runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2010-05-07:
Jeg vil ikke have siddende på mig, at jeg ikke vil gå på talerstolen, hvis hr. Rasmus Prehn gerne vil have det.
Men jeg har så haft god tid til at sidde og tænke på, hvorfor lysten manglede.
Det skyldes, at jeg har sådan et måske lidt gammeldags højskolesind; jeg kan godt lide debatter, hvor man på en eller anden måde kommer videre, fordi man i løbet af debatten kommer frem til nogle fælles holdepunkter, og så kan man ud fra det komme lidt dybere ned til, hvad det er, man egentlig er uenige om.
Jeg sad og tænkte på, da fru Margrethe Vestager talte, at der jo var dele af det, hun sagde, som jeg godt kunne tage som udgangspunkt for en replik og for, at vi så kom nærmere ind på, hvori problemet består.
Men når hr. Rasmus Prehn siger, at vi fuldstændig lukker den offentlige økonomi ned, at vi sparer og sparer og sparer og afskediger en hel masse offentligt ansatte, så er det, at vi bare er tilbage ved år nul, hvor alt er håbløst, når det gælder debat.
Derfor vil jeg bare i al venskabelighed opfordre hr. Rasmus Prehn til, når vi debatterer, at tage udgangspunkt i et eller andet, som har med virkeligheden at gøre, for det med at sige, at vi lukker den offentlige sektor ned, kommer vi jo ikke videre med, når regeringens politik er, at vi har uændret niveau – uændret niveau, inden for hvilket vi så vil fremme uddannelse, sundhed og svage grupper.
Så er det jo ikke så forstandigt og ikke så frugtbart, når hr. Rasmus Prehn bliver ved med at sige, at vi vil skære uddannelserne ned; det er faktisk bl.a. dem, vi vil finde penge til inden for rammerne.
Så jeg må undskylde over for hr. Rasmus Prehn: Lysten kan somme tider svigte, for man kommer ikke nogen vegne.
Men op med humøret, jeg skal gerne deltage i debatter med ham.
Jeg kan se, han allerede har markeret.
Så er han glad, og så må vi tage det herfra.
Rasmus Prehn (S), 2010-05-07:
Jamen jeg har skam hele dagen taget udgangspunkt i virkeligheden.
Det er derfor, vi har valgt at tage den her debat.
Det er, fordi der er en virkelighed derude, som er så problematisk som det, jeg har refereret.
Lad os tage Fredericia Kommune, hvor man netop har valgt en Venstreborgmester; der står man over for at skulle lukke op til flere lokale folkeskoler, så der er altså ringere velfærd til en masse borgere i Fredericia, delvis på grund af at man har fået en Venstreborgmester, men nok først og fremmest, fordi økonomien er utrolig presset.
Det er jo det, vi skal gøre op med, og det, vi skal forholde os til, er: Hvad for en udvikling ønsker vi egentlig?
Vil vi bruge pengene på skattelettelser til de allerrigeste, så der kan blive længere køer ude i lufthavnen, som hr. Helge Adam Møller var inde på, eller vil vi bruge pengene til at uddanne vores børn, så vi kan investere os ind i fremtiden, få dygtige børn, der kan klare sig i fremtiden?
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-05-07:
Vi er jo virkelig inde ved kernen i forskellen i holdningerne her.
Det, det drejer sig om her i debatten i dag, er, om man ser fornuften i 4 ugers behandlingsgaranti eller i 8 ugers behandlingsgaranti.
Venstres ordfører siger, at Venstre fokuserer rigtig meget på patientrettighederne og hensynet til patienten.
Ja, men det er Venstres politiske øre, det er Venstres, Konservatives og Dansk Folkepartis ører, der lytter til patientens fornuft og behov, det er ikke lægernes, sygeplejerskernes, altså de faglige personer, de, der er tæt på den enkelte patient.
Man lader dem ikke lytte til patienten, man lader dem ikke prioritere, man laver en politisk prioritering, som går fuldstændig på tværs af det, fagligheden siger på området.
Vil Venstres ordfører være med til, at der bliver indkaldt til en høring på området her, så vi kan få tingene belyst jævnfør det, ministeren har sagt, nemlig at det vil være godt med en anden dokumentation?
