runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjarne Corydon (S), 2014-04-08:
Mange tak for det.
Beslutningsforslag nr. B 56 vedrører reglerne om eftervederlag til ministre, og det tager udgangspunkt i en konkret sag, hvor en fratrådt minister, en af mine tidligere kolleger, efter en kortvarig ministerperiode har fået ret til eftervederlag af en størrelse, som forslagsstillerne oplever som urimelig. Reglerne om eftervederlag til ministre er jo en del af den samlede pakke af vilkår for ministre, som er fastlagt i lov om vederlag og pension m.v. for ministre.
Når en minister fratræder ministerhvervet, er den pågældende berettiget til et eftervederlag af samme størrelse som det vederlag, den pågældende fik som minister.
Eftervederlag ydes i et tidsrum på ½ måned for hver måned, den pågældende har fungeret som minister, dog i mindst 18 måneder og højst 36 måneder.
I ministereftervederlaget modregnes alle erhvervsmæssige indtægter, herunder Folketingsvederlag, honorarer, udbetalinger fra arbejdsmarkedspensioner, bibliotekspenge m.v. Det forslag, vi i dag behandler, er begrundet med, at en minister efter 53 dage vælger at fratræde og derved får ret til eftervederlag i 18 måneder.
Det kan jo lyde voldsomt, men det er jo sådan, at en minister ved sin tiltrædelse skal frasige sig alle hidtidige hverv i offentlige eller private virksomheders, foretagenders eller institutioners tjeneste.
Det er betingelserne for at tiltræde som minister.
Derfor kan der principielt godt være behov for en overgangsydelse, selv om ministerfunktionsperioden er kort.
Den konkrete sag, der henvises til, må betragtes som et særtilfælde.
Ved regeringsskiftet i november 2001 havde seks ministre i den daværende regering mindre end 1 års funktionstid, og siden da er kun en minister ud over den konkret foreliggende fratrådt efter mindre end 1 års funktionstid, og det skete i forbindelse med et regeringsskifte.
Som det også vil være Folketinget og forslagsstilleren bekendt, er der indgået en aftale mellem regeringen, Venstre, SF og Konservative om at nedsætte en rådgivende kommission vedrørende den samlede vederlæggelse af borgmestre, regionsrådsformænd, folketingsmedlemmer og ministre.
Baggrunden for den aftale er, at aftaleparterne finder, at tiden er moden til, at der foretages en grundlæggende helhedsvurdering af, om de samlede vederlagsmæssige vilkår for borgmestre, regionsrådsformænd, folketingsmedlemmer og ministre er passende i en nutidig sammenhæng.
Jeg finder det helt naturligt, at et eventuelt behov for en justering af de gældende regler for eftervederlag for ministre vurderes i sammenhæng med andre elementer i ministervilkårene, så der derved kan opretholdes en rimelig balance samlet set.
Sådan var det også, da man senest foretog en større reform af politikervilkårene tilbage i år 2000.
Karen Hækkerup (S), 2014-04-08:
Jeg tror, at når man står og snakker med nogle af de her børn og unge, som det handler om – børn og unge, som er født her, som er vokset op her, som går i danske folkeskoler, eller skulle de gå i en privat skole, så fred være med det – altså folk, som er her, og som har brugt hele deres barndom og deres liv her, og som føler, at det her er det land, hvor de hører til, skulle vi så ikke give dem den håndsrækning, at hvis de lever op til de krav, som jeg lige remsede op før, hvis de altså opfører sig ordentligt, så siger vi også omvendt til dem: I er født her, I er vokset op her, og I har haft jeres barndom her, I er også danskere. Spørgsmålet er jo, hvad de så i øvrigt ellers skulle være, hvis de er født og opvokset her.
Jeg tror faktisk, det er fremmende for integrationen.
Holger K. Nielsen (SF), 2014-04-08:
Det ved jeg ikke.
Men altså, nu kan jeg ikke lige præcis huske Venstres forslag fra dengang, men jeg husker i hvert fald, at Dennis Kristensen fra FOA dengang foreslog, at man skulle lægge det fuldstændig uden for Folketinget for ligesom at få det væk fra folketingsmedlemmerne.
