runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2008-01-16:
Selvfølgelig skal et sådant forsøg bygge på et samarbejde; det skriver vi med rene ord i regeringsgrundlaget.
Det skal Aarhus Universitet leve op til i givet fald.
Og det gør Aarhus Universitet jo ikke i den ansøgning, der er fremsendt.
Det er helt klart.
Der er ikke noget samarbejde, og der har heller ikke været nogen klar drøftelse med aftagerne.
Så der er jo da adskillige problemer i den ansøgning.
Det er derfor, jeg bevidst har valgt formuleringen, at vi ikke på forhånd vil afvise et forsøg med en uddannelse, som kan være forskningsbaseret.
Men vi forlanger jo i regeringsgrundlaget et samarbejde, og vi siger ikke noget om, hvor udbudsretten skal ligge.
Så nu skal vi lige have tingene ned i de rigtige proportioner.
Men altså: Bare rolig, når der ikke er et samarbejde, så kan det selvfølgelig ikke godkendes.
Christine Antorini (S), 2008-01-16:
Jeg er meget glad for, at ministeren understreger, at der i regeringsgrundlaget står, at det skal ske i et samarbejde med universiteterne, og derfor vil jeg da også lige minde ministeren om, at det jo var hele forudsætningen for professionshøjskoleloven, at det skulle styrke mulighederne.
Altså, hele ideen med kvalitetsløftet er at styrke samarbejdet mellem professionsuddannelserne og universiteterne; det er hovedomdrejningspunktet.
Og derfor er det helt uforståeligt, at ministeren så kan være i tvivl om, at læreruddannelsen skal være forankret i et professionshøjskolemiljø og gerne i et samarbejde med universiteterne; sådan er loven allerede.
Det pågældende forsøg, som ministeren nu vælger at kalde det fra Århus, bygger jo netop ikke på et samarbejde.
Og derfor må man alene ud fra det sige, at det jo viser en anden vej end det, der var hele forudsætningen, nemlig at universiteter og professionshøjskoler skal samarbejde.
Jeg vil ikke gå ind i konkret, hvem der er skyld i, at man ikke samarbejder, jeg vil blot konstatere, at det forsøg, som ministeren nu kalder det, ikke bygger på et samarbejde.
Bertel Haarder (V), 2008-01-16:
Jeg må gøre opmærksom på, at et forsøg jo også kan udarbejdes i samarbejde mellem et universitet og en professionshøjskole.
Det er jo det, der peges på i regeringsgrundlaget, og der står jo ikke i regeringsgrundlaget, om udbudsretten skal ligge det ene eller det andet sted.
Men selve det, at der samarbejdes tættere mellem et universitet og en professionshøjskole, er jo svært at være imod.
Jeg er i øvrigt fuldstændig enig med fru Margrethe Vestager i at anholde den formulering, som også hr. Martin Henriksen desværre brugte, om, at universiteterne kan højne læreruddannelsen.
Det mener jeg er en meget forkert og fornærmende formulering.
Men samtidig har vi jo besluttet, at vi gerne vil have mere forskning anvendt i læreruddannelsen, og så er det mærkeligt på forhånd at afvise et samarbejde mellem en professionshøjskole og et universitet.
Bemærk her, at regeringsgrundlaget forlanger et samarbejde; det er det, der har været mantraet.
Vi er optagede af at få den bedst mulige lærerforsyning; det er det, vi er optagede af.
Vi har jo også en merituddannelse, som også kan siges at være i strid med monopolet.
Karen Jespersen (V), 2008-01-16:
Spørgsmålet handler om, hvad vi gør, hvis der er børnesager, der ikke bliver behandlet i overensstemmelse med reglerne.
Når der i dag er et problem, kan man sige, at der dog trods alt er det positive ved det, at de regler, som vi snakker om ikke bliver overholdt, er nogle relativt nye og særdeles gode regler, som hr. Rasmus Prehns parti også har været med til at indføre - et meget bredt flertal står bag anbringelsesreformen.
Den handler netop om, at vi ikke syntes, at der blev gjort nok for de her udsatte børn, og så pålagde vi kommunerne nogle ret omfattende regler, der handler om, at man skal gennemføre en samtale med familierne - det er det, som kaldes § 50-samtalerne - og at man selvfølgelig altid skal sørge for at snakke med børnene, og at man skal lave en plan, når børn skal anbringes.
