runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 2009-11-20:
Hvis man har et anerkendelsesværdigt formål, hvis det bare er et svinkeærinde, er det som udgangspunkt ikke sådan, at man får 7 dages fængsel.
Så den bagatelgrænse er der jo.
Det, der er sagens kerne her, er, at vi ikke vil have knive i nattelivet.
Det har et bredt flertal jo besluttet sig til at vi ikke vil have.
Uanset hvad findes der ikke dummeparagraffer i lovgivningen, så man kan sige, hvis nu man har slået en mand ned: Jeg har glemt, at jeg ikke må slå ham ned.
Eller man kan sige, at man har glemt, at man ikke må køre for stærkt, at man lukkede øjnene og kørte over for rødt, eller noget i den stil.
Hvis man har en kniv med i nattelivet, er man altså selv ansvarlig for at have den kniv med i nattelivet, og så er det en skærpende omstændighed, at man har en kniv med i nattelivet.
Der vil udgangspunktet, uanset hvad Højesteret finder frem til, også stadig væk være, at der vil være en 7-dages-minimumsstraf for det.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2009-11-20:
Ministeren er jo ellers ikke selv bleg for at kommentere sager, men lad nu det ligge.
Straffelovrådet er jo nu i gang med at vurdere, hvordan vi kan indrette straffen, netop fordi vi ved, at det her med minimumsstraf er dybt, dybt problematisk.
Jeg vil bare høre, om ministeren er indstillet på at følge de anbefalinger, som Straffelovrådet kommer med, og om han er villig til at tage konsekvensen i forhold til de lovforslag, som allerede er vedtaget, hvis det skulle betyde, at vi måtte ændre noget for at leve op til det, Straffelovrådet anbefaler.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-11-20:
Vi lytter jo altid til, hvad forskellige udvalg kommer med af gode ideer, fordi det er eksperter, som ved noget om det, og det er også derfor, jeg selv har bedt Straffelovrådet om at se på det.
Men det er ikke sådan, at vi som politikere fralægger os et ansvar, og det vil sige, at jeg forbeholder mig selvfølgelig retten til ikke at følge den indstilling, der kommer fra Straffelovrådet, fordi jeg er politiker, jeg er valgt af den danske befolkning, og derfor sidder jeg i den danske regering, og der vil jeg vurdere politisk ud fra de henstillinger, ud for den vurdering, der kommer fra Straffelovrådet, hvad der er det rigtige.
Jeg kan i hvert fald konstatere, at minimumsstraffen for våbenbesiddelse hjælper og den har en effekt.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-11-20:
Nu har jeg noteret mig, at det i debatten lidt har været sådan, at næsten alle tatovører er nogle brodne kar, og sådan er det jo ikke.
Der er masser tatovører, der laver et glimrende stykke arbejde, og her er det jo væsentligt at involvere dem også i det videre arbejde.
Bl.a. har Dansk Tatovør Laug jo allerede i dag foreslået, hvordan man kan lave en godkendelsesordning for de fremtidige tatovører.
Og det er de eksisterende tatovører, der faktisk er indstillet på også selv at opfylde en eller en form for kriterier for at fortsætte deres arbejde.
Så jeg ser bestemt godt, at vi kan finde en model, som passer i forhold til både de eksisterende og de fremtidige tatovører.
Så vil jeg med hensyn til lovkvaliteten sige, at jeg er helt med på, at vi skal sikre lovkvaliteten.
Men jeg vil sige, at jeg med en periode frem til udgangen af 2010 bestemt også håber, at det er en lang nok tidsramme, som sikrer, at vi kan skabe en god lovkvalitet.
Jeg ved i hvert fald, at der er andre lovforslag, der er gået igennem det her Folketing, som har været langt mere omfattende, og som har taget langt kortere tid.
Tom Behnke (KF), 2009-11-20:
Nu er det jo en sådan lidt mystisk måde at diskutere noget meget konkret på i en forespørgselsdebat; det plejer normalt at være sådan mere bredt favnende principielle diskussioner, vi har i forespørgselsdebatter.
Nu er det meget præcist, og det her lægger op til, at der skal være noget meget præcis lovgivning efterfølgende.
Og det er jo en mærkelig måde, for der står egentlig ikke rigtig noget om, hvad det lovforslag skal indeholde andet end nogle overskrifter.
