runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2010-11-09:
Jeg vil også gerne på vegne af Enhedslisten sige tillykke og velkommen til alle de mange, der kommer til at få statsborgerskab, når dette lovforslag bliver endeligt vedtaget ved tredjebehandlingen.
Vi synes, det er glædeligt, at der er så mange af dem, der er kommet hertil, som gerne vil være en del af samfundet, og som har søgt under de meget, meget svære betingelser, der er for at blive dansk statsborger.
Samtidig vil jeg altså også gerne sige, at vi synes, det er ærgerligt, at der ikke er mange flere, der kan få lov til at blive danske statsborgere.
Vi synes, det er en meget, meget uheldig udvikling, at man gør det så utrolig svært at få lov til at tage del i demokratiet, og at man opbygger en større og større gruppe af borgere i dette land, som aldrig nogen sinde får mulighed for at blive en del af demokratiet.
Vi mener, det er helt afgørende i et land, at de mennesker, der bor her fast, de mennesker, der ønsker at være en del af samfundet, faktisk også kan tage del i demokratiet.
Vi mener, at erfaringen klart viser, at det er den måde, et land bliver stærkt på: at man har et stærkt demokrati.
Derfor ønsker vi, at borgere i dette land også skal kunne blive en del af demokratiet – skal kunne få statsborgerskab og tage del i folketingsvalg osv. Men det ønsker man altså ikke fra flertallets side.
Regeringen og Dansk Folkeparti mener, at hvis man er fattig, hvis man er dårligt uddannet, hvis man ikke er så god til sprog, eller hvis man er syg og derfor har svært ved en del af de andre ting, skal man ikke have lov til at tage del i demokratiet.
Det er ikke en demokratiopfattelse, vi deler, og vi håber, at den snart kan blive ændret.
Så tillykke til alle dem, der nu får statsborgerskab.
Vi håber, at vi får mulighed for at sikre, at endnu flere kan blive en del af demokratiet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-11-09:
Jeg siger tak for de faldne bemærkninger.
Det er nemlig fuldstændig rigtigt, at når man som regering, hvis magt er afledt af Folketinget, tiltræder konventioner, menes der jo derved, at vi frivilligt indskrænker vore muligheder, fordi vi mener, at de konventioner skal indgå som retskilder i Danmark.
Og det er jo så baggrunden for, at vi har fået listet det antal sager op.
Jeg kan fortælle, at baggrunden for, at der er så mange, jo er beskrevet i et brev fra den 27. januar i år, som jeg gerne sender over igen – hr. Søren Krarup nævnte også et senere brev – så man kender grunden.
Jeg synes heller ikke, at det er særlig morsomt at komme med de 35 sager nu, men jeg har det fuldstændig som hr. Tom Behnke: Når vi har underskrevet de konventioner, skal vi selvfølgelig også overholde dem, selv om vi lidt sent opdager, at de er der.
Det har intet at gøre med Folketingets kompetence, for Folketinget kan i morgen pålægge regeringen, at vi skal rende fra de konventioner og skrive til FN og opsige vores ratifikation.
Det har vi så ikke i sinde at gøre, men det kunne vi, og jeg giver også kun eksemplet for at sige, at Folketinget er helt suverænt – det står i grundloven.
Og det er, som hr. Søren Krarup har sagt, sådan, at de her mennesker ikke nødvendigvis opfylder betingelserne, og det skal jeg meget beklage at vi først kommer med nu.
Marianne Jelved (RV), 2010-11-09:
Da den radikale ordfører, hr. Morten Østergaard, desværre ikke kan være til stede nu, skal jeg fremføre Det Radikale Venstres synspunkter.
Det er jo meget lave tal, som beslutningsforslag nr. B 3 her opererer med.
Det er 6.351 kr. om måneden, når man er under 25 år, selvfølgelig heller ikke.
Det er, som det også er blevet sagt, grusomt ikke at have penge til de mest almindelige fornødenheder i hverdagen.
Vi tror bare i Det Radikale Venstre ikke, at svaret på de problemer er at løfte kontanthjælpen for de unge under 25 år.