De regler overholder kommunerne ikke altid, og det skyldes jo, at det er nogle ret krævende opgaver.
Men der er ingen vej udenom, for de skal selvfølgelig overholde reglerne.
Det, der også som følge af anbringelsesreformen bliver gjort, er, at der bliver gennemført efteruddannelse af alle sagsbehandlere, og at vi nu sammen med Kommunernes Landsforening er ved at lave et digitalt sagsbehandlingssystem, der også skal gøre det her nemmere.
Man kan sige, at hele den her debat grundlæggende starter med, om man går ind for det kommunale selvstyre, hvor man ser det, som vi herinde skal gøre, som initiativer til at bistå kommunerne i at varetage det kommunale selvstyre, eller om man mener, at de ikke magter det, og at vi derfor skal centralisere det.
Jeg går helt klart ind for det kommunale selvstyre og mener, at de anstrengelser, som vi skal gøre os, handler om, at få det kommunale selvstyre til at fungere bedre, end det gør i dag.
Ole Vagn Christensen (S), 2008-01-16:
Jeg vil gerne takke justitsministeren for svaret.
Der er en afstand på 100 km til hovedtingstedet fra Thistedområdet, og der er i dag 40 pct. af sagerne.
Jeg har derfor stillet spørgsmålet her netop med hensyn til den permanente bemanding.
Som det også fremgår af ministerens svar til mig, er det en overvejelse mellem retspræsidenten og Domstolsstyrelsen, hvordan det her skal tolkes.
Det, vi oplever i området, er en ensidig tolkning af, at man udmærket kan flytte sagerne til Holstebro, og det vil sige, at man så udtynder grundlaget for afdelingskontoret i Thisted.
Vi havde tre eller fire spørgsmål.
Det kan jeg vende tilbage til, jeg har vist nu allerede sagt for meget.
Lene Espersen (KF), 2008-01-16:
I forbindelse med Folketingets behandling af lovforslaget om politi- og domstolsreformen besvarede jeg en række spørgsmål fra Retsudvalget, herunder også spørgsmål om etablering af afdelingskontoret i Thisted.
I mit svar på udvalgets spørgsmål nr. 62 fremgår det således bl.a., at hensynet til borgerne og retternes funktionsdygtighed i retskredse med stor geografisk udstrækning kan tale for, at der typisk afholdes korte retsmøder, hvor de berørte borgere hyppigt skal møde i retten og kan få behandlet deres sager, uden for hovedtingstedet.
Som eksempler på sådanne sagsområder nævnes i besvarelsen dødsboskiftesager, notarialforretninger, almindelige fogedsager, gældssaneringer og mindre bødesager.
For afdelingskontor med permanent bemanding tilføjes det endvidere, at det vil være naturligt også at overveje yderligere funktioner, herunder at andre sager som f.eks. tilståelsessager og domsmandssager eller civile sager med mange lokale vidner efter en konkret vurdering kan behandles der, særlig hvis borgernes afstand til hovedtingstedet er meget stor.
Som det også fremgår af svaret, vil afdelingskontoret bestå af medarbejdere, der er ansat ved hovedtingstedet, men som efter nærmere aftale med byretspræsidenten gør tjeneste ved afdelingskontoret fast eller på bestemte dage.
Heri ligger altså, at byretspræsidenten løbende vil skulle dimensionere og sammensætte bemandingen på afdelingskontoret i forhold til de konkrete sager, der skal løses.
Det er ikke noget krav, at afdelingskontoret skal bemandes med en fast stab af medarbejdere.
Det afgørende er med andre ord ikke bemandingen i sig selv, men at afdelingskontoret kan varetage de opgaver, der er forudsat i lovforslaget, så de mest borgernære sager kan løses lokalt.
Domstolsstyrelsen har over for mig bekræftet, at afdelingskontoret i Thisted lever op til den målsætning.
Ole Vagn Christensen (S), 2008-01-16:
Når ministeren lovede, at Thisted skulle have et afdelingstingsted, var hun da vidende om, at afdelingstingstedet ikke kan fungere som sådant, fordi sagsparterne, nævninge, politiadvokater og dommere ville blive placeret 100 km væk?
