten vælge som regeringen, at vi skal konkurrere på at have de dårligst mulige vilkår – at vi skal blive ringere og ringere og hele tiden se på, at der er nogle, der er lidt dårligere end os; men ellers skal vi konkurrere på at have ringere og ringere vilkår – eller det, som vi tror på hos Enhedslisten, nemlig at vi kan gøre det, der hidtil har gjort os stærke i Danmark, altså det, der faktisk har gjort, at vi har udviklet os og er gået fremad, det, at vi hele tiden har satset på at få bedre uddannelse og få en stærkere omfordeling, at sørge for, at samfundet faktisk fungerer.
Der er masser af økonomer, borgerlige og andre, der har sagt, at det slet ikke kunne hænge sammen, men det er faktisk det, der har gjort, at vi i både Danmark og de andre nordiske lande er kommet så langt, som vi er i dag.
Det er ved hele tiden at prøve at blive bedre og at gøre tingene bedre i stedet for at gøre dem ringere, som regeringen vil.
Derfor vil jeg gerne igen holde fast i mit konkrete spørgsmål: Mener ministeren, at det er bedre for virksomhederne og for de arbejdsløse, at de ikke har mulighed for at få en omskoling eller efteruddannelse, når de er blevet fyret, end at de faktisk har den mulighed?
Tina Nedergaard (V), 2010-11-24:
Den pludselige omsorg for de private virksomheders økonomi er jo næsten rørende, når den kommer fra Enhedslisten.
Det må jeg sige, for den er jeg jo ikke sådan forvænt med.
Det, jeg kalder flødeskum, er ikke ment som noget, vi ikke gerne vil bruge penge på.
Ligesom flødeskum betyder meget for lagkagen, betyder flødeskum da også meget for et samfund.
Situationen er bare den, at når lommepengene ikke rækker til at købe den dyreste kage i butikken, må man stille sig tilfreds med lidt mindre.
Jeg prøver på at sætte det ind i en international kontekst, men det er, som om venstrefløjen, Socialdemokraterne, SF og Enhedslisten – i mindre grad Det Radikale Venstre, som bare har nogle andre veje, de vil gå, som vi ikke ønsker at betræde, nemlig at afskaffe efterlønnen – er fuldstændig indifferent over for, at der altså er en international økonomisk krise, som har ramt dansk økonomi.
Vi har verdens største offentlige sektor.
Løsningen er ikke at gøre den større.
Løsningen er at få sat gang i væksten i de private virksomheder, som har mistet 180.000 arbejdspladser, mens der i den offentlige sektor igennem den tid, vi har siddet, er ansat 40.000.
Jeg er af den opfattelse, at det er privatsektoren, der ender med at finansiere den offentlige sektor, som så understøtter den private sektor.
Det er min tilgang til det.
Line Barfod (EL), 2010-11-24:
Det er jeg godt klar over at man synes er helt urimeligt.
Så hellere tage det, som ministeren kalder for flødeskummet, fra de mennesker, der er blevet fyret på Lindø, Vestas og andre steder, som med de tidligere regler faktisk havde en god mulighed for at få en omskoling eller noget uddannelse, der gjorde, at de hurtigt kunne komme i arbejde igen.
Men ministeren mener altså, at det er flødeskum, at man får den mulighed.
Den holdning kan ministeren så have.
Jeg er dybt uenig i den.
Men hvis man ser på det fra samfundets side og fra virksomhedernes side, mener ministeren så, at det er fornuftigt, og at det er bedre at lade folk blive arbejdsløse, uden at de kan få den omskoling eller efteruddannelse, som gør, at de kan varetage et andet job, og at det dermed måske bliver sværere at få gang i nogle nye job, som kunne være med til at skabe den vækst i dansk økonomi, som regeringen påstår man gerne vil have?
Tina Nedergaard (V), 2010-11-24:
Det bliver et svar, der er meget beslægtet med det tidligere svar.
