Pia Adelsteen (DF), 2012-10-23:
Tak for det.
Hvis jeg kniber øjnene lidt sammen, når jeg skal kigge ud i salen, er det ikke, fordi jeg er ond i sulet, men fordi jeg har glemt brillerne derhjemme, og jeg er meget nærsynet og kan ikke se længere end halvanden meter frem, men jeg kan da om ikke andet høre.
Den forskel, der så er, er, at det nu bliver gjort pligtigt, hvor det før var frivilligt.
Det er jo egentlig det, det hele drejer sig om.
Der er så kommet noget ekstra, for virksomhederne skal sætte et måltal, og virksomhederne skal have en politik.
Og jeg går ud fra, at de, selv om måltallet er nul, stadig væk skal have en politik, selv om det er spild af tid.
Og virksomhederne skal indberette, hvordan det så er gået.
Og det skal de vel også, selv om måltallet er nul – går jeg ud fra: Vi har sat et mål på nul, vi laver en politik, der er fuldstændig ligegyldig, for vi regner ikke med at få flere kvinder ind, og vi indberetter, at der ikke er sket noget, fordi vi ikke har villet noget.
Altså, det er vel egentlig det, der står.
I Dansk Folkeparti er det altså helt klart vores holdning, at når man ejer en virksomhed, hvad enten man er aktionær eller har fuldt ejerskab, eller hvordan det nu er, har man til enhver tid ret til at beslutte, hvordan bestyrelsen skal se ud.
Man har nemlig også nogle pligter, i og med at man er ejer af en virksomhed, og man løber nogle risici, i og med at man ejer en virksomhed.
Og det kan ikke på nogen måde være i orden, at staten går ind og siger: Nu skal din bestyrelse altså bestå af x antal af det køn og x antal af et andet køn.
Det er under ingen omstændigheder i orden.
Det må til enhver tid være op til ejeren.
Så er det noget i lovforslaget, som jeg egentlig godt lige vil fremhæve, for jeg synes, at det har forputtet sig lidt, og det er i hvert fald ikke noget, vi har haft oppe i diskussionen i dag.
Det bliver nemlig også foreslået, at den forskel, der er på mænd og kvinders forsikringspræmier og ydelser, ikke længere må være der.
Der er ikke nogen andre, der har nævnt det, men jeg synes, at jeg vil nævne det, for det er jo et forslag, der er kommet direkte nede fra EU, om, at man ikke længere må gøre forskel.
Man må godt bruge det i den beregning af den risici, der er, men der må ikke være forskel på præmien og ydelsen for mænd og kvinder.
Det må der ikke.
Det synes jeg er en lille smule underligt, for må der så heller ikke være forskel på en husforsikring, afhængigt af hvor man bor, og afhængigt af hvor mange indbrud der bliver begået?
Altså, hvis der skal være ligestilling her, må det også gælde det andet.
Så skal alle husforsikringspræmierne i Danmark være ens.
Jeg synes, at det er meget mærkeligt, men det har altså lige sneget sig ind i det her forslag.
Det er så, hvad det er.
Her kan man jo spørge ministeren, om fagforeningerne også skal have kvoter.
Nu kalder jeg det her kvoter, og jeg ved godt, at man ikke ønsker at bruge ordet kvote og siger, at man er imod kvoter, men jeg mener stadig væk, at det her er en kvoteordning.
Hører de med ind under det her?
Det synes jeg da.
Jeg synes, at man skal starte et sted, måske.
Så er der den administrative byrde, som man pålægger virksomhederne.
Nu har vi lige hørt Socialdemokraternes ordfører stå og fortælle, at det at få alle talenter i spil vil gavne vækst, økonomi og konkurrenceevne.
Det er klart, at talenter hjælper, hvis talenter vel at mærke vælger det samme.
Jeg synes, at præmissen for diskussionen er, at når man er kvinde og har taget en høj uddannelse, vil man pr. automatik vælge det, som mænd ville have gjort.
Det synes jeg er en forkert præmis, simpelt hen, og det har ikke noget med dna eller noget som helst at gøre.
