runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Geday (RV), 2007-04-13:
Jeg vil starte med at sige, at vi Radikale opfatter det som et særdeles sympatisk forslag, SF her har fremsat, og understrege, at vi generelt mener, at der er et meget stort behov for en større ligestilling mellem mor og far, når det gælder barselorlov.
Det vil jeg lige tage udgangspunkt i, for det danner også baggrund for, hvad vi mener om det konkrete forslag.
I virkeligheden er det jo sådan, at det i dag i 90 pct. af tilfældene er kvinderne, der tager stort set hele orloven, og kun ganske få uger er reserveret til faren, i det tilfælde at der er et levendefødt barn.
Generelt mener vi, at det burde være sådan, at 3 måneder burde være reserveret til moren, 3 måneder reserveret til faren og så de resterende 6 måneder til aftale mellem de to forældre, afhængigt af hvordan de helst vil have det i familien.
Det er lidt det samme udgangspunkt, vi har i forbindelse med den tragiske hændelse, at et spædbarn går hen og dør.
Vi synes, at forældrene skal have mulighed for at fordele barselorloven sådan, som de føler der er størst behov for i den pågældende familie.
Det er meget forskelligt, hvordan man reagerer på sorg i en familie.
Nogle har brug for at komme på arbejde hurtigst muligt og genoptage hverdagen.
Andre har brug for et længerevarende forløb, hvor de er væk fra arbejdspladsen og kan komme i behandling hos en psykolog eller kan diskutere tingene godt igennem med familien.
Men det er meget individuelt, hvordan behovet er.
Jeg tror, at SF har set rigtigt i, at der er et behov for en anerkendelse af, at der såvel hos moren som hos faren kan være behov for orlov i forbindelse med spædbarns død.
Jeg har lidt svært ved at se, om det så lige præcis er de 13 uger til hver eller de 12 uger til hver, som der bliver lagt op til fra SF's side, eller om vi i virkeligheden skal gå ind og operere netop med en pulje på et eller andet antal uger, som mor og far så kan dele imellem hinanden.
Det synes jeg må bero på den afdækning, vi kan få i udvalgsarbejdet, af: Hvad er egentlig behovet, hvad er ønskerne hos de mennesker, der har været i den her situation?
Synes de, at de 12 uger lige er det rigtige?
Eller er det en anden længde, vi skal arbejde med?
Og jeg synes jo sådan set, at vi burde kunne finde en løsning, som også kunne vedtages her i Folketinget, da vi taler om 600 forældrepar om året.
Det er jo en overkommelig størrelse, og hvis det her behov for at få en ligestilling er stort, så tror jeg altså også, vi burde kunne enes om at finde en løsning, uden at det nødvendigvis vil slå hul i statskassen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-13:
Ikke alene synes jeg, at der er god grund til at have endog meget sympati for det her forslag.
Jeg synes også, der er grund til at have en vis form for medfølelse med SF i den her sag, for jeg kender jo godt selv det at komme med et forslag, som der egentlig ikke findes nogen fornuftige argumenter imod.
Det skal man ikke lade sig slå ud af, vil jeg bare sige.
Jeg tror, at hvis bare vi prøver at presse lidt på, for at regeringen med støtte fra Dansk Folkeparti selv kan få lov til at fremsætte et nogenlunde enslydende forslag, så skal vi nok få det igennem, og det er jo trods alt det vigtigste.
Den argumentation, der har været imod, tager jo udgangspunkt i, at mænd allerede i dag skulle have muligheder for at tage del i den sorg, der er, når man kommer ud for sådan en tragisk hændelse som spædbarnsdød.
Problemet er bare, at det ikke er en rettighed for mændene, men noget, man skal bede om, og i øvrigt med fare for, at det kan gå ud over ens job.
Vi kender alle sammen til forskellen på, i forhold til både almindelig arbejdsret og virkeligheden, hvad det vil sige at have en ret til en barselorlov, og hvad det vil sige at have en mulighed for at blive sygemeldt.
Det er ikke alle arbejdsgivere, der accepterer, at sygemeldinger kan være velbegrundede.
Det er ikke alle arbejdsgivere, der er interesserede i at beholde folk, som bliver sygemeldt, i job.
