runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marlene Harpsøe (DF), 2008-04-02:
Jeg synes, at fru Sophie Hæstorp Andersen gør mændene meget mere svage, end de egentlig er.
Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at mænd selvfølgelig har det, der skal til, for at mande sig op og sige, at hvis de ønsker barselorlov, så ønsker de barselorlov, og så går de selvfølgelig hjemme.
En anden ting er det her med, at mænd kun har ret til 2 ugers barselorlov.
Det passer slet ikke, for lovgivningen går netop ind og siger, at man i starten selvfølgelig har ret til 2 ugers barselorlov, men når barnet er fyldt 14 uger, så kan manden efterfølgende også få 32 ugers barselorlov så at sige.
Så det passer slet ikke.
Tak til ordføreren for indlægget.
Der er noget, som vi fra Dansk Folkepartis side undrer os over.
Det er, når fru Pernille Vigsø Bagge fortæller, at der ikke er ligestilling her i landet, så hvorfor tage og ligestille kvinder i et land, hvor der ikke er ligestilling.
Efter Dansk Folkepartis opfattelse lyder det meget mærkværdigt, for
hvor er det, at Danmark ikke er ligestillet i forhold til f.eks. Saudi-Arabien, hvor en kvinde bliver pisket for måske at opholde sig i samme stue som en mand, hun ikke kender?
Der er da stor forskel på, hvordan man redegør for ligestilling.
Betyder det så også, at ordføreren negligerer den mangel på ligestilling, der er for f.eks. saudiske kvinder?
Helle Sjelle (KF), 2008-04-02:
Jeg synes ellers, at jeg holdt en ganske klar ordførertale, men jeg får lidt et indtryk af, at man ikke har hørt helt efter, hvad det var, jeg sagde.
Jeg mener også, at der skal gøres en indsats for bl.a. kvinder med anden etnisk baggrund end dansk.
Jeg mener ikke nødvendigvis, at de kvinder skal have de samme tilbud som etnisk danske kvinder, for hvis vi vil skabe lige muligheder her i samfundet, så er det tit og ofte således, at man er nødt til at behandle mennesker forskelligt.
Men lad mig slå én ting fast: Jeg mener bestemt ikke, at det, at man gør noget for at få flere kvinder ind i virksomhedernes bestyrelser, udelukker, at man også gør noget for indvandrerkvinder i Danmark.
Marlene Harpsøe (DF), 2008-04-02:
Det glæder mig, at den konservative ordfører ikke går ind for kvoter og kan være med til at tilslutte sig det kor, der siger, at de her forslag fra oppositionen om, at kønskvoter skulle være den nye himmeludflugt og det nye berigende element i det danske samfund, er noget værre tåbeligt vrøvl.
En anden ting, jeg gerne vil spørge om med hensyn til de her kvinder, er, om fru Helle Sjelle ikke mener, at det er meget bedre at sætte fokus på de udsatte og svage kvinder, nemlig indvandrerkvinderne, og vil fru Helle Sjelle støtte op om det, som vi i Dansk Folkeparti siger, nemlig at vi skal kæmpe mere for de udsatte kvinder end for de kvinder, som allerede repræsenterer en del af eliten i det danske samfund?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2008-04-02:
Jamen det er bare ikke sådan, det sker i dag.
Det har vi jo kunnet se i forhold til ledelse, i forhold til bestyrelsesposter, altså at det har været i en kvalifikation i sig selv at være mand.
Nu synes jeg bare, vi trænger til at få lige muligheder for mænd og kvinder, og derfor er vi villige til at gå en vej, for at det skal ske.
Det er simpelt hen også bare helt vanvittigt, at virksomhederne ikke selv forstår, at det betyder plus på bundlinjen med flere kvinder i bestyrelserne.
Erling Bonnesen (V), 2008-04-02:
Det lyder jo ikke særlig motiverende.
Var det ikke klogere bare at sige, at det skal være den bedste til jobbet - hvad enten det nu er en bestyrelsespost eller et job i anden sammenhæng - der får det, uanset om det er en mand eller en kvinde?
Det må da være det, der fremmer sagen.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2008-04-02:
Vi vil meget gerne have, at vi følger den norske model for kvoter i de norske erhvervsvirksomheders bestyrelser, fordi vi ikke tror på, at der sker en dyt herhjemme.