Det har noget at gøre med, at man faktisk nedgør de valg, som kvinder træffer.
Det er også derfor, at et af mine tidligere spørgsmål gik ud på, om det, at der er mange kvinder, der tager en høj uddannelse, betyder, at de partout skal vælge på samme måde, som mænd gør.
Det mener jeg nemlig ikke.
Vi kan sagtens tænke selv.
Vi vælger anderledes.
Sådan er det også for mænd.
Der er nogle, der har ambitioner, og der er nogle, der ikke har.
Men jeg mener, at det, der er vigtigt, når vi taler om ligestilling, er, at mulighederne rent faktisk er lige.
Og ja, der er nogle problemer.
Det er der nogle steder.
Men lad os da i stedet for bare at indføre love, regler og bureaukrati se på, hvor problemerne er, og på, om vi kan gøre noget for at løse dem.
Men man løser det altså ikke, set med Dansk Folkepartis øjne, ved tvang.
Det er jo lidt besynderligt, for i L 17 står der rent faktisk på side 6 – og det synes jeg er en herlig bemærkning
: »Nogle erhvervsgrene er mere attraktive for kvinder end andre, hvorfor det kan være uhensigtsmæssigt, hvis måltallet skal være ens for alle.« Nu har vi hørt den konservative ordfører sige lidt om en bestyrelsesformand fra en bestemt organisation, og jeg kunne da forestille mig, at nogle af de store virksomheder, vi har i Danmark, som er rimelig mandeprægede, vil have problemer med at få kvinder.
Vi har haft diskussioner hernede i salen før, hvor jeg har sagt: Jeg kan tydeligt huske 1970'erne, da jeg gik i skole, og hvor vi fik at vide, at vi skulle være murere og tømrere og malere.
Det skulle vi kvinder vælge, for det var rigtig godt.
Og jeg tænkte: Uh nej, det ødelægger mit hår.
Jeg ved ikke, om det er noget, mænd tænker, men det gjorde jeg.
Altså, sådan er det.
Vi er forskellige, og det synes jeg da er o.k.
Det skal vi da også respektere, og dér skal vi respektere de forskellige valg, vi tager, i stedet for at klæbe en mærkat på kvinder, hvilket man gør med sådan nogle forslag.
Det er nemlig en mærkat, der siger: I kan ikke selv, I vælger jo helt forkert, på trods af at I har taget høje uddannelser, så nu må vi sørge for, at I kommer ind nogle steder.
Sådan er det.
Det er jo det, man gør med sådan nogle forslag.
Som en sidste bemærkning vil jeg bare sige, at jeg jo også synes, det er herligt at have første behandling i dag, samme dag som EU-kommissær Viviane Reding kommer med et kvoteforslag nede i EU.
Altså, jeg har længe været bekymret, for vi ved, at de nuværende regeringspartier med Enhedslistens støtte i 2010 fremsatte et beslutningsforslag om kvindekvoter.
Det blev stemt ned dengang, fordi der var et andet forslag.
Og en ting er, at man indfører sådan noget her i det danske Folketing, for så kan et nyt flertal jo altid ændre det.
Det er jo det betryggende her.
Men noget andet er, når det kommer nede fra EU.
Så bliver jeg straks noget mere bekymret.
Jeg er bekymret, for nu er der kommet et forslag om, at der i 2020 skal være 40 pct. kvindelige bestyrelsesmedlemmer i virksomhederne i EU.
Der er ni lande, der mener, at nærhedsprincippet ikke er overholdt.
Danmark har selv valgt at skrive et brev.
Man vil ikke forholde sig til nærhedsprincippet, men man er ikke enig i, at man skal have kvoter.
Og så kan man jo håbe på, at det er nok.
Men jeg vil i hvert fald stille et direkte spørgsmål til ligestillingsministeren: Er man indstillet på at vifte med det gule kort i forhold til EU?
For ellers risikerer vi at få kvoter i Danmark.
De bliver bare indført via EU.