runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Joachim B. Olsen (LA), 2012-01-27:
Det, som man har gjort forkert de sidste 10 år, har været, at man ikke har lavet de reformer, som var nødvendige, altså de reformer, som kunne have afbødet virkningerne af den krise, som vi nu står i.
Man skulle langt tidligere være gået ind og have fjernet efterlønnen, det ville have øget arbejdsudbuddet markant; man skulle langt tidligere være gået ind og have lavet en reform af dagpengeperioden, det ville også have øget arbejdsudbuddet; og man skulle have sænket skatten yderligere.
Havde man gjort de ting, ville man have fået et øget arbejdsudbud, og det ville have betydet, at vi, da det hele kørte derudad og der var en katastrofal mangel på arbejdskraft, hvilket pressede lønningerne højt op og gjorde, at Danmarks konkurrenceevne blev dårlig, så ikke havde stået i den situation, som vi står i i dag, hvor de høje lønninger gør, at vi mister arbejdspladser, og at flere ender på overførselsindkomster, og at der er store problemer med de offentlige finanser.
Det ville man have kunnet afbøde, hvis man i tide havde lavet de reformer,
men det var venstrefløjen bestemt heller ikke parat til.
Christian Juhl (EL), 2012-01-27:
Det kunne jeg fortælle en lang historie om, men det er der vist ikke tid til i dag.
Jeg vil bare gerne lige standse et lille øjeblik ved ordet arbejdsudbud.
Først vil jeg sige, at man må vænne sig til enten at bruge ordet arbejdsløshedskø, som er almindelig dansk, eller ordet arbejdskraftudbud.
For der er ikke noget udbud af arbejde i øjeblikket.
Det er blændværk og usandheder, når man bruger ordet arbejdsudbud.
Vi skal jo et helt andet sted hen, for der er et par hundrede tusinde mennesker, der står og tripper for at komme i gang.
Derfor vil jeg spørge: Hvad skal det snak om incitament bruges til?
Hvad er det, man som arbejdsløs skal være klar til at søge, når der ingen job er?
Jeg vil nævne Grundfos, Danfoss, Mærsk og Novo, som i deres regnskab de sidste 2 år – i en krisetid – har vist så store overskud som aldrig nogen sinde før.
Skal de ikke forpligtes til enten at levere noget til fællesskabet eller at investere deres penge i nye arbejdspladser?
Joachim B. Olsen (LA), 2012-01-27:
Det, jeg i hvert fald kan konstatere, er, at vi, på trods af at vi er et af de lande, som bruger allermest på uddannelse – hvis man sammenligner os med Finland, kan man se, at vi, tror jeg, bruger omkring 30 mia. kr. mere på uddannelse, end de gør, også når man tager højde for forskellene i befolkningen, så vi har brugt enorme ressourcer på uddannelse – så alligevel har udsigt til at få en vækst, der er den fjerdelaveste i OECD, og vi nu står i en krise.
Uddannelse er godt, det er vigtigt, at man har en veluddannet arbejdsstyrke – det er human kapital, og det er en forudsætning for at kunne skabe vækst – men uddannelse er ikke svaret på alt.
Det ved jeg godt man tror det er i Socialdemokratiet, altså at jo mere vi bare pumper ind i uddannelse, jo bedre bliver det hele.
Hvorfor er vi så ikke verdens rigeste land, når vi er et af de lande, der har brugt allermest på uddannelse?
Men det tager man ikke fat på.
Christian Juhl (EL), 2012-01-27:
Ordføreren sagde, at det var den socialdemokratiske velfærdsstat, vi havde set.
Nu vil jeg gerne minde om, at det jo sådan set var Bismarck, der startede det foretagende ved at sige: Nu vil jeg undgå uro, oprør og socialistisk tankegang, så derfor indfører jeg en social bistand til de fattigste, så vi kan holde dem lidt i ro.
Det er det, som Søren Mørch omtaler i sin bog, nemlig at velfærdsstaten ikke er indrettet for at være flink ved de fattige, men for at undgå social uro, klassekamp og borgerkrig.
Sådan har det været siden oldtiden, hvor de romerske kejsere gav pøbelen brød og skuespil for at dæmme op for uro.
Vi ser jo rundtomkring i verden, at der opstår en vis uro, når man fjerner det sociale grundlag.
Er ordføreren slet ikke nervøs for, at der, hvis vi gennemførte Liberal Alliances model, ville blive meget mere benhård klassekamp, kamp i gaderne og slagsmål om overhovedet at overleve?
