runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Gjerskov (S), 2010-01-26:
Hvis klimatopmødet ude i Bella Center havde været en succes, hvis vi havde fået den aftale, som vi alle havde drømt om og havde håbet på, ville jeg godt kunne unde statsministeren at få en del af blitzlyset derude og stå badet i blitzlyset sammen med Obama til familiefotografiet.
Men når man er parat til at tage del i succesen, bliver man altså også nødt til at acceptere, at man er en del af fiaskoen.
Ikke for at trampe rundt i det, men for at blive klogere, for at lære og for at hjælpe videre, er det, der er brug for nu, at vi hjælper Mexico videre, og at vi hjælper verden videre frem mod en klimaaftale.
Jeg må desværre konstatere, at vi ikke har fået mange konkrete svar fra regeringen på, hvordan man har tænkt sig at gøre det.
En evaluering af COP15: Nej, det er nu alligevel så bøvlet igen.
Der er da ikke nogen andre ting, man ikke evaluerer.
Men åbenbart ikke COP15.
Der er lige brugt – det er nu ikke engang talt op, og det ved vi jo heller ikke endnu – men 1 mia. kr. eller hvad?
Mange penge fra hele verden og ingen skal åbenbart evaluere det.
Den 12. december herude på slotspladsen var der 100.000 mennesker – det er altså mange i Danmark – som forlangte at få en klimaaftale.
Hvad er svaret til de mennesker?
Hvad gør den danske regering for at levere varen?
Vi har ikke hørt noget endnu.
Statsministeren var ikke sur, kun knotten, og påstod eller konstaterede, vil jeg sige, at han ikke var i lommen på Obama.
Om man er i lommen, eller hvor man er, er mig sådan set ligegyldigt, pointen er i hvert fald, at en rigtig stor del af verdenspressen har konstateret, at Danmark lagde sig alt for tæt op ad USA.
Det er jeg faktisk enig med dem i.
Vi står med et klimatopmøde, hvor Financial Times siger, at København var værre end nytteløst.
Alt det kan vi diskutere fra nu af og i al evighed.
Ville det ikke være nemmere at få en evaluering, så vi kunne sende den videre i systemet, og så få lagt en strategi, en plan B?
Vi har brug for en strategi for, hvordan vi laver klimadiplomatiet, og hvordan vi laver en plan for Danmark.
Jeg vil gerne sige det igen: Socialdemokraterne er klar, vi har en plan.
Karsten Nonbo (V), 2010-01-26:
Det lovforslag, vi skal behandle nu, er et lille, let lovforslag om dna-registeret.
Det er jo sådan, at vi fik indført dna-registeret i 2000, og det har været et pragtfuldt værktøj til at få opklaret forbrydelser.
Det er et værktøj meget i lighed med lov om fingeraftryk, og det er et værktøj, som har fældet adskillige forbrydere i tidens løb.
Nu har England imidlertid fået en dom ved Menneskerettighedsdomstolen, og den retter vi ind efter.
Før var det sådan, at fingeraftryk og dna ifølge vores danske lov kunne opbevares, til man blev 80 år, men nu gør vi det, at vi nedsætter den grænse til, at det selvfølgelig kan opbevares, hvis man er dømt, men hvis man bliver frifundet, eller tiltale undlades, slettes dna-profilen senest 10 år efter denne frifindelse.
Det er at rette ind efter den dom, der er faldet, og det kan vi tilslutte os i Venstre.
Marlene Harpsøe (DF), 2010-01-26:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Karsten Nonbo som ordfører for Venstre om, hvad Venstre egentlig mener om, at dna-registeret med det her lovforslag bliver indskrænket.
Nu er det jo sådan, at hr. Karsten Nonbo selv er politibetjent, så vidt jeg ved, så hr. Karsten Nonbo kender jo også til de udfordringer, der er i forbindelse med efterforskning og opklaring af sager hos politiet.
Mener hr. Karsten Nonbo ikke, at det rent faktisk er ærgerligt, at man indskrænker dna-registeret med det her lovforslag?
Det vil jo netop gøre politiets arbejde med at opklare forbrydelser sværere.
Karsten Nonbo (V), 2010-01-26:
Jo, jeg skal da medgive, at det ikke er noget, jeg står og skriger af grin over, men det er også noget, jeg kan leve med, og jeg ved, at det kan politiet også.