Vi kan se, hvordan tallet faktisk ikke bare stagnerer, men også falder i forhold til kvinders andel i bestyrelser.
Vi synes også, det er meget interessant, at meget stærke erhvervskvinder i Danmark som Lisbeth Knudsen og Susanne Larsen fra SAS har været ude at anbefale det her, fordi de, som sidder med fingeren på pulsen på det her område, faktisk godt kan se, at der ikke sker en dyt - må man sige det?
- hvis ikke vi gør et eller andet, også lovgivningsmæssigt.
Erling Bonnesen (V), 2008-04-02:
Nu var der jo mange ord, men måske knap så meget indhold, så jeg vil også godt tage lidt fat i det med kvoter og prøve at bede ordføreren om at redegøre lidt mere præcist for, hvad man mener om kvoter.
Nu har det været nævnt her, og man vil ikke rigtig alligevel, så hvad vil SF med hensyn til kvoter?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2008-04-02:
Det er rigtigt, at der ikke er ligestilling i Saudi-Arabien.
Jeg ved ikke rigtig, hvad ordføreren mener med, at SF vil gå vidtrækkende veje i forhold til kønskvoter.
Det er rigtigt, at vi har et forslag om, at vi skal styrke kvindernes repræsentation i de danske virksomhedsbestyrelser og meget gerne gennem kvoter, som man har gjort det i Norge.
Men nej, vi synes ikke, at der skal være kvoter på jurastudiet eller medicinstudiet, eller hvad det var, ordføreren nævnte; nej, det synes vi ikke der skal.
Marlene Harpsøe (DF), 2008-04-02:
Det finder jeg at ordføreren gik meget let hen over.
Ordføreren mener, at der ikke er ligestilling her i Danmark, men samtidig ser man jo, at der overhovedet ikke er ligestilling sådan et sted som Saudi-Arabien; det er så det.
En anden ting, jeg gerne lige vil spørge ordføreren om, vedrører, at SF går meget op i kønskvoter.
Betyder det så også, at SF vil arbejde for, at der kommer kønskvoter på f.eks. jurastudiet og medicinstudiet, hvor der netop er et overtal af kvinder i forhold til mænd, nu hvor SF i forvejen ønsker at gå vidtrækkende veje vedrørende kønskvoter?
Den konservative ordfører, fru Helle Sjelle, nævner bl.a., at der skal flere kvinder ind i virksomhedsbestyrelser, og at det nærmest skal være sådan, at virksomhederne skal tvinges dertil.
Det, jeg gerne vil spørge ordføreren om, er, om hun ikke frygter, at det vil have den modsatte effekt for kvinderne, nemlig at de føler, at de bliver set ned på, og at de føler sig mindre værd, simpelt hen på den baggrund, at de jo ikke er kommet til deres ledelsespost, fordi de har den største erfaring eller den bedste uddannelsesbaggrund i forhold til den mand, som virksomheden måske hellere ville have ansat, fordi han faktisk var meget bedre til den pågældende post.
Så frygter fru Helle Sjelle ikke, at det vil have den modsatte effekt for kvinderne?
Lise von Seelen (S), 2008-04-02:
Jeg noterede mig, at ministeren sagde tak for de positive tilkendegivelser.
Det kan være, at det forbigik ministerens opmærksomhed, at jeg faktisk havde bemærket, at vi ville stemme imod forslaget - også med begrundelse for, hvorfor vi ville gøre det.
Jeg vil spørge ministeren om de anbefalinger, der er i de høringssvar, der foreligger, og det er anbefalinger på, hvad man skulle gøre for at forbedre den ordning, vi kender, bl.a. at nedsætte alderen fra 75 til 70 eller, som nogle også foreslår, 60 år.
Ministeren siger, at kommunerne bare kan gøre det.
Men mener ministeren, at det vil være en god idé at nedsætte alderen, sådan at man tidligere kommer i gang med det forebyggende arbejde, så de ældre kan leve et aktivt liv og ikke får nogle perioder, hvor de ikke har så meget at lave, for så bliver det sværere at komme i gang med nogle aktiviteter igen?
Hvad synes ministeren om tanken om, at man nedsætter alderen?
Karen Jespersen (V), 2008-04-02:
Jamen det har altså været et dilemma, lige siden vi lavede ordningen.
Der er jo andre, der har været meget kritiske.
