runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Støjberg (V), 2011-01-18:
Jeg vil gerne takke den lange stribe af ordførere, der har støttet lovforslaget om at forlænge revisionsbestemmelsen i udstationeringsloven.
En revisionsbestemmelse i udstationeringsloven giver os anledning til sammen med arbejdsmarkedets parter, som også flere har nævnt her under debatten, løbende at overveje, om der skal ske ændringer i den måde, som vi hidtil har valgt for at sikre os mod social dumpning.
I 1999, da udstationeringsdirektivet blev gennemført, blev det drøftet med arbejdsmarkedets parter, om der ved lov skulle fastsættes en mindsteløn i Danmark for at forhindre social dumping.
Det ønskede hverken Folketinget eller arbejdsmarkedets parter, men alle var enige om at sætte en revisionsbestemmelse ind i udstationeringsloven, så vi med jævne mellemrum kan genoverveje muligheden.
Revisionsbestemmelsen er blevet forlænget i henholdsvis 2002, 2005 og 2008 efter drøftelse med arbejdsmarkedets parter.
Parterne er også denne gang blevet hørt, og der er også denne gang bred enighed om, at der fortsat ikke er behov for at fastsætte en mindsteløn ved lov her i Danmark.
Men parterne har samtidig udtrykt ønske om at opretholde revisionsbestemmelsen, og derfor foreslår vi fra regeringens side at forlænge fristen til den 1. januar 2014.
Hvis der skulle være uafklarede spørgsmål, er jeg ikke i tvivl om, at vi nok skal få dem besvaret under udvalgsbehandlingen.
Louise Schack Elholm (V), 2011-01-18:
Dette lovforslag skal gøre det muligt at sætte GPS på børn og unge, som har en betydelig og permanent nedsat psykisk funktionsevne, og som er på døgninstitution eller opholdssted.
Baggrunden for forslaget er, at vi ønsker at undgå historier om udviklingshæmmede, der kan gå sig en tur, men som ikke kan finde hjem eller er til fare i trafikken.
Det er ture, som i værste tilfælde kan være fatale, f.eks. hvis det er koldt udenfor.
Med en GPS, også kaldet et alarm- og pejlesystem, vil man altid kunne finde den udviklingshæmmede, når vedkommende ikke selv kan finde hjem.
En GPS giver derfor mulighed for, at både den unge og familien får betydelig større sikkerhed.
Det er vigtigt, at et indgreb, der er så indgribende i den personlige frihed, kun kan bruges, når det er allermest nødvendigt.
Derfor er indgrebet kun muligt med tilladelse fra kommunalbestyrelsen og godkendelse fra forældrene.
GPS er en støtte, ikke et alternativ til den pædagogiske indsats.
Kommunalbestyrelsen skal derfor sørge for, at anbringelsesstederne tydeligt gør rede for de pædagogiske redskaber, der samtidig med indgrebet vil blive anvendt for at gøre den unge i stand til at færdes på egen hånd.
Ligeså skal den unge naturligvis stadig opleve omsorg og pleje i det daglige.
Der findes allerede i dag en lignende lovgivning for voksne.
Med denne lovgivning bliver det muligt også at bruge et alarm- og pejlesystem på udviklingshæmmede børn og unge, som er anbragt på døgninstitution eller opholdssted.
Venstre støtter lovforslaget.
Tina Petersen (DF), 2011-01-18:
Jeg kan starte med at sige, at det er dejligt at høre, at der tilsyneladende er den her fælles glæde over, at vi nu etablerer det her, og specielt hvad angår Socialdemokratiet, må ministeren da tænke, at det er henrivende at blive skamrost på denne måde.
Men det er selvfølgelig ministerens forslag, vi kigger på her i dag, og forslaget går jo som sagt ud på at kigge på alarmsystemer og pejlesystemer over for børn og unge med psykiske handicap og dem, der har en funktionsnedsættelse og er anbragt på en døgninstitution eller har andet ophold.
Da jeg først kiggede på forslaget, kom jeg til at sidde og tænke lidt dybere end bare på det, der handler om alarmer og pejlesystemer.
Jeg begyndte faktisk at danne mig nogle billeder vedrørende den risiko, det indebærer, når man ikke har den mulighed, som det her forslag lægger op til.