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
Vi har vedtaget et lovforslag, hvor vi har givet nogle patientrettigheder, det har det her Folketing stemt for, og det er det, der står skrevet i lovgivningen.
Vi har også politisk forholdt os til, at vi ikke skal blande os i, hvem der skal prioriteres før andre, det er lægens opgave at prioritere den mest syge foran den mindre syge.
Det står rent faktisk i lovgivningen, og det står faktisk også i lægeløftet.
Og jeg er helt sikker på, at lægerne ude på landets sygehuse og i lægepraksis lever op til det hver eneste dag.
Hvis ikke de gør det, har de faktisk et problem.
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-05-07:
Vil Venstre være med til at bakke op om, at vi får en høring, som kan give afklaring på de store uenigheder og forskelle i holdninger, der er på det her område?
Vi ser næsten aldrig et Ugeskrift for Læger, uden at der bliver givet udtryk for holdningen, at 4 ugers behandlingsgaranti ikke giver nogen sundhedsfaglig mening for patienterne.
Lægerne ønsker, at de skal behandle alle patienterne i den rækkefølge, hvorudfra det med sundhedsfaglige øjne og vurderinger giver mest mening.
Vil Venstre være med til en høring på det her område – ja eller nej?
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
Venstre har stemt for lovforslaget om patientrettigheder, og de patientrettigheder bakker vi op om.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2010-05-07:
I mit sind er der ingen tvivl om, at patientrettigheder er kommet for at blive, simpelt hen fordi de er og skal være et instrument, der kan sikre, at flest muligt bliver behandlet bedst muligt.
Jeg vil gerne spørge, om Venstre vil arbejde for, at de patienter, der ikke kan gøre brug af patientrettigheden, får en forholdsmæssig andel af den mertilvækst, som regeringen har tænkt sig at give til sundhedsområdet også fremover.
Vil Venstres ordfører arbejde for det?
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
For at gøre brug af de her patientrettigheder med det udvidede frie valg skal der jo være et andet sted at gå hen end det offentlige.
Jeg lytter til, at der er stor vilje til at være med til at løfte opgaverne i sundhedssektoren i et samspil mellem det private og det offentlige, så jeg tror, at vi kommer til at opleve en udvikling fremadrettet hen imod, at flere og flere diagnoseområder vil kunne behandles i et samspil mellem det private og det offentlige marked i sundhedssektoren.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2010-05-07:
Det er jeg jo enig i.
Det, jeg gerne vil efterspørge, er en vilje til at sikre, at det her ikke kommer til at ske på de sjældne diagnosers bekostning, for dem, der aldrig nogen sinde ville have en mulighed for at gå til private for at blive behandlet, altså at vi sikrer, at der ikke ad åre kommer en økonomisk forvridning til skade for dem, som ikke kan gå til en privat behandler.
Jeg vil gerne høre, om Venstre vil give tilsagn om at bidrage til, at systemet bliver indrettet, så der bliver en fair ressourcefordeling, også når det gælder perspektivet for disse patientgrupper.
Lone Dybkjær (RV), 2010-05-07:
Jeg forstår godt den ideologiske argumentation, men så siger fru Birgitte Josefsen, at det er lægens opgave.
Men altså, det er jo ikke én læge, der er mange forskellige læger, og den læge, der er inden for kiropraktikken, forholder sig jo ikke til lægerne inden for nyreområdet eller andre områder – nu bliver nyreområdet nævnt, så derfor tager jeg lige det. Det er jo det, der er problemet, og det er jo også derfor, at Lægeforeningen, som repræsenterer mange, spørger: Kan vi dog ikke få en bredere diskussion om det her?
Det er sådan set også det, der står i forslaget, men jeg forlanger slet ikke, at man skal forholde sig til det, for man kører jo sit ideologiske ridt.
Men den praktiserende læge kan jo ikke sidde og prioritere mellem hjælp til kiropraktik, behandling af nyresten, eller hvad ved jeg.
Det er jo ikke den måde, det foregår på.
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
Det er jo sådan, at den praktiserende læge henviser til et sygehus, såfremt der er brug for behandling i sygehussektoren.
Og når man kommer derind, er det jo, når diagnosen er blevet stillet, at lægen forholder sig til, hvilken behandling der skal iværksættes.
Så, står man eksempelvis med en rygpatient, er det jo lægen, der skal afgøre, om det er bedst at sætte en behandling i gang, der består af træning, frem for at sætte kniven i ryggen på patienten.