En debattør, som vi alle kender, forfatteren Lise Nørgaard, har jo syntes, at det var noget af det mest umyndiggørende og en ordning, der ligesom stemplede folk som gamle og svage, bare fordi de var kommet lidt højt op i årene.
Jeg synes sådan set, at 75 år er meget velvalgt, for vi ved også, at der er mange andre, man kommer i kontakt med - man er i kontakt med sin læge, man er i kontakt med socialforvaltningen, i hvert fald fra man er fyldt 65 år - så det er jo ikke sådan, at man overhovedet ikke har kontakt til omverdenen.
Line Barfod (EL), 2008-04-02:
Det der med, at man pludselig står alene, tror jeg er noget helt nyt.
Hvad er Venstres holdning?
Hvor meget skal der undersøges, og hvor meget frit valg er der til, om man vil være eneforsørger eller ej?
Hvor meget skal der til, før konsekvensen er, at man mister tilskuddet?
Karen Ellemann (V), 2008-04-02:
Lad os nu lige starte med at fastslå, at det ikke handler om, at der skal fratages noget, men om, hvem der har ret til det, hvem det bliver tildelt.
Og her siger jeg lige præcis, at det oprindelige formål med loven jo netop var, at det særlige børnetilskud tildeles de forældre, som pludselig kommer til at stå alene.
Line Barfod (EL), 2008-04-02:
Det er jo en meget vidtgående udmelding, der her kommer fra Venstre, må man sige.
Hvis man selv har valgt at være eneforsørger, skal man have frataget det særlige børnetilskud; sådan forstår jeg at Venstres nye politik er.
Men gælder det så kun, hvis det er, når man får barnet, at man selv har valgt?
Vil Venstre have, at der er nogle, der skal ud og udspørge moderen, om hun selv har valgt at være alene, eller om det er rigtigt, at hun slet ikke kan huske, hvem det nu var, hun var i seng med?
Og gælder det også, hvis man bliver skilt?
Så har man jo også selv valgt, hvis man selv valgte, at man ville skilles, og det ikke var manden, der ville skilles.
Hvis det er sådan, at det er manden, der har barnet og har forsørgerpligt, er det så manden, der ikke selv må have valgt at blive skilt?
Eller hvor langt rækker Venstres nye holdning om, at man skal have frataget det særlige børnetilskud, hvis man selv har valgt at være eneforsørger?
Karen Ellemann (V), 2008-04-02:
I udgangspunktet er jeg faktisk enig med forslagsstillerne.
Det er jeg, fordi jeg godt kan se, at der er tale om, at lovgivningen ikke benyttes efter hensigten, når en enlig insemineret kvinde kan få særligt børnetilskud, mens eneadoptanter ikke kan.
Men sådan cirka deromkring hører enigheden med forslagsstillerne så også op.
Vi har lige hørt ministerens eksempler på, hvordan man tilsyneladende helt bevidst bringer sig i en situation, der bevirker, at man får tildelt det særlige børnetilskud.
Tidligere var argumentationen for, at eneadoptanter ikke skulle have det særlige børnetilskud, jo netop den, at man som eneadoptant selv havde valgt eneforsørgerrollen og derfor ikke havde været udsat for en social begivenhed, der havde medført, at man pludselig stod alene med ansvaret og økonomien.
Den nuværende konsekvens af udmøntningen af lovgivningen, som jeg ikke tror nogen her i dag er uenige om er uhensigtsmæssig, var bare ikke til at forudse, da reglerne i børnetilskudsloven blev lavet dengang.
Og mig bekendt var det jo altså ikke lige konsekvenserne i forhold til f.eks. børnetilskudsloven, som fyldte i den debat, der var på det tidspunkt, da det var den lovgivning, der blev vedtaget.
Hvad er løsningen så?
Ikke det, jeg vil betegne som værende standardsvaret fra venstrefløjen, nemlig flere penge.
Nej, faktisk tror jeg, at løsningen i lige præcis den her konkrete sag ligger i begrebet færre penge.
Løsningen består i, at alle, der selv har valgt at blive enlige forældre, også selv må tage det økonomiske ansvar for deres bevidste valg, præcis ligesom de også påtager sig forældreansvaret alene.
På den måde kan vi nemlig holde fast i det, som var det helt oprindelige formål med loven, nemlig at det særlige børnetilskud kun skulle gives til de forældre, som pludselig kom til at stå alene.