Hvis det var sådan, at der ikke var et overordnet økonomisk hensyn at tage, hvis man, ligesom fru Line Barfods parti, havde den opfattelse og oprigtigt mente, at man skulle gribe verden helt anderledes an, og sådan – uden at fornærme nogen, for jeg synes ikke, det er et skældsord; det er bare en ideologi – havde en socialistisk tilgang og mente, at en meget stærk stat er løsningen og også fremtidssikringen for den enkeltes mulighed for job, lighed og andet, og jeg miskrediterer ikke synspunktet, er det klart, at man ikke skulle gøre det her.
Men når man er af den overbevisning, som vi er i regeringen, nemlig at privatsektoren er konkurrenceudsat, at vi skaber private arbejdspladser ved at afsætte vores varer på internationale markeder, særlig fordi vi er en lille åben økonomi, når vi kan se, at vores politik virker, fordi vi har en fin betalingsbalance og faktisk i øjeblikket igen får gang i eksporten, og når vi kan se, at den måde, vi har kørt den økonomiske politik på, har betydet, at vi ikke bliver ramt nær så hårdt som de omkringliggende lande, er det jo ikke så unaturligt, at vi fortsætter den linje.
Man skulle i hvert fald kende Venstre og De Konservative og også det flertal, der tegner sig i Folketinget, dårligt, hvis man troede, at vores løsning f.eks. ville være at pålægge nye skatter for 30 mia. kr., sådan som fru Helle Thorning-Schmidt og hendes alliance vil gøre det.
Man skulle også kende os dårligt, hvis man tror, at vi tænker, at nok har vi gældsat os rigtig meget i de 2 år, hvor det er gået skidt for den internationale økonomi, men pyt med det; vi gældsætter os bare yderligere.
Det er simpelt hen ikke en filosofi, vi deler.
Man går så ind på de enkelte områder og spørger: Hvorfor spares der der?
Er det rimeligt?
Giver det mening?
Har det nogle omkostninger?
Her er svaret, at selvfølgelig har det nogle omkostninger.
Men man vil jo sande i hele Europa, at det har nogle omkostninger, at verdensøkonomien delvis eller helt er kollapset i nogle lande.
Det påvirker også os.
Line Barfod (EL), 2010-11-24:
Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at det er rimeligt over for de mange fyrede på bl.a. Lindø eller Vestas, at man afskaffer muligheden for at få SVU, statens voksenuddannelsesstøtte, til at tage videreuddannelse, efter man er blevet afskediget?
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-24:
Først og fremmest vil jeg sige, at jeg ikke er klar over, hvor spørgeren har sine oplysninger fra ...
Holger K. Nielsen: Vi skal lige have lyd på socialministeren.
Ja, nu er der også lyd på.
Først og fremmest vil jeg sige, at jeg ikke er klar over, hvor spørgeren har sine oplysninger fra.
Men jeg vil gerne slå fast, at kommunerne har den samme sum penge til rådighed i 2011 som i 2010, hvor budgetterne ligger på et historisk højt niveau.
På ældreområdet er det rigtigt, at de foreløbige budgetindberetninger fra kommunerne viser, at udgifterne falder.
Dette tal er imidlertid korrigeret for de 300 mio. kr., som blev afsat til området i forbindelse med finanslovforhandlingerne for 2010, og som kommunerne derfor ikke havde med i budgetterne for 2010.
Ser man på kommunernes vedtagne budgetter for 2010 og sammenligner dem med de vedtagne budgetter for 2011, vil man se, at der er afsat stort set de samme midler.
På handicapområdet er det ganske enkelt ikke rigtigt, at kommunerne under et budgetterer med færre udgifter.
Der er derimod tale om en stigning i udgifterne på 200 mio. kr. i forhold til budgettet for 2010.
Orla Hav (S), 2010-11-24:
Jeg skal først sige om min kilde, at oplysningerne stammer fra Berlingske Research, som har oplyst de her tal den 4. oktober 2010, så det skulle være ganske vist.