Unge på erhvervsuddannelserne får i praktikperiodens første år i størrelsesordenen 6.000-7.000 kr., og de har også fuld arbejdsuge, så de kan ikke som SU-modtagerne arbejde meget ved siden af.
Det kan de heller ikke, når de er på skoleophold, der skal de også have en fuld arbejdsuge.
Det er jo en parallel gruppe, kan man sige, som man formentlig skulle hjælpe – altså nogle af de unge mennesker, vi taler om her, der er på den lave kontanthjælpsydelse – over i uddannelsessystemet.
Derfor har vi altså en vis forståelse i Det Radikale Venstre for, at den kontanthjælp, de unge under 25 år får, ikke er meget større end det, en elevløn er de første år på den erhvervsfaglige uddannelse.
Så kan man spørge: Hvorfor er de unge så ikke i de erhvervsfaglige uddannelser, men hvorfor er de på den lave kontanthjælpsydelse?
Det er jo rigtigt, som det fremgår af beslutningsforslagets bemærkninger, at de udsatte unge, vi taler om her, har meget komplekse og mangeartede problemer, og derfor mener vi, at man burde sætte langt kraftigere ind i kommunerne i samarbejde mellem uddannelsesinstitutionerne, socialforvaltningerne og sundhedsområdet osv. for at hjælpe disse unge på rette vej.
Og rette vej er at gøre dem i stand til at gennemføre en ungdomsuddannelse og hjælpe dem med det.
Og der er vi rigtig dårlige i Danmark til – jeg ved ikke, om man er bedre i andre lande, men vi er i hvert fald ikke gode til det her – at sørge for, at der samarbejdes på tværs.
Jeg vil kalde det siloer – forvaltningen ligger i en silo, folkeskolen i en anden silo og erhvervsuddannelserne i en tredje silo osv.
Vi er meget dårlige til at få hul igennem og gå på tværs og bruge de ressourcer, faglige kompetencer, som medarbejderne de forskellige steder har.
Vi burde indføre et system, hvor man sagde, at det at være ung også var at være en stafet, en depeche, og ingen voksen professionel har lov til at slippe den depeche, før en anden har taget fat i den.
Det er de huller, der er imellem de forskellige instanser, der skulle hjælpe de unge, der gør, at deres problemer bliver større og større, og det hjælper det ikke imod, hvis vi hæver den nedsatte kontanthjælp for de unge under 25 år.
Det er det ikke, heller ikke med et andet niveau.
Søren Krarup (DF), 2010-11-09:
Ministeren ved jo selvfølgelig godt, at de, der har stået på vores indfødsretslovforslag tidligere, er dem, der alle sammen har opfyldt de betingelser, vi har opstillet: sprogkrav, indfødsretsprøve osv. Nu har vi altså gjort det, som ikke er blevet gjort før: Vi har ladet FN bestemme, hvem der kan komme på vores lovforslag.
Det er og bliver jo altså et brud på de regler, vi hidtil har haft, og det er et brud på, at det er Folketinget og ikke FN, der bestemmer, hvem der kommer på lovforslaget.
At vi kan forkaste det ved tredjebehandlingen, er en anden sag.
Men selve det, at de kommer på lovforslaget, er et brud med de forudsætninger, vi hidtil har haft.
Så vil jeg lige minde ministeren om, at det var, fordi muligheden for erklæring faldt væk i 2004, at man derefter krævede, at de, der hidtil havde kunnet komme på lovforslaget ved erklæring, skulle bestå prøverne.
Sådan var det indtil 2010.
Hvorfor man pludselig falder på knæ for FN, og hvem der egentlig har gjort det, gad jeg nok vide.
Jeg spørger direkte ministeren: Er det ministeren, der har fået den idé, at FN skal have lov til at bestemme, hvem der skal komme på vores lovforslag?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-11-09:
Jeg gentager gerne, at jeg er totalt uenig med hr. Søren Krarup i denne sag.
Ja, det er ministeren, der har bestemt, at når retsstillingen nu er sådan, og vi har skrevet under på FN-konventionen, så skal de optages på lovforslaget.
Det har jeg bestemt, og det føler jeg at jeg har gjort af egen fri vilje, fordi jeg altså nu har fået juraen på det rene, og så mener jeg, at det er sådan, det skal være.
