runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2010-12-01:
Sådan en som statsministeren og den indkomstgruppe vil vi meget hellere klare over skatten.
Det er jo rigtigt, som statsministeren påpeger, at vi går ud og beskatter med en millionærskat i vores udspil.
Jeg mener også, at der er et andet sted, hvor statsministeren har ret, for man skal jo også konstatere, hvor der er mødesteder, nemlig at der er to forskellige veje i dansk politik; det var i statsministerens indledende tale.
Der er regeringens svar at beskære uddannelserne hele turen rundt, og så kommer SU-besparingen oveni.
Det er klart, at der over for det står en opposition, som vil noget helt andet i forhold til uddannelse: som vil fjerne de besparelser, regeringen har været inde med, som vil satse ikke alene på folkeskolen, men også satse på ungdomsuddannelserne, gøre noget ved frafaldet, gøre noget ved de lærerfri timer, gøre noget ved den situation, regeringen jo også har skabt ved at fjerne store dele af voksen- og videreuddannelsen i en periode, hvor arbejdsløsheden bare stiger.
Så statsministeren har fuldstændig ret i, at der også på uddannelsesområdet er to diametralt modsatte veje i dansk politik.
Margrethe Vestager (RV), 2010-12-01:
I lyset af den meget alvorlige økonomiske situation, Danmark står i, og i lyset af, hvor slemt det kan blive, undrer det mig, at statsministeren er så polemisk i det, han ser som to veje, i stedet for at forsøge at samle Folketinget om konstruktivt at finde løsninger.
Jeg tror, at det kan blive en god debat, for som statsministeren sagde, er det vigtigt at lægge sine prioriteter åbent frem, fordi det giver mulighed for at diskutere dem.
En af de ting, der i bund og grund undrer mig, er regeringens nedprioritering af uddannelse.
En række andre lande har alvorlige økonomiske problemer fuldstændig ligesom Danmark, og de har også en forpligtelse til at bringe orden i økonomien, men alligevel satser de der klart og entydigt på, at børn, unge og voksne bliver klogere og mere veluddannet.
I Danmark har regeringen truffet det modsatte valg, og hvis man ser på, hvor mange penge der bliver sparet både i det, regeringen kalder genopretningspakken, og i det, der kom ud af finansloven, kan man se, at det vel er i omegnen af 2,5 mia. kr. allerede i 2011, voksende til knap 5 mia. kr. i 2013.
Hvad er det for et grundlag for vækst for at finde ud af, hvad vi skal leve af, statsministeren finder at den prioritering er udtryk for?
Det forekommer helt ubegribeligt, specielt i lyset af at de i Tyskland, Spanien og i lande, der er mindst lige så økonomisk udfordret som Danmark, har truffet den modsatte beslutning.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Der er en række forudsætninger, der skal på plads, for at få væksten igen.
Den første og helt grundlæggende er, at vi har sunde offentlige finanser, at vi fører en økonomisk politik, som omverdenen har tillid til.
Og omverdenen har tillid til den danske regering og den danske økonomiske politik.
Det kan man hver dag se i den måde, renten bliver fastsat på.
Tag til Spanien, Portugal og nogle af de andre lande, der nævnes, og se, hvilken overrente de betaler, fordi omverdenen ikke har fuld tillid til den økonomiske politik.
Det kræver altså også, at man har modet til at arbejde hen imod, at indtægter og udgifter kommer til at passe sammen.
Inden for det skal der så være mod til at prioritere, og regeringen ønsker at prioritere uddannelse, og det gør vi derfor også.
Inden for rammerne af genopretningspakken har vi omprioriteret 10 mia. kr. for at sikre, at vi både har mulighed for at udvikle det danske sundhedsvæsen og råd til at tage imod de stadig flere unge, der heldigvis vil tage en uddannelse.
Vi kan jo glæde os over, at vi i år har et rekordindtag.
Aldrig før i danmarkshistorien har så mange søgt ind på en videregående uddannelse, og vi har råd til at give dem den uddannelse.
