Pernille Skipper (EL), 2013-11-28:
Tak for det.
Jeg kan forstå på den politiske debat det sidste par dage, at Enhedslisten bærer ansvaret for alle regeringens politiske valg, og så vil jeg skynde mig at tage æren for et af de gode, nemlig det her lovforslag.
Spøg til side – Enhedslisten har faktisk utrolig længe forsøgt at presse på, for at Danmark skulle ratificere Europarådets konvention til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet, og det står vi nu med i dag.
Vi har stillet spørgsmål i sagen, vi har haft et beslutningsforslag i salen, og nu er der så det her lovforslag, og det er vi selvfølgelig rigtig, rigtig glade for – ikke mindst fordi det nu bliver muligt fra Danmarks side at lægge pres på endnu flere lande i forhold til at ratificere konventionen, så den reelt kan træde i kraft.
Vold mod kvinder er ikke kun – i gåseøjne – et spørgsmål om vold, som i sig selv er uhyggeligt og uacceptabelt og noget, der skal bekæmpes, men det er også et ligestillingsspørgsmål.
Hvert år udsættes ca. 29.000 kvinder – som SF's ordfører også sagde – i Danmark for partnervold.
Det er ikke kun et privat anliggende, når der foregår vold i hjemmet, men desværre er vi stadig væk i en situation, hvor man alt for ofte kategoriserer vold i hjemmet og partnervold som et privat anliggende, som husspektakler.
Og det er ikke kun uacceptabelt, fordi det betyder, at der er mennesker, der bliver udsat for vold, uden at der sker en tilstrækkelig reaktion fra samfundets side, det er også uacceptabelt, fordi det er med til indirekte at insinuere, at kvinder, der er udsat for vold, selv bærer en del af skylden.
Dybest set er det et spørgsmål om en reel ligestilling, når vi kræver en større indsats og handling over for vold i hjemmet.
Det nye og meget progressive ved den her konvention er nemlig også, at man anerkender vold mod kvinder som et strukturelt problem – et problem, som adskiller sig fra andre former for problemer med vold, fordi det udspringer af kønsroller og kvindeundertrykkelse.
Og når vi ratificerer den her konvention, siger vi ikke bare nej til vold, vi siger nej til den kvindeundertrykkelse og den mangel på reel ligestilling, der legitimerer, at partnere udøver vold og psykisk terror mod deres nærmeste.
Vi stiller os op som beskyttere og værn omkring de børn, der oplever deres mor eller far blive udsat for vold i hjemmet, som ødelægges som mennesker, og som er i risiko for at videreføre den voldelige adfærd i deres eget voksenliv.
Det er denne særlige tilgang og det at forstå vold mod kvinder som et ligestillingsproblem, som en strukturelt problem i samfundet, som noget, der ikke kun har noget med biologi at gøre, men den måde, vi ser køn og kønsroller på i vores samfund, der gør denne konvention særlig progressiv.
Derfor vil jeg også påpege, at når vi taler om 29.000 kvinder i Danmark, der udsættes for partnervold, taler vi også samtidig om ca. 100 millioner europæiske kvinder, der udsættes for partnervold årligt.
Det er rigtig, rigtig mange mennesker, og vi har et ansvar for at presse på, for at endnu flere lande ratificerer den her konvention.
Når Danmark har sat sin underskrift, mangler vi to mere, og så kan den træde i kraft.
Det er en del af det at udbrede menneskerettigheder – retten til egen krop, retten til at sige fra over for vold – til andre lande, som er positivt, og som er der, hvor Danmark burde gå forrest.
Derfor forekommer det mig også særlig mystisk, at Dansk Folkeparti i sin begrundelse siger, at de ikke mener, at Danmark skal tiltræde konventionen.
Det at udbrede menneskerettigheder til resten af Europa, det at stå sammen i Europa mod vold og for menneskerettigheder burde sådan set også være Dansk Folkepartis opgave, og det har meget, meget lidt med dansk suverænitet at gøre.
Det har noget at gøre med kvinders rettigheder.
Så vi støtter selvfølgelig lovforslaget.