Rasmus Prehn (S), 2010-06-10:
Naturligvis er det ikke sådan, at kommunale udgifter bare er nogle, der kommer, og nogle, man ikke kan gøre noget ved.
Det er jo også derfor, at når man kigger på, hvad kommunerne rent faktisk har brugt, ser man, at de faktisk er lykkedes med at nedbringe udgifterne til administration.
I modsætning til hvad ministeren har turneret land og rige rundt og fortalt, nemlig at man bare bruger løs på administration, er det faktisk sådan, at kommunerne bruger mindre, end de har budgetteret med, på administration.
De er faktisk lykkedes med at være ambitiøse på det område.
De siger: Vi vil da ikke bruge pengene på bureaukrati og administration, vi vil hellere bruge pengene på kernevelfærd.
De har altså faktisk taget hånd om det.
Men ministeren har stadig ikke svaret på det konkrete spørgsmål om netop muligheden for at hæve skatten, hvis man er under et demografisk pres, hvis der kommer flere indbyggere til, hvis der er en udvikling i antallet af ældre eller noget andet, så man har brug for nogle penge for at få mulighed for at få indtægterne til at matche udgifterne.
Det er et grundlæggende princip i det kommunale selvstyre, og det er det, man med forslaget her fratager kommunerne ved at lægge en endnu større individuel straf på dem, så det er sådan, at hvis de bare skulle tænke på at hæve skatten, ville de blive straffet så hårdt, at de ikke fik noget som helst ud af det.
Det skriver Kommunernes Landsforening jo direkte i deres høringssvar Så man fratager kommunerne det kommunale selvstyre, og ministeren kunne godt tage at svare på: Skal vi fortsat have kommunalt selvstyre, eller skal vi have et rent diktat fra statens side?
Ministeren gør mig på vej op på talerstolen lige opmærksom på, at sidste gang, da vi havde første behandling, gjorde vi mest ud af de principielle argumenter i forhold til L 218, og da vi så kom til L 219, tog vi den korte udgave.
Det er også fuldstændig rigtigt, men det gør så også, at vi er nødt til mere udførligt at vende nogle af de ting, der helt konkret ligger i det her forslag, her ved anden behandling, ikke mindst fordi situationen er den, at der selv ved det åbne samråd var nogle ting, der svævede lidt i det uvisse.
De principielle holdninger er naturligvis de samme som ved det forrige forslag.
Det er bekymrende, at det, der er regeringens konklusion på det, er, at det nok bare er, fordi kommunerne er sløsede, det nok bare er, fordi kommunerne har lyst til at bruge mere; regeringen har ikke det udgangspunkt, at kommunerne faktisk gør alt, hvad de kan, for at overholde de her aftaler.
Når kommunerne kommer til at bryde nogle af de her aftaler, er det jo ikke udtryk for ond vilje, men alene udtryk for en vilje til at overholde det velfærdsniveau, man har stillet danskerne i udsigt – overholde serviceloven, overholde andre love, der er i det danske samfund, så man ikke kommer ud af trit med, hvad der rent faktisk er regler om i Danmark.
Det er jo sådan, at hvis man i en kommune går på kompromis med serviceloven, hvis man f.eks. ikke giver handicappede det tilbud, de har brug for, vil der bare ske det, at problemet bliver flyttet videre; så vil der være en ankesag, og så vil kommunen komme til at hænge på regningen senere.
Så det med fuldstændig at detailstyre kommunerne ned i mindste detalje og at forestille sig, at områder, der traditionelt set er det, man kalder ikkestyrbare områder, pludselig skal være styrbare, betyder, at man sådan set bare får skabt en hulens masse bureaukrati, og at der vil opstå modstrid med lovgivningen her i Folketinget.
Det, der er så problematisk ved det her lovforslag, er, at man lægger op til, at kommunerne skal tvinges ned i nogle kasser, og det vil betyde, at det bliver svært for dem at overholde lovgivningen her i Folketinget.
Det næste er, at der er nogle helt konkrete problemstillinger med det her lovforslag.
Det er sådan, at Kommunernes Landsforening skriver i deres høringssvar, at f.eks. Københavns Kommune vil være nødsaget til at skulle budgettere med en slags bufferzone – en bufferzone, hvor man er nødt til at sætte penge til side, hvis det nu var sådan, at man kom til at bryde aftalerne.
Det er ikke, fordi man har lyst til det, der er jo ingen kommune, der har lyst til at bryde aftalerne, men fordi man kan komme i den situation, at der opstår noget uventet, at der kommer nogle uventede udgifter, og man er så nødt til at bryde aftalen og derfor have penge stillet til rådighed.
For Københavns Kommunes vedkommende vil det være 300 mio. kr., man skal stille til rådighed til en bufferzone, så man, hvis uheldet er ude, kan betale.
næh, hvis det er, at kommunerne samlet set bryder aftalen, men Københavns Kommune har holdt sig på dydens smalle sti, vil de stadig væk kunne blive straffet.
Der er nemlig tale om kollektiv straf her.
Så i en kommune, hvor man har valgt politikere, der har holdt sig på dydens smalle sti og overholdt samtlige aftaler, vil man kunne risikere at skulle betale op til 500 kr. pr. indbygger i straf, fordi der er nogle andre kommuner, der har overtrådt nogle regler.
Det virker fuldstændig ulogisk.
Det var sådan, at da vi havde åbent samråd med ministeren, havde ministeren utrolig svært ved at forklare det.
Hvordan skal man forklare danskerne, at man altså skal straffes, selv om man har valgt en kommunalbestyrelse, der overholder alle regler, mens nogle andre ikke har?
Det skal vi altså have et meget mere klart svar på, før vi kan gå videre med det her.
Det næste er, at der i det her lovforslag lægges op til, at kommunerne alligevel bliver straffet, selv om det er sådan, at en kommunalbestyrelse siger, at de gerne vil gøre noget af det, som ministeren siger, nemlig budgettere ambitiøst, lægge an til at spare penge og at budgettere lavt, for på grund af nogle fuldstændig uventede udgifter kan kommunerne komme til at bryde med det budget, men stadig væk bruge mindre end det, der er aftalt.
Så selv om man overholder aftalen, kan man risikere at blive straffet.
Det vil jo betyde, at mange flere kommuner vil sige: Jamen så tør vi ikke at budgettere ambitiøst, så budgetterer vi lige præcis med det, der skal til, og for ikke at få en straf lægger vi os helt op i bunden af det, der er lavet aftale om.
På den måde får man faktisk lavet en incitamentsstruktur, der gør, at man ikke budgetterer ambitiøst, og det synes jeg er dybt bekymrende.
Det næste, som egentlig også gør sig gældende for det andet lovforslag, er, at man med det her forslag ligesom med det andet vælger at udskyde evalueringen.
Man har sådan set igangsat noget lovgivning, nogle sanktioner her – det skete allerede for 2 år siden – og så har man stillet folk i udsigt, at det skulle evalueres, men det vil man så ikke længere, det skal vente 2 år yderligere.
Så uden at vide, hvad konsekvensen er, uden at vide, om det virker eller ej, så fortsætter man bare med fuld fart, og man skruer endda op for sanktionerne uden at vide, hvad konsekvenserne er.
Det er dybt bekymrende, og det synes jeg ministeren og andre ordførere skal kommentere.
Det er altså uhyggeligt, at man i den grad har mistillid til kommunerne i stedet for at vise tillid, og at man bare fortsætter med fuld fart uden at vide, hvad det egentlig er, man har gang i.
Det kunne godt være, at de her sanktioner er af det onde i stedet for af det gode.