Og patienten kan altså ikke gå et sted hen og blive behandlet, eksempelvis kirurgisk, såfremt lægen ikke har indstillet den pågældende til operation.
Så det er altså lægen, der stiller diagnosen, det er lægen, der afgør, hvilket behandlingsforløb der skal iværksættes, og der er det også lægens opgave at prioritere, hvem der skal behandles før andre.
Lone Dybkjær (RV), 2010-05-07:
[Lydudfald].
Det er jo ikke sådan, at sygehusvæsenet som sådan er en samlet blok – økonomisk set er der selvfølgelig noget – og den læge, der prioriterer inden for rygkirurgi, eller hvad det nu er, er jo ikke den samme læge, som prioriterer inden for alle mulige andre sygdomme som f.eks. urinvejsinfektioner, nyresten, eller hvad har vi, for slet ikke at tale om de kroniske sygdomme.
Det, der så sker i øjeblikket, er jo, at der sker en opprioritering af de patienter, der har nogle rettigheder, og så sker det på bekostning af de andre patienter.
Jeg synes, man skulle prøve at gå nogle steder hen, til nogle af dem, der lider af nogle af de andre sygdomme, så man kunne se, hvor dårligt det var.
Men altså, at snakke om en læge, der prioriterer, er jo noget sludder, for det er ikke kun én læge, det handler om, og det er jo ren demagogi at køre den type argumentation.
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
Det er jo så fru Lone Dybkjær, der bruger udtrykket, at det med lægerne er noget sludder.
Jeg har meget stor tiltro til, at de læger, vi har ude i sundhedssektoren, røgter deres hverv på fornuftig vis og ud fra det, der er skrevet ind i dansk lovgivning, nemlig at den mest syge skal prioriteres forud for den mindre syge.
Det lader jeg trygt ligge i lægens hænder.
Rasmus Prehn (S), 2010-05-07:
»Fair Forandring« er det helt rigtige navn, for det handler om at lave en fair forandring, hvor det er, at man f.eks. lægger afgift på det at leve usundt; hvor det er, at man laver en millionærskat, og hvor man gør forskellige andre ting, der så gør, at man kan bruge pengene mere konstruktivt.
Det er fair, og det burde måske også have heddet fornuftig forandring, og det er fuldt finansieret.
Og når man læser det forslag til vedtagelse, som vi har fremsat, vil man se, at vi jo ikke har sagt, at der bare skal bruges milliarder af kroner på velfærd.
Det, vi har sagt, er, at der skal være en ordentlig ramme for økonomien.
Vi har jo lyttet til, hvad det er, kommunalbestyrelsesmedlemmer, som Venstres egen ordfører også er, gerne vil have.
Man vil gerne have, at enderne skal kunne nå sammen ude i kommunen, der skal være en realistisk økonomisk ramme, og det er jo det, vi er samlet om at debattere her i dag.
Der skal jo være økonomiforhandlinger her til juni, og skulle vi ikke være enige om, at det skal være sådan, at kommunerne kan bevare den velfærd, der er nu?
Ellers får vi jo en ringere velfærd, og det må vel ikke være målet her.
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
Det er jo sådan set det, vi gør.
Hvis man kigger på de finanslove, der er vedtaget de senere år, kan man se, at der dér er sat fokus på, at man netop ikke skal sidde udeomkring og alene have fokus på de områder, hvor der er mulighed for at gå ud på det private marked, men også have større fokus på, at man får løftet på de områder, hvor der ikke er noget valg.
Vi har vedtaget en lov, hvor vi har indført en patientrettighed, og den patientrettighed vil vi gerne stå vagt om.
Jonas Dahl (SF), 2010-05-07:
Vil det sige, at det overhovedet ikke gør indtryk på Venstres ordfører, at formanden for Lægeforeningen faktisk siger, at den her garanti reelt set er fup og fidus, fordi den betyder, at nogle, der er mindre syge, bliver prioriteret før nogle, der er mere syge?
Gør det slet ikke indtryk på Venstres ordfører, at formanden for Lægeforeningen sådan set taler for en differentieret behandlingsgaranti?
Lone Dybkjær (RV), 2010-05-07:
Hvis man har fået konstateret f.eks. slidgigt i hoften, vil det være meget normalt, at man indstilles til en operation.
