runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Krarup (DF), 2010-03-26:
Jeg kan endnu en gang konstatere det der komiske.
Vi var på vej tilbage til oldtiden, og nu er det altså forskellige fantasier, man skal placeres sammen med.
Jeg vil spørge hr. Kamal Qureshi, der dog kan tale dansk, om han ikke kan høre, at et udtryk som kønsneutralt ægteskab er en voldtægt af sproget?
Kamal Qureshi (SF), 2010-03-26:
Jeg er da glad for, at hr. Jesper Langballe dog vedkender sig, at jeg taler dansk.
Jeg kan nu godt nogle gange være i tvivl om … undskyld, Søren Krarup, jeg beklager.
Jeg ved godt, at der er 300 års forskel mellem jer.
Jeg beklager.
Jeg kan godt selv være lidt i tvivl om, hvorvidt det sprog, hr. Søren Krarup taler, er et eller andet sprog, der eksisterer i et kaninhul i »Alice i Eventyrland« – med de her begreber om voldtægt af sproget, en eller anden anden virkelighed osv.
Men lad mig spørge om noget konkret.
Der blev sagt fra De Konservatives side, at biskopperne var i stand til at repræsentere folkekirken, så hvis der kom en massiv henvendelse fra biskopperne, ville man overveje at åbne for de her kirkelige vielser.
Nu er hr. Søren Krarup jo citeret for at sige, at der er så mange tåbelige biskopper i den danske folkekirke, så hvem vil hr. Søren Krarup egentlig mene ville være i stand til at komme på vegne af kirken og sige: Vi vil gerne have fjernet den her politiske spændetrøje, der i dag udelukker folk fra at blive viet i kirken?
Søren Krarup (DF), 2010-03-26:
Det har jeg svaret på tidligere, for jeg har gjort opmærksom på, at ingen kan tale på kirkens vegne.
Biskopperne kan absolut ikke.
Der er ingen, der kan tale på folkekirkens vegne.
Til gengæld lyder der en prædiken i folkekirken.
Jeg synes, at hr. Kamal Qureshi måske en gang imellem skulle lytte efter den, for der lyder en prædiken, der sætter den verdslige øvrighed til at tage sit ansvar: at være verdslig øvrighed og lovgive.
Det er netop det, kirken sætter øvrigheden til.
Det er forskellen på åndeligt og verdsligt regimente, hvor det er kirkens prædiken, der sætter Folketinget til at gøre Folketingets gerning: at lovgive.
Det betyder bl.a., at man respekterer virkeligheden.
Jeg mener stadig væk, at det, at man i fuldt alvor kan bruge et udtryk som kønsneutralt ægteskab, er en sådan uvirkelighed, en sådan forfalskning af virkeligheden, at enhver, der bare har en smule øre for sproget, kan høre det.
Rasmus Jarlov (KF), 2010-03-26:
Der er selvfølgelig grænser for, hvor langt man kan drive det princip, at folkekirken selv skal bestemme.
Men det mener vi ikke er tilfældet her.
Vi mener, at folkekirken i det her spørgsmål selv skal finde sine ben, og vi går efter, at der kommer den bredest mulige opbakning.
Mogens Jensen (S), 2010-03-26:
Jamen jeg har ikke nogen ambition om at drive hr. Søren Krarup ud af den virkelighed, 1800-tals-virkelighed, som han befinder sig i, og som han måske også gerne stadig væk ville have at Danmark skulle befinde sig i.
Men jeg vil alligevel gribe fat i noget, som hr. Søren Krarup tidligere sagde i debatten, nemlig noget med, hvad der angår ordet ægteskab, og hvordan sproget, det danske sprog, som hr. Søren Krarup sagde, skal afspejle virkeligheden.
Der må jeg spørge hr. Søren Krarup, om virkeligheden ikke er sådan i dag, at ægteskabet har ændret sig.
Ægteskabets indhold har ændret sig.
