Per Stig Møller (KF), 2007-05-30:
Indledningsvis vil jeg gerne slå fast, at regeringens politik bygger på den danske tradition, som vi har haft under skiftende regeringer i hvert fald de seneste 40 år, og som er, at vi vil hjælpe til at finde en løsning på konflikten i overensstemmelse med vedtagne FN-resolutioner og med parternes aktive medvirken.
For kun en fredsløsning, som parterne selv bidrager til, vil være holdbar.
Denne linje har været forfulgt af alle forespørgernes partier, når de har været i regering, og det er med god grund, for det er jo det, der giver mening både på kort og lang sigt.
Den menneskelige lidelse påvirker os alle, vi ser den jo dagligt, og vi forsøger aktivt at gøre, hvad vi kan for at afhjælpe den.
Balancen mellem Israels legitime ret til sikkerhed og palæstinensernes ret til en egen stat er fortsat omdrejningspunktet for regeringens tobenpolitik.
Der er startet en voldsspiral, hvor ekstreme elementer i Hamas og Islamisk Jihad muligvis med aktiv deltagelse af salafister og Al-Qaeda har forstærket raketbeskydningen af civile i Israel, og Israel har svaret igen.
Det er i denne forbindelse jo egentlig betegnende, at disse kræfter ikke ønsker mediedækning af situationen i Gaza, og bl.a. gennem kidnapningen af BBC-journalist Johnson med held har holdt pressen væk fra Gaza.
Desværre ser vi også andre steder eksterne kræfter i aktion.
I Libanon forsøger Fatah alIslam at underminere den demokratisk valgte regering på et vanskeligt tidspunkt.
Både moderate arabiske lande, FN og EU, og vores nærmeste allierede har taget klar afstand fra ekstremisternes opførsel i både Libanon og i Gaza.
Lad mig så give et kort overblik over status for fredsprocessen.
Jeg har ved flere lejligheder drøftet situationen, jeg gjorde det allerede med tidligere premierminister Sharon, med vicepremierminister Peres, med udenrigsminister Livni og med andre israelske regeringsrepræsentanter og med den palæstinensiske præsident Abbas, i EU, i FN-regi, samt så sent som i går på det asiatisk-europæiske møde.
På positivsiden tæller, at der den seneste tid har været et meget stærkt internationalt engagement ved især den amerikanske udenrigsminister, ved EU og ved Den Arabiske Liga, der i marts i år relancerede deres arabiske fredsinitiativ fra 2002.
Kvartetten mødes i dag i Berlin på ministerniveau i forbindelse med G8-mødet.
Den Arabiske Ligas initiativ er denne gang blevet mere positivt modtaget af Israel.
Repræsentanter fra ligaen, Jordan og Egypten, har allerede haft kontakter med Israel, og arabiske udenrigsministre har drøftet situationen i EU for første gang.
Næste skridt i EU er, at den israelske udenrigsminister kommer til det næste EUudenrigsministermøde.
Det hører også med til dette billede, at den israelske regering i sit regeringsgrundlag har som en prioritet at få fastlagt grænser for staten Israel, herunder gennem evakuering af bosættelserne.
Der er nu med amerikansk mellemkomst for første gang i flere år indledt en regelmæssig dialog mellem Olmert og Abbas om sikkerhedsspørgsmål, om palæstinensernes levevilkår og om den såkaldte politiske horisont.
Jeg bryder mig i øvrigt ikke meget om udtrykket politisk horisont, for horisont er jo altid noget, der ligger langt væk.
Det står efterhånden klart for langt de fleste israelere og palæstinensere, hvordan løsningen ser ud.
Elementerne er allerede detaljeret beskrevet i diverse fredsudspil, også i køreplanen for fred, som så sent som i går igen blev genbekræftet af de asiatiske og europæiske udenrigsministre.
Spørgsmålet er nu snarere, hvordan man når frem til den, om det skal ske gradvis eller gennem et stort diplomatisk big bang med den store overordnede retfærdige fred på en gang.
Men der er desværre også en negativ side.
På negativsiden tæller det, at den israelske regering er meget svækket efter kritik af især premierministerens og forsvarsministerens indsats i forbindelse med krigen i Libanon i sommeren 2006.
Det israelske arbejderparti står foran at skulle skifte formand.
Den hidtidige formand tabte jo ved den første runde valget til formand her forleden dag og er ude af spillet, og først i juli måned ved vi så, hvem der bliver formand.