Ellers var alternativet, at man gik på piller i en periode og så, hvordan det gik.
Der er altså mennesker, der har kunnet træne sig ud af det.
Der er mennesker, der har forlænget tingene.
Det kan godt være, at operationen kommer under alle omstændigheder.
Det er bare det, at det er mere komplekst end det, ministeren anfører.
Derfor synes jeg, det kunne være interessant at tage et område eller to ud.
Vi ved, at antallet af knæoperationer og hofteoperationer er steget dramatisk.
Så synes jeg, man skulle prøve at undersøge, hvorfor det er sket.
Det er jo også sådan, at det er gratis at henvise til en hofteoperation, men det er dyrt at henvise til en fysioterapibehandling og medicin.
Så var det ikke en idé, at vi prøvede at undersøge, hvordan udviklingen er gået på det her område, og anvender vi pengene rigtigt?
Bertel Haarder (V), 2010-05-07:
Jamen jeg står jo og reagerer på eksemplet, som blev fremført, og dermed demonstrerer jeg vel også en vis åbenhed.
For hvis der er specielle patientgrupper, som der er brug for at jeg beder Sundhedsstyrelsen om at redegøre for, gør jeg det gerne.
Jeg siger bare, at der altså er nogle fordele ved denne udvidede behandlingsgaranti, som jeg synes der skal meget stærke argumenter til at ændre.
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-05-07:
Tak for det.
Vi har her i Folketingssalen de sidste par år haft rigtig megen debat om det her emne og sågar til tider også hævdet, at ideologi spiller rigtig meget ind, med hensyn til om der skal være en 4- eller 8-ugers behandlingsgaranti.
Jeg har lyttet meget til det, ministeren har sagt i dag, og jeg vil også gerne kvittere for, at ministeren siger, det er en debat værd at skaffe dokumentation for, om der kan være noget om det, oppositionen hævder i dag, nemlig at det ville være væsentlig bedre at have en 8-ugers-behandlingsgaranti end en 4-ugers-behandlingsgaranti.
Jeg vil blot sige, at alle faglige organisationer – Lægeforeningen, Dansk Sygeplejeråd og mange andre faglige organisationer – siger, at de meget gerne vil kunne tage hensyn til, hvor alvorlig patientens tilstand er, og så opsætte en optimal behandling i forhold til netop, hvor syg patienten er.
Hvad siger ministeren til, at samtlige faglige organisationer, vil jeg hævde, deler holdning med oppositionen?
Bertel Haarder (V), 2010-05-07:
Noget af det samme kunne jo opnås ved, at alle parter er meget omhyggelige med ikke at indstille nogen til operation, før det er højst nødvendigt.
Det ville jo give en del af den samme effekt.
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-05-07:
Jeg vil da gerne med det samme sige, at vi kvitterer fra oppositionens side.
Lad nu ministeren undersøge de her ting, så vi får en dokumentation frem.
Ministeren siger også, at der kan være fordele og ulemper.
Ja, men jeg vil hævde, at det, at man har sænket behandlingsgarantien fra 8 til 4 uger, er at skabe en forventning i befolkningen, som systemet skal modsvare med hurtige operationer, og det er en af årsagerne til, at rigtig mange danskere siger, at har man et dårligt knæ, skal man ikke gå 8, men kun 4 uger med det, til trods for at lægefagligheden måske siger til patienten, at det ville være rigtig godt at gå 8 uger.
Bertel Haarder (V), 2010-05-07:
Regeringen tilsidesætter ikke totalt, hvad de fagkyndige siger.
Vi tillader os blot på borgernes vegne at prioritere.
Vi hæftede penge på, vi fik reduceret ventetiderne med en tredjedel, og det er vi altså meget tilfredse med.
Det ville da ikke være noget fint resultat.
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
Der var en gang, hvor rigtig mange patienter stod på ventelister, ikke blot i 3 måneder, 6 måneder, 12 måneder, men nogle faktisk i årevis for at få en simpel operation, eksempelvis en hofteoperation, en knæoperation eller en anden form for behandling.
Det medførte, at de pågældende kunne sidde hjemme foran fjernsynsskærmen med det dårlige ben placeret på fodskamlen og opleve, at deres job på arbejdsmarkedet blev overladt til andre.
