Carsten Hansen (S), 2015-05-06:
Først vil jeg starte med at sige tak til Folketingets partier.
På trods af at vi på et eller andet tidspunkt skal have et valg – og det er jo kommet tættere og tættere på – opfatter jeg faktisk den her diskussion som udtryk for en ægte og ordentlig interesse for udviklingen i vores landdistrikter.
Jeg har været medlem af Folketinget i 17 år, og jeg erindrer i hvert fald ikke i de mange år – jeg tror, hr. Leif Mikkelsen er enig med mig – at vi har været så tæt på, at alle partier virkelig er optaget af det her spørgsmål.
Så er der forskellige tilgange til det osv., men jeg er ikke i tvivl om, at det bunder i en ægte og ordentlig interesse for området.
Jeg vil gerne have lov til at takke hr. Leif Mikkelsen for ikke at læse hele 2020-planen op – det synes jeg er godt.
Men jeg vil godt sige, at jeg faktisk synes, det er vigtigt, at vi har den her årlige anledning til at gøre status og få en grundig og nuanceret debat med fokus på vores landdistrikter – det fortjener de faktisk også.
Jeg vil sige, at jeg hvert år holder en landdistriktskonference, hvor jeg også inviterer hele udvalget, og der er faktisk en stor interesse for det.
Det er lykkedes os at gå fra ca. 100 deltagere til over 200 deltagere med venteliste på.
Og her forsøger vi også at være et sted, hvor vi diskuterer de udfordringer, der er i landdistrikterne, de nyeste forskningsresultater, og vi prøver at se på, nu da der også er vedtaget en del ting i Folketinget, hvordan vi omsætter det i praksis osv.
Det er en stor succes, og der har været flere medlemmer af udvalget, der har været henne at sige tak for den her fantastiske landdistriktskonference.
Og jeg synes, det viser, at vi tager det her seriøst, for der var tegnet et billede af vores landdistrikter, hvor det var sociale nomader og rådne bananer, og der var i medierne nogle i virkeligheden meget, meget ringe historier om, hvordan livet er i vores landdistrikter, og sådan er det ikke.
Der er da ingen tvivl om, at der har været et stigende behov for, at vores landdistrikter og yderområder har fået en stadig stigende politisk interesse, og der er ingen tvivl om – og vi har jo haft et slagsmål om statslige arbejdspladser tidligere i dag – at det, at der er mistet så mange arbejdspladser, og det, at man har haft en forholdsvis stor strukturomlægning og kommunesammenlægning har betydet, at der er et stærkt behov for at få set på, hvordan vi kommer videre, hvordan vi skaber vækst i alle vores yderområder, og også på det, at der er forsvundet rigtig mange arbejdspladser i vores landbrug.
Jeg har kigget lidt på det, og der er faktisk 200.000 færre arbejdspladser i vores primærerhverv, end der var i 1966.
Så kan man altid diskutere en enkelt styrelse med 140 mand eller noget andet, men det er noget andet, der skal til; der skal være mere vækst, der skal være mere privat vækst.
Jeg kan ikke lade være med at tænke på, at vi så tit snakker om Poduktionsdanmark, altså LEGO, Grundfos, Danfoss, Siemens – de ligger jo alle sammen i Produktionsdanmark og uden for de store byer.
Så det er klart, at når de også går tilbage, har det en stor betydning; vi mistede mange arbejdspladser under krisen.
Men jeg er glad for, at vi har den her diskussion, og jeg er også glad for, at jeg som minister får lov til at være den, der bliver de her områders talerør i regeringen og får lov til at være med til at koordinere det.
Og hr. Leif Mikkelsen henviste til nogle af de initiativer, der er på vej, og det, at vi er nogle, der hele tiden – det har vi et fælles ansvar for – taler de udfordringer op, der er i vores landdistrikter, betyder, at uanset hvilken farve finansministeren og de andre har, er vi nødt til at tage det på os.
Og det skal så lægges oven i nogle af de andre initiativer, vi er kommet med.
For der er jo ingen naturlov for, hvor mange der skal bo i vores landdistrikter.