Og det var lidt skræmmende – også fordi jeg af egen erfaring kender gevaldig meget til området – at tænke på de konsekvenser, det kan få for disse børn, hvis man ikke har en mulighed som den, ministeren lægger op til her.
Samtidig vil jeg også sige, at når man nu så bestemt ønsker at etablere det, ser jeg stadig væk på det med en vis bekymring, og det gør jeg, fordi det er en ting at anvende det, men det er en anden ting, om nødvendigheden er der.
Og der håber jeg på, at ministeren er meget opmærksom på det, og måske et eller andet sted har taget med i sine overvejelser, at det selvfølgelig kun skal bruges i de situationer, hvor det er nødvendigt, fordi den unge handicappede eller det handicappede barn ikke er i stand til at tage vare på sig selv.
Som sagt kan der jo gives utallige eksempler på, at børn med varigt nedsat psykisk funktionsevne ubemærket er listet af fra en døgninstitution eller andre former for institutioner og er gået på opdagelse, og hvor personalet desværre ikke lige har været opmærksomme.
Når man kigger på forslaget, så minder det jo meget om det, vi har foretaget os i forbindelse med ældre på demensområdet, hvor der også er blevet lavet pejle- og alarmsystemer, så de ældre kan spores.
Jeg håber inderligt, at det her i hvert fald kan være med til at mindske den risiko, der er for disse børn og unge, som er så udsatte på grund af deres psykiske handicap.
Vivi Kier (KF), 2011-01-18:
Bekymringen for, om pædagogik nu skal erstattes af elektronik, er fuldt forståelig, men hensigten med det her forslag er jo at beskytte et meget lille antal børn og unge, der er anbragt uden for hjemmet, og som har et betydeligt og varigt nedsat psykisk funktionsniveau.
Tryghed og sikkerhed for de meget få børn og unge, som kan være udsat for fare, er jo det, som det her lovforslag går ud på at skabe.
Vi kan fra konservativ side tilslutte os det og sige, at nu putter vi et ekstra stykke værktøj i værktøjskassen – et værktøj, der kan tages i brug i de rette situationer, og som aldrig skal være en erstatning for pædagogisk arbejde og pædagogiske tiltag.
Jeg synes, at det er vigtigt, at vi også tør se på alle de nye teknologiske tiltag, der kommer, og som kan medvirke til, at vi kan skabe tryghed og sikkerhed for alle.
Benedikte Kiær (KF), 2011-01-18:
Jeg vil gerne sige tak for partiernes bemærkninger til lovforslaget.
I forhold til muligheden for at anvende personlige alarm- eller pejlesystemer har regeringen lagt vægt på, at der skal skabes øget tryghed og sikkerhed for denne gruppe børn og unge og deres forældre, herunder at der skal forhindres risiko for alvorlig personskade for barnet såvel som for trafikanter.
Jeg vil gerne understrege, at der med lovforslaget ikke bliver skabt hjemmel til at anvende personlige alarm- eller pejlesystemer på alle anbragte børn og unge, men kun på børn og unge med nedsat psykisk funktionsevne, der er anbragt uden for hjemmet, og som ikke er trafiksikre m.v.
Der vil således være tale om et meget begrænset antal børn og unge, der vil være omfattet af muligheden, og vores forventning er, at der vil blive tale om et sted mellem 55 og 110 sager årligt.
Jeg vil også gerne understrege vigtigheden af, at brugen af personlige alarm- eller pejlesystemer bliver undtagelsen.
Anvendelsen af et alarmeller pejlesystem kan og må ikke erstatte det pædagogiske arbejde hos det professionelle personale på anbringelsesstederne.
Det er derfor vigtigt, at der løbende arbejdes med den pædagogiske indsats i forholdet til barnet eller den unge, så der udvikles pædagogiske metoder, der kan erstatte magtanvendelsen i det konkrete tilfælde.
Det er derfor kun i særlige tilfælde, og når forældremyndighedsindehaveren har givet samtykke, at anbringelsesstederne får mulighed for at søge kommunalbestyrelsen om tilladelse til at anvende alarm- eller pejlesystemer over for børn med svære handicap, der er anbragt i døgninstitutioner eller på opholdssteder.
Jeg vil se frem til behandlingen i udvalget.
Karen Hækkerup (S), 2011-01-18:
Nu har Venstres ordfører jo gennemgået, hvad forslaget handler om.
