Søren Søndergaard (EL), 2016-04-12:
Jeg vil også godt tilslutte mig takken til udenrigsministeren for den her redegørelse til Folketinget om OSCE's arbejde i 2015, for det er jo det, som redegørelsen handler om.
Man kan sige, at OSCE, Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa, er et produkt af afspændingen i Europa efter den kolde krig og har derfor de der efterhånden 25 år på bagen.
Det, som jeg synes er det helt særlige ved OSCE, er, at den bygger på en forståelse af sikkerhed i en bred forstand.
Sikkerhed er ikke bare fraværet af krig, sikkerhed er også fraværet af de årsager, som kan føre til krig.
Og hvis man ønsker at skabe sikkerhed, må man derfor også kigge på de årsager, der fører til krig.
Derfor er det så vigtigt, at OSCE fokuserer på de demokratiske aspekter som f.eks. afholdelse af frie og fair valg, ODIHR, medie- og ytringsfriheden, hvor man har en særlig repræsentant, respekt for mindretallenes rettigheder, hvor man også har en særlig repræsentant osv.
Det er jo det, der gør, at hvis ikke vi havde OSCE, måtte vi opfinde noget lignende.
OSCE spiller en vigtig rolle i forhold til disse konflikter, som vi har oplevet i OSCE-området de senere år, men desværre ser vi også, at de konflikter ser ud til at blive flere og flere og mere og mere voldsomme.
Konflikten i Ukraine, som vi talte meget om under det sidste punkt, og som vi så ikke behøver at sige så meget om her, dominerer selvfølgelig også OSCE's arbejde.
Og så er der den voldsomt forværrede situation i Tyrkiet med overgreb på helt centrale OSCE-værdier som mediefrihed og mindretalsrettigheder.
Hvis vi kigger på den foreliggende redegørelse, ser vi, at der er rigtig mange gode elementer, men jeg synes også, der rejser sig en række spørgsmål.
Lad mig tage nogle af dem.
Ukraine er meget central i redegørelse – og med god grund.
Jeg vil overhovedet ikke anfægte det.
Men der er ikke et ord om Balkan.
Så kan man stille spørgsmålet: Går det virkelig godt på Balkan?
Jeg tror, vi skal passe meget på en logik, som hedder ude af øje, ude af sind.
Nej, der er ikke åben krig på Balkan i øjeblikket, men nogle af de problemer, som vi ser på Balkan, kan meget let udvikle sig til åbne konflikter, og derfor tror jeg, vi skal passe på med kun at fokusere på de åbne konflikter, for vi bliver også nødt til at fokusere på netop det, som er grundlaget for OSCE, nemlig det at kigge på, hvad der er grundlaget for at undgå konflikterne.
Det synes jeg er relativt bemærkelsesværdigt.
Igen er det overhovedet ikke for at underkende udviklingen i Ukraine, men det er jo sådan, at eskaleringen af den nuværende konflikt i Tyrkiet jo præcis startede i marts, april 2015, altså i den periode, som den her rapport dækker.
Da den tyrkiske præsident, Erdogan, opgav forhandlingslinjen, helt tydeligt fordi han ikke kunne få et flertal, fordi det kurdiske parti opstillede til at blive almægtig præsident, slog han ind på en konfrontationskurs, dels med den uafhængige presse, som skulle trynes, dels ved de nationale mindretal, alle de nationale mindretal, men først og fremmest kurderne.
I den forbindelse vil jeg godt sige, at jeg også undrer mig lidt over den opremsning, som optræder flere gange i udenrigsministerens redegørelse.
Terroraktionerne i Paris, København, Ankara; Paris, København, Ankara; Paris, København, Ankara.
Ja, der var terroraktion i Paris, der var en terroraktion i København, som heldigvis ikke kostede slet så mange mennesker livet som den i Paris eller den senere i Ankara.
Men jeg undrer mig over, hvorfor terroraktionen i Suruç den 20. juli 2015 ikke nævnes.
Det var jo lige præcis terroraktionen i Suruç i juli 2015, der var helt afgørende for, at fredsprocessen i Tyrkiet løb helt af sporet.
Jeg har selv været der og har selv oplevet alle de checkpoints, og det er et område, der er fuldt besat af tyrkiske politifolks checkpoints, og der lykkedes det en eller anden person at gå ind med en bombe og sprænge 34 socialister i luften.
Meget besynderligt.
Det fik så en underorganisation til PKK til at reagere ved at likvidere to politibetjente, som de sagde havde det præcise ansvar for, at den bombe slap igennem.