Joachim B. Olsen (LA), 2012-01-27:
Men hvor er dokumentationen for det?
Hvad er det, vi har lagt frem?
Det er en maksimumsskat på 40 pct.
Er velfærdssamfundet så væk?
Det øger arbejdsudbuddet.
Det er der andre i regeringen, der gør, og det er meget godt 40.000 færre offentligt ansatte er det, vi går til valg på.
Er velfærdssamfundet så væk?
Hvis vi kommer ned på det antal offentligt ansatte, der var under Poul Nyrup Rasmussen, er det så væk?
Hvad er det konkret i vores politik, det, vi går til valg på, der betyder, at man afskaffer velfærdssamfundet?
Leif Lahn Jensen (S), 2012-01-27:
Jeg synes, det er rart at høre, at Liberal Alliance anerkender, at den her regering vil mere i forhold til reformer; det synes jeg det er dejligt at høre.
Jeg vil også takke for, at hr. Joachim B. Olsen faktisk her har sagt til beskæftigelsesministeren, at det er rart, at regeringen tager fat i det, især med hensyn til kontanthjælpsreformen og alle de andre ting, som vi nu har gang i; det synes jeg det er dejligt at høre fra Liberal Alliances side.
Hvad mener hr. Joachim B. Olsen den borgerlige regering, der har haft magten i 10 år, har gjort forkert, hvor den røde regering jo kun har haft magten i 4 måneder, siden vi i forhold til det uddannelsesmæssige i dag ikke helt er derhenne, hvor vi gerne ville være?
Pernille Skipper (EL), 2012-01-27:
I Enhedslisten mener vi, at en god socialpædagogisk indsats er vejen frem over for unge, som vi nu diskuterer i dag, unge, der har svært ved at passe deres skolegang, har fået nogle knap så heldige venner, går lidt for meget ud om aftenen og måske kommer ud i kriminalitet.
Det ønsker vi alle sammen at forebygge, og det lyder også, som om vi er enige om, at en god socialpædagogisk indsats er vejen frem.
Spørgsmålet er så, hvad en god socialpædagogisk indsats indeholder.
Efter min og Enhedslistens opfattelse bygger den på samarbejde, den bygger på dialog med den unge eller barnet og dets forældre, og den bygger på støtte og vejledning til at komme videre.
Den bygger ikke på straf og sanktioner.
Unge, som er ude på et galt spor, som har svært ved at tilpasse sig osv., skal hjælpes væk fra det gale spor.
De skal ikke stigmatiseres gennem nok ikke officielt betegnede straffesanktioner, men i hvert fald noget, der lyder og minder enormt meget om straffesanktioner, når man udsættes for dem.
De gør sjældent andet end at underminere tilliden til de pædagoger og sagsbehandlere og til forældrene, som skal hjælpe, og det giver ofte måske bare en større opfattelse af, at den unge selv ikke hører til, ikke passer ind og ikke er en del af fællesskabet.
Og det er det, vi ønsker.
Vi ønsker, at de unge, der har det svært, skal føle, at de er en del af fællesskabet, at der er et fællesskab, som faktisk gerne vil hjælpe dem og gerne vil have, at de er med.
Derfor er jeg enormt glad for, at vi førstebehandler det her forslag i dag.
Det er forhåbentlig kun et lille skridt på vejen hen imod en langt bedre socialpædagogisk indsats, som jeg har talt om.
Det er jo rigtigt nok, som det lidt i dag er diskuteret allerede fra talerstolen og blandt spørgere, at det måske er lidt af en pseudodiskussion, fordi vi faktisk ikke har set en eneste sagsbehandler eller socialpædagog tage fodlænker i brug.
Derfor synes jeg ikke desto mindre, at det er et rigtig godt argument for også at fjerne den her mulighed.
Hvis der så bare var en eneste socialpædagog i Danmark, som med sin faglighed, sin erfaring og viden ude fra den virkelige verden sagde: Jeg kunne måske godt finde på at bruge det her redskab, ja, så havde det været et redskab, man måske kunne overveje at lade ligge i værktøjskassen.
Jeg synes, at det fylder i værktøjskassen, når det alligevel aldrig nogen sinde bliver taget op, og vi risikerer, at hvis det en dag bliver taget op, så skaber det kun en dårligere vej for de unge, som er involveret.
Özlem Sara Cekic (SF), 2012-01-27:
Tak for ordet.
