runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Torben Hansen (S), 2009-01-22:
Jeg kan se, at formanden har styr på det i dag.
Hr. Per Ørum Jørgensens siger, at det er bedre, hvis folk erhverver en ny bil.
Det tror jeg alle er enige i.
Det er også derfor, Socialdemokratiet har lavet et udspil om nedsat registreringsafgift og begavet roadpricing.
Men det, der sådan set er det vigtige, er vel, at man får lavet et system, så man undgår eksempelvis den import, vi ser i dag, af tyske biler, fordi de simpelt hen ikke kan køre rundt i Tyskland.
I går blev Miljøudvalget orienteret om, at hvis det er sådan, at der ikke sker noget, hvis vi ikke tager nogen initiativer her, så vil vi med de flere og flere miljøzoner, der kommer i Tyskland, i løbet af et år se en fordobling af antallet af halvgamle tyske biler, der kommer til at køre heroppe, sådan at Danmark rent faktisk risikerer mere eller mindre at blive Vesteuropas billosseplads.
Kunne hr. Per Ørum Jørgensen ikke se noget fornuft i, at vi rent faktisk fik indført de samme miljøforhold i vores byer, sådan at vi undgår, at Danmark bliver det land, hvor udrangerede tyske biler ender?
Vivi Kier (KF), 2009-01-22:
Jeg kan jo næsten kun hovedrystende lytte til det, der bliver sagt, altså at jeg skulle have stået her og givet udtryk for, at vi skal lade regionerne dø og lade patienterne sejle deres egen sø.
Det kan kun være noget, hr. Flemming Møller Mortensen ønsker jeg skulle sige, men det har jeg ikke på noget tidspunkt givet udtryk for.
Jeg synes til gengæld, det er meget vigtigt, at vi er bevidst om, hvem der har ansvaret for hvad, og hvad vi som folketingsmedlemmer skal lovgive om, med hensyn til hvem der har ansvaret for at udfylde de rammer og udføre der arbejde, der pågår, så jeg synes, hr. Flemming Møller Mortensen skulle overveje sine formuleringer for fremtiden.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-01-22:
Jeg vil gerne sige, at jeg vil anbefale fru Vivi Kier at gå hjem og læse lidt mere på, hvad den danske kvalitetsmodel skal rumme.
Eksperterne, faktisk alle eksperterne, alle de 100, som var med til at lave de danske standarder, heriblandt chefen for Seruminstituttet, siger, at den gør det jo ikke alene.
Så vil jeg sige til fru Vivi Kier: Jamen gør det dog godt for patienterne.
Tag modellen op af skuffen, den ligger der, og det vil ikke koste ret meget.
Havde det ikke været et socialdemokratisk forslag, som nu er blevet fremsat for sjette gang, kan jeg simpelt hen ikke indse, hvad argumenterne skulle være for ikke at gøre det, medmindre man, som fru Vivi Kier har indikeret, vil lade regionerne dø, vil overtage området og så lave en national standard.
Det ved vi at Det Konservative Folkeparti har meldt ud, men skal det gå ud over patienterne?
Skal man nøle i forhold til at få en bedre hygiejnestandard i Danmark af den grund?
Det synes vi ikke i Socialdemokratiet.
Jonas Dahl (SF), 2009-01-22:
Jeg er ikke helt sikker på, at der var noget spørgsmål i det, men jeg skal gerne svare på det alligevel, eller prøve.
Fra SF's side er vi jo fuldstændig enig med Socialdemokratiet.
Vi kan selvfølgelig ikke lade den her reduktion af de økonomiske rammer for rengøringen og udmøntningen af de her besparelser, man prøver at gennemtvinge på rengøringsområdet, stå alene.
Vi bliver nødt til at se på økonomien.
Det er økonomien, som er en del af problemet, men en del af løsningen
der er jeg så enig i det forslag, der er fremlagt, altså i, at det kan være, at vi skal have nogle hygiejnestandarder - er, at vi samtidig ser på økonomien i forbindelse med rengøringspersonalet.
Det er her, det helt store problem er, som vi ser det.
Men vi skal selvfølgelig også se på den generelle måde, vi udnytter personalet på, og de generelle arbejdsforhold på sygehusene.
De er simpelt hen ikke gode nok.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-01-22:
Jeg synes jo, at hr. Jonas Dahl fremfører noget, der er rigtig spændende, og det er netop de reduktioner, som vi ved har været på rengøringsområdet.