Men hvis vi kommer til indholdet, vil jeg godt af hensyn til lovkvaliteten på længere sigt høre – for det, vi jo så må prøve at drage nogle konklusioner af, er debatten her i dag – SF's holdning til muligheden for en overgangsordning i forhold til dem, der i dag har et erhverv.
Skal de, der i dag rent faktisk har en forretning, hvor man tatoverer, også igennem et uddannelsessystem, eller vil de kunne få en godkendelse, allerede fordi de er tatovører i dag?
Kim Andersen (V), 2009-11-20:
Jeg vil gerne på Venstres vegne sige tak til Dansk Folkeparti og fru Marlene Harpsøe, fordi de har rejst denne forespørgsel her i dag vedrørende tatovørerhvervet.
Der er åbenbart et behov for at se nærmere på dette erhverv og også i højere grad få det reguleret, end det har været indtil nu.
Der kan selvfølgelig godt stilles det principielle spørgsmål om, hvorfor vi nu skal til at lovgive om og have en autorisationsordning for tatovører.
Det er jo trods alt noget, som folk går ind til frivilligt, ad egen drift og lyst, og så må man vel også være klar over, at når man kan tage det valg at ville det, er der nogle risici forbundet hermed, og så må man gardere sig imod de risici, eller også må man leve med dem.
Det har vel indtil nu været synet på den her branche, og sådan har vi også set på det med piercinger.
Det kan medføre sygdom; det kan medføre indlæggelser og behandlinger, som det offentlige skal tage sig af og bekoste.
Og så er det vel rimeligt på forhånd at gardere sig ved at sørge for, at tatovering foregår på en fornuftig måde og foretages under hygiejniske forhold af folk, der har en smule begreb om, hvad de foretager sig, og at der i det hele taget bruges nogle stoffer og produkter, der er godkendte, og som ikke er deciderede sundhedsskadelige.
Det synes vi sådan set er bundlinjen.
Man må i 2009 sige, at det er rimeligt.
Der er så mange andre fag og job, som kræver autorisation.
Jobbet som social- og sundhedsassistent kræver en autorisation, fysioterapi, hvor man står og masserer folk og skal have en muskel på plads, kræver autorisation.
Vi synes derfor, det er fornuftigt, at vi nu får sat mere lys på tatovørerhvervet.
Man skal passe voldsomt meget på med ikke at generalisere.
Man skal også passe på med ikke at have forudindfattede meninger.
Men det kan jo også godt være, at der her er et erhverv, som kunne have godt af at komme lidt mere frem i lyset.
Vi har jo alle sammen, sikkert ikke helt retfærdigt, et billedet af, at det her er en aktivitet, der sådan foregår inde i en baggård i et lidt skummelt lokale, og som har lidt mærkelige åbningstider.
Vi har måske også en oplevelse af, at der er nogle mennesker, der udsætter sig for det her selvpineri i en tilstand, hvor de ikke altid er sådan meget bevidste om deres egen situation.
Det gør måske ikke noget, at der er nogle forhindringer for, at folk bringer sig i den slags situationer.
Jeg synes i hvert fald, at det er rimeligt nok, at vi nu får sat et arbejde i gang, så vi kan få en autorisationsordning og sikre os, at det, nogle mennesker sprøjter ind i huden på andre mennesker, ikke på sigt medfører sygdom og lidelse.
Vi tager ministerens redegørelse til efterretning.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-11-20:
Jeg noterede mig, at ordføreren jo netop spurgte, hvad autorisationen er i andre erhverv, og om der er behov for det osv.
Og man kan jo sige, at en klinisk diætist er en, man frivilligt kan vælge at gå til for at få at vide, hvordan ens sunde kostvaner skal være.
Kan man i virkeligheden ikke sammenligne det, at man skal være autoriseret som klinisk diætist, med, at man skal være autoriseret, når man skal være tatovør?
Kim Andersen (V), 2009-11-20:
Jeg ved ikke, om man kan lave lige præcis den sammenligning med større eller mindre ret, end man kan lave så mange andre sammenligninger.
Jeg forsøgte her i mit indlæg at fabulere lidt over argumenter for og imod, men som spørgeren jo også noterede sig, endte jeg med at sige, at der alt i alt er meget stor rimelighed i at sørge for, at de mennesker, der foretager tatoveringer, ved noget om, hvad de beskæftiger sig med, at de har et minimum af uddannelse, og at der ligger – det synes jeg også man må sige – en autorisation til grund for deres virksomhed.
