Per Stig Møller (KF), 2009-05-07:
Ja, tænk, at det langt om længe skulle komme så vidt!
Jeg synes, det har været konstruktive, kloge indlæg, der har været, og det er også vigtigt; Europarådet fortjener det.
Jeg har selv haft den ære at være medlem af det i flere år og kan derfor, f.eks. omkring Rusland - der var en, der var inde på det, nemlig fru Pernille Frahm sige, at vi faktisk overvejede det meget, meget nøje, da vi stemte for, at Rusland skulle blive medlem der midt i 1990'erne.
Og jeg vil godt oplyse her, at det, der gjorde udslaget - for jeg var meget, meget i tvivl - var, at jeg drøftede det indgående med observatør ved Europarådet, Kovaljov, som var Jeltsins menneskerettighedskommissær i Tjetjenien, og som var højt respekteret, ikke mindst i den vestlige verden.
Jeg spurgte ham: Hvad gavner mest menneskerettighederne og tjetjenerne?
Så sagde han: Det er, at du stemmer ja.
For så kommer der Menneskerettighedsdomstolen, som tjetjenerne kan appellere til; så kommer der alle de kommissioner, Rusland skal til at holde.
Derfor stemte jeg ja til, at Rusland blev optaget.
Men det var altså ikke noget, som vi bare kom let til; det var en af vores meget, meget tunge og indgående overvejelser.
Jeg skal ikke gøre forskel på partierne her, for vi, alle vores medlemmer af Europarådet, sad jo sammen og drøftede det i den danske delegation.
Jeg kan kun sige, at fru Hanne Severinsen var lige så usikker på det, som jeg var, men for os gjorde det altså udslaget, at vi her fik Menneskerettighedsdomstolen ind.
Det tror jeg også er vigtigt.
For vi kan også se, i hvor mange sager Rusland er blevet dømt ved Menneskerettighedsdomstolen i forbindelse med Tjetjenien, og vi kan jo også se, at de er begyndt at rette sig efter dommene.
Der er også et arbejde i gang i Dumaen, som skal forhindre, at de skal blive ved med at blive dømt, altså at man ændrer sin lovgivning, så man fanger op, hvad det er, Menneskerettighedsdomstolen går efter.
Så det er jo et tegn på, at vi i forbindelse med de konkrete mennesker, som har haft et sted at appellere, og som også har fået en dom, der gik i deres retning, i hvert fald fik ret i, at medlemskabet ville være værdifuldt for det enkelte menneske.
Omkring Rusland skal jeg sige, at det, hvis man stemmer om at fratage Rusland stemmeretten i den parlamentariske forsamling, som hr. Michael Aastrup Jensen sagde, er den parlamentariske forsamlings egen afgørelse.
Det kommer i så fald ikke i Ministerkomiteen.
Så det vil jeg heller ikke gøre, når den parlamentariske forsamling har sin egen beslutningskompetence.
Men når det så kommer til, hvis der skulle træffes beslutninger i Ministerkomiteen - vi holder jo 60-års fødselsdag på mandag, og der vil det selvfølgelig blive drøftet; situationen i Rusland og Georgien vil helt givet også blive drøftet, og det vil i hvert fald være med i den tale, jeg holder på mandag, for det er, som mange har sagt, jo meget alvorligt, at to medlemmer af Europarådet er gået i krig, og der vil selvfølgelig være overvejelser om, hvad man vil gøre ved det - mener jeg, det er meget vigtigt, at vi kan holde Rusland fast, at vi har et sted, hvor vi kan sige det til Rusland.
Nu fungerer NATO-Rusland Rådet jo ikke, det er blevet aflyst igen; fordi der var nogle russiske ambassadører, der var blevet smidt ud i Bruxelles, er det nu blevet aflyst igen fra russisk side - tidligere var det fra vestlig side - så det fungerer jo ikke rigtigt, og så det er meget vigtigt, at der er nogle steder, hvor vi kan sige, at her trækker vi det frem i lyset, her diskuterer vi det.
Det var jo også det, som Europarådets formand Carl Bildt forsøgte, da han straks tog til Georgien efter krigsudbruddet den 7. august.
Han ville videre til Moskva, og det kom han ikke.
Og det viser jo også, som flere har ret i, at Rusland ikke i tilstrækkelig grad respekterer Europarådet, for ellers var Carl Bildt, den svenske udenrigsminister, jo blevet accepteret i Moskva, hvor han tværtimod blev forhindret i at komme til møder i Moskva.
Rusland må tage Europarådet mere højtideligt og respektere det mere, og der kan man så tage forskellige skridt.
Det ene skal jeg ikke blande mig i.
Der vil jeg godt sige, at jeg så ikke tror, at vi skal blive ved med at lade Rusland blokere for domstolen.
Vi kunne jo gøre det smarte, at vi sagde, at den nye Protokol 14 så gjaldt for alle de lande, som havde tiltrådt den, og det ville så sige alle minus Rusland.
Det ville jo så betyde, at kun de russiske sager skulle behandles efter den gamle metode, og at alle de andre så kunne blive det efter den nye metode.
Det var jo en mulighed for at komme videre, og så er det jo ikke så sjovt at stå udenfor, når det viser sig, at man ikke kunne blokere for en forandring.
Jeg synes også, at Europarådet spiller en meget stor rolle i forbindelse med Venedigkommissionen, som hr. Tom Behnke nævnte.