Det er sådan, at der må vi jo kigge på de lovgivninger, vi har lavet: Hvordan får vi vores landdistrikter til at fungere, og hvordan tager vi afsæt i den nye virkelighed, der er?
Der er ingen tvivl om, at der er store spørgsmål, og at der er store udfordringer.
Og jeg tror, at hvis nogen forsøger på demagogisk vis at sige, at vi løser det hele med et snuptag eller en anden form for quickfix, så er det ikke rigtigt.
Leif Mikkelsen prøvede at sige, at jeg forsøgte at gøre mit arbejde ordentligt, men at jeg jo desværre ikke har nogen indflydelse – jeg tror, det var det, han stort set mente.
Det mener jeg faktisk er urigtigt.
Jeg tror, det er afgørende og vigtigt, at jeg har forsøgt at presse på i forhold til alle de mange forskellige løsninger og har haft et godt samarbejde på tværs af regeringen.
Og jeg vil også sige, at det at forsøge at nedgøre, at vi har gjort noget – hr. Mike Legarth sagde, at der ikke var sket noget – er jeg sådan set uenig i.
Men det er rigtigt, at vi ikke ændrer det med et knips med fingrene.
Og i øvrigt har vi lavet en lang række vækstaftaler sammen med De Konservative og Venstre og Liberal Alliance.
Men det er klart, at det ikke er, som det var i gamle dage, hvor det var tre partier, der sad og bestemte det hele – to i regeringen og så Dansk Folkeparti.
Så der kan være aftaler på kryds og tværs, og jeg synes, at det er en af folkestyrets store styrker, at vi ikke kun har blokpolitik.
Men jeg vil godt sige, at der jo er tegn på – og det tror jeg vi alle sammen skal glæde os over – at Danmark er på vej ud af krisen og store dele af vores erhvervsliv er i vækst.
Og der er heldigvis kommet fokus på, at vi har brug for produktionsarbejdspladser; vi har brug for arbejdspladser, der også skaber vækst i Danmark.
Og tallene viser også, at beskæftigelsen er steget med 55.000 personer de sidste 2 år.
Det betyder jo også noget, at de mange produktionsarbejdspladser ligger ude, hvor der skal skabes vækst, og jeg synes, det er positivt, at vores landdistrikter og yderområder også får del i den her vækst.
Vi skal selvfølgelig skubbe på, så de får endnu mere del i den vækst, og som flere har sagt, er arbejdspladserne forudsætningen for, at vi kan skabe udvikling, bosætning og vækst.
De initiativer, vi har taget igennem mere end 3 år, synes jeg har været med til at understøtte det.
De forskellige vækstplaner, vi er kommet med, skal jeg vende tilbage til lidt senere, men jeg vil først sige lidt om udviklingstendenserne i vores landdistrikter.
Det er vel ikke nogen overraskelse, at det, der hedder urbaniseringen, fortsætter.
Redegørelsen viser, at det særlig er landdistriktsområderne, der er længst væk fra de større byer, der mærker det.
Vi lavede sidste år en undersøgelse af vores købstæder og stationsbyer, og de er faktisk ikke i tilbagegang.
Der er en enkelt eller to, men reelt er vores købstæder og stationsbyer faktisk i fremgang.
Det er vores landdistriktsområder længst væk fra de større byer, som man flytter fra.
Og det var jo ikke os, men Reventlow, der ophævede bopælspligten.
Så derfor har vi en stor udfordring i at tale de her områder op og ikke ned og i virkeligheden gøre den del af befolkningen, der ønsker at flytte ud, opmærksom på, at der faktisk er et godt tilbud til dem.
Men der har været en tilbagegang siden 2007 på 4 pct. i de her områder.
Den udvikling kommer ikke som nogen overraskelse, men det betyder jo ikke, at det ikke skal tages alvorligt, og vi er i virkeligheden nødt til at forholde os til de her befolkningsforskydninger.
Og så vil jeg bare sige, at når man kigger rundt i Europa, er Danmark ikke stærkt urbaniseret – det er gået lidt stærkt i de senere år, men det er faktisk en tendens, der er over hele verden.
I 2050 er det faktisk sådan, at 70 pct. af befolkningen på jorden vil bo i byer.
