Per Clausen (EL), 2011-02-24:
Det er jo en lille smule ubegribeligt, når man tænker på, at vi har haft så dygtig en regering, der har ført en så klog og fornuftig politik i så mange år, at vi er endt med at være i den situation, at vi er et af de lande i verden, hvor økonomien er gået mest tilbage siden 2008.
Med den helt rigtige vægt, som statsministeren lægger på nødvendigheden af, at der skal være orden i det offentliges økonomi, at der skal være balance mellem udgifter og indtægter, så er det ubegribeligt, at vi er endt med at stå i en situation, hvor vi kan se frem til rigtig, rigtig store underskud på de offentlige budgetter i de kommende år.
Det er sådan set ubegribeligt, hvis det var sådan, at det, statsministeren sagde, var rigtigt.
Men realiteten er jo, at regeringens politik er slået fejl.
Den politik, man har ført, med at indføre et skattestop på arbejdsfri indkomster, ved at lave nogle skattelettelser, som koster den danske statskasse dyrt, har været med til at øge krisens omfang og konsekvenser i Danmark og har været med til at skabe et rigtig, rigtig dårligt udgangspunkt for at håndtere fremtidens udfordringer.
Det paradoksale består så i, at dér, hvor statsministeren siger løsningen er, ville nogle jo nok starte med at sige, at når der er 230.000 mennesker i det her land, som søger arbejde uden at kunne få et arbejde, så ville den umiddelbare opgave være at intensivere indsatsen for at skabe en udvikling, der kunne sørge for, at der blev etableret flere arbejdspladser.
Så starter statsministeren med at sige: Nej, det er sådan set ikke problemet.
Det, der er problemet, er, at vi har for gunstige dagpengeregler, og derfor forringer vi dem, sådan at nogle flere mennesker kan ryge ud af dagpengesystemet; og så har vi et system, der gør, at folk kommer på efterløn og går ud af arbejdsmarkedet for tidligt.
Det ville, sagde statsministeren, til sammen skaffe 80.000 nye job, hvis vi fastholdt forringelsen af dagpengene og afskaffede efterlønsordningen.
Nu sagde statsministeren klogt nok ikke, hvornår disse 80.000 nye job ville blive etableret.
For hvis man lytter til, hvad økonomerne og vismændene siger, kan man høre, at de siger, at på lang sigt vil en forringelse af efterlønsordningen og en forringelse af dagpengene og det større udbud af arbejdskraft, der bliver af det, føre til lavere lønninger og dårlige arbejdsforhold og dermed skabe øget beskæftigelse.
Så hvis statsministeren har ret i, at der vil komme en umiddelbar effekt, er det, fordi han satser på, at der hurtigt vil komme en forringelse af lønniveauet på grund af en afskaffelse af efterlønsordningen.
Det kan også være, at det er det, statsministeren mener, eller også mener han – som det er sædvane blandt borgerlige politikere – at når økonomerne er enige med ham og han kan bruge dem til det, han gerne vil, så er det godt, men når de siger noget andet, der er ubekvemt, så har de ikke ret.
Men pointen er, at vi altså er i den situation, hvor den danske regerings og det politiske flertals løsning på, at der er 230.000 mennesker, som gerne vil arbejde, men som ikke kan komme i arbejde, er at forringe de vilkår, som arbejdsløse har, og forringe og afskaffe efterlønsordningen.
Kendsgerningen er selvfølgelig, at der ikke umiddelbart sker det, at det, at man øger antallet af arbejdsløse, fører til, at der kommer flere i arbejde.
Men at udelukke, at det sker på meget, meget lang sigt, når man har fået forringet løn- og ansættelsesvilkårene, kan man selvfølgelig ikke.
Men så skulle man sige, at det er det, der er politikken, og at det, det i virkeligheden handler om, når man snakker om, at erhvervslivet skal have bedre rammevilkår, er, at vi skal have lønniveauet i Danmark ned, sådan at vi kan konkurrere på løn.
Det er jo udsigtsløst og håbløst, ingen mennesker i Danmark vil støtte det, og derfor forsøger man selvfølgelig også at pakke det ind i sådan nogle lidt omsvøbsformuleringer, men realiteten er, at det er det, det handler om.
Så vil jeg bare sige, at det er spændende at høre statsministeren sige, at alle erfaringer viser, at en målrettet økonomisk politik, der satser på at skabe vækst inden for nogle bestemte områder, er dømt til at mislykkes.
Der er i hvert fald én ting, der står fast her, og det er, at alle de mange penge, som skatteyderne har ydet til studierejser til Singapore for danske politikere, har været fuldstændig spildt.
For man fremhæver det, som om der skulle være sådan et eksempel på, at i lande, hvor de har rigtig liberalisme, rigtig frie markedskræfter, går det rigtig godt, og i lande, hvor staten blander sig i den økonomiske udvikling, går det rigtig dårligt.
Jeg skal ikke sige, at det er omvendt, og at der er videnskabeligt bevis for det.
Jeg vil bare sige, at udviklingen i Sydøstasien i hvert fald demonstrerer, at en tæt sammenhæng mellem de politiske magthavere og deres beslutninger og de beslutninger, der træffes af erhvervslivets ledere, godt kan føre til økonomisk udvikling.
Men jeg medgiver da også gerne, at der er mange demokratiske udfordringer i den måde, man har indrettet sig på dernede, og det skal vi bestemt ikke efterligne, synes jeg.