Vi kan glæde os over, at mange unge søger ind på en ungdomsuddannelse, og vi kan glæde os over, at de i større omfang gennemfører den, sådan at de sidste tal, der er kommet på baggrund af det, der hedder Undervisningsministeriets profilanalyse, sådan set viser, at vi nærmer os målsætningerne.
Det er også baggrunden for, at vi f.eks. prioriterer forskning.
Danmark er jo et af de lande, der lever op til Barcelonamålsætningen om, at 1 pct. af bruttonationalproduktet skal anvendes til forskning.
Jeg så, at rektor for DTU for nylig var ude at sige: Det kan være, at det kniber lidt i de akademiske kredse at få det over vores læber, men det, at vi har løftet forskningsindsatsen med 5 mia. kr. over 5 år, er faktisk flot politisk arbejde.
Så jeg er overhovedet ikke polemisk.
Jeg ønsker at prioritere uddannelse, men jeg ønsker altså også at få indtægter og udgifter til at passe sammen og derfor også stille det krav til uddannelsessektoren som til de andre dele af den offentlige sektor, at man skal se, om man kan få pengene til at række lidt længere i en situation, hvor der er flere unge, der skal have en uddannelse.
Margrethe Vestager (RV), 2010-12-01:
Hvis det er tilfældet, at regeringen prioriterer uddannelse, vil jeg nødig se den situation, hvor regeringen nedprioriterer uddannelse, for hvis der kan være tale om en prioritering, når man sparer, hvad der bliver til over 5 mia. kr. på forskning og uddannelse inden for de næste 3 år, må vi sige, at en nedprioritering så må være endnu mere brutal.
For hvis man ønsker sig, at flere skal tage en uddannelse – og jeg tror, at vi helt deler glæden over, at flere uddanner sig, efter at det i 9 år er gået den forkerte vej – så synes jeg, at statsministeren skal komme en lillebitte smule tættere på, hvad man forventer af konsekvenser.
Så må jeg sige, at det undrer mig, at statsministeren på den måde her erklærer sin mistillid til både den tyske økonomiske politik og den spanske økonomiske politik og siger, at deres genopretningsprogrammer ikke er udtryk for en sund prioritering.
Jeg synes da netop, man må sige, at det er udtryk for en sund prioritering, når de fra tysk side siger: Ja, vi skal bringe orden i vores økonomi, vi skal bringe balance i den, men vi holder fast i, at uddannelse er helt afgørende for, at vi i fremtiden har noget at leve af, og derfor friholder vi det fra de besparelser, vi i øvrigt laver.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
I forhold til det sidste tror jeg, at der er nogle borgere i Slesvig-Holsten, som har svært ved lige at genfinde den fulde beskrivelse af det, der gøres rede for her.
Jeg erklærer ikke nogen mistillid til andre lande.
Jeg har det fint med at konstatere, at der er stor tillid til dansk økonomi.
Det er sådan set grunden til, vi betaler en rente i det danske samfund, som er præcis på niveau med den tyske.
Så kan man jo rejse ud i Europa, og så kan man se lande, hvor de altså aktuelt har en betydelig merrente – en betydelig merrente – til skade for erhvervslivet, til skade for boligejerne, til skade for at få væksten igen.
Derfor bliver jeg nødt til at sige, at den allerførste forudsætning for at få væksten igen er, at vi har sunde offentlige finanser, og det tror jeg i virkeligheden at fru Margrethe Vestager og jeg ser fuldstændig ens på, og det er også derfor, jeg ikke kan forstå, at fru Margrethe Vestager er ved at skibe sig ind i det der projekt, som går ud på at betale gæld med mere gæld, og som går ud på, at udgifter og indtægter ikke skal passe sammen.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Inden for rammerne af en ansvarlig samfundsøkonomi ønsker vi så at prioritere uddannelse og forskning, og det er jo bl.a. baggrunden for, at der efter alle de oplysninger, jeg har, ud over Island ikke findes noget land i OECD, der bruger så stor en andel af de offentlige udgifter på forskning, som vi gør i Danmark.