Det føler jeg er af min helt egen fri vilje, og jeg føler slet ikke, at jeg gør indgreb i Folketingets suverænitet.
Slet ikke.
Det er jo sådan, at alt, hvad vi politisk indgår af aftaler, alt, hvad vi laver her i Folketinget, selvfølgelig altid bliver gjort i respekt for de konventioner, vi har skrevet under.
Det er noget af det, vi skriver meget om i lovforslagene inden for udlændigeretten.
Det gjorde vi ikke i gamle dage, for da var det en selvfølge, at det naturligvis altid var under respekt for konventionerne.
Det er selvfølgelig ikke noget pjat og uden virkning, når vi skriver under – så ville vores lille land jo fuldstændig miste sin troværdighed i verdenssamfundet, og det er jeg ikke interesseret i.
Så her er vi nok uenige om, hvad der ligger i, at en regering helt frivilligt og under ansvar for Folketinget underskriver en konvention.
Søren Krarup (DF), 2010-11-09:
Der er et gammelt ord, der hedder, at man må have en grimasse, der kan passe, og det vil jeg naturligvis ikke henføre på ministeren.
Og jeg ved ikke, om ministeren ved, at den første formand for det første indfødsretsudvalg ved den første indfødsretslov hed N.F.S. Grundtvig, og han holdt den 22. marts 1850 en ganske glimrende tale, hvor han netop understregede, at dansk indfødsret er selve identifikationen af dansk identitet.
Når man så kommer og hævder, at det er korrekt, at man indfører FN til at fortælle, hvem der kan få dansk indfødsret – og der er tale om personer, som har overtrådt loven, hvis vandel ikke er svarende til, hvad vi kræver; personer, som overhovedet ikke er kvalificeret efter de regler, vi selv har opstillet – vil ministeren så ikke indrømme, at hun er meget langt fra det, som Grundtvig satte som formålet med indfødsret?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-11-09:
Nej, det mener jeg nu ikke nødvendigvis jeg er, men Grundtvig skrev og agerede jo i en ganske anden tid.
Da var det tyskerne, man skulle holde fra grænsen.
I dag er vi i en helt anden situation.
Vi er en del af det internationale samfund, og det er jeg stolt af, så jeg har ikke nogen problemer med det.
Tværtimod ville jeg sige, at det var pinligt, hvis vi ikke var med.
Vi er en del af det internationale samarbejde, vi er en del af verden.
Danmark skal også sætte sit fingeraftryk på verden, og det foregår i et ligeværdigt samarbejde, og det mener jeg at vi skal fortsætte med.
Det er ikke rart at skulle give indfødsret til nogen, der ikke opfylder betingelserne og som måske aldrig vil kunne komme til det, men det er altså en del af dansk ret i dag.
Sådan må vi sige det, selv om det ikke er direkte inkorporeret.
Det er nu en del af indfødsretten, at det foregår med respekt for konventionerne.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-11-09:
Jeg er nødt til at skære lidt mere ind til benet, for ordføreren vil jo ikke rigtig gå i detaljer, og det vil jeg gerne have ham til at gøre.
Hvad opfatter ordføreren som værende ordentlige forhold og en veltilrettelagt måde at gøre det på, det, som tidligere er blevet nævnt?
Hvad er kvalitet?
Hvad betyder det for den enkelte hjemsendte, at der er kvalitet i den måde, man bliver modtaget på?
Martin Henriksen (DF), 2010-11-09:
Jamen det vil jo bl.a. være, at der er et sted, man kan vende sig til, som tager hånd om en og modtager en, og hvor der er noget personale, som er i stand til at håndtere det enkelte unge menneske, som måtte være kommet hjem.
Det kan også være
, der skal være nogle uddannelsesforløb til de unge mennesker; det kunne være et bud.
Så ser man jo typisk også, at det er sådan – det er jo nogle af de erfaringer, man har gjort sig i Holland, som også har haft nogle modtagecentre i andre lande – at mange af dem, når de vender tilbage til et modtagecenter, så bliver hentet af nogle familiemedlemmer.