Som jeg tror jeg nævnte tidligere i dag, er det jo ikke længere sådan, at ægteskab definerer en tilstand, hvor manden har ejendomsretten over sin kone og hendes medgift.
I dag har vi en helt anden stilling omkring ægteskabet.
Det kan godt ske, at hr. Søren Krarup stadig væk gerne ville have, at det skulle være sådan, men begreber ændrer sig.
Er virkeligheden i Danmark i dag ikke, at pardannelser også er blandt to af samme køn?
Søren Krarup (DF), 2010-03-26:
Jamen det er jo en ophævelse af ægteskabet, ægteskabet som det sluttede fællesskab, hvor det er forældrene selv, der opdrager børnene.
Kan fru Karen Klint ikke høre, at det, der er forudsætningen for hendes tale, er, at i virkeligheden er det samfundet, der ejer børnene?
Det er klart, at der er en grænse for forældrenes behandling af børnene.
Mishandling er forbudt.
Men i øvrigt skal samfundet ikke blande sig i, hvordan børnene opdrages.
Det er netop det, der er friheden, som skal beskyttes, ved at vi bl.a. har et ægteskab, der respekteres og værnes som ægteskab.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Det er jo altid rart og interessant at møde mennesker, der har sandheden.
Det må man jo lade hr. Søren Krarup at den mener han at han besidder.
Men jeg vil bare gerne have, at hr. Søren Krarup ikke citerer mig forkert.
Jeg har aldrig brugt udtrykket i frihedens navn.
Det kunne ikke falde mig ind.
Jeg har heller aldrig sagt, at alle skal være lige.
Jeg har sagt, at alle skal have lige muligheder, og at der ikke skal være diskrimination.
Så er der hr. Søren Krarups lukkede cirkel omkring familien.
Ja, jeg synes, at samfundet skal bryde familien, hvis familien ikke er til gavn, hverken for sig selv eller for børnene.
Men lad mig bare tage børnene.
I hr. Søren Krarups optik må det jo også være forkert.
Uanset hvad der foregår, er familien hellig; sådan opfatter jeg det ikke.
Søren Krarup (DF), 2010-03-26:
Jeg står jo med bemærkningerne til lovforslaget her, hvor det hele handler om, at der skal være ligestilling imellem heteroseksuelle og homoseksuelle.
Som jeg sagde i mit indlæg, er det ensbetydende med en ophævelse af familien, der netop ikke skal være genstand for betragtning fra samfundets side for at kunne blive godkendt, men som er respekteret på forhånd.
Jeg har jo haft fornøjelsen – eller hvad jeg skal kalde det – at kæmpe med fru Lone Dybkjær siden 1970'erne om familien, hvor fru Lone Dybkjær som formand for Socialministeriets børnekommission gjorde alt for at forhindre det arbejde, vi gjorde i Forældrenes Børnekommission, hvor vi netop beskyttede og værnede familiens frihed imod et samfund, der ville herske overalt, og som jo desværre, og det er jo de bitre, pinlige frugter, som fru Lone Dybkjær har afsat, har haft held til at gøre familien mere eller mindre værgeløs over for et totalitært tænkende samfund.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
På den måde må jeg jo tolke hr. Søren Krarup, at Danmark er et totalitært tænkende samfund.
Det er jo da en interessant oplysning.
Jeg bad bare hr. Søren Krarup om ikke at citere mig forkert, og det var det, hr. Søren Krarup gjorde i sin tale.
Jeg har sagt, at det her forslag – og det er meningen med det – er, at der ikke skal være diskrimination.
Jeg synes, at et ægteskab kan være mellem en mand og en kvinde, mellem to mænd eller to kvinder.
Det er bare min verdslige opfattelse af ting, for det er og bliver en verdslig lovgivning, vi står med herinde i Folketinget.
Hvad kirken gør, er en helt anden snak, men det er det verdslige herinde, som jeg beskæftiger mig med, og der synes jeg at et ægteskab kan gælde for både en mand og en kvinde, to mænd og to kvinder.
