runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-01-10:
Socialdemokratiet og den socialdemokratisk ledede regering arbejder for at nedbringe den sociale ulighed på sundhedsområdet ved at nedbringe brugerbetalingen og sikre lige adgang til sundhedsydelser.
Tandområdet er ingen undtagelse.
Tandsundhed er en væsentlig udfordring for en lang række borgere i Danmark, og den sociale ulighed i sundhed er stor på det område.
Forslaget, der er en del af finanslovaftalen med Enhedslisten, giver støtte til omkring 5.000 mennesker i Danmark, der dagligt lever med en sjælden sygdom, der kan medføre ekstra store udgifter til tandbehandling.
Det kan være, fordi man lider af en sjælden form for knogleskørhed, der også rammer tænderne, det kan være, fordi man er født uden emalje på tænderne, eller noget helt andet.
Fælles er, at det er borgere, der hidtil er faldet ned mellem to stole – ja, alle stole – når det gjaldt om at få tilskud til ofte meget store tandlægeregninger.
Ud over et tilskud til tandbehandling, der gør, at disse borgere fremover maksimalt kan komme til at betale omkring 1.725 kr. om året for tandbehandling, medfører lovforslaget også, at flere vil kunne blive behandlet på de landsdækkende odontologiske afdelinger, hvor man kan udføre højt specialiseret tandbehandling.
Forslaget er således et skridt i den rigtige retning, når det kommer til at mindske den mest af alt historiske ulighed, som findes på tandområdet.
Ikke alle problemer med dyre tandlægeregninger løses, men det er et meget vigtigt skridt efter 10 år med meget få forbedringer for danskerne på tandområdet, for brugerbetalingen hos tandlægen er hidtil kun blevet større med årene.
Hans Andersen (V), 2012-01-10:
Vi deltager altid gerne i en diskussion om, hvordan vi kan indrette vores velfærdssamfund på en endnu bedre måde end i dag.
Vi støtter gerne op om reformer, og vi glæder os også over, at Socialdemokraterne og SF støtter op om de reformer, vi har stillet om efterlønnen m.v.
Det er fint, det er den vej, vi skal, og der er da ingen tvivl om, at der også kan være behov for at diskutere, hvordan vi har skruet tandbehandlingenstilskud sammen i Danmark.
Men lige den konkrete sag kan vi ikke støtte, fordi vi ikke ønsker at opkræve flere skatter og afgifter hos borgerne.
Karen J. Klint (S), 2012-01-10:
Jamen det er jo fair nok, at Venstre har den holdning, at pengene har det bedst i borgernes lommer.
Så ville det bare have været godt, hvis nogle af de skattelettelser så havde ramt de borgere, der havde de største udgifter, også på sundhedsområdet.
Sådan synes vi ikke at vi ser et verdensbillede hænge sammen.
Før finanskrisen rigtigt bed sig fast i 2007 var der også en diskussion, og der ønskede Venstre jo heller ikke at være med til at prioritere.
Men vil Venstre på et eller andet givet tidspunkt være med til at tage en fordomsfri debat om, hvordan vi hjælper de mennesker, som ufrivilligt, men livsvarigt, har nogle ekstraordinært store tandregninger?
Hans Andersen (V), 2012-01-10:
Venstre har jo fremlagt Venstres forslag til finansloven for 2012.
Det gjorde vi før valget.
Der stod det helt klart, at vi ville øge sundhedsudgifterne med 1,5 mia. kr. – det er det, regionerne har at råde over ekstra i 2012 i forhold til 2011.
Det var den prioritering, vi lagde frem.
Så må jeg bare konstatere, at regeringen og Enhedslisten så har valgt at øge skatter og afgifter med 5 mia. kr., der gør det muligt at prioritere nogle flere ting.
Ja, sådan er det jo, når man tager penge op af borgernes lommer, så kan man dele ud til nogle flere gode formål, mindre gode formål, og det her er et sympatisk forslag, ingen tvivl om det, men vi kan bare ikke leve med den finansiering, for vi synes ikke, at tiden er til, at man opkræver flere skatter og afgifter.
Vi vil altid se positivt på at drøfte, hvordan man kan prioritere og gøre det bedre for en række patienter, der også har tandproblemer.
