Sophie Hæstorp Andersen (S), 2007-05-11:
Det er blevet sagt rigtig mange gange: Rigtig pille skal i rigtig mund.
Og der har allerede både i staten og kommunerne og i de tidligere amter og nu regioner været taget mange gode initiativer for at sikre den rigtige pille i den rigtige mund.
Alligevel er der fortsat omkring en tredjedel af al medicin, der ender i den forkerte mund, og nogle af disse munde er desværre helt unge piger i teenagealderen, der benytter sig af svage smertestillende piller til at forsøge selvmord.
Antallet af disse selvmordsforsøg er ikke faldet, og jeg mener også, man kan diskutere, hvor meget arbejdet med at forebygge selvmordsforsøg egentlig har været prioriteret fra Folketingets side.
Livslinjen f.eks. har ofte måttet gå tiggergang for at opnå fortsat finansiering til sit arbejde med at rådgive unge selvmordstruede.
Noget af det, der rent faktisk er kommet frem i det arbejde, der tidligere har været gjort på selvmordsområdet, er jo, at der var klare anbefalinger fra Sundhedsstyrelsen i 1998 om, at man burde omlægge salget af svage smertestillende piller i håndkøb, således at det fremover kun bliver muligt at købe medicin i små pakninger af maksimalt 25 stykker.
Det svarer nogenlunde til, at når man går på apoteket for at købe sine Pamol, Panodil eller Kodimagnyler, eller hvad de alle sammen hedder, i weekenden eller til huset, vil det kun være i den samme størrelse pakker, nogenlunde som dem, man kan købe i flere supermarkeder i dag.
Her vil forslaget ikke ændre noget.
Men som sagt, og som flere også har nævnt i dag, er det jo ikke nok.
Det her vil ikke i sig selv fjerne lysten hos mange af de unge piger til f.eks. at forsøge selvmord.
Noget af det, vi måske også tit som familier skylder at tage op, er, hvordan man egentlig omgås smertestillende piller i sin dagligdag.
Det er ikke o.k., at en teenagedatter eller dreng f.eks. hver dag tager smertestillende medicin med sig i skolen og bruger som almindelig dæmper på dagligdagens problemer.
Det er også noget, vi mangler at adressere i forbindelse med brugen af midler.
Det er sådan set heller i orden, at vi andre gør det som voksne mennesker, for der findes alternativer til medicin, og dem skal vi være bedre til også at bringe ud.
De økonomiske beregninger, som jeg har set i forbindelse med forslaget, viser ikke det, som fru Elsebeth Gerner Nielsen sagde lige før om, at der også ville ske et fald i salget af smertestillende medicin, fordi folk reelt faktisk ikke bruger alle de her piller, de køber, men jeg er ikke i tvivl om, at det også var det, der ville ske, hvis man indførte det her.
Som sagt vil forslaget ikke fjerne lysten helt til at begå selvmord hos de unge, hvorfor det også må være muligt at diskutere, hvordan vi i de kommende år kan styrke indsatsen mod selvmord frem for at negligere og tabuisere den.
Jeg vil derfor også sige, at Socialdemokratiet er positiv over for indholdet af det her forslag i dag, hvis det kan opnå den ønskede effekt.
Vi har nogle spørgsmål i udvalget, før vi kan tage endelig stilling til, om vi stemmer for.
Vi har også hørt muligheden for, at vi måske lavede en beretning i udvalget, og det er vi meget positive over for, for vi mener ikke, at medicin er eller nogen sinde må opfattes som slik.
Vi mener heller ikke, at det er godt, hvis vi har en misforstået brug af de her piller, fordi det jo bestemt ikke er en særlig god måde at begå selvmord på, kan jeg vel godt sige.
Det er tværtimod en meget smertefuld måde og noget, som i det hele taget er forfærdeligt.
Så alt, hvad der kan gøres for at undgå overforbrug, og som kan gøre det sværere for især unge mennesker at begå selvmord, er vi med på.