Villy Søvndal (SF), 2011-03-23:
Der går en bevægelse, en bølge af demokrati igennem Nordafrika og en række af de arabiske lande i de her måneder.
Det er noget af det mest løfterige, vi har set meget, meget længe, at mennesker – unge, veluddannede, der orienterer sig internationalt i forhold til, hvad der sker i verden – siger, at de også vil leve et liv med frihed, leve et liv med demokrati, med retten til at ytre sig.
De kræver økonomiske, sociale reformer, der sikrer, at deres liv bliver bedre, end de ellers havde udsigt til.
Det fantastiske ved de her pludselige forandringer er jo, at de pludselig kommer, uden at nogen med sikkerhed kunne se, at de ville komme.
Derfor er det løfterigt, derfor er det håbefuldt, at befolkningerne har modet til at stille sig op mod noget, der er meget farligt.
Unge tør stille sig op med et krav om demokrati.
Det er løfterigt, at de gør det i den fredelige form, vi har set det udspille sig i i Egypten og i Libyen.
Jeg var selv på en tur til Kairo og talte med nogle af de unge, der stod bag demonstrationerne på Tahrirpladsen.
Man kunne godt ønske, at rigtig mange fik lov at møde de der unge, som er kloge unge, som er vidende unge, som er moralsk stærke unge, og hvis ønske det er at være sådan en ledende kraft i demokratiseringen af deres egne lande.
Hvorfor fik de lov til det i Egypten og i Tunesien?
De gjorde det, tror jeg, fordi der var et militær i begge lande, der nægtede at gå ud og skyde på deres egne befolkninger.
Det er under alle forhold vigtigt, at vi har modet til at støtte op.
Jeg vil i den sammenhæng godt rose udenrigsministeren, som jeg synes har ført en stringent linje igennem hele det her forløb – har sat foden de rigtige steder – for selvfølgelig skal vi bruge den her historiske chance til at støtte de demokratikræfter, de unge kræfter, som er i gang.
Det er også lidt et svar på hr. Søren Espersens bekymringer.
Hvis vi bare står og ser på, er der selvfølgelig altid risici ved den her type af forandringsprocesser.
Men vores mulighed er jo at være med til at hjælpe og opmuntre de sekulære kræfter, som er en tredje kraft.
Man kan vel sige, at befolkningens valgmuligheder i mange af de her lande i virkeligheden kun har været to: Enten støttede man det etablerede styre – Mubarak i Egypten og Ben Ali i Tunesien – eller også var der religiøse grupperinger, der var stærkt organiserede som Det Muslimske Broderskab i Egypten.
Det var de to valgmuligheder, der var.
Det vi pludselig ser i de her dage er jo en tredje kraft: en ung, demokratisk indstillet sekulær kraft.
Og jeg synes, det er vores store opgave at give dem så gode livsbetingelser som muligt, at knytte bånd til dem, være med til at skabe de forbindelser, der også gør, at de får et internationalt netværk.
Jeg vil i den sammenhæng også gerne rose Det Arabiske Initiativ, som jeg tror har betydet meget, i forhold til at Danmark har spillet en rolle for en række ngo'er i landene i forhold til opfordringer til etablering af demokrati og en retsstat, i forhold til uddannelse, i forhold til udvekslinger osv. osv. Men det er klart, at næste skridt er at sikre, at også økonomien kan bære det her.
Hvis det ikke lykkes, er der rigtig mange risici, og derfor er der også al mulig støtte herfra til bedre handelsaftaler for de nordafrikanske arabiske lande og al mulig støtte herfra til hjælp til økonomisk udvikling i landene.