Derfor kan vi i Venstre ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Karen Jespersen (V), 2008-04-02:
Diskussionen går netop på, hvordan man afgrænser begrebet en udefrakommende begivenhed.
Jeg synes ikke, at der er nogen grund til at stå her og sætte nogle fuldstændig hug- og nagelfaste grænser.
Jeg vil gerne lige have en anledning til at vende den her sag og se, om vi kan komme en mere rimelig afgrænsning af modtagergruppen nærmere.
Line Barfod (EL), 2008-04-02:
Jeg synes ikke, det kan være så svært.
Enten siger man: Vi mener, at den, der er eneforsørger af et barn, den, som bor alene med et barn, har behov for et ekstra tilskud, så barnet så vidt muligt kan få samme muligheder som børn, der har to forsørgere.
Enten har man den holdning, at barnet skal stilles i samme situation, som hvis det havde to forsørgere, og at der derfor skal være et særligt børnetilskud, eller også mener man, at det skal der kun være, hvis der er tale om en udefrakommende begivenhed - hvis den ene forælder er død, eller hvis forældrene er gået fra hinanden, eller hvad det nu kan være.
Så ministeren må kunne svare på, om det er ministerens politiske holdning, at man kun skal kunne få det særlige børnetilskud, hvis man ikke selv har valgt at være enlig forsørger.
Karen Jespersen (V), 2008-04-02:
Der vil jo altid være nogle overvejelser over, hvor man lige skal trække nogle grænser, men jeg er i hvert fald blevet opmærksom på nogle ting her, som jeg ikke synes fungerer.
Den her debat har jo været rejst her rigtig mange gange, også flere gange, så vidt jeg husker, op gennem 1990'erne, fordi det er et område, hvor det kan være svært at trække en grænse.
Der kan være både for og imod, lige præcis hvor den skal ligge.
Line Barfod (EL), 2008-04-02:
Jeg kan forstå, at ministeren meget nidkært vil se på en række tilfælde, hvor der måske kunne være nogle, man kunne tage nogle penge fra.
Det er ikke det, der er mit spørgsmål.
Ministeren siger, at grunden til, at ministeren ikke kan støtte det her forslag, er, at det skal være en udefrakommende begivenhed, der gør, at man er alene med et barn.
Så mangler ministeren at svare på det, som også andre har spurgt om: Hvad så med den kvinde, der vælger at blive befrugtet på normal vis, men som ikke fortæller nogen, hvem faren er, og som vælger at leve alene med barnet?
Der er ikke nogen udefrakommende begivenhed.
Mener ministeren heller ikke, at hun og barnet skal have ret til et særligt børnetilskud i det tilfælde?
Karen Jespersen (V), 2008-04-02:
Det er fuldstændig rigtigt, når hr. René Skau Björnsson siger, at det blev sagt.
Men der skete jo så alt muligt.
Der kom et valg, og Familieog Forbrugerministeriet blev som bekendt nedlagt, og jeg har så overtaget sagen.
René Skau Björnsson (S), 2008-04-02:
Det er jo en lidt anden gruppe, men det giver i hvert fald også anledning til en del spørgsmål i udvalgsarbejdet for at finde ud af, hvad det er, ministeren reelt vil på det her område.
Vi har jo haft den her debat sidste år og også før, ved jeg, og sidste gang lovede den daværende familieminister, at nu ville hun også tage det op og se på reglerne, uden at hun kom med en tidsfrist.
Dengang sagde Venstres ordfører også, at vi måtte se på reglerne, og De Konservatives ordfører sagde det samme.
Nu er der så gået et år, og der er ikke sket noget.
Kan ministeren sige noget om, om der er en tidsramme for det arbejde, ministeren har tænkt sig at gå i gang med?
Karen Jespersen (V), 2008-04-02:
Min formulering var, at der på baggrund af den retstilstand, jeg skitserede, er grundlag for at se nærmere på, hvordan vi kan få bragt reglerne bedre i overensstemmelse med de oprindelige hensigter.
Se nærmere på er netop en bevidst valgt formulering, fordi vi ikke kan sige hundrede procent, hvordan det fungerer.
Men det har jo aldrig været sådan og skal heller ikke være sådan, at de, der notorisk er et par, får det her tilskud.
René Skau Björnsson (S), 2008-04-02:
Jeg blev heller ikke helt klog på, hvad det var, ministeren egentlig mente.