Jeg nævner nogle andre patientgrupper, som man også skulle overveje at gøre det bedre for, når vi tænker ren økonomi.
Der er patientforeninger her, der nævner mennesker med diabetes, mennesker med epilepsi – for at nævne nogle.
Men det er jo igen en prioritering, og den prioritering har vi så ikke været en del af, da Enhedslisten forhandlede det her igennem sammen med regeringen.
Så må vi bare konstatere, at vi ikke kan leve med finansieringen; og prioriteringen ligger så klar nu, nemlig at der ikke er nogen andre end lige præcis de grupper, der er nævnt her, der bliver imødekommet med det her forslag.
Stine Brix (EL), 2012-01-10:
Så det skal forstås sådan, at såfremt Venstre kunne finde en anden finansiering, ville man gerne støtte forslaget?
Hans Andersen (V), 2012-01-10:
Jeg nævnte, at der var nogle særlige tilskudsmuligheder.
De gælder for nogle borgere, hvis økonomi ikke er særlig god.
Der er nogle tilskudsmuligheder, der allerede findes i dag, og der er også særlige ordninger for førtidspensionister og pensionister.
Så er det rigtigt, at hvis man har en helt almindelig indkomst i dag og desværre er født med en sjælden sygdom, der gør, at man har tandproblemer, så er det her og nu, at man kan komme ud i at skulle betale rigtig mange penge for sine tænder.
Men nu er det jo ikke således, at vi bare kan plukke pengene fra træerne.
Det her er ekstra skatter og afgifter, man opkræver, for at imødekomme det her forslag.
Der må vi bare sige, at der sætter Venstre grænsen.
Det kan vi ikke støtte.
Karen J. Klint (S), 2012-01-10:
Tak for det.
Jeg kan forstå på ordføreren, at de 5 mia. kr., der nu bliver opkrævet i skatter og afgifter, er et meget, meget stort beløb, men det er jo ikke engang en tiendedel af de skattelettelser, der er givet inden for de sidste par år, på trods af at vi kunne se, at der var en finanskrise forude, og på trods af at vi kunne se, at der var en satspulje, der ikke blev særlig stor på grund af den stilstand, der var i samfundet.
Så hvor vil ordføreren pege på, at der i forvejen ville have været økonomi til at gøre det bedre bare for nogle borgergrupper?
Vi har jo med satspuljen gjort det bedre for nogle borgergrupper inden for psykologbehandling, og nu synes vi så også, der er nogle her med nogle medfødte sygdomme, der trænger til at få det bedre.
Hvordan vil ordføreren være med til at gøre det bedre for flere borgergrupper end det, vi har kunnet gøre de sidste par år?
Stine Brix (EL), 2012-01-10:
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at spørge lidt ind til ordførerens holdning i forhold til det her med, at der findes tilskudsordninger, for det lyder på ordføreren, som om at de patientgrupper, som har en nogenlunde indkomst og godt ville kunne betale, også selv skal betale.
Hvor langt rækker den holdning egentlig?
Er det sådan, at hvis man også havde en medfødt sygdom et hvilket som helst andet sted end i mundhulen eller i tænderne, så burde man også betale mere selv, eller hvor er logikken egentlig, der gør, at der er nogle helt særlige ting, der gælder, når det handler om menneskers tænder eller sygdom i mundhulen?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-01-11:
Undskyld mig, men jeg kan ikke lade være med lige at svare på den første del af spørgsmålet, som jo fyldte en del.
Liberal Alliance vil gerne skære, jeg tror, det er 72 mia. kr. i den offentlige sektor.
Det er et stort tal.
Jeg kunne godt tænke mig at se, hvordan det egentlig skulle foregå.
Hvor er det, der skal skæres?
Hvem er det, der skal holde for?
Og jeg synes egentlig ikke, at vi har set de beregninger, set den konkrete udformning af, hvor det er, der skal skæres 72 mia. kr. i den offentlige sektor, uden at det går ud over vores kernevelfærd, vores sundhed, vores børns uddannelse og vores pasning af vores børn.
Det vil jeg gerne se nogle beregninger på.
Jeg synes, det er et interessant synspunkt.
Jeg tror, det er et bud på, hvordan man for evigt får forandret det velfærdssamfund, som rigtig mange danskere holder af.