Hvis der er noget, politiet elsker, er det faglige udfordringer, og hvis det drejer sig om en person, der er frikendt for en forbrydelse, ikke har begået nogen forbrydelse, så er det fint med det, men hvis han begår en ny forbrydelse, får vi ham bare næste gang.
Det ser jeg ikke noget problem i.
Marlene Harpsøe (DF), 2010-01-26:
Det glæder mig da alligevel at høre fra hr. Karsten Nonbo, at man ikke ligefrem skriger af grin, tror jeg udtrykket var, over det her lovforslag, fordi det netop indskrænker dna-registeret, som det er i dag.
Det får mig også til at spørge, om hr. Karsten Nonbo og Venstre kunne være med på en model, hvorved vi overholder den tidsfrist, som der foreslås i lovforslaget, nemlig 10 år, men at vi til gengæld sørger for, at de 1½ år, som man i dag skal være idømt som minimum for at kunne komme med i det her dna-register, sænkes til 12 måneder.
Så ville vi i hvert fald sikre, at der ville komme flere med ind i dna-registeret, end der er i dag, og derved ville det forblive udvidet og ikke indskrænket, som det vil blive med det her lovforslag.
Ida Auken (SF), 2010-01-26:
Jeg er i besiddelse af et uformelt referat af et EU-miljørådsmøde i Sevilla i sidste uge, og det stemmer desværre ikke helt overens med det, klimaministeren står og siger, for hun siger flere gange, at der ikke var nogen, der talte om at lægge de 30 pct. på bordet nu, og at Danmark som ene land ikke kan presse processen, og at vi gør alt, for at EU skal spille så offensivt ud som muligt.
Ifølge det her referat siger England: Vi har haft de 20-30 pct. siden 2007, og det har ikke bragt os noget, så derfor skal vi smide 30-procents-kortet nu.
Tyskland siger det samme, nemlig at det bedste signal, man kan give, er at smide kortet med de 30 pct. nu, og Frankrig siger, at det er let at komme til de 30 pct., og når vi nu kan det, hvorfor skal vi så ikke gøre det?
Vi skal slet ikke tale om 20 pct. mere; det er old news.
Så jeg føler mig en lille smule vildledt af klimaministeren, medmindre hun vil gå ind og sige, at det her referat, som jo kun er uformelt, er direkte i modstrid med, hvad der skete på det miljørådsmøde i Sevilla.
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Jeg kan bekræfte over for fru Mette Gjerskov, at Danmark arbejder intenst for, at EU melder så ambitiøst ud som muligt.
Jeg kan sågar sige – det kan være, at det var et brud på spillereglerne, det skal jeg ikke kunne sige – at jeg til det uformelle møde, jeg deltog i i Sevilla, citerede Bon Jovi, som jo var dem, der spillede afslutningsmelodien, da man fejrede 20-året for Berlinmurens fald i Berlin.
Og de havde jo altså følgende sang: We weren’t born to follow – vi var altså ikke født til bare at følge efter nogen.
Og jeg plæderede for, at det sådan set godt kunne gå hen og blive EU’s uformelle slagsang.
Så ja, det arbejder vi for.
Men jeg må også sige til fru Mette Gjerskov, at debatten i EU altså ikke er der, hvor vi hører lande, der siger: Nu skal vi gå til 30 pct. uden betingelser.
Jeg har faktisk ikke hørt ét land, der har plæderet for det, og det har Danmark jo heller ikke gjort.
Det, der har været debat om, har været, hvordan man skulle kommunikere om sin politik, altså om man skulle opretholde den nuværende kommunikationsform, der siger, at vi bliver på de 20 pct. og laver en fodnote, der siger, at vi går til 30 pct. under de her bestemte forudsætninger.
Eller man kunne vende det om, så man altså starter med at sige: Jamen vi vil gå til 30 pct. Og så laver vi i fodnoten en præcisering af, at vi bliver på 20 pct., hvis ikke andre lande kommer med lignende tiltag.
Mette Gjerskov (S), 2010-01-26:
Jeg vil gerne gøre det helt klart, at vi Socialdemokrater intet problem ser i at gå op på 30 pct. Vi vil meget gerne gå op på 30 pct.
Vi har hørt Venstres ordfører stå og kalde det en blankocheck.
Det er jo derfor, jeg spørger ministeren om det.
Jeg fik ikke rigtig noget svar på det med evalueringen.
Jeg kan fortælle, at vi i den danske delegation jo fik en henvendelse fra Mexico på selve COP-mødet den sidste dag.