Det her lovforslag handler jo i bund og grund om, hvordan vi skal behandle vores udsatte børn.
Og jeg tror, at der er bred enighed i Folketinget om, at de her børn skal hjælpes og støttes bedst muligt.
Men uenigheden ligger i, hvad bedst muligt er.
Når man ser på den indsats, man gør i forhold til de udsatte børn, har de sidste 10 år været præget af en ideologisk kamp, hvor børnene er blevet taget som gidsler.
Den kriminelle lavalder er blevet sat ned, og man har lavet en masse sanktioner, hvor man også har sanktioneret forældrene økonomisk.
Og det her lovforslag, hvor man siger, at børn helt ned til 12 år ikke længere skal have en elektronisk fodlænke, siger jo også noget om, hvilken stor forskel der er på den socialpolitik, som regeringen vil føre, og den socialpolitik, den tidligere regering har ført.
Vi tror ikke på symbolpolitik.
Vi tror mere på, at vi skal give de nødvendige ressourcer, de nødvendige håndsrækninger og de nødvendige redskaber, der gør, at de her forældre er i stand til at være forældre for deres børn.
Der er nogle forældre, der har det svært med forældrerollen, og som har brug for helt konkret at blive guidet og coachet, og derfor er forældretræningskurser en rigtig god idé.
Så er der nogle forældre, som har brug for, at det omkringliggende samfund siger til dem, at de ikke kan være forældre.
For uanset hvor meget man giver dem forældretræningskurser, og uanset hvor meget man sanktionerer dem, så er de ikke i stand til at varetage opgaven med at drage omsorg for deres børn.
Og de forældre skal selvfølgelig ikke have børnene hos sig, og derfor anbringer vi jo også de børn, vi anbringer, fordi forældrene i den grad omsorgssvigter. Når vi snakker om det her forslag, bliver der jo sagt: Jamen det her er et redskab for de allermest udsatte børn.
De skal ikke have de børn.
Vi tror ikke på, at socialrådgiverne – som i øvrigt mange steder laver et kæmpe stykke arbejde, til trods for at man har druknet dem i bureaukrati – har brug for at agere som politibetjente. Vi tror mere på, at vi skal lytte og høre, hvad de rigtige eksperter uden for det her hus siger.
Hvad er det, der vil virke?
Derfor glæder det mig, at socialministeren har taget det her initiativ, og at vi kommer af med nogle at de her symbolpolitiske lovforslag, som ikke har nogen virkning, hvad vi også kan se.
Det sidste halvandet år har der været
Det sagde vi jo også, og jeg er rigtig, rigtig glad for, at vi nu pludselig får gjort op med det.
René Christensen (DF), 2012-01-27:
Vi vil på ingen måde tvinge kommunerne til at bruge det her redskab, hvorfor skulle vi det?
Vi mener jo, det her skal være ud fra en faglig vurdering i den enkelte sag, men det skal være en mulighed.
Det er heller ikke et succeskriterie, at der var mange, mange hundrede unge, der havde fået en fodlænke på, for vi mener også, at fodlænken er det sidste.
Men tallene har ikke vist, at den pædagogiske og den faglige indsats var det, der virkede, at det simpelt hen var det, der fungerede, og vi har ikke kunnet se en nedadgående kurve, fordi man blev rigtig dygtige til at bruge de faglige redskaber.
Det viser tallene bare ikke, og det må fru Maja Panduro give mig ret i.
Vi kan ikke se det, selv om vi hvert eneste år i satspuljen og andre steder, hvor vi laver lovforslag, virkelig bruger den, hvad skal man sige, retorik, hvor vi siger: Jamen det her er faglighed, det er pædagogik, det er håndfasthed over for de unge, det er synlighed, man skal være voksen, de unge skal vide, hvad det er, der er rigtigt og forkert.
Hvis det bare virkede i alle sager, tror jeg slet ikke, det her var komme på tale.
Vi må bare anerkende, at det ikke virker i alle sager.
Men nu er det jo blevet en politisk sag, om man ønsker at bruge det eller ikke ønsker at bruge det.
Det var det, det endte med at blive.
For hvem var det, der kom med forslaget, og hvem var det, der skulle bruge det, og hvor var man politisk?
Jeg synes, det er synd, at der er gået politik i et stykke værktøj, som reelt skal bruges over for nogle unge, som har nogle kæmpestore udfordringer.
Nogle af de her unge risikerer simpelt hen næsten at blive skubbet ud i kriminalitet, fordi man ikke tør tage lidt hårdere fat omkring dem og holde dem væk fra kriminaliteten.
