Marlene Harpsøe (DF), 2016-03-17:
Det er bedst for både den enkelte borger og for samfundet, at man er i arbejde, og at man kan forsørge sig selv og sin familie.
Derfor er vi i Dansk Folkeparti optaget af, at man, hvis man er kontanthjælpsmodtager, kan komme ud og få et rigtigt arbejde og blive selvforsørgende.
Det mener vi at kontanthjælpsloftet kan bidrage til.
Der er et stigende antal kontanthjælpsmodtagere.
Vi har jo tidligere haft et kontanthjælpsloft.
Man afskaffede det efter valget i 2011, og vi har siden da oplevet, at antallet af kontanthjælpsmodtagere er stigende.
Vi mener ikke i Dansk Folkeparti, at det er et mål i sig selv at være på kontanthjælp.
Tværtimod må det være sådan, at hvis man er på kontanthjælp og prognosen jo sådan set er, at man kan komme i arbejde på et tidspunkt, så skal de gøre alt, hvad de kan, for at sikre, at de pågældende personer også kommer i arbejde.
Men vi er meget optaget af, at det ikke skal være mere økonomisk fordelagtigt at være på kontanthjælp frem for at være i arbejde.
Hvis man kan arbejde, så skal man arbejde og ikke forsørges af det offentlige, og det er noget af det, der er afgørende for os i Dansk Folkeparti.
De personer, som er svagest, indgår i et ressourceforløb, og de er ikke omfattet af kontanthjælpsloftet.
Ligeledes har vi jo valgt at undtage personer fra kontanthjælpsloftet, hvis de bor i en særlig bolig anvist af kommunen og derfor også får en særlig høj boligstøtte.
Ligeledes undtages personer fra kontanthjælpsloftet, hvis de selv har fundet en egnet bolig og derfor får en særlig høj boligstøtte på baggrund af netop det.
Nogle gange kan man få det billede, især når man taler om handicappede på kontanthjælp – det er i hvert fald det første billede, jeg fik i hovedet, dengang jeg hørte om, at der skulle være handicappede på kontanthjælp – at der sidder et menneske bundet til en rullestol og ikke kan noget som helst.
Og der var det, jeg tænkte, at det jo ikke er en borger, som skal være på kontanthjælp.
Der var det jo så også, jeg blev opmærksom på, at ja, der er ikke nogen mennesker, som skal placeres på kontanthjælp, hvis de har en ikkeeksisterende arbejdsevne eller en så begrænset arbejdsevne, at de ikke kan tage et arbejde.
Og sådan må det også være.
Hvis man på nogen måde er så syg eller handicappet, at man ikke kan tage et arbejde, skal man heller ikke tage et arbejde.
Jeg vil så også sige, at det i høj grad har været en debat om kommunernes praksis på området.
Det er jo klart for os i Dansk Folkeparti, at det ser ud til, at der er nogle steder i landet, hvor man ikke følger den praksis, som vi sådan set har fastsat herinde i Folketinget.
Derfor forventer jeg også, at regeringen er i arbejdstøjet lige nu og her og også i de kommende måneder og de kommende år i forhold til den her gruppe af mennesker.
For det er ikke rimeligt, at man, hvis man er handicappet eller syg og på kontanthjælp og slet ikke i stand til at arbejde, skal være i kontanthjælpssystemet.
Derfor er det rigtig, rigtig vigtigt, at regeringen nu er i arbejdstøjet – den forventning har vi – i forhold til at sikre, at kommunerne rent faktisk efterlever det, som man har vedtaget her i Folketinget.
Jeg forventer, at regeringen nu sammen med kommunerne får tjekket op på de her sager og rettet ind, sådan at hvis der rent faktisk er personer, der ikke kan arbejde, og som er på kontanthjælp, så bliver de placeret på nogle andre ydelser.
For man skal ikke, og jeg siger ikke, være i kontanthjælpssystemet, hvis man overhovedet ikke kan stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Og hvis der ikke er nogen prognose for, at man kan komme i arbejde, skal man ikke være i kontanthjælpssystemet.
Dansk Folkeparti og jeg har forsøgt at rejse en debat om personer med ikkevestlig oprindelse, som er i kontanthjælpssystemet.
Det er der så nogle af partierne i Folketinget som ikke har en interesse i at vi sådan set rejser en debat om.