Vi kan gå ind på de enkelte sygehuse og se, hvor stor en reduktion der har været af personalet derude.
Og det er jo rigtigt, som hr. Jonas Dahl påpeger, at når der er færre personer om at løse opgaven, er det heller ikke sikkert, man kan løse den med helt samme kvalitet.
Jeg vil gerne lige kommentere hr. Jonas Dahl og sige, at vi fra socialdemokratisk side netop præciserer, at standarder slet ikke er det eneste, der skal til.
Det har Statens Serum Institut jo netop også præciseret.
Vi skal ride på mange heste.
Jonas Dahl (SF), 2009-01-22:
Jeg kan ikke lade være med at kommentere Dansk Folkepartis ordførers sidste bemærkning om regionerne og sige, at jeg kun kan understrege, at det i hvert fald ikke er SF's holdning, at vi skal nedlægge regionerne.
Vi går ind for at bevare regionerne.
Vi kunne f.eks. give dem lidt mere indflydelse på forskellige andre områder ud over sundhedsområdet.
Lad det blot være en bibemærkning.
Jeg takker for lejligheden til, at vi igen skal diskutere hygiejnestandarder på sygehusene.
Det er jo en genfremsættelse af et tidligere forslag - eller det er vist sjette gang, sådan som jeg har kunnet analysere mig frem til, at vi skal behandle det her forslag - og eftersom vi har støttet forslaget alle de andre gange, skal jeg ikke gøre nogen undtagelse den her gang.
Vi støtter selvfølgelig forslaget endnu en gang.
Vi synes, at det er et glimrende forslag.
Det er jo naturligvis, fordi problemerne, som vi allerede har hørt, overhovedet ikke er løst, og vi ved, at patienter, der i dag er indlagt på danske sygehuse, har en alt for høj risiko for at få en hospitalsinfektion, fordi der ikke har været udvist rettidig omhu.
Det synes vi sådan set er dybt kritisabelt, det er på grænsen til det katastrofale.
Jeg tror ikke, at det vil overraske nogen, at jeg lægger mig på linje med den socialdemokratiske ordfører og siger, at SF også er optaget af at sikre, at folk ikke bliver syge af at komme ind på sygehuset.
Det skal helst være sådan, at man har et godt helbred, når man kommer til sygehuset, men det skal også være sådan, at vi passer på dem, mens de er derinde.
Jeg vil gerne understrege, at vi heller ikke er så naive, at vi tror på, at nye standarder er den eneste rigtige løsning.
Standarder kan være en god idé, men standarderne kan selvfølgelig ikke stå alene.
Mange af de problemer, der er på sygehusene, handler også om, at der er skåret så meget økonomisk i rengøringshjælpen og i forhold til de arbejdsmuligheder, der er for personalet, at det medfører, at der ikke bliver gjort godt nok rent, og at hygiejnen derfor ikke er helt i top.
Så det handler i lige så høj grad om at give personalet nogle bedre arbejdsvilkår, så de hygiejnestandarder, de godt er klar over skal overholdes, bliver lettere for dem at overholde.
Jeg tror sådan set, at der er bred enighed om, at vi skal have en bedre hygiejne på de danske sygehuse, så vi undgår, at folk bliver syge af at blive indlagt.
Hvor uenigheden opstår, er om, hvordan vi opnår det.
Vi vil fra SF's side godt støtte forslaget.
Vi synes, at det er et godt forslag.
Vi synes sådan set, at det er et rigtigt skridt på vejen, men jeg vil bare gerne understrege, at vi ikke tror på, at det er hele løsningen på hygiejneproblemerne på de danske sygehuse.
Der er mange andre tiltag, og et af dem er at se på arbejdsmulighederne for personalet.
Liselott Blixt (DF), 2009-01-22:
Jamen jeg tror ikke, at hr. Flemming Møller Mortensen forstod, hvad jeg mente, for jeg tror, at vi i udgangspunktet gerne vil nå det samme.
Men vi har regionerne, der skal tage sig af de sygehuse, der er derude, og den hygiejne, der er.
Jeg kommer på flere forskellige sygehuse, og der er utrolig stor forskel, alt efter hvilket sygehus man kommer på, og hvilken afdeling man kommer på.
Nogle sygehuse er møghamrende beskidte, mens andre kan være pæne og rene.
Hvorfor denne forskel?
Derfor mener jeg også, at det altså er de enkeltes ansvar.