Det giver nogle nye muligheder, men det giver søreme også nogle nye udfordringer.
Vi har prøvet at gøre det, at vi arbejder sammen med alle regioner i Danmark om at skabe byregioner, hvor vi knytter land og by sammen.
Jeg tror, det er en mulighed for at se by og land som hinandens forudsætninger og ikke som hinandens modsætninger, for det er faktisk sådan, at uden den store arbejdskraft, der er på landet, kunne København ikke fungere.
Jeg tror, vi snakker om 70-80 mia. kr., der bliver slæbt ud i lønkroner i vores landdistriktskommuner, og uden dem ville det ikke gå godt.
Der har været nogle enkelte – jeg tror også, det var Venstres ordfører – der har talt om, at vi skulle sætte yderligere penge af til pendling.
Altså, vi gik jo fra, at der var 12 kommuner, der under den tidligere regering havde de her særlige pendlerfradrag, som betød, at hvis man havde over 100 km hver vej, kunne man få det dobbelte.
Det har vi nu udvidet til 25 som en del af vækstplanen, hvor Venstre også var med, og jeg er åben over for at diskutere det, for der er faktisk 200.000 danskere – og det synes jeg er positivt – der hver dag pendler for at komme på arbejde.
Det viser for det første, at arbejdskraften er mobil, og for det andet at folk gerne vil blive boende der, hvor de er.
Det tredje er, og det tror jeg er vigtigt nu, at der er nogle danskere, der ikke vil bruge alle de penge, de tjener, på at bo.
De vil gerne have råd til andet, de vil gerne have råd til at gøre noget ekstra for deres børn og være en del af et stærkt fællesskab.
Man kan faktisk bo helt op til ti gange billigere i et landdistrikt, og så er der måske også råd til, at man kan få den bil, det kræver.
Så lad os diskutere, hvad vi også kan gøre den vej rundt, men foreløbig synes jeg, vi er kommet et stykke ad vejen i forhold til det her.
Så må jeg sige, at vi jo ikke kan komme uden om, at der bor færre mennesker i landdistrikterne.
Det gjorde der for 5 år, for 10 år og for 100 år siden.
Men i de seneste år, siden 2007, er der faktisk blevet 4.000 mennesker færre i vores landdistrikter.
Man kan tage Ærø: Her har der faktisk været en fremgang i befolkningstallet, men der er rigtig mange ældre, der dør, og så fødes der færre børn, fordi der er rigtig mange +65'ere.
Det er jo interessant, at de to yngste byer, vi har i Danmark, er Aarhus og København.
I København er der kun 10 pct. af befolkningen, der er +65, og i Aarhus er det 12,5 pct. Så der sker nogle voldsomme ændringer.
Tager vi Langeland, Lolland-Falster og visse områder i Jylland, ser vi, at over 30 pct., helt op til 35 pct., er +65'ere, og der er jo grænser for, hvor mange børn de kan få – i hvert fald dem, der hører til den kvindelige del af menneskeheden.
Så der er selvfølgelig mange, der flytter fra, men der er faktisk også mange, der flytter den anden vej.
Vi kan se, at på Vestsjælland og på Sydsjælland er det faktisk sådan, at der er flere, der flytter til, end der flytter fra i øjeblikket.
Så det er ikke sådan, at det bare er en entydig bevægelse, og når vi ved det, kan vi måske også bruge nogle værktøjer til at få flere til at flytte ud.
Det er heller ikke utænkeligt, at vi vil se en tiltagende udflytning i visse dele af vores landdistriktsområder de næste år.
Der skal vi selvfølgelig sørge for at få alle med, og vi skal have en strategisk udvikling og en strategisk satsning på, hvordan vi håndterer de udflytninger og de udfordringer, vi står over for.
Lad mig bare kort, uden at gøre det til det store dyr i åbenbaringen, sige lidt om de resultater.
Jeg synes jo, det er værd at beskæftige sig med, at i årene frem til 2013 var der en voldsom nedgang i beskæftigelsen.
Det fremgår også af vores redegørelse.
Men i høj grad ramte den jo mange af vores landdistrikts- og yderområder.
