Karsten Lauritzen (V), 2014-11-20:
Tak for det, formand.
Der hersker mildest talt en form for asylkaos i Danmark.
Der er i hvert fald en meget, meget stor udfordring med asylansøgere.
Regeringen forventer, at der kommer op mod 20.000 asylansøgere i både 2014 og 2015, og det er det højeste antal i 15 år.
En stor del af asylansøgerne stammer jo fra Syrien, men lande som f.eks. Eritrea fylder også ret meget i statistikken.
Vi skal faktisk helt tilbage til Poul Nyrup Rasmussens tid som statsminister i 2001 for at se en så stor tilstrømning til Danmark.
Det udfordrer vores land integrationsmæssigt såvel som økonomisk.
Der er jo nogle meget store økonomiske omkostninger forbundet med en så massiv tilstrømning, og værdi- og integrationsmæssigt er der nogle udfordringer.
Regeringen bærer altså en del af ansvaret – skylden, om man vil – for den øgede tilstrømning til Danmark.
Ser man på forslaget og lidt på baggrunden, kan man sige, at der jo er to måder, man kan få asyl på i Danmark.
Enten kan man få konventionsstatus.
Det gør man ved at opfylde flygningekonventionens betingelser om at være en person, der nærer en velbegrundet frygt for at blive forfulgt på grund af sin race, religion, nationalitet, sit tilhørsforhold til en særlig gruppe eller sine politiske anskuelser, altså konventionsflygtning.
Hvis man kan sandsynliggøre, at man risikerer dødsstraf, tortur, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, hvis man vender tilbage til hjemlandet, kan man også blive anerkendt og få beskyttelsesstatus.
Det er den anden kategori.
Nu vil regeringen så lave en tredje kategori, og det er det, lovforslaget primært indeholder forslag til.
Flygtningenævnet besluttede i slutningen af 2003 at ændre praksis med henvisning til en dom fra den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, og praksisændringen betyder, at personer, der kommer fra områder, hvor der er høj risiko for menneskrettighedskrænkelser i form af tortur eller anden nedværdigende behandling, i udgangspunktet skal have asyl, også selv om de ikke er individuelt forfulgte eller personligt har oplevet menneskerettighedskrænkelser.
Og regeringen vil altså med det her lovforslag, L 72, indføre en ny bestemmelse i udlændingeloven, der særlig omhandler den gruppe, som får asyl efter praksisændringen.
De skal nu fremover have en tidsbegrænset opholdstilladelse på 1 år med mulighed for en 2-årig forlængelse.
Forslaget indeholder også en række andre elementer, men dem vil jeg ikke bruge tid på i min ordførertale.
Hvis jeg kort skal sige noget om, hvad Venstres politik er, vil jeg sige, at Venstres politik er krystalklar.
Vi ønsker for det første, at der skal styr på den udfordring og det asylkaos, vi har, og den massive tilstrømning af asylansøgere, som regeringens mange lempelser og vilkårsforbedringer på asylområdet har bidraget aktivt til.
For det andet er der efter vores opfattelse en klar grænse for, hvor mange asylansøgere Danmark økonomisk såvel som integrationsmæssigt kan rumme.
For det tredje har vi det principielle udgangspunkt, at asylansøgere skal hjælpes i nærområdet, hvor man kan hjælpe flest for pengene, og at Danmark ikke unødigt skal understøtte et asylsystem, hvor kyniske menneskesmuglere tjener millioner og milliarder.
For det fjerde peger vi altså på, at der er behov for at rulle en del af regeringens lempelser på en række områder tilbage og yderligere stramme lovgivningen, så tilstrømningen bremses i det omfang, det er muligt.
Det store spørgsmål er så: Sikrer regeringens forslag det?
Og det korte svar er, at det er vores umiddelbare vurdering, at det gør regeringens forslag ikke.
Hvis jeg skal uddybe det, kan jeg jo stille et retorisk spørgsmål, for det er lidt svært at finde ud af, om regeringens formål med forslaget er at nedbringe antallet af asylansøgere, eller om det alene er at sikre, at kommunerne får lidt bedre tid til at forberede modtagelsen af familiesammenførte, fordi der jo går 1 år, før man kan søge.
Det kan vi ikke få svar på.
Hvis det er formålet at nedbringe antallet af asylansøgere, burde man jo have en vurdering af effekten, og kigger man i finansloven for næste år, kan man se, at regeringen regner med, at der også næste år kommer 20.000 asylansøgere.
Det er jo en tilståelsessag: Regeringen regner ikke med, at det her forslag har nogen betydning eller i bedste fald ringe betydning for tilstrømningen af asylansøgere.
Vi har også haft en lang diskussion om, hvem der egentlig rammes af regeringens ændringer, og regeringen har givet en række forskellige oplysninger om, hvor mange syriske asylansøgere der vil være omfattet.
Vi har sådan fået en lidt forskellig forklaring, alt efter hvem der har været justitsminister.
Først sagde Karen Hækkerup, at det var størstedelen.
Så blev det en tredjedel, så blev det en fjerdedel, og nu vil regeringen altså så ikke sætte tal på, hvor mange asylansøgere forslaget egentlig vil omfatte.
Men man må altså konkludere, at det er færre og færre, jo mere man dykker ned i lovforslaget.
Men der er altså nogle spørgsmål her, som vi bliver nødt til at få svar på, hvis Folketinget skal lovgive på et oplyst grundlag.
Vi kan ikke vedtaget et lovforslag i Folketinget, som vi ikke ved hvad effekten er af, og det vil vi i Venstre efterfølge nøje i den udvalgsbehandling, som kommer, og derfor er vi umiddelbart ikke indstillet på nogen hastebehandling.