Vi kan lave mange politikker eller standarder, der ryger ned i en skuffe, og så sker der ikke mere.
Men lad os få de regioner væk, så kan det være, at vi kan få et større ansvar herindefra.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-01-22:
Er fru Liselott Blixt ikke enig med mig i, at vi bor i et meget lille land?
Kunne der ikke være fornuft i at sige, at nu gør vi tingene ens?
De mange, mange hygiejneorganisationer, som jeg har haft kontakt med ude i landet, siger: Indførelsen af Dansk Standards 12 standarder ville hjælpe væsentligt.
Man ville have et fuldstændig klart grundlag for, hvad det er, man skal arbejde på og hen imod.
Man har ikke en standard på nuværende tidspunkt.
Fru Liselott Blixt siger: Lad os dog udarbejde noget.
Det er et unikt redskab, som bliver prist af alle.
Dansk Folkeparti taler på samme måde som Socialdemokraterne om, at vi vil have et sundhedsvæsen, der er bedre, at vi vil rette op på de fejl, som er, men Dansk Folkeparti mister nu også muligheden for at kunne gøre noget ved at stemme for det her og lade regeringen arbejde på et forslag i nogle måneder, som vi så kunne drøfte.
Man lader det løbe ud mellem hænderne, og hvem går det ud over? De danske patienter.
Liselott Blixt (DF), 2009-01-22:
Jo, på det her område vil vi meget gerne meget mere, så det er at lægge mig ord i munden at sige, at jeg har sagt, at jeg er tilfreds med det, for det er jeg bestemt ikke.
Og jeg mener også, at vi skal prøve at udarbejde noget sammen og se, om ikke vi kan nå til en enighed, men ikke på det grundlag her.
Det kunne være, at Socialdemokraterne ville gå sammen med Dansk Folkeparti om at nedlægge regionerne og lade staten overtage det hele, for så kunne vi gå ind og lave regler for, hvordan vi vil have det rundtomkring i hele landet.
Det ville jeg meget hellere have.
I øjeblikket er det regionerne, der har et ansvar, og de lever ikke op til deres ansvar, som det er nu.
Hvis de kunne tjene så mange penge - de piber, de har ikke penge - så lad dem gå ud og gøre noget ved hygiejnen, få færre patienter og få flere penge til at helbrede.
Birgitte Josefsen (V), 2009-01-22:
Når ordene hygiejne på sygehusene bliver udtalt, tænker de fleste straks på den almindelige rengøring, altså det at holde rent på et sygehus og andre steder, hvor der er fare for at forringe folks helbredstilstand på grund af manglende hygiejne og rengøring.
Når jeg tænker på sygehuse og hygiejne, er det naturligvis med baggrund i den viden, jeg har som sygeplejerske.
For det er jo ikke kun rengøring, det handler om, det handler også om håndhygiejne, det vil jeg gerne fremhæve en gang til, for vi ved helt konkret, at det faktisk er en af de største smittekilder på sygehusafdelinger.
Men det handler også om og er af stor betydning, at man har styr på de procedurer, der er på de sygehusafdelinger, der er rundtomkring, ved undersøgelse og behandling, så man eksempelvis ikke ved oplægning af et kateder i en blære fører bakterier op i denne og dermed under sin udførelse af opgaven kommer til at blive skyld i, at patienten får en urinvejsinfektion.
Det er kun et lille eksempel, men det viser jo, hvor påpasselig man skal være, når man er aktør i sundhedssektoren, for ikke at gøre patienten mere syg, end denne er i forvejen.
Vi ved, at sundhedssektoren rundtomkring i landet har gode retningslinjer for at minimere smittespredningen, for det er faktisk noget, man er optaget af ude på de danske sygehusafdelinger.
Og med baggrund i disse standarder, Seruminstituttet og Dansk Standard helt konkret har udarbejdet - konkret ligger der jo et sæt hygiejnestandarder bestående af 12 specifikke punkter for forskellige kliniske områder, og der arbejdes på samme sted i øjeblikket med at udvikle de hygiejnestandarder – er der altså for afdelingerne et grundlag at gå ud fra.
Vi ved også, at sygehussektoren har adopteret de udarbejdede hygiejnestandarder.
Danske Regioner er aktørerne på området, og det er da også en opgave, som Danske Regioner har forholdt sig til og faktisk tager alvorligt, bl.a. kører projektet »Operation Life« i øjeblikket, et projekt, som er Danske Regioners projekt sammen med TrygFonden.
