Karen J. Klint (S), 2010-05-04:
Tak for det.
Jeg ved ikke, om man kan bøje en 25-øre, og jeg ved heller ikke, om det er den bedste overskrift, vi skal huske denne alvorlige debat på.
Jeg synes faktisk, det er en alvorlig debat.
Jeg vil godt starte et lidt andet sted.
Nu kommer jeg fra et område på Fyn, hvor vi – i hvert fald i den landsby, jeg kommer fra – næsten på forhånd vidste, hvem der blev den næste i rækken, når nogen havde begået selvmord.
Det smittede faktisk af, og der var den holdning, at hvis det var lykkedes for to, vidste vi også, hvem den tredje ville blive.
Desværre blev den afsmittende effekt også til sandhed.
Derfor kan man nemt komme til at være pårørende til nogen, som begår fuldbyrdet selvmord, eller komme i en situation, hvor ens slægtning har forsøgt eller truet med det.
Det er dybt traumatiserende, for man føler sig jo enormt afmægtig.
Jeg vil sige, at vi ikke kan støtte forslaget, som det ligger her, men vi vil gerne være med til at se på, om der er nogle bedre muligheder for at samle op på området.
Et eller andet sted synes vi også, det kan være lidt ulogisk, at det er nemmere at få krisehjælp og psykologhjælp, hvis man har været tilskuer til en ulykke, end det er, hvis man har en traumatiseret situation i sin familie.
Så er det endnu mere besværligt, og man skal måske henvende sig hos den frivillige offerrådgivning for at få noget hjælp.
Det er ikke for at forklejne den rådgivning, den vil jeg faktisk også gerne gøre lidt reklame for her.
Det er utrolig vigtigt, at man også kan bruge det frivillige netværk, der er i Danmark, til at få noget hjælp, når man står i en situation, hvor man måske ikke har et behandlingsbehov, men i hvert fald et samtalebehov og et lyttebehov.
Så kan man få læsset af, for man kan ikke selv se, hvorfor man lige er bragt i den situation.
Når vi afviser forslaget i dag, er det, fordi vi ikke lige umiddelbart kan gennemskue, hvad det vil koste, og hvor vi har 40 mio. kr. til rådighed om året ud af de midler, der er i de puljer, vi har, eller i »Fair forandring«, som vi har lavet sammen med SF?
Jeg tror, vi skal have selvmord op som et særligt tema i de forhandlinger, vi skal have i forbindelse med satspuljen.
Det kunne også være, vi skulle tage det med krisepsykologhjælp op og spørge: Hvad er det egentlig, der skal udløse den i dag?
Er de gamle kriterier ved at være lidt slidte?
Skal der sættes flere penge af til det?
Er det de frivillige telefonnetværk, der skal støttes?
Eller hvad er det, der skal til, for at vi når bredere ud?
Så det, vi kan bruge debatten til i dag, er det med, at det altså er nødvendigt, at vi tør tale åbent om, at der er mange selvmord i Danmark, og at der er endnu flere selvmordsforsøg.
Det må ikke være et tabuemne.
Det skal også gerne være sådan, at pårørende kan få hjælp til at spotte, om der er en af deres slægtninge, der har det så dårligt, at de måske kan se, at der er et faremoment i det, og så skal man altså også kunne få hjælp i tide.
Så vi vil gerne være med til en positiv drøftelse, men kan ikke støtte forslaget, som det ligger.
Det er en misforståelse.
Jeg sagde, at jeg godt kunne se det ulogiske i, at man kan få krisehjælp, når man er tilskuer til en ulykke, men at man ikke automatisk kan få hjælp, når man har et svært traume i sin familie, altså når det ikke ender med et dødsfald.
Så det sagde jeg faktisk.
Jeg sagde så også, at vi ikke kan gennemskue, hvad økonomien i det er, og det vil vi gerne drøfte i forbindelse med de drøftelser, vi skal have på hele selvmordsområdet.
Så puttede jeg også den ekstra krølle på, at hvis man har en slægtning, der mistrives så voldsomt, at man kan frygte, at den pågældende kan finde på enten at true med eller gøre et selvmordsforsøg eller fuldbyrde handlingen, så er det vigtigt, at man kan få noget information om, hvordan man kan få øje på en slægtning eller bekendt, der er i alvorlig nød.
Det var ikke det, jeg sagde.
Jeg sagde, at vi gerne vil være med til at se på, om kriterierne for krisehjælp skal revideres og opdateres.
Vi har ikke i vores udspil »Fair forandring« sat 40 mio. kr. af til det.
Så det var en åben og ærlig udmelding om, at vi ikke lige p.t. har øremærket beløbene til det her.
Derfor kan det være noget, der skal satspuljefinansieres, og så er det jo andre forhandlinger – og ikke dem, vi har her i salen – der skal til.