Søren Krarup (DF), 2010-03-26:
Kan fru Lone Dybkjær ikke høre, at det er en ideologisk remse, at det er en hellig sandhed, som hun vil påtvinge et samfund, hvor man måske bl.a. med hensyn til familie lever i respekt for de forskelle, som ikke skal ensrettes?
Jeg konstaterer kun – og jeg taler her på baggrund af 30-40 års diskussion med fru Lone Dybkjær – at hun ikke forstår et ord af, hvad det er, hun selv siger.
Hun har en hellig hest, og den hedder lighedens hest, og den rider hun på, og hun rider alt ned i denne hellige hests navn.
Karen J. Klint (S), 2010-03-26:
Jeg synes nu nok, at hr. Søren Krarup trækker nogle brede strøg op i debatten her.
Når nu hr. Søren Krarup siger de ting, han siger om ægteskabets ramme og næsten ægteskabets hellighed, vil jeg spørge hr. Søren Krarup: Er det egentlig ikke meget godt, at vi trods alt i Danmark har mulighed for, at folk kan få ophævet deres ægteskab?
Er det ikke også i frihedens navn, at folk ikke er tvunget til at leve sammen, hvis det ægteskab, de har indgået, trods alt alt andet lige viser sig ikke at være holdbart?
Søren Krarup (DF), 2010-03-26:
Naturligvis.
Ægteskabet er en verdslig ordning.
I et evangelisk-luthersk land er der ikke hellige regler for det verdslige, og derfor er det naturligvis en nødvendighed, at man kan blive skilt.
Dog vil jeg så også lige sige, at denne dyrkelse af skilsmisse som en lykke, som vi jo alle sammen har hørt – lykkelig skilsmisse – er en dyb og hæslig løgn.
Enhver skilsmisse er en ulykke.
Det vil jeg lige sige.
Så vil jeg i øvrigt sige med hensyn til respekten for familien, at det er og bliver en respekt for det fællesskab, som indgås ved et ægteskab, og hvor intet samfund skal kontrollere, om man lever rigtigt, og om det er tilstrækkeligt lighedsdyrkende.
Karen J. Klint (S), 2010-03-26:
Nej, hvis lighedstanken går på, at vi skal måle på, om begge parter i et ægteskab støvsuger lige ofte eller gør noget andet, kan jeg såmænd godt stå af på lighedstanken.
Men jeg vil ikke stå af på, at der skal være juridisk lige rettigheder i et ægteskab eller i et parforhold.
Det kunne jo godt være samlevende, uden at man har ophøjet det til et ægteskab.
Derfor er mit spørgsmål også: Når nu hr. Søren Krarup er positiv over for, at de voksne skal kunne bryde deres aftaler om et ægteskab, er det så ikke også meget godt, at vi har en verdslig lovgivning, der siger, at hvis det her ægteskab er til ugunst for de børn, der kommer ud af det, kan samfundet også gå ind og hjælpe børnene?
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Nej, men på den anden side må man vel sige, at på det tidspunkt, hvor vi gennemførte, at der kom kvindelige præster, var der jo også præster, der var imod det; det er der stadig væk nogle der er.
Og da var det jo, fordi man ikke ville have den diskrimination.
Hvorfor skal det så være en eller anden samlet kirke, der ikke eksisterer, som i dag har vetoret over, hvad alle andre skal gøre?
Så har vi ægteskabet for sig, det er noget andet.
Rasmus Jarlov (KF), 2010-03-26:
Jeg har redegjort helt klart for, hvad det er, vi har noget imod her, og det er først og fremmest, hvis man tvinger noget ned over hovedet på kirken.
Men jeg kan bekræfte, at jeg er helt på linje med justitsministeren, med hensyn til at jeg mener, at et ægteskab er mellem en mand og en kvinde; jeg mener, at et registreret partnerskab er noget andet.
