runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Preben Rudiengaard (V), 2009-12-01:
Se, ministeren har jo allerede redegjort for, at vi har overhalet det her beslutningsforslag lidt indenom, ved at der er afsat midler til huskunstnerordningen, så det skal jeg så ikke dvæle mere ved.
Det er vi vel alle sammen enige om, og det kan vi også se i forslaget, der er blevet fremsat.
Evalueringsrapporten, som der henvises til i bemærkningerne til beslutningsforslaget, fastslår, at ordningen vil kræve betragtelige økonomiske tilføjelser, hvis det her skal videreføres.
Forslagsstillerne forestiller sig, at en videreførelse af de nuværende 3,1 mio. kr. årligt vil kunne sikre ordningerne.
Det er da i hvert fald sådan vi læser det.
Både evalueringsrapportens resultater og Statens Kunstråds udmeldinger vidner om, at det, hvis vi skal have det her til at køre, formentlig kræver væsentlig større økonomiske midler, og det er beløb af en størrelsesorden, som jeg – med den aktuelle økonomiske situation i Danmark – må sige vi ikke har statslige midler til på nuværende tidspunkt.
Når det er sagt, vil jeg da også gerne sige, at vi har noteret os de positive tilbagemeldinger på forsøgsordningerne, og vi glæder os i Venstre over, at Kunststyrelsen og Børnekulturens Netværk vil arbejde videre med de erfaringer, som er gjort med forsøgene.
Desuden bemærker vi, at flere kommuner allerede har taget fat.
Jeg skal hilse og sige, at i Midt- og Vestsjælland er der flere lokalt finansierede projekter i fuld gang.
Det er en udvikling, som vi meget gerne støtter op om i Venstre.
Vi ser gerne, at kommunerne kommer til at spille en endnu mere central rolle på dette område.
Jeg må sige, at med de store, nye bæredygtige kommuner er der altså også et ansvar for at få meget mere fokus på det her, for kultur opleves og skal også udvikles der, hvor borgerne bor, og nu har og bør kommunerne have mulighed for at løfte det her.
Så det er forsøgsordninger, hvor kommunerne nu med de positive tilbagemeldinger, der er kommet, kan sige: Lad os så køre det her videre – for det er i bund og grund kommunerne, der har ansvaret på mange af de her områder.
Jeg vil sige, at vi ikke anser det for at være en statslig opgave at videreføre de her forsøgsordninger.
Det er der ikke penge til i øjeblikket, og rent principielt mener jeg, at det er et kommunalt ansvar.
Jeg skal derfor hilse og sige, at Venstre ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Carina Christensen (KF), 2009-12-01:
Jeg må sige til den sidste del af det, der handler om, at man ikke længere vil lave en statslig finansiering af det billedkunstneriske område, at der altså i de sidste 4-5 år har været tale om et forsøg.
Der har været lavet en forsøgspulje, som kommunerne har kunnet byde ind på, og hvis de så har villet lave forsøg med kulturskoler, BGK eller andet, har de kunnet få mulighed for det, og det har der været en økonomisk håndsrækning til.
Der har jo aldrig ligget i det, at det her skulle videreføres som en statslig ordning.
Og igen: Hvis man skulle videreføre eksempelvis kulturskoler, skal vi op på et beløb, der hedder 120 mio. kr. om året, hvilket er rigtig mange penge.
Jeg håber ikke, at der er nogen ude i kommunerne, der har fået det indtryk, at fordi man nu starter et forsøg op, hvor man giver en håndsrækning og siger: Vi vil godt give jer mulighed for at gøre jer nogle erfaringer derude og opbygge noget viden, så I ude lokalt kan tage stilling til, om det er noget, I ønsker at køre videre med ude hos jer, skulle der være tale om en permanent statslig ordning.
Det har aldrig været tanken.
Det har været en forsøgsordning, og det tror jeg sådan set også at de partier, der har stået bag beslutningen om at iværksætte sådan en forsøgsordning, godt har vidst hele tiden.
Johs. Poulsen (RV), 2009-12-01:
Nej, men vi fra Det Radikale Venstres side har i vores finanslovforslag faktisk nogle penge og også nogle flere til området, end der ligger i det her beslutningsforslag, og vi synes faktisk, det er vigtigt, at man på alle de kunstneriske områder har en forstærket fødekæde.