Så jeg tror, at man skal lade processen køre, og så skal vi også kigge på de erfaringer, som andre lande har gjort sig, og så håber vi i Dansk Folkeparti på – og det står også i finanslovaftalen – at vi i løbet af 2011 kan have det her oppe at stå.
Marianne Jelved (RV), 2010-11-09:
I Det Radikale Venstre synes vi, at L 37, som vi behandler i dag, er et interessant lovforslag.
Vi har noteret os, at det i lovforslagets bemærkninger understreges – og det gør det også i svarene i forbindelse med høringsnotatet – at barnets tarv er i første række.
Det er man meget bevidst om, og det er jeg meget tryg ved, og jeg tror også, det er regeringens mening: Børnekonventionen skal overholdes, og barnets tarv kommer som sagt i første række.
Så er der bare en situation, hvor vi får relativt mange uledsagede mindreårige udlændinge til Danmark, og der begynder man selvfølgelig at spekulere over, hvordan man kan håndtere den situation på en fornuftig måde.
Man bliver inspireret af andre lande, og der er meget stor bevågenhed over for såkaldte modtage- og omsorgsfaciliteter, der skal være meget ansvarlige og sikre i de lande, som børnene kommer fra.
Så står der meget klart, at der ikke kan gives opholdstilladelse til uledsagede mindreårige udlændinge, hvis der er modtage- og omsorgsfaciliteter i hjemlandet, underforstået, at de er i den betryggende stand, som det også beskrives i lovforslagets bemærkninger.
Så kan jeg se for mig, at vi helt slipper for at have uledsagede børn; så er der ikke engang nogen, hvis opholdsgrundlag udløber, når de bliver 18 år, for de er alle sammen blevet bragt tilbage til omsorgscentrene.
I hvert fald er det svært at se, på hvilket grundlag man så skulle give ophold til et barn.
Det kunne jeg godt tænke mig blev uddybet under udvalgsarbejdet.
Det andet tema, som jeg synes det er interessant at bore i – det var også det, fru Astrid Krag var inde på – er: Hvordan sikrer man, at de faciliteter, vi taler om i modtagerlandene, er i orden?
Og jeg synes også, der er et interessant svar i bemærkningerne i forbindelse med høringsnotatet fra ministeriet om, hvorvidt det er dansk territorium på sådan et omsorgscenter.
Det er det ikke, sådan læser jeg i hvert fald svaret, men det er bare et dilemma, fordi den danske regering jo i lovforslaget her tager ansvar for, at faciliteterne er i orden, og at sikkerheden er i orden.
Det synes jeg er en helt relevant betragtning.
Så derfor synes jeg, der er meget god anledning til at prøve at dyrke lidt mere, hvad det egentlig er for et ansvar, Danmark kommer til at stå med i forhold til faciliteter af den karakter til de børn og unge, som vi taler om her.
Vi er i Det Radikale Venstre enige i den bemærkning, der står i lovforslaget, om, at enhver form for misbrug skal bekæmpes, det er vi hundrede procent enige i.
Men vi taler her om børn, der er blevet bragt i en situation, de færreste børn selv har valgt, og Danmark har ansvaret for, at de børns tarv varetages bedst muligt.
Der vil vi være meget interesseret i at få uddybet, hvordan man gør det under de givne omstændigheder med den beskrivelse af et omsorgscenter, som bestemt ikke kan afvises som en handlemulighed.
Jeg synes bare, der er rigtig mange dilemmaer forbundet med det, som vi meget gerne vil have belyst under udvalgsbehandlingen.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-11-09:
Tak for debatten.
Der er blevet stillet mange relevante spørgsmål, og jeg forstår, det er noget, man vil gå dybere ned i og stille spørgsmål om under udvalgsarbejdet.
Det vil jeg se frem til, og jeg vil se frem til at besvare de pågældende spørgsmål.
Jeg skal sige tak til ordførerne for Venstre og Konservative – det var Venstre, der førte ordet – og Dansk Folkeparti for tilslutningen til forslaget.
De to ordførere fra Venstre og Dansk Folkeparti har jo gjort rede for baggrunden for forslaget.