Også den palæstinensiske regering er under betydeligt pres af væbnede kampe mellem Fatah og Hamas.
Skønt den seneste våbenhvile mellem Fatah og Hamas ser ud til at holde, er der stor risiko for, at samlingsregeringen falder inden for en overskuelig fremtid, samtidig med at ekstremistiske grupper gør, hvad der passer dem i Gaza.
Der er ekstremistiske grupper, der går rundt i øjeblikket og lukker restauranter, hvor der er musik, og som banker kvinder, hvis ikke de er påklædt på den måde, som ekstremisterne synes de bør være påklædt.
Så der er alt muligt ulykkeligt i sving i Gaza.
Dertil kommer, at der dagligt skydes Qassamraketter ind i Israel, og at Hamas støtter denne destruktive aktivitet, som præsident Abbas er imod, men ikke kan få Hamas til at stoppe.
Faktorer, der stadig vanskeliggør situationen, er de fortsatte bosættelsesaktiviteter.
Der er bygning af sikkerhedsbarrieren, der er hindringerne i palæstinensernes adgang til at bevæge sig i de besatte områder, og der er de israelske angreb ind i Gaza, der alle modvirker en politisk løsning af konflikten.
Sætter vi de positive faktorer op imod de negative faktorer, tegner der sig altså et billede af bevægelse, af muligheder, men også af tilbageskridt.
Det er op til parterne selv at gribe mulighederne, men vi må opmuntre dem, og vi må støtte dem i det.
Derfor har EU også indgået en dialog med Den Arabiske Liga om dens fredsinitiativ, der sigter på at skabe en fredsløsning ikke blot mellem palæstinenserne og israelerne, men mellem de arabiske stater og Israel.
Det er nu, der skal ske et gennembrud, det er nu, den arabiske verden er rede, og det er nu, Israel bør være rede.
Derfor var budskabet fra ASEM-mødet i går altså også en støtte til køreplanen og til kvartettens indsats, som jeg håber vil blive forstærket i dag.
Hvad gør vi så for at fremme en løsning og understøtte parterne heri?
Lad mig understrege, at den danske tilgang til konflikten, herunder også den palæstinensiske samlingsregering, er helt inden for rammerne af EU's vedtagelser.
EU er i tæt kontakt med parterne, og den høje repræsentant Javier Solanas indsats drøftes i og støttes af os alle i EU.
Han har netop igen besøgt parterne.
Gennem EU yder Danmark et aktivt og solidt bidrag til fremme af fredsprocessen.
EU har en række formelle samarbejdsrelationer med både Israel og de palæstinensiske selvstyremyndigheder.
Begge står centralt i EU's naboskabspolitik og deltager aktivt i Euromed-samarbejdet mellem EU og middelhavslandene.
EU har en regelmæssig formaliseret dialog med Israel på alle niveauer om en række emner, bl.a. fredsprocessen, menneskerettighederne og respekten for international humanitær lov.
I sin dialog med Israel opfordrer EU til at afstå fra alle handlinger, der truer en tostatsløsning, især med hensyn til bosættelsesaktiviteterne, bygningen af sikkerhedsbarrieren på palæstinensisk jord og aktiviteterne i og omkring Østjerusalem og Jordandalen, ligesom EU i øvrigt også opfordrer Israel til at udbetale de palæstinensiske toldindtægter til palæstinenserne.
EU understreger igen og igen, at man ikke vil anerkende ændringer i 1967-grænserne udover dem, som parterne selv måtte blive enige om i forbindelse med fredsaftalen.
EU-Israel-handlingsplanen udløber næste år.
Danmark vil arbejde for at fastholde den åbne og ligefremme dialog om alle emner, også om menneskerettigheder og respekt for international humanitær lov.
Gennem EU-Israel-samarbejdet er vi med til at fastholde presset på Israel og dermed øve en positiv indflydelse.
EU har også kontakt med palæstinenserne, selv om EU ved valget af Hamas i januar 2006 midlertidigt suspenderede de politiske kontakter og samarbejdet med den palæstinensiske Hamasregering.
EU omlagde sin bistand til palæstinenserne, så væsentlige humanitære midler kunne kanaliseres uden om det Hamaskontrollerede regeringsapparat via den midlertidige internationale mekanisme TIM.
EU er i direkte kontakt med den palæstinensiske finansminister om disse overførsler.