Jeg synes da, at Venstres ordfører – måske med sådan en lidt negativ indledning – fik sagt, at vi jo allerede har forpligtet os til at gennemføre lovgivningen.
Men der synes jeg faktisk det er nødvendigt at sige: Ja, vi har forpligtet os til det, men det er nu faktisk også en god idé.
Det er en forbedring, og det er en rigtig god idé, og derfor er det glædeligt, at vi nu kan tilslutte os den rammeafgørelse og sørge for, at det bliver ført ud i livet, og at det bliver til lov.
Det her handler, som Venstres ordfører sagde, om, at danske statsborgere og andre, der har sædvanligt eller permanent ophold i Danmark, og som har fået en dom eller en sanktion i udlandet, kan komme tilbage hertil og afsone, og at man kan lave regler for tilsyn og kontrol.
Alt i alt er det her et rigtig godt forslag, som vil forbedre mulighederne for at kunne vende tilbage for folk, der har modtaget en straf eller en sanktion i andre lande, ligesom vi også får mulighed for at kunne bede andre lande om at respektere vores afgørelser.
Så fra Socialdemokraternes side står vi ikke nølende over for, at man allerede har forpligtet sig til at gennemføre den her lovgivning, vi synes, at det er en klar forbedring.
Villum Christensen (LA), 2011-01-18:
Parterne på det danske arbejdsmarked, som det er svært at komme uden om har stolte traditioner for regulering af løn- og arbejdsvilkår,
har sagt rimelig klart og tydeligt, at de ikke ønsker, at der lovgives om udstationering af lønmodtagere.
Der er derfor endnu en gang anmodet om, at revisionsbestemmelsen udskydes fra 2011 til 2014, altså udskydes i 3 år.
Liberal Alliance ønsker ikke at lovgive og statsregulere mere end højst nødvendigt og kan derfor bifalde, at vi forlænger fristen, således at man samtidig har sikkerhed for, at der holdes øje med problemerne med social dumping.
Kamal Qureshi (SF), 2011-01-18:
Altså godt nok må man sige, at vi har en erkendelse af, at den her regering arbejder lidt langsomt, og at den ikke får gjort de ting, som den går rundt og siger den vil gøre.
Men at der skulle gå mere end 3 år, fra daværende udenrigsminister Per Stig Møller, ministerens egen partikollega, underskrev konventionen på FN's generalforsamling til i dag, hvor der endnu ikke er blevet kigget på de lovændringer, der er nødvendige, for at den underskrift, daværende udenrigsminister Per Stig Møller satte for mere end 3 år siden, også har en effekt for Danmark, må trods alt være lidt over gennemsnittet.
Vil ministeren ikke mene, at det er lidt over gennemsnittet for, hvor lang tid det tager, fra en minister skriver under på en konvention, til den konvention rent faktisk også har en betydning for det land, som ministeren underskriver på vegne af, nemlig Danmark?
Lars Barfoed (KF), 2011-01-18:
Jeg har ikke nogen statistik over, hvor lang tid der i gennemsnit går fra en underskrift til en ratifikation, men jeg kan jo konstatere, at det, i hvert fald når vi sammenligner med andre lande, ikke er usædvanligt, at man bruger tid på at gennemgå lovgivningen for at kunne ratificere.
I den her sammenhæng er det altså nu 21 lande, som har ratificeret, fordi – går jeg ud fra – de har gennemført de nødvendige lovgivningsmæssige analyser.
Men som jeg har nævnt et par gange, er den heller ikke på nuværende tidspunkt ratificeret i Norge og Sverige, så der er altså ikke noget usædvanligt i det.
Men nu er vi i gang med at gennemgå lovgivningen, og vi agter altså at fremsætte et lovforslag, så snart vi er klar med det.
Kamal Qureshi (SF), 2011-01-18:
Ja, nu kan man sige, at det nok ender med, at det er den nye regering, der kommer til at lave de ændringer, men det gør jo heller ikke så meget.
Ministeren sagde tidligere, at det jo ikke nødvendigvis var sådan, at konventionen var noget, som havde en betydning, men daværende udenrigsminister Per Stig Møller mente i hvert fald på det tidspunkt, han underskrev, at den havde en betydning.
Han sagde, og jeg citerer den daværende udenrigsminister: Konventionen udfylder et hul i det internationale menneskerettighedsværn.