De kunne godt se, at det tegnede til, at der ville komme til at skulle ske alvorlige ting i Mexico, og at København ikke ville ende med at give en ordentlig aftale.
Så derfor bad de om at få et møde for at få så mange erfaringer som muligt fra os som parlamentarikere om, hvordan de skulle forholde sig, og om vi havde nogle gode råd, når de nu skulle være formandskabsland.
Den slags råd kunne jeg godt tænke mig at den danske regering også var parat til at give videre til Mexico, så det ikke kun er os parlamentarikere, men rent faktisk også regeringen, der giver nogle erfaringer videre til Mexico.
Men det kræver jo, at man har sat sig ned og fået lavet en evaluering og har gjort sig nogle overvejelser om, hvad det er, man vil give videre.
Vil regeringen det?
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Jeg kan notere mig, at fru Mette Gjerskov og dermed Socialdemokraterne vil gå til 30 pct. uden betingelser.
Jeg må bare konstatere, at det er der altså ikke nogen i EU-kredsen, altså af medlemsstaterne, der ønsker at gøre.
Jeg vil bare nævne én medlemsstat, nemlig Tyskland, og Tysklands Angela Merkel, kansleren, der var ude at sige: Jamen EU opretholder naturligvis det tilbud, vi har, om at gå til 30 pct., men kun hvis og såfremt andre lande også går op, fordi det jo netop er det, der vil være til gavn for klimaet.
Der er vi tilbage ved det med de 13 pct. af udslippet, som EU-landene står for.
Evaluering eller ej?
Naturligvis vil Danmark indgå i en tæt dialog med Mexico og videregive de mange gode råd, som vi jo givetvis vil have, og alle de lektier, der er blevet draget under den her proces.
Men jeg har lidt svært ved at se, hvad der skulle komme ud af at lave en evaluering.
Der er vi tilbage igen ved den kontrafaktiske historieskrivning, og der vil jeg egentlig i mit arbejde fokusere på at se fremad.
Det synes jeg egentlig også har været det, der har præget diskussionerne igen i EU-kredsen, som jeg nu igen deler med tilhørerne, hvor der jo altså heller ikke er nogen, der mener, at de lige kunne have fikset det her og været i stand til så at komme med en meget bedre aftale end det, der lykkedes i København.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-01-26:
Jeg noterer mig, at statsministeren i sit indlæg siger, at Danmark har nået det bedst mulige resultat.
Jeg vil gerne spørge klimaministeren, om klimaministeren er enig i, at Danmark har opnået det bedst mulige resultat, man overhovedet kunne nå i København.
Og hvis det er korrekt, vil regeringen så ikke være villig til at lave en uvildig undersøgelse af det?
For hvis man har nået det bedst mulige resultat, må man vel også være villig til at få det evalueret.
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Igen: Man kan se på København på mange forskellige måder.
Jeg er sikker på, at man også kan diskutere frem og tilbage: Hvad nu, hvis man havde gjort sådan?
Personligt har jeg altså meget svært ved at se, at det skulle føre frem til noget synderlig konstruktivt, også fordi man i sidste instans kunne spørge: Hvordan skulle man finde ud af det, altså hvad et initiativ så ville have ført til?
Man prøvede, så godt man kunne, at få enderne til at mødes.
Men man lykkedes dog så med et skridt, det, der blev Copenhagen Accord, og det, som det nu gælder om, er så at få det udmøntet i praksis og få det brugt til at komme videre i processen.
Jeg synes da personligt, at det er positivt, at vi nu f.eks. så BASIC-landene melde ind og sige: Jamen vi vil være med.
De vil altså nu arbejde videre med det her, og forhåbentlig giver det da så også et nyt momentum i forhandlingerne.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-01-26:
Jeg synes, der er en væsentlig forskel på at sige, at det var det bedst opnåelige resultat, og at det er det muliges kunst, men det kan statsministeren og klimaministeren så diskutere efterfølgende.
Det, der selvfølgelig er væsentligt, er, hvordan vi kan bruge det fremadrettet og i forhold til COP16.
Set i det lys og det lækkede danske papir, som ikke indeholdt Kyoto og hele spørgsmålet om Kyotosporet, som er af stor værdi for udviklingslandene, vil klimaministeren så arbejde for en fastholdelse af Kyotosporet frem til COP16 i Mexico?
