Bertel Haarder (V), 2010-02-25:
Svaret er ja, og det blev også nævnt af fru Birgitte Josefsen, i hvert fald privat, men jeg tror også, hun sagde det fra talerstolen.
Så der er åbenbart bred enighed om, at vi skal kigge på det, altså: Hvad indebærer begreberne, og hvordan forholder de sig til hinanden?
Så svaret er et klart ja.
Når vi i de kommende år skal forbedre velfærdssamfundet uden at have alt for mange ekstra penge, er en af måderne at koncentrere indsatsen om dem, der har mest behov.
Det var noget, jeg havde en drøftelse om så sent som for 3 dage siden i en kreds af vejledere og andre uddannelseseksperter.
Diskussionen handlede om, hvordan vi nu koncentrerer vejledningsressourcerne om dem, der har mest behov, og derfor havde jeg en umiddelbar sympati over for det forslag, vi behandler her, som min forgænger og hans embedsmand har udarbejdet, for det handler om at koncentrere kræfterne om dem, der har mest behov.
I dag er det sådan, at alle sygehuspatienter skal have tilbudt en kontaktperson, hvis behandlingsforløbet strækker sig over mere end 1 døgn.
Efter forslaget skal de have tilbudt en kontaktperson, hvis behandlingsforløbet strækker sig over mere end 2 døgn, men vel at mærke på den måde, at patienter, som har et helt indlysende behov, så man kan se det fra starten, skal have en kontaktperson øjeblikkelig, og det gælder personer med livstruende sygdomme, kræftpatienter, kronikere og andre tilsvarende grupper, for hvem det er oplagt, at der bliver brug for en kontaktperson.
Jamen fra starten var der vel et ønske om at spænde et net ud under alle, og så kommer der forståelige meldinger om, at man måske i visse tilfælde bruger kræfter unødigt.
Nu foreslår vi det så justeret i sammenhæng med, at der er et par andre forslag, og jeg synes, det er meget fornuftigt at pakke det sammen.
Og når jeg roser forslaget, er det, fordi jeg jo ikke selv har skrevet det, og så synes jeg, at man har lov til at rose det.
Jeg forstod også, at der er opbakning til spørgsmålet om at afgrænse, hvilke sundhedspersoner der har selvstændig adgang til elektroniske medicinoplysninger.
Det er jo vigtigt med denne adgang, og hvis jeg må, vil jeg drage endnu en parallel til undervisningsområdet, for der har man det samme problem, nemlig at man ikke får oplysninger, som kunne have været til meget stor hjælp for en modtagende skole.
Tilsvarende kan der være oplysninger, som kunne have været til hjælp i forbindelse med patientbehandling, som ikke er til rådighed, hvor de burde have været til rådighed.
Nu bliver det altså lettere at få oplysningerne på det rigtige tidspunkt.
Jeg forstår også, at der er bred opbakning til oprettelsen af Det Danske Vaccinationsregister.
Min reaktion på det forslag var: Tænk, har vi det ikke allerede?
Det har vi altså ikke.
Men nu får vi det, for der er bred opbakning til det.
I den forbindelse spurgte fru Lone Dybkjær, om vi ikke skal have en regel om, at læger skal indkalde familier, hvis de ikke møder op til de normerede undersøgelser.
Det er selvfølgelig formynderisk, men jeg synes, man bør give det en tanke, og jeg er også åben over for de forslag, som fru Liselott Blixt havde; hun havde tre konkrete forslag.
Jeg vil helst ikke behandle dem her fra talerstolen, men de er værd at give en tanke alle tre.
Så hvis jeg må klare det med det i dag, vil jeg være glad.