Jeg kan læse i regeringens kulturpolitiske arbejdsprogram fra august 2008, at viden og kreativitet er afgørende parametre for vores velstand og udvikling, og at det så tidligt som muligt skal blive en integreret del af børn og unges tilværelse.
Så kan man selvfølgelig godt vælge at sige, at lige nøjagtig på det billedkunstneriske område er det en kommunal forpligtelse, mens det ikke er det på samme made på musikområdet.
Det kan jeg ikke helt forstå, men det er sikkert min manglende evne til at forstå noget som helst, der slår igennem her.
Noget andet er, at jeg jo husker, at kulturministeren, da hun på sine besøg rundt i landet var i Holstebro og besøgte billedkunstnerisk grundkursus, faktisk udtrykte sin store, store begejstring for det arbejde, der blev lavet der.
I lyset af det er den prioritering – kan vi så kalde det – der foretages, ikke så lidt mærkelig, når man ikke længere vil lave en statslig finansiering af det billedekunstneriske område?
Carina Christensen (KF), 2009-12-01:
Jeg synes da sådan set også, at det har været positivt, at man har lavet de her forsøg med kulturskoler og BGK rundtomkring i hele landet, og jeg kan også godt fornemme, at det var noget, man godt kunne tænke sig at køre videre med.
Der må jeg bare sige, at det bliver en kommunal opgave at finansiere det, hvis man skal køre videre med det her.
Hvis man forestillede sig, at man skulle rulle det ud på landsplan, så vi skulle have de her kulturskoler i hele landet, ligesom vi har musikskoler,
har vi regnet ud, at det ville koste ca. 120 mio. kr. om året.
Det koster rigtig, rigtig mange penge, hvis man skulle ligestille kulturskoler og musikskoler.
Jeg ved ikke, om Det Radikale Venstre har 120 mio. kr. om året til det her.
Vi har ikke.
Og jeg kan i hvert fald sige, at det her beslutningsforslag, som ligger på bordet i dag, koster 3 mio. kr. om året.
Johs. Poulsen (RV), 2009-12-01:
Jeg forstår sådan set godt fru Pernille Frahm, når hun undrer sig over, at den fornyede stillingtagen ikke har indebåret, at man i det mindste mødtes og diskuterede, hvordan det kunne foregå.
Så kunne det jo godt være, at man der måtte konstatere, at det ikke kunne lade sig gøre i fællesskab, men vi har jo ikke haft lejligheden til at konstatere hverken det ene eller andet.
Så det kan jeg egentlig godt forstå, men det er ikke mit spørgsmål i denne omgang.
Det kan vi jo tage en anden gang.
Vi mødes vel på et eller andet tidspunkt om et eller andet, må man gætte på.
Mit spørgsmål går tilbage til det substantielle.
Hvorfor synes ministeren at der er forskel på f.eks. hele musikområdet og så det billedkunstneriske område i forhold til statens ansvar?
Det forlader man lidt inden for det billedkunstneriske område.
Hvorfor den forskel?
Carina Christensen (KF), 2009-12-01:
Det vækker i hvert fald en vis undren, at fru Pernille Frahm nu igen siger, at regeringen har skåret ordningen væk.
Vi har sådan set ikke skåret ordningen væk.
Det var aftalt, at huskunstnerordningen skulle løbe over en 4-årig periode, og at der herefter skulle tages fornyet stilling til den.
Derfor har vi ikke skåret den væk.
Nu har vi så taget fornyet stilling, og det er besluttet af regeringen og Dansk Folkeparti i fællesskab, at man har fundet pengene til at køre ordningen videre.
Det synes jeg faktisk er en fin og hensigtsmæssig måde at gøre det på.
Man kan jo tale med rigtig mange mennesker om det her, men i sidste ende er der nogen, der skal finde pengene, og det har regeringspartierne og Dansk Folkeparti så gjort i fællesskab.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-12-01:
Det var jo meget tydeligt, at der ikke var nogen finansiering.
Så vil jeg gerne spørge om erhvervsskolerne.
Jeg kan høre, at SF siger, at erhvervsskolerne gør det rigtig, rigtig dårligt, og at vores ungdomsuddannelser simpelt hen er så elendige, at vi burde være i et helt andet land.