I modsætning til det beskytter barselorlovreglerne mod, at det kan føre til, at arbejdsgivere kan straffe deres i det her tilfælde mandlige ansatte.
Det er ikke ret mange mennesker, der drejer sig om, men det er mennesker, der er ude for endog meget tragiske hændelser.
Vi er alle sammen enige om, at der ikke findes noget økonomisk argument eller et eller andet abstrakt forsvar for erhvervslivets interesser, eller hvad det nu var, hr. Per Ørum Jørgensen var inde på, men derimod at det her forslag for nogle få mennesker og for lige præcis de rigtige mennesker vil kunne være en stor hjælp.
Derfor mener jeg, at vi, uanset hvad der er blevet sagt her i dag, skal arbejde på, at et i hvert fald lignende forslag kan vedtages.
Jeg vil opfordre SF til, at vi får lavet en beretning i udvalget, som kan føre os videre, sådan at vi inden for en overskuelig fremtid kan få vedtaget noget, der ligner det forslag, vi har til behandling.
Henrik Brodersen (DF), 2007-04-13:
Som jeg har hørt det, og som ordføreren sikkert også har hørt det, er der jo ikke nogen, der som sådan blankt har afvist, at det her er noget, vi skal se på.
Det, jeg bl.a. sagde, var, at jeg syntes, der var en skævvridning i forhold til, om det var et spædbarn eller et lidt ældre barn.
Der er nu blevet snakket om, at man kunne dele barselorloven – der er snakket om 12 uger, der er snakket om 14 uger – og der vil jeg godt spørge: Hvad har forslagsstilleren tænkt sig, hvis det viser sig, at man har brug for yderligere orlov ud over de 14 uger?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Jeg synes, der er en vis undervurdering af, ja, i det her tilfælde mandkønnet, når den radikale ordfører siger, som hun gør.
Hvis man er i en så tragisk situation, at man har mistet et barn, er der ingen tvivl om, at sorgen er lige stor for både faren og moren.
Jeg tror absolut, at der i alle omgivelser vil være forståelse for, hvis man har behov for at have sygeorlov i en periode på baggrund af så tragisk en situation.
Jeg tror altså ikke, man skal underkende situationens alvor, og omgivelserne vil naturligvis have forståelse for, hvis man har brug for et afbræk i forhold til det hverdagsliv, man normalt lever.
Jeg mener, at vi skal finde individuelle løsninger på det her, fordi mennesker er forskellige og har forskellige behov.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-04-13:
Jeg synes, det ville være helt oplagt, at man, i tilfælde af at man har brug for mere end 14 uger, hvilket meget vel kan være sagen, så kan forlænge sin orlov.
For det kan man jo i dag, hvis man får en graviditetsrelateret sygdom i forbindelse med sin barselorlov, også i forbindelse med spædbarnsdød.
Jeg synes, det ville være fuldstændig oplagt, at man så kan få forlænget sin orlov, både mand og kvinde.
Det har ikke været min hensigt.
Men jeg må sige, at jeg også føler mig negligeret ved de argumenter mod forslaget, som den konservative ordfører bringer til torvs, netop at man da bare kan sygemelde sig, at det er et spørgsmål om en fysisk restitutionsperiode for kvinden, hvilket jo ikke er i overensstemmelse med fakta.
Jeg synes bare, det er glædeligt, hvis den konservative ordfører ville tage initiativ til, at vi starter nogle forhandlinger på det her område, så vi kan få lavet en god ordning, som tilgodeser alle partier i Folketinget.
Det vil jeg tage imod med kyshånd, og så skal jeg nok for eftertiden lade være med at negligere den konservative ordfører, hvis vi ser sådan et forslag.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Det tilsagn til sidst er jeg da meget glad for.
Jeg synes bare, det her er væsentligt, at man ikke principielt bevæger sig ind i en blindgyde, så man måske fjerner muligheden for at se på, om man i substansen kan finde nogle alternative løsninger.
Jeg tror ikke, det her er løsningen.
Jeg tror ikke, det er det, der får folk over en sorg.
Hvis man har et behov for professionel hjælp i en sådan situation, så er det vejen frem.
Har man behov for at kommunikere med andre i samme situation, så er det også en vej frem.