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Fru Pia Olsen Dyhr har fuldstændig ret i, at man kan diskutere semantik meget, og det vil jeg så også undlade at gøre her fra talerstolen, men bare konstatere, at man kom så langt, man kunne i København, og det var jo bestemt også det, som statsministeren var inde på.
Omkring det med de to spor: Ja, men Danmark vil gå på to ben.
Vi vil selvfølgelig fortsætte forhandlingerne i de to spor, Kyotosporet og konventionssporet.
Men hvad der så sker i sidste instans, som jeg jo også prøvede på at sige før, når man kommer frem til Mexico, er det naturligvis for tidligt at sige noget om.
Der vil jo så i høj grad også være mange andre parter.
Og igen: Det, jeg synes vi har lært af København, er jo i høj grad, at det her er en meget vanskelig forhandling, der er utrolig mange ubekendte i det, men selvfølgelig skal vi da så meget som overhovedet muligt presse på for at få en juridisk bindende aftale.
Steen Gade (SF), 2010-01-26:
Jeg er enig med klimaministeren i, at det er godt og det er dejligt, at Indien, Kina, Brasilien og Sydafrika har meldt ind, og jeg forstår, at Korea og Japan også har meldt ind.
Det understreger vel det tema, som også ligger bag ved det, klimaministeren kommer med om, at vi giver stafetten videre.
Jeg er helt enig.
Giv Mexico stafetten, det vil være bedre for resultatet om et år, end at Danmark prøver at holde fast i den.
Det kan man jo godt sige ikke var nogen ros til Danmark, men jeg siger: Gør det.
For der er noget at reparere i forhold til udviklingslandene, og vi må håbe på, at udviklingslandene samlet set vil være dem, der tager ledelsen op til Mexico.
Det ene er efter min mening at gå til de 30 pct. uden betingelser.
Det andet er at markere, at vi er villige til en forlængelse af Kyotoprotokollen inden for forskellige rammer osv.
Det, vi bliver oplevet som af en række udviklingslande, er jo, at vi er på vild flugt.
Så hvad siger ministeren til de to meldinger om Kyoto og 30 pct.?
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Hvad angår de 30 pct., tror jeg ikke, jeg har andet at tilføje end det, jeg har været inde på.
Jeg vil dog også sige, at det vil så sandelig være op ad bakke, hvis man ene land skulle være i stand til fuldstændig at rykke den her debat og overbevise 26 andre lande om, at nu skal vi altså uden betingelser gå til 30 pct.
Det tror jeg altså ikke at min selvtillid rækker til.
Når det gælder Kyoto, må vi jo igen sige, at Danmarks politik er den, at vi går på to ben.
Vi forhandler i de to spor, men jeg er også ret sikker på, at hr. Steen Gade kan give mig ret i, at det her med sådan lige at overbevise amerikanerne om, at de nu altså skal hoppe ind i Kyoto, også er en temmelig stor udfordring.
Så derfor appellerer jeg igen til, at vi har realismen i den her debat, og at vi forsøger at presse processen så langt frem som overhovedet muligt og vel at mærke gør det i tæt samarbejde med Mexico, som jo også hr. Steen Gade signalerede.
Steen Gade (SF), 2010-01-26:
Om de 30 pct. kun den lille bemærkning, at hvis vi skal være i det grønne kapløb ledende Europa, skal vi jo gå til 30 pct. For øvrigt er 30 pct. i økonomisk belastning det samme, som 20 pct. var, dengang det blev vedtaget.
Med hensyn til det med de to spor: Ja, selvfølgelig er der to spor, for FN forhandler i to spor.
Vi skal jo lidt længere ned, vil jeg sige til ministeren.
Vi skal jo ned i, at vi giver en melding om, at vi i givet fald er villige til at fortsætte i vores aftale og nogle andre får nogle andre aftaler, og den tvivl, der er opstået i BASIC-landene, i store dele af udviklingslandene, er jo, at det vil vi ikke.
Der synes jeg ikke, det hjælper at sige, at vi kun er 13 pct.
Det er da et vældig vigtigt argument, men det kan ikke blive et argument for, at vi vil løbe fra den.
Det er sådan, vi bliver opfattet, det er sådan, Danmark bliver opfattet, det er sådan, EU bliver opfattet.
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Nu skal jeg ikke kunne sige så konkret, hvordan Danmark bliver opfattet.
Statsministeren var jo også inde på det med, at udviklingslandene som sådan var imod Danmark.