Det er rimeligt, lige så vel som det naturligvis er yderst rimeligt at sikre sig, at de kemikalier, der anvendes i forbindelse med tatovering, er godkendt af sundhedsmyndighederne.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-11-20:
Nu er det ikke sundhedsmyndighederne i Danmark, der godkender kemikalier, det er Miljøstyrelsen.
Jeg vil gerne spørge, hvordan det kan være, at regeringen ikke har ageret på det her område før.
Allerede i 2002 lavede Miljøstyrelsen en indgående rapport over de pigmenter, man bruger i tatoveringsfarver, som bl.a. viste, at det medfører kræft, det medfører problemer med kviksølv, med cadmium, med krom, altså tungmetaller, som man får i kroppen, og som vi ved senere kan medføre bl.a. sclerose og senildemens og eventuelt også i visse tilfælde autisme.
Kim Andersen (V), 2009-11-20:
Det er rigtigt, at det er Miljøstyrelsen, der godkender den slags farvestoffer.
Det er imidlertid sådan, at vi forestiller os, at det er Sundhedsministeriet, der skal udstede autorisationsordningen og dermed have det overordnede opsyn med reguleringen af den her virksomhed.
Sådan er det.
Vi har fulgt det her område tæt igennem nogle år; vi har lagt op til en regulering, og nu er vi så fælles om en vedtagelse, der får sat skub i det arbejde, og det synes jeg at spørgerne ligesom jeg skulle være tilfreds med.
Benny Engelbrecht (S), 2009-11-20:
Hr. Kim Andersen fremførte i sin ordførertale også et synspunkt om branchen.
Og er det ikke også ret beset på sin plads i den her sammenhæng at fremhæve, at den tatovørbranche, der er, i høj grad har sovet i timen og i den grad ikke har ageret på viden, som var nødvendig?
I den sammenhæng kan man så også, hvis man skal være en smule polemisk, understrege, at det vel altid er vores opgave som politikere netop at agere, hvis en branche ikke opfører sig hensigtsmæssigt i forhold til eksempelvis sundhed.
Kim Andersen (V), 2009-11-20:
Man kan sige så mange ting.
Nu ligger det mig fjernt at være polemisk, så jeg glæder mig over, vi er fælles om en vedtagelse.
Julie Skovsby (S), 2009-11-20:
Vi Socialdemokrater vil gerne hilse denne forespørgsel om tatovørerhvervet velkommen.
Vi mener, at debatten er vigtig, og det er også et område, som vi Socialdemokrater arbejder med på både EU-plan og her i Folketinget.
Når man taler om tatoveringen og farlige tatoveringsfarver, der indeholder sundhedsskadelige stoffer, så deler vi politikere os ofte op i to grupper.
På den anden side står vi Socialdemokrater, som mener, at der skal stilles krav om regulering af markedet, og at ansvaret for at sikre hverdagen for borgerne med et minimalt brug af allergifremkaldende og kræftfremkaldende stoffer er en fælles opgave, som vi som samfund skal løfte.
Man har tatoveret igennem de sidste 100 år, men der er sket rigtig meget på området siden dengang, hvor en ægte sømand kunne fremvise sin tatovering og fortælle den dertilhørende historie om verdenshavene og livet til søs.
Tatoveringer er blevet meget almindelige.
Der er kommet nye farver til, og derfor er de fleste tatoveringer også mere farvestrålende, end hvad man tidligere har kendt til.
Denne udvikling inden for tatovørerhvervet rejser et stort behov for langt mere regulering af markedet.
I 2002 testede Miljøstyrelsen en række tatoveringsfarvers indhold.
Mest slående
var undersøgelsens konklusion om, at tatovører gør brug af samme farveprodukter, som resten af industrien bruger, hvad enten der er tale om autolakeringsprodukter eller printerblæk
Undersøgelsen fra Miljøstyrelsen indgik året efter i en større EU-undersøgelse om kropsudsmykning.
EU-undersøgelsen konkluderede ligeledes, at der var masser af kræftfremkaldende og andre farlige stoffer i det blæk, som tatovører bruger ved tatovering af mennesker.
Folkene bag undersøgelsen fremsatte 13 anbefalinger til EU om at reagere, herunder at området skulle reguleres, at der skulle fokus på sundhedsrisiko ved tatovering, at der skulle forskes mere i området, og at forbrugerne skulle oplyses bedre.