Jeg er klar over, at ministeren mener, at det ikke nødvendigvis har en effekt i forhold til den danske regerings overtrædelser, men der kunne så være tale om nogle danske borgere, det gik ud over.
Så vil jeg gerne spørge ministeren helt konkret, når nu ministeren siger, at man er i gang: Hvad er tidsrammen?
Hvornår vil Danmark så have lavet de lovgivningsmæssige ændringer, som gør, at vi kan leve op til konventionen og dermed også ratificere konventionen?
Lars Barfoed (KF), 2011-01-18:
Jeg kan i hvert fald berolige hr. Kamal Qureshi med, at jeg ikke tror, der går så mange år med at gennemgå den lovgivning, at det først bliver på det tidspunkt, hvor vi engang måtte have fået en ny regering her i landet.
Faktisk vil jeg tro, at vi allerede kunne være klar med den nødvendige lovgivning i næste folketingssamling.
Karsten Lauritzen (V), 2011-01-18:
Som justitsministeren lige har redegjort for, har vi at gøre med et beslutningsforslag, der skal skubbe på den implementeringsproces, der er i gang, med den FN-konvention, som Danmark har tilsluttet sig, om tvungne forsvindinger, altså om at forhindre tvungne forsvindinger.
Justitsministeren redegjorde også for, hvad det er, men i daglig tale kan man sige, at det er en diskussion, som er aktualiseret af det, man har set ske på Guantánamo og andre steder, og af det faktum, at de regler, der er for krig rundtomkring i verden, har ændret sig, i takt med at verden har ændret sig og at terrorisme mere end krig og kamp mellem nationer er det, der er kommet på verdensscenen.
Derfor har man også opdateret nogle af de konventioner, som man så bruger til at regulere nogle de her ting med, og det er nogle ganske udmærkede konventioner.
Som jeg har forstået det, er der 86 lande, der har tilsluttet sig konventionen, og 21 lande, som har implementeret den i den nationale lovgivning, og det betyder så ved umiddelbar hovedregning, at der så er 65 lande, der ligesom Danmark ikke er blevet helt færdige med de nødvendige undersøgelser – det bliver vi snart – men det er altså ikke usædvanligt.
Det er det samme, der er tilfældet med Norge og Sverige, hvilket justitsministeren også sagde.
Det er jo lidt mærkeligt at høre oppositionen, for på den ene side skal vi skynde os med at få inkorporeret konventionerne i dansk lov, og andre gange hører vi, at den inkorporering, der er sket, ikke er god nok, og man må jo vælge, hvilket af synspunkterne man vil have.
Skal det være hurtigt og så ikke være blevet gjort godt nok, eller skal man tage den tid, der er nødvendig, for at få implementeret de konventioner, vi tilslutter os, ordentligt i dansk lovgivning?
Det er det sidste, vi i Venstre tilslutter os.
Så må jeg da her til sidst ønske Enhedslisten tillykke med, at det, der er formålet med beslutningsforslaget, nemlig at skubbe på for at få de 20 lande, der skal til, er lykkedes, og at det så blev Irak, og det synes jeg da at hr. Frank Aaen skulle påskønne.
Det er sjældent, man hører hr. Frank Aaen og Enhedslisten omtale noget af det, der foregår i Irak, som noget positivt, men det er fuldstændig korrekt.
Tingene bevæger sig i den rigtige retning i Irak, og det betyder også, at man nu begynder at tage international lov og ret mere alvorligt, end man tidligere har gjort, og jeg formoder også, at det er derfor, man har ratificeret og inkorporeret konventionen, og Danmark kommer så meget meget hurtigt derefter, og det har vi i Venstre fuld tillid til.
Derfor skal jeg sige, at Venstres folketingsgruppe såvel som den konservative folketingsgruppe – den konservative ordfører kunne ikke være her i dag – tilslutter sig konventionen, men afviser beslutningsforslaget.
Frank Aaen (EL), 2011-01-18:
Det er rigtigt, at den nu er ratificeret af det antal lande, der skulle til, for at konventionen er trådt i kraft, men der er en meget vigtig del af konventionen, der ikke er trådt i kraft endnu, fordi lande har undsagt en del af konventionen, nemlig den del, der handler om, at man får en kommission, hvortil ofre og pårørende kan klage og få hjælp til at få deres sag undersøgt.