Lene Espersen (KF), 2008-01-16:
Jeg vil sige til hr. Søren Krarup, at jeg er helt og aldeles overbevist om, at politiet gør alt, hvad der står i deres magt, for at forhindre, at den slags overgreb finder sted.
Og som jeg har forstået det på politiet, så er der altså fortsat efterforskning i gang i den konkrete sag, så politiet gør sit yderste for at komme til bunds i den.
Men nogle gange tager efterforskning bare tid, hvis man skal komme til bunds i, hvem der står bag, og det er så tilfældet i denne sag, at der stadig væk pågår efterforskning.
Men det er på ingen måde min opfattelse af politiet, at de ser med milde øjne på denne slags overgreb eller chikane af muligheden for at gennemføre lovligt anmeldte demonstrationer.
Naturligvis skal der være mulighed for det.
Uanset ens synspunkter skal der være en mulighed for at give dem til kende i det offentlige rum.
Søren Krarup (DF), 2008-01-16:
Jeg takker for den gode mening, som virkelig også er nødvendig, men lad mig sige, at når jeg har ønsket at trække sagen frem her i Folketingssalen, så er det jo, fordi den overhovedet ikke har været omtalt i pressen.
Er det dog ikke tankevækkende, at et politisk drabsforsøg bliver fuldstændig fortiet?
Må jeg bede folketingssalen forestille sig, at det var en nynazistisk gruppe, der havde forsøgt at myrde deres politiske modstandere?
Så havde man jo kunnet se, hvordan det ville have fyldt i offentligheden, og jeg må sige, at jeg synes, at det er dybt problematisk, at det forholder sig sådan.
Jeg kan ikke frigøre mig fra en ubehagelig fornemmelse af, at politiet måske ikke er blinde på det ene øje, men at de ikke er skarptseende på det øje, de skulle bruge.
Lene Espersen (KF), 2008-01-16:
Jeg vil sige til hr. Søren Krarup, at jeg af mange gode grunde helst ikke vil gå ind i de nærmere politimæssige vurderinger af den konkrete sag.
Det har jeg slet ikke kompetence til at kunne gøre.
Jeg kender ikke sagen tilbundsgående nok til at kunne redegøre for, hvad der skete og ikke skete i det efterfølgende forløb.
Men jeg vil gerne gentage, hvad jeg har sagt i mit tidligere svar, at den grundlovssikrede ret til både at ytre sig frit og forsamle sig frit er en ret, som vi skal tage meget alvorligt, og vi skal gøre vores yderste for at sikre, at man naturligvis kan benytte sig af den.
Man kan sige, at der i vores samfund over de seneste år har været en kedelig tendens til at forsøge at forhindre folk i at kunne benytte den her ret, og derfor tog jeg så det her initiativ, der gik ud på, at vi skærpede straffen for den form for forbrydelser.
Derfor er der nu indført en ny bestemmelse i straffeloven, der fastslår, at straffen skal skærpes, hvis en forbrydelse er blevet begået med baggrund i den forurettedes lovlige ytringer i den offentlige debat.
Og ifølge lovens forarbejder vil strafskærpelsen bl.a. omfatte overgreb mod deltagelse i en demonstration.
Så det er jo en måde, hvorpå vi fra Folketingets side meget klart har tilkendegivet, at vi mener det alvorligt med forsamlingsfriheden.
Søren Krarup (DF), 2008-01-16:
Det, som egentlig er tankevækkende, er også det, at politiet, som er klar over, at det autonome miljø er i aktivitet, laver noget, de kalder sektorpatruljering, men da overfaldet sker, er de overhovedet ikke til stede.
De demonstrerende bliver udsat for drabsforsøg og bliver kørt på sygehuset lemlæstede og blødende, uden at politiet er til stede.
Politiet kommer så til senere, og hvad gør de?
Ja, de arresterer ikke forbryderne, for de er flygtet, for politiet var der ikke, til gengæld arresterer de nogle af dem, der vil deltage i demonstrationen, fordi de har udtrykt sig udiplomatisk.
Det vil sige, at man i realiteten altså straffer ofrene og lader forbryderne slippe.
Jeg synes altså - i betragtning af, at demonstrationen har været anmeldt, i betragtning af, at det autonome miljø jo traditionelt er dybt voldeligt -
at det er dybt, dybt forbløffende.
Når jeg står med den skrivelse, som rigspolitiet har sendt, bliver jeg grebet af dyb forundring over, at de ikke har været mere aktive i retning af at standse sådan en forbrydelse.