Det er jo en kommission, som hele verden lytter til.
Alle nye demokratier i verden prøver jo at lytte til eller tage råd fra Venedigkommissionen.
Så der har Europarådet også fået en unik kompetence, ligesom også, som det er blevet nævnt, i forbindelse med observation af valg.
Der har vi også OSCE, men det er også meget vigtigt med Europarådet.
Europarådet og EU har en arbejdsdeling, vil jeg sige til fru Pernille Frahm.
Der er lavet en aftale inspireret af Juncker, Luxembourgs statsminister.
Det er muligt, at den ikke fungerer tilfredsstillende, men der er i hvert fald lavet en arbejdsdelingsaftale.
Jeg synes ikke, at man herefter skulle sige, at EU ikke bør beskæftige sig med menneskerettighederne.
Jeg tror faktisk, at det har noget større vægt, når EU beskæftiger sig med menneskerettighederne - undskyld - end når Europarådet gør det.
For hvis EU går ind, som f.eks. i tilfældet med Hviderusland, og beskæftiger sig med menneskerettighedssagerne, er der jo økonomisk muskelstyrke bag.
Der er jo ikke nogen styrke bag en europarådsbeslutning om menneskerettigheder i et andet land.
Der står EU altså meget, meget stærkt, og EU kan jo altså også beskæftige sig med menneskerettigheder uden for Europa, hvorimod det jo for Europarådets vedkommende er menneskerettigheder i Europa.
Med hensyn til menneskerettigheder vil jeg også understrege, at en af de ting, som vi får ud af, at Rusland er medlem af Europarådet, jo er, at torturkomiteen har adgang til Rusland.
Nu ved jeg godt, at hr. Michael Aastrup Jensen ikke sagde noget om at smide Rusland ud, så den ville stadig væk have adgang til Rusland, for de vil jo stadig væk være medlem.
Det er slet ikke den polemik, jeg er inde i, men jeg synes, den er meget vigtig.
Vi har jo også set, hvordan den er dukket op i Tjetjenien og har kunnet påtale, hvad der går galt i Tjetjenien.
Vi har også fængselskomiteen, der kan dukke op uden videre, også i Danmark, alle vegne, og tjekke, om fængselsforholdene er i orden.
Jeg vil også sige, at menneskerettighedskommissæren faktisk har været i Sydossetien, men det er jo stort set det eneste, der er lykkedes for Europarådet i forbindelse med Rusland: Det var, at menneskerettighedskommissæren kom til Sydossetien.
Og det er godt.
Han kom også til Danmark, som fru Pernille Frahm nævnte, og det er også godt.
Men der vil jeg godt sige, at det ikke er rigtigt, at vi ikke gad høre på menneskerettighedskommissæren.
Han havde faktisk møde med både integrationsministeren, mig og embedsmænd fra Justitsministeriet.
Og mig bekendt udtrykte han tilfredshed med besøget.
Jeg er også meget glad for at kunne ønske fru Pernille Frahm tillykke med, at hun er formand for udvalget for lige rettigheder for mænd og kvinder.
Det er et meget vigtigt udvalg.
Derfor er jeg glad for, at vi i Durban II, altså dokumentet, netop fik ind, at alle landene i verden skal gøre mere for at forhindre vold mod kvinder og vold mod børn, handel med kvinder og handel med børn.
Jeg vil godt give fru Pernille Kram, nej, fru Pernille Frahm, et råd ikke et kram, men et råd - om, hvad det her med domestic violence kunne hedde.
For jeg vil foreslå, at det hedder vold mod kvinder og vold i hjemmet.
Der er den, værsgo; den kan vi bruge dernede.
Og jeg accepterer da til fulde det kloge i at lave begge dele: vold mod kvinder og vold i hjemmet.
For der er vold mod kvinder uden for hjemmet, og der er vold mod kvinder i hjemmet.
Så det vil jeg godt støtte fru Pernille Frahm i, hvis der er brug for min støtte et eller andet sted i systemet.
Så jeg vil godt igen takke for debatten.
Jeg synes, at den har været god, og jeg synes, at der er kommet mange gode indlæg.
Og jeg tror, at jeg har været igennem det, jeg skulle svare på.
Jamen problemet er jo, at der er meget, meget små muskler.
For det er ikke som i EU-systemet, hvor man har en masse økonomiske virkemidler.
Det har man jo ikke i Europarådet.
Så man har faktisk kun det her valg mellem suspensionen eller ej, som så er den parlamentariske forsamlings egen beslutning, og som jo ikke betyder, at de er smidt ud.
Det er så parlamentarikernes egen beslutning, og der skal jeg ikke prøve overhovedet at give nogen instruks.
Det ved jeg at parlamentarikerne gør suverænt selv.
Det andet er udelukkelse, og det er så det, jeg vil udelukke, for det mener jeg ville være at smide atombomben.
Og den kan der jo også blive brug for at smide.
Men vi har jo brug for at holde Rusland inde for at have et sted, hvor vi kan tale med Rusland, og også et sted, hvor borgerne i hele Den Russiske Føderation kan gå hen med deres klager, og hvor Europarådet har mulighed for at dukke op uanmeldt med torturkomiteen og med fængselskomiteen.
Så det tror jeg ikke ville være så smart.
Så vores pres må være et politisk pres; den politiske dialog og et fortsat pres for, at man accepterer Europarådets observatører og Europarådets spilleregler.