Nu kom jeg til at bruge lidt for meget tid på at besvare den del af spørgsmålet, men hvis jeg må fortsætte, vil jeg også sige et par ord om det, som der også blev spurgt om.
Og det er jo det her med, om der er sket et normskred.
Jeg tror, at vi i vores samfund skal passe rigtig meget på, at vi har en balance mellem, at hver enkelt borger forstår, at man skal yde noget for samfundet, hvis man overhovedet kan, for at vi på den måde også har et fællesskab, som kan hjælpe dem, der har behov for det.
Det skal hver enkelt borger forstå, og hvis den forståelse skrider hos borgeren, så skrider balancen i vores velfærdssamfund også.
Den anden del af den balance – og det synes jeg også er relevant at diskutere med ordføreren her – er, at vi også skal have en forståelse for, at der er mennesker, der ikke kan klare sig selv.
Det er ikke værdigt for vores samfund, hvis vi taler nedsættende om mennesker, der ikke kan klare sig selv, og bruger mishagsytringer om, at vi ikke kan klare mennesker, der er fattige.
Jeg synes ikke, det hører sig til i vores velfærdssamfund, og jeg synes, det netop er den balance, vores velfærdssamfund har, nemlig at hver enkelt må yde, hvad hun eller han kan, men at fællesskabet skal have respekt for, at det ikke er alle mennesker, der kan klare sig selv.
Joachim B. Olsen (LA), 2012-01-11:
Jeg er fuldstændig enig i, at man ikke skal komme med mishagsytringer om svage i samfundet.
Det har jeg aldrig gjort, jeg er kommet med mishagsytringer om venstrefløjen og den retorik, de bruger, og det synes jeg er noget andet.
Men det her med normskred er jo ikke en ny ting.
Altså, den tidligere statsminister, Anders Fogh Rasmussen, snakkede også i starten af sin regeringsperiode om, at der var en krævementalitet i det danske samfund, så det her med krævementalitet er åbenbart noget, som skiftende regeringer tumler lidt med.
Der er også flere af statsministerens ministre, som har været ude at tale om en krævementalitet, og så er mit spørgsmål: Hvorfor har vi den her krævementalitet?
Kunne det skyldes, at vi har politikere og politiske partier, som går til valg på mere velfærd, som går til valg på øgede offentlige udgifter, som går til valg på, at borgerne skal have endnu mere finansieret af højere skatter og højere offentlige udgifter?
Er det efter statsministerens opfattelse en rimelig antagelse, at der er et samspil mellem politikere og befolkning, og at når man opbygger en større og større velfærdsstat, hvor folk får flere og flere gratis ydelser, så bliver den her krævementalitet også ansporet?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-01-11:
Det er jo rigtigt, at vi har haft 10 års borgerlig regering, hvor man ikke havde styr på pengene, hvor man brugte for mange penge, gav skattelettelser, som man egentlig ikke havde styr på om man havde finansiering til, og hvor man glemte, at velfærdssamfundet også handler om, at man hele tiden spørger: Kan vi gøre det bedre, reformere tingene?
Det var 10 år, hvor det egentlig gik rigtig godt i Danmark, men hvor man manglede at have styr på tingene.
Et af de problemer, vi tager fat på, er, at vi ikke kan have et samfund, hvor hver enkelt borger har glemt, at det handler om at yde noget til samfundet.
Hvis jeg overhovedet kan, skal jeg ud hver dag og virke for mit samfund, gøre et godt stykke arbejde, blive betalt for det, klare mig selv og forsørge mig selv og min familie.
Det er det, vores samfund er bygget op på: hårdtarbejdende lønmodtagere, som hver eneste dag tager deres tørn.
Det er det, der er vigtigt i vores samfund.
Derfor skal politikere også sige det, som det er, ligesom vi gjorde i valgkampen.
Vi sagde til danskerne: Vi skal have nye indtægter for at have råd til det velfærdssamfund, vi gerne vil have.
I må arbejde hårdere, kammerater, 1 time om ugen er I nødt til at arbejde mere, for at vi har råd til det velfærdssamfund.