I det projekt er man målrettet gået ind og har sat fokus på procedurer og også hygiejne.
Allerede nu kan man meddele, at det giver gode resultater, de oplysninger har jeg fået fra repræsentanter i Danske Regioners bestyrelse.
Så man kan sige, at de er optaget af det her område.
Venstres holdning er, at fokuseringen på at højne hygiejnestandarden i det hele taget og det at holde fokus på, at hygiejne- og rengøringsopgaverne bliver højnet og er i orden hele tiden, bør være placeret decentralt, det bør være placeret der, hvor ansvaret er.
Vi mener, at det er en selvfølge, og vi mener også, at det er en selvfølge, at det her jo er indarbejdet i den danske kvalitetsmodel.
Så der er fokus på området hos både medarbejdere og ledelse, og jeg synes, at vi skal lade opgaven ligge ude hos dem, der skal løse den, så vi kan ikke tilslutte os det fremsatte beslutningsforslag.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-01-22:
Jeg noterer mig med tilfredshed den indrømmelse, jeg fik fra hr. Flemming Møller Mortensen om, at det forrige spørgsmål var helt forkert.
Det er åbenbart trukket tilbage.
Det, Socialdemokratiet og regeringen er enige om, er, at der skal være rent på de danske sygehuse, både hvad angår den synlige rengøring, og hvad angår hygiejnen generelt.
Men vi er altså ikke enige i, at det er bedst, at vi herinde fra Christiansborg bestemmer, hvordan rengøringen skal foretages.
Det er udtryk for, at Socialdemokratiet er et meget centralistisk parti, som ikke tror på, at mange af de partikolleger, som man jo selv har ude i regionerne, kan løse den her opgave, som de har ansvaret for.
Det kan jeg konstatere.
Per Clausen (EL), 2009-01-22:
Det er vanskeligt at have nogen indvendinger mod det, så det tager jeg selvfølgelig til mig.
Men jeg har bare en enkelt bemærkning til det.
Jeg synes, at det også er der, det altid bliver lidt besværligt, for når vi kommer på den anden side af alle de gode ord, hvad er så grunden til, at man ikke kan støtte det her beslutningsforslag?
Det kan der selvfølgelig godt være nogle indholdsmæssige grunde til, det skal jeg ikke afvise.
Men et eller andet sted har jeg også en oplevelse af, at man i regeringen udmærket godt ved, at der er forskel på, om noget kan lade sig gøre inden for lovgivningen, altså om regionerne og kommunerne dermed selv skal prioritere det og selv skaffe pengene til det, eller om staten kommer og siger, at det skal gøres.
Så står kommunerne og regionerne naturligvis og siger: Det vil vi have penge til.
Indimellem tror jeg at afvisningen fra regeringens side og fra regeringspartiernes side af den slags forslag handler mere om, at man er bange for at blive hængt op på at skulle af med nogle penge
, end det handler så meget om indholdet, hvis man skal være helt ærlig.
Karen J. Klint (S), 2009-01-22:
Det er en bemærkning og ikke et spørgsmål, for jeg vil sådan set bare rose ordføreren for en meget klog tale, men samtidig også sige, at der ikke er noget af det, ordføreren har sagt, der ikke kan ske inden for den eksisterende lovgivning, hvis der bare er tid og rum og midler til det.
Det er derfor, jeg også gentog i min tale, at jeg godt vil arbejde for, at der kommer flere midler.
Men jeg ville bare kvittere for en god tale.
Vivi Kier (KF), 2009-01-22:
Jeg kan kun ryste på hovedet ad den udtalelse, fru Özlem Sara Cekic kommer med her.
Som jeg meget tydeligt sagde, er der jo det med psykisk sygdom, at den ikke er som en brækket arm, som man ved er på plads, når den har været i gips i 4 uger.
Sådan forholder det sig bare ikke med psykisk sygdom, og derfor er det et andet behandlingsforløb, der er dér.
Jeg synes, at det er direkte uartigt at stå og lægge mig ord i munden, som jeg på ingen måde har udtalt.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-01-22:
Det går ikke særlig godt med det arbejde, og det tror jeg godt vi kan være enige om her.
Når alle undersøgelser, bl.a. i regionerne, viser, at halvdelen af de pårørende til sindslidende ikke føler, at de bliver inddraget i selve løsningerne eller bliver betragtet som en del af løsningsforslaget, er der noget, der er rablende galt.
Men lad det nu ligge.