De kunne opleve, at deres personlige økonomi blev alvorligt belastet, de kunne opleve, hvordan deres kommune sukkende måtte udbetale sygedagpenge i lang tid for en behandling, som kunne være klaret inden for meget kort tid.
De kunne opleve, hvordan deres livskvalitet blev forringet dag for dag.
Så fik vi det udvidede frie valg, først på 2 måneder og siden på 1 måned, og vi fik en regering, der viste, at det kunne lade sig gøre at lovgive sig hen imod at give patientrettigheder.
Det var også en regering, der tilførte sundhedssektoren en økonomisk saltvandsindsprøjtning, sådan at sundhedssektoren fik en mulighed for at implementere nogle mere rationelle arbejdsgange.
I dag har vi så et sundhedsvæsen, der producerer som aldrig nogen sinde.
Vi har et sundhedsvæsen, hvor kvaliteten er betydelig højnet, vi har et sundhedsvæsen, hvor ventetiderne er blevet barberet ned.
Helt konkret er de faktiske ventetider på eksempelvis de 18 mest almindelige operationer faldet fra 90 dage i 2001 til 61 dage i oktober 2009.
Det er bare et af de resultater, som har været regeringens og Venstres fokusområde.
Og det er vel rimeligt at tilføre penge til et område, som har brug for det.
Det var jo et sundhedsvæsen, som virkelig havde brug for det, og det har givet et betydeligt løft.
Men det var vel også rimeligt at lytte til de mange nødråb, der kom fra patienterne.
Det er nogle rettigheder, som oppositionen nu vil rulle tilbage.
Jeg vil meget gerne her fra talerstolen i dag udtrykke stor tak til det sundhedspersonale, som hver dag arbejder hårdt og kvalificeret for at levere behandling, pleje og omsorg til dem, der er syge, og dem, der er på vej til at blive syge.
Vi har i dag en sundhedssektor, der dag for dag bliver bedre, der dag for dag leverer udviklingsmuligheder, der hver dag lytter til patienternes behov, og vi har en sundhedssektor, hvor lægen skal prioritere den mest syge frem for den mindre syge.
Vi har en sundhedssektor, hvor der er garanti til alle dem med livstruende sygdomme, og hvor de, der har brug for akut behandling, får den akutte behandling, og vi har en sundhedssektor, hvor de, der har planlagte behandlingsforløb, kan vælge ventetiden fra, hvis den overstiger de 30 dage på et offentligt sygehus, og kan gå ud på et privathospital, såfremt der er etableret en aftale mellem det offentlige og det private sygehus.
Vi synes, det er rimeligt at sikre en sundhedssektor, hvor der lyttes til patienterne, hvor der tages hensyn til patienterne, og hvor vi hver eneste dag søger at optimere de behandlingsmuligheder, der skal være til stede i et velfærdssamfund.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-05-07:
Jeg synes, det er en meget ideologisk tale, der igen viser, at for Venstre er det udvidede frie sygehusvalg efter 1 måned mere ideologi, end det er saglighed.
For vi skulle nødigt jo have, at de her mennesker skal behandles på et privathospital, for det koster hospitalet penge – det koster regionen penge – og så er der jo nye besparelser i udsigt.
Så jeg vil bare gerne høre: Anerkender ordføreren slet ikke, at der faktisk er rigtig mange faglige og saglige røster udeomkring, der sætter spørgsmålstegn ved den her ideologi om at give det her løfte til alle patienter, altså at de skal behandles inden for 1 måned uanset alvorligheden af deres sygdom?
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
Der er tidligere lavet en opgørelse over det, man populært har kaldt Løkkeposen, nemlig de mange penge, som blev sendt ud i den offentlige sundhedssektor for at give den et løft, så man blev belønnet fra en meraktivitetspulje.
Den opgørelse viser, at der er tilført lige så mange penge til det medicinske område som til det kirurgiske område.
Jeg kan også betro fru Sophie Hæstorp Andersen, at jeg jo selv er en del af et regionsråd, hvor vi netop har prioriteret det medicinske område højt.
Så der er altså ikke tale om besparelser.
Jeg skal ikke her sige, om der er nogle sygehuse, der har prioriteret anderledes, men der er jo givet en rammebevilling til de regioner, som driver sygehussektoren, og så er det regionerne, der må fordele pengene, så man sikrer, at der tilføres den rigtige behandling, uanset hvilken diagnose der er stillet.
