Flemming Møller Mortensen (S), 2011-05-11:
Det her er jo et rigtig godt eksempel på, at regeringen vedkender sig problemet.
Regeringen vedkender sig, at der bliver forsket, og at forskningsresultaterne viser rigtig god effekt og dermed også en rigtig god nytte.
Men regeringen vil ikke gribe til, at det her er et spørgsmål om, at alle danskere skal få del i det.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Med ministerens indgående kendskab til kommunernes hverdag, kan ministeren så ikke bekræfte, at der er rigtig stor forskel kommunerne imellem, hvilke økonomiske ressourcer de har til rådighed i forhold til at tage nye initiativer op?
Kan ministeren ikke dele min holdning, når jeg siger, at nogle kommuner har rigtig svært ved at se næsten fra dag til dag økonomisk?
Derfor kan det være rigtig vanskeligt at tage nye initiativer ind, hvor man først ser resultaterne på langt sigt.
Her er forebyggelse jo et af de rigtig gode eksempler.
Her investerer man i dag og høster måske først resultaterne om 10, 15 eller 20 år.
Det, vi gerne vil fra socialdemokratisk side, er, at vi, når vi nu får så banebrydende gode resultater som eksempelvis Svendborgundersøgelsen, som virkelig viser, at de får fat på nogle af de mest inaktive unge, altså de unge, som har den absolut største risiko for at udvikle sygdom og mistrivsel, så vil kunne anerkende og understøtte det med det samme og sige, at her har vi noget, og det vil vi fra regeringens side fokusere stærkt på, og vi vil gøre, hvad vi kan, for at det bliver det, kommunerne gør brug af i deres planlægning.
Men regeringen vil, at det skal være op til den enkelte kommune, selv de kommuner, som ikke har økonomisk råderum til det.
Vi ser altså en polarisering i sundhed mellem de rige kommuner og de svage kommuner.
Jeg vil spørge sundhedsministeren: Er det rimeligt?
Så er vi enige om metodefriheden.
Den anden ting, jeg sagde til ministeren, er, at vi fra socialdemokratisk side vil gøre det forpligtende, at der bliver 1 times motion.
Jeg er enig i, at det også kan være frikvartererne, der bliver taget i brug, men det skal være formaliseret, så de får bevægelse og motion.
Det, der lige nøjagtig er resultatet af Svendborgundersøgelsen, er, at antallet, der får diabetes 2, er blevet reduceret, og at antallet med ryglidelser, som der er rigtig mange unge, der også døjer med, også er blevet markant reduceret.
Vi ved også, at der er andet, f.eks. mobning, der bliver reduceret.
Vi ved, at jo mere idræt, man har, jo større fællesskab, man har, jo mindre mobning er der.
Så der er mange afledte positive effekter ved det.
Ministeren taler om de forhåndenværende muligheder, men kan vi ikke hjælpe dem på vej ved at gøre det forpligtende for skolen og kommunen?
Jo, men det er jo bare et spørgsmål om at trække tingene i langdrag, vil jeg sige til ministeren.
Det kan da ikke være rigtigt, at vi i et lillebitte land med 5,5 millioner indbyggere og 98 kommuner skal være vidne til så stor en standardforskel mellem borgerne. Jeg tror snart, det bliver et konkurrenceparameter mellem kommunerne, at de fattige kommuner med de syge borgere har så dårligt et tilbud til deres borgere mod de kommuner, der er rige, og som har de rigeste borgere i forvejen.
Fra socialdemokratisk side vil vi have, at der skal være metodefrihed, men vi vil have, at vi skal gøre brug af ny viden, så alle danske børn kommer med på vognen og får nytte af tingene.
Og tusind blomster blomstrer, ja.
Det, der er mit billede er, at nogle kommuner ikke har muld eller luft til, at blomsterne kan folde sig ud.
Ser ministeren slet ikke noget problem i kommunernes forskellighed og måske også i deres lyst til at gøre noget?