Hertil har det socialdemokratiske medlem af Europa-Parlamentet, Christel Schaldemose, i år stillet følgende spørgsmål: Hvor langt er Kommissionen kommet med opfølgning på anbefalingerne?
Er der lovgivning undervejs?
Er der forbud mod bestemte stoffer undervejs?
Er der et krav undervejs om, at forbrugerne skal oplyses om risikoen for allergi?
Vi Socialdemokrater ønsker en autorisationsordning på området.
Vi forestiller os et grundkursus af eksempelvis en varighed af 6 uger.
En sådan ordning skal ikke forstås således, at branchen står uden et konkret ansvar for udviklingen af farlige tatoveringsfarver.
Erhvervets brancheorganisation har et stort ansvar for, at man ikke har grebet ind tidligere.
Havde man gjort det, kunne situationen muligvis have været undgået.
Der er brug for, at vi som samfund tager et ansvar og skaber nogle ordentlige forhold i tatovørerhvervet.
Vi ser frem til den videre debat.
Tom Behnke (KF), 2009-11-20:
Jeg har et enkelt spørgsmål i forbindelse med uddannelsen, for jeg kan forstå, at det, vi er nået til enighed om, og som i hvert fald står i forslaget til vedtagelse, er, at det er branchen selv, der skal stå for at lave uddannelsen og også fastsætte, hvad man så skal kunne, altså hvornår man så har bestået et kursus.
Men det, jeg gerne vil høre noget om, er det, der ikke står noget om i vedtagelsen, nemlig overgangsordningen for de tatovører, der findes i dag, altså dem, der har været tatovører i 40 år.
Skal han eller hun også på skolebænken og have en ny uddannelse, selv om vedkommende ved konstant at have haft kunder i butikken igennem 40 år kan bevise, at han eller hun er en dygtig tatovør?
Eller vil der blive nogen overgangsordninger?
Julie Skovsby (S), 2009-11-20:
Jeg mener, at det er meget fornuftigt, at vi indbygger en vis fleksibilitet, som jeg også kan høre ordføreren selv lægger op til, og at brancheforeningen, som ordføreren også selv siger, skal være den, der tager initiativ til at se på, hvordan det helt konkret skal udformes.
Jeg tilkendegav selv i min ordførertale vores holdning til det her med varigheden af et sådan kursus.
Tom Behnke (KF), 2009-11-20:
Det er jeg glad for.
Jeg tror også, at det vil være meget hensigtsmæssigt at få en ordning, så vi ikke går ud og kommer til at træde nogen over tæerne, som jo i kraft af deres mangeårige erfaringer har vist sig faktisk at være dygtige til erhvervet.
Men det andet, jeg godt vil høre noget om, er det, der står i formuleringen om, at der skal være en autorisationsordning.
Hvor restriktiv forestiller Socialdemokratiet sig den skal være?
Skal det være sådan en statsautoriseret tatovør, eller er det i orden med en godkendelsesordning, der minder om en autorisation?
Altså, hvor restriktivt skal ordet autorisationsordning forstås?
Lægges der op til, at det skal være ligesom med en statsautoriseret revisor eller sådan noget?
Eller hvor restriktivt vil man have det?
Julie Skovsby (S), 2009-11-20:
Som jeg ser det, ønsker jeg ikke, at det skal være sådan, at man må tatovere venner og familie – altså uden at de betaler for den ydelse – uden at have den fornødne autorisation.
Per Dalgaard (DF), 2009-11-20:
Men nu er der som sagt en sag, der kører ved Højesteret, og man finder ud af, om nogle af dem, der er dømt, er dømt uberettiget.
Og som jeg sagde tidligere, er det meget muligt, at der er et informationsbehov over for dommere og måske politifolk i forbindelse med lovens reelle hensigter.
Morten Østergaard (RV), 2009-11-20:
Det er jo en underlig siksakkurs fra Dansk Folkeparti.
Først stod man, da loven blev vedtaget, og syntes, at den ikke var skrap nok.
Så kommer det op i medierne, og så synes man, at den er blevet for skrap.
Nu kommer man så her i dag og har det synspunkt, at den vist i øvrigt er udmærket, som den er.
Og så siger hr. Per Dalgaard i en ny, spændende fornærmelse af dommerstanden, at der simpelt hen er et informationsunderskud.