EU's samlede bistand til palæstinenserne beløb sig i 2006 til ca. 650 mio. euro.
Dette er en stigning i forhold til årene før og det højeste beløb, EU nogen sinde har givet til palæstinenserne.
Efter dannelsen af samlingsregeringen overvejer EU, hvordan og i hvilket omfang vores forhold til palæstinenserne kan normaliseres.
Danmark har i lighed med det øvrige EU besluttet at mødes med ministre, der forpligter sig til overholdelse af kvartettens principper; det kan f.eks. være finansministeren, det kan være udenrigsministeren, det kan være præsidenten.
Vi har foreløbig haft kontakter med bl.a. vicepremierministeren, med udenrigsministeren og med finansministeren.
Der lægges vægt på at opretholde samarbejdet inden for især udvikling og humanitær hjælp.
Og under vores medlemskab af Sikkerhedsrådet arbejdede vi aktivt for at skabe fremdrift i fredsprocessen.
Den kom så også til at finde sted, og den forløb i en fremadrettet atmosfære, som alle var tilfredse med.
Rådet er også flere gange under vores medlemskab blevet indkaldt for at reagere på konkrete hændelser i Mellemøsten.
Vi har af hensyn til Rådets troværdighed over for begge parter lagt afgørende vægt på, at reaktionerne har været balancerede og faktuelle i forhold til placering af ansvar hos parterne.
Danmark yder også omfattende og generøs bilateral bistand til Gaza og Vestbredden.
Det gør vi for at forbedre palæstinensernes levevilkår, udvikle palæstinensiske institutioner og fremme fredsprocessen.
Alene i 2006 gav vi inden for rammerne udstukket af EU over 150 mio. kr. i bilateral, multilateral og humanitær bistand til de palæstinensiske områder, og det er også mere end nogen sinde før.
Den bilaterale overgangsbistandsramme er i år på 60 mio. kr.
Danmark yder også en betydelig støtte til UNRWA, FN's hjælpeorganisation for palæstinensiske flygtninge.
I 2007 har vi givet et generelt bidrag på 60 mio. kr.
Derudover støtter vi UNRWA's nødhjælpsappeller.
I 2006 var denne støtte på ca. 20 mio. kr. Danmark bidrager desuden årligt med 6-8 mio. kr. til observatørmissionen i Hebron.
Midlerne går dels til drift, dels til udsendelse af observatører.
For tiden er 9 af missionens i alt 58 observatører udsendt fra Danmark.
Endelig vil jeg påpege, at fredsprocessen jo også må ses i lyset af den bredere regionale kontekst.
En fredelig udvikling i Libanon vil bidrage til øget sikkerhed for Israel og dermed forbedre chancerne for fremskridt i alle Mellemøstens fredsspor.
Den seneste uges sørgelige begivenheder i Nordlibanon viser desværre, at der er kræfter, som ønsker at modvirke denne fredelige udvikling.
Derfor har Danmark et stærkt engagement i Libanon med støtte til genopbygning, til flygtninge, til konfliktforebyggelse, til UNIFIL, til civile og politiske initiativer.
Sammen med Tyskland arbejder vi nu på et grænseovervågningsinitiativ, som jeg drøftede med Siniora forleden dag, og han var glad for det initiativ, for dets formål er at sikre Libanons grænse mod Syrien.
Vi har netop stillet med lederen af FN's undersøgelseskommission vedrørende grænsesikkerhed, som lige har indledt sit arbejde i Libanon.
Danmark har gennem mange år ydet substantielle bidrag til fremme af både den mellemøstlige fredsproces generelt og en bæredygtig palæstinensisk stat.
Men det er jo i sidste instans konfliktens parter, israelerne og palæstinenserne, der har det primære ansvar for at nå en varig løsning med to stater, der lever fredeligt side om side.
Denne løsning vil samtidig betyde, at der kan komme fred mellem Libanon og Israel, hvor Sheeba Farms vil blive klaret, og mellem Syrien og Israel, hvor Golanhøjderne vil blive klaret.
Dermed kan vi endelig nå til den omfattende, retfærdige fredsslutning, der kan ende 60 års konflikt og starte en hårdt tiltrængt udvikling i området.
Uden politisk mod og lederskab på begge sider kommer vi imidlertid ingen vegne, og vi har alle en interesse i, at de ekstreme kræfter ikke får held til at ødelægge fredsprocessen og erobre nye områder at operere fra.