Den træder ikke i kraft nu, og derfor ville det være meget vigtigt, hvis Danmark ratificerede og sagde, at selvfølgelig skal den komité have mulighed for at undersøge klager.
Ved Venstres ordfører noget om, hvornår undersøgelsen af den her sag, altså lovkonsekvenserne, er gået i gang, og hvornår man kan forvente den er færdig?
Karsten Lauritzen (V), 2011-01-18:
Det må jeg svare nej til til Enhedslistens ordfører.
Jeg er ikke bekendt med, præcis hvilken proces der har været i Justitsministeriet, men jeg er sikker på, at det er noget, der er mulighed for at spørge ind til i den efterfølgende udvalgsbehandling.
Men som jeg forsøgte at understrege i min ordførertale, er det ikke unormalt, at der går noget tid, fra man tilslutter sig en konvention, og til den bliver implementeret og der bliver lavet de nødvendige lovændringer.
Som sagt er der jo altså 65 lande, som er i den samme situation som Danmark, herunder Norge og Sverige, og jeg kan da heller ikke lade være med at sige – og det er jo så lidt et svar på et spørgsmål, der tidligere var – at jeg ikke tror, det er noget, man kan pådutte regeringer af bestemte farver, sådan at borgerlige regeringer skulle være imod at inkorporere konventionerne hurtigt.
I Norge, hvor man har en rød regering, er man på det samme stadie i processen, som vi er i Danmark, man er nemlig ved at undersøge, hvordan man præcis kan lave implementeringen i den nationale lovgivning.
Lars Barfoed (KF), 2011-01-18:
Mine bemærkninger gik på handlinger, som den danske regering måtte foretage, og der tror jeg ikke der er nogen der forestiller sig, at den danske regering er involveret i den slags forsvindinger – det var sådan set det, det gik på. Så kan jeg bare sige, at det altså er en omfattende sag at få gennemgået den lovgivning, der skal gennemgås for at sikre, at vi kan ratificere på et fornuftigt grundlag.
Karsten Lauritzen (V), 2011-01-18:
Med hensyn til hele debatten om CIA-indflyvninger og andet får vi jo i morgen i Folketingssalen en hasteforespørgsel, som, hvis jeg ikke tager meget fejl, Enhedslisten også står bag eller i hvert fald ser frem til, så den debat vil jeg lade hvile til morgen.
I forhold til beslutningsforslaget må jeg sige, at jeg opfatter beslutningsforslaget og læser det som en kritik af Justitsministeriets praksis i forhold til undersøgelse og ratifikation af konventioner og i hvert fald en konstatering af, at man kunne have gjort det for lang tid siden.
Den slags ting tager tid, og det må vi acceptere, for man kan ikke få tingene gennemført lynhurtigt, uden at der bliver begået fejl, og så må man vælge, om man skal tage sig den nødvendige tid til at finde ud af, hvordan det kan inkorporeres i dansk lovgivning, eller om man vil have det hastet igennem.
Og der vælger vi altså i Venstre som sagt det første.
Så hvis vi stemte for beslutningsforslaget, ville vi også kritisere Justitsministeriets procedurer og praksis på det her område, og det har vi ikke noget ønske om, for dem er vi ikke utilfredse med.
Kamal Qureshi (SF), 2011-01-18:
Jeg kunne ikke lade være med at undre mig over hr. Karsten Lauritzens blinde tiltro til Justitsministeriet.
Ordføreren siger, at han er ganske tilfreds med det tidsforløb, der har været, og at det nu er, som det skal være, og at det åbenbart nu skal være sådan, at man skal bruge standarden med, hvor mange lande, der ikke har gjort det, som et måleparameter for, hvordan vi i Danmark skal gøre det.
Man ved ikke, hvor processen er nu, man ved ikke, hvordan det foregår i Justitsministeriet, eller hvordan processen skal være, hvornår der vil komme et forslag, og hvad man kan regne med fremefter, men alligevel er man tilfreds med processen.
Jeg må sige, at det godt nok er en meget blind tiltro, man har til et ministerium, når man, selvom man ikke ved, hvad der foregår, ikke ved, hvornår der kommer noget, og ikke ved, hvordan processen er, så alligevel synes, at det er en god proces.
