Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2016-05-24:
Tak til forslagsstillerne for at fremsætte forslaget.
Det kan måske undre nogle, at Socialdemokratiet ikke er med som forslagsstiller på det her forslag.
Jeg vil sige det sådan, at vi jo har haft rigtig mange drøftelser om det her, og i Socialdemokratiet går vi ind for, at forældelsesfristerne fuldstændig skal bortfalde.
Det vil altså sige, at vi går ind for en mere vidtgående ændring af den her lovgivning end det, der lægges op til i forslaget.
Og sådan som jeg kan forstå det på de drøftelser, der har været, både i medierne og i øvrigt, lader det også til, at der er et flertal i Folketinget for, at vi går hele vejen.
Derfor vil jeg selvfølgelig opfordre til, at vi behandler beslutningsforslaget i udvalget, og jeg vil selvfølgelig også bede de partier, der står bag beslutningsforslaget, overveje, om man vil være indstillet på at gå skridtet videre oven på de drøftelser, vi har haft undervejs, af det her. Når vi vælger at gå den vej, er det jo, fordi vi i Socialdemokratiet mener, at der pålægger et særligt ansvar, når det er sådan, at man som samfund påtager sig ansvaret for børn, som er udsatte.
Alle børn har ret til at få en tryg barndom – og der er vi altså langtfra endnu – og der, hvor forældrene, fordi man vokser op i en dysfunktionel familie, ikke er i stand til at løfte det ansvar, og samfundet så går ind og tager over, er der selvfølgelig behov for, at vi som samfund er særlig opmærksomme på, hvor sårbar en situation de børn er i, og derfor skal vi også følge op på, under hvilke forhold de lever.
Vi har desværre en del eksempler på, at det ikke helt har været tilfældet.
Det seneste har været den her sag i Slagelse, der er blevet debatteret, og den sag er jo desværre ikke enkeltstående og enestående.
Det fremgår ikke helt af beslutningsforslaget, hvorvidt man skelner mellem skyldsspørgsmålet og erstatningsspørgsmålet, og det er der jo en eller anden mulighed for at vi nu kan diskutere i udvalget.
Men for Socialdemokratiet er det ikke afgørende, at der mange årtier efter – f.eks. når vi taler om Godhavnsdrengene – er grundlag for erstatningsspørgsmål.
Det er ikke det, der bliver bedt om.
Vi skal jo huske på, hvordan det er for dem, hvor det er mange årtier siden, at det er sket.
Når man spørger dem, hvad det vigtigste er for dem, så siger de selv, at det ikke handler om penge.
Det handler om, at nogen påtager sig ansvaret for at have gjort dem uret; at der blev begået uret mod dem på et tidspunkt, hvor staten havde dem i sin varetægt.
Det er, og det ved man jo, når man beskæftiger sig med overgreb mod børn, fordi en vigtig del af helingsprocessen, hvis man har været udsat for den slags i sin barndom, er, at nogen påtager sig et ansvar og siger, at der faktisk blev begået uret mod dem som børn.
Derfor vil vi i Socialdemokratiet gerne drøfte i udvalget, om man skal skille de to spor ad.
Man lægger en forældelsesfrist på den del, der vedrører erstatningssummen og -spørgsmålet, mod at summen så også bliver væsentlig større, end den er i dag, i det ene spor, og så siger man, at efter et eller andet antal årtier er det ikke længere det, der er det væsentlige.
Så er det væsentlige, at man får en officiel undskyldning, og at der er nogen, der påtager sig et ansvar for det, der er foregået.
Jeg vil gerne sige, at jeg mener, at vi er kommet rigtig langt omkring det her.
Det ærgrer mig stadig væk, at vi ikke kan få statsministeren til at give Godhavnsdrengene og stribevis af andre børn, der været på børnehjem tilbage i tiden, den undskyldning, som jeg mener de retmæssigt burde få.
Jeg håber, at det her kan være første skridt på vejen til, at der også kan blive skabt opbakning til, at de skal have det.