Lene Espersen (KF), 2008-01-16:
Jeg vil sige til hr. Søren Krarup: Det vil jeg meget gerne gøre.
Jeg kan forsikre om, at jeg tager den skarpeste afstand fra personer, der med vold forsøger at forhindre andre i med deres grundlovssikrede ret at gennemføre en demonstration - en helt fredelig demonstration, som jeg har forstået det.
Retten til at give sin mening til kende offentligt påberåbes jo ofte, og det er jo det, der er lidt besynderligt med den her sag, af det autonome miljø.
Det skal man have lov til i Danmark også fremover, og derfor tager jeg selvfølgelig på det skarpeste afstand fra, at nogle måtte forsøge at forhindre, at andre udnytter denne ret.
Søren Krarup (DF), 2008-01-16:
Jeg vil godt lige fortælle, hvad der skete.
Det drejer sig altså om, at der var en organisation - den hedder Stop islamiseringen af Danmark, og jeg kender den ikke, men det er også ligegyldigt, for den er omfattet af loven som alle andre i Danmark - der ville lave en demonstration ved Institut for Menneskerettigheder den 21. oktober.
Da demonstranterne kommer ned og parkerer deres bil i en kælder, sker der det, at de bliver omringet af autonomt udseende personer, der smadrer bilens vinduer og slår dem ned med jernstænger og stikker dem med knive, sådan at flere af dem ville være blevet gennemboret, hvis de ikke havde haft sikkerhedsveste på.
De bliver som sagt slået ned med jernstænger og ligger blødende og hjælpeløse og bliver yderligere gennembanket.
Det, vi her står over for, er jo altså simpelt hen et drabsforsøg, et politisk drabsforsøg.
Jeg synes, det er så alvorligt, at jeg altså ville være taknemlig for at høre ministerens klare afstandtagen fra det, sådan at det bliver helt tydeligt, at det nu i den tid, vi lever i, er en udvidelse af volden, som er fuldstændig uacceptabel.
Lene Espersen (KF), 2008-01-16:
Spørgsmålet vedrører en episode, der fandt sted i oktober sidste år i forbindelse med en demonstration ved Institut for Menneskerettigheder i København.
Jeg har tidligere i et svar til Retsudvalget om episoden redegjort detaljeret for det faktiske hændelsesforløb og Københavns Politis indsats i den forbindelse.
Som det bl.a. er beskrevet i det omtalte svar, var Københavns Politi opmærksom på, at der kunne opstå ballade i forbindelse med demonstrationen.
Politiet havde bl.a. modtaget oplysninger om, at en gruppe unge med tilknytning til det autonome miljø muligvis ville forsøge at forhindre, at demonstrationen kunne gennemføres.
Derfor iværksatte Københavns Politi også en betydelig politimæssig indsats med patruljering i området før demonstrationens start.
Selv om politiet altså patruljerede i området, blev en gruppe demonstranter, en time før demonstrationen skulle begynde, desværre overfaldet i en nærliggende parkeringskælder.
Som det fremgår af svaret til Retsudvalget, var politiet på gerningsstedet kort tid efter, og der blev straks indledt en efterforskning af overfaldet.
Denne efterforskning pågår stadig væk.
Jeg vil sige til hr. Ole Vagn Christensen, at i forbindelse med at også Socialdemokratiet sammen med regeringen og en lang række andre partier vedtog den nye domstolsreform, var der selvfølgelig en meget indgående drøftelse af, hvordan vi finder den rigtige balance, når vi sammenlægger 82 byretter til 24.
Hvordan sikrer vi, at borgerne ikke får for langt at køre og får for meget besvær?
Vi ønskede også, at det skulle gå hurtigere ved domstolene, og der skulle være et endnu højere kvalificeret antal ansatte, der kunne specialisere sig i bestemte typer af sager.
Vi valgte at løse det på den måde, at på de steder, der ligger i særlige udkantsområder, hvor ikke mindst den kollektive trafik måske ikke er så velfungerende, er det jo vigtigt, at der så er en mulighed for at kunne få klaret borgernære sager.
Det, jeg også har hørt i de tilkendegivelser, vi har fået fra Domstolsstyrelsen, er, at det lige præcis er de formål, man forsøger at leve op til.
