Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-03-15:
Tak for det.
Må jeg ikke bare først ganske kort sige, at jeg fuldstændig deler den reaktion, der var på det gensvar, der så kom fra imamerne, hvor man begyndte at skyde efter budbringeren eller den, der ligesom havde faciliteret sagernes rette sammenhæng, frem for at forholde sig selvkritisk til den sammenhæng, man selv indgik i.
Og det viser jo også, at vi er oppe imod noget, som umiddelbart er langt uden for terapeutisk rækkevidde, for nu at sige det på den måde.
Det er jo også det, der gør, at det er så vigtigt, at vi får handlet, sådan at vi undgår det, vi måske har set historisk, nemlig at når sådan nogle ting afdækkes i offentligheden, bliver retorikken hård.
Jeg husker en tidligere SF-formand, som i ret direkte vendinger, som jeg ikke vil gengive her i Folketingssalen, fik sagt noget om, hvad de mennesker skulle gøre, hvor de skulle gå hen.
Men hvis det bare bliver råbt, uden at man kan sætte vilje bag, nytter det jo ikke.
Det er jo derfor, jeg sådan set synes, at vi har brug for at sætte os ned.
Og min egen indfaldsvinkel til det her er, at vi inden for rammerne af vores fundamentale demokratirettigheder skal gå så langt, vi kan.
Det er jo sådan et arbejde, jeg inviterer til.
Så jeg inviterer ikke til at arbejde, hvor vi bare sætter os ned og har sådan den første rygmarvsfortolkning af, hvor grundlovens grænser er, men et arbejde, hvor vi altså også i fællesskab kan udforske juraen.
For min egen læsning af det her er, at vi er fundamentalt – fundamentalt – udfordret af nogle, der misbruger de frihedsrettigheder, som er skabt gennem generationer, til at forsøge at undergrave dem.
Og derfor kan vi ikke bare sige: Jamen de frihedsrettigheder, man dækker sig under, står i så høj kurs, at bare man siger dem højt, har man opnået beskyttelse.
Vi er nødt til at presse lidt mere.
Og derfor har jeg et åbent sind – både i spørgsmålet om, hvilke krav man stiller til religiøse samfund, hvilke krav de skal leve op til, hvad effekten er af, at de ikke lever op til dem, og det er i spørgsmålet om indrejse og udrejse, og det er i spørgsmålet om overhovedet at kunne kalde sig et religiøst forkyndende samfund – kan vi skærpe regelsættet der?
Altså, jeg går sådan set ind i det her med et ret åbent sind.
Tak for det.
Jamen i virkeligheden starter og slutter det jo måske to steder.
Og det er bestemt min opfattelse, at det gør vi.
De nærmere, kan man sige, teknikaliteter i udøvelsen af det er et spørgsmål, man må rette til integrationsministeren.
Så er der det andet spørgsmål, som jeg desværre tror man kommer til at møde meget, meget hurtigt, nemlig: Er det regelsæt, vi har, tilstrækkelig robust til, at vi kan gøre det, vi intuitivt gerne vil?
Det er jo præcis det dilemma, jeg forsøger at tale om her.
Når vi ser de her udsendelser, tror jeg, at enhver demokrat i sig selv tyr til nogle meget hurtige svar: Luk den moske, smid de mennesker ud!
Det skal jo så kunne stå sin prøve mod det demokrati, vi lever i, med de regler, der historisk er vedtaget.
Og hvis vi skal løse det her på en effektiv måde, hvor vi ikke bare konkurrerer i, hvem der kan tale højest om det, så tror jeg, at vi er nødt til at sætte os stille og roligt ned med den samme indfaldsvinkel, som må deles af alle demokratiske partier, og se på: Kan vi gøre noget mere end det, vi gør allerede i dag?
Det er det, jeg stiller mig til rådighed for, det er det, ministrene stiller sig til rådighed for, herunder naturligvis også at give fuldstændig detaljerede svar på de spørgsmål, der bliver stillet, om, hvor mange mennesker man har forsøgt at udvise, og i hvor mange situationer man har forsøgt at forhindre indrejse.