Det vil man ikke, man vil kun tale med dem, man vil ikke være rigtig håndfast.
Maja Panduro (S), 2012-01-27:
Jeg har glædet mig til at rulle det her tilbage.
Jeg er glad for, at det ikke har været brugt, men selv hvis det havde været brugt, havde vi rullet det tilbage alligevel.
Det er jo sådan, at man sådan set fra den tidligere regerings side gjorde sig ret store, ja, lad os bare kalde det pædagogiske anstrengelser for at gøre kommunerne og fagpersonalet opmærksom på, at de her muligheder fandtes.
Man har både lavet en taskforce, der skulle vejlede, man har udgivet en pjece, man har afholdt to konferencer, og på trods af det var budskabet stadig væk: Vi ønsker ikke dette værktøj.
Synes Dansk Folkeparti, at det er en måde at bruge vores fælles knappe ressourcer på?
Hvis Dansk Folkeparti ønsker at tvinge kommunerne til at benytte det her værktøj, må man også svare på nogle af de spørgsmål, som man heller ikke ville svare på, sidste gang vi behandlede sagen og jeg stillede dem.
Når de så kommer hjem med barnet, vil de så sætte sig uden for døren; skal en politimand sidde der og sørge for, at barnet bliver inde og ikke kravler ud ad vinduet?
Hvad nu, hvis barnet siger – når nu ordningen er frivillig, det har de borgerlige ordførere gjort sig ganske meget umage for at sige at den er – efter at politimanden er troppet op og vil hente barnet hjem: Nej, nu vil jeg ikke have fodlænken på længere – for vi var jo enige om, at det var en frivillig aftale – hvad så?
Jeg synes, man skylder svar på rigtig mange spørgsmål, hvis man for alvor synes, man skal stå på mål for det her forslag, og vi mangler stadig de svar.
René Christensen (DF), 2012-01-27:
I forhold til eksperterne vil jeg sige, at hvis vi bare kigger et års tid tilbage i forbindelse med Tøndersagen, Mernsagen, Brønderslevsagen, der har været masser af sager, ser vi, at eksperterne og de kommunale folk, altså dem, der foretager tilsynet, står foran tv-kameraerne og siger: Vi har gjort alt det, vi skulle, det kommer fuldstændig bag på os, at der kunne ske de her ting.
Det er dem, vi altid bare skal lytte til, altså dem, der siger: Vi gjorde det, vi skulle, vi kunne næsten ikke gøre mere, at det her skete, kommer fuldstændig bag på os.
Indimellem må man godt tænke lidt selv, særlig som politiker, og det vil vi gerne i Dansk Folkeparti.
Nogle gange træffer vi faktisk nogle beslutninger, fordi vi mener, at de er de rigtige.
Vi mener bestemt, at fodlænkeordningen var et tilskud til det, der kunne være i værktøjskassen, over for svage børn og unge og deres familier, det skal der slet ikke være nogen tvivl om.
Når jeg læser forslaget her – det var derfor, jeg startede med at læse op, hvad der står i det – ser vi, at vi jo sådan set er fuldstændig enige i det, der står om, hvad vi skal gøre over for de her børn og unge.
Vi synes bare, konklusionen er forkert, og jeg synes, det her lugter meget mere af, at man nu i en lang periode er blevet beskyldt for, at man ingenting kan levere fra den nye regerings side, og så skal man i hvert fald rulle noget tilbage, og så kan man da rulle det her tilbage, for så har man da i hvert fald rullet noget tilbage.
For intentionerne og teksten i forslaget er jo rigtig gode.
Maja Panduro (S), 2012-01-27:
Dansk Folkepartis ordfører siger, at man ikke altid skal lytte til eksperter og Dansk Folkeparti er ikke altid lige imponeret af alle eksperter og sådan noget.
Jeg tror sådan set, det er tydeligt for enhver, at Dansk Folkeparti ikke altid er det, og det er for så vidt også fair nok, at man ikke altid synes, man skal lytte til alle eksperter.
Men gør det virkelig ikke noget som helst indtryk på Dansk Folkeparti og på Dansk Folkepartis ordfører, når ikke bare alle eksperter, men alt fagpersonale, alle dem, der har med de her børn at gøre til daglig, alle dem, der skulle arbejde for at implementere det her, alle dem, som arbejder med vores børn og unge, både på ekspertniveau og helt nede i dagligdagen, sagde, at det var en mega dårlig idé?
