Marianne Jelved (RV), 2011-02-22:
For en sikkerheds skyld vil jeg understrege over for hr. Karsten Lauritzen, at jeg er fuldstændig enig i det, fru Karen J. Klint og fru Meta Fuglsang har sagt her fra talerstolen i dag om redegørelsen.
Det er rigtig, rigtig godt.
Det er også fint, at en del af de initiativer, der er taget, er magen til det, der stod i det beslutningsforslag, vi behandlede i maj sidste år, og som har været omtalt nogle gange.
Det ville jo også være mærkeligt andet, end at der var nogle af de ting, vi kunne være enige om.
Det er vi så, og det er godt.
Tvangsægteskaber har det jo ikke med at standse, blot fordi man får nej til familiesammenføring – jeg havde nær sagt desværre, for så havde det jo været meget mere enkelt, end det er.
Det kunne jo godt være, vi kunne inspireres af andre landes initiativer.
Det er bare et forslag.
Ligesådan så vi også gerne, at regeringen kunne afsætte midler eller ressourcer til at komme i dialog med de lande, hvor tvangsægteskaber er mest udbredt, for det er også dem, der – i anførselstegn – smitter af på de mennesker, der bor i Danmark, og som er udsat for den type voldtægter, som et tvangsægteskab jo er.
Så vil jeg godt spørge ind til eller rettere foreslå – jeg vil nemlig gerne være så positiv, som det overhovedet er muligt i den her sag, for jeg synes, det er vigtigt, at så mange partier som muligt trækker på den samme hammel her – at regeringen i næste års redegørelse gør mere ud af at gøre rede for det kriseberedskab, der skal være for en ung, der kommer i en situation, hvor en eller anden person i myndighedsregi får mistanke om, at der er tvangsægteskab på vej, eller at det måske allerede er indgået, altså hvad man så gør, og hvordan man koordinerer indsatsen, end det er gjort i den her redegørelse.
Et af de indsatsområder, som jeg har forstået på redegørelsen at regeringen vil forstærke, er koordinationen mellem myndigheder, og det er i den her sammenhæng, jeg synes, det er meget vigtigt, at man prøver at udbygge den sikkerhed, der skal være for, at der i hvert fald er én myndighed, der har handlepligt.
Det er den ene ting, som jeg gerne vil have uddybet i de kommende redegørelser.
Det andet, jeg synes ville være rigtig, rigtig godt – det kan godt være, man kan finde det et andet sted, men jeg har bare ikke fundet det – er, at der var mere med om, hvad det er for en forebyggende indsats, politiet skal bidrage med.
Jeg bliver helt nervøs for, at jeg nu har talt for længe.
Det er godt.
Så vil jeg godt sige om regeringens planer for den indsats, der skal gøres i det kommende år, sige, at jeg faktisk deler de planer rigtig meget, men jeg vil appellere til et par enkelte ting.
Jeg synes, det er rigtigt set, at forbuds- og holdningsbearbejdelse er et meget, meget centralt tema, og derfor handler det jo også om at få fat i børnene, mens de stadig går i folkeskolen, så de får den viden.
I forbindelse med indsatsen mod genopdragelsesrejser vil det jo også være rigtig vigtigt, hvis der er materialer til undervisningsbrug til hjælp for lærerne – når man tager regelsættet i et demokrati som Danmark, hvor man skal lære at leve for frihed og folkestyre, som der står i folkeskolens formålsbeskrivelse – og at man også bruger lejligheden til at skabe viden hos børnene og de unge om, hvilke rettigheder de har, så de dermed også får at vide, at de i forbindelse med genopdragelsesrejser, og hvis de er væk i mere end 3 måneder, ikke har det opholdsgrundlag længere, som de har i dag.
Det er jo sådan set vigtigt, at den information kan spredes, og der er børnene jo en del af det, for det er jo dem, det rammer, hvis det sker.
Det er også vigtigt med den fortsatte opkvalificering og udbredelse af viden blandt fagfolk.
Det kan faktisk ikke gøres for meget.
Det er min erfaring på det område, at man tror, at mange ved noget, men bliver overrasket over, at det alligevel ikke er tilfældet, fordi der er så mange ting, man som myndighedsperson skal forholde sig til osv. osv.
Derfor er det vigtigt at have fokus på det hele tiden.
Jeg har talt om styrkelsen af indsatsen mellem myndigheder som et vigtigt indsatsområde og en forstærket støtte til de unge via empowermentstragier.
Jeg er også rigtig glad for, at styrkelse af det internationale samarbejde er beskrevet.
Det vil sige, at det, jeg indledte med at sige, muligvis allerede er en del af det, regeringen arbejder med.
Jeg synes også, det er tilfredsstillende, at satspuljemidlerne har kunnet bruges til det her på det her meget centrale område, og at vi derfor er mange partier, der står bag det.
Derfor er det en, synes jeg, ærgerlig retorik, som Venstres ordfører, hr. Karsten Lauritzen, har brugt i dag, hvor det meste er gået ud på at fortælle, hvor god regeringen er, og hvor dumme dem, der ikke er regeringens støttepartier, er.
Det er jo ikke tilfældet her, for vi er faktisk enige om, at der er en meget central opgave at tage vare på her.
Vi har været uenige om, at det var nok med 24-års-regel og tilknytningskravet i starten, og bare for at hr. Karsten Lauritzen kan se, at jeg har gjort noget for at finde ud af noget af det, jeg ikke kunne huske, da jeg stillede spørgsmål til Venstres ordfører, vil jeg sige, at Rockwool Fonden jo viser, at ægteskabsmønsteret har ændret sig.
Det er afstedkommet af tre forskellige kilder: 40 pct. af den ændring skyldes, at de unge allerede har tilpasset sig et dansk ægteskabsmønster; 20 pct. skyldes stramninger under SR-regeringen; og 40 pct. i faldet af antallet af ægteskaber for personer mellem 18 og 24 år skyldes den lovgivning, der kom i 2002.
Det er i hvert fald noget, vi på forskellig vis må deles om, altså at der er sket nogle ændringer i ægteskabsmønsteret.
Men jeg anerkender, at regeringen har taget vel imod mange af de ideer, der er givet her i Folketingssalen gennem de senere år på det her område, og at vi er kommet
godt i gang.
Jeg synes, det er rigtigt fint med en redegørelse, der gør, at vi kan følge med i, hvordan indsatsen tager form, og derfor vil jeg gerne appellere til, at regeringen tager nogle af de ideer, som jeg har nævnt her, med sig videre.