På landsplan er beskæftigelsen, som jeg sagde, heldigvis i bedring, og jeg tror, landdistrikter og yderområder går en bedre tid i møde.
Og når vi kigger på det, kan vi, som flere af ordførerne også fremhævede, se, at der faktisk er en lavere ledighed i vores landdistrikter.
Det skyldes selvfølgelig også, at der er en del, som er pensionister, men der er faktisk gode muligheder for at fremme beskæftigelsen i de områder.
De aktuelle tal på kommuneniveau viser også, at der er mange kommuner med landdistriktsområder, der har fået en betragtelig lavere ledighed de seneste år.
Det synes jeg vi skal tage positivt med i vores videre arbejde.
Når det gælder beskæftigelsesfrekvensen, er det faktisk sådan, at den er højere i landdistrikterne, end den er i byerne.
Det synes jeg vi skal have med.
Så har vi gjort det, vi plejer, nemlig lavet et særligt afsnit om vores små øer, og ligesom tidligere har vi det med i redegørelsen som et særskilt blik på udviklingen på vores danske småøer.
Der er 27 af dem.
Vi gav dem nogle helt særlige fordele i forhold til vores LAG-konstruktion, hvor vi doblede op og gav nogle flere penge til dem.
På øerne har man haft de samme udfordringer som i landdistrikterne.
Udgangspunktet er, at udfordringerne imidlertid er større, de er forstærket, og det gælder først og fremmest på vores små øer, men det gælder også vores lidt større økommuner.
Det afgørende er jo, at vi har fokus på øerne, og at vi understøtter deres udvikling.
Jeg mener, det vil være et kæmpe tab for Danmark, hvis vi ikke formår at fastholde nogle levende, aktive helårssamfund på vores øer.
Det er nærmest en del af vores kulturarv, vil jeg sige.
Og så vil jeg sige, at det heldigvis er sådan, at vores øer er beboet af dygtige, virkelystne mennesker, der ser muligheder og potentialer og har en optimisme, som er utrolig spændende.
Så på den vej er der også mulighed for at udvikle.
Og så vil jeg bare sige, som jeg sagde i min indledning, at der jo ikke er nogen lette svar.
Dem, der tror, der er lette svar, er demagoger, eller også har de ikke forstået udfordringens omfang og betydning i vores landdistrikter og yderområder.
Vi står med en stor opgave, og vores kommuner står med en stor opgave.
Der skal træffes nogle vanskelige valg, men også nogle nødvendige valg om prioriteringer, og jeg kan ikke lade være med at tænke på Odsherred, hvor min gode partifælle hr. Thomas Adelskov jo blev borgmester for nogle år siden.
Da var de faktisk sat under administration; de havde en negativ vækst, negativ fraflytning.
De har truffet nogle svære valg: Hvad vil vi satse på?
De har profileret sig via en række fyrtårne.
I dag er der positiv tilgang.
100 flere mennesker har faktisk bosat sig inden for det sidste år, end der er flyttet fra.
Det vil sige, at det kan lade sig gøre.
Og her har vi jo, både staten, kommunerne og befolkningen, et fælles ansvar.
Vi har en rolle at spille i staten med et ansvar for at sikre de fornuftige rammevilkår for udvikling og bosætning.
Jeg vil bare nævne nedrivningspuljen, som hr. Thomas Danielsen nævnte.
Foreløbig har vi taget nogle fælles initiativer, men jeg er overbevist om, at nu er det landdistrikternes tur til at få ryddet op.
Vi har gjort det i de større byer, så lad os tage den diskussion.
Faktisk synes jeg, vi har taget nogle initiativer i fællesskab på det område.
Tidligere var det de større byer.
Vi har faktisk målrettet både områdefornyelsen og selve byfornyelsen.
Husk på, at hver gang vi bruger en krone i byfornyelse, kommer der fem kroner ekstra ind fra eksterne, private, kommuner osv. Vi har også gennemført en fleksboligordning, som vi nu ændrer, så det bliver muligt at få den finansieret.
Jeg har faktisk store forventninger til, at tilladelsen følger boligen og ikke personen.