Ole Vagn Christensen (S), 2008-01-16:
Jeg vil bede ministeren om at undersøge det her en gang mere hos Domstolsstyrelsen - jeg ved ikke, om jeg skal fremsende et spørgsmål til justitsministeren om det.
Der er altså 100 km og nogle trafikale forhold, som gør, at det er umuligt at nå frem på under 3 timer eller noget i den retning.
Synes ministeren virkelig, at det er et kvalificeret svar, at Domstolsstyrelsen har haft det med i sine overvejelser, når man begynder at give retspræsidenten ret til at trække sager til Holstebro, hvilket vi bl.a. diskuterede her i Folketinget lige før jul?
Det, vi spurgte om, og det, som jeg fik svar på, var, om justitsministeren ville bekræfte, at hovedparten af retssager, der vedrører lokalområdet og hører til et afdelingskontor, både civile sager og straffesager, vil blive behandlet på afdelingskontorets tingsted; at den permanente bemanding på afdelingskontoret også omfatter jurister; og at afdelingskontoret fra den 1. august også skal behandle det, som betegnes som småsager, hvor reformen først træder i kraft den 1. januar 2008.
Så lad være med at sige, at vi sådan set er gidsler i det her, for i Socialdemokratiet ved vi helt nøjagtig, hvad vi mener med et afdelingskontor, der ligger 100 km væk.
Bertel Haarder (V), 2008-01-16:
Det er da et spørgsmål, jeg synes vi lige skal undersøge.
Det kan godt være, at det ender med, at vi siger, at det er vi enige i.
Men specielt da det vedrører flere ministre - og der er jo også ord om det i regeringserklæringen - vil vi godt lige have lov til at se på sagen, og det skal ikke tage for lang tid.
Men det kunne jo være, at vi i lyset af de kloge ting, der her er sagt, skulle inddrage nogle flere i vores overvejelser.
Margrethe Vestager (RV), 2008-01-16:
Nu er jeg i den meget privilegerede situation, at jeg har været en af de helt centrale personer - i hvert fald fra radikal side - i alle tre nævnte forlig, og jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at det at godkende en læreruddannelse målrettet folkeskolen i ét fag er stik imod velfærdsforliget, professionshøjskoleforliget og læreruddannelsesforliget, både i ånd og bogstav.
Og netop hele spørgsmålet om, hvordan man kan uddanne lærere og gøre det på en ny og bedre og mere kvalificeret måde, er behandlet med en grundighed i forhold til både læreruddannelsesforliget og professionshøjskoleforliget, som jeg tror andre forligskredse måtte misunde os.
Fra radikal side er vi meget ærgerlige over, at den her sag er kommet op, fordi læreruddannelsen er en af de meget væsentlige uddannelser for de nye, gode og forhåbentlig stærke institutioner, som vi ved fælles hjælp har sat i verden, nemlig professionshøjskolerne.
Vi ønsker og arbejder for, at det vil gå professionshøjskolerne godt, og derfor er vi meget ærgerlige over den usikkerhed, som den her situation skaber.
Bertel Haarder (V), 2008-01-16:
Jeg synes egentlig, at fru Margrethe Vestager beskrev problemet ret godt.
Det forholder sig jo præcis, som hun sagde, og det er også derfor, regeringen tillader sig at tænke sig om en ekstra gang, før vi svarer.
Det skal man jo ikke på forhånd udelukke.
Vi vil godt se nærmere på det.
Hertil kommer, at jeg står her som undervisningsminister og svarer på noget, som vedrører en anden ministers område - en minister, der har en anden forligskreds, som måske har andre synspunkter på spørgsmålet om, hvorvidt Akkrediteringsrådet kan godkende hvad som helst uden hensyn til diverse forlig i Folketinget.
Margrethe Vestager (RV), 2008-01-16:
Jeg vil gerne supplere ministerens noter til fru Christine Antorinis bemærkninger med De Radikales bemærkninger til den her sag, som vi fra radikal side tager meget alvorligt, eftersom det vedrører både velfærdsforliget, forliget om professionshøjskoler og forliget om læreruddannelsen.
Det undrer mig, at regeringen har brug for overvejelser for at fastlægge praksis.