For det billede, der tegnes her, er jo, at SF siger, at der er ting, der simpelt hen bare sejler, og at det ikke fungerer.
Venstres syn er lige modsat.
Derfor bliver jeg nødt til at høre: Hvor sejler det?
Nu overrasker det mig overhovedet ikke, at det lige var Arbejderbevægelsens Erhvervsråds tal, der blev hevet frem.
Det er så ikke dem, jeg har lige in mente, må jeg så sige, men jeg kan sige, at jeg ikke har det billede, at det er 50 pct., der falder fra.
Vi siger jo netop, at vi har lavet mentorordninger, og vi har jo netop fået kontakten til hjemmene og kontakten til at få også de her unge drenge igennem en erhvervsuddannelse og få dem godt igennem og få dem til at tro på det.
Ordene tro på det har stor betydning.
Jeg ser i folkeskoler, at man nogle gange siger, at man kan lave holddeling i en procentdel af undervisningen; lad os da lige prøve at dele op i køn i stedet for og så køre hjemkundskab f.eks. i drengehold og pigehold.
Det kan jo være, at man i 8 uger har muligheden for at sige: Udfordringen her er forskellig til jer, fordi I har forskellige behov, ergo retter vi os efter det.
Kirsten Brosbøl (S), 2009-12-01:
Når man ser på udviklingen, mens den her regering har været ved magten, kan man se, at kurven simpelt hen er gået støt og roligt opad.
Fra omkring 40 pct. er frafaldet nu oppe på 50 pct.
Det er sådan en pæn lige linje, der er gået opad under den her regering.
Så hvad er det, der gør, at regeringen først nu siger: Ja, det må vi søreme også kigge på, og vi må nok også være bedre til det, end vi har været.
Det er da alarmerende, må jeg sige til fru Anne-Mette Winther Christiansen, at 50 pct. falder fra, og det er særlig alarmerende, når vi kan se, at det netop er den gruppe, altså drengene, som går på erhvervsuddannelserne, der har det største efterslæb, når det kommer til at få en ungdomsuddannelse.
Jeg står her med nogle tal fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, som viser, at for drengene med dansk oprindelse er det 21 pct., der ikke får en ungdomsuddannelse, men for gruppen med anden etnisk herkomst er det 37,7 pct., altså over en tredjedel af den her gruppe.
Dem kan vi da ikke bare tabe på gulvet på den her måde.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-12-01:
Jeg skal anstrenge mig.
Vi er selvfølgelig meget bevidste om – og også nødt til at være det – at der skal laves et særligt fokus og tiltag for drengene, fordi flere af dem faktisk ikke har så stor selvtillid.
Om det er, fordi de har syntes, at der har været for meget, der har tromlet hen over hovedet på dem, skal jeg ikke lige vide, men jeg kan i hvert fald se, at der er klare meldinger i de undersøgelser, der er lavet, om, at de ikke har så stor selvtillid.
Vi skal være bedre til at gøre det, vi skal også være bedre til at gøre det i skolen.
Kirsten Brosbøl (S), 2009-12-01:
Jeg vil bare meget gerne blive ved erhvervsskolerne, for hvis vi kigger på, hvad grunden er til, at man ikke får den her ungdomsuddannelse, kan vi jo se, at det faktisk er frafald, der er problemet.
Langt de fleste unge starter jo faktisk på en ungdomsuddannelse, så vi har sådan set fået budskabet igennem til de unge om, at det er vigtigt at komme i gang med en ungdomsuddannelse.
Der, hvor problemet er, er, at så mange falder fra.
Når vi tager netop erhvervsuddannelserne, er vi oppe på, at halvdelen af dem, der starter på en erhvervsuddannelse, falder fra.
Når man så ser på, hvem det typisk er, der starter på erhvervsuddannelserne, kan vi jo se, at der altså er en overvægt af drenge i hvert fald på flertallet af de uddannelser, der er.
Der kommer kønsperspektivet jo så ind i problematikken, for når vi ser på, hvem der har det største problem med at opnå den her målsætning, er det altså drengene.
