Mai Mercado (KF), 2014-05-08:
Det bliver sådan lidt teknokrattale, og jeg havde måske i virkeligheden håbet på, at fru Julie Skovsby kiggede ud i virkeligheden og måske erkendte, at der er nogle udfordringer med den lov, der er i dag.
Det virker sådan meget smalt og et eller andet sted lidt navlebeskuende at sige, jamen loven er fin, når vi jo kan se, at loven ikke er fin.
Det tager 2 år, fra man anmoder om at få hjælp, og frem til at man rent faktisk kommer med i en støttegruppe hos TUBA.
Det synes jeg siger rigtig, rigtig meget.
Men gør det her slet ikke indtryk på fru Julie Skovsby?
Nu nævnte jeg jo nogle tal lige før om alkohol, og Sundhedsstyrelsens tal viser også, at virkeligheden er, at når det handler om psykiske problemer, eksempelvis depressioner, så er det almindelige tal for børn i helt almindelige familier på omkring 6 pct., men i forhold til børn i misbrugsfamilier er det på 36 pct.
Det er et rigtig, rigtig stort volumen, og vi kan jo se, hvor mange børn der så går og tumler med depression, med tanker, som er rigtig, rigtig uhyggelige, og som jo egentlig har brug for, at der er nogen, der tager hånd om dem og giver dem den støtte og den rådgivning, de har brug for.
Jeg har også været her siden kl. 10
Jeg kan blive utrolig bekymret på ministerens vegne.
Jeg er jo helt enig i, at der selvfølgelig skal være en motivation, og det er der også, for en behandlingsgaranti skal jo ikke stoppes ned i halsen på de her børn og unge.
For det barn eller den unge, som lever i en familie med misbrugsproblemer, og som en dag når til at sige, at nu har vedkommende gået med det længe nok, at nu er ensomheden og de problemer, som jo omringer et barn eller en ung i den her situation, nået til sin grænse, er det jo dog mærkværdigt at skulle vente 2 år på at kunne komme til i et frivilligt tilbud hos TUBA.
Det er jo derfor, fru Karin Nødgaard og jeg selv fremsætter det her forslag om at skabe den her garanti, så man kan komme til med det samme.
Jeg skal bare sige, at virkeligheden jo er, at dansk lov og det grundlag, som den bygger på, er bedre end det, som børnekonventionen tilbyder.
I hvert fald er det det, som det hidtidige ekspertudvalg, som jo afgav deres betænkning og bidrag tilbage i 2001, byggede på.
Så vil jeg blot sige, at jeg får sådan en lyst til at sige: Vi lytter.
Også til eksperter.
Det lyder sådan helt radikalt.
Men fordi man lytter, betyder det jo ikke, at man lader sig diktere.
Og derfor føler jeg mig da fuldstændig frit stillet over for, hvad vores holdning bliver.
Men jeg synes da, man skal være noget arrogant, hvis man går herop og siger, at man ikke vil læse en rapport, som bliver udarbejdet af nogle eksperter, som rent faktisk sætter sig ned og bidrager med noget sagkundskab inden for et givent område.
For alle kan blive klogere, og derfor vil vi stå frit, hvis den her debat kommer op igen.
Det er jo derfor, jeg siger, det er et uheldigt tidspunkt at debatten kommer på.
Det havde jo været meget bedre – og det tror jeg da egentlig også at fru Pernille Skipper er enig med mig i – om anbefalingerne var kommet først.
Så havde vi alle sammen haft et bedre grundlag at debattere ud fra end det, vi har nu.
Og det virker sådan en smule panikagtigt og desperat, at en tidligere minister og tidligere partiformand føler behov for at fremsætte sådan et forslag, inden ekspertudvalget er kommet med sin redegørelse, når hun kunne have gjort det, dengang hun var minister.