Hvis det nu er sådan, at det største problem i Danmark ikke er mangel på arbejdskraft og høje lønninger, men at det er det, at vi skal have håndteret klimakrisen og miljøudfordringerne, at vi skal have skabt flere arbejdspladser, at vi skal have gjort op med den stigende ulighed, som vi har set i de senere år, ja, så er det jo sådan, at det, vi skal se på, er, hvordan vi kan tage nogle initiativer, der kan være med til at skabe job.
Det har været sådan i flere år, at mange har sagt, at det er slut med industriproduktion i Danmark, at de ufaglærtes tid er forbi.
Jeg vil bare sige, at Enhedslisten aldrig har tilsluttet sig det synspunkt.
Vi mener, at det er uholdbart at tro, at produktionen kan ligge i Kina og Indien eller andre steder, og så kan vi have nogle akademikere siddende og udvikle ideer i Danmark.
Produktion og udvikling hænger sammen, og i forhold til klima og miljø er det jo heller ikke holdbart at transportere varerne rundt om kloden flere gange.
Det er derfor, vi skal satse på at skabe arbejde i Danmark, skabe beskæftigelse i Danmark.
Lad os bare starte et enkelt sted, hvor jeg så oven i købet kan rose en minister.
Fødevareministeren sagde meget klart i sidste uge – godt nok i Tyskland, men alligevel, der var journalister med – at dansk landbrug ikke kunne overleve i fremtiden, hvis man satsede på det konventionelle landbrug og den måde, man drev produktionen på i dag.
Man var nødt til at omlægge produktionen, sådan at man fik en mere værdiskabende produktionsform.
Jeg tror oven i købet, at han fremhævede økologi som et eksempel på det.
Det gør man i forvejen, så her er det jo et spørgsmål om, om man skal bruge pengene fornuftigt eller ej.
Jeg har i hvert fald ikke oplevet, at regeringen og dens støttepartier har kastet sig ud i nogen særlig stor offensiv for, at vi for alvor skal have gjort op med landbrugsstøtten.
Men det handler altså om at omstille landbrug og fødevareproduktion, sådan at vi satser på kvalitet og på en produktion, der er i overensstemmelse med miljø og natur og på den måde er med til at skabe holdbare, varige arbejdspladser i Danmark.
Jeg vil komme med et andet eksempel, og der kan jeg så forstå at regeringen i dag kommer med et udspil, som jo i punktform er blevet lækket til medierne de seneste par dage.
Det er jo spørgsmålet om, hvordan vi faktisk udnytter den helt enestående gunstige situation, det er, at vi har nogle klima- og miljøudfordringer, som er store og voldsomme, og som kræver omlægning af vores samfund og reduktion af vores energiforbrug, samtidig med at vi har 230.000 mennesker, der står og gerne vil have et job.
Det skaber vi jo ved at sikre, at vi får gang i den omstilling til vedvarende energi, som man kan sige olieprisstigninger, uregelmæssige leveringer af de fossile brændstoffer osv.
og klimaudfordringen vil tvinge os til at vi får gang i her og nu.
Det er da fuldstændig meningsløst ikke at fremrykke de investeringer, hvis det er sådan, at vores forventning faktisk er, at vi på længere sigt kommer til at mangle arbejdskraft.
Det kan man diskutere om er sandt, men hvis det er sådan, bør man vel fremrykke dem.
Kort og godt er pointen, at vi skal være villige til at sikre, at der sker nogle investeringer i en omstilling af vores samfund her og nu.
Så kan man spørge – og det er jo dér, det bliver spændende – hvordan vi sikrer, at de investeringer sker.
Man kan forbedre rammevilkårene og så satse på, at de store multinationale koncerner med hjemsted i Danmark vil tage sig af det.
Det er der sådan set ikke ret meget grund til at tro, for det går dem jo rigtig godt med at tjene penge, uden at de investerer i arbejdspladser i Danmark.
Tværtimod har vi set, hvordan A.P. Møller har afviklet de sidste arbejdspladser på Lindø.
Der siger vi, at vi i grunden synes, at det er en rigtig dårlig idé, at den massive opsparing, der sker i Danmark, fører til, at pensionsopsparingsmidler i dag bliver brugt til at købe statsobligationer og dække underskuddet i statskassen med lån, som skal betales tilbage efterfølgende, når vi i stedet for kunne sikre, at de penge blev investeret i en omstilling af vores samfund, blev investeret i arbejdspladser, som ville give mennesker arbejde, som ville forbedre statens økonomi, fordi man ville få skatteindtægter i stedet for at skulle betale dagpenge og kontanthjælp til folk, og som samtidig ville gøre, at vi ville få udviklet den teknologi og de løsninger, som i fremtiden skal kunne sikre, at ikke bare Danmark, ikke bare Europa, men hele verden bliver i stand til at få en udvikling fremadrettet, som kan foregå på en måde, så vi ikke fortsætter med at udpine jordklodens ressourcer; som gør, at vi ikke fortsætter med at forurene ud over de grænser, som jordklode, natur og miljø kan tåle; og som gør, at der kan være en fremtid, ikke bare for danskerne, men for hele jordklodens befolkning, hvor man får gode muligheder for at leve.
Det er jo de initiativer, vi skal tage i dag.