Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-02-21:
Jeg vil godt starte med at sige tak for en god debat.
Der har været mange forskellige synspunkter i den her debat, og jeg vil forsøge at gruppere dem lidt efter bedste evne.
Først har vi jo drøftet de konkrete planer for fremtidens minedrift i Grønland, også på baggrund af den økonomiske situation, man har i Grønland.
Der er det jo helt tydeligt, at vi alle sammen er klar over, at de konkrete planer for fremtidens minedrift bygger på, at man nu har vedtaget storskalaloven, og det har man gjort, fordi man er klar over, at storskalaprojekter er en nødvendighed, når man kigger på de økonomiske udfordringer, Grønland står over for.
Landsstyret har simpelt hen sat sig det mål, at de vil udvikle råstofsektoren til et erhvervsområde med fem til ti miner, og heraf skal to af dem gerne være storskalaprojekter.
Realiteten er så også, at der kun er et mineprojekt i stor skalaklassen, hvor der er ansøgt om en egentlig udnyttelsestilladelse.
Her har landsstyret så endnu ikke færdigbehandlet selskabets ansøgning, og selskabet har endnu ikke kunnet tilvejebringe den nødvendige finansiering.
I den forbindelse har der været meget diskussion om, hvorvidt den danske stat – tror jeg er det, der menes – skal engagere sig yderligere i et offentlig-privat partnerskab.
Det er en spændende diskussion, og der skal jeg bare minde om, at vi sådan set har spurgt landsstyret om, hvad de mener om en sådan konstruktion.
Landsstyreformanden har meget klart tilkendegivet, at et eventuelt dansk offentlig-privat selskab ikke vil få fortrinsstilling i forbindelse med råstofudvinding i Grønland.
Selvstyret ønsker råstofudvinding i Grønland på kommercielle og frie markedsmæssige vilkår.
Ud over det kan man sige, at der ikke er behov for et statsligt engagement for at sikre, at staten får andel i de indtægter, der kan komme fra råstofaktiviteter i Grønland.
Det har vi styr på i selvstyreloven, for staten har allerede ret til halvdelen af indtægterne som følge af selvstyrelovens økonomiske ordning.
Så jeg vil bare sige, at uanset om regeringen var åben over for at drøfte en selskabskonstruktion med offentlig dansk og grønlandsk deltagelse, så har landsstyreformanden eksplicit på vores møde den 10. januar i år udtrykt, at selvstyret ikke har et ønske om det.
Det synes jeg er værd at tage med.
Det betyder selvfølgelig ikke, at Danmark ikke kan spille en rolle i erhvervsudviklingen i Grønland, eller at danske virksomheder eller danske investorer ikke kan spille en rolle i erhvervsudviklingen i Grønland.
Det er vi da mange der håber at de vil.
Det er også derfor, regeringen og landsstyret har aftalt en række tiltag i forbindelse med erhvervsudviklingen i Grønland, som også gælder naturressourcerne.
Jeg vil bare nævne en arbejdsgruppe, som skal komme med forslag til, hvordan vi kan fremme samarbejdet inden for erhvervslivet i Grønland og Danmark, og som kan bidrage til erhvervsudviklingen i Grønland på kommercielle vilkår.
Så er der et samarbejde om udenrigs- og sikkerhedspolitiske emner, som skal munde ud i en samlet samarbejdsaftale, og et øget teknisk samarbejde mellem grønlandske og danske myndigheder på skatteområdet, som også vil omfatte råstofselskaber.
Så er der også det her samarbejde mellem Københavns Universitet og Grønlands Universitet.
Det andet store emnefelt, vi har drøftet i dag, er spørgsmålet om en eventuel ophævelse af nultoleranceprincippet.
Det er rigtig vigtigt at slå fast ved indgangen til den debat, at der i dag gælder et nultoleranceprincip, og at Grønland har overtaget råstofområdet, og at det er Grønland, der kan træffe beslutning om en eventuel ophævelse af nultoleranceprincippet.
Det er Grønland, der kan træffe beslutning om en eventuel ophævelse af nultoleranceprincippet.
Men det er samtidig også vigtigt at understrege – det vil jeg godt sige meget tydeligt – at hvis Grønland skulle ønske at ophæve nultoleranceprincippet, vil regeringen naturligvis drøfte konsekvenserne af det med landsstyret, og det vil vi, fordi radioaktive stoffer, herunder uran, berører rigets sikkerheds- og forsvarspolitik.
Der er ingen tvivl om, at det er rigsanliggender.
Der er enighed mellem regeringen og landsstyret om et samarbejde om udenrigs- og sikkerhedspolitiske emner, som skal munde ud i en samlet samarbejdsaftale, også vedrørende råstofområdet, i det omfang det måtte berøre eller have betydning for sikkerheds- og forsvarspolitikken.
Ud over for de radioaktive stoffer tror jeg ikke det er muligt på forhånd at give en facitliste på de spørgsmål, vi kan blive stillet, men det er også derfor, vi har taget initiativ til at styrke samarbejdet på det her område, ligesom der også er enighed mellem regeringen og landsstyret om, at danske myndigheder skal bidrage til det analysearbejde, som Grønland nu har indledt, om konsekvenserne af en eventuel ophævelse af nultoleranceprincippet.
Det er et arbejde, vi sådan set allerede er i gang med.
Det her er nogle af elementerne i vores debat i dag.
Jeg synes, at det har været en vigtig debat, for det er vigtigt også at diskutere principperne for hele vores rigsfællesskab.
Jeg holder meget af rigsfællesskabet, og jo mere jeg arbejder mig ind i det, jo mere må jeg sige, at jeg holder af rigsfællesskabet.
Det er sådan set også derfor, regeringen fuldt ud anerkender det arbejde, som den tidligere regering har gjort for at styrke rigsfællesskabet.
Selvstyreloven var rigtig god og fremadskuende, den arktiske strategi var det samme, og vi har egentlig lagt os temmelig meget i selen for at stå på det fundament, som den tidligere regering har skabt på det her område, og videreudvikle det arbejde.
Det er jo så også grunden til, at jeg håber på, at vi kan fortsætte den videreudvikling.
Det, det handler om, er, at vi videreudvikler rigsfællesskabet i respekt for det selvstyre, som vi alle sammen undtagen Dansk Folkeparti har været med til at beslutte.