runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-03-13:
Jeg synes, vi skal prøve at komme lidt tættere på de mennesker, det handler om, og ikke snakke så meget om systemer og om, hvad der fungerer, og hvad der ikke fungerer.
I den forbindelse har jeg bemærket, at den opblussende diskussion om de afviste irakiske asylansøgeres forhold har fået ministeren til at lade være med at forholde sig til den kritik, der f.eks. er kommet fra en lang række også borgerlige meningsdannere her i samfundet.
Derfor kunne jeg egentlig godt tænke mig, at ministeren forholdt sig til det åbne brev om, at vi skal kunne være os bekendt i Danmark.
Har ministeren overhovedet ikke nogen refleksioner over de grundliggende menneskelige holdninger, der er udtrykt i det åbne brev?
Problemet er jo, at ministeren stadig ikke forholder sig til de helt konkrete menneskelige problemer for de 600 afviste irakiske asylansøgere, som i dag har siddet i Danmark i 4, 5, 6, 7 år, og til disse menneskers skæbne.
Vi kan ikke bare løse disse menneskers problemer, siger ministeren.
Men er ministeren fuldstændig tunghør over for, hvad det er for nogle flygtningeproblemer, der er skabt i forlængelse af Irakkrigen, og fuldstændig tunghør over for de 600 menneskers skæbne?
Man kunne løse problemerne, hvis man gav dem en bedre mulighed for at fungere i det danske samfund, så længe de er her, sådan som det bliver sagt i det åbne brev.
Jeg kunne godt tænke mig at høre: Mener ministeren, at de mennesker, der har skrevet det åbne brev, har taget grundlæggende fejl?
Det er dem, der ifølge ministeren er forkert på den, det er ministeren, der er rigtig på den, og systemet fungerer.
Er det virkelig det, ministeren siger?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2007-03-13:
Det er da godt, at man kan høre hvert andet ord.
Jeg vil gerne spørge ministeren videre om det der med at blande sig.
Nu synes jeg nok, at ministeren jo ikke skal tale for højt om det, eftersom ministeren blander sig i, hvor slikket skal stå i forretningerne, hvorvidt der skal spises slik i daginstitutionerne osv.
Man kan nu se en meget, meget positiv effekt i at blande sig lige præcis på det her område ved at øremærke en del af barselen til fædrene.
Der er lige kommet en evaluering fra Island, hvor der er indført fædrebarsel, og der kan man se, at 90 pct. af de islandske mænd tager barsel; gennemsnitsperioden er 97 dage for mændene og 180 dage for kvinderne, hvor det her i Danmark er 271 dage for kvinderne og kun 18 dage for mændene, plus – en lille tillægsgevinst – at kvinderne på Island føder flere børn, efter at en del af barselen er øremærket.
Kan ministeren svare på, hvad den gode begrundelse er for ikke her at gøre noget aktivt?
Det synes jeg da de skal gøre.
Det skal bare ikke være os herinde på Chri stiansborg, der tvinger dem til det, men det skal være en afgørelse, man selv træffer ude i familierne.
Der kan være mange gode årsager til at gøre det, så derfor vil jeg da også opfordre danske mænd til at gå ind og tage den del af barselen, som de jo har muligheder for i dag.
Det skal man selv bestemme ude i de enkelte familier.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg skal se, om jeg kan råbe salen op.
Jeg vil gerne spørge forbrugerministeren, om ikke det var en god idé at øremærke en del af barselen til fædrene.
Det viser sig rundtomkring, at det er en rigtig god idé i forhold til kvinders status på arbejdsmarkedet og i forhold til fædres kompetencer, når de vender tilbage efter barsel.
Jeg tænker på, at ministeren nu interesserer sig meget for, hvordan vi skal øge andelen af børn i familierne, og var det så ikke en idé at fremsætte et lovforslag om at øremærke en del af barselen til fædrene?
Det var jeg lige ved at blive skudt i skoene jeg også skulle være, men jeg er glad for, at vi har fået dementeret det, for jeg kunne ikke drømme om at blande mig i, hvor mange børn man vælger at få, og hvordan man i øvrigt vil tilrettelægge sit eget familieliv.
Derfor vil jeg heller ikke gå ind og øremærke fædrebarselen.
Jeg mener, at det må være en afgørelse, man laver internt i familien, hvordan man vil fordele barselen imellem sig.
Men det kan så glæde SF, at industrien og arbejdsgiverne tilsyneladende har fået sat det her på dagsordenen under overenskomstforhandlingerne.
