Karen Ellemann (V), 2010-04-27:
Vi skal nu behandle et forslag om vurdering og sikring af byernes grønne områder og af bymiljøer, et forslag, som er fremsat af SF.
Hvad er sidegevinsterne?
Ja, folk er gladere, mindre syge, mindre stressede, når de dagligt oplever det grønne.
Det grønne giver os også samtidig frisk luft, og det giver os skygge, det giver plads til dyre- og planteliv, og det giver selvfølgelig også mulighed for leg og bevægelse, så på den måde er vi nok alle sammen fuldstændig enige om, at det er vigtigt, at samtlige borgere i det her land har adgang til gode naturoplevelser.
Derfor glæder jeg mig også over at kunne konstatere, at kommunerne virkelig gør et rigtig stort arbejde for at sikre, at deres borgere har adgang til grønne arealer.
Med kommunalreformen fik kommunerne mulighed for at gøre det endnu bedre, da de overtog plankompetencen for det åbne land fra amterne.
Det giver kommunerne gode muligheder for at få den grønne struktur til at hænge sammen på tværs af grænsen mellem by og land.
Vi har altså i regeringen tillid til, at kommunerne gennem kommune- og lokalplanlægning og den daglige drift af grønne områder vil gøre, hvad de kan for at sikre deres borgere gode, grønne oplevelser.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på de mange kommuner, der har etableret grønne cykelruter igennem byerne, for at borgerne både kan opleve det grønne og så i øvrigt komme på arbejde og få dyrket motion samtidig.
I de seneste år er der simpelt hen sket store ændringer i byerne, også fordi mange havne- og erhvervsarealer er blevet omdannet, og på den måde er mange områder, som måske tidligere var oplevet som mere lukkede og utilgængelige for offentligheden, simpelt hen blevet tilgængelige for byernes borgere.
Tænk bare på de mange havnearealer, som i dag opleves og benyttes som rekreative områder.
Vi ser som regering meget positivt på den tendens til simpelt hen at omdanne eksisterende erhvervsområder til moderne byområder.
De grønne områder er i virkeligheden i dag allerede godt sikrede.
Langt de fleste grønne områder i byerne er i offentligt eje, og flere af dem er oven i købet fredet.
Samtidig sikrer det danske plansystem, at borgerne har indflydelse på processen, når der udarbejdes nye planer for byernes udvikling.
Som borger bliver man inddraget både i det indledende arbejde med udvikling af planen, og når der foreligger et konkret forslag til en ny plan for et område.
Kommunalpolitikere kommer så på den måde til at skulle forsvare deres beslutning i flere omgange, hvis de skulle gå med planer om at nedlægge et grønt område.
Man må samtidig forvente, at man som kommunalpolitiker tænker sig grundigt om, før der tages beslutning om nedlæggelse af grønne områder.
Regeringen ser derfor det her forslag, altså en ny regel om krav om grønne erstatningsområder, både som en overflødig regel og også som en unødvendig indblanding i den kommunale råderet.
Så er der et andet element her i forslaget, som handler om biofaktor og brug af et pointsystem, som jeg sådan set godt kan se nogle fordele ved, hvis det bliver brugt som et frivilligt værktøj.
Som det fremgår af beslutningsforslaget, er der erfaringer fra både Sverige og Tyskland med brugen af biofaktor, men kun få erfaringer i dansk sammenhæng. På nuværende tidspunkt ser regeringen en del uafklarede forhold omkring brugen af biofaktor, ikke mindst i forhold til betydningen for biodiversiteten og den rekreative kvalitet, hvis der er stillet krav til biofaktoren i en ny bebyggelse.
Der er ingen umiddelbar sammenhæng mellem en høj biofaktor og så en høj biodiversitet, fordi selve biofaktoren faktisk kun forholder sig til mængden af grønt.
Jeg vil gerne have, at vi gør os nogle erfaringer herhjemme i forhold til den danske planlovgivning, før jeg tager stilling til behovet for ny lovgivning på det her område.
Derfor vil jeg bede By- og Landskabsstyrelsen om at inddrage brugen af biofaktor i det partnerskab, som de er ved at indgå med Friluftsrådet omkring udvikling af grønne områder i byen.
I det her partnerskab vil Friluftsrådet og Miljøministeriet inddrage kommuner med henblik på at fremme den grønne struktur i byen.
Der stilles i forslaget krav om, at biofaktor indarbejdes i bygningsreglementet, så de grønne elementer integreres i vurderingen af og kravene til byggeriet.
Et egentligt krav om anvendelse af biofaktor i bygningsreglementet forventes at medføre en væsentlig fordyrelse af byggeriet, hvilket bl.a. vil kunne medføre krav om DUT-kompensation fra kommuner og regioner, og så er der selvfølgelig også de privatøkonomiske konsekvenser, sådan et krav måtte medføre.
Så jeg må sige, at på nuværende tidspunkt vurderes det som meget uhensigtsmæssigt at indarbejde biofaktor som et decideret krav til byggeriet.
Ingen bruger den, måske er de gamle bygninger blevet revet ned, og tilbage står den her byggetomt, som langsomt gror til i skrald og skidt.
Det er jo typisk områder, som på en eller anden måde ligger der og venter på at blive brugt til nye formål.
Det er klart, at det ville være en fordel at få noget positivt ud af grunden, frem for at den bare ligger hen.
Men grundlaget skal for mig at se altså være frivillighed og ikke tvang, som det er i det her forslag.
Regeringen vil med andre ord ikke give muligheden for, at det offentlige skal kunne pålægge grundejeren unødige omkostninger, men i stedet for skal vi altså have frivillige aftaler mellem kommunen og grundejeren.
Kommunerne kan inspirere og motivere til, at der anlægges midlertidige grønne områder på byggetomter.
På den baggrund og med den gennemgang af beslutningsforslaget her afviser jeg i dag det konkrete forslag om vurdering og sikring af byernes grønne områder og af bymiljøet, men som nævnt er jeg indstillet på at bede By- og Landskabsstyrelsen om at inddrage spørgsmålet om biofaktor i By- og Landskabsstyrelsens planlagte partnerskabsprojekt med Friluftsrådet om udviklingen af det grønne i byen.
Det er klart, at jeg som miljøminister ikke bare sætter mig over i mit ministerium og blot sidder på min hænder og konstaterer, at alt er i den skønneste orden.
Jeg møder dagligt op i arbejdstøjet, uanset om det er i Folketinget, eller om det er på EU-niveau, hvor vi arbejder for både sundhedsfremme og også realistiske og fornuftige miljøtiltag, som skal forbedre både sundhedstilstanden og forbedre luftkvaliteten.
Jeg anerkender også, at det er der selvfølgelig en sammenhæng mellem.
Hvordan er luftkvaliteten, og hvordan er sundhedstilstanden?
Det, jeg konstaterer her, er jo altså, at vi står med et lovforslag, som sikrer, at der kan gribes hurtigt ind over for partikelforurening, hvis grænseværdierne overskrides.
Det overrasker mig, at der ikke sådan er en bred begejstring for det her.
Det er et skridt i den rigtige retning, og jeg synes, det ville klæde oppositionen trods alt at konstatere, at det her er et skridt i den rigtige retning.
Jeg er med på, at oppositionen vil have mere og vil tvinge lukkede partikelfiltre på enhver håndværkerbil.
Så vidt er jeg ikke villig til at gå.