Men at gøre det her til noget principielt rettighedsmæssigt, synes jeg faktisk er forkert, fordi det altså godt kan skygge for, at der måske er andre løsninger, som er endnu bedre.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-04-13:
Jeg synes da, det er pudsigt, at man siger, at det er vigtigt, at folk kan kommunikere med andre i samme situation, og at man skal have lov til at få professionel hjælp, hvis det er det, man har behov for, som om det her forslag på nogen som helst måde har til hensigt at fratage folk retten til professionel hjælp, netværk eller fællesskab med andre.
Det handler om, at De Konservative overhovedet ikke er villige til at udstyre folk med nogle rettigheder.
Vi taler om individuelle behov osv., men problemet er, at når den konservative ordfører bliver ved med at holde på, at vi kun skal have 2 uger til fædrene, så ser man ikke engang på individuelle hensyn eller behov.
Nej, De Konservative er på ingen måde villige til at udstyre folk med nogle rettigheder.
Det er et principielt problem, og det er et praktisk problem, og det synes jeg altså er værd at tage med.
Afstemning
Anne Baastrup (SF), 2007-04-13:
Der fremsættes ikke lovforslag her i Folketinget, hvis der ikke er økonomiske beregninger hæftet ved.
Det ved hr. Martin Henriksen, eller han burde vide det.
Det, der er det centrale i den måde, man har strikket afgiften sammen på, er, at man af ideologiske grunde pålægger nogle ganske bestemte mennesker en afgift, og så går den i øvrigt til skattelettelser.
Det er ikke den måde, som vi mener en afgift i givet fald skal bruges på.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Grunden til, at jeg lige tager ordet, er, at jeg føler, at SF's ordfører negligerer, at vi fra regeringspartiernes og Dansk Folkepartis side faktisk anerkender, at vi har at gøre med en relevant problemstilling.
Det, jeg kan være lidt nervøs for, når jeg ser forslaget, som det ligger, er sådan set, at det principielle måske overstiger selve substansen.
Jeg synes, det er meget mere relevant at gå ind og kigge på: Hvordan er det system, vi har i dag?
Kan man eventuelt etablere netværk, skabe nogle kontakter mellem forældre, der er i den her situation?
Kan vi udnytte psykologhjælp bedre og så tage den her situation, som jo er forskellig fra situation til situation, hvor folk reagerer forskelligt?
Det er sådan set det, jeg prøver at komme igennem med.
Men jeg vil ikke acceptere, at det kommer til at lyde, som om vi ikke anerkender den problemstilling, vi drøfter her.
Elisabeth Geday (RV), 2007-04-13:
Det skal vi, fordi det godt kan være svært som far at begynde at skulle søge en læge og ligesom udstille sin sorg og sin smerte i den forbindelse.
Der er meget stor forskel på at have en rettighed og en mulighed for at diskutere den med sin ægtefælle – altså hvordan de skal håndtere den her situation, hvad det er for en orlov, og hvordan de bedst kan fordele den mellem sig – og så at skulle henvende sig til en tredje part og sige: Jeg er for syg til at kunne arbejde.
Altså, der er forskel på at have en rettighed og en mulighed og så at skulle henvende sig til en læge og bede om at få mulighed for at sygemelde sig fra sit arbejde.
Jeg vil prøve at tage udgangspunkt der, hvor vi er enige, oppositionen og regeringen, nemlig i spørgsmålet om, at folk skal have en mulighed for at blive behandlet i overensstemmelse med, hvordan de har det oven på sådan en meget ubehagelig oplevelse.
Så tænker jeg på, hvordan den konservative ordfører vil forholde sig til den mulighed, at man simpelt hen gav forældreparret en pulje af barselorlov og i stedet for at sige, at man ligestiller manden med kvinden, så i stedet for sagde: Vi giver forældreparret et antal uger, som nu skal være passende – svarende til det, vi nu kan forhandle os frem til – og så må det være op til forældrene selv at fordele dem, sådan som deres behov er i den konkrete familie?
I andre situationer vil ægteparret have brug for at være sammen om det her og støtte hinanden i hverdagen.
Kunne man forestille sig den model, at vi simpelt hen sagde: Nu puljer vi et antal uger svarende til det behov, der er hos forældrene, og så fordeler de dem?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-04-13:
Nu er det jo en kendt sag, og her får vi det udpenslet igen, at den her regering absolut ikke er villig til at udstyre arbejdstagere med nogle rettigheder over for arbejdsgiverne.