Men det betyder, kan jeg forstå, at den tendens, vi har set hidtil, hvor der har været et fald i eksempelvis praktisk hjælp til de ældre, nemlig fra 0,71 timer pr. modtager i 2005 til 0,63 timer pr. modtager i 2009, ikke vil fortsætte.
Det, der altså er konsekvensen af det, socialministeren siger, er, at vi vil se, at den nedskæring ikke vil blive oplevet af de ældre.
Det samme gælder det med, at en tredjedel af hjemmehjælpsmodtagerne oplever, at der kommer flere forskellige hjemmehjælpere, at der altså er skiftende hjemmehjælpere, og dermed har den ældre svært ved at få en kontinuitet i sin dagligdag, som den ældre skal have.
Er det det, der stopper?
Jeg er selvfølgelig glad for, at det er kommunerne, der har ansvaret for det, men kommunernes rammer skal jo være til rådighed, for at de kan leve op til det, borgerne med rette får af forventninger ud fra det, de indimellem hører fra repræsentanter for regeringspartierne.
Jeg vil bare spørge ind til et sådan mere konkret eksempel på det der med at bøje den sociale lovgivning.
For ikke så længe siden gjorde sclerosepatienterne opmærksom på, at de havde oplevet et ganske stort skred i forhold til tildelingen af elscootere på hjælpemiddelgrundlag.
Problemet var, at en elscooter var blevet gjort til et almindeligt hjælpemiddel, som borgerne blot skulle anskaffe for egne penge, på trods af at de stadig væk opfyldte kriterierne for at få tildelt et hjælpemiddel efter reglerne i social- og sundhedslovgivningen.
Kan ministeren berolige os med, at vi ikke vil komme til at se flere eksempler på, at man bøjer lovgivningen for at se, om det går an at knibe lidt af hjørnerne der, hvor det kan lade sig gøre?
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-24:
Jeg har på ingen måde talt om klynk fra kommunernes side.
Det, som jeg går ind og påpeger, er, at ja, der er nogle kommuner, der bliver nødt til at gå ind at se på, hvor de kan spare, fordi de simpelt hen har brugt meget mere, end de egentlig havde budgetteret med i 2009, og fordi de også har nogle rekordhøje budgetter for 2010.
Så de bliver nødt til at gå ind og justere deres budgetter.
Men det, jeg går ind og påpeger, er, at det er kommunernes opgave at fastlægge det kommunale serviceniveau, og det skal selvfølgelig være i overensstemmelse med den lovgivning, der er på de enkelte områder.
Men man kan som sagt ikke, når man har været inde at ændre på et serviceniveau, bare skære alle borgere over én kam; der skal man gå ind og lave en konkret og individuel vurdering for hver enkelt borger.
Men det er vigtigt at fastholde, at det er kommunernes pligt og ansvar at sørge for, at man har et serviceniveau, som også er formuleret over for borgerne, så man kan få en god forventningsafstemning, men det er kommunerne, der har ansvaret for den enkelte kommunes serviceniveau.
Orla Hav (S), 2010-11-24:
Jeg vil gerne kæde det lidt sammen med en del af ministerens svar fra før.
Det er glædeligt og rigtig dejligt, at rigtig mange af vores borgere bliver ældre, men en konsekvens af det er jo også, at en større del bliver meget ældre og dermed får et ekstra behov for hjælp efter de givne paragraffer.
Det er jo en faktor, der stiger fra år til år og dermed udhuler det råderum, som ministeren siger der skulle være inden for det her område.
Jeg hører ministeren sige, at det her pjat med, at kommunerne meddeler, at de ikke kan leve op til den samme service, bare er noget klynk fra kommunernes side.
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-24:
Jeg anerkender ikke spørgerens præmis om, at en ansvarlig økonomisk politik skulle være i modstrid med at sikre borgerne den hjælp, de har krav på.
Kommunerne har den samme sum penge til rådighed i 2011, som de havde budgetteret med for 2010, reguleret for den almindelige pris- og lønudvikling, og de kommunale budgetter for 2010 lå vel at mærke på et historisk højt niveau.