Nu sagde ordføreren i sin tale: Psykisk sygdom er ikke det samme som en brækket arm.
Jeg vil rigtig gerne have det uddybet.
Betyder det, at vi skal have en anden tilgang til sindslidende, end vi skal have til dem, der har en fysisk sygdom?
Hvis det er den tilgang, De Konservatives ordfører har, har vi et alvorligt problem i psykiatrien, for så er De Konservative med til at sige: Der skal være den her diskrimination, og der skal være den her forskelsbehandling af de to grupper.
Vivi Kier (KF), 2009-01-22:
Nu snakker vi om pårørende, og det er jo generelt.
Det er ikke kun, når man er psykisk syg, men også når man har alle mulige andre sygdomme, at pårørende skal inddrages.
Jeg mener, at vi herfra skal fastlægge nogle rammer, og rammerne skal udfyldes af dem, som sidder derude og skal arbejde med det og er ansvarlige for det.
Sygehusene er regionernes ansvar, og når det handler om socialpsykiatrien, er det kommunernes ansvar.
Vi skal skabe nogle rammer, som man kan udfylde derude.
Vi skal have fokus på, at der bliver arbejdet med pårørende, men arbejdet foregår, og som jeg sagde: Vi kan altid blive bedre til det, men det er et arbejde, der er i gang.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-01-22:
Ordføreren siger, at vi ikke her i Folketinget skal beslutte, hvad man skal gøre lokalt, og hvordan man skal tackle det med at inddrage de pårørende og sådan nogle ting.
Nu ved jeg, at ordføreren samtidig er sundhedsordfører, så jeg kunne rigtig godt tænke mig at vide: Mener ordføreren det samme i forhold til f. eks. kræftpatienter, nemlig at vi ikke her i Folketinget skal beslutte, hvordan de skal behandles, hvilke rettigheder de skal have på diverse sygehuse?
Vivi Kier (KF), 2009-01-22:
At være pårørende til en psykisk syg kan være utrolig svært - svært fordi psykisk sygdom ikke er ligesom at have en brækket arm.
Psykisk sygdom kan strække sig over en lang periode og for nogle resten af deres liv.
For mig er det dog væsentligt, for ikke at sige essentielt, at vi holder fast i, at det er den syge, der suverænt bestemmer, om pårørende må informeres og inddrages i den enkeltes sygdom.
Men når man ser på det her beslutningsforslag, kunne man jo næsten tro, at der intet foregår med hensyn til pårørende til psykisk syge, og det er jo ingenlunde sandt.
Derfor vil jeg prøve at nævne nogle få ting:
Der er sundhedsaftalerne, som skal sikre, at der er sammenhæng og kvalitet i indsatsen for mennesker med psykisk sygdom.
Der er psykiatriloven, hvor der er krav om, at de enkelte psykiatriske afdelinger også formulerer politikker for pårørende, og så er der regionernes psykiatriplaner.
Alle regioner arbejder med retningslinjer for inddragelse af de pårørende.
Når alt det er nævnt - for der sker faktisk ret meget på området - skal jeg da gerne tilkendegive, at man altid kan blive bedre til at inddrage de pårørende.
Det er altid svært at se ens nærmeste lide af en sygdom, som ikke sådan lige kan kureres med en arm i gips i 8 uger.
Fra konservativ side ser vi jo også frem til den rapport, som er nævnt nogle gange her i dag, fra det nationale kvalitetsprojekt for pårørendearbejdet i psykiatrien.
Det er en rapport, som kommer her først på sommeren, og alle, der arbejder inden for psykiatrien, skal bruge den viden og den erfaring, der her bliver præsenteret, til at blive endnu bedre til at inddrage pårørende.
Som sagt mener jeg, at der er fokus på arbejdet med pårørende til psykisk syge, og jeg mener ikke, at vi fra Folketingets side skal ind at lave drejebog og detailregulere.
Derfor afviser vi fra konservativ side beslutningsforslaget.
Når det er sagt, er det jo altid godt at have en debat om psykisk syge.
Det er stadig væk for mange mennesker et tabu, og når vi har en debat om psykisk syge, er vi også med til at aftabuisere det at være psykisk syg.
Liselott Blixt (DF), 2009-01-22:
Jamen jeg er fuldstændig enig med ordføreren.
Men jeg vil også sige som den tidligere ordfører, fru Karen Klint, der stod heroppe, at jeg også er meget enig i, at vi skal sikre, at patienten har de rettigheder til at sige fra, og at det ikke opleves som et pres.