Vi som politikere, Socialdemokratiet, gik netop til valg på en dagsorden, der handler om, at vi ikke vil bede hver enkelt om mindre, men at vi tværtimod vil bede hver enkelt om mere.
Joachim B. Olsen (LA), 2012-01-11:
Men det er jo bare ikke helt korrekt, vil jeg sige til statsministeren, for Socialdemokratiet gik til valg på en lang række løfter.
Der var nærmest ikke grænser for, hvad man lovede.
Man ville ikke være med til at afskaffe en efterløn, på trods af at alle økonomer syntes, det var det ansvarlige.
Nu har man så skiftet holdning, efter man er kommet ind i regeringskontorerne.
Man gik til valg på, at man ikke ville forkorte en dagpengeperiode, på trods af at alle økonomer sagde, det var nødvendigt.
Der var masser af hårde, svære reformer, som den tidligere opposition ikke ville tage fat på, på trods af at der var bred konsensus blandt økonomer og fagfolk om, at det var nødvendigt, og det er deri, mit spørgsmål ligger, nemlig at man går til valg på mere og mere velfærd.
Statsministeren har fuldstændig ret i, at den tidligere regering brugte alt for mange penge.
Der var mere velfærd dengang, det er fuldstændig rigtigt, det var også uansvarligt, og det er sådan set mit spørgsmål
: Har politikerne ikke et ansvar, når de går til valg på at give mere og mere, finansieret af højere og højere skatter, højere og højere offentlige udgifter, er man så ikke med til at skubbe til den krævementalitet, som statsministeren ønsker et opgør med?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-01-11:
Socialdemokraterne gik til valg på at bede hver enkelt dansker om at yde et større bidrag til at komme ud af krisen.
Det var det, vi gik til valg på.
Der var ikke nogen lette løsninger, jeg sad hundrede gange på tv og i medierne og sagde: Der er ingen lette løsninger, der er kun svære løsninger.
Jeg tror, det er et akkurat citat af det, jeg selv sagde i valgkampen rigtig mange gange: Vi kommer til at bede danskerne om mere, vi kommer til at bede danskerne – det sagde jeg dengang – om at arbejde mere, og vi kommer til at bede danskerne om at bidrage mere i form af skatter og afgifter.
Jeg sagde det, præcis som det var: Vi beder danskerne om mere, end de leverer i dag.
Det kan man så mene om, hvad man vil, og det er Liberal Alliance i deres fuldstændig gode ret til, men man kan ikke diskutere, at det, vi gik til valg på, var en dagsorden, der handlede om, at vi gerne ville have, at hver enkelt dansker skulle bidrage mere, arbejde noget mere, betale noget mere til fællesskabet – det var sådan set vores budskab til danskerne.
Det er ikke et budskab, som er specielt nemt at fortælle danskerne, der er ikke noget easygoing ved det, det er et hårdt, besværligt budskab, som det trods alt lykkedes os at vinde et valg på, og som vi gennemfører nu.
Der er stadig ingen lette løsninger, og vi beder stadig danskerne om at bringe et offer for Danmark, for at vi kan komme igennem krisen.
Jeg håber, vi kan gøre det på den måde, at man ikke bare bliver bedt om at bringe et offer, men at man også kan se, at der for enden af krisen er en vej, hvor vi stadig har et velfærdssamfund, hvor vi passer på hinanden.
Joachim B. Olsen (LA), 2012-01-11:
Tusind tak.
Statsministeren havde en ordveksling med min kollega hr. Ole Birk Olesen, og statsministeren sagde, at Liberal Alliance vil skære voldsomt i de offentlige udgifter.
Men sandheden er også den, at nogle gange når man skærer – og man f.eks. vil fjerne efterlønnen, og man øger arbejdsudbuddet – så er det også med til at skabe vækst, for de 72 mia. kr., vi vil skære, vil vi jo bl.a. bruge til at sænke skatten, hvilket jo også er en form for investering.
Det lod vi den uafhængige forskergruppe DREAM gennemregne.
DREAM-gruppen er finansieret af Finansministeriet og Erhvervsministeriet.
Og de sagde, at vores plan skaffede 210.000 arbejdspladser frem mod 2020, og at der i 2020 ville være et overskud på de offentlige finanser på 64 mia. kr.