Ja, så er gaveboden for de lånte penge da slået op på vid gab igen.
Nu kender vi hr. Villy Søvndal igen.
Han kommer her og stiller et spørgsmål om SU, ønsker egentlig ikke at gå i konkret dialog om det, er ikke konsekvent i forhold til eget ræsonnement, og så får vi bare den store socialistiske gavebod for lånte penge, hvor intet hænger sammen.
Der er jo ikke finansiering til alle de løfter, hr. Villy Søvndal står og proklamerer her.
Den plan, som hr. Villy Søvndal har lagt frem, hænger ikke sammen.
Den hænger ikke sammen i sig selv, for de 12 minutter er der ikke.
Selv hvis den hang sammen, er der ikke økonomisk råderum i den plan til at finansiere alle de løfter, som hr. Villy Søvndal giver her.
Derfor kan vi så måske enes om ét punkt, nemlig at der er to veje.
Den ene vej er altså velfærdsfixet for lånte penge.
Det er at bilde danskerne ind, at vi oven på krisen sådan set bare skal køre derudaf og bilde folk ind, at det velstandstab, vi har haft, ikke skal sætte sig på nogen måder; vi skal bare betale gæld med gæld.
Dette er over for en anden vej, som er konkret, og som handler om, at vil man noget mere et sted, må man mindre et andet sted.
Jeg står ikke og skubber noget ansvar af på den gamle regering, sådan som hr. Villy Søvndal antydede det tidligere.
Det tager jeg gerne ansvaret for og ønsker også gerne fremadrettet at have ansvaret for, at de resultater bliver endnu bedre.
Karl H. Bornhøft (SF), 2010-12-01:
Hvor længe har ministeren tænkt sig at lade den situation fortsætte, hvor manglende adgang til upublicerede data fra lægemiddelforsøg betyder, at lægerne ikke kan vælge de bedste behandlinger til patienterne?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Det er en skæv måde at fremstille det på.
En af hovedhjørnestenene i genopretningspakken er f.eks. en dagpengereform, som frigør økonomi både nu og her og på den lange bane.
Det er jo et meget flot eksempel på det, som Socialdemokratiets finansordfører før omtalte som reformer, der skaffer råderum, for her tager vi ikke noget fra nogen, her indretter vi dagpengesystemet, så det bliver mere moderne, og det sikrer flere hænder ude på arbejdsmarkedet, når vi er fri af krisen og får knaphed på hænder igen, samtidig med at vi får økonomi.
Det er også derfor, det er så trist, at den opposition, der så gerne vil være i regering, vil rulle det baglæns, for det er jo sådan set rigtig gode penge at bringe i spil; man tager dem ikke fra nogen, så det er rigtig gode penge at bringe i spil.
Hvis oppositionen får magt, som den har agt,
og ruller det baglæns, kommer man til at mangle de penge, og så man jo altså på jagt med yderligere skatteforhøjelser eller yderligere nedskæringer.
Den tid, den sorg, hvis det skulle opstå.
Vi lever i et samfund, hvor der er flere unge, der gerne vil tage en uddannelse.
Det kræver, at vi udbetaler mere SU.
Vi lever i et samfund, hvor der er flere unge, der gerne vil have en videregående uddannelse, og det kræver, at vi betaler taxameter til nogle flere, og derfor er der et pres på de her udgifter, og det pres er regeringen sådan set parat til at håndtere, men det kræver altså også, at vi visse steder effektiviserer for at få råd til det.
Per Clausen (EL), 2010-12-01:
Jeg synes sådan set, det er rigtig gode svar, statsministeren kommer med, for så bliver det en rigtig sjov valgkamp, vi får engang næste år, hvor statsministeren vil rejse rundt blandt de arbejdsløse og fortælle dem, at forringelser i dagpengene rammer ingen, og at det ingenting betyder.