Vi kan jo høre, at man nu har valgt at øremærke en del af barselen, og det er jo fint, hvis arbejdsmarkedets parter selv kan blive enige om det.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-03-13:
Jamen det nytter altså ikke noget, at ministeren dækker sig ind under et uafhængigt, domstolslignende organ – det, der hedder Flygtningenævnet – for det er jo baseret på lovgivning.
Det er mig til stadighed en gåde, hvad det er, ministeren har at tilbyde de mennesker, der bliver behandlet uanstændigt, altså de 600 afviste asylansøgere.
Der kan gøres mange ting for at give dem en bedre mulighed for at fungere i det danske samfund, så længe de er her, og en af mulighederne er midlertidig opholdstilladelse.
Dermed bliver de mennesker ladt i stikken, hvis ministeren ikke vil andet.
Det er virkelig systemet først og menneskene sidst, men jeg kunne godt tænke mig, at ministeren bare prøvede at give nogle fremadrettede bud på, hvordan vi kommer videre med i det mindste at behandle de mennesker anstændigt, så længe de er i Danmark ...
Rikke Hvilshøj (V), 2007-03-13:
Jeg er uenig i, at vi skal lade den enkelte afgøre, om vedkommende kan få opholdstilladelse i Danmark, i stedet for at det er de regler og rammer, vi vedtager her i Folketinget, der sammen med en uafhængig, domstolslignende instans skal afgøre, hvem der kan få opholdstilladelse.
Konsekvensen af oppositionens forslag er sådan set, at hvis man bare ignorerer en afgørelse tilstrækkelig længe, udløser det en opholdstilladelse, og det mener jeg ikke er hensigtsmæssigt.
Til gengæld skal vi sørge for, at så længe de er her, lever de under nogle ordentlige vilkår, også selv om de ikke vil rejse hjem.
Men forskellen mellem regeringen og oppositionen er jo, at oppositionen vil give opholdstilladelse til dem, som ikke vil rejse hjem.
Man siger: Det kan godt være, I ikke vil respektere afslaget, men I får alligevel opholdstilladelse.
Det mener jeg ikke er holdbart.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-03-13:
Jeg er faktisk meget glad for, at det enorme pres, der har været fra ikke mindst en lang række gode mennesker uden for Folketinget, har ført til, at selv ministeren er gået med til nogle små forbedringer for dem, der befinder sig på asylcentrene.
Der blev fundet penge til det, og det er al ære værd – glimrende!
Hvad har ministeren fremlagt?
Jo, selvhushold på Sandholm.
Er det, hvad ministeren kan tilbyde de mere end 600 mennesker?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-03-13:
Det her handler jo om holdninger, og når vi agerer i Folketinget, plejer jeg ikke at sige, at hr. Jørgen Arbo-Bæhrs holdninger er forkerte.
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr har nogle holdninger, og det samme gælder for dem, der har skrevet brevet til mig, men jeg er bare ikke enig i de holdninger.
Jeg forholder mig sådan set til de konkrete problemer.
Det er en del af min opgave at forholde mig til, hvad vi kan gøre i Irak, og mange andre ansvarlige ministre er også med i arbejdet.
Vi gør en rigtig stor indsats for at hjælpe med genopbygningen af Irak og hjælpe i nærområderne, der er ramt af flygtningestrømme, for her kan vi hjælpe mange flere.
Herhjemme forholder jeg mig løbende til situationen i asylcentrene, og det har gjort, at vi sidste år indførte mulighed for aktivering og undervisning af dem, der samarbejder om deres hjemsendelse.
Vi fik forbedret forholdene for børnene, vi har indført selvhushold på Avnstrup, og det bliver nu også indført på Sandholm.
Sideløbende med at der er blevet mere rum og plads på centrene, er der også blevet plads til, at børnefamilierne har kunnet få flere kvadratmeter, og det er jeg faktisk rigtig godt tilfreds med, så jeg forholder mig skam til sagen og også til de enkelte skæbner.
Men løsningen er ikke at give opholdstilladelse, fordi man tilstrækkelig længe har valgt at ignorere en afgørelse om afslag på asyl.
Jeg er ikke enig i, at vi ikke kan være vores indsats bekendt, for det kan vi, både når det gælder indsatsen i Irak, og når det gælder indsatsen herhjemme.
