runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Damgaard Larsen (V), 2009-03-17:
Venstre støtter lovforslaget.
Lovforslaget har til formål at supplere passagerrettighedsforordningen om jernbanepassagerernes rettigheder og forpligtelser med enkelte bestemmelser.
Det er på alle måder vigtigt, at der ved jernbanedrift fokuseres meget på passagerernes forhold.
Passagererne skal være i centrum i alle henseender.
Derfor er det også vigtigt, at der omkring forhold, der ikke umiddelbart er nære eller synlige for passagererne, er fokus på, hvad der tjener passagererne.
Det gælder f.eks. lokomotivføreruddannelsen og trafikstyring, men også information til passagerer, forhold for handicappede og bevægelseshæmmede, klageadgang til helt uvildigt organ samt personlig sikkerhed for passagererne.
Med hensyn til det sidste er det i lovforslaget præciseret, at det i beredskabsplanlægningen er infrastrukturforvalterne og jernbanevirksomhederne, der må overveje, hvordan passagerernes personlige sikkerhed indtænkes.
Det er en rigtig god præcision.
Som sagt kan Venstre støtte lovforslaget i sin helhed, og jeg skal oplyse, at Det Konservative Folkeparti også støtter lovforslaget.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-03-17:
Det er et relevant spørgsmål.
Under udvalgsbehandlingen vil vi prøve at være så præcise som overhovedet muligt med hensyn til de spørgsmål, der er, og også i den videre proces, også med vejledningen.
Om vi kan nå det eller ej, må vi lige prøve at se på, men vi vil være så præcise som overhovedet muligt.
Vivi Kier (KF), 2009-03-17:
Langt de fleste mennesker har en værktøjskasse derhjemme, og i den værktøjskasse befinder sig helt almindelige redskaber som hamre, søm og en almindelig skruetrækker.
Som tiden går og man bliver ældre, indfinder der sig også nogle mere specielle værktøjer i den her kasse - værktøjer, som ikke bruges så tit, men som i en given situation er dybt uundværlige.
Et sådant uundværligt, men sjældent brugt værktøj skal det her lovforslag ses i lyset af.
Alle børn har ret til en tryg og god opvækst, en opvækst, der gør barnet i stand til at deltage i samfundslivet på lige fod med andre børn, en opvækst, der skal munde ud i deltagelse i samfundslivet og give det enkelte barn mulighed for at vælge et for dem godt liv.
Udsatte børn har ofte mange problemer i deres opvækst, problemer, der medfører anbringelse uden for eget hjem, og som desværre ofte gør dem rodløse som voksne.
De udsatte børn, der lige fra fødslen ikke har udsigt til nogen sinde at kunne bo sammen med deres biologiske forældre, sikrer vi nu kan blive adopteret til en familie, der ønsker at tage vare på deres opvækst.
Lovforslaget sikrer også, at børn, der i en årrække har været anbragt uden for hjemmet og været helt uden forældrekontakt overhovedet, også skal have muligheden for at blive adopteret ind i en familie.
Med det her lovforslag sætter vi en tyk streg under barnets tarv.
Det er det enkelte udsatte barn, der har krav på en tryg opvækst.
Det er hjerteblod og essentielt for os som Konservative.
Den anden del af lovforslaget indeholder så det, som den tidligere justitsminister har tilkendegivet at ville, nemlig at medmor får mulighed for stedbarnsadoption allerede fra barnets fødsel.
Alt i alt må jeg sige, at vi fra konservativ side varmt kan støtte op om det her lovforslag.
Lise von Seelen (S), 2009-03-17:
Ministeren anerkender, at det er meget afgørende, at der er en forbindelse mellem det, der foregår i serviceloven med forebyggelse, og det, vi taler om i lovforslaget, som vi behandler her i dag.
Hvilke initiativer vil ministeren tage, for at vi sikrer, at der i de kriterier faktisk er en sammenhæng?
Vi sidder jo med ministerkollegaen velfærdsministeren og snakker barnets reform og kontinuitet i barnets liv, og hvilke initiativer vil ministeren tage for at binde det her sammen, så der faktisk kommer til at være en sammenhæng mellem det, der foregår i serviceloven, og det, der foregår i den her lov?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-03-17:
Det synes jeg man skal tænke sig meget om med.