Og det var der, at vi var nogle, der sagde: Jamen formelt set er det Folketinget, der har ansvaret for det her.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-04-08:
Ja, nu må man jo sige, at formelt set vil det være her, beslutningen skal træffes, lige meget om man gør det på den ene eller den anden måde.
Jeg skal ikke gå ind i, om der var nogle mere specifikke nuancer i Venstres forslag dengang, men som hr. Holger K. Nielsen nu siger, så er der en aftale om, at man skal følge de indstillinger, der kommer fra kommissionen.
Holger K. Nielsen (SF), 2014-04-08:
Nu husker jeg ikke helt det der med 2012 – var det ikke Dennis Kristensen, der kom med et forslag om, at man skulle lægge det helt og fuldstændig uden for Folketinget og så lade en eller anden kommission træffe de her beslutninger helt uafhængigt af Folketinget, om jeg så må sige?
Der er det jo værd at sige, at det jo formelt set stadig væk er Folketinget, der skal træffe de her beslutninger.
Men det er vigtigt ligesom at holde fast i, at det stadig væk formelt er Folketinget.
Og kommer der nogle fuldstændig vanvittige forslag fra den kommission – som er helt ude i hegnet – må man jo altid handle rettidigt og se på det.
Men vi forventer da, at de forslag, som den kommission kommer med, er inden for skiven, om jeg så må sige, og at vi vil følge dem.
Men der er forskel på, om man formelt lægger ansvaret for alle de her ting uden for Folketinget, sådan som jeg forstod forslaget var i 2012 – jeg kan huske forkert, men sådan mener jeg faktisk det var – eller om man ligesom laver en intern aftale om, at vi nu lægger det ud i en kommission og så følger det, men at den formelle beslutning stadig væk ligger her i Folketingssalen.
Camilla Hersom (RV), 2014-04-08:
Tak for det.
Beslutningsforslag nr. B 56 er fremsat af Liberal Alliance og vil pålægge regeringen at indkalde Folketingets partier til forhandlinger, hvor reglerne for ministrenes eftervederlag søges ændret.
Vi vil afvise beslutningsforslaget med henvisning til, at der af økonomi- og indenrigsministeren allerede er fremsat et andet beslutningsforslag om udmøntning af en bred politisk aftale om en mere tidssvarende og gennemsigtig vederlæggelse af politikerne til videre behandling i Udvalget for Forretningsordenen.
Nærværende beslutningsforslag virker derfor lidt som at sparke åbne døre ind, og på den baggrund vil vi afvise beslutningsforslaget.
Holger K. Nielsen (SF), 2014-04-08:
Tak, formand.
Jeg sad i et andet møde.
Vores tilgang til det her er, at vi for det første kan se, at det her forslag er baseret på en enkelt sag.
Da det er en af mine partifæller, som jo sådan set meget direkte er nævnt, ikke ved navns nævnelse, men alligevel, i bemærkningerne til det her, og som er anledning til det her, kan man måske hævde, at jeg er en smule inhabil.
Det er jeg nu alligevel ikke, for jeg synes, der er nogle principielle ting i det her.
Det bryder jeg mig ikke om.
Men når det er sagt, vil jeg sige, at jeg sådan set synes, det er rimeligt at tage den her diskussion.
Det må jeg sige at jeg synes det er, for det er nok værd at diskutere, om de eftervederlagsregler, der er for ministre, er tidssvarende, om de er rimelige.
Derfor er vi bestemt parate til at diskutere de her ting.
Jeg synes så ikke, at man kan tage den her enkelte ting ud af en større sammenhæng.
De her ting hænger jo sammen med pensionsforhold, med lønforhold for ministre, for folketingsmedlemmer og også for kommunalbestyrelsesmedlemmer.
Det er derfor, at jeg ikke synes, vi skal stemme for.
Jeg håber heller ikke, at det her beslutningsforslag kommer til afstemning, men vi tager det som et bidrag til en diskussion, som vi bestemt finder relevant.
Vi er helt villige til at gå, om jeg så må sige, fordomsfrit ind i den diskussion.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-04-08:
Jeg vil egentlig gerne starte med at takke Dansk Folkeparti og Enhedslisten for at støtte beslutningsforslaget.
Beslutningsforslaget har jo baggrund i, at der var den her lidt specielle situation med tidligere skatteminister Jonas Dahl, som efter 53 dage ikke længere var skatteminister og pludselig kunne få 18 måneders eftervederlag svarende til ca. 1,7 mio. kr.