Der kunne jeg godt tænke mig at høre ordførerens bud på den problematik, og hvordan vi får sikret, at der ikke nærmest fra starten er den ulighed mellem kønnene, og hvordan vi får sikret, at erhvervsskolerne kommer med, så vi ikke ser et frafald på 50 pct. på vores erhvervsskoler.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-12-01:
Nu har jeg oplevet erhvervsskoler, som i den grad formår at lave et samarbejde, og som formår at arbejde under en fælles hat, som gør, at de har et råderum, der er til at arbejde i.
Jeg har set erhvervsskoler, der har lavet et meget tæt samarbejde om flere ungdomsuddannelser og gjort det, så uddannelserne er under én hat, sådan at der er adgang flere gange om året.
Det har man også andre steder, det ved jeg, men der er altså steder, hvor jeg ser det virkelig er sat i system, og man har 10. klasse indover, og man har produktionsskolerne indover, og man har et tæt, tæt samarbejde.
Det vil jeg jo selvfølgelig gerne se noget mere af, for det betyder nemlig, at det ikke er en hoppen fra tue til tue, men at man kender hinanden og ved, hvilke ord man kan beskrive forskellige løsninger med, og så er alle klar over, hvad løsningen er, alle er klar over, hvad det er, man taler om.
Det er det tætte samarbejde, der virkelig gør en forskel.
Vi er nødt til at rykke lidt tæt sammen og hjælpe hinanden, mens der er en global krise omkring os, og minde hinanden om, at vi kan gøre det.
Og det er det, vi skal.
Karsten Hønge (SF), 2009-12-01:
Jamen det er da sikkert et udmærket svar, det havde bare overhovedet ikke noget med mit spørgsmål at gøre.
Jeg gentager mit spørgsmål: Når man nu står med nogle uddannelser, som man forsøger at gøre attraktive for ungdommen, for deres familier og for erhvervslivet, hvordan tror ordføreren så at det virker, at man omtaler skolepraktik som en nødløsning?
Hvem er det, der vil vælge en nødløsning for sig selv eller for sine børn?
Hvilke muligheder giver det for at planlægge et uddannelsesliv for den unge og for familien?
Hvordan giver det mulighed for erhvervslivet for at planlægge deres uddannelsesindsats, når de ikke ved, hvor lang tid skolepraktikken vil eksistere?
Hvordan giver det skolerne mulighed for at lave de nødvendige investeringer, den nødvendige planlægning med ansættelser og fysiske indkøb af faciliteter osv., når man ikke ved, om skolepraktikordningen holder mere end 1 års tid ad gangen?
Hvordan er det, man gør det her over for nogle uddannelsessteder, der i forvejen skal kæmpe lidt med deres image og med at få folk til at gennemføre uddannelsen?
Lad os lige prøve at få svar på det, jeg spurgte om.
Ordføreren taler jo meget pænt om erhvervsskolerne.
Men handler det ikke om, at man her lader skolerne hoppe fra tue til tue efter en pulje her og en pulje der i et forsøg på at klare sig igennem?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-12-01:
Nu ser jeg ikke så negativt på virkeligheden og på fremtiden, jeg har stor respekt for, at det er en global krise, som er inde over, og dermed skal vi også lige have fokus på, hvordan det er, vi hjælper hinanden.
Men jeg må sige, at det er fantastisk at se, hvad erhvervsskolerne formår, og hvor dygtige de er til at komme rundt, og hvor gode flere af dem også er til simpelt hen at få lavet de praktikpladsaftaler, der skal til, og se, at de laver delforløb og delaftaler med forskellige virksomheder, sådan at virksomhederne ikke er forpligtet til at tage en ung under en hel uddannelse, men at flere virksomheder ad gangen kan deles om det.
Jeg synes helt klart, at vi har en kvalitet, der ser god ud.
Det er også det, som jeg hører de fortæller til forældrene.
og det er det, jeg hører forældrene siger, nemlig: Jamen så er det det, du skal.
Vi skal altså passe på med, at vi ikke står herinde og taler det hele ned, for jeg synes, at vores erhvervsskoler virkelig gør det rigtig, rigtig godt.
De finder endda ud af at få lavet mentorordninger.
De finder også ud af at finde psykologhjælp og hjælper dem, som står med en udfordring i livet.
Jeg synes godt nok, at de altså løfter det flot.
Karsten Hønge (SF), 2009-12-01:
Ordføreren var her inde på, hvordan ordføreren opfatter skolepraktik.