For mig at se
Så blev der spurgt om det her med, om ægteskabsloven er en verdslig lov.
Til det vil jeg sige: Jo, det er det.
Det forslag, der ligger her, spænder jo meget bredt, og der er både nogle argumenter, som justitsministeren har redegjort for – hvorfor det juridisk er problematisk at ændre på det her – og så argumentet i forhold til de kirkelige vielser, altså indgåelse af ægteskab mellem homoseksuelle, som vi ikke kan støtte.
Mogens Jensen (S), 2010-03-26:
Jeg spurgte sådan set bare til, om der ikke er grund til for hr. Langballe med sin fortid som præst og med de holdninger, hr. Langballe har, at være glad for, at homoseksuelle i Danmark ønsker at være en del af den ramme, der hedder ægteskab.
For mig at se er ægteskabet jo en samlivsramme, der også er juridisk defineret.
Det er også noget af det, det her handler om.
Men vi, der synes, at man stort set skal have de samme rettigheder, hvilket vi næsten også har opnået i Danmark i dag, synes ikke, at der kan være nogen forskel på, om det hedder det ene eller det andet, og at to mennesker af samme køn også godt kan være dækket ind under det begreb, der hedder ægteskab.
Kan hr. Langballe ikke være enig i det?
Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
Det lyder, som om hr. Mogens Jensen overhovedet ikke har hørt, hvad jeg har sagt, når hr. Mogens Jensens siger, at det er der da ikke nogen der kan have noget imod, og det er der da ingen normale ægtepar der kan have noget imod.
Jo, der er!
Det, jeg har prøvet at gøre gældende, er, at en sådan udvidelse ud i det ubegrænsede af ægteskabslovens rammer vil betyde med erfaringerne fra USA in mente, at ægteskabet mister sin autoritet som familieretbærende institution og til sidst ikke betyder noget som helst.
Så vil jeg sige, at min rørelse over, at man nu søger ind til ægteskabet – det har jeg også talt om – kan være på et meget lille sted.
Jeg har nævnt med forbehold for Socialdemokratiet, hvordan venstrefløjen og De Radikale traditionelt har været ægteskabets foragtere, og pludselig så lovsynger man ægteskabet.
Hykleriet fejrer store triumfer i dag.
Kamal Qureshi (SF), 2010-03-26:
Jeg må jo sige, at man i hvert fald ikke kan klandre hr. Jesper Langballe for at lægge fingrene imellem, når det kommer til stykket.
Man sammenligner tydeligvis et ønske fra homoseksuelle om at kunne få ægteskabsstatus og få en ægteskabslovgivning, der kan ligestille dem, med perversioner; man sammenligner det med, at far og datter bliver gift; man sammenligner det med incest, med ægteskab mellem søskende.
Og jeg har flere ting, som jeg kan hive frem.
Jeg synes simpelt hen, det er skræmmende at se, at man i 2010 fra Folketingets talerstol i den grad kan tage en gruppe mennesker, som reelt set kun ønsker at leve sammen i et ægteskab, og få dem til at blive sammenlignelige med incestforhold og alt mulig andet.
Det synes jeg simpelt hen er...
Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
Jeg er ikke i tvivl om, at hr. Kamal Qureshi kan hive mange eksempler frem af sin pose.
Hr. Kamal Qureshi kan nemlig alle ordene, f.eks. homofobi, som han også udtalte om mig i Information uden at have læst, hvad jeg havde skrevet.
Så er det nok – bare ved at sige ordet homofobi behøver man ikke at argumentere.
Der findes en type debattører – de er heldigvis sjældne her i Folketingssalen – som egentlig aldrig ytrer en mening om det, man diskuterer, men bare hiver nogle skældsord frem og så i den næste spørgetime spørger statsministeren, hvad han mener om at knytte sig til et støtteparti, hvor et af folketingsmedlemmerne kan sige sådan nogle forfærdelige ting – altså uden at hr. Kamal Qureshi egentlig selv tager stilling til det.