Jeg tror, at det er de færreste, der vil kunne se rimeligheden i det regnestykke – for nu at sige det på den måde – især også fordi der er tale om et parti, der, så vidt jeg kunne se, ganske frivilligt trak sig ud af regeringen – og ministeren kom endda tilbage til dette trygge Ting, hvor han kunne opholde sig og kunne få løn igen, ingen problemer dér.
Så er det jo ikke bare sådan, vi siger okay, og så ændrer vi den ene ting.
Vi ville sådan set gerne have en ordentlig diskussion af tingene, og derfor synes vi, at det ville være godt, at regeringen tog nogle drøftelser med Folketingets partier om det her spørgsmål.
Så bliver der sagt: Ja, men vi har jo nedsat en lønkommission, eller hvad sådan noget hedder, for politikere, hvor man skal se på, hvordan det ser ud for ministre, folketingsmedlemmer, regionsformænd og borgmestre.
Det undrer mig egentlig, at regeringen og også flere af de partier, der er med i aftalen, synes, at det er sådan en forfærdelig god idé, for det diskuterede vi jo også tilbage i 2012.
Den konservative partiformand, Lars Barfoed, sagde dengang, at det ville de afvise, fordi Folketinget skulle tage ansvar for sine egne lønforhold.
Jeg glæder mig over at se, at hr. Holger K. Nielsen også er kommet i salen lige nu, for hr. Holger K. Nielsen var også meget optaget af at afvise sådan en kommission tilbage den 24.05.2012, og der blev netop sagt, at ansvaret er Folketingets, og det kunne man ikke bare lægge over til en kommission.
Jeg er helt enig.
Jeg vil gerne gøre hr. Holger K. Nielsens ord til mine.
Fru Karen J. Klint fra Socialdemokraterne var måske den, der var mest fast i kødet.
Hun sagde: Kun Venstre går enegang og skyder ansvaret fra sig og opretter en ekstern lønkommission.
Så er der nogle, der tænker: Nå, det er jo bare den rendyrkede populisme, nu snakker vi lønforhold osv.
Nej, det er det sådan set ikke.
Vi har sådan set det synspunkt, at vi synes, at lønnen er for lav.
Vi synes til gengæld, pensionerne er alt for klækkelige, og derfor synes vi, at man skulle se det i et hele, og at Folketingets partier sammen skulle drøfte det og sammen tage ansvar, så vi kan stå og se vælgerne i øjnene for det, der bliver gjort, i stedet for at man bare lægger det ud til eksterne eksperter og så på et eller andet tidspunkt gennemfører det i al fred og fordragelighed uden at tage ansvar – præcis som hr. Lars Barfoed, hr. Holger K. Nielsen og fru Karen J. Klint så smukt sagde det tilbage i 2012.
Stine Brix (EL), 2014-04-08:
Vi synes, at det er et udmærket forslag fra Liberal Alliance.
Vi er sådan set enige i, at det er rimeligt, at der er en eller anden form for eftervederlag for folketingsmedlemmer og ministre, når de bliver arbejdsløse – kan man sige – ligesom der også for alle mulige andre, der mister deres arbejde, er en eller anden form for regel, der træder i stedet for, men det her eksempel, som Liberal Alliance også bringer frem og også en lang række andre i øvrigt, viser jo, at der nogle gange mangler en overensstemmelse i forhold til de vilkår, som gælder for alle mulige andre og så for ministre og til dels også folketingsmedlemmer.
Vi fremsatte tilbage i 2012 et forslag om, at reglerne for ministres eftervederlag som minimum skulle følge reglerne for folketingsmedlemmers eftervederlag, og de regler er jo sådan, at man maks. kan få eftervederlag i 2 år.
For ministre er det sådan, at man kan få eftervederlag i op til 3 år i dag.
Det er også sådan for folketingsmedlemmer, at man maks. kan få eftervederlag i halvdelen af den periode, man har været i Folketinget.
De regler findes ikke tilsvarende for ministre.
Der får man som minimum 1½ år.
Vi synes egentlig, at det ville være udmærket at få de regler til at flugte lidt bedre, og hvis det skulle lykkes at få et flertal bag det her forslag om en forhandling om det, så ville det være det, der var vores udgangspunkt for nogle nye regler.