Og alt det her har været med til yderligere at eskalere den krise, som Erdogan har planlagt for at forsøge at få sit almægtige præsidentmandat.
Men terroraktionen i Suruç var helt central, og derfor synes jeg også, at den fortjener at blive nævnt i den her opremsning.
Det nævnes også, at relationerne internt i OSCE er blevet forværret.
Det er jo klart, især når man ser på spørgsmålet om Ruslands opførsel i Ukraine, at der har været behov for at tage nogle hårde konfrontationer.
Det har ført til nogle forværringer.
Men der nævnes også, at det er blevet yderligere forværret, efter at Finland i forbindelse med OSCE's Parlamentariske Forsamlings sommermøde i juli 2015 nægtede indrejsetilladelse til russiske OSCE-parlamentarikere, der stod på EU's sanktionsliste.
Jeg vil godt her i den her diskussion, vi har, som jo er en åben diskussion,
rejse spørgsmålet, om det er en klog beslutning at nægte parlamentarikere indrejse til et møde i OSCE, fordi de står på en EU-terrorliste.
Det var jo ikke en OSCE-beslutning at holde dem væk, det var ikke en beslutning fra den parlamentariske forsamling at holde dem væk, det var en beslutning fra et land, der var vært for det arrangement på vegne af en organisation, som ret beset er OSCE uvedkommende.
Det ville jo svare til, hvis FN's Generalforsamling i New York ikke længere kan have repræsentanter for forskellige personer, der står på diverse lister i USA.
Vi ved jo alle sammen, at Nelson Mandela stod på USA's terrorliste, til langt efter han var blevet præsident, Fidel Castro står der osv., det kan der være gode grunde til.
Men det er jo ikke noget argument for, at man ikke kan føre forhandlingerne i et forum som FN's Generalforsamling.
Og spørgsmålet er, om det er klogt.
Jeg rejser det som et åbent spørgsmål, om det er klogt at lade EU diktere, hvem der kan deltage i den parlamentariske forsamling i OSCE.
Jeg er fuldstændig åben for – og det er jeg også i forhold til Europarådet – at den parlamentariske forsamling beslutter at udelukke nogen.
Jeg har selv, i øvrigt sammen med hr. Holger K. Nielsen, argumenteret for udelukkelse af Rusland fra den parlamentariske forsamling i Europarådet i forbindelse med Tjetjenien, og selvfølgelig kan man gøre det.
Vi ved, at Tyrkiet har været udelukket i en periode.
Så det er slet ikke for at afvise det.
Men det skal jo være dem, der ligesom har myndigheden til det, der skal gøre det, og tage den diskussion og ikke nogen andre udefra.
Det er fuldstændig rigtigt.
Jeg synes jo, at det afgørende ved en organisation som OSCE er, at man giver og man tager.
Man giver kritik, men man accepterer også, når man får kritik.
Det behøver ikke at være, fordi kritikken er berettiget, men man tager den alvorligt, man forholder sig til den.
Jeg hører til dem, der måske beklager, at OSCE valgte ikke at lave en valgmission i Danmark.
Det er ikke, fordi jeg står her og påstår, at der er omfattende valgsnyd i Danmark, det gør jeg ikke.
Det tror jeg under ingen omstændigheder at der er.
Men jeg står her og siger, at hvert system har godt af at blive kigget igennem.
Og jeg synes egentlig, det kunne være interessant, at folk udefra kom og kiggede på det danske valgsystem og satte nogle spørgsmålstegn ved det og måske fik nogle til at tænke over, om der dels i processen op til, dels i selve valghandlingen var nogle enkelte ting, som man kunne gøre endnu bedre.
Det er ligesom ideen i et samarbejde som OSCE og i øvrigt også i Europarådet, at man giver kritik, og man får kritik, og man lytter til den, og man prøver at forbedre sig, hvis der er grundlag for kritikken.
Til sidst: I går deltog jeg som en flue på væggen eller som observatør til OSCE's Parlamentariske Forsamlings bureaumøde her i København.
Det foregik oppe i Landstingssalen.
Det, man jo oplevede der, var, at der blev givet en stor tak til Danmark for den støtte, som Danmark giver.
Ud over det kontingent, som vi bidrager med, stiller Danmark lokaler til rådighed for den parlamentariske forsamling og ligger dermed de facto helt i top blandt bidragydere til OSCE.
Det synes jeg vi kan være rigtig tilfredse med, og jeg vil i hvert fald her videresende denne tak til regeringen og sige, at det håber jeg er en placering, som vi kan fortsætte med at have fremover.