Det her handler om noget meget tragisk.
Det handler om spædbarnsdød og barsel.
Nu slår ordføreren rigtig meget på, at de 14 uger til moren er til restitution.
Betyder det, at hvis – i en tænkt situation – kvinden ikke havde behovet for fysisk restitution, så havde hun også i forbindelse med spædbarnsdød kun ret til 2 ugers barsel ligesom faren?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Jeg synes måske, det er en lidt urimelig konklusion på min ordførertale.
Det, jeg lægger vægt på her, er, at vi ikke må føre en ligestillingskamp og slet ikke, når det gælder så tragiske spørgsmål som det her.
Det handler jo om, at folk reagerer forskelligt og har forskellige behov, og så synes jeg altså ikke, at jeg vil ind i den der hypotetiske tanke om, hvis der ikke er et fysisk element i det her.
For selvfølgelig er der et fysisk element.
Det er jo et faktum, at der er et fysisk element omkring restitution.
Hvis faren på baggrund af den her sorg ikke er i stand til at passe sit arbejde, så er der jo mulighed for at få en sygemelding, eventuelt en henvisning til psykologhjælp ved den praktiserende læge.
Jeg tror altså, og det er min pointe i det her, at folk reagerer forskelligt, og derfor skal der også være en fleksibilitet.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-04-13:
Det passer faktisk ikke, hvad ordføreren siger.
I det omfang spædbarnet dør i en alder af 30 uger, har moren fortsat ret til 14 ugers barsel, mens faren har ret til 2 ugers barsel; så er det fysiske element overskredet.
Ville ordføreren i en tænkt situation kunne forestille sig, at en mor også kun fik 14 dage til sorgbearbejdelse, i forbindelse med at et spædbarn dør, ligesom faren har ret til i dag?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Det, jeg mener, og det, der er pointen, er, at man jo ikke kan sige, at folk reagerer ens på det her, og derfor putte folk ind i en formel på baggrund af så tragisk en begivenhed.
Jeg tror, at folk reagerer forskelligt i sådan en situation, og der føler jeg faktisk, at det system, vi har nu, hvor man har mulighed for – hvis man på baggrund af den sorg, der er, ikke er i stand til at passe sit arbejde – at gå til den praktiserende læge og eventuelt blive henvist til psykologhjælp, eller hvad der nu er behov for i det konkrete tilfælde.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2007-04-13:
Jeg må indrømme, at da jeg hørte hr. Per Ørum Jørgensen i går udtale, at fædrene bare kunne gå til læge og få en sygemelding, troede jeg, det var en fortalelse.
Så jeg kan jo godt fornemme, hvor det fører hen.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Per Ørum Jørgensen, om den beslutning, man har truffet her, bunder i, at der skal være et større hensyn til erhvervslivet i den her situation, end der skal være til fædrenes sorgbearbejdelse.
For rent udgiftsmæssigt kan det vel ikke være det, det handler om, altså at det er bedre at belaste sundhedsudgifterne med den her ordning og så sørge for, at erhvervslivet går fri.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Jeg har egentlig meget stor sympati for de tanker, der ligger bag, for jeg hører sådan set den radikale ordfører bekræfte det standpunkt, at mennesker er forskellige og har behov for forskellige løsninger i det her tilfælde.
Det er også derfor, jeg ikke rigtig forstår, hvorfor vi så skal lave en model med x antal uger.
Altså, som jeg kan høre på den radikale ordfører, er der selvfølgelig indlagt en vis fleksibilitet, alt efter hvem af forældrene der har behov for eventuelt at have en orlov.
Men hvorfor skal vi lave sådan en model, når vi har et sundhedssystem, hvor vi har praktiserende læger, som kan henvise til psykologer og finde den rigtige løsning i den pågældende situation?
Hvorfor skal vi egentlig lave sådan en model?
Jeg bliver faktisk lidt ked af det, når fru AnneMarie Meldgaard kører den præmis, at det her er af hensyn til erhvervslivet.
Jeg synes, at den her problemstilling er en alt, alt for tragisk baggrund at drage et så letkøbt argument på.