Vi er en af de allerstørste bidragydere til hjælpen med genopbygning i Irak og til assistancen i nærområderne, hvor vi kan hjælpe mange flere.
Som sagt kan jeg godt forstå og deler sådan set bekymringen over, at vi har en gruppe mennesker her i landet, som er i den situation, de nu har været i gennem en årrække.
Det bekymrer da os alle sammen.
Det er ikke nogen holdbar løsning, og jeg ville ønske, at bl.a. de, der har sendt det åbne brev til mig, forholdt sig til, hvad vi skal sige til dem, der faktisk har respekteret afgørelsen om afslag og er rejst hjem, og hvad vi skal sige til dem, som kommer i morgen.
I Sverige, som følger en lidt anden linje, vurderer man, at Sverige i løbet af 2007 vil modtage op mod 20.000 irakiske asylansøgere, og det får selvfølgelig en effekt.
Vi kan ikke sætte en osteklokke ned over og regne med, at nu har vi lige løst problemet med de 600 irakere, og så er det dejlig behageligt.
Det får selvfølgelig en konsekvens, og jeg beder bare om, at man også forholder sig til den i samme åndedrag.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-03-13:
Ja, det tror jeg da også, men jeg undrer mig bare over, når man nu mener det så stærkt, at det ikke er med i forslaget til vedtagelse, for det er jo i en vedtagelse, man beskriver, hvad det egentlig er, man gerne vil gøre, så det er jo ikke helt uvæsentligt.
Men jeg synes ikke, jeg fik noget særlig klart svar fra hr. Torben Hansen om virkemidlerne.
Hvis det er det, der er tilfældet, hvordan vil hr. Torben Hansen så få placeret alle de vindmøller?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-03-13:
Hvis hr. Jørgen Arbo-Bæhr havde lyttet ordentligt efter, havde han hørt, at jeg sådan set indledte med at sige, at det først og fremmest er Folketinget, der fastlægger rammerne, og at også den domstolslignende instans Flygtningenævnet selvfølgelig opererer inden for dem.
Jeg nævnte både, at vi har det politiske ansvar, og at vi har et uafhængigt system, sådan som vi skal have.
Jeg vil meget gerne stå inde for den indsats, vi gør.
Vi ser hele tiden på, hvad er det for nogle forhold, vi byder de afviste asylansøgere i vores centre, det er der givet en lang række svar om, og i den tid, jeg har været integrationsminister, har vi lavet en række forbedringer.
Hvad nu, hvis der ikke gives opholdstilladelse?
Hvad er svaret til dem, der faktisk har respekteret en afgørelse fra Flygtningenævnet om afslag og derfor er rejst hjem?
Hvordan vil hr. Jørgen Arbo-Bæhr se dem i øjnene?
Og hvad er svaret til den irakiske asylansøger, der kommer i morgen?
Der er måske ikke bare en enkelt, der vil nok være mange flere.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Connie Hedegaard (KF), 2007-03-13:
Nu skal jeg jo passe på, hvad jeg siger.
Jeg har ikke forslaget til vedtagelse med herop, og jeg må indrømme, at så meget, meget nøje har jeg ikke studeret og vendt hvert eneste ord, så det vil jeg nødig ind i.
Det er jo også op til regeringspartiernes ordførere at forholde sig til, hvad de mener om det forslag til vedtagelse.
Jeg havde siddet ved miljøministermødet og set – og selv rejst diskussionen der, i øvrigt ad flere omgange både uformelt over frokosten og senere hen nede i plenum – hvor mange der ville det, men omvendt også, når det så rigtig gjaldt og vi var ved at være fremme ved snorene, hvor mange der så kæmpede imod det.
Derfor har vi hele tiden vidst, at alle gode kræfter skulle mobiliseres.
Det var så heldigvis også det, der skete, og heldigvis fulgte vi ikke fru Anne Grete Holmsgaards råd om at melde ud, at man ellers bare kunne udskyde beslutningen.
For jeg tror, at det var meget, meget vigtigt at skabe en situation blandt stats- og regeringscheferne, hvor man vidste, at der ikke var mulighed for at gøre det her om.
Det var nu, vi skulle vise vores befolkninger, at vi tager vores ansvar alvorligt, og det lykkedes heldigvis.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-03-13:
Det er rigtigt, at det var forud for topmødet, og ingen af os vidste, hvordan det ville gå.
Jeg vil nu sige, at jeg var en af dem, der kom med den prognose, at der ville blive besluttet bindende mål, for jeg var rimelig overbevist om, at den tyske kansler, Merkel, ville sætte så meget spil på det her for at få en sejr hjem.