Når der alligevel er nogle kommuner, der skal ind og spare, hænger det sammen med, at de kommunale udgifter i 2009 var væsentlig højere end de budgetterede, og det er naturligvis ikke nogen let opgave at skulle ind og ordne de her områder.
Men en del af løsningen er at udnytte de eksisterende ressourcer mere effektivt, f.eks. ved at lære af hinandens gode eksempler og ved at sætte fokus på det forebyggende element.
Det handler om at sætte ind i tide, så man kan undgå, at problemerne vokser sig store, så store endda, at en massiv og ofte omkostningstung indsats så er nødvendig.
Det handler også om god styring i kommunerne.
Der er jo ikke nogen naturlov, der siger, at det dyreste tilbud altid er det bedste eller det mest hensigtsmæssige i den enkelte sag, det handler om at vælge det optimale og ikke nødvendigvis det maksimale tilbud.
Der må ikke være tvivl om, at loven skal overholdes, og at borgernes tarv skal varetages i overensstemmelse med lovgivningens rammer, men det er på ingen måde til hinder for, at man kan gennemføre en grundig og faglig sagsbehandling, samtidig med at man kan opføre sig økonomisk ansvarligt.
Orla Hav (S), 2010-11-24:
Vil regeringen acceptere, at kommunerne »bøjer« den sociale lovgivning for at leve op til de rammer, VKO har lagt over kommunernes økonomi, eller vil regeringen acceptere, at kommuner overskrider deres ramme for at leve op til den sociale lovgivning?
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-24:
Nu må vi jo ikke glemme, at vi faktisk har et historisk højt udgiftsniveau.
Og vi må heller ikke glemme, at der faktisk sker en meget stor og positiv udvikling inden for ældreområdet.
Der er flere ældre, der får det bedre.
De er raske og sunde i flere år, end de var for f.eks. 10 år siden.
Vi får flere og flere velfærdsteknologier, der kan hjælpe og understøtte hjælpen, og vi får også udviklet nye metoder, så vi kan give hjælpen på en måde, så vi egentlig gør borgeren mere selvhjulpen.
Alle de ting skal vi jo tænke ind i det samlede forløb og den samlede ældrepleje.
Ser man bare på ældreområdet, drejer det sig om for lidt over 100 mio. kr. af administrativt bøvl og administrative regler, som ikke er nødvendige, og som vi fjerner fra kommunerne, og derved får kommunerne sådan set rum til, at de enten kan justere budgettet eller bruge det til serviceforbedringer.
Det er jo op til den enkelte kommune.
Men det er vigtigt at fastholde, at det er den enkelte kommune, der fastsætter sit eget serviceniveau.
Orla Hav (S), 2010-11-24:
Jeg hører ministeren sige, at der ikke er belæg for, at de 68 kommuner varsler forringet service til næste år.
For det er jo det, de har linet op i de meddelelser, som KL er ude at give.
Og nu hører jeg så ministeren sige, at der er rigelig plads i de rammer, som regeringen har stillet til rådighed for kommunerne, og at det ikke er nødvendigt, at kommunerne skal ud og realisere de besparelser – selvfølgelig efter de spilleregler, der nu engang er gældende.
Det sætter jeg sådan set ikke spørgsmålstegn ved på nuværende tidspunkt.
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-24:
Altså, det er jo en ting ved det kommunale selvstyre, at man selv kan gå ind og definere sit serviceniveau, men at det vel at mærke skal leve op til den lovgivning, der er på det enkelte område.
Det er derfor, jeg ikke vil gå ind og begynde at fastlåse alle kommuners serviceniveau på det niveau, som det er på nu.
Det ville simpelt hen være en kæmpe indgriben i det kommunale selvstyre.
Men det, der er meget vigtigt at påpege ved nogle af de udmeldinger, der har været, er, at hvis man ændrer på serviceniveauet i en kommune, hvis man tager en generel beslutning om, at serviceniveauet skal ændres, enten op eller ned, kan man jo ikke bare skære alle over én kam.