Kamal Qureshi (SF), 2010-03-26:
Jeg må indrømme, at der jo desværre er debattører herinde, som kan tælles på flere fingre, og som åbenbart synes, at det er i orden at udskille grupper og klandre dem for at begå incest eller noget sammenligneligt med incest og i øvrigt gør sig til dommer over alle andre og synes, at man er den eneste rigtige.
Og det synes jeg sådan set at hr. Jesper Langballe og hr. Søren Krarup præsterer i yderste mål.
At man oven i købet fra hr. Søren Krarups side mener – ifølge Berlingske Tidende, som ikke ligefrem kan kaldes for venstrefløjens avis – at hvis ægteskabet bliver kønsneutralt, er vi derude, hvor virkeligheden ikke længere eksisterer, og at det er et had til dansk kultur.
Altså, man betragter det som et had til dansk kultur at få den her lov vedtaget.
Når der så i diskussionen bliver sagt, at der jo er biskopper, som også synes, det er i orden, at man gør det, bliver der sagt – og jeg citerer: Vi har så mange tåbelige biskopper, jeg kender dem godt og giver ikke to øre for dem.
Man har i den grad en selvforståelse af, at man er det eneste sandhedsvidne – at man er det eneste sandhedsvidne, der ved, hvad der rører sig, og at hvis der er mennesker af samme køn, der lever i et ægteskab, er det et had til dansk kultur og at sammenligne med fædre og døtre, der bliver gift, eller søskende, der bliver gift.
Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
Nu er der jo ikke nogen straffe imod, at man i en debat mener, at man faktisk er den eneste, der har ret.
Jeg må tilstå selv, at jeg ikke så sjældent er i den situation, men jeg er da foreløbig ustraffet.
Og de citater af hr. Søren Krarup var jo tilforladelige, fornuftige og udmærkede; jeg ved ikke, hvad der var i vejen med dem.
Derimod er det ikke fornuftigt og udmærket, men dybt infamt, når hr. Kamal Qureshi påstår, at jeg har sat lighedstegn mellem homoseksuel praksis og incest; det er dybt infamt.
Jeg ved ikke, om hr. Kamal Qureshi selv er klar over, at det er den sorteste løgn, men det er det.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Hr. Jesper Langballe mener jo, at Det Radikale Venstre er roden til alt ondt, og den holdning kan man vist ikke ændre på.
I betragtning af de ændringer, der trods alt er sket med ægteskabet igennem de sidste 100 år, hvorfor skulle det, at man så lader ægteskabet både være for en han og en hun og for to af samme køn, ligesom blive den sidste sten til noget fuldstændig forfærdeligt?
Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
Det tør jeg heller ikke påstå at det er.
Jeg må indrømme, at man siger til sig selv, at nu kan Det Radikale Venstre vel ikke finde på flere landsskadelige ting, men det er sikkert en illusion.
Jeg tror, at Det Radikale Venstre ville kunne blive ved.
Jeg tror ikke, at det er den sidste sten.
Fru Lone Dybkjær anfægter jo dog ikke min påvisning af, at Det Radikale Venstre var en politisk skifting, der var født af den kulturradikalisme, som har hærget landet siden slutningen af 1800-tallet, og at det faktisk fra starten har været et ægteskabsfjendtligt parti og et ægteskabsfjendtligt segment.
Jo, men jeg talte egentlig heller ikke om og til de homoseksuelle.
Jeg talte om og til forslagsstillerne.
For jeg tror i virkelighed, at der er mange, mange homoseksuelle – jeg kender i hvert fald nogle stykker – som lever i livslangt trofast parforhold, og som synes, at det her er en gang pjat, og som ikke er spor interesseret i det, men interesseret i deres eget hjemliv og så i, at loven om registreret partnerskab beskytter dem mod griske arvinger.
Hvad var det, hr. Mogens Jensen spurgte om?