Så kan man få det finansieret, og jeg tror faktisk også på, at der er rigtig mange, som vil købe en sådan bolig, fordi den er billiger end et sommerhus.
Man kan leje den ud, og man kan faktisk sælge den som feriebolig igen.
Her har vi også lyttet til, hvad man har sagt ude i landdistrikterne.
Alle de her initiativer – jeg skal skåne jer for at remse alle dem op, der står i redegørelsen – er jo med til at understøtte både kommunernes arbejde og understøtte bosætning.
Men bosætningen hænger jo også sammen med jobmuligheder, og jeg synes, at redegørelsen viser, som jeg har sagt, at vores politik understøtter udviklingen i landdistrikterne.
Vores fødevarevækstplan, som mange partier tilsluttede sig, siger erhvervet selv vil skabe mellem 20.000 og 30.000 arbejdspladser.
Der er ingen tvivl om, at vores andel i mit ministerium også vil understøtte de små producenter, altså dem, som med det stedbundne potentiale leverer de egnsting, som nu produceres lokalt.
Det er faktisk ved at være en succes.
Turisme er et andet erhvervsmæssigt område, hvor vi virkelig har sat ind.
Det har vi, fordi turisme ikke kan flyttes.
Det er det ene.
Det andet er, at vores kystturisme jo er det største indsatsområde, vi stort set har i vores landdistrikter sammen med landbrug.
Der er 70.000 helårsarbejdspladser – der kan vi være bedre.
Sidste år havde vi rekordfremgang.
I år ser ud til at blive lige så god.
Der skal vi selvfølgelig have vores del af kagen.
Vi har gjort rigtig meget, men vi kan gøre mere.
Vi har sat forsøgsordninger i gang om at udnytte vores kystområder på en anden måde, og så tror jeg ikke, vi skal glemme industri- og produktionsarbejdspladser, som jeg talte om.
Vi har sat det på dagsordenen.
Danmark skal også i fremtiden være et stærkt produktionsland.
Til slut vil jeg sige tak til ordførerne.
Jeg har nævnt enkelte af jer.
Jeg håber, I kan leve med, at jeg ikke har nævnt alt, hvad I har sagt.
Tak for debatten.
Der er udfordringer i vores yderområder og landdistrikter.
Vi kommer ikke uden om det.
Vi skal ikke lukke øjnene for dem.
Tværtimod vil jeg sige, at det er vigtigt, at vi fortsætter.
Jeg vil appellere til alle om det.
Vi har fokus på vores landdistrikter, og vi skal imødekomme dem målrettet.
Så har vi vel en forpligtelse her til at sikre de bedst mulige rammevilkår og ikke kun tale os op i et hjørne, når vi diskuterer tingene.
Det synes jeg heller ikke vi har gjort i løbet af det år, der er gået.
Mange landdistrikter og yderområder oplever befolkningstilbagegang, og jeg tror, de forventer af os, at vi skaber resultater til gavn for hele landet, men det ændrer ikke på, at når jeg kommer rundt mange steder, siger folk: Du er den første minister, der har været i vores område.
Det er jeg faktisk lidt stolt af.
Så oplever jeg et liv og en aktivitet og et engagement, jeg ikke møder så mange andre steder.
Jeg oplever en enorm stolthed over det område, man kommer fra.
Det skal vi selvfølgelig udnytte, og vi skal være gode til at give det en hånd med.
Og når medierne flyder over med dårlige historier, har vi vel også en forpligtelse til at fortælle nogle af de gode historier, og de danske landdistrikter må sammen med os udfylde den her rolle.
De har en væsentlig rolle for hele samfundet, både for de mennesker, der bor der, men også for resten af landet.
Og derfor er jeg som landdistriktsminister glad for at kunne aflevere en sådan redegørelse, der viser, at vi har gjort en masse i fællesskab.
Vi skal videre, men vi har en forpligtelse til at understøtte udviklingen i landdistrikter og yderområder, så visse dele af landet ikke bliver hægtet af, og det synes jeg vi skal fortsætte med.
Jeg tror, min formand ville have sagt, at vi er godt på vej, vi er ikke færdige, men vi skal videre.
Tak for ordet.