Jeg tror, det vigtige nu er at sende det signal, og det er jo sådan set også det, BASIC-landene har sagt, at nu skal den her proces foregå i de her to spor.
Det kommer den til at gøre, og på den måde kommer vi forhåbentlig så videre i den her proces frem mod Mexico, men igen må jeg sige, at der jo altså er uhyggelig mange ubekendte i den proces.
Karsten Nonbo (V), 2010-01-26:
Med risiko for at have misforstået spørgsmålet, så tror jeg, spørgeren mener, at man for at kunne blive optaget i det her register skal have begået en forbrydelse, hvor der er 1½ år i strafferammen, og det er korrekt.
Men man skal jo ikke idømmes 1½ års straf.
Det er sådan, at man bare skal have begået et tyveri, og langt de fleste forbrydelser har 1½ år i strafferammen, og når de har det, kan vi optage dna-profil og have den liggende, og derfor er det stort set kun bødesager, husspektakler andre sager, der ikke regnes med.
Så snart der foreligger en overtrædelse af straffeloven, har vi hjemmel til at optage dna, og den beholder vi jo, hvis de bliver dømt, uanset om de får en lille straf eller faktisk bare får et tiltalefrafald, så der er ingen hindring i det.
Brian Mikkelsen (KF), 2010-01-26:
Normalt ville jeg synes, at det altid er godt og også tilrådeligt med revisionsklausuler, også i lovgivningen.
Det synes jeg ikke at der er brug for i det her tilfælde.
De 10 år er valgt ud fra en virkelig nøje vurdering af, hvad det rigtige var.
Regeringen mener, at vi skulle have så lang en periode som overhovedet muligt, for det giver politiet nogle bedre redskaber til at opklare kriminalitet, men vi vil selvfølgelig respektere en hvilken som helst afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Da vi mener, at vi ligger inden for præmisserne af det, synes vi ikke, at der er brug for en egentlig revisionsklausul.
Lone Dybkjær (RV), 2010-01-26:
Det, der får mig til at tage ordet, er, at ministeren siger, at regeringen ingen problemer har med at opbevare dna-materiale i 100 år, eller hvad det nu er.
Men det kan jo godt være, at de, der har fået taget noget dna-materiale, ikke synes, at det er fedt, at deres dna-materiale bliver opbevaret i så lang tid, al den stund de jo ikke er dømt for noget som helst.
De har tilfældigvis på en eller anden måde været et sådant sted, at politiet har taget deres dna-materiale.
Men man skal da vel ikke opbevare hvad som helst i, jeg ved ikke hvor lang tid?
Brian Mikkelsen (KF), 2010-01-26:
Jeg synes da, at det er nogle relevante indvendinger, som fru Lone Dybkjær kommer med, og også en vigtig principiel diskussion.
I det her tilfælde er det jo hypotetisk, fordi vi holder os til grænsen på de 10 år, så det kan ikke opbevares for evigt.
Men min grundlæggende opfattelse på vegne af regeringen er den, at den gamle ordning, vi havde, hvor man kunne opbevare dna-materiale fra sigtede, indtil de var 80 år, var den rigtige måde at gøre det på, for det gav politiet nogle bedre muligheder til at opklare kriminalitet.
Men det bliver jo en hypotetisk diskussion, fordi det bliver de 10 år nu.
Vi vil ikke gå længere op end de 10 år af hensyn til dommen ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Lone Dybkjær (RV), 2010-01-26:
Men for mig er det her ikke en hypotetisk diskussion.
Jeg er helt med på, at vi nu går ned til 10 år.
Det, der undrer mig, er, at vi altså har fat i en regering, der mener, at man skal opbevare så meget materiale om folk som overhovedet muligt og overvåge så meget som overhovedet muligt.
Det er nogle mennesker, der har været sigtet, men de er ikke blevet dømt.
Og hvad skulle det føre til af bedre muligheder for at opklare ting?
Jeg forstår simpelt hen ikke argumentationen.
Jo, lidt gør jeg, men jeg er bare ikke særlig glad for den, for sådan som jeg oplever ministeren, siger han: Lad os opbevare så meget om folk som overhovedet muligt, for det kan vi altid få brug for
Det er jo da virkelig et overvågningssamfund, der vil noget.
Lise von Seelen (S), 2010-01-26:
I min ordførertale nævnte jeg, at vi Socialdemokrater egentlig gerne så en revisionsbestemmelse for at følge med i, om de her 10 år nu er et pletskud.