Mogens Jensen (S), 2010-03-26:
Jeg har jo naturligvis også bemærket hr. Jesper Langballes indædte forsvar for ægteskabet, og det har jeg da respekt for.
Fra Socialdemokratiets side synes vi også, at ægteskab mellem mænd og kvinder er vigtigt, og det har jo været en samfundsbærende kultur i vores samfund gennem mange år; det er ganske rigtigt.
Men virkeligheden forandrer sig.
Ting forandrer sig.
Ting står ikke i stampe.
Jeg vil godt spørge hr. Jesper Langballe, om der ikke kan være grund til at være glad for, at de homoseksuelle ikke vil ud at leve i vilde forhold på alle mulige mystiske måder, som jeg tror hr. Jesper Langballe ville korse sig over overhovedet at skulle være vidne til.
Næh, de homoseksuelle søger ind i ægteskabet.
De søger ind under de ordnede fine, dejlige, historiske rammer, som hr. Langballe jo her priser.
Er der ikke noget positivt i det?
Kim Andersen (V), 2010-03-26:
Hvis spørgeren ikke tager mig det fortrydeligt op, vil jeg gerne starte med at sige, at jeg synes, at spørgeren i hvert fald i dag fremtræder og fremstår meget naturligt.
Så vil jeg gerne sige, at der er mange ting, man kan diskutere, med hensyn til om det er naturligt.
Det er jeg meget enig i, men der er dog noget i den her sammenhæng, som trods alt ikke flytter sig.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-03-26:
I gamle dage kunne man som kvinde ikke få nogen form for smertestillende middel under en fødsel – hvad man jo heldigvis kan i dag –
og det kunne man så sige var en mere naturlig fødsel.
Er det så også en mere rigtig fødsel?
For det, ordføreren står og siger, er jo, at det naturlige er det rigtige.
Jeg synes, det er en meget mærkelig argumentation.
I virkeligheden synes jeg, det er underligt, at vi har den her debat, og at den overhovedet er nødvendig.
Og jeg synes især, det er underligt, at der ikke kommer nogen argumenter for, hvorfor man ikke ønsker en kønsneutral ægteskabslovgivning.
Jeg argumenterer og siger: Fordi jeg mener, at et parforhold mellem to kvinder eller to mænd og et parforhold mellem en mand og en kvinde er ligeværdigt, så mener jeg, at vi skal have en kønsneutral ægteskabslovgivning.
Ordføreren fra Venstre siger bare: Sådan synes jeg det skal være.
Der er ikke nogen argumentation.
Det er dybt underligt.
Har man ikke nogen argumenter?
Kim Andersen (V), 2010-03-26:
Ja, jeg må sige, at jeg famler lidt efter, hvad spørgsmålet egentlig var.
Jeg synes ikke, jeg har bestilt ret meget andet i den tid, jeg har stået heroppe, end at argumentere for synspunktet og vores holdninger.
Derimod synes jeg, at spørgeren kommer med det ene løsrevne postulat efter det andet og river mig noget i næsen, som jeg ikke har sagt, og argumenterer ud i den blå luft, fuldstændig løsrevet fra det, der er virkeligheden og en realitet.
Spørgsmålet er, om jeg skal forsøge at gøre det.
Det er jeg egentlig ikke sikker på jeg skal, for det er da også lidt kolorit på det politiske liv, at Enhedslisten blafrer, som de gør.
Det er da med til, at vi andre kan fremstå lidt mere nuancerede og diskutere tingene sagligt, og at der er et perspektiv i det.
Jeg kan konstatere, at spørgeren ikke hører efter, hvad der bliver sagt heroppefra, og at man i sine spørgsmål er manipulerende.
Det er så heller ikke noget nyt for Enhedslisten.
Jeg har ikke udtalt mig om, hvad der er det ideelle, og hvad der er det ideelle liv, endsige hvordan man skal leve sit liv, det kunne jeg ikke drømme om.