Samtidig vil han forklare, hvorfor det er udtryk for en høj prioritering af forskning og uddannelse, at man lægger ca. 90 pct. af de besparelser, man har gennemført i forbindelse med genopretningspakken, på forskning og uddannelse.
Jeg ved ikke, om statsministeren selv mener, at han har en god sag, men hvis han synes det, synes jeg bare, han skal fortsætte, for jeg synes, det lyder virkelig, virkelig spændende.
Thomas Jensen (S), 2010-12-01:
Nu er det jo ikke fra Socialdemokraternes side, at der bliver blæst til valgkamp her i dag.
Det er jo, fordi De Konservatives boligordfører og Venstres boligordfører og Liberal Alliance går ud og siger, at de synes, at huslejereguleringen skal sættes fri.
Derfor er det da også vigtigt her midt i en valgperiode, hvor vi har skiftet statsminister, at der endnu en gang bliver givet en garanti.
Der er stor usikkerhed blandt landets 1,4 millioner lejere, efter at De Konservative og Venstre og Liberal Alliance har været ude at sige de ting, altså at de vil sætte huslejen fri.
Er det så et aktuelt emne på dagsordenen?
Det kan godt være, at det ikke er det for statsministeren – det kan jeg jo tydeligt høre at det ikke er – men det er det trods alt for de 1,4 millioner lejere, der sidder hjemme og egentlig gerne vil have en garanti for, at deres husleje ikke skal stige med op til 43 pct., som DØR har anslået.
Derfor tror jeg ikke, at statsministeren bare skal feje det til side med ordene om, at det er noget, vi skal vente med til en kommende valgkamp.
Jeg tror rent faktisk, at der er rigtig, rigtig mange danskere, der gerne vil have en garanti her i dag for, at de kan være trygge og rolige og vide, at den husleje, de betaler i dag, bliver der ikke ændret på.
Så det er såmænd bare det, jeg spørger om.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Men der er sådan set ikke nogen grund til at føle nogen usikkerhed, for regeringen har absolut ikke nogen planer om at ændre på det her.
Derfor kan man føle fuld tillid til det, ingen problemer i det.
Det er ikke regeringens politik at ændre på huslejereguleringen.
Når jeg svarer, som jeg gør, er det, fordi vi er midt i et folketingsår, hvor der er en masse opgaver, der skal løses.
Regeringen har lagt en række konkrete udspil frem til åben dialog med Folketingets politiske partier, og dem vil vi gerne have oppositionen til at forholde sig til.
Det er en SU-reform, der gør SU’en mere fleksibel og får de unge hurtigere igennem, og som giver dem bedre muligheder for at tage til udlandet for at uddanne sig.
Det er en førtidspensionsreform, hvor vi ikke parkerer unge under 40 år på livslang førtidspension, men giver dem et bedre liv og yder et bidrag til at få flere hænder ud på arbejdsmarkedet.
Det er en folkeskolereform, der skal skabe mere kvalitet i folkeskolen.
Det er en kæmpe konkurrencepakke, som oppositionen indtil nu har forholdt sig tavs om, og som skal skabe mere dynamik i det danske samfund.
Jeg synes bare, at det ville klæde os alle sammen, at vi kastede os over det arbejde frem for at begynde at føre valgkamp.
Valgkampen skal nok komme, og hvad der skal gives af garantier og ikkegarantier, når vi rammer selve valget, tager vi til den tid.
Ole Sohn (SF), 2010-12-01:
Jeg forstår, at statsministeren helst vil forholde sig til forslag, som ér på tapetet, og også efterlyser oppositionens reaktioner på det.
Det synes jeg sådan set vi har været relativt gode til at reagere på, og jeg synes også, at statsministeren flere gange har sagt, at vi måske endda gik for vidt.
Altså, vi kritiserede det jo allerede i 2004 og i 2007, da regeringen gav ufinansierede skattelettelser, som nu er en af årsagerne til, at vi står med det her megastore problem.