Jeg vil nu godt spørge igen: Nu blev vores forslag til vedtagelse så fremsendt til regeringsordførerne i går, og jeg kan godt se, at det selvfølgelig er lidt senere, end hvis det var blevet fremsat i lørdags, men er der egentlig noget indholdsmæssigt, som miljøministeren ikke kan skrive under på, i det?
Connie Hedegaard (KF), 2007-03-13:
Jeg synes slet ikke, jeg vil gå ind i den der meget sådan finurlige diskussion mellem de forskellige partier.
Jeg ved også, at spørgeren ved, at vi i sidste uge havde en kontakt om, hvorvidt vi egentlig ikke skulle tage og lave et bredt forslag til vedtagelse.
Så var der jo lige et EU-topmøde, hvis vi nu skal tale rent ud af posen, hvor nogle tænkte: Nej, det kunne jo være, at man skulle bruge lejligheden i dag til sådan at klandre regeringen for, at den er uambitiøs.
Den situation kom vi heldigvis ikke i.
Alle glæder sig over det gode resultat, og hvis vi nu havde kendt det på forhånd, mon dog så ikke også vi havde kunnet skrive et fælles forslag til vedtagelse?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-03-13:
Jeg vil godt sige, at jeg også meget håber, at Danmark får værtskabet for den internationale klimakonference – COP’en, som den også hedder i dagligt sprog herinde – i 2009.
Men ministeren sagde i starten, at der var stort sammenfald eller overlap mellem de to forslag til vedtagelse.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-03-13:
Jeg bliver lige nødt til først at korrigere hr. Vesselbo.
Hr. Cohn-Bendit er altså ikke min partifælle.
Men i øvrigt var jeg til stede, da CohnBendit sagde det, og nu forstår jeg hans humor ret godt, så det, han sagde, var: Ja, venner, jeg er enig med dig, og jeg er enig med den grønne gruppe i Europaparlamentets ordfører, Claude Turmes, men I tror da vel ikke virkelig, at I kan lykkes med det?
Jo, det tror jeg, for jeg tror stadig væk, at det ville have været klogere at bruge de næste 3 måneder til at gøre beslutningen bedre.
Jeg siger: O.k., nu er vi så her.
Vi har vundet første slag, nemlig det at få gjort målsætningen for vedvarende energi forpligtende, men vi skal sørensuseme også vinde de to næste slag, nemlig at gøre energibesparelser forpligtende og få EU til at sige: Ja, vi forpligter os til en nedsættelse af udslippet af drivhusgasser på 30 pct., for det er det, der er nødvendigt, for at man har de bedst mulige chancer for at få en forpligtende, international aftale, som virkelig kan ændre det, vi i øjeblikket gør ved vores klode og kommende generationers miljø.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-03-13:
Inden statsministeren tog til Bruxelles og forhandlede denne glimrende aftale på plads, var fru Anne Grete Holmsgaard ude sammen med andre oppositionspolitikere og sige, at fru Anne Grete Holmsgaard mente, at man skulle udsætte sagen til sommer.
Hun blev så modsagt af sin egen partifælle fra Frankrig, Cohn-Bendit, i EU.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-03-13:
Nu er det jo ikke svært at svare på et spørgsmål, når man har ordet, så det kunne hr. WedellNeergaard have valgt at gøre, men det valgte han så ikke at gøre.
Hvad får jeg for det? spørger hr. WedellNeergaard.
En mulighed for, at det rent faktisk lykkes at få en international aftale, som virkelig begrænser udslippet af drivhusgasser, og som gør det, mens det endnu er billigt at gøre det, så vi ikke skubber det til et tidspunkt, hvor det bliver noget nær umuligt og meget, meget dyrt også at begrænse skaderne.
Så det er det, hr. WedellNeergaard ville få for at gå i partnerskab med mig om det her.
Det synes jeg sådan set er en ret god foræring at få, for det er jo det, EU selv siger er nødvendigt, hvis vi bare skal have en chance for at undgå en faretruende global opvarmning.
Så hvorfor ikke bare stemme for vores forslag til vedtagelse?
Det ligger jo sådan set på linje med det, tror jeg, hr. Wedell-Neergaard egentlig gerne vil.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-03-13:
Nu er det jo mig, der stiller spørgsmålene, og derfor er det svært at svare på fru Anne Grete Holmsgaards spørgsmål.
