Lone Dybkjær (RV), 2008-06-04:
Noget af det første, den borgerlige regering gjorde, da den trådte til i 2001, var jo at skære ned på ulandsbistanden, og det beklagede Det Radikale Venstre dengang, og det gør vi stadig.
Vi er på et andet niveau i dag, end vi var tidligere, og det til trods for at der er et enormt behov for en indsats over for udviklingslandene.
Og der bliver ikke mindre behov for en civil indsats, jo mere vi involverer os i f.eks. Afghanistan eller andre internationale operationer af den art, det må vi bare konstatere.
En militær indsats er ikke nok; der skal en civil indsats til samtidig, ellers lykkes det ikke.
Så man kan sige, at det sådan set er paradoksalt, at regeringen, som netop har involveret sig i forskellige operationer, ikke har øget civilbistanden samtidig.
Det håber jeg så vil kunne lade sig gøre i fremtiden.
: Hvert eneste minut dør en kvinde på grund af graviditetskomplikationer, som kunne være behandlet eller undgået; bliver fire mennesker smittet med hiv og fire andre dør af aids; kæmper 2 milliarder mennesker for at overleve for mindre end 1 dollar om dagen; bliver 190 kvinder uønsket gravide.
Og hvert år mister 1 million børn deres mor.
Det siger jo i al sin enkelhed noget om, hvor stort behovet er.
Derfor er det også sørgeligt, at vi til trods for det her på internationalt plan skal kæmpe stadig stærkere for sådan set at fastholde de rettigheder, vi allerede har opnået.
Det gælder sådan set desværre ikke kun på det her område, det gælder også på andre områder, at man hele tiden skal repetere det, man fik vedtaget sidst, og kæmpe for, at man kan fastholde det, man fik vedtaget sidst.
Det er jo kedeligt og forfærdeligt på det her område, at vi også oplever, at vi skal gøre det inden for EU.
Altså, Det Radikale Venstre har været stærk tilhænger af udvidelsen, men vi må jo desværre konstatere, at Irland, som er imod fri abort, har fået nogle følgesvende sammen med Malta og Polen, og det gør jo altså, at Irland pludselig har fået en større stemme.
Hvor irerne tidligere kunne nøjes med at sige, at vi jo ved, at de har det her syn - og de stod jo så i øvrigt alene - så må vi desværre sige, at der er flere, og paven gør jo, hvad paven kan, for at presse på på det her område.
Jeg skal ellers lade være med at sige mere om min animositet mod paven i dag, fordi jeg også føler trang til at sige - som også andre har været inde på - at det jo heller ikke hjælper, at USA så også er så stærkt kørende her.
Det betyder, at det er meget vigtigt, hvad den danske regering gør.
For selv om regeringen har skåret, må vi jo erkende, at Danmark heldigvis stadig væk hører til blandt de største donorlande, vi er den sjettestørste donor set pr. indbygger, og det er godt, men det skal vi så også bruge offensivt - det giver os selvfølgelig stadig væk en meget stor stemme - og det synes jeg er vigtigt at regeringen gør.
Jeg tror sådan set også, den gør det på en række punkter, men jeg synes altså også, det er vigtigt, at vi netop på det her område erkender, at vi måske skal tage en slags globalt lederskab og virkelig stå fast på nogle meget overordnede principper.
Jeg skal derfor nævne et par punkter, hvor jeg måske synes man kunne gøre noget mere.
Det første er, at vi synes, der mangler en klar handlingsplan med lidt flere indikatorer.
Det er - og jeg skal lade være med at sige det hele, men bare nøjes med forkortelsen, SRSR, nu er det så mange gange sagt, hvad forkortelsen betyder; selv om den nuværende formand ikke lige sad i stolen, så er det sagt mange gange - simpelt hen svært at følge de midler, der gives til det her område.
Og jeg ved ikke, om vi kan forbedre det i form af nogle indikatorer, eller hvad ved jeg, sådan at vi får lidt større klarhed over, hvordan det egentlig går med de her midler.
Det andet er, at vi jo også må erkende, at der er en øget efterspørgsel.
Der er endnu flere mennesker i den reproduktive alder, end der har været tidligere, det er den ene årsag.
Der er selvfølgelig den nok så omtalte stigning i hivsmitte og aids, og det betyder jo så også, at der bliver et behov.
Derfor har det ført til, at der er oprettet en koalition i 2004, og jeg vil egentlig godt spørge, hvorfor Danmark ikke har tilsluttet sig den koalition.
Sådan som jeg ser det, har vi ikke gjort det.
Det er muligt, der er en god begrundelse, men jeg vil i hvert fald gerne høre den.
Det tredje er, om vi gør nok for at udvikle en offensiv strategi mod de usikre aborter, om vi gør nok i sammenhæng med andre lande.
Sverige gør en hel del på det her område, og det er lidt mit indtryk - jeg kan tage fejl, og så kan jeg jo blive korrigeret - at man godt kunne ønske sig en større koordination på det her område, end tilfældet er i dag, og hvor man så måske kunne få mere ud af midlerne.
Det sidste, jeg godt vil sige, er, at hiv/aids-bekæmpelsen er vigtig, men det er jo selvfølgelig også vigtigt - selv om der er meget fokus på hiv/aids-bekæmpelsen, og det skal der også være - at det her reproduktive område ikke glemmes.
Det er jo trods alt også fremtiden, det handler lidt om.
Det andet er bekæmpelse af en sygdom, men det kunne være ønskeligt, hvis vi med det her også kunne få noget forebyggelse, sådan at vi måske også på lang sigt kom ned i udviklingen af hiv/aids.