Jeg noterer så til gengæld med tilfredshed, at statsministeren under Folketingets afslutningsdebat i juni måned faktisk erkendte, at man ikke havde haft styr på indtægter og udgifter.
Men nu står vi i den situation, hvor der skal prioriteres – det er jeg fuldstændig enig i.
Jeg forstår også, at statsministeren til min kollega hr. Morten Bødskov sagde, at han mente, at hr. Morten Bødskov ikke skulle fortolke, hvad danskerne mente.
Men var det så ikke bedre, at statsministeren prøvede at tage ud på en erhvervsuddannelsesskole og se på undervisning i form af lærerfri timer og på, om det er en kvalitet, vi vil give de unge?
Eller han kunne tage ud på en af landets produktionsskoler, som nu skal til at spare igen.
Eller han kunne tage ud på en folkeskole, hvor man nu har færre timer end minimumstimetallet.
Så er det da relevant, når statsministeren selv siger, at vores uddannelsesniveau sakker agterud i forhold til de lande, vi sammenligner os med, at spørge: Hvad er egentlig grunden til, at regeringen prioriterer på en sådan måde, at man skærer så voldsomt ned lige nøjagtig på uddannelses- og forskningsområdet?
Hvad er forklaringen på, at man prioriterer sådan, at det lige nøjagtig er i det, der er fundamentet for det, statsministeren understreger og regeringens Væstforum understreger er løsningen på udfordringen, man skærer?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Altså, en usandhed bliver jo ikke rigtig af at blive gentaget igen og igen, i hvert fald ikke i et åbent, demokratisk samfund.
Der findes måske andre samfundsformer, hvor man ligesom kan tromle synspunkter igennem, men i Danmark bliver en usandhed ikke rigtig af at blive gentaget.
Og påstanden om, at der er blevet givet ufinansierede skattelettelser, er og bliver en falsk påstand.
De skattelettelser, der er givet i 2004, 2007 og 2010, er fuldt finansierede.
Uden dem havde Danmark været i værre problemer.
Uden dem havde vi ikke i de gode år fået arbejdsløsheden helt derned, hvor vi satte danmarkshistorisk bundrekord, for det var skattelettelser målrettet arbejdsindkomst for ganske almindelige danskere, og det har været et selvstændigt bidrag til at sikre, at det bedre har kunnet betale sig at arbejde.
Og det har været fuldt finansieret.
Så det er simpelt hen et falsk billede, der tegnes.
Hr. Ole Sohn ved jo også godt, at når man ser på Danmark i dag i år 2010 og sammenligner Danmark med en række andre lande, også europæiske lande, tag f.eks. nogle af dem med socialdemokratisk ledelse rundtomkring, og ser, hvad det er for en form, Danmark står i her, hvor vi er ved at forlade krisen, kan vi se, at vi er i en markant bedre form – en markant bedre form.
Det er sådan set også det, der gør det muligt for os samtidig at prioritere uddannelse – at sørge for, at vi har råderum til det, så selv om der er flere unge, der vil have en uddannelse, er der også plads til dem.
De er velkomne.
Selv om der er flere unge – og heldigvis for det – der gerne vil have en videregående uddannelse, er der også plads til dem, og de er velkomne.
Det er derfor, at Danmark er det land efter min bedste hukommelse, der bortset fra Island har det største offentlige forbrug på forskning i hele OECD.
Ole Sohn (SF), 2010-12-01:
Jeg forstår ikke, hvorfor statsministeren hidser sig sådan op.
Jeg refererede sådan set bare til en samtale, som statsministeren og jeg førte under Folketingets afslutningsdebat, og hvor statsministeren erkendte, at skattelettelserne i 2004 var givet på baggrund af et budget, man havde lagt, og hvis det budget blev overholdt, var pengene til stede.
Nu viste det sig bare i 2005, at budgettet ikke blev overholdt, ergo var der ikke grundlag for skattelettelserne.
Det var bare den simple erkendelse, som statsministeren også gjorde fra Folketingets talerstol.
Så jeg forstår ikke ophidselsen over det.
