Henning Hyllested (EL), 2014-11-28:
Lovforslaget her er jo i virkeligheden en udløber af det beslutningsforslag, B 117, som Enhedslisten for snart 2 år siden fremsatte, som førte til en beretning i Erhvervsudvalget, som førte til nedsættelsen af den her arbejdsgruppe med branchens deltagelse, og som førte til den rapport, der ligesom danner baggrund for lovforslaget.
Det har været en lang rejse, og vi synes ikke, at lovforslaget lever op til intentionerne i vores eget beslutningsforslag.
Det er jo sådan lidt i det lys, vi ser på det.
Vi medgiver gerne, at branchen bestemt ikke har levet op til de forventninger, man med rette kunne have til branchen.
Jeg vil endda sige, at branchen har misset en mulighed her, har kvajet sig, fordi man jo altså ikke har kunnet – og det er fuldstændig rigtigt, som det er sagt – blive enige om noget som helst.
Det formål synes vi ikke opnås, fordi der dels er den begrænsning på de 25.000 rejsende pr. år – det synes vi ikke er nødvendigt – dels at man faktisk også med en vis ret kan hævde, at lovforslaget her gør det mere besværligt, end det er i dag, at tegne en konkurssikring, om end jeg medgiver, at det er besværligt i dag.
Og derfor er det jo også fra flyselskabernes side noget selvforskyldt, at man står, som man gør, og det er også tydeligt nok, at flyselskaberne jo helst vil være fri for den her ordning.
Men derfra og så til at lave en ordning, hvor man skal klikke sig frem og tilbage mellem hjemmesider og hive oplysningerne op en gang til, synes vi ikke er fornuftigt.
Enhedslistens oprindelige beslutningsforslag handlede jo om en obligatorisk konkurssikring ved at køb af flyrejser.
Vi forestillede os, at der skulle opkræves en femmer pr. billet for rejser ud af danske lufthavne.
Forslaget var begrundet i, at den eksisterende ordning ikke fungerede, og det er jo også det, der har givet anledning til nedsættelse af arbejdsudvalget.
Ordningen fungerede ikke, og jeg medgiver gerne igen, at flyselskaberne så sandelig heller ikke gør meget for at få den til at fungere – snarere tværtimod.
Ordningen fungerede ikke, kunne man konstatere, fordi der simpelt hen var for få passagerer, der benyttede ordningen, og det har jo ikke mindst konkursen hos Cimber afsløret.
Og med dommen i Østre Landsret helt tilbage fra juli 2012 blev det også slået fast, at udenlandske selskaber som Norwegian, som ganske vist udbyder flyrejser ud af Danmark, men som jo altså ikke er etableret med et fysisk salgskontor her, ikke skal være registreret i Rejsegarantifonden og dermed ikke er omfattet af en sådan ordning.
Enhedslisten indrømmer, at det er vanskeligt at lave nationale særregler inden for et område, der i så høj grad fungerer internationalt, som flytrafikken jo gør.
Men vi er også af den opfattelse, at nogle skal være de første, og vi har hele tiden ikke kunnet forstå, også når vi snakker med branchen, hvorfor man ikke kan bruge det som et salgsargument, at man her rent faktisk tilbyder konkurssikring.
Det kunne man da bruge til at tiltrække udenlandske rejsende til danske lufthavne og danske flyselskaber, men det har branchen en anden opfattelse af, må jeg jo indrømme.
Der foreligger ganske rigtigt, som det er nævnt, en henvendelse fra Rejsegarantifonden fra den 3. november, hvor man advarer kraftigt imod det fremsatte lovforslag og tilbyder så at sige at genoptage udvalgsarbejdet.
Der er ingen tvivl om, at det fremsatte lovforslag fungerer som pisk eller trussel – hvad man nu vil kalde det, afhængig af hvor man nu er placeret i systemet – som kan være med til at skaffe et resultat.
Vi synes trods alt, at ministeren skal tage imod den fremstrakte hånd; sådan kan man jo også vælge at se på det.
Under alle omstændigheder er Enhedslisten først og fremmest interesseret i en øget forbrugerbeskyttelse, og vi mener ikke, at L 67 her, som vi behandler nu, opfylder det formål.
Så vi forbeholder os vores indstilling.