Jeg synes simpelt hen ikke, det er rimeligt.
Det, jeg siger, er jo ikke, at man bare kan gå til sin praktiserende læge.
Det, at man går til sin praktiserende læge, er jo netop en behandling i den konkrete situation, hvor man måske på grund af en meget tragisk omstændighed ikke er i stand til at varetage sit job, og dermed har man mulighed for en sygemelding.
I praksis er det jo den løsning, som jeg i hvert fald synes er rigtig, og det hænger sammen med, at man så kan få en individuel løsning lige præcis i den konkrete situation, fordi vi mennesker er forskellige og formentlig vil reagere forskelligt i en sådan situation.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2007-04-13:
Det glæder mig selvfølgelig, men når det så er sagt, vil jeg da også gerne vide, om Det Konservative Folkeparti så intenst selv vil gøre en indsats for, at netop retten til omsorgsdage i forbindelse med sorgbearbejdelse og sådan noget bliver fremskyndet over for resten af regeringen og også Dansk Folkeparti, så det kan blive til noget i fremtiden.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Jeg forstår egentlig ikke, hvorfor man skal indføre en orlov eller omsorgsdage, altså en speciel ordning omkring de her ting.
Det, jeg har sagt flere gange efterhånden, er, at jeg tror, at folk reagerer forskelligt i en sådan situation og kan have forskellige behov for hjælp.
Det kan være psykologer, det kan være andre eksperter, hvor vi jo er så privilegerede her i Danmark, at vi har et sundhedsvæsen, der tager hånd om folk, når de tragiske begivenheder sker.
Det gør vores sundhedsvæsen jo også i dag.
Men jeg er da meget åben over for, at vi tager en videre drøftelse om tingenes tilstand, og at vi kigger nærmere på, om vi kan gøre tingene endnu bedre, end vi gør i dag.
For jeg synes, det er en relevant problemstilling, og jeg anerkender den problemstilling.
Jeg tror bare ikke, løsningen er, at man laver total ligestilling.
Jeg tror, at løsningen er, at man som udgangspunkt må betragte folk som værende forskellige, der i en så tragisk situation formentlig vil reagere forskelligt og have forskellige behov.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-13:
Jeg må indrømme, at jeg har meget svært ved at finde hoved eller hale i hr. Per Ørum Jørgensens argumentation, for hvad er det, der bliver sagt?
Der bliver sagt, at folk har forskellige behov, at nogle f.eks. har behov for at komme hurtigt ud på arbejdsmarkedet igen eller tilbage i job, mens andre har behov for det modsatte, nemlig at få fred og ro.
Så spørger jeg mig selv: Har hr. Per Ørum Jørgensen forstået reglerne om barselorlov?
Eller med andre ord: Kan hr. Per Ørum Jørgensen bekræfte for mig, at det, at man har ret til barselorlov, ikke er en pligt?
Så argumentationen hænger simpelt hen ikke sammen.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Jeg er fuldt ud klar over, at man ikke har pligt til at afholde sin barselorlov.
Men det forslag, der ligger her, tilsidesætter jo totalt baggrunden for, at vi har de regler, vi har i dag, netop det fysiske element.
Det er den ene ting.
Og så er det et forslag, som er gennemsyret af, at mennesker er ens og har de samme behov, og det er jeg altså uenig i.
Med det sundhedsvæsen, vi har i dag, er jeg helt sikker på, at man kan få den hjælp, man har behov for i en så tragisk situation.
Hvis det ikke er tilfældet, er jeg meget åben over for at kigge nærmere på det, men den præmis med, at vi alle sammen er ens, køber jeg ikke.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-13:
Nu indrømmede hr. Per Ørum Jørgensen så, at det ene element i argumentationen ikke har nogen gang på jorden.
Så er der det andet element, det med de fysiske behov.
Så er det bare, jeg spørger mig selv: Er der nogen som helst forringelse i forhold til kvindens ret, som man, ud over sorgen, kan argumentere med måske på nogle tidspunkter i hvert fald kan være et eller andet fysisk betonet?
Der er jo ingen forringelser.
På bundlinjen står der om mandens ret til sorgbearbejdelse ved hjælp af en længere tids barselorlov, uden at det går ud over kvinden, uden at det går ud over nogen som helst fysiske behov.