Vil ministeren ændre loven og fjerne det særlige børnetilskud til kvinder, der er blevet kunstigt insemineret?
Er det det, ministeren siger?
Og er det kun i det fald, man skal fjerne det særlige børnetilskud?
Hvad med den situation, hvor den enlige kvinde en aften går ned på en bar, finder sig en filejs, går hjem og hygger sig med ham, bliver gravid og så ikke vil se mere til ham?
Hun får i dag også det særlige børnetilskud.
Tilhører hun også en gruppe, det skal tages fra?
Eller drejer det sig her om en udefrakommende begivenhed, der gør, at man godt kan bibeholde tilskuddet?
Karen Jespersen (V), 2008-04-02:
Nej, men det, jeg siger, er også, at der i forhold til forslaget her, hvor man selv peger på, at man skal se på enlige adoptanter i forhold til kunstigt befrugtede enlige, er grund til at pege på, at der blandt de kunstigt befrugtede altså er nogle situationer, hvor de får børnetilskud på en måde, der absolut ikke var tiltænkt med det oprindelige forslag.
Så det synes jeg altså der er brug for at se på.
Karina Lorentzen (SF), 2008-04-02:
Er ministeren klar over, hvor mange børn det rent faktisk drejer sig om om året?
Det drejer sig faktisk ikke om ret mange.
Vi har under 500 adoptioner årligt, og heriblandt er der tale om, at meget få er eneforsørgere.
Så det her vil altså ikke udgøre en særlig stor økonomisk belastning for staten, men det vil have ret stor betydning for de mennesker, som bliver berørt af det.
Karen Jespersen (V), 2008-04-02:
Jeg mener, der er nogle oplagte ting at se på i forhold til det, der er hele hensigten med tilskud til enlige forsørgere.
Altså, der er faktisk par, som får det her tilskud, og det synes jeg der er grund til at se på, når vi snakker om at prioritere midlerne til dem, der har mest brug for dem.
Karen Ellemann (V), 2008-04-02:
Det, der ligger i forslaget til folketingsbeslutning, er jo helt specifikt et ønske om ligestilling mellem enlige adoptanter og enlige forsørgere med hensyn til retten til det særlige børnetilskud.
En pludseligt opstået konsekvens er jo noget, der pludselig sker, og det sker jo netop lige præcis i tilfælde af dødsfald eller skilsmisse.
At man pludselig bliver befrugtet, i tilfældet her ved kunstig insemination, er jo ikke noget pludseligt.
Det er jo i høj grad planlagt, fuldstændig lige så vel som en adoption er meget nøje planlagt.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-04-02:
Er det i virkeligheden ikke sådan, at mange familier, sådan som det er i dag, hvor der kun er 2 uger øremærket til manden, rent faktisk står i den pine, at hvis manden insisterer på længere barsel, bliver der set skævt til ham på hans arbejdsplads, og nogle steder risikerer han decideret en fyring?
Jeg har selv en veninde, som er på barsel.
Det var så takken for, at han insisterede på, at han godt ville se sit barn i noget af den tid, hvor de kunne gå på fælles barselorlov.
Vi har foreslået, at man øremærker det.
Det er for at give mændene nogle rettigheder.
Vi vil gerne være med til at give mændene nogle rettigheder.
Hvad vil Dansk Folkeparti egentlig gøre for de danske mænd, som ønsker at se deres børn og være en del af deres børns liv, og som også ønsker, at det at få et barn er noget, man gør i en samlet familie?
Karina Lorentzen (SF), 2008-04-02:
Adoption betyder at tage til sig som sin egen, og den forældrefølelse, som det skaber, er helt at sidestille med forældrefølelsen hos biologiske forældre, ligesom det at få et barn på den ene eller anden måde skaber de samme forpligtelser og det samme ansvar i forhold til barnet.
Jeg synes derfor, at det er meget mærkeligt, at man endnu ikke har indført den økonomiske ligestilling, som vi har debatteret her i dag.
Jeg er også umådelig skuffet over de borgerlige partiers holdning til det her problem, og jeg mener i virkeligheden, at det er udtryk for en meget kortsigtet tænkning.
Flere årsager som f.eks. dårlig trivsel i fostertilstanden, lav fødselsvægt, sult, vanrøgt og lignende kan føre til ret problematiske tilstande under opvæksten.