Det er jo også derfor, at vi i lovforslaget har været meget præcise i vores angivelse af, at det kun skal være i meget, meget få tilfælde, at man har en sådan relation.
Det skriver vi ret klart i lovforslaget.
Det er kun i helt særlige tilfælde, at man kan have et sådant samvær eller anden kontakt mellem det bortadopterede barn og den oprindelige slægt.
Og hvorfor det?
For efter regeringens opfattelse stemmer den holdning bedst overens med den omstændighed, at en adoption jo i almindelighed for barnets skyld - og igen: Vi gør det for barnets skyld - jo indebærer et fuldt familieskift, og at væsentlige forhold taler for, at barnet får mest mulig ro, mest mulig stabilitet.
Det betyder, at man ikke skal have den relation, den kontakt til den biologiske slægt.
Afgørende i de her sager vil selvfølgelig altid for myndighederne være, hvad der er bedst for barnet, uanset om afgørelsen går ud på at fastsætte samvær eller det modsatte.
Altid.
Ikke, hvad der er bedst for de biologiske bedsteforældre, men hvad der er bedst for barnet.
Vivi Kier (KF), 2009-03-17:
I forhold til plejefamilier og de mange plejefamilier, som vi i dag godt ved er professionelle, forstået på den måde at de sådan set lever af det hverv, de har påtaget sig som plejefamilie,
ved vi jo også, at rigtig, rigtig mange af dem gerne vil adoptere et barn og står på venteliste, så det kunne måske være den gruppe mennesker, vi gik ind og tog en snak med om, hvorvidt de havde lyst til at komme med ind over det her.
For mig gælder det, vil jeg igen sige, at vi skal holde fokus på det enkelte barn og det enkelte barns tarv, og hvis der f.eks. er søskende i spil, jamen så skal vi fokusere på, at der kan være flere børn, der skal fjernes.
Som det er i dag, ser vi jo desværre indimellem, at man er nødt til at anbringe nogle af de tvangsfjernede børn i forskellige hjem, mens andre kan anbringes sammen.
For mig er det det enkelte barns vilkår, det enkelte barns tarv, vi skal tage udgangspunkt i, og er der flere børn, som skal tvangsadopteres på en gang, jamen så ville det jo være dejligt, hvis der var en familie, der var i stand til at tage f.eks. to børn.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-17:
Nu var mit konkrete eksempel rent faktisk om et lille barn på under 1 år, så vi må tage en snak om de åbne adoptioner under udvalgsarbejdet.
Et andet problem, som jeg synes skriger lidt til himlen, er det, man ser i lovforslagets bemærkninger: at man grundlæggende forventer, at det er plejefamilier, der står parate til at blive de kommende adoptanter.
Fru Vivi Kier ved jo, at der inden for de senere år er sket en høj grad af professionalisering på plejefamilieområdet, og tror fru Vivi Kier rent faktisk, at plejefamilierne vil være en eventuel målgruppe for adoption af de her børn?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål er: Hvad med søskende?
Altså, hvis situationen er den, at der er tale om søskende, må den familie, der adopterer, så have kontakt med de søskende?
For søskendebegrebet er slet ikke nævnt i bemærkningerne.
Vivi Kier (KF), 2009-03-17:
Nu har jeg aldrig siddet i tvangsfjernelsesudvalget i Odense Kommune, for jeg har valgt at sidde og arbejde med børn- og ungeområdet bredt, men jeg kender godt historien og ved, at der har været nogle på Christiansborg, fordi de netop syntes, at det var rigtig, rigtig vigtigt, at man havde den mulighed, at man kunne bortadoptere børn, som aldrig nogen sinde ville kunne få en kontakt med de biologiske forældre.
Derfor synes jeg, at lovforslaget er rigtig, rigtig godt.
Når det så gælder lidt større børn, som man også vil bortadoptere, er jeg da åben over for, at det kunne blive en form for åben adoption.
Den kan jo ses i mange sammenhænge.
Det kunne også være sådan, at man skriver en tilbagemelding efter 1 år om, hvordan det er gået i det her år, og hvordan barnet har det.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-17:
Nu har fru Vivi Kier jo en lang karriere i det sociale arbejde i Odense Kommune og har formentlig også været involveret i den sag, der gjorde, at rådmand og direktør kom til Folketingets Socialudvalg angående det fuldstændig raske barn, som havde to dybt psykisk udviklingshæmmede personer som forældre.