Men jeg kunne nærmest sådan i politiske termer sige: Hvad får jeg for det? – forstået på den måde, at det er klart, at regeringen har arbejdet på de 30 pct.
De 20 pct. blev et bindende mål, de 30 pct. er under visse forudsætninger, nemlig hvis man kan få USA, Brasilien, Indien og Kina med.
Da er vi klar til at gå til de 30 pct., som det også fremgår af EU-aftalen.
Så jeg mener, at EU-aftalen bringer os et stort skridt videre.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-03-13:
Så vil jeg gerne spørge hr. Wedell-Neergaard, om han er enig i, at den danske regering nu skal arbejde aktivt for umiddelbart at få gjort EU’s målsætning for energibesparelse forpligtende, altså bindende, og arbejde for, at 30-procentsmålet for CO2-reduktionen eller drivhusgasreduktionen også bliver forpligtende.
Er hr. Wedell-Neergaard enig med mig i, at det er det, der skal gøres nu frem til junitopmødet og derefter også, hvis det er nødvendigt?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2007-03-13:
Ja, det beklager jeg naturligvis.
Slidt og slæbt – ja, det kan jeg dokumentere, det kan jeg fortælle at fru Anne Grete Holmsgaard altid gør, og hun arbejder for den rene løsning.
Så får vi igen en historisk redegørelse, og det er jeg selvfølgelig glad for.
Men tror fru Anne Grete Holmsgaard ikke, at SF har fået de stemmer, der er at høste på den historiske redegørelse, og i stedet for bør beskæftige sig med den nye situation, som jeg synes er meget spændende, og som Det Konservative Folkeparti jo i al beskedenhed har været med til at skabe?
Der er en dør, og den står ikke på klem, den står fuldstændig åben.
Fru Anne Grete Holmsgaard kan gå med ind i stuen og være med til at påvirke det her.
Og jeg ved jo, at det er en hjertesag for fru Anne Grete Holmsgaard.
Johs. Poulsen (RV), 2007-03-13:
Ja, nu er det selvfølgelig kedeligt, hvis hr. Eyvind Vesselbo ikke har haft tid til at overvære hele debatten her i salen, men hr. Christian Wedell-Neergaard har spurgt om det samme, og jeg vil gerne gentage igen, at vi jo altså har fremlagt et forslag, som er et forsøg på at få regeringen trukket i den rigtige retning, og det står vi naturligvis ved.
Det er det forslag, vi stemmer for, og det betyder selvfølgelig også, at vi ikke stemmer for de øvrige forslag.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-03-13:
Nu fik jeg ikke noget svar på, om hr. Johs. Poulsen ville stemme for hr. Per Clausens forslag til vedtagelse.
Der står jo det, som hr. Johs. Poulsen står og siger på talerstolen.
Der skal laves en konkret plan om at reducere det danske CO2udslip med mindst 50 pct. i 2025, og mindst 50 pct. af det danske energiforbrug leveres af vedvarende energikilder.
Når jeg ikke kan få svar på, om hr. Johs. Poulsen vil stemme for Enhedslistens forslag, kan jeg så få et svar på, om hr. Johs. Poulsen vil stemme for det forslag, de tre partier, Venstre, Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti har fremsat?
For det repræsenterer da en fremstrakt hånd af de helt store til hr. Johs. Poulsen.
Johs. Poulsen (RV), 2007-03-13:
Jeg tror, jeg bliver nødt til med al respekt at sige til hr. Eyvind Vesselbo, at det er en vis sammenblanding af, hvad jeg har sagt omkring CO2 og VE, vedvarende energi.
Det, jeg har sagt, er, at vi går ind for et reduktionsmål på 50 pct. på CO2 i 2025 i den plan, vi har lagt frem.
Det kan man opnå ved en kombination af flere forskellige ting.
Jeg sagde også i min ordførertale, at det bl.a. kræver, at man får transportområdet med ind i billedet.
Det er noget, man har forsømt i rigtig mange år at forholde sig seriøst til.
Vi har også anvist redskaberne til, at man der kan få betydelige reduktioner, som måske i virkeligheden er relativt lette at nå for den første dels vedkommende.
Det synes vi man skal i gang med.
For så vidt angår forslagene til vedtagelse, har jeg jo allerede til hr. Christian Wedell-Neergaard sagt, at vores forslag til vedtagelse er et spagfærdigt forsøg på at binde regeringen op på noget, vi mener den allerede på en række felter mere eller mindre har forpligtet sig til, og som den derfor let burde kunne sige ja til, men det er noget, der derudover også er af sådan en karakter, at den i hvert fald her burde kunne være med.