Når det handler om de ældre, der modtager hjælp i hjemmet, skal man faktisk ind og lave en konkret, individuel vurdering i hver enkelt sag.
Man kan ikke bare gøre det over én kam.
Det er meget vigtigt at fastholde, at man går ind og laver en konkret, individuel vurdering af, hvad den ældre har behov for, i forhold til det serviceniveau, der er, hvorefter man så visiterer den ældre til hjælp.
Nu synes jeg spørgeren blander to ting sammen.
Så stillede spørgeren nogle spørgsmål om kvaliteten, f.eks. det med, hvem der kommer i hjemmet.
Jeg ved, der er nogle historier fra nogle kommuner, hvor der har været eksempler på, at der er kommet rigtig mange forskellige personer ind i den ældres hjem, hvilket gør den ældre utryg.
Jeg mener, det sagtens kan lade sig gøre, at man får ændret de ting, ved at man har en ordentlig ledelse, ved at man har en ordentlig logistik, og ved at man sørger for at have et godt arbejdsmiljø det enkelte sted, så man kan varetage de hensyn, der skal være til de ældre, med at sørge for, at den person, der kommer i hjemmet, så vidt muligt er den samme person.
Men det har ikke noget at gøre med de overordnede budgettal, som jeg forholdt mig til i det indledende svar.
Tina Nedergaard (V), 2010-11-24:
Altså, jeg ser slet ikke den sammenhæng.
Jeg ser gerne som undervisningsminister, at det er der, man lægger ressourcerne.
Det viser de historiske regnskabstal jo også at man har gjort.
Vi har haft de højeste enhedsomkostninger
nogen sinde i 2009.
Men hvis man vælger at prioritere sine ressourcer på den måde, at man bruger de større frihedsgrader til at lave holdopdeling, til at lave en mere inkluderende folkeskole, hvor man måske kan hente nogle flere ind fra specialklasser eller specialskoler og dermed også bringe menneskelige ressourcer og økonomiske ressourcer ind i klassen, så ser jeg gerne det.
Og så vil jeg ikke stille nogen garantier for, hvordan kommunerne vælger at bruge deres frihed.
Det er jo det, der er lidt pudsigt ved frihed, nemlig at folk har lov til at bruge den til noget, som man ikke nødvendigvis deler overbevisning om er det rigtige.
Men altså, den viden, som Niels Egelund og Danmarks Lærerforening og Danmarks Skolelederforening og andre har, drager man jo også nytte af ude i kommunerne.
Jeg hæftede mig i hvert fald ved, at skoleledernes formand, Anders Balle, har peget på, at det er et redskab, de rigtig gerne vil have som skoleledere, og jeg tror bestemt ikke, de vil eleverne noget dårligt.
Pernille Frahm (SF), 2010-11-24:
Hvordan vil ministeren sikre, at ophævelsen af det gældende loft for, hvor lang tid eleverne må opdeles i hold, ikke resulterer i yderligere besparelser og dermed også forringelser på skoleområdet?
Tina Nedergaard (V), 2010-11-24:
Der er ikke nogen, der bliver sat ud i kulden, fordi de er af en anden opfattelse.
Jeg deler simpelt hen ikke frygten for det.
Det, diskussionen gik på, var, om man ville bruge den øgede frihed til at lave niveaudeling, det var jo det, hele diskussionen kom til at gå på.
Holddeling er jo mange ting, holddeling kan bl.a. også betyde, at man kan lave en mere inkluderende folkeskole og på den måde tilvejebringe ressourcer fra specialklasser eller specialskoler og bringe dem ind i normalklassen, der på den måde kan blive mere rummelig.
Det er da en selvstændig målsætning.
Så er jeg nødt til at præcisere, at det ikke er regeringen, der beslutter, hvor mange penge man bruger i folkeskolen.