Det er ret sjældent, som jeg også sagde i min egen ordførertale, at vi her i Folketingssalen oplever, at høringssvarene er så entydige, som de har været både til i dag og til sidste gang.
Hvis ja, vil man så også tvinge kommunerne og fagpersonalet til at bruge dem som værktøj?
René Christensen (DF), 2012-01-27:
Ordføreren mener helt sikkert, at det her kan styrke, at barnet lever op til de målsætninger og regler, der er lavet for, hvornår man eventuelt skal være tilbage på sin bopæl eller et andet sted.
Vi mener, at det her kunne være et redskab, som også kunne være en hjælp for den unge.
For man må jo sige, at det at være i sit normale miljø er langt det bedste for såvel børn som for voksne.
Det er også derfor, man er så stor tilhænger af fodlænker til voksne i forbindelse med afsoning.
For så kan de fortsætte et liv sammen med deres familie og venner og gå på job.
Der havde vi også som forudsætning, at børn også har langt bedre af at være i hjemmet.
Vi kan jo også se det.
Når man i forskellige rapporter og andet læser om samtaler med børn, som er anbragt uden for hjemmet, hvad er det, man kan se børnene ønsker?
Det er det, børnene ønsker.
Nej, det var noget af det sidste, man kunne gøre.
Når man havde været ude at lave det socialpædagogiske arbejde og kunne sige, at nu var man kommet så langt, at man kunne se, at det jo ikke hjalp, at forældrene ikke magtede opgaven, at barnet ikke magtede opgaven, og når man havde lavet forældrepålæg og ungepålæg og det nu begyndte at blive vanskeligt, så kunne man sige: Nu skal du høre her, unge Peter, nu kommer vi altså til, at du skal overholde de aftaler, som vi har, og derfor får du nu også det her lille, næsten usynlige ur på ankelen, så du kan komme hjem i ordentlig tid.
Pernille Skipper (EL), 2012-01-27:
Jeg vil sådan set gerne give ordføreren ret i, at det tit og ofte er dejligt at være flere om en opgave, især når den er svær, især når det er en udfordring.
Jeg tror også, at vi alle sammen herinde er enige om, at det derfor er rigtig, rigtig vigtigt, at man fra offentlig side giver støtte, vejledning og rådgivning til de familier, som har det rigtig svært.
Jeg kan så bare ikke forstå argumentationsrækken, når der bliver sagt, at en fodlænke skulle være en del af en støttende, vejledende og rådgivende funktion fra offentlig side.
Ordføreren bliver simpelt hen nødt til at forklare mig, hvordan det støtter forældrene, for vi må antage, at hvis man i en familie har et problem med, at et barn, som ordføreren taler om, går ud om natten og er i dårligt selskab og har svært ved at passe sin skole, så er der et tillidsbrud imellem forældrene og den unge og også mellem den unge og socialrådgiveren.
Der er altså kommunikationsvanskeligheder her.
Mener ordføreren virkelig, at en elektronisk fodlænke styrker den tillid, der skal være mellem barnet og forældrene og barnet og socialrådgiveren?
Özlem Sara Cekic (SF), 2012-01-27:
Det viste sig også efter halvandet år, at der ikke var nogen, der havde benyttet sig af det, for der er ingen socialrådgivere, der gider at være politibetjente.
Og har man givet den her fodlænke på, hvad skal man så gøre, hvis barnet tager den af?
Hvad skal man så gøre?
Altså, skal man så holde ham, eller skal man tilkalde politiet, hvis han alligevel vil i byen?
Hvis han så alligevel tager ned i Brugsen, skal politiet så hente ham tilbage i en politibil?
Det er ugennemtænkt.
Det, som ordføreren siger fra talerstolen, bærer også præg af det, når han siger: Vi er politikere, vi har nogle holdninger, vi behøver ikke at lytte til eksperter.
Eksperterne sagde, at det her ikke ville blive brugt, så måske kunne det en gang imellem – bare en gang imellem – være en god idé at lytte til eksperterne og spørge dem: Hvad synes I?
Rammer vi rigtigt eller rammer vi ved siden af?
Det vidste vi fra dag et.
Vi vidste, at vi ramte ved siden af med det her, for det er ikke et redskab.
René Christensen (DF), 2012-01-27:
Vi mener bestemt, at det her er et redskab, og at man også skal lytte til eksperterne.