I den forbindelse vil jeg høre, om fru Vivi Kier har tænkt over, at det måske var en god idé med åbne adoptioner forstået på den måde, at det her lille barn måske kunne have en interesse i at have kontakt med bedsteforældre eller kusiner og fætre, eller hvem der i øvrigt måtte være i familien, for i hvert fald at vide, hvor det har sine rødder og have den der løbende kontakt.
Er fru Vivi Kier enig med mig i det?
Vivi Kier (KF), 2009-03-17:
Jeg kan ikke svare med meget nyt i forhold til opdelingen af lovforslaget.
Men lad os kigge på det i udvalgsbehandlingen.
Som det ligger, synes jeg at det er rigtig, rigtig fornuftigt.
Så må jeg sige, at jeg også synes, at det er en forkert præmis, fru Line Barfod lægger for dagen i det spørgsmål, der bliver stillet mig, når hun spørger, hvorfor jeg ønsker at fratage barnet kontakten med forældrene.
Det er jo lige nøjagtig her, hurdlen er.
Det her er altså børn, som aldrig nogen sinde får en kontakt med deres forældre eller aldrig nogen sinde har haft en kontakt med deres forældre.
Det er jo de børn, jeg gerne vil sikre en tryg og sikker opvækst i en familie.
Line Barfod (EL), 2009-03-17:
Først vil jeg sige til det her med opdeling af lovforslaget, at det jo altså er noget, vi jævnligt gør i Folketinget.
Man imødekommer faktisk ønsker om at kunne opdele et forslag, fordi der er partier, der ønsker at stemme for det ene og er mere betænkelige eller imod noget andet.
For at få en ordentlig behandling i Folketinget imødekommer man det faktisk nogle gange af hensyn til Folketingets arbejde.
Men det håber jeg da at man kan få en dialog med De Konservative om.
Det andet er så spørgsmålet om børn.
Jeg har intet ønske om at lave kvoter.
Det, jeg spørger til, er: Hvor finder ordføreren dokumentationen for, at det er det bedste for barnet at blive frataget kontakten med den biologiske forælder og den biologiske familie som bredere begreb?
Vi kender til alle de problemer fra almindelige adoptioner og ved, at rigtig mange har behov for at finde deres biologiske slægt.
Det er det, vi hører om folk, der har mistet kontakten til den biologiske slægt, og det er det, vi har lagt vægt på i forhold til den nye forældreansvarslov, om, hvor vigtigt det er at holde kontakt til sine forældre, bedsteforældre osv.
Vivi Kier (KF), 2009-03-17:
I forhold til at dele lovforslaget, som det ligger her, op, må jeg tilkendegive, at jeg finder lovforslaget meget fornuftigt, som det er lagt frem med de dele, der er i det.
Som det tidligere er sagt, har vi jo stået tusindvis af gange og behandlet lovforslag, som der er mange forskellige delelementer i, så det ser jeg ikke nogen problemstilling i.
Men jeg er naturligvis villig til, som jeg er i enhver situation, at deltage i en dialog i udvalgsarbejdet.
Så skal jeg lige svare på det med den store gruppe, at det så er fru Line Barfod, der anser det for at være en stor gruppe.
Jeg kan så passende spørge igen: Hvad er en stor gruppe?
For mig er det overhovedet ikke antal på nogen som helst måder.
Udsatte børn skal aldrig deles op i kvoter, det skal børn overhovedet ikke.
Det her skal bruges i forbindelse med de børn, som det er det rigtige at sætte ind over for.
Line Barfod (EL), 2009-03-17:
Det var det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål er, om den konservative ordfører kunne fortælle, hvor hun finder grundlaget for, at det vil være det bedste for en stor gruppe børn, at de fuldstændig får frataget kontakten med deres biologiske familie, altså at det er det bedste for barnet.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-17:
Nu skal man altid være venlig og positiv.
Jeg går ud fra, at ministeren er enig med mig i, at der skal foreligge en § 50-undersøgelse, og at tvangsfjernelseskravene som en helt naturlig ting skal være opfyldt.
Jeg vil så vende mig til et andet punkt, som har været diskuteret en del.
Det er spørgsmålet om kontakten med eventuelle bedsteforældre eller søskende.
Jeg startede med at fortælle om det her eksempel, som jo fik hele Socialudvalget op af stolene, nemlig om det her dybt psykisk udviklingshæmmede forældrepar, som ikke anede, at de havde fået barn.