Hvis man f.eks. i Københavns Kommune havde sagt, at man hellere ville prioritere folkeskolen frem for ungdomshuset, kunne man jo frit have gjort det.
Hvis man i andre kommuner havde prioriteret folkeskolen frem for et nyt rådhus, så kunne man have gjort det.
Det er jo en kendsgerning.
Pernille Frahm (SF), 2010-11-24:
Det, som ministeren giver mulighed for, er at få mest mulig skole for pengene, og problemet er jo netop, at pengene er fastlagt af ministeren.
Det vil sige, at der jo ikke er givet frihed til kommunerne til at lave den bedst mulige folkeskole.
Der er givet frihed til kommunerne til inden for de rammer, som ministeren har været med til at afstikke, at finde ud af, hvordan man skal få pengene til at slå til.
Det er klart, at ud fra den nødsituation råber KL om hjælp, og de råber om hjælp til at kunne få pengene til at strække længst muligt.
Men det vil sige, at man dækker de kortsigtede behov, mens man negligerer de langsigtede, og det er jo det, Niels Egelund advarer imod.
Gør det slet ikke indtryk på ministeren, at en af de forskere, som regeringen jo ellers har benyttet sig ganske meget af tidligere, nu pludselig bliver sat ud i kulden?
Tina Nedergaard (V), 2010-11-24:
Vi har i årtier her fra Christiansborg styret folkeskolen tættere og tættere på det, som vi synes den skulle udvikle sig til.
Havde vi gjort det optimale, havde vi også haft en optimal folkeskole.
Vi har en af verdens dyreste folkeskoler, men ikke en af verdens bedste.
Jeg vil slet ikke lægge skjul på, at jeg har lyttet meget til Kommunernes Landsforening i den her sag, og jeg er ikke af den opfattelse, at de vil misbruge frihedsgraden til at gøre det dårligere.
Med hensyn til kommunernes økonomi, har jeg da respekt for, at kommunerne tager hånd om deres økonomi og prioriterer lokalt inden for de rammer, som der nu er, men det kan jo ikke have undgået nogens opmærksomhed, at verdensøkonomien er hårdt ramt; vi ser, hvad Irland er ude i i øjeblikket, og det gælder også en stribe andre lande.
Inden for den ramme er det kommunernes vurdering, at de med større frihedsgrader kan lave en endnu bedre folkeskole, og jeg tror da meget let, jeg kunne høre fru Pernille Frahm kritisere mig for ikke at ville lytte til kommunerne, når de angiver deres behov.
Det har jeg så ønsket i den her sag, og så kan man så kritisere mig for det, men jeg er nu af den opfattelse, at de ved bedst lokalt.
Pernille Frahm (SF), 2010-11-24:
Nu siger ministeren, at det vil være en fordel, at kommunerne har det fulde ansvar.
Problemet er jo bare, at det har de ikke, og det får de heller ikke under den her regering.
De har jo f.eks. ikke det økonomiske ansvar, de har ikke ansvar for, hvordan de skal finde dækning for de ting, de rent faktisk gerne vil.
Det er jo ministerens regering, der har lagt den økonomiske ramme for, hvad kommunerne kan, og når der er meget lidt penge, er det jo de kortsigtede projekter, man prioriterer først, og de langsigtede projekter, der må vente.
Det er ud fra det langsigtede perspektiv, at Egelund advarer imod, at man laver den her opdeling af skolerne.
Jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at alle vil det bedste for vores børn, og det vil kommunalbestyrelserne også.
Men når de får de økonomiske rammer, de får nu, er de jo ikke i stand til at gøre det bedste for vores børn, så er de i stand til at dække det kortsigtede her og nu-behov men ikke at tænke langsigtet, for det er der ganske enkelt ikke råd til.
Derfor vil jeg endnu en gang sige til ministeren, at jeg gerne vil høre, om det er muligt at revurdere de her ting, så man får lagt nogle rammer om vores børns undervisning, der sikrer, at vi får mest muligt ud af folkeskolen.