Det var også derfor, at jeg spurgte, om regeringen så ikke lyttede til de eksperter, vi havde herinde så sent som i går, og som sagde, at der er en stor udfordring i forbindelse med de opholdssteder, vi har, i forhold til kvaliteten.
Hvorfor gør man det så i den rækkefølge, man gør det i nu?
Så vi har alle sammen nogle udfordringer.
Indimellem lytter vi til eksperterne, andre gange gør vi det ikke.
Og jeg håber selvfølgelig, at de fleste også gør det ud fra en politisk overbevisning, for jeg mener, at det er derfor, vi er blevet valgt.
I forhold til det andet må jeg sige: Jeg synes, det er ærgerligt, at man fjerner den her løsning, og det er ærgerligt, at man ikke har villet bruge den.
Man kan give et ungepålæg, man kan give et forældrepålæg, og der ville det her være et redskab, der kunne være med til at bakke det op.
Der er så masser af andre udfordringer, og det er jeg enig med ordføreren i, med hensyn til hvem der skal hente den unge og om det så er politiet.
Men jeg er sikker på, at de unge, som man jo ikke starter med at sætte på en lukket institution, for langt hovedpartens vedkommende jo har et kæmpe potentiale for at komme på ret køl.
Det er også derfor, at der står i det her forslag, at vi skal være handlekraftige og gå ind i det på de unges præmisser, vi skal være med til at bygge det op omkring de positive ting, som de unge har.
Vi mente bare, at det her kunne være et redskab til også at hjælpe de svage forældre, så børnene fortsat kunne være hjemme.
Og det er ærgerligt, at man fra faglig side fra dag et har sagt, at det her ønskede man ikke at være en del af.
Jeg tror, at det her redskab kunne have været brugt i nogle sager, også med en god effekt.
Özlem Sara Cekic (SF), 2012-01-27:
I forhold til de udsatte familier ved vi jo, hvad der virker.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at man ikke i socialpolitikken benytter sig af det, der virker, det, der er evidens for, det, man har undersøgt, det, man kan se skal være den håndsrækning, man skal give.
De her forældre har ikke brug for en elektronisk fodlænke, som de kan løbe efter deres 12-årige med, de har brug for, at der er nogen, der hjælper dem med deres forældrerolle.
Derfor er forældretræningskurser så fantastiske, derfor er det rigtig godt at have støtte- og kontaktpersoner, og derfor er det godt at have nogle socialarbejdere på gaden, som kan snakke med de her unge, i stedet for at vi sætter en elektronisk fodlænke på dem, og så kan de der unge rende rundt på gaden.
Det er ikke det, der er vejen frem.
Det er da fuldstændig rigtigt, at der er en ideologisk forskel.
Det er den grundlæggende forskel.
Derfor har vi jo også hele tiden været skeptiske over for, at 12-årige skulle have elektroniske fodlænker.
Kan ordføreren ikke fortælle, hvorfor ordføreren tror, at der ikke er en eneste socialrådgiver, der ikke har set det geniale i det her projekt?
René Christensen (DF), 2012-01-27:
Kan ordføreren så fortælle mig, hvordan det kan være, at vi år efter år, når vi nu har sat alle de her ting i værk, hvert eneste år, vi har siddet og lavet satspulje, har brugt hundredvis af millioner kroner på sociale tiltag over for de udsatte børn og unge?
Hvert evigt eneste år pumper vi milliarder ud i samfundet.
Vi kan samtidig se, at det jo ikke ændrer antallet.
Det er sådan lidt statisk.
Det bliver ved med at være det samme.
Vi har ikke en nedadgående kurve.
Vi pumper milliarder ud i samfundet til det her, og det mener jeg også at vi skal gøre.
Men det virker jo ikke.
Det er jo stadig væk det samme antal, vi har derude.
Derfor siger vi, at så er det jo ikke godt nok bare at være socialpædagogisk, der skal nogle andre ting til også.
Vi har på intet tidspunkt sagt, at vi ville have unge i fængsel.
Vi har heller ikke på noget tidspunkt sagt, at elektronisk fodlænke skulle bruges på alle unge.
Nej, det her var et redskab, som var i værktøjskassen, der kunne bruges i nogle særlige tilfælde, hvor man også – selvfølgelig – havde prøvet de andre ting.
Men man må også anerkende, at der altså også findes forældre, som er så svage og har så utrolig svært ved at nå ind til deres børn, og så kunne det være rigtig godt, hvis man sådan meget, meget tydeligt fra offentlig side var inde og sige, at nu giver vi det her redskab samtidig med.