Det betyder, at eneadoptanter foruden at være uden det særlige børnetilskud også er i risikozonen for at få forøgede sundhedsudgifter, samtidig med at barnet måske kræver særlig pleje og ekstra foranstaltninger, hvilket i sig selv er belastende for en enlig.
Til allersidst skal jeg lige gøre opmærksom på, at børnetilskuddet ifølge børnelovens § 7 tilkommer barnet og ikke moderen, så det er altså barnet, der er rettighedssubjekt, og derfor bør det gælde alle børn, adopterede som biologiske, at eneforsørgeren har ret til det her tilskud.
Derfor håber jeg på, at Folketingets politiske partier endnu en gang vil overveje dette forslag velvilligt og erkende, at lovgivningen på området er mangelfuld.
Jørgen Poulsen (NY), 2008-04-02:
Jeg synes jo, at den her debat skulle tage udgangspunkt i barnet og i, at man ikke må gøre forskel på børn.
Jeg kan da godt, som nogle ordførere har været inde på,
se, at det også drejer sig om en form for ligestilling mellem enlige forældre, altså ligestilling mellem enlige adoptanter og enlige, der er blevet forældre ved kunstig befrugtning, og forældre, der er blevet enlige forsørgere ved en social begivenhed.
Men jeg mener, at det her først og fremmest handler om ligestilling mellem børn.
Børn skal have de samme gode vilkår og den samme gode økonomiske tryghed, uanset om de er undfanget, jeg havde nær sagt i Kina, på en klinik i Korsør eller i en høstak i Holbæk.
De skal have samme gode forudsætninger.
Vi vil ikke gøre forskel på børn, så vi støtter forslaget.
Line Barfod (EL), 2008-04-02:
Enhedslisten kan støtte forslaget.
Vi mener, at det er helt rimeligt at se på, hvad der er bedst for det enkelte barn, og vi mener, at det bedste er, at man giver tilskud til den enlige adoptant, og at børnene af enlige adoptanter bliver ligestillet med andre børn af enlige forsørgere.
Børnene har brug for de ekstra penge i deres hverdag.
Der er mange ting, der i dag koster mange penge i forbindelse med børn, f.eks. at give dem mad og tøj osv., så vi mener, at det er væsentligt, at der også er de penge til rådighed i familier bestående af enlige.
Så kan jeg forstå, at der både i Venstre og hos De Konservative lyder nogle helt nye toner, som jeg i hvert fald aldrig har hørt før, om, at man, som fru Marianne Jelved sagde, skal ind og lave sindelagskontrol af, hvornår en kvinde har foretaget et bevidst valg om at blive eneforsørger, når hun gennemfører en graviditet, og hvornår hun ikke har foretaget et bevidst valg.
Jeg mener, at det at skulle gå ind og lave sindelagskontrol vil være uhyggeligt i et demokratisk, moderne samfund, men jeg mener også, at det har uhyggelige perspektiver, i forhold til hvad det så er for et pres, vi lægger på kvinder, der bliver gravide, med hensyn til om de skal vælge abort eller ej.
Hvis vi først begynder at sige, at vælger man ud fra et frit valg at gennemføre sin graviditet i stedet for at afbryde den, har man dermed også selv taget ansvaret for det barn og al den økonomi, der følger med, og må så tage alle de konsekvenser, der følger med, bliver det næste så, at hvis det er et handicappet barn, man vælger at gennemføre graviditeten med, så må man også selv tage konsekvenserne af det, fordi man ikke valgte at få en abort?
Jeg synes, det er uhyggeligt overhovedet at få den tanke.
Den frie abort er jeg stor tilhænger af, men det har, efter alt hvad jeg har hørt om debatten dengang, aldrig været meningen, at det skulle forstås sådan, at den enkelte kvinde, hvis hun havde muligheden for at få en abort, så kunne risikere en række konsekvenser, hvis hun valgte ikke at få en abort.
Jeg synes ærlig talt, det er mærkeligt, at det er de borgerlige partier, der nu kommer med alt det her om, at det kan få konsekvenser, hvis kvinden vælger ikke at få en abort, og jeg håber, at man går væk fra den tanke igen, når man får tænkt grundigere over det i Venstre og hos De Konservative.
Så som sagt kan Enhedslisten støtte forslaget.
Vi mener, at den rigtige vej at gå er at se på, hvad der er bedst for børnene, og at ligestille børn af enlige adoptanter med børn af andre eneforsørgere.