Ville ministeren i den situation synes, at det var en okay idé eventuelt at overveje, at bedsteforældrene skulle have mulighed for at få kontakt med barnet eller omvendt, at barnet skulle have mulighed for at få kontakt med de biologiske bedsteforældre, selv om barnet blev adopteret?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-03-17:
I relation til den første del af spørgerens spørgsmål må vi jo se, hvad der kommer af input fra Retsudvalget i forbindelse med den dialog, der selvfølgelig vil komme som følge af regeringens lovforslag, men jeg mener, vi har været eksplicitte.
Jeg mener, at vi har været præcise i vores definitioner, og jeg mener, at udgangspunktet som sagt er barnets tarv.
Så derfor vil det ikke være vores formål sådan at lægge restriktioner ind for det arbejde.
Vores formål vil være at være mere præcise i det videre forløb, og det kan godt være, at det først bliver, når man skal udmønte det ude lokalt, men det vil være sådan, at vores udgangspunkt hele tiden er barnets tarv og ikke at indsnævre muligheden for at varetage barnets tarv.
Anne Baastrup (SF), 2009-03-17:
Jeg vil godt høre, om ministeren er indforstået med, at vi i den skriftlige betænkning fra udvalget præciserer bemærkningerne eller ændrer på bemærkningerne i selve lovforslaget, i det omfang de bemærkninger ifølge et flertal i Retsudvalget er i uoverensstemmelse med gældende praksis.
Jeg vil også godt spørge, om ministeren er enig med mig i, at det slet, slet ikke kan komme på tale eventuelt bare at overveje tvangsadoption, medmindre der helt klart er grundlag for en tvangsfjernelse, og at der som en helt naturlig ting i den sag skal foreligge en § 50-undersøgelse efter servicelovens bestemmelser.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-03-17:
Jeg synes jo, at man i sådanne situationer, hvor vi har fremsat det her lovforslag af hensyn til barnet og barnets tarv, skal passe på, at man ikke bliver for rigoristisk i sin opmåling af det, eksplicit i forbindelse med sådanne definitioner, for der vil være tale om en individuel bedømmelse hver eneste gang.
Og derfor vil det altså ikke være udtømmende at forklare, hvornår forældreevnen er af en sådan karakter, at man bliver nødt til at tvangsbortadoptere.
I lovforslaget er der nævnt en række eksempler på forhold, som kan give anledning til overvejelser om adoption uden samtykke.
Det synes jeg anskueliggør meget præcist, hvad vi vil med lovforslaget.
Og så vil der selvfølgelig blive arbejdet videre med det i den kommende periode.
Line Barfod (EL), 2009-03-17:
Hvad er indstillingen fra ministerens side med hensyn til kriterierne for, hvad der skal til, for at man tvangsbortadopterer et barn?
Er indstillingen, at vi må vente og se, til ministeren har fået lovforslaget vedtaget med et eller andet flertal – se det i praksis?
Eller vil ministeren love, at vi meget hurtigt får noget nærmere fra ministeren om, hvordan det her skal anvendes i praksis, om, hvad man forestiller sig der skal til, før det, der står i lovforslagsteksten, er opfyldt, og før man mener, at man kan tvangsbortadoptere et barn?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-03-17:
Jeg ser ikke noget formål for regeringen i at opdele forslaget yderligere.
Det er et forslag, som har baggrund i én lov, og i stedet for at komme rendende med alle mulige lovforslag synes vi, at det er rimeligt af hensyn til Folketingets behandling og af hensyn til overskueligheden, at det fortsat er i én lov.
Men det er vi selvfølgelig villige til at drøfte under udvalgsbehandlingen, ligesom vi er villige til at drøfte alle andre spørgsmål under udvalgsbehandlingen.
Line Barfod (EL), 2009-03-17:
Så vil jeg gerne høre om kriterierne, som der har været spurgt til, og som der også har været spurgt til i høringssvarene.
Er det rigtigt forstået, at ministeren ikke vil komme med en præcisering?
Sophie Løhde (V), 2009-03-17:
Ordføreren nævnte jo selv i sin indledning her, at det ikke gavnede patienterne, at vi stod herinde og havde en Christiansborgdiskussion.