Men vi kan altså støtte forslaget.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-04-08:
Jeg vil faktisk gerne sige tak for et sagligt bidrag til debatten.
Det, jeg godt kunne tænke mig at spørge om, er – for nu er hr. Holger K. Nielsen jo den eneste af de ordførere, der også var der tilbage i 2012, hvor man en bloc afviste sådan en kommission, som nu er nedsat af regeringen, fordi man var bange for, at man skød ansvaret fra sig, og at det bare ligesom lå der: Vil SF love, at det ikke bare bliver sådan, at man trækker det der svar i en kommission, og så er det det, altså at der kommer en egentlig saglig diskussion af det, der foreligger, også bagefter?
Joachim B. Olsen (LA), 2014-04-08:
Flere af de andre ordførere har redegjort for indholdet af lovforslaget.
Vi ser det fra Liberal Alliances side som et skridt i den rigtige retning.
Nordsøenheden omdannes til en selvstændig offentlig virksomhed med egen bestyrelse, og så længe Nordsøfonden ikke frigøres fra de fortrolighedsbestemmelser, de har påtaget sig, kan vi godt støtte det her lovforslag.
Martin Henriksen (DF), 2014-04-08:
Tak for det.
Jeg tror, de fleste danskere synes, at det er fair nok, at det er rimeligt nok, at folketingsmedlemmer og ministre får en løn, et vederlag, som svarer til det ansvar, som trods alt følger med, når man sidder her i Folketingssalen.
Men så skal vi jo også tage på os at ændre ved de regler eller dele af reglerne, når der er noget, der er åbenlyst urimeligt og virker urimeligt.
Det eksempel, som bliver bragt frem i bemærkningerne, nemlig at en minister, der for nylig efter eget valg har trukket sig fra sin stilling efter kun 53 dage på posten, modtager 18 måneders eftervederlag svarende til godt 1,7 mio. kr., forekommer selvfølgelig urimeligt.
Det synes vi i Dansk Folkeparti; det tror jeg også andre synes.
Hvis man har været minister i en kort periode – 3 måneder eller et halvt år – og fratræder som minister og ryger tilbage i Folketingssalen, hvor man jo har sin folketingsløn, kunne man godt stille sig selv spørgsmålet, om man i sådan en situation vil have brug for et eftervederlag.
Sådan nogle ting synes jeg med rimelighed man kan belyse, og på den baggrund kan vi støtte beslutningsforslaget.
Frank Aaen (EL), 2014-04-08:
Det er vi sådan set positive over for.
Men et eller andet sted er det her jo i familie med DONG-diskussionen.
Nu er det ikke sådan, at man vil sælge dele af det her selskab til Goldman Sachs, og tak for, at det ikke har bredt sig – den uskik.
Men det er jo alligevel lidt samme tankegang, at staten, når den har et energiselskab, skal optimere ud fra økonomiske interesser.
Det er jo også det, der gennemsyrer det her forslag: at det er de økonomiske interesser i forhold til olieudvinding og energiproduktion, som skal være det dominerende.
Og så vil man importere en masse af de ledelsesinstrumenter, man kender fra den private sektor, sådan forstår jeg i hvert fald forslaget, nemlig at man også er i stand til at kunne ansætte en direktion og give den løn til en direktion, som direktioner får, og den er jo som bekendt ikke ret lille, den er sådan set stor, altså i det hele taget indføre økonomiske principper i ledelsen af selskabet Nordsøfonden.
Det gør, at vi godt nok kan se de positive elementer i forslaget, men at vi nok ender med at stemme imod det, fordi vi ikke synes, at fonden af hensyn til statens interesser og den magt, staten jo i virkeligheden har fået i forhold til DUC og andre selskaber ude i Nordsøen, kun skal ledes ud fra økonomiske principper – altså, hvad tjener skatteyderne? – og det kan jeg godt forstå, men alligevel.
Man siger: Hvad tjener skatteyderne talt i penge bedst?
I stedet for kunne man måske sige: Hvad tjener skatteyderne bedst i forhold til klimaet, i forhold til samfundsøkonomien som helhed, i forhold til miljøet?
Jeg synes, der er mange ting, som burde være de faktorer, som staten arbejder efter, og som er de vigtigste, og der er økonomi selvfølgelig en af dem, men absolut ikke den eneste.