De penge kunne man jo bl.a. bruge på uddannelse, som statsministeren finder meget vigtigt, og det er det jo naturligvis også.
Det er bare lige for at sige, at det her med at skære – når man bruger pengene på f.eks. at sænke skatten – kan være med til at sætte gang i væksten og skabe arbejdspladser.
Men det, jeg egentlig vil spørge statsministeren om, er noget helt andet.
For den 30. november sagde statsministeren, at der er sket et normskred i den danske befolkning.
Jeg vil gerne spørge statsministeren: Hvad skyldes det her normskred ifølge statsministeren?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-01-11:
Tak for om ikke lykønskningerne så dog de gode råd, som jeg er helt sikker på var velmente.
I forhold til den her europæiske transaktionsskat vil jeg sige det på den måde, at vi ikke har noget ideologisk imod det.
Så vi vil gerne have en global transaktionsskat.
Det synes regeringen er en rigtig god idé.
Vi har ingen ideologiske problemer i forhold til det her med en europæisk transaktionsskat, men den skal selvfølgelig konkret indrettes på en måde, så det ikke medfører, at vækst og beskæftigelse flytter ud af Europa.
Det, vi har på bordet i øjeblikket, er i hvert fald ikke tilstrækkelig robust i forhold til, at man kunne gennemføre det i morgen og sikre, at man ikke mister vækst og arbejdspladser.
Og det er en udfordring.
Det er jo altid en udfordring i Europa, at man skal finde noget, hvor man har et tilstrækkeligt indtægtsgrundlag og man synes, ens skatter og afgifter er rimelige, men man skal heller ikke skade sig selv og skabe en konkurrencesituation, så jobbene og væksten flytter ud af Europa.
Det skal man selvfølgelig altid overveje, og det er også derfor, at regeringen har skrevet i sit regeringsgrundlag – og det kan jeg ikke huske nogen anden regering i Danmark har gjort – at vi vil arbejde for en global transaktionsskat.
Da jeg var ung, var det fuldstændig avantgarde at arbejde for en såkaldt Tobinskat.
Det er det heldigvis ikke mere.
Nu har jeg fået muligheden for at skrive det ind i et regeringsgrundlag.
Det er det, regeringen arbejder for, fordi vi tror, at det vil være rigtig godt at få reguleret hele den her sektor på globalt plan.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-01-11:
Det leder mig jo så frem til at kunne stille det sidste spørgsmål, som jeg tror, der er tid til for mig i den her spørgetime, nemlig om statsministeren kan forestille sig, at man kan indføre den her såkaldte Tobinskat alene på europæisk plan, uden at det koster arbejdspladser.
For sagen er jo, at alle de vurderinger, der ligger, siger, at det vil koste arbejdspladser.
Det svarer lidt til, at regeringen sætter afgifterne op på grænsehandelsfølsomme varer.
Så mister vi job i Danmark, og dem flytter vi til Fleggaard og andre butikker syd for den dansk-tyske grænse, skaber vækst dernede og taber vækst i Danmark.
Så flytter man aktivitet fra et område til et andet område.
Og det er jo det samme med den her skat på finansielle transaktioner, der tales om blandt EU-landene.
Hvis man indfører den, flytter man aktivitet væk fra EU-landene over til lande, der ikke har skat på finansielle transaktioner.
Så jeg bliver nødt til som afslutning her at spørge statsministeren: Finder statsministeren det muligt – med det kendskab, man har på nuværende tidspunkt til det her – at indføre en Tobinskat, som ikke vil kunne medføre tab af arbejdspladser?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-01-11:
Vi er da nødt til at tage det alvorligt, at der er nogle, der har beregnet, at det kan betyde ganske alvorlige job- og væksttab i Europa, hvis man indfører transaktionsskatten, som den er tænkt på nuværende tidspunkt.
Det er jo det, der er vores opgave som formand i Rådet.
Men vi er vel alle sammen enige om, at hvis man ser på tallene, og hvis der er nogle, der peger på, at den måde, den er foreslået på nu, vil medføre tab af job i Europa, bør man da lige tænke sig om en ekstra gang.
Det er altså det, vi gør i øjeblikket.