Det er selvfølgelig et problem, hvis vi i almindelighed ikke mener, at dommerne er i stand til at læse og forstå lovgivningen.
Det er ikke vores opfattelse, og hvis der er problemer af den karakter, synes jeg jo nok, at det peger tilbage på lovgivere, der så i givet fald ikke har udtrykt sig klart nok.
Med det, som interessen samler sig om, vil jeg sige til hr. Per Dalgaard, er altså det, at hr. Peter Skaarup turnerer rundt i medierne med et ønske om at ændre det her, fordi debatten er oppe.
Han siger, at han vil se på loven igen, og de folk, der er på arbejde, skulle der have været taget højde for, og det er der så åbenbart ikke.
Er det så ikke besynderligt, at man kommer her i dag uden en eneste tilkendegivelse af, at det, man har sagt i pressen, mener man også i Folketingssalen?
Per Dalgaard (DF), 2009-11-20:
Det er jo netop ikke fastlagt, at der som sådan er sket fejl, kan man sige.
Det får vi jo undersøgt ved Højesteret lige i øjeblikket.
Der er jo altså ting med hensyn til at forstå loven.
Når formanden for Dommerforeningen siger, at der er problemer i loven, og at vi har strammet den så meget, at de ikke har deres frihed til at vurdere selv, så er der jo to synspunkter, der står over for hinanden.
Hr. Morten Østergaard holder sig til det ene synspunkt, og jeg holder mig til Gorm Toftegaard Nielsens synspunkt.
Men jeg siger samtidig: Hvis der skal yderligere en lille sentens ind i lovens bemærkninger, hvor man konkretiserer et andet aspekt i forbindelse med en, der har været ude med en kniv, så lad os da blot få det ind.
Det betyder jo ikke, at det er en siksakkurs som sådan.
Det synes jeg bestemt ikke.
Morten Østergaard (RV), 2009-11-20:
Fair nok.
Det kan vi så vende tilbage til.
Men det, jeg så synes er vigtigt at tage op, er både det, som hr. Peter Skaarup sagde i forbindelse med den offentlige debat, og det, som hr. Per Dalgaard har sagt i dag om onde hensigter.
Det fremgår jo ikke efter min bedste overbevisning af loven.
Tværtimod har man netop ikke talt om onde hensigter.
For det handler jo ikke om, hvorvidt man har en ond hensigt.
Det handler om, at man besidder en kniv.
Det er ikke et spørgsmål om, at man bevæbner sig med den.
Men man kan have en kniv, som på et givet tidspunkt kan have været brugt til noget anerkendelsesværdigt, men man har glemt den i sin bil eller noget andet.
Og der tages overhovedet ikke stilling til, hvilke hensigter man har med at have den liggende, fordi den altså her er glemt.
Det er jo det, der er sagens kerne.
Per Dalgaard (DF), 2009-11-20:
Begrebet onde hensigter er i gåseøjne, og det er selvfølgelig klart, at en, som tager i byen – der er de tilfælde, hvor vi tidligere har været udsat for, at et ungt menneske er taget i byen og har taget en kniv med sig, fordi han ville beskytte sig mod nogle andre, som kunne finde på at overfalde ham – jo sikkert ikke fra starten har onde hensigter, men han har jo et våben på sig, som kan medføre nogle forfærdelige skader. Og det er yderst glædeligt, at den lovgivning her har medført, at de knive, som de unge mennesker tidligere har taget med sig, ikke mere findes i nattelivet.
Tom Behnke (KF), 2009-11-20:
Tak for det.
Jeg beklager, at jeg lige var nødt til at gå afsides, men sådan kan det jo gå nogle gange.
Jeg skal ikke forlænge debatten her unødigt.
Justitsministeren har fremført argumenterne for, hvorfor det er hensigtsmæssigt, at vi afventer Højesteret i den her sag, og på det grundlag skal jeg fra konservativ side sige, at vi afviser de to beslutningsforslag.
Morten Østergaard (RV), 2009-11-20:
Ja, jeg fornemmede, at det ville blive en kort tale, så skyndte mig at markere.