Så det er altså ikke sådan, at vi synes, at det er vigtigt, at vi ikke tjener penge ude på Nordsøen, vi synes, vi skal tjene så mange penge som overhovedet muligt på Nordsøen, men i virkeligheden synes vi, man skal gennemtænke udvindingen af olie i Nordsøen i forhold til den samlede danske energipolitik.
Vi går jo ind for, at man skal nedbringe CO2-udledningen, og der er jo en modsætning her.
For jo mere olie, man hiver op fra Nordsøen, jo større er CO2-problemet i virkeligheden, og der bruger vi så penge på andre områder til at nedbringe CO2-udledningen og dermed forbedre klimaet.
Det skulle man måske tænke meget mere ind end bare at tænke ind, at vi ud fra økonomiske interesser skal have det maksimale ud af olien ude i Nordsøen; måske skal man tænke det ind i den samlede energipolitik.
Måske var det den ansvarlige for regeringens energipolitik, der skulle sidde her i dag, og ikke erhvervsministeren, for måske er det her mere energipolitik, end det er erhvervspolitik.
Derfor tror jeg som sagt ikke, vi stemmer for forslaget, selv om der er positive elementer i det.
Vi synes, det er forkert at lave så ensidig en satsning på, at det er økonomiske interesser, der skal være styrende for statens engagement ude i Nordsøen.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-04-08:
Jeg kom til at tænke den tanke: Tænk, hvis hr. Kristian Thulesen Dahl brugte lige så meget tid på at fortælle, hvad Dansk Folkeparti egentlig vil med EU, som de i øjeblikket bruger af tid på at opfinde noget, som Socialdemokraterne skulle mene.
Socialdemokraterne har i rigtig mange år ment det samme om det her spørgsmål, og det er, at vi er rigtig glade for den måde, som løndannelsen i Danmark sker på, nemlig ved overenskomster, hvor parterne forhandler.
Vi har netop nu set et rigtig godt eksempel på, hvor godt det fungerer, for parterne har forhandlet en overenskomst, og nu er det så medlemmerne, der stemmer om den.
Det er et system, som Socialdemokraterne har bakket op om i over 100 år, og det har vi egentlig ikke ændret holdning til.
Så uanset, hvad hr. Kristian Thulesen Dahl kan finde på at sige om det, er Socialdemokraternes holdning til det her spørgsmål ganske klar.
Hvis man ikke vil være med i nogen af de dele, som vi diskuterer om, f.eks. den frie bevægelighed, hvilken status skal Danmark så have i EU?
Jeg synes, det ville være vanvittig spændende, hvis hr. Kristian Thulesen Dahl i stedet for at opfinde ting om Socialdemokraternes holdning brugte bare et minimum af sin taletid på at fortælle om, hvad Dansk Folkeparti egentlig mener om EU, for det står hen i det uvisse.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2014-04-08:
Det er jo ingen overraskelse for nogen af jer, at SF er Danmarks grønne parti, og nu har regeringen så gjort alt for at slå en meget tyk streg under det.
Vi tror nemlig på, og Danmark er egentlig også et bevis på det, at man med succes kan koble både grøn omstilling og bæredygtig produktion med økonomisk vækst.
Derfor bliver jeg jo nødt til at komme ind på den her seneste aftale, regeringen har lavet med de borgerlige på landbrugsområdet.
Den går nemlig den totalt modsatte vej: Man beskytter gammel teknologi, man beskytter produktionen frem for at beskytte naturen og belønne og opdyrke nye produktionsformer.
Det gør man bl.a. ved at halvere vores randzoner.
Hvad handler randzonerne om?
Der er ingen tvivl om, at det, regeringen har gjort ved at halvere randzonerne, er et stort knæfald for Venstre.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Jeg forstår ikke, hvorfor regeringen har valgt at halvere omfanget af randzoner fra 50.000 til 25.000 ha.
Man har sagt, at det er, fordi det er svært at administrere, men man havde jo allerede udpeget 38.000 ha.
Samtidig ser vi også nølende tendenser på klimaområdet, overvejelser om aflysning af havvindmølleparkerne.
Vi ser et udkast til en klimalov, hvor regeringen jo ikke direkte vil indskrive målsætningen om 40 pct.s reduktion i 2020, på trods af at det er en del af regeringsgrundlaget.