Jeg har sagt, hvad der er naturligt i skabelsen af børn, og at det, uanset hvordan man vender og drejer det, er sådan, at der i den ene eller den anden konstellation skal en mand og en kvinde til.
Og i udgangspunktet er det ideelle, at det er mellem to mennesker af forskelligt køn, som lever sammen og gerne i et ægteskab.
Det er, hvad jeg har sagt.
Det er for os det ideelle, men vi anerkender, at der er mange andre samlivsformer, og at der er mange andre måder, som kan være lige så trygge og kærlige at opdrage børn på, som i den ægteskabelige ramme.
Til sammenligningen med lægevidenskaben vil jeg altså gerne sige: Jeg tror, Venstre har været med til at skabe mere fremdrift inden for videnskab og give flere bevillinger til videnskab, end Enhedslisten nogen sinde kommer til.
Selvfølgelig skal vi da lindre smerte, også smerte forbundet med fødsler, det er fuldstændig åbenlyst.
Men det ændrer altså ikke ved, at det stadig væk er kvinden, der skal føde barnet.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-03-26:
Jeg drager sådan set bare den logiske konsekvens, når ordføreren fremhæver det såkaldt naturlige som det rigtige, at man altså så skulle forestille sig, at en fødsel uden nogen form for smertestillende midler skulle være mere rigtig end en fødsel med smertestillende midler.
Så vil jeg tage fat i noget, som ordføreren sagde til hr. Kamal Qureshi for lidt siden, nemlig det her med, hvad der er den ideelle måde at leve på.
Mener ordføreren virkelig – det er muligt, jeg har hørt forkert, det vil jeg da håbe, det ville jeg synes var dejligt – at alle de børn, der vokser op med enlige forældre, lever uideelle liv?
For det ideelle liv, som Venstre åbenbart som liberalt parti har behov for at definere hvad er – det undrer mig, at man har behov for det, det mener jeg må være op til borgerne selv – er altså efter Venstres opfattelse mor og far og børn, mens børn uden den ene eller den anden forælder lever uideelle liv.
Ordføreren siger det så klart i sin ordførertale: Kirken skal selv bestemme.
Hvis man mener det, hvis ordføreren mener, at kirken selv skal bestemme, giver det simpelt hen ikke mening at stemme imod det forslag, der handler om at åbne op for muligheden for, at kirken kan vie homoseksuelle.
Altså, argumentationen hænger jo ikke sammen.
Rasmus Jarlov (KF), 2010-03-26:
Det kommer jo an på, hvad man lægger i ordet kirken – om man dermed mener den enkelte folkekirke, altså Grøndals Kirke eller kirken i Næstved, eller hvad man lægger i det, eller om man lægger folkekirken som helhed.
Vi mener, at folkekirken som helhed skal tage stilling til det her; der skal være bred opbakning i folkekirken som helhed, før vi åbner op for, at den enkelte kirke får den frihed til selv at bestemme.
Det skal være folkekirken som helhed, der skal ønske, at den enkelte kirke skal have den her frihed.
Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
Der var jo meget af det, hr. Rasmus Jarlov sagde, som vi kunne være helt enige i.
Men der er alligevel nogle punkter, hvor det knirker med forståelsen.
Derfor vil jeg gøre et forsøg, og det hænger sådan set sammen med det, som lige har været diskuteret, nemlig det der med, at folkekirken selv skal bestemme.
Men hvem er folkekirken selv?
Hr. Rasmus Jarlov er formentlig bekendt med, at der i den folkekirkelige debat har været stort set enighed om, at folkekirken selv er et begreb, der faktisk ikke eksisterer, for der er ingen prokurister, der har prokura til at tale på folkekirkens vegne.
Derfor vil jeg lade det her munde ud i spørgsmålet: Mener hr. Rasmus Jarlov, at ægteskabsloven sorterer under folkekirken, eller at den sorterer under Folketinget?