Jeg synes stadig væk, at hr. Tom Behnke skal have lov til at forklare, hvad det var han mente, da han til Jyllands-Posten den 9./9. 2009 – en dato, der er nem at huske – gav indtryk af at ville ændre knivloven efter den debat, der havde været, hvor også Venstres ordfører ville ændre knivloven, og hvor ikke mindst hr. Peter Skaarup ønskede at ændre lovgivningen, så den kun ramte dem, der har onde hensigter, hvilket jo ville være en helt ny og i øvrigt måske udmærket ændring af loven.
Hvad var det, hr. Tom Behnke var optaget af at få ændret ved knivloven ved den lejlighed?
Tom Behnke (KF), 2009-11-20:
det, der er værd at huske på, inden man kan svare på det spørgsmål, er, hvad det var for en lovændring, der blev lavet for godt og vel et år siden.
Det var ikke en ændring, der ændrede på, hvad der er lovlige og ulovlige knive.
Det var heller ikke en lovændring, der gik ind og ændrede på, hvad der er anerkendelsesværdige formål, og hvad der ikke er anerkendelsesværdige formål.
Det var alene en lovændring, der gik ind og sagde, at man i fremtiden ikke længere kan slippe med en bøde, men at man som udgangspunkt, som hovedregel skal 7 dage i fængsel.
Der er så opstået en situation, hvor vi må spørge til de tilfælde, hvor man har haft et anerkendelsesværdigt formål, som ikke længere er til stede: Hvor lang tid efter kan man så stadig væk lovligt være i besiddelse af en ulovlig kniv; hvor længe efter skal man have lov til at glemme, at man render rundt med en kniv i lommen eller har en kniv i sin bil, som er ulovlig?
Det er præcis det spørgsmål, som Højesteret kommer til at tage stilling til i to konkrete sager, og der har vi sagt: Lad os lige høre Højesteret i den her sag, inden vi forhaster os og laver lovændringer.
Det er specielt interessant, fordi der i mange af de sager, der har været oppe i medierne, bliver givet indtryk af, at der bliver idømt fængselsstraf, men når man undersøger det, viser det sige, at byretten sådan set har idømt en bøde.
Anklagemyndigheden har så anket det til landsretten for at få spørgsmålet prøvet i landsretten.
De sager er sat i bero i øjeblikket, indtil Højesteret har talt.
Morten Østergaard (RV), 2009-11-20:
Og det betyder altså, at dem, man gerne vil ramme, dem, som vi alle sammen er interesserede i at få taget af gaden, fordi de bevæbner sig, når de skal ud i nattelivet, er inden for en anden strafferamme.
Det, vi taler om her, er jo netop dem, som hr. Peter Skaarup så fint omtalte som dem, der ikke har onde hensigter.
Jeg vil bare spørge hr. Tom Behnke, om man ikke et eller andet sted hos den konservative retspolitiker kan finde det i sig at overveje, om det ikke er klogt nok at skelne mellem det formål at bevæbne sig med en kniv og så det formål at besidde, forstået på den måde, at man har kniven liggende f.eks. i en bil, og så sige, at et er, at man går rundt med kniven i nattelivet, men hvis hobbykniven, eller hvad det nu måtte være, ligger i bilen, fordi der har været et anerkendelsesværdigt formål, så kunne vi måske godt starte med at sige, at vi straffer den forglemmelse med en bøde og ikke som udgangspunkt med 7 dages fængsel.
Tom Behnke (KF), 2009-11-20:
Se, der bliver vi jo så nødt til at holde fast i noget af børnelærdommen inden for retspolitik.
Her er der tale om en særlov, det vil sige, at der er objektivt ansvar.
Hvis vi taler om onde hensigter, skal vi over i straffeloven.
Forudsætningen for, at vi kan tale om onde hensigter, er, at vi går over i straffeloven.
Så kommer man over i straffeloven, og så taler vi om de onde hensigter –
ellers er det en objektiv lov.
Det, der jo er psykologisk interessant i den her sag, er, at en bøde tilsyneladende er o.k.
Det er helt i orden, at man kan få en bøde på 3.000 eller 5.000 kr., det synes borgerne egentlig ikke er et problem, men hvis man skal 7 dage i fængsel, protesterer man – ikke så meget i forhold til straffen, næh, så ønsker man, at de knive, som er ulovlige, skal gøres lovlige; at det skal være lovligt, at man har glemt, at man har en ulovlig kniv i sin bil.
ganske interessant og beviser behovet for, at man lavede den lovstramning, for bøden er ikke afskrækkende nok i sig selv.