Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-05-15:
Jeg vil godt starte med at sige, at vi ikke kan støtte Enhedslistens forslag til vedtagelse, og det er der grundlæggende to årsager til.
For det første at vi ikke har det negative syn på Lissabonstrategien, Lissabonprocessen, som der ligger i det, der er formuleret i vedtagelsen, og også i det, hr. Rune Lund har sagt heroppefra.
Og hvorfor har vi så ikke det?
Det har vi ikke, fordi vi egentlig mener, at det faktisk var en smukt tænkt strategi for Europa, et forsøg på at se fremad og se på, hvilken retning vi vil have at Europa skal udvikle sig i i de næste 10 år.
Den blev formuleret i slutningen af 1990’erne som en strategi for Europa til i det næste årti at blive, som det hed, den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, der er i stand til bæredygtig økonomisk vækst med flere og bedre job og større social sammenhængskraft – selv om det sidste ord altså er blevet så forfærdende, efter at regeringen har taget det til sig som en af sine sådan yndlingsfraser, men det er jo altså begrebet social cohesion, som står i selve teksten.
Det var da faktisk smukt tænkt, at man ville udvikle sig stærkere i forbindelse med den sociale dimension, jobmæssigt og videnmæssigt.
Det er ikke gået på denne måde, og her er jeg så ved den anden årsag til, at vi ikke kan støtte forslaget til vedtagelse, og det er, at Enhedslisten fremstiller Lissabonstrategien, eller Lissabonprocessen, som en stærk, centralstyret proces, og det er der jo ikke tale om.
Hr. Rune Lund har selv stået heroppe og talt om, at det er den åbne koordinationsmetode.
Den siger måske ikke mange mennesker ret meget, men det er dér, hvor man sætter sig sammen, og så snakker man sammen om, hvilke erfaringer man har, og hvor man gerne vil hen, og så prøver man at koordinere det og se, om man kan blive enig om noget, uden at det egentlig er forpligtende.
Men det er faktisk ikke nogen særlig stærk proces.
Den løb bl.a. ind i en krise, fordi kommissionsformand Barroso havde en meget uheldig start med den her Lissabonproces, hvor han udelukkende gjorde den til et spørgsmål om økonomisk konkurrencedygtighed, mens han fuldstændig cuttede den sociale dimension og den miljømæssige bæredygtighedsdimension af.
Det sagde han jo meget klart i en tale, der er, jeg vil nærmest sige berygtet, hvor han talte om, at hvis man har tre børn og det ene barn er sygt – og det var så den økonomiske vækst – så tager man sig af det barn, og så må den sociale dimension og den miljømæssige bæredygtighed vente til andre, underforstået bedre, tider.
Det var meget uheldigt.
Barroso har da heldigvis rettet sine synspunkter i den mellemliggende periode og er faktisk blevet en betydelig mere grøn kommissionsformand, og det er virkelig godt, for her var han ude i et dårligt ærinde.
Hvis man så ser på EU’s langtidsbudget, altså det, der gælder frem til 2013, kan man se, at det stadig væk er et budget for en regional organisation, som primært tænker i landbrug og landbrugsstøtte.
Der kom flere penge til forskning, ja, men forskning, udvikling og innovation er stadig væk noget, der spiller en helt perifer rolle i det samlede EU-budget, hvorimod landbrugsstøtten med alle de skadelige virkninger, den har, spiller en meget stor rolle.
Så derfor kan man ikke sige, at det her er en stærk proces.
Så er der sket mange ting i Europa i mellemtiden.
Vi har helt klart fået en højrebølge, og det sætter sig selvfølgelig spor, i forhold til hvad det så er for nogle direktiver og forordninger, der bliver lagt på bordet.
Herudover vil jeg sige, at det undrer mig, at Enhedslisten stiller en forespørgsel om Lissabonstrategien, hvor man overhovedet ikke nævner miljø.
Det har været en af de helt store kampe igennem de seneste mange år i Folketingets Europaudvalg hele tiden at lægge pres på regeringen for at fastholde miljøsporet i Lissabonprocessen.
Det er lykkedes et stykke hen ad vejen.
Jeg vil ikke sige, at det er lykkedes voldsomt godt, men det er dog lykkedes et stykke hen ad vejen, og det kan faktisk ses i papirerne.