Jeg er simpelt hen bange for, at man også på klimaområdet vil lade sig presse af Venstres sortsyn.
Det vil i den grad bremse for udviklingen af ny teknologi, nye investeringer, nye eksportmuligheder og Danmarks uafhængighed af olie og gas, og sidstnævnte er vigtigt i de her tider med Ruslands ageren.
Jeg vil i hvert fald gerne spørge statsministeren: Hvordan synes statsministeren selv det går med den grønne dagsorden?
Og betyder det her i virkeligheden, at regeringen er på vej væk fra en offensiv grøn dagsorden?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-04-08:
Både jeg og hele regeringen synes, det er meget vigtigt, at vi passer godt på vores vandmiljø.
Randzoneordningen er jo et blandt flere redskaber til netop at passe godt på vores vandmiljø, men man må så også sige, at det har vist sig ret vanskeligt at administrere den her randzoneordning i praksis, og det bliver vi nødt til at lytte til.
Det er jo ikke os, der har opfundet randzonerne.
Der er kommet i alt 25.000 indberetninger fra landmænd om fejl i det her randzonekort.
For en stor del af sagernes vedkommende har det selv ude i marken ikke været muligt at afgøre, hvor der skulle være randzoner, og det gælder både for landmændene, men faktisk også for myndighederne.
Det er et godt argument, for det kan ikke nytte noget at have en lovgivning, som ikke kan administreres, når man, selv når man står ude på marken, ikke kan finde randzonen.
Det synes jeg ikke er retssikkerhedsmæssigt forsvarligt, og derfor ændrer vi nu loven, så det er klart for både landmænd og selvfølgelig også myndigheder, hvor der skal være randzoner.
Det er ikke sådan, at vi afskaffer randzonerne.
De opretholdes, men der bliver færre af dem, fordi det nu skal være muligt at vise ude i landskabet, når man står derude, hvor de egentlig skal være.
Men jeg vil godt understrege, at selvfølgelig er regeringens miljøambitioner de samme, som de hele tiden har været.
Og vi kommer også til efteråret med et nyt udspil til, hvordan vi kan lave en målrettet miljøregulering frem mod 2016.
Det her er stadig et vigtigt område, men det nytter heller ikke at have en lovgivning, som man ikke kan administrere i praksis.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2014-04-08:
Til det der med, at det kan være vanskeligt at administrere, vil jeg sige, at det kan vi jo så lige pludselig føre over på rigtig mange områder, som det kan være vanskeligt at administrere.
Der er også nogle, der synes, det kan være svært at holde for rødt lys, når der ikke er andre biler – skal det så være legitimt at køre over?
Jeg synes ikke, at argumentet holder, for hvis vi nu kigger på det her med en halvering af randzonerne, vil jeg sige: Vi havde en ambition, der var en ambition, mens SF sad i regering, om, at man skulle levere 50.000 ha.
Nu sætter man det ned til 25.000 ha, på trods af – på trods af! – at man allerede havde fundet 38.000 ha.
Det vil altså sige, at man dropper nogle af dem, man havde fundet og havde udpeget.
Miljøministeren var så i går ude at sige: Jeg har 700 mio. kr., vi kan bruge til kompensation.
Det er så heller ikke nye penge, det er jo gamle penge, der fandtes, mens SF sad i regeringen, og i virkeligheden EU-midler.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-04-08:
Det er meget vanskeligt for mig at se, at vi skulle kunne være uenige om, at vi skal passe godt på vores vandmiljø.
Det er også rigtigt, at randzoneordningen er et bidrag til at passe godt på vores vandmiljø, og derfor fastholder vi jo også 25.000 ha, som skal være randzoner – og vel at mærke på områder, hvor man kan se det giver mening at der er en randzone.
Det, som ikke giver mening, er at have en lov, som giver anledning til 25.000 indberetninger fra landmænd om fejl i randzonekortet.
Og det er ikke kun landmændene, der har det problem, når de står ude på marken; det er faktisk også de myndigheder, som vi selv er ansvarlige for, som har problemer med det.
Derfor vil vi gennemgå det her og i efteråret lægge en samlet plan frem, for selvfølgelig er vi stadig ambitiøse, når det handler om vores vandmiljø.