Socialdemokraterne, må man nok sige, taler i den grad udenom, når det er, vi gerne vil have den her gruppe af kontanthjælpsmodtagere på dagsordenen.
Og i Dansk Folkeparti må vi bare sige, at man kan se på antallet af f.eks. ægtefæller, hvor begge parter er på kontanthjælp.
Der er der så 84 pct. i den kategori, der har en ikkevestlig oprindelse.
Vi må bare sige, at så har vi altså en opgave her, som vi er nødt til at tage på os.
Og så nytter det ikke noget, at man ligesom Socialdemokraterne bare snakker og snakker, men reelt ikke gør noget ved det.
Og det nytter ikke noget, at man ikke tager et ansvar for den her gruppe.
Vi har jo for nylig også set flere dokumentarudsendelser i TV 2, som bl.a. viser, hvordan imamer sidder i moskeer og opfordrer kvinder til ikke at tage et arbejde, for så kan de jo komme til at arbejde både med mænd, sikke noget, sagt sådan i spøg, og de kan måske også komme i berøring med svinekød eller lignende.
Der må vi bare fra Dansk Folkepartis side sige, at hvis det er sådan, at der er nogle, der bevidst ikke påtager sig et arbejde f.eks. af religiøse årsager, så skal de ikke være i kontanthjælpssystemet overhovedet.
Det er noget, man gør alt, hvad man kan, for at undgå.
Jeg har også bidt mærke i, at man fra Socialdemokraternes side synes, at det er en rigtig god idé, at vi nu åbenbart skal til at have en integrationsgrunduddannelse for flygtninge.
Dermed går man jo så reelt ind for løndumping.
Det er noget, der i den grad gør, at det, i hvert fald i forhold til muligheden for som kontanthjælpsmodtager at få et job, giver en noget ringere mulighed.
Det ville jeg ønske jeg kunne få en forklaring på.
Så er der igen dem, der kan arbejde, og som skal arbejde.
For det er det her motto, som man igen og igen hører fra Socialdemokraternes side, nemlig at dem, der kan arbejde, skal arbejde, og at det er solidarisk i forhold til velfærdssamfundet.
I Dansk Folkeparti deler vi jo den holdning fuldstændig.
Vi deler den holdning, at dem, der kan arbejde, skal arbejde.
Det er jo sådan set også derfor, at det er udmærket, at man har et kontanthjælpsloft, som netop skaber de økonomiske incitamenter, der skal til, for at dem, der kan arbejde – og nu siger jeg det igen, for mine ord bliver fordrejet; det hører jeg ofte hernede i Folketingssalen – skal arbejde.
De skal have nogle økonomiske incitamenter, der gør, at de påtager sig et arbejde.
Jeg synes egentlig, det er et meget solidarisk princip.
Man taler jo nogle gange også om solidaritet.
Det har vi i Dansk Folkeparti gjort, lige siden vi indførte det tilbage i 00'erne.
Og nu genindfører vi det så.
Vi går ind for det og er meget store tilhængere af, at man har et velfærdssamfund, men vi er også nødt til at passe på det.
Derfor må jeg også bare sige, at hvis man kan arbejde, skal man arbejde.
Hvis man er så syg og handicappet, at man ikke kan arbejde, så skal man ikke arbejde.
Så er man simpelt hen plantet på en forkert ydelse, i hvert fald hvis man er på kontanthjælp.
Derfor forventer vi selvfølgelig også, at regeringen sammen med kommunerne er i arbejdstøjet og sikrer nu her indtil den 1. oktober, at der bliver ryddet op.
Hvis der er personer – det hører vi jo der er – der ikke kan arbejde, så skal de ikke være på kontanthjælp, men i stedet for skal de over på de rette ydelser.
Så vil jeg heller ikke fornægte noget i forhold til den her debat generelt og i forhold til dem, der kan arbejde.
Jeg vil sige, at der jo også er en vis glæde ved at have et arbejde.
Altså, der er jo en glæde ved det her med, at man kan være selvforsørgende, og at man kommer ud og har et netværk både fagligt og socialt og har nogle udfordringer der.
Det betyder rigtig, rigtig meget, og det betyder også noget i forhold til de børn, man måtte have, som man så har mulighed for at være et forbillede for; man kan vise, at det godt kan betale sig at være på arbejde, for vi skal jo også sikre at bryde den sociale arv.