Morten Østergaard (RV), 2010-01-29:
Indtil for ikke ret mange minutter siden vidste vi jo ikke, om det her skulle være en glædens dag, hvor vi i et bredt samarbejde kunne tage nye skridt i forhold til at sikre anvendelsen af åbne standarder, eller om vi skulle fortsætte den skyttegravskrig, som man vel godt kan kalde det, der på visse stræk har været med et snævert flertal i Folketinget – dog bestående af alle andre partier end Liberal Alliance og VK – som har samarbejdet forbilledligt, synes jeg, om at sikre, at de intentioner, der lå i beslutningsforslaget fra 2006, kunne omsættes i praksis.
Det var jo sådan i 1980’erne, at man havde noget, man kaldte fodnotepolitikken, hvor der var et flertal uden om den siddende regering, men hvor det parlamentariske grundlag også var agilt i forhold til at medvirke.
Dengang var det Det Radikale Venstre, og det drejede sig om udenrigspolitik.
Jeg synes, man kan sige, at it-politikken på mange måder har udviklet sig lidt til en slags fodnotepolitik i det nye årtusinde, hvor et flertal uden om regeringspartierne, inklusive en del af det parlamentariske grundlag, igen og igen er med til at skubbe regeringen i en retning, som er rigtig, og som er fornuftig, i hvert fald hvis man ønsker, hvad alle jo gør – i hvert fald når de står her på talerstolen – en mere fri konkurrence, som kan sikre en højere kvalitet, en bedre pris og en større tilgængelighed, således at almindelige brugere, hvad enten det er borgere eller virksomheder, ikke skal være afhængige af bestemte leverandører, når de kommunikerer med det offentlige.
Derfor synes jeg sådan set, at vi alle sammen i Folketinget har stor glæde af, at der er det stærke samarbejde mellem partierne uden om regeringen, som gør, at vi nu igen kan stå med en aftale, som alle partier støtter op om – med undtagelse af Liberal Alliance, som kan nå at støtte op om den endnu – og som er, mener jeg, et kvantespring i forhold til anvendelsen af åbne dokumentformater i det offentlige.
Det betyder altså, at når statslige myndigheder fremover kommunikerer med hinanden, sker det på de her åbne standarder, som altså betyder, at hvis ikke man i sit kontorsoftware er i stand til det, må man have nogle besværligheder med at kommentere dokumenter.
er det her en markedsskabende beslutning, hvor politikerne sikrer, at et marked, der har været præget af for lidt konkurrence, nu åbner døren for en øget konkurrence.
Vi skal i sagens natur holde øje med, om det så også kommer til at foregå sådan, og det er jo også derfor, at vi i det konklusionspapir, vi har lavet, er enige om, at vi skal følge op på de bekymringer, som Konkurrencestyrelsen har rejst i den rapport, som vi har brugt tid på undervejs i processen.
Samlet set
er det her noget, som vil være med til at bringe Danmark på det globale vidensamfunds læber endnu en gang – præcis som dengang i 2006, da det også efter en lidt hektisk omgang lykkedes at vedtage af et samlet Folketing, at den offentlige sektor i Danmark skulle basere sig på åbne standarder.
Det vakte genlyd over hele verden, og derfor vil jeg advare imod det omsiggribende mindreværdskompleks, der nogle gange er i de her diskussioner, altså at vi er for lille et land til at træffe beslutninger, og at vi er for lille et land til at påvirke det internationale marked for software.
Sandheden er en anden.
Sandheden er, at jo flere lande der som vi og andre lande, også Holland, Norge, Belgien, træffer den her slags beslutninger,
jo mere er vi med til at sikre et marked på fri og lige vilkår til gavn og glæde for alle brugere, uanset om det er i det offentlige eller i det private, eller det er helt almindelige borgere.
Derfor er jeg meget tilfreds med, at vi kan stå her i dag, også selv om det har været lidt hektisk, med det her konklusionspapir, fordi det er rarere, at det foregår i et bredt samarbejde.
Og jeg vil altså endnu en gang takke de partier, som vi har delt synspunkt med, for, at vi har stået fast og sikret, at vi kom i mål til sidst, og også takke regeringen for, at det lykkedes at opnå en aftale til sidst.
Så vil jeg sige, at det her jo ikke skal ses som et sidste skridt i forhold til at sikre åbne standarder, for der var et andet hovedformål, som bestemt trænger til noget opmærksomhed, i det oprindelige beslutningsforslag, og det handler om de åbne grænseflader.
Hvis vi skal have mere innovation i det offentliges it-anvendelse, skal vi også have flere leverandører, når det handler om processerne og de bagvedliggende systemer, og det kræver, at der er åbne grænseflader, så vi kan få en hærskare af leverandører, der kan gå ind og løse konkrete problemer og koble op til bagvedliggende systemer.
Det skal ikke være sådan, at store leverandører kan holde andre ude ved at holde igen på de grænseflader, som jo reelt burde være det offentliges og burde være frit tilgængelige, fordi det er skatteyderne, der i sidste ende har betalt.
Lad mig slutte af med at takke SF for at have stillet forespørgslen.
Jeg synes, det er evident, at havde vi ikke fået stillet denne forespørgsel, var vi heller ikke kommet i mål med en aftale i dag, for vi har kæmpet i månedsvis, for ikke at sige år, for at nå til det her konklusionspapir, vi står med i dag, og det skyldes jo nok, at vi havde debatten, at det lykkedes til sidst.