Jeg undrer mig fortsat over, at man fra regeringspartierne ikke har meldt tilbage, om man kunne støtte det forslag til vedtagelse, som vi allerede i går sendte til partierne.
Det forslag, som er lagt frem af regeringspartierne og Dansk Folkeparti her i salen i dag, har jo ikke engang været sendt til os med henblik på at kunne få en drøftelse, så det tyder jo ikke på en voldsomt seriøs tilgang.
Per Clausen (EL), 2007-03-13:
Ja, jeg ville jo sige, at det var af hensyn til dem, der skulle høre, hvad jeg sagde, men det er i orden med mig.
Det afgørende her er jo, at en forudsætning for, at vi fremover, ud over at fungere inspirerende for omverdenen, også er i stand til at levere den ny teknologi, de nye produkter, der skal bruges til vedvarende energi, jo er, at vi ikke går i stå ved det, som vi har nået indtil nu, men også fortsætter med nye energiformer, der endnu ikke er så udviklede som vindkraften – solenergi, bølgekraft, jordvarme – og satser på udviklingen af brint i transporten, satser på udviklingen af elbiler, altså hele tiden forsøger at være foran i den teknologiske udvikling.
Hvis Danmark spiller den rolle, samtidig med at vi forsøger at påvirke de internationale forhandlinger, og samtidig med at vi forsøger at indgå forpligtende aftaler internationalt, så har vi en mulighed for at lave et afgørende ryk, sådan at den udfordring, vi klimamæssigt står over for nu, ikke alene bliver til fordel for miljøet, ikke alene medvirker til at indfri de opgaver, vi står over for for at sikre, at klimamålsætningen opretholdes, men også kan føre til en økonomisk udvikling, beskæftigelse og på alle måder en bedre samfundsudvikling i Danmark.
Erling Bonnesen (V), 2007-03-13:
Dette lovforslag, L 145, er en del af det store serviceeftersyn af vandsektoren, som Venstre støtter, da det sikrer en mere effektiv vandsektor, der kommer så vel miljøet som forbrugerne til gode, fordi det slår fast, at kommunerne ikke skal tjene på vandforsyningen.
Alle har ret til billigt vand af høj kvalitet.
Samtidig sikrer aftalen, at hvile i sig selv-princippet bevares og tilføres et prisloft.
Som forbruger kan man ikke købe sit vand hos et andet vandværk.
Venstres holdning er derfor, at vandafgifterne skal sikre rent vand i hanerne og intet andet.
Derfor skal der holdes godt fast i princippet »hviler i sig selv«, som fortsat skal være det grundlæggende princip, kort sagt en lukket vandkasse, hvor udgifterne til vandværkets drift, vedligeholdelse af nettet, investeringer og afgifter m.v. er opgjort samlet som grundlag for fastsættelsen af vandafgifterne til forbrugerne, således at vandværkets regnskab balancerer.
Det har været et godt princip.
Det har sikret, at der ikke trækkes penge ud til andre formål, der ikke har noget med vand at gøre.
Det har også sikret, at vandværkerne har kunnet koncentrere sig om at drive vandværkerne
bedst muligt.
Pengene skal blive i vandsektoren, så også de kommende generationer kan få glæde af en bæredygtig vandforsyning.
Flere kommuner har ønsket at trække midler ud af vandsektoren og over i kommunekassen, bl.a. ved salg af kommunale vandværker.
I Venstre bakker vi derfor op om dette lovforslag, der betyder, at kommuner, der ønsker at sælge vandværker, får reduceret statstilskuddet med et beløb, der svarer til 40-60 pct. af provenuet ved salget.
Med dette lovforslag mindskes tilskyndelsen til at sælge, og de penge, som borgerne har indbetalt til vand, kan således ikke bruges til andre kommunale formål.
Store kommunale engangsindtægter skal ikke udnyttes til øget kommunalt forbrug, og på den måde undgår vi også at bidrage til overophedning af økonomien.
Det kommunale selvstyre bygger på, at der er forholdsvis tæt sammenhæng mellem skatte- og serviceniveauet, og forskelle i skattetryk og tilhørende serviceniveau skal være et udtryk for lokale prioriteringer.
Venstre kan derfor støtte lovforslaget.