Hvad er ministerens holdning til en revisionsbestemmelse i loven?
Brian Mikkelsen (KF), 2010-01-26:
Nej, jeg er sådan set inderligt imod et overvågningssamfund, men jeg er lige så inderligt for et sikkert og trygt samfund, hvor borgere kan færdes trygt og sikkert, og hvor politiet har de bedste muligheder for at opklare kriminalitet.
Men vi vil gerne have opretholdt den gamle ordning, som altså gælder i dag, hvor vi også kan opbevare dna-materiale, ikke alt muligt andet materiale, men kun dna-materiale, og det mener jeg ikke er en krænkelse af nogen som helst retssikkerhed.
Det er låst inde hos politiet, og det er kun politiet, der kan bruge det og kun i forbindelse med kriminalitetsopklaring.
Det mener jeg ikke er nogen som helst krænkelse af nogle personers rettigheder i det her samfund.
Men nu går vi jo tilbage til de 10 år på baggrund af dommen fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Marlene Harpsøe (DF), 2010-01-26:
Jeg kan jo næsten høre på justitsministeren, at justitsministeren er ærgerlig over den her dom, fordi – det er justitsministeren også inde på – regeringen jo ikke har noget problem med den grænse, som vi ellers havde, og som betød, at det efter 80 år blev slettet.
Nu har ministeren selvfølgelig fremsat det her lovforslag om, at der skal være en frist på 10 år, hvorefter oplysningerne bliver slettet, og nu hvor ministeren godt kunne tænke sig – sådan lyder det i hvert fald –
at den her ordning bliver udvidet, så man rent faktisk havde større muligheder for at udnytte de her dna-profiler, som bliver registreret, så kunne jeg godt tænke mig at høre, om man kunne forestille sig at se på, hvordan ordningen blev udvidet på andre områder end lige ved, at der er en tidsfrist.
Brian Mikkelsen (KF), 2010-01-26:
Regeringen er hundrede procent positiv over for dna-registeret bundet ind af de lovgivningsmæssige rammer, der er omkring det.
Man kan så sige, vi har udvidet ordningen rigtig meget.
Der var også en ordveksling mellem fru Marlene Harpsøe og hr. Karsten Nonbo om strafferammer, og der må man se på, om der er nogen relevante straffe, hvor strafferammen er under 1½ år.
Det ved jeg ikke, men det synes jeg man skal undersøge.
Det vil være et relevant spørgsmål at se på, og derfor synes jeg da, det ville være et godt spørgsmål at stille.
Men umiddelbart synes jeg, at vi har en virkelig bred palet af muligheder for at opbevare dna-materiale fra først og fremmest selvfølgelig dem, der er dømt, men i anden omgang også fra dem, der er sigtet for de relevante forbrydelser.
Men jeg er villig til at se på hvad som helst, der giver politiet bedre opklaringsmetoder.
Marlene Harpsøe (DF), 2010-01-26:
Men på Dansk Folkepartis vegne undrer noget andet mig også, som virker dobbeltmoralsk, og det er, at hvis man giver en mand et blåt øje en meget våd aften nede på Strøget, hvilket selvfølgelig er uacceptabelt, men hvis man gør det og bliver sigtet, bliver man optaget i det her dna-register.
Men hvis man begår grov dyremishandling, hvis man banker sin hund ihjel med et bræt, hvilket jo er forbudt ifølge dyreværnsloven, bliver man ikke optaget i Det Centrale Dna-profil-register.
Der må jeg som Dansk Folkepartis dyrevelfærdsordfører, som jeg også er, sige, at det er sådan noget, der bekymrer mig.
Er ministeren enig i, at der er en bekymring i det, og vil ministeren se nærmere på, hvordan det kan være, at man, når man begår grov dyremishandling, ikke bliver optaget i Det Centrale Dna-profil-register?
Brian Mikkelsen (KF), 2010-01-26:
Hele formålet har jo været straffelovsovertrædelser, hvor man kan bruge det som et effektivt våben i bekæmpelse og opklaring af vold, voldtægt, mord og andre former for kriminalitet.
Så det har ikke sådan været brugbart i forhold til eksempelvis dyreværnsloven.
Men som sagt er vi ikke håndsky over for at bruge Det Centrale Dna-profil-register de steder, hvor det er nødvendigt, men vi har ikke umiddelbart nogen tanker om at ændre ved det.