Men når vi nu snakker om nogle uddannelser, som skolerne skal forsøge at gøre attraktive både over for de unge, de unges familier og virksomhederne, hvordan tror ordføreren så, at det virker, når man hele tiden omtaler skolepraktikpladser som en nødløsning, som noget, der bare sådan lige er der for 1 år ad gangen?
Hvilke muligheder giver det de unge, familierne, skolerne og erhvervslivet for at planlægge uddannelseslivet?
Er det ikke netop på den måde, man lægger gift ud mod at motivere unge for at gå ind på en erhvervsuddannelse?
Jeg vil også godt spørge, om ikke der heri ligger et skønmaleri af praktikvirkeligheden ude i virksomhederne, når man siger, at den store drøm kun skal være at tage sin uddannelse i praktikvirksomheder.
Men det er jo også et lotteri, alt efter om man kommer i en virksomhed, der tager sit uddannelsesansvar alvorligt eller om man kommer i en virksomhed, som er meget specialiseret, eller hvor man måske ikke er særlig optaget af, om den unge får lært det, den unge skal.
Så jeg har de her spørgsmål: Hvordan tror ordføreren at det her virker på både den unges, familiernes og skolens mulighed for at planlægge?
Hvordan tror ordføreren at man kan gøre erhvervsuddannelserne attraktive, når man handler på den her nødløsningsagtige måde, for hvem er det lige, der vil vælge en nødløsning for sig selv eller for sine børn?
Når nu man er så optaget af kvaliteten i uddannelserne, vil jeg, i forbindelse med at man kalder skolepraktikken en nødløsning, gerne spørge: Hvad gør regeringen så for at sikre kvaliteten i den tid, som foregår i praktik ude i praktikvirksomhederne?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-12-01:
Ordføreren for Socialdemokraterne ved jo ganske udmærket godt, at den ordlyd skal vi i løbet af foråret forhandle om, og dermed er det jo helt klart sagt her, at skolepraktik har vi i 2010, det er en aftale, og det er også noget, vi har forlænget i vores globaliseringsaftale.
Og så tager vi snakken igen.
For os er det virkelig vigtigt, at det er reelle praktikpladser i virksomheder, og det er altså det helt store.
Der er en grund til, at vi har sagt, at de 5.000 praktikpladser er behovet, og at der også er et stort behov for de 1.650 praktikpladser i det offentlige.
Så der er ikke noget her, der viser, at vi kunne have interesse i ikke at sige, man skal have en uddannelse.
Christine Antorini (S), 2009-12-01:
Jeg kan da godt forstå, at Venstres ordfører synes, det vil være fair at tage alle mulige andre uddannelser med, for så ser det ikke så grelt ud.
Virkeligheden er bare, at det desværre ikke ser godt nok ud, vi er for langt fra uddannelsesmålsætningen.
En af de ting, der står, er, at vi synes, det er meget vigtigt, at unge, der starter på en erhvervsuddannelse, har en uddannelsesgaranti.
Vil Venstre støtte, at uddannelsesgarantien gælder en fuldt faglært uddannelse, også inklusive skolepraktik der, hvor det er nødvendigt?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-12-01:
Jeg synes, det er fair, at vi tager hele paletten med.
Det må jeg altså sige.
Jeg synes, det er rimeligt, at vi både har de private uddannelser og de videregående uddannelser med, sådan at vi sikrer og anerkender, at de tager en uddannelse.
Det er uddannelse, vi ønsker, det er uddannelse, der er vores klare mål, og det er det, der skal være med til at højne vores niveau senere, og det er den kæmpestore udfordring, vi står med i 2040, og hvis vi ikke har fået hævet uddannelsesniveauet, får vi virkelig nogle andre udfordringer, der næsten ikke er til at forestille sig.
Så det er i den grad fair, synes jeg, at vi får vores uddannelsespalet godt belyst, så vi dermed også kan se, om det går den rigtige vej, og sige: Ja, det gør det.
Ikkeetnisk danske unge har jo også påtaget sig opgaven og prøver på at hjælpe til, for det er måske også der, udfordringen er stor, og det er jo rigtig mange af dem, der modtager mentorhjælp og det hele, for at vi netop kan få så mange som muligt med igennem.