Vi vil da ikke indføre noget, som betyder, at der kommer job- og væksttab i Europa.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-01-11:
Vi er ikke tilhængere af en EU-skat på finansielle transaktioner.
Det ville være dybt skadeligt, og det ville give tab af arbejdspladser.
Så jeg vil gerne svare på statsministeren spørgsmål, selv om det jo normalt er spørgeren, som står her, som skal spørge statsministeren.
Men det kan jo være udtryk for et ønske hos statsministeren om at få os andre på banen, fordi statsministeren simpelt hen ikke rigtig ved, hvad statsministeren skal mene.
Hvad menes der egentlig med, at man ikke har en ideologisk modstand mod noget?
Gør det så en til tilhænger af det?
Jeg kan også spørge på en anden måde: Er statsministeren enig med den radikale leder og økonomiog indenrigsminister, som i Jyllands-Posten i dag afviser en selvstændig europæisk skat på finansielle transaktioner?
Økonomi- og indenrigsministeren siger følgende: »Alle er enige om, at den vigtigste prioritet lige nu er at skabe job.
Vi er meget tilbageholdende med at støtte et forslag, som vil have den modsatte effekt, minimere væksten og føre til et stort tab af job.«
Det kommer på baggrund af en vurdering fra Europa-Kommissionen, som betyder, at sådan en skat kan betyde tab på op mod 440.000 job i EU-landene.
Tak, hr. formand, og godt nytår til statsministeren.
Jeg har egentlig ikke rigtig lyst til at sige tillykke med de første 100 dage, for jeg synes ikke, at det, der er sket, har været så rigtig, rigtig fornuftigt, og en ting, man i hvert fald kan sige, der står ganske klart efter regeringens første 100 dage, er, at der har bredt sig den bestemte opfattelse i befolkningen, at vi har at gøre med en løftebrudsregering, altså, en regering, der på en lang række væsentlige områder for danskerne sagde et før valget og gør noget andet efter valget.
Et af områderne er et, som jeg så vil trække frem her i dag.
Det er jo også et, som hr. Frank Aaen i øvrigt trak frem tidligere i spørgetimen, nemlig omkring den her Tobinskat, altså en EU-skat på finansielle transaktioner.
Efter valget – kan vi se i regeringsgrundlaget – mener man det ikke, og nu i dag mener man det måske.
Det er jo bl.a. det, der i hvert fald giver aviserne i dag anledning til overskrifter, som at regeringspartierne slår flikflak om en ny EU-skat.
Der er flere socialdemokrater, der taler for, at det skal man indføre.
Der er frygt andre steder for, hvad det kan medføre af tab af arbejdspladser.
Det leder i virkeligheden tankerne hen på en statsminister i 1990'erne, der fik ry for at tale med uld i mund.
Det synes jeg egentlig ikke klæder statsministeren.
Derfor vil jeg gerne give statsministeren chancen for nu meget klart at fortælle Folketinget, om regeringen støtter forslaget om indførelse af en EU-skat på finansielle transaktioner, den såkaldte Tobinskat, eller regeringen er modstander af at gennemføre sådan en skat på europæisk plan.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-01-11:
Ordføreren spørger til min forargelse, og jeg vil sige det på den måde, at jeg har valgt ikke at udtale mig om, hvorvidt jeg skulle være forarget eller chokeret eller rystet eller noget som helst i nogen som helst sammenhæng i den her sag.
I mit inderste kunne jeg nok godt finde på noget at sige om både forargelse og rystelse over hele den her sag.
Jeg har valgt ikke at gå ind i den, fordi jeg ikke synes, det er korrekt.
Der foregår i øjeblikket en undersøgelse i en kommission, som tager udgangspunkt i en skattesag, som vedrører mig personligt og min mand.
Den vedrører formodet læk, ulovligheder, formodet magtmisbrug begået af den tidligere regering.
Det undersøges nu.
Jeg kunne sikkert sige mange ting om den her sag, men jeg undlader og lader være, fordi jeg synes, det er det mest korrekte.
Martin Lidegaard (RV), 2012-01-11:
Lovforslag nr. 64
Christian Juhl (EL), 2012-01-11:
Er ministeren tilfreds med forbrugernes mulighed for at vide, om israelske varer kommer fra selve Israel eller fra Vestbredden eller Gaza?