Vi tager det alle som en selvfølge, at der er tale om særlig sårbare grupper, når de er så unge, men der er altså også den baggrund, at der kommer et stigende antal og der er mange tilfælde af misbrug.
Der bliver spurgt om, hvad det vil sige, at de kommer frivilligt: Det vil sige, at mange af dem kommer, selv om vi må konstatere, at de har familie derhjemme, og det er naturligvis ikke meningen, at de så skal være i Danmark.
Der er blevet spurgt om sikkerheden i de pågældende omsorgscentre.
Det er klart, at det vil jeg meget gerne udrede nærmere.
Vi vil selvfølgelig gøre alt, hvad vi kan, men ikke engang på danske asylcentre kan vi jo beskytte den ene asylansøger mod den anden – det har vi jo set tragiske eksempler på.
Det går også ud over folk på gaden, at vi mennesker nu altså engang imellem forløber os.
Sådan er jo det.
Der kan i denne verden ikke gives forsikringer om, at livet pludselig skulle være farefrit.
Naturligvis er barnets tarv altid i centrum, men der er altså ingen grund til, at man bliver ved med at betragte unge mennesker, der er fyldt 18 år, som mindreårige.
Det er faktisk sådan, at det går den anden vej, og at unge mennesker stiller større og større krav til selvstændighed.
Derfor synes vi, det er rigtigt, at vi ophører med den praksis.
Jeg har faktisk fulgt udviklingen i disse regelsæt, lige siden vi første gang diskuterede det i Folketinget for mange år siden.
Retssikkerheden er blevet stadig bedre, men nu begynder det altså at ligne eksempler på bevidst handling, at der kommer så mange til de europæiske lande, som viser sig at have forældre derhjemme, og det må vi selvfølgelig stoppe.
Hr. Karsten Lauritzen var inde på, hvor mange tilfælde af misbrug der er, og det er altså blevet målt, at det er tre ud af fire, som er langt ældre, og sådan har det været i mange år.
Men nu har vi altså målt det, og nu får vi sat en hjemmel ind i selve loven om det.
Så var fru Line Barfod inde på, at Højesteret havde underkendt undersøgelserne.
Det har jeg ikke set nogen domme om.
Jeg har set, at Højesteret har sagt, at vi også skal lægge andre elementer ned i vægtskålene, og det gør vi, og det har vi gjort.
Så det var ikke en rigtig beskrivelse af den højesteretsdom, hvis vi ellers tænker på den samme.
Men jeg imødeser en stribe spørgsmål, som vi nok skal få besvaret og sendt over hurtigst muligt.
Line Barfod (EL), 2010-11-09:
Det er heller ikke det, som man påtager sig, når man påtager sig et ansvar for et barn, at man så skal sikre det mod alle farer.
Men man påtager sig dog et ansvar for at gøre, hvad man kan for at beskytte barnet og sikre det en god opvækst, sikre det tryghed.
Jeg skal bare høre, om ministeren mener, at man giver barnet en god tryghed og en god opvækst, hvis det, når det f.eks. er 12 år gammelt, ved, at der, når det bliver 18 år, er en stor sandsynlighed for, at det bliver sendt ud til noget, som det så ikke ved hvad vil være.
Mener ministeren, at det er at give barnet en god og tryg opvækst?
Bilal Inekci (SF), 2010-11-09:
Tak for ordet.
SF kan også støtte lovforslaget her.
Det er jo glædeligt, at der er så mange mennesker, der gerne vil have dansk statsborgerskab, og det er jo også glædeligt, at der er så mange, der har kunnet opfylde kriterierne for at få dansk statsborgerskab.
Mange har ydet en stor indsats og har her haft muligheden for at leve op til de krav, der stilles for at blive danske statsborgere.
Samlet set drejer det sig om 1.736 personer, deraf 557 børn, der nu får statsborgerskab, og det synes jeg er glædeligt.
SF har ikke stået bag de gentagne stramninger, der har været i reglerne for at opnå dansk statsborgerskab, men med de eksisterende regler har den her gruppe mennesker i hvert fald kunnet opnå de privilegier, der ligger i at være dansk statsborger.