Jo, hvis ministeren svarer hurtigt og fyldestgørende, kan vi sådan set godt tage hurtigt stilling til lovforslaget.
Men det tror vi altså bliver svært, for der er mange tvivlsspørgsmål.
Så er der spørgsmålet om familiesammenføring, som regeringen lægger op til at begrænse.
Da regeringen først præsenterede forslaget, sagde integrationsministeren: »Flygtninge har jo ret til familiesammenføring. I det, vi har præsenteret, er der ingen ændringer i det.
Det er klokkeklart.«
Alligevel foreslår statsministeren i sin åbningstale, at personer med den nye særlige beskyttelsesstatus skal vente 1 år, før de kan få familiesammenføring.
Selv med regeringens forslag vil den samlede ventetid i Danmark dog i langt de fleste tilfælde være lavere end f.eks. i Sverige.
Og man kan også sådan i sit stille sind undre sig over, at regeringen har afskaffet starthjælpen, så anerkendte asylansøgere får kontanthjælp med det samme, men at de ikke får ret til familiesammenføring.
Jeg tror, at hvis man spørger de fleste anerkendte asylansøgere eller flygtninge, vil de nok foretrække at få adgang til at få deres familie herop frem for at få adgang til sociale ydelser.
Så at regeringen vælger at gå ned ad den vej, undrer os i hvert fald en lille smule.
Men det, jeg vil forsøge at konkludere, er, at efter Venstres opfattelse roder regeringen rundt i asylområdet både talmæssigt, økonomisk og politisk.
Det kan selvfølgelig dække over, at man internt i regeringen ikke er helt enige om, hvilken vej man skal gå på det her område.
Vi har i hvert fald set vidt forskellige udmeldinger fra radikale ministre og socialdemokratiske ministre, når vi spørger ind til området og til lovforslaget.
Så er der hele spørgsmålet om den midlertidige beskyttelse, og der lægger regeringen jo som sagt op til, at man kun skal være her midlertidigt.
Efter min bedste opfattelse og efter at have læst lovforslaget tror jeg, at man vist bedst kan betegne det som et stort bluffnummer, ren symbollovgivning.
Sandheden er – og nogle af spørgsmålene er blevet diskuteret her i dag – at det vil vise sig overordentlig svært at gennemføre i praksis.
Statsministeren sagde i sin åbningstale: »Vi vil sende flygtninge hjem igen, når de værste uroligheder er overstået.«
Men altså, hvem tror – undskyld mig – at det f.eks. reelt er muligt at sende syriske flygtninge hjem om 1 år eller om 2 år eller om 5 år?
Det er svært at finde en ekspert, der peger på, at den beskyttelse, som syriske asylansøgere får i Danmark, kan fjernes om 1 år eller 2 år eller 5 år for den sags skyld.
Der er jo ikke lagt op til – og det er også dér, hvor man må undre sig over den manglende sammenhæng i regeringens politik – at de her syriske asylansøgere, som får den midlertidige beskyttelse, så ikke skal have adgang til permanent opholdstilladelse f.eks. Tværtimod tæller tiden, de er her på den her nye midlertidige ordning, med, hvis de skal have permanent opholdstilladelse.
Og vi undrer os over, når regeringen siger, det er midlertidigt, at man ikke reelt har lavet en sammenhængende lovgivning, der viser det.
Tværtimod er der en række selvmodsigelser i lovgivningen, som regeringen lægger op til det.
Vi ser også nogle af de problemer, som lovforslaget måske skaber på lidt længere sigt, og som efterfølgende regeringer, uanset hvem der vinder et kommende folketingsvalg, vil skulle rydde op i, samle op på, lappe på, om man vil.
Det er ikke kun os, der har den her bekymring.
Hvis man gør sig den ulejlighed at læse høringssvarene, vil man se, at en lang række høringsparter peger på, at der er store problemer med forståelsen af lovforslaget.
Jeg vil bare hive et enkelt af dem frem, nemlig fra Advokatrådet og Advokatsamfundet, som i deres høringssvar på side 2 – og det er altså nogle, der normalt ikke er politiske i deres høringssvar, de er juridiske – skriver: »Det reelle hovedindhold af det foreliggende udkast synes derfor at være at afskære muligheden for familiesammenføring i det første år for den kategori af asylansøgere, der måtte opnå midlertidig beskyttelsesstatus, og når der efter det fremkomne kun er tale om et mindre antal, synes der ikke af saglige grunde at være behov for at indføre den ny status.«
Det synes jeg vi skylder at give en grundig behandling af i Folketinget, inden vi tager stilling til det.
Derfor kan jeg heller ikke her i dag love, at Venstre stemmer for forslaget.
Vi har en række ting, som vi vil have afklaret i udvalgsbehandlingen.
Og derfor tror jeg heller ikke, vi kan gøre det så hurtigt, som regeringen lægger op til.
Hvis jeg så her til sidst skal forholde mig til det andet forslag, vi diskuterer i dag, så skal jeg sige til Dansk Folkeparti, at vi godt forstår, hvorfor man har fremsat forslaget.
Og vi er sådan set også enige i behovet for en forhandling og en anden tilgang til området end de mikrostramninger, som regeringen lægger op til.
Vi kan ikke støtte B 13 i den form, det ligger i, men vi synes måske, man kunne skrive en beretning i udvalget, hvis der ellers kan samles flertal for det.
Det er vi positive over for.
Så har jeg lovet at sige på vegne af Det Konservative Folkeparti, at de støtter regeringens forslag.
De støtter ikke Dansk Folkepartis B 13, men de vil ligesom Venstre være indstillet på at skrive en beretning i det videre arbejde med B 13.