For grunden til, at der er to forskellige akkrediteringsråd, er jo netop, at læreruddannelsen sammen med andre mellemlange videregående uddannelser er en velfærdsuddannelse med et stort optag og med en meget afgørende, geografisk vækstmæssigt dimension for at sikre, at der er lærere, som uddannes over hele landet til hele landets skoler.
Netop derfor er der to forskellige akkrediteringsråd, og derfor er det en overraskelse, at Akkrediteringsrådet for universitetsuddannelser på den måde kan optage det her, når vi netop via lovgivningen har fastlagt, at der er et skel mellem de to typer af uddannelser, fordi der er ganske særlige hensyn, der gør sig gældende.
Bertel Haarder (V), 2008-01-16:
Det er jo ikke sådan, at Akkrediteringsrådet ud af den blå luft kan godkende uddannelser.
Der står meget klart i den pågældende lovbekendtgørelse, at man skal spørge aftagerne, og der er andre formkrav, der skal opfyldes.
Det vedrører, som jeg sagde, en anden ministers område og en type institutioner, hvor der er et andet forlig og en anden gruppe ordførere, som har været inde over.
Derfor beder jeg blot om, at vi lige får lov til at tænke tingene igennem, for vi fastlægger jo her en praksis.
Det er Akkrediteringsrådets første sag, og vi vil godt lige tænke os grundigt om, før vi tager stilling til ansøgningen, og også før vi tager stilling til spørgsmålet om, hvorvidt videnskabsministeren og Akkrediteringsrådet er begrænset af en anden forligskreds.
Det vil vi godt lige tænke over.
Jeg er i øvrigt meget lydhør over for fru Christine Antorinis bemærkninger, og dem tager vi med i vores betragtninger.
Martin Henriksen (DF), 2008-01-16:
Jeg synes, at det er en meget relevant diskussion, som er blevet rejst her, og jeg vil da også godt give Dansk Folkepartis besyv med.
Vi har jo givet udtryk for, at vi i Dansk Folkeparti sådan set stadig væk mener, at der kunne være en vis fornuft i, at man på universitetsniveau som en forsøgsordning gav mulighed for at udbyde læreruddannelsen, bl.a. for at højne lærernes anseelse og for at sikre en højere søgning til faget.
Hvis det kan være med til at gøre det, synes vi, at det kan være fornuftigt.
Men jeg må i den her præcise sag sige, at jeg heller ikke mindes, at det har været inde i nogen forlig eller forhandlinger, som fru Margrethe Vestager også nævnte, hverken om velfærdsforliget, forliget om globaliseringsaftalen, læreruddannelsen eller det omkring Akkrediteringsrådet på videnskabsministerens område.
Jeg synes, det er væsentligt at sige, at hvis det skal være en sådan forsøgsordning, som jeg kan se en vis logik i og vi bestemt ikke afvisende over for, så synes jeg, at man bør gøre det inden for rammerne af den folkeskolelov, som er vedtaget i forligskredsen om læreruddannelsen.
Hvis man gør det inden for rammerne af den lovgivning, synes jeg, der er en vis logik i det, og det er der mange gode grunde til.
Det kan godt være, at det er lidt uvant for universitetsmiljøet, men der er en vis form for praktik, så der er en sammenkobling til den folkeskole, man skal ud og undervise i bagefter, og det er også sådan, at der er flere linjefag.
Bertel Haarder (V), 2008-01-16:
Hvis det var sådan, at det var en professionshøjskole, der havde ansøgt, og hvis det var sådan, at det slet ikke havde noget med andre ministre og andre institutioner at gøre, kunne vi jo hurtigt få klaret den sag.
Som det fremgik af mit svar, er det jo altså en anden minister og en anden gruppe institutioner, det handler om.
De har deres egen lov, hvoraf det fremgår, at man under visse forudsætninger, som jeg har redegjort for, kan godkende lange uddannelser.
Det er videnskabsministerens område, det er hans bemyndigelse, og det er derfor, at vi er nødt til lige at drøfte tingene i regeringen, før vi svarer på spørgsmålet om, hvorvidt hele denne sag er en læreruddannelsesforligssag, for man kunne jo også sige, at det er en akkrediteringsrådsforligssag.
Det er slet og ret ikke så enkelt, som det lyder.
Jeg vil gerne sige til fru Christine Antorini, at de bemærkninger, som hun både skriftligt og mundtligt er kommet med, vil vi i regeringen tage meget seriøse, når vi giver vores endelige svar.