Og som jeg sagde, er det jo en stor indsats, der er ydet her, og jeg håber meget, at de familier – både voksne og børn – som er omfattet af det her lovforslag, vil få meget gavn og glæde af, at de nu bliver danske statsborgere.
Så på vegne af hele SF vil jeg ønske dem velkommen – selv om de jo har boet her i Danmark i mange år – og sige tillykke med statsborgerskabet.
Line Barfod (EL), 2010-11-09:
Jamen det var ikke det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte ikke om, hvorvidt vi skal have en debat om at frasige os forpligtelserne efter flygtningekonventionen og børnekonventionen.
Det kan vi godt tage en debat om, men så skal ministeren komme med det forslag.
Men det var ikke det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte, om ministeren mener, at det er godt for et barns tryghed og stabilitet, hvis man går ind og siger til et barn på 12 år: Du kan regne med, at når du bliver 18 år, bliver du sendt ud af landet; og der er jo ikke nogen, der så ved, hvordan situationen i det land, du bliver sendt tilbage til, vil være – om der er nogen til at tage imod dig på det tidspunkt osv. – men du skal altså bo i Danmark, fra du er 12 år, til du er 18 år, og vi ved ikke, hvad der så sker. Mener ministeren, at det giver barnet tryghed og stabilitet?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-11-09:
Jeg ved ikke, om fru Line Barfod beder om, at vi skal sende 12-årige ud.
Det kan jeg ikke helt høre.
Det, vi så siger, er, at når de er 18 år, er de voksne, og så skal de behandles som voksne.
Karsten Lauritzen (V), 2010-11-09:
Venstres ordfører, fru Marion Pedersen, kunne desværre ikke være til stede i dag, så derfor skal jeg læse hendes ordførertale op på hendes og Venstres vegne:
Det er mange forskellige slags lovforslag, man som folketingsmedlem bliver stillet over for.
Det lovforslag, vi behandler her i dag, er et af de mere glædelige.
Det drejer sig nemlig om et lovforslag, som vil gøre 1.179 voksne og 557 børn til nye danske statsborgere.
Det er voksne og børn fra 101 forskellige lande, som har søgt om og fået retten til fremover at kalde sig for danske statsborgere, og som derfor har fået de samme rettigheder og pligter som alle andre danske statsborgere.
Det er et privilegium at få dansk statsborgerskab, og for de fleste er det en meget stor beslutning, da det jo medfører, at de samtidig må opgive det statsborgerskab, de hidtil har haft.
De siger på den måde ja til de demokratiske værdier, vores land bygger på, og som grundloven beskriver.
De siger ja til at være en del af at deltage i vort danske demokrati.
Mange arbejder hårdt for at nå hertil.
De har skullet lære sproget, som bestemt ikke er let, de har skullet lære mange ting om det danske samfund, og det bliver man nødt til at anerkende.
Jeg håber, at alle får glæde af deres nye statsborgerskab og vil ønske dem hjertelig tillykke.
Samtidig vil jeg gerne udtrykke et ønske om, at de, når de næste år bliver inviteret til statsborgerskabsdagen her på Christiansborg for at fejre deres ny status, vil tage imod invitationen og komme ind med deres familier og se Folketinget og fejre deres nye status sammen med alle de andre, som også er blevet danske statsborgere.
Hun har i særdeles fortjent det, og det er mit klare indtryk, at hendes indsats er lige så stor som indsatsen fra de andre, som står her i lovforslaget.
Det er derfor en stor glæde for mig at ønske både hende såvel som de andre, som får statsborgerskab, når vi stemmer om lovforslaget ved tredje behandling, tillykke med deres nye status, som Venstre selvfølgelig bakker op om.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-11-09:
Fra Socialdemokratiet skal der også lyde et stort tillykke til de 1.736 børn og voksne, der med denne lov opnår dansk indfødsret.
Det er i sandhed ikke nogen let sag at blive dansk statsborger.
Det kræver en stor indsats.
For de 1.736 på listen, som vi nu behandler, har indsatsen båret frugt, og jeg vil på vegne af Socialdemokratiet ønske et stort tillykke, og jeg ser frem til, at vi mødes her på Christiansborg på den kommende statsborgerskabsdag i foråret 2011.