Og derfor mener vi i Dansk Folkeparti også, at der skal gøres noget på området.
Men der er jo sat ting i gang, som vi bliver nødt til at gå ud og evaluere, finde ud af, hvad det er, der er bedst for patienten samt for de pårørende.
Så jeg vil give ret i alle de ting, der er blevet sagt.
Men der er ting i gang, og vi bliver nødt til at se på det, og hvad det er, vi kan gøre for at sikre, at alle, men i første omgang patienten, får deres rettigheder.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-01-22:
Kan ordføreren så ikke give mig ret i, at når vi med beslutningsforslaget lægger op til, at man skal inddrages, så man kan blive en del af løsningen, så man kan blive set som en ressource og kan gå ind og gøre en forskel for sin kære, som ender med at få en sindslidelse, så kan man på den måde også være med til at bedre mulighederne for, at de kan komme sig?
Og er der ikke en kæmpe forskel på at sige, at her er der en brochure, hvor du kan se, hvor du kan henvende dig som pårørende, hvilket telefonnummer du kan ringe til, og på at sige, at nu skal du vide, at det at have en pårørende, som har skizofreni, betyder, at han kan høre stemmer, at han kan have det sådan og sådan, og at du i de situationer som mor, som kæreste, som datter skal gøre det og det?
Der er den her forskel, og det ville gøre en kæmpe forskel for de sindslidende, hvis man så deres pårørende som en del af løsningen.
Liselott Blixt (DF), 2009-01-22:
Jeg forstår det sådan, at man ved en information får en information om den deciderede sygdom, hvad den kan udvikle sig til, hvordan man kan indhente oplysninger om pågældende sygdom, hvor der er pårørendegrupper, og hvor man ellers kan få noget hjælp for at kunne klare det som egen person.
En inddragelse er, når man bliver inddraget i behandlingen af den anden person.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-01-22:
Det var kun den her gang.
Sidste gang så formanden mig ikke.
Jeg vil rigtig gerne til at starte med spørge ordføreren fra Dansk Folkeparti, hvad forskellen er mellem inddragelse og at blive informeret.
Hvad er det, ordføreren forstår ved de to begreber?
Liselott Blixt (DF), 2009-01-22:
Umiddelbart lyder det jo til at være et utrolig fornuftigt forslag.
Det, der er svært, er, at psykisk sygdom ofte kommer krybende og starter i det små, så familien tit og ofte har vænnet sig til en bestemt adfærd og derfor har svært ved at hjælpe.
Jeg vil blot mene, at der er stor forskel på, hvilken pårørende man er, samt i hvilken relation man er til den syge; der er forskel på, om man er barn af, forældre til eller andet til den syge.
Det er ikke alle psykisk syge, som er interesserede i, at deres familie bliver involveret i deres sygdom.
Her skal vi også forstå, at man netop som psykisk syg kan have svært ved at sige nej til, at de pårørende bliver orienteret, og at det derfor kan opfattes som et pres fra det offentliges side.
I Dansk Folkeparti er vi med på, at vi skal kigge på ordningerne om, hvordan vi bedst kan sikre, at de pårørende bliver taget med på råd, samt at de får den information, som kan være relevant.
Med sundhedsloven er der indført en pligt for kommuner og regioner til at indgå sundhedsaftaler, bl.a. om indsatsen for sindslidende.
I psykiatriloven stilles der netop krav om, at de psykiatriske afdelinger skal formulere politikker i relation til patienter og pårørende.
Overlægen skal sikre, at pårørende med samtykke fra patienten i videst muligt omfang er informeret om patientens behandlingsplan.
Flere regioner og kommuner har sammenfattet en pårørendepolitik, andre har oprettet skoler for pårørende, så før der gås videre med lovgivning på området, vil vi bede om at få undersøgt mange af de tiltag, der er iværksat, for på den måde at finde den bedst tænkelige måde at løse problemstillingen på.
Der er i øjeblikket et projekt i gang for at forbedre pårørendesamarbejdet i distriktspsykiatrien og på de psykiatriske sengeafsnit med det formål at gavne patientbehandlingen.
Det skal ske ved at forbedre information, kontakt, støtte til samt medinddragelse af de pårørende.
Dette projekt forventes afsluttet midt i 2009.
Vi vil derfor afvente resultatet af dette projekt og kan derfor ikke tilslutte os forslaget.