Man kan da sige, at ordføreren i hvert fald taler på baggrund af ministerens egne erfaringer, når han konstaterer det her med, at man skal passe på med, hvilke konventioner man tiltræder – i forhold til de konventionsbrud fra Integrationsministeriets side, der er kommet frem på det seneste.
Så man må da i hvert fald sige, at det er afgørende.
Man kan også sige, at det er væsentligt, at Danmark også på det her område kunne gå hen og blive et foregangsland.
Hvorfor skal vi ligesom sige: Jamen der er lande, der ikke har gjort det, og derfor gør det heller ikke noget, at vi ikke har gjort det?
Jeg er da helt enig i, at vi ikke skal haste lovgivning igennem i Folketinget – det har den her regering i høj grad gjort på en lang række afgørende områder – men det, vi snakker om, er jo, at der er blevet brugt mere end 3 år på at sidde og kigge den danske lovgivning igennem på det her område.
Så lang tid behøver det ikke tage, hvis der ligger en politisk prioritering bag ved at få det gjort.
Karsten Lauritzen (V), 2011-01-18:
Hr. Kamal Qureshi siger noget, som jeg er fuldstændig enig i, nemlig det om politisk prioritering.
Tingene skal gennemgås ordentligt, og så er det selvfølgelig også et spørgsmål om, at hvis man sætter enormt mange ressourcer af, ja, så kan det gøres hurtigt, og hvis man sætter færre ressourcer af, tager det lidt længere tid.
Men jeg er da sikker på, at hvis Enhedslisten og Socialistisk Folkeparti ville give tilsagn om at halvere antallet af spørgsmål til Justitsministeriet, kunne man frigøre en del ressourcer, og så kunne man sørge for, at arbejdet med sådan en konvention som den her ville skride hurtigere frem.
Så det var da et forslag.
Jørgen Poulsen (RV), 2011-01-18:
Jeg kan heller ikke lade være med at undre mig over den langsommelighed, der har været.
Jeg kan sagtens forstå, at der er en masse ting, der skal bringes i orden, men det lyder jo næsten, som om Venstres ordfører er rimelig tilfreds med, at det har taget så lang tid, og det har jeg meget svært ved at forstå.
Samtidig synes jeg, at det er mangel på logik her, når Venstres ordfører så fremhæver, at Irak – ministeren har også fremhævet det – jo har lettere ved det end Danmark.
Hvad er det egentlig, ordføreren mener med, at det er meget lettere for Irak end for Danmark?
Pia Adelsteen (DF), 2011-01-18:
Forslaget er en udvidelse af det retspolitiske samarbejde, som handler om gensidig anerkendelse.
Formålet er at indføre regler i Danmark, så rådets rammeafgørelse om gensidig anerkendelse og tilsyn med pligter og påbud indføres i dansk lovgivning.
Sagt på godt dansk: Hvis en prøveløsladt fra Tyskland flytter til Danmark eller omvendt, skal de danske myndigheder sørge for, at vedkommende overholder de betingelser, der er i forbindelse med prøveløsladelsen.
Det samme gør sig gældende i forbindelse med betingede domme.
For at denne anerkendelse af tilsyn kan finde sted, skal det som udgangspunkt ske, hvis den dømte har lovligt ophold i det land, som skal udføre kontrollen.
Jeg håber, at justitsministeren kan give nogle eksempler på, hvordan det skal forstås, da jeg ikke umiddelbart kan se lyset her.
Man kan ikke stille krav om dobbelt strafbarhed, altså at lovovertrædelsen, som afgørelsen vedrører, skal være strafbar både i landet, hvor man er dømt, og i det land, der skal føre tilsyn.
Jeg må indrømme, at vi i Dansk Folkeparti finder det noget mærkværdigt, at Danmark skal til at overvåge prøveløsladte eller mennesker med en betinget dom i situationer, hvor sagen ikke er ulovlig i Danmark.
Man kan jo spørge sig selv, om det er en opgave, der vil blive taget særlig seriøst.
En gensidig anerkendelse forudsætter i alle tilfælde som minimum, at vi ved, at retssamfundet, retsgarantierne og retsbeskyttelsen i de øvrige EU-lande er fuldt på højde med det, vi normalt tilbyder vores statsborgere.
Det mener vi i Dansk Folkeparti ganske enkelt ikke er tilfældet, da der i en del af EU-landene foregår korruption.
Vi kan derfor ikke støtte forslaget.