Christine Antorini (S), 2009-12-01:
Jeg må da sige, at jeg er temmelig paf over, at det, vi alle sammen har været enige om, nemlig at vi måler, om vi når uddannelsesmålsætningen, står Venstres ordfører bare og afviser.
Jeg håber sandelig, at undervisningsministeren vælger at gå på, sådan at vi har en mulighed for at spørge direkte, om det skal forstås sådan, at regeringen ikke længere bruger profilmodellen til at måle det her.
Jeg er inde på Undervisningsministeriets hjemmeside nu, der er en meget pædagogisk model, og der kan man taste ind og se, hvordan det ser ud i forhold til profilmodellen, og hvor mange unge der står uden en ungdomsuddannelse i dag.
Og der står her på den model, at 20 pct. ikke har en ungdomsuddannelse i dag, det er på Undervisningsministeriets egen hjemmeside, det bygger på profilmodellen, og det er den, vi har lavet alle vores aftaler på.
Så jeg skal bare spørge: Er det sådan, at det, regeringen lægger op til, er, at vi nu skal måle på en helt anderledes måde?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-12-01:
Hvis det viser sig, at de ikke kan leve op til minimumstimetallet, må de også i rapporterne svare, som vi har krævet, hvad de vil gøre for at rette op på det.
Så må de jo læse timerne året efter.
det er ikke herfra, der er sagt noget om, at der kunne være noget til forhandling, overhovedet ikke.
Nanna Westerby (SF), 2009-12-01:
Nu er ordføreren jo altså uddannelsesordfører for et regeringsbærende parti, som forhandler den kommunale økonomi med kommunerne.
Det her er jo klart og tydeligt et eksempel på, at den kommunale økonomi har det skidt, når man ikke engang kan sikre minimumstimetallet, som jo faktisk er under det timetal, som børnene bliver vurderet efter.
Det har man ikke engang i alle kommuner.
Jeg vil godt høre, om ordføreren så ikke mener, at det klinger lidt hult, når man fra Venstres side siger, at fra regeringens side sikrer vi fagligheden i de danske folkeskoler, og så ikke engang har tænkt sig at gøre noget for at sørge for, at børnene i det mindste får minimumstimetallet.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2009-12-01:
SF’s ordfører behøver overhovedet ikke synes, at noget klinger hult, for realiteter kan man jo kun beskrive med realiteter.
Jeg er bekymret og forstår ikke, at kommuner med respekt for sig selv vil have, at deres skoler fremstår som nogle, der ikke har minimumstimetallet på plads.
Det er ikke fair, at de giver børnene den ikkechance.
Jeg må så regne med, at forældrene, som jo altså er de lykkelige ejere af børnene, og som nyder at være forældre, også i deres skolebestyrelsesarbejde går ind og lægger det pres, der skal til.
Der ligger jo ikke problemer, som kommer herfra, tværtimod skal der måske være en tydeligere skolebestyrelse, som fortæller lederen, hvad man ønsker, og hvad man vil have.
Nanna Westerby (SF), 2009-12-01:
Jamen i lighed med de ordførere, der har haft korte kommentarer indtil nu, synes jeg, at det er meget absurd og på en eller anden måde også påfaldende, at man nu her, hvor man nærmer sig en skæringsdato, hvor der ifølge målsætningen i 2010 – om en måned – skal være 85 pct. af en ungdomsårgang, der tager en ungdomsuddannelse, pludselig ændrer opgørelsesmetoden.
Så er der pludselig en ny gruppe, man begynder at tælle med, så man magisk nok når op på lige omkring de 85 pct. og ikke de 79 pct., som vi ellers har været enige om er andelen af en ungdomsårgang, der har taget en ungdomsuddannelse.
Det synes jeg da også er påfaldende.
Det, jeg egentlig ville sige noget om, var de her minimumstimetal, som jeg syntes ordføreren løb lidt let hen over.
I SF mener vi og går op i, at fagligheden skal styrkes, og i den forbindelse kan det jo bekymre, at i fag som dansk og matematik er der en række kommuner, der ikke engang leverer minimumstimetallet.
Jeg synes, at Venstres ordfører slipper lidt let om ved det, når hun bare siger: Jamen jeg sidder ikke med ved forhandlingsbordet til KL-forhandlingerne.