Det var sådan set også derfor, at jeg selv sagde, at vi kan sige nok så mange ting herinde fra Folketingets talerstol.
Det, der betyder noget for patienterne i praksis, er jo de muligheder, de har ude i den virkelige verden og ikke herinde i Folketingssalen.
Det er det, der er afgørende for mig, og det vil jeg meget gerne måles på, også som parti, hvad det netop er for nogle muligheder, man som parti i praksis tilvejebringer ude på de steder, hvor man har ansvaret.
Jeg må altså konstatere, at på trods af at et givet tilbud var godkendt af Sundhedsstyrelsen, har De Radikale sået tvivl om kvaliteten, så medmindre Det Radikale Venstre ved bedre end Sundhedsstyrelsen, formoder jeg, at når Sundhedsstyrelsen har godkendt et tilbud til dagbehandling, er det i orden.
Så stiller jeg mig bare undrende over for, hvorfor man så afviste at gøre brug af det private tilbud, når man oven i købet fik penge med fra regeringen og fra staten til at indgå en sådan aftale.
Så virker det jo, som om der mere er en rituel modstand end et ønske om, at man i praksis løser problemerne.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-17:
Nu er det, vi befinder os inde i Folketinget, så det kunne man forholde sig til.
Jeg tror altså faktisk også, at man kunne finde adskillige uoverensstemmelser med det, Venstre siger herinde, og det, der sker ude i regioner og kommuner, så jeg synes, det er en fjollet diskussion.
Men det er selvfølgelig en meget typisk Christiansborgdiskussion, det indrømmer jeg gerne.
Den gavner bare ikke nogen mennesker ude i virkeligheden.
Det, der har været kernen, og som Det Radikale Venstre har arbejdet for, hvad enten det har været her eller i regionerne, er, at vi har sikret os, at der skal være tilstrækkelige offentlige tilbud.
Vi synes ikke, at det er acceptabelt, at der ikke er tilstrækkelige offentlige tilbud til, hvad enten det er såkaldte almindelige sygdomme, eller det er psykiatriske sygdomme.
Vi har så også på den baggrund sagt, at vi synes, at det er en meningsløs behandlingsgaranti, der er lavet, fordi det i virkeligheden ikke er der, kernen er.
Det er i nok så høj grad f.eks. at sikre, at der er en tilstrækkelig udredning.
Det er jo det, der er nødlidende i øjeblikket, fordi man venter med at lave en udredning, for så ved man, at behandlingsgarantien kommer til at tikke.
Så har vi i øvrigt sagt, når det drejer sig om det private, at det skal være kvalificeret, det skal være ordentligt, og det har vi fundet ikke var tilfældet i alle sammenhænge.
Sophie Løhde (V), 2009-03-17:
Jamen jeg vil da også gerne herfra beklage, at De Radikale ikke blev nævnt som medforslagsstillere.
Jeg havde afgivet en korrekt seddel til sekretariatet, hvor der stod, at det var samtlige partier på nær Enhedslisten, som stod bag vedtagelsen.
Derfor skal jeg naturligvis dybt beklage, at det så er svipset fra min side, men jeg havde så at sige forsøgt at råde bod på det, ved at jeg trods alt havde sørget for at indlevere et korrekt forslag til anden side.
Men jeg vil gerne understrege, at det bestemt ikke var med vilje.
I forhold til spørgsmålet om den åbenhed, man har over for at se på rent faktisk at give patienterne nogle reelle muligheder for også at komme i behandling - og hvis det ikke kan tilbydes i offentligt regi inden for en hurtig tidsfrist, at de så får valgmuligheden for at komme over i det private - glæder jeg mig over, at De Radikale bakker op om den.
Så der må vi bare konkret sige, at der engang imellem er lidt forskel på det, der bliver sagt herinde i Folketinget, og så den politik, der bliver ført i praksis.
Det er jo politikken, der bliver ført i praksis, der er vigtigt for patienterne, og ikke, hvad vi står herinde og siger i dag.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-17:
Først vil jeg gerne takke formanden for, at formanden var opmærksom på, at også Det Radikale Venstre er medforslagsstiller til forslaget til vedtagelse, noget, som ordføreren helt øjensynligt glemte.
Måske skyldes det ordførerens sådan lidt ideologiske holdning til oppositionen.
Ordføreren står hele tiden og taler om oppositionens ideologiske modstand etc. etc.
