Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-05-24:
Jeg vil gerne starte med at takke for debatten.
Det har faktisk været meget interessant, at man kan sige, at de to hårdeste modstandere, der har været mod Liberal Alliances ønske om at styrke de borgerlige frihedsrettigheder, har været Venstre og Konservative.
Det var jo ikke umiddelbart det, man skulle tro, hvis man læste det på skrift.
Jeg vil faktisk gerne takke samtlige fire oppositionspartier for at tage så velvilligt imod forslaget, som tilfældet er.
Jeg forstod godt, at det ikke var et ja til beslutningsforslaget, som det ligger.
Så jeg synes egentlig, det er en god vej, der ligesom er banet der.
Jeg kan forstå, at det måske bunder i vores tidligere fælles kamp imod straffelovens § 266 b.
Vi bakker stadig væk op om den fælles modstand.
Men hele grundforståelsen af, at der er grænser for, hvor langt samfundet kan gå, er jeg sådan set glad for.
Skal ret være ret, og det skal det jo da om noget sted, så når man diskuterer retspolitik i Folketinget, så sagde den konservative ordfører, hr. Tom Behnke, også, at den diskussion, vi har, jo i virkeligheden er en diskussion om, hvorvidt mål og midler forholdsmæssigt passer til hinanden.
Og det er jo også den diskussion, som vi gerne vil rejse fra Liberal Alliances side, for vi er bekymrede for, at vi, her 10 år efter de frygtelige terrorangreb på USA den 11. september 2001, i terrorismens tidsalder lige så langsomt har ladet os forføre og har indført ny og strammere lovgivning, der langsomt, men sikkert indskrænker borgernes frihedsrettigheder.
Og hver gang ender det med, at nå ja, det er jo sådan set meget rart lige at gå det her lille skridt, og så passer vi også på med noget andet, men det kommer jo bare næste gang.
Det så vi med den første terrorpakke i 2002 og den anden terrorpakke fra 2006.
Det var det, man i 2002 var enige om at man virkelig ikke kunne tillade sig.
4 år senere gennemførte man så dele af det.
Den tidligere konservative gruppeformand og politiske ordfører, fru Henriette Kjær, udtalte jo også den 22. november sidste år til bladet RÆSON, at der var en del af terrorloven, som hun havde det dårligt med.
Jeg har det dårligt med dele af terrorlovene, udtalte hun.
Jeg anerkender, at de var nødvendige i den tidsånd, de blev besluttet i; muligvis er de det endnu, men som borgerligt menneske bryder jeg mig ikke om, at ens telefon kan blive aflyttet.
Nu gælder det ikke kun lige det med aflytning osv.
Men det her med, at vi altså skal forsvare de borgerlige frihedsrettigheder, så vi ikke i sidste ende ender med at give terroristerne den delsejr, at vi langsomt, men sikkert indskrænker vores borgerlige, liberale demokrati, er i sidste ende kun til gavn for terroristerne, fordi de så kan vise, hvor svagt vores samfund er, og at demokratiet og de borgerlige frihedsrettigheder ikke er robuste nok.
Selvfølgelig er de det, og der er meget af den lovgivning, man har indført, som man ikke burde have indført.
Det er ikke kun i forbindelse med terrorlovgivningsdelen, at det gør sig gældende; det er jo også andre steder.
Vi kan tage sådan noget som lømmelpakken, som blev hastet igennem i Folketinget inden klimatopmødet i slutningen af 2010.
Man havde nogle år forinden indført, at borgerne kunne tilbageholdes administrativt i 6 timer – et frygteligt forslag i sig selv – og så udvidede man ligesom det til det dobbelte, altså fra 6 til 12 timer, og sagde: Jamen det er jo ikke nogen stor ændring, for det der med at kunne tilbageholde borgerne administrativt er jo noget, vi allerede har indført, så det er sådan set slet ikke nogen stor beslutning, det er faktisk ikke en beslutning, vi skal træffe her og nu.
Næh, nej, vi øger da bare tiden lidt, sagde man, selv om man så fordoblede den.
Og vi kan jo nærmest allerede nu forudse, at man, hvis udviklingen fortsætter, i løbet af få år vil udvide det til 18 eller 24 timer – nej, 24 timer behøver man ikke, men så til 18 eller 22 timer – for man har jo allerede indført det, og man kunne både have 6 og 12 timer, så hvorfor ikke lidt mere?
Det er den logik, den inerti, der er i debatten, og det er den, vi prøver at skabe en modvægt til, sådan at vi også kan have borgernes grundlæggende rettigheder i fokus, når vi tager de her diskussioner.
Justitsministeren sagde, at man har haft fokus på borgernes grundlæggende rettigheder, når man har indført de her nye lovgivninger, men jeg synes bare desværre, at det ofte er kritikerne af lovgivningen, der har fokus på borgernes grundlæggende rettigheder, og ikke særlig meget regeringen, der har haft det – desværre.
Men afslutningsvis vil jeg takke for debatten, for de mange gode indspark, og som jeg ser det, er der i virkeligheden god mulighed for, at vi kan få gjort noget ved det her.
Man kan jo sige, at alt tyder på, at på den anden side af et folketingsvalg, hvem der end måtte vinde det, er der i hvert fald et flertal i Folketinget for at se på nogle af de her ting.