Marianne Jelved (RV), 2016-05-11:
Vi står med et lovforslag i hånden, som hedder lov om kommunale særlige tilbud om grundskoleundervisning til visse udenlandske børn og unge.
Det siger jo i al sin enkelhed, at det her handler om noget helt andet end folkeskolen.
Det er et særligt tilbud, og det er til visse udenlandske børn og unge.
Som tidligere ordførere har sagt her fra talerstolen, ligner det en klar eksklusion fra fællesskabet.
Regeringen og KL har forhandlet, fordi KL har hævdet, og det har jeg stor forståelse for, at de har brug for fleksibilitet.
Jeg citerer fra § 1, stk. 2, i lovforslaget: »Kommunalbestyrelsen fastlægger mål og rammer for det særlige tilbuds grundskoleundervisning, herunder bevillinger og økonomiske rammer, tilbuddets omfang med hensyn til klassetrin, elevtal, specialundervisning og anden specialpædagogisk bistand, undervisning i fritiden, antal skoledage og rammer for klassedannelsen, elevernes undervisningstimetal og skoledagens længde.«
Hvis nu ministeren eller regeringen havde foretrukket, at vi fik en større politisk bredde bag et lovforslag, der handler om fleksibilitet, kunne vi have forhandlet inden for folkeskolens rammer og bidraget til at finde fleksible løsninger.
Det sker ikke.
Samtidig skal bekendtgørelsen om modtageklasser ændres fra 12 elever op til 15 og i nogle situationer op til 18, og fra elever over 3 skoleår til elever over op til 5 skoleår.
Det, man kan frygte, er, at det bliver det, der bliver ved med at være der, også efter vi kommer ud af en situation med mange, mange flygtningebørn.
Som jeg har sagt i et af mine spørgsmål, er det et markant brud på den danske skoletradition, som er vidt berømt verden over.
Vi får besøg fra Nordkorea og alle mulige andre steder, der kommer for at se, hvordan vi laver folkeskole.
Vi har et tilbud, der hedder, at den offentlige skole er gratis.
Der er undervisningspligt, men der er ikke skolepligt.
Forældrene gives meget generøst en mulighed for at vælge et andet skoletilbud end den offentlige skole, men de har også ret til at vælge den offentlige skole og få et gratis skoletilbud.
Det er en mindretalsret, som i særlig grad gør os i stand til at tage ansvar, også som forældre, for vores børns skolegang.
På den måde, jeg læser grundloven og børnekonventionen, mener jeg heller ikke, at vi gør det, grundloven egentlig lover.
Vi laver et særligt skoletilbud, en særlig situation til nogle særlige børn.
Det er altså ikke det samme som en offentlig skole.
Den her mulighed, særtilbuddet, bryder med alle de regler, der i dag gælder for folkeskolen.
Så kan man ikke komme og sige, at det er det samme tilbud, den samme generøsitet, der ligger bag ved.
Vi havde som sagt gerne bidraget til en løsning inden for loven om folkeskoler, og vi ved, hvor vigtigt det er, at børn leger med børn, uanset hvor de kommer fra.
Vi ved, hvor vigtigt og hvor hurtigt, det faktisk sker med tilpasning og indlæring af den kultur, de fremmede børn er kommet til.
Vi ved, hvordan skoler kan løse mange problemer ved at skabe nye muligheder med pavillioner eller ved at have afdelinger rundtomkring i kommunen.
Mens man har en hovedskole, kan man have afdelinger rundtomkring, som er knyttet til den hovedskole.
Der er mange muligheder for at skabe større fleksibilitet.
Af de 5 er 2 af dem Dansk Arbejdsgiverforening og Dansk Industri.
Det er jo også bemærkelsesværdigt, at der er så stærk en advarsel mod at begive sig på den her vej, som regeringen gør, med et smalt flertal.
Jeg skal her fra Folketingets talerstol sige bare for at fjerne enhver form for tvivl, at i Folketinget tager den radikale folketingsgruppe stilling til lovgivningen.
Det er det, vi er valgt til at gøre her.
Der er ikke nogen uden for Folketingssalen, der kan bede os om at handle på bestemte måder.
Det kan de godt, men vi træffer selv beslutningerne her.
Vi er frit stillet ved aftaler, som regeringen indgår med en anden part, her KL.
Det er en aftale, som vi hverken på den ene eller anden måde har været involveret i, men får den forelagt som et fait accompli, efter at den er færdig og indgået og lovforslaget er udarbejdet i første omgang.
Det er stærkt utilfredsstillende vilkår, hvis man vil have os med til at lave en løsning på et problem, som vi anerkender er en udfordring for det danske samfund.
Men det er også en udfordring, som kan løftes, og som ville kunne være blevet løftet inden for folkeskolens rammer.
Det er trist, at det ikke blev til noget.