Rasmus Jarlov (KF), 2010-11-12:
Det er jo rent spil for galleriet, for hr. Karsten Hønge stillede mig nøjagtig det samme spørgsmål i går.
Jeg svarer gerne på det på samme måde, som jeg gjorde i går, da vi havde forespørgselsdebatten, nemlig at der altid er kritik, når der bliver lagt nogle besparelsesforslag på bordet.
Hvis vi, hver gang der kom en kritik, skulle opgive at prioritere offentlige midler, så kunne vi ikke få statsbudgettet til at hænge sammen.
Så det er forudsigeligt, at der kommer kritik fra de folk, der mister nogle penge, når statstilskuddet bliver mindre – og sådan er det.
Jo, vi har indgået et forlig om efterlønnen, som vi selvfølgelig står ved, i og med at det ville være fuldstændig udsigtsløst at hoppe ud af et forlig, når det bare ville betyde, at der alligevel ikke ville ske nogen ændringer – for der er jo ikke noget flertal for det.
Så det er en mulig vej, det er helt sikkert.
Med hensyn til det her tab af produktivitet, som skulle komme, fordi vi justerer på de udgifter, vi har til voksen- og efteruddannelse, vil jeg sige, at Danmark stadig ligger meget, meget højt i forhold til andre lande, og derfor stiller vi os ikke dårligere i forhold til andre lande og konkurrencesituationen ved at lave de her besparelser.
Justeringen er jo ikke større, end at det udgiftsniveau, som vi kommer ned på, betyder, at vi stadig væk ligger over det niveau, som vi lå på i 2002, og stadig langt, langt over det niveau, som vi havde under SR-regeringen.
Det Konservative Folkeparti støtter lovforslaget om at nedsætte den støtte til uddannelse, som voksne i arbejde kan modtage.
Besparelserne betyder selvfølgelig, at der er lidt færre penge til voksen- og efteruddannelse, men det er vigtigt at understrege, at Danmark stadig væk vil ligge meget højt i forhold til andre lande.
På voksen- og efteruddannelsesområdet ligger vi med et meget højt udgiftsniveau, og hvad angår uddannelse som helhed, ligger Danmark også meget højt, på en femteplads, med hensyn til den andel, vi bruger på uddannelse, ud af vores bruttonationalprodukt.
Det er en flot placering, som vi er stolte over at fastholde.
Vi er stolte over, at vi kan undgå de meget store besparelser, som man ser rundtomkring i verden.
I England hæver man eksempelvis betalingen, således at det kommer til at koste 80.000 kr. at gå på universitetet, og i en lang række andre lande er der også meget store besparelser på uddannelsesområdet.
Det undgår vi i Danmark, og det kan vi undgå, fordi vi har ført en ansvarlig økonomisk politik.
Jeg vil godt understrege, at den eneste grund til, at der overhovedet foregår nogle justeringer af budgetterne på uddannelsesområdet, er den økonomiske situation.
Det er derfor, vi bruger meget tid i debatten her på at forklare de økonomiske forskelle mellem regeringspartierne og Dansk Folkeparti og oppositionen.
Det er ikke, fordi vi synes, det er morsomt, at vi ikke har uanede ressourcer til uddannelse, og at vi ikke bare kan forøge budgetterne.
Vi står i den situation, at der er flere og flere, der tager en uddannelse i øjeblikket.
Det går ikke, at vi fortsætter med et statsunderskud, som betyder, at hver dansker i år får en gæld på 16.000 kr., fordi vi bruger flere penge, end vi får ind.
Der kunne være forskellige måder at prioritere på, hvor man skulle finde de besparelser, som er nødvendige.
Hvad angår de offentlige udgifter som helhed, har vi jo tre niveauer.
Vi har staten, vi har regionerne, og vi har kommunerne.
Regionerne er højt prioriteret.
Det er der, sygehusene ligger, og der har ikke været noget politisk ønske fra nogen partier om at skære ned på det område.
Kommunerne foreslog regeringspartierne oprindelig skulle spare ¾ pct., en meget lille besparelse, men det ville have betydet rigtig meget for, hvor mange penge vi skulle spare på de øvrige områder, hvis vi havde gennemført den besparelse.
Der lød et ramaskrig, også fra oppositionen, og det blev taget af bordet.
Så har vi statens budget tilbage.
Inden for statens budget har vi overførselsindkomsterne, som fylder det meste, og her er der ingen politisk vilje til at skære.
Det Konservative Folkeparti har påpeget, at vi eksempelvis kunne afskaffe efterlønnen, dvs. frigøre 18 mia. kr. netto, også når vi har taget højde for, at der var nogle, som vel skulle have en anden form for offentlig ydelse, hvis vi afskaffede efterlønnen.
Oppositionen ønsker ikke at røre ved det, ønsker heller ikke at røre ved andre overførselsindkomster og har også været imod den dagpengereduktion, som vi har fået gennemført.
Tilbage er der meget lidt, vi faktisk kan røre ved, når vi skal finde pengene, og der er det sådan, at uddannelse udgør en meget stor andel, desværre, af statens budget – eller ikke desværre, det er vi sådan set glade for, men når man kigger sådan økonomisk på det og vi skal finde nogle penge, er det et problem, at uddannelse er et af de få områder, der er tilbage, når der er så mange andre hellige køer inden for de offentlige udgifter.
Så det, jeg savner, når man sætter sig op imod de her besparelser på voksen- og efteruddannelsesområdet, er simpelt hen, at man går ind og påpeger, hvor det så ellers er, at man vil finde pengene.
Vil man fortsætte med at forgælde Danmark – er det det, man vil?
Skal vi fortsætte med at opbygge en statsgæld, som betyder, at de fremtidige generationer skal bruge alle deres ressourcer på at betale af på statsgælden og have store renteudgifter – er det det, man ønsker?
Ønsker man, at vi skal hæve skatterne endnu mere?
Vi har i forvejen verdens suverænt højeste skattetryk, men man forstår jo, at oppositionen mener, at en del af løsningen er at brandskatte virksomheder og borgere endnu mere, således at Danmark kan blive et fattigere land og ende som et land ligesom Spanien i mellemklassen, i stedet for at vi bevarer vores velstand.
Et det det, man ønsker?
Jamen det er jo fair nok, men vi må have nogle klare prioriteter.
Det nytter ikke noget, at man stiller sig frem og blot er imod enhver besparelse, uden at man angiver, hvor man ellers ville finde pengene.