Det Radikale Venstre har f.eks. ikke været modstandere af privathospitaler eller private psykologer eller lignende.
Vi har bare sagt, at det, der udførtes fra det private, skulle være lige så kvalificeret som det offentliges.
Derfor handler det ikke om ideologi, det handler om en kvalitativ, ordentlig indsats, og det synes jeg også at ordføreren skal anerkende i stedet for at komme ned de der generelle udtalelser om, at alle vi andre har en hel masse ideologier.
Det er selvfølgelig nemt at få fjender, og så kan man jo diskutere med dem, men der er jo ikke nogen fjender.
Så skulle vi ikke hellere tage en fornuftig dialog i stedet for det der underlige spil, som ordføreren meget nemt kommer til at køre hele tiden?
Sophie Løhde (V), 2009-03-17:
Jeg mener, at ordføreren også kunne høre mig sige - for ellers har jeg ikke udtrykt mig klart nok - at regeringen sammen med Danske Regioner og de øvrige parter i trepartsaftalen nu har nedsat den her task force, som jo skal gå ind og se på nogle af de her elementer.
Jeg vil da godt på forhånd sige, at jeg nødvendigvis ikke er entydigt positiv over for, at man bare i et snuptag skal ligestille psykiatere og psykologer, for set med mine øjne medfører det altså også en række problemer, som det er nødvendigt at man analyserer nærmere, inden man drager den slutning bare at sætte to streger nederst på linjen.
Men som sagt synes jeg, man har taget et vigtigt skridt ved nu netop at sætte sig sammen og sige: Jamen hvordan kan vi kigge på en mere fleksibel opgavevaretagelse inden for psykiatrien?
Der gælder jo også i forhold til sygeplejersker inden for psykiatrien, at vi går ind og ser på, hvordan de fremadrettet kan være med til at varetage nogle flere opgaver inden for det område.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-03-17:
Altså, det er jo rigtigt nok, at det, som regionerne lægger op til nu, er et lille skridt i den rigtige retning, og det er vi efterhånden ret vant til at blive ved med at støtte fra SF's side, for der er ikke noget andet flertal til at sige, at nu skal vi være meget mere visionære.
Men det, regionerne lægger op til sammen med regeringen, er jo ikke at sige: Jamen vi skal gå ind og lave en ligestilling af psykiatere og psykologer, som er med til at tage det her tryk.
Vi ser det i Norge, hvor der er rigtig, rigtig gode resultater, og i England er man gået et skridt videre og har ligestillet stort set samtlige faggrupper.
Så der er jo masser af kompetence.
Jeg synes ikke rigtig, jeg hører noget om, hvad det er, ordføreren mener.
Mener ordføreren ikke, at det er på tide at tænke nyt og sige: Vi skal ligestille de her to behandlergrupper?
Sophie Løhde (V), 2009-03-17:
Som jeg nævnte i min ordførertale, så er rekruttering og fastholdelse af personale en helt særlig udfordring, når det gælder psykiatrien, ligesom det er det i det øvrige sundhedsvæsen.
Og derfor er det jo også afgørende, at vi ud over at fokusere på, hvordan vi kan sikre nye ressourcer, sikre, at de ressourcer, der er til stede, anvendes bedst muligt, og se på en fleksibel opgavevaretagelse, jo også fokuserer på nye måder at anskue tingene på i psykiatrien.
Og derfor har regeringen jo bl.a. også i samarbejde med Danske Regioner og de øvrige parter i trepartsaftalen nedsat en såkaldt task force, der netop skal udarbejde en strategi for en fleksibel opgavevaretagelse og hensigtsmæssig arbejdstilrettelæggelse, ligesom det desuden også skal sikres, at medarbejdernes kompetencer skal udnyttes på bedst mulig måde på sundhedsområdet, og at opgaverne løses i fleksible team, herunder også i psykiatrien.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-03-17:
For nylig kom der nogle nye tal, som viste, at ca. 5.000 mennesker, jeg tror, det er ca. 4.500, venter på at komme i behandling i voksenpsykiatrien, samtidig med at 128 sengepladser står tomme på grund af ressourcemangel, altså mangel på speciallæger i psykiatrien.
Og i den forbindelse foreslog vi fra SF's side, at man skulle ligestille psykologer og psykiatere, så psykologerne fik mulighed for at stille diagnoser, hvilket de gør i Norge - den norske model.