Kan hr. Per Ørum Jørgensen ikke indrømme, at sådan hænger det sammen, og at der derfor ingen argumenter er imod, at det her forslag skulle kunne vedtages?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-13:
Jeg ved ikke, om hr. Jørgen Arbo-Bæhr misforstår mig, når jeg taler om fysiske behov.
Når jeg taler om fysisk behov, er det selvfølgelig på baggrund af en fødsel og den restitution, som naturligt kommer efterfølgende.
Jeg har sagt det flere gange, og jeg vil gerne gentage det.
Jeg tror, at de fleste mennesker i så tragisk en situation som den her reagerer forskelligt på det, har forskellige behov, og der er vi så privilegerede at bo i et land, hvor der er mulighed for at få hjælp, alt efter hvad der er den rigtige løsning i den pågældende situation.
Det tror jeg faktisk er den langt bedste løsning.
Er hjælpen ikke tilstrækkelig, som den er i dag, så synes jeg, vi skal åbne over for at kigge på det.
Det her er ikke et økonomisk spørgsmål, det er ikke et hensyn til erhvervslivet, for selvfølgelig er det ikke det med så tragisk en baggrund, men grundlæggende tror jeg på, at folk, er forskellige og har forskellige behov.
Martin Henriksen (DF), 2007-04-13:
Jamen jeg er ikke i tvivl om, at man sikkert førte meget konstruktive forhandlinger med den daværende familie- og forbrugerminister.
Og jeg medgiver helt, at Dansk Folkeparti ikke var med til de forhandlinger, for vi ville ikke være medunderskrivere på den lovgivning, og vi ville ikke have del i den lovgivning.
Men vil fru Anne Baastrup ikke medgive, at det da er bemærkelsesværdigt, at økonomien ikke blev nævnt, når man diskuterede det i så lang tid?
Der var en førstebehandling, hvor man diskuterede det, der var en andenbehandling, hvor man diskuterede det, og der var tilmed to tredjebehandlinger, og økonomien blev ikke nævnt.
Så jeg spørger bare igen: Hvad er begrundelsen for, at man nu her i salen ønsker at diskutere økonomien i det?
For alt andet lige må man vel forvente, at økonomien og omkostningerne i forbindelse med sagsbehandlingen vil blive lettet i forhold til, hvordan det er i dag, fordi der højst sandsynligt vil komme færre ansøgninger om navneskift.
Hvor er logikken i det?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-04-13:
Jeg vil sige, at jeg synes, det er fantastisk, at ministeren vil overlade det til arbejdsgiverens velvilje, om en medarbejder kan få orlov i forbindelse med et spædbarns død eller ej.
Jeg synes, det er utroligt, at en familie- og forbrugerminister i den grad sætter arbejdsgivernes interesser højere end familiernes og forbrugernes for den sags skyld.
Vil ministeren give mig ret i, når nu ministeren siger, at en sygemelding kan være en løsning, at sorg og sygdom ikke er det samme – vil ministeren bekræfte det – og at det måske derfor ville være en god idé at sige her fra talerstolen, at barsel er en bedre løsning end en sygemelding?
Vi synes også, det er en svær situation, hvis der er et dødfødt barn, eller hvis et barn dør.
Generelt kan det jo være et barn, man mister, der er 12 år eller 8 år.
Nu er det så børn, der dør, inden de er 32 uger, som SF har ment skulle være omfattet af den her nye mulighed.
Vi vurderer faktisk, at det fungerer udmærket, at man finder løsninger derude i dag.
Vi kan så spørge, om det er godt nok, at det er en sygemelding, at man går til lægen, og at man så får den ro, der er nødvendig.
Jamen det var da værre, hvis det ikke fungerede i dag.
Der findes pragmatiske løsninger derude, og det synes vi sådan set kan være ganske hensigtsmæssigt.
Vi synes ikke, det her forslag umiddelbart er bedre, hvor man så siger, at man udvider nogle barselregler og forsøger at få noget ud af det.
For igen: Hvad hvis det er et ældre barn, der dør?
Hvad hvis det er en ægtefælle, der dør?
Det er jo orlov til sorgbearbejdning, og det synes jeg i hvert fald ikke man har fundet en god løsning på her.