Men det er altså også lægen, der stiller diagnosen, og det er lægen, der skal prioritere den mest syge frem for den mindre syge.
Hvis vi tager det medicinske område, er over 80 pct. af dem, der kommer her, akutte patienter, og der bliver taget imod dem, når de kommer ind med ambulancen.
Det gør man, uanset om de kommer til den medicinske dør eller den kirurgiske dør eller hvilken dør, man har brug for at komme til, inden for den sundhedssektor, vi har.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-05-07:
Er man nyresyg, eller er man diabetiker f.eks., er det ikke altid, man stifter bekendtskab med sundhedsvæsenet akut.
Så oplever man faktisk ofte, at der bliver sat behandling i gang, og at der så er ventetid.
Den optimale behandling, der skal til, for at man kan komme i en mere kontinuerlig behandling, er der ventetid til.
CT-scanninger, MR-scanninger – alle de her ting er der ventetid til, fordi der er nogle, der skal behandles før én, og det kan så enten være kræft- eller hjertepatienter – der har man i Folketinget været enige om, at de skal prioriteres rigtig højt – eller det kan f.eks. være folk med meget mere banale lidelser, som bare skal til inden for 4 uger.
For hvis ikke de bliver opereret inden for 4 uger, så ved man udmærket godt på det pågældende hospital eller i regionen, at så vil op imod en tredjedel af dem vælge et privat alternativ, hvor det i mange, mange år har kostet langt mere at behandle dem end på det offentlige hospital.
Faktum er jo også, at den her regering har været med til at overbetale privathospitalerne, mens man netop i regionerne har knoklet for at undgå, at patienterne skulle bruge det udvidede frie sygehusvalg.
Resultatet er, at det på nogle operationer er sådan, at ventetiden er steget markant med næsten op til 100 pct., f.eks. på knusning af nyresten, mens det for andre ting, f.eks. det at få lavet sit knæ, er sådan, at ventetiden er faldet markant.
Birgitte Josefsen (V), 2010-05-07:
Det frie valg gælder på alle områder, og patienten har retten til at benytte det frie valg og bevæge sig fra det ene offentlige sygehus til det andet fra dag et.
Det udvidede frie sygehusvalg gælder efter 30 dage, og patienten har retten til at bevæge sig fra det offentlige og ud i det private, såfremt der er et tilbud.
Når fru Sophie Hæstorp Andersen står her og kommer med det ene skræmmebillede efter det andet og fremhæver, at der så er ventetid på at få stillet en diagnose, så vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at Folketinget – her lige før vi gik på juleferie – behandlede et lovforslag, som jo nu har skabt frit valg i forhold til at få stillet diagnose, og jeg går ud fra, at Socialdemokratiet er positivt stemt over for, at det lovforslag blev behandlet og blev vedtaget.
Jonas Dahl (SF), 2010-05-07:
Jeg synes, det er interessant, at ordføreren siger, at netop det udvidede frie valg giver ret til at gå til private.
Det gælder bare kun for en snæver gruppe.
Det gælder kun for patienter, som har nogle ortopædkirurgiske lidelser, hvor der rent faktisk findes et privathospital, som kan løfte opgaven.
De patienter, som har nogle lidt mere komplekse sygdomme, måske fejler lidt mere end en enkelt ting,
har faktisk ikke den adgang til det.
Så bed jeg mærke i, at fru Birgitte Josefsen sagde, at det er lægerne, der skal prioritere.
Jeg vil gerne læse lidt op, for der var et interview med Lægeforeningens nye formand i Ugeskrift for Læger, der kom her i sidste uge.
Jeg læser op: »Hvad er dine sundhedspolitiske mærkesager?
Det vi nu skal snakke med regeringen om, er behandlingsgarantien.
Jeg mener, der kan være sund fornuft i at prøve at optimere behandlingsgarantien.«
»Mener du differentiere den?
Ja, det skal være sådan, at de sygeste kommer til før dem, som har mindre alvorlige gener.«
Er ordføreren enig i den udlægning?
For så er det netop sådan, som lægerne siger, og som ordføreren også lige sagde for et øjeblik siden, nemlig at det skal være lægerne, der går ind og foretager den faglige prioritering.