Jeg roste sådan set, at man erkendte eller havde den opfattelse fra regeringens side, at indtægter og udgifter skulle følges ad.
Men jeg forstår, at der var jeg alligevel for langt fremme med hensyn til tillid.
Men vi er jo i den situation nu, at hvis man tager ud på en erhvervsskole, kan man se, at undervisningen jo ikke er af en kvalitet, som vi kan være bekendt.
Det har statsministeren også fået at vide af regeringens Vækstforum: De virksomheder, som skal aftage den faglærte arbejdskraft, som kommer ud, siger, at den ikke er god nok.
Vi har folkeskoler, der ikke leverer elever, der har de nødvendige regnekundskaber og læsekundskaber, fordi der bliver skåret så meget ned.
Så spørgsmålet er bare, hvorfor regeringen nedprioriterer uddannelse så markant, som tilfældet er.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-12-01:
Jamen jeg hidser mig overhovedet ikke op.
Jeg angriber bare, fordi jeg er varm tilhænger af den åbne, demokratiske samtale og ikke alle mulige andre samfundsformers samtale.
Derfor må jeg jo være den rigtige til at udlægge mine egne ord.
Jeg ved ikke, hvor inspirationen kommer fra, men den der propagandistiske køren rundt med, at regeringen har givet ufinansierede skattelettelser, er og bliver et falsum.
Hr. Ole Sohn skulle i folkeoplysningens navn – det her er Grundtvigs og Kolds fædreland, det er ikke bygget på andre ideologier – holde sig for god til det der.
Vi prioriterer uddannelse – vi prioriterer uddannelse.
Det er også et af de områder, hvor vi bruger flere penge i dag, end man gjorde, før vi kom til.
Men jeg køber ikke den der med, at prioritering kun er et spørgsmål om at bruge flere penge.
Det er jo også et spørgsmål om, hvordan de bruges.
Jeg glæder mig over, at eleverne nu i dag læser lige så godt i 3. klasse, som de gjorde før i 4. klasse, og at de er lige så dygtige til matematik i 4. klasse, som de før var det i 5. klasse.
Det er da et udtryk for fremskridt.
Jeg glæder mig over de tal, der er kommet frem, for, hvor mange unge der tager en ungdomsuddannelse.
De er stigende.
De er rekordhøje set over en meget, meget lang årrække.
Det glæder jeg mig da over.
Det er da ikke det samme, som at der ikke er udfordringer.
Men den første forudsætning for at løse dem er da, at vi har en sund offentlig økonomi.
Ole Sohn (SF), 2010-12-01:
Jeg skal beklage, men jeg har bare refereret til, hvad stort set alle økonomer, der ikke er ansat i Finansministeriet, har sagt igennem år, nemlig at der ikke var finansiering til de skattelettelser.
Og så kvitterede jeg bare ved at sige, at statsministeren jo også erkendte det under Folketingets afslutningsdebat i juni måned, men jeg kan forstå, at den erkendelse er forsvundet.
O.k., så dropper vi det, så har vi forskellig opfattelse af det.
Det skal ikke skille os.
Jeg troede bare, statsministeren stod ved sin erkendelse fra juni måned, men nok om det.
Det er jo i hvert fald en kendsgerning, at den genopretningsplan, som regeringen og Dansk Folkeparti gennemfører, laver massive nedskæringer på uddannelserne, på forskningsområdet.
Det er også en kendsgerning, at statsministeren i regeringens Vækstforum har skitseret ti udfordringer, hvoraf den ene er den bekymring, at uddannelsesniveauet i Danmark sakker agterud i forhold til de lande, vi ønsker at sammenligne os med.
Så er det relativt simple spørgsmål – det er ikke sikkert, der er et simpelt svar – og det er i hvert fald meget nærliggende at spørge: Hvordan kan det være, at der ikke er en sammenhæng mellem erkendelsen og prioriteringen?
Man gør stort set det modsatte: Man nedprioriterer uddannelserne, efter at man har erkendt behovet for en opprioritering.