Søren Krarup (DF), 2009-05-05:
Jeg vil begynde med at sige, at jeg slet ikke er i tvivl om, at dette forslag udspringer af en god og oprigtig vilje til at dæmme op for misforhold i folkekirken.
Jeg kender især ordføreren for forslaget, fru Pernille Vigsø Bagge, som et menneske af god vilje og oprigtige hensigter.
Men jeg vil bede fru Pernille Vigsø Bagge betænke den sag, hvor vi mødtes i fælles holdning og indsats i dette års begyndelse, en sag, der netop havde at gøre med forholdene om magtfordelingen i folkekirken, en sag, der handlede om en stakkels kvindelig sognepræst, der var blevet genstand for umådeholden sladder og bagtalelse, en sag, der endte med den kvindelige sognepræsts afsked på trods af fru Pernille Vigsø Bagges og mit forsøg på at hjælpe hende imod sladder og nederdrægtighed.
Husker fru Pernille Vigsø Bagge, hvordan sagen begyndte for mit vedkommende?
Hvordan det netop var fru Pernille Vigsø Bagges indkaldelse til et åbent samråd om opgave- og kompetencefordelingen i folkekirken, der gjorde mig opmærksom på, hvad der foregik, men ikke, fordi fru Pernille Vigsø Bagge fortalte det, ikke, fordi fru Pernille Vigsø Bagge gik til ondets rod og gjorde opmærksom på, at en sognepræst mishandledes på grund af mangel på myndighed og ordentlighed hos de kirkelige myndigheder, nej, fru Pernille Vigsø Bagge gjorde et generelt og abstrakt problem ud af det i stedet for at tale direkte og konkret og sige: Hvis opgaverne er fordelt, og ansvaret ligger klart i dagen, så kan en sådan modbydelig sag om sladder og bagholdsangreb slet ikke få vind i sejlene.
Fejlen i den omtalte præstesag fra Nordjylland var jo, at alle skulle blande sig i alt og være med til at bestemme alt, hvorfor den egentlige myndighedsindehaver her, først provst, siden biskop, kapitulerede over for et sladderagtigt og ondsindet menighedsråd og undlod at forsvare den arme præst.
Hvis jeg må være direkte - jeg er lige ved at sige grov - så vil jeg sige, at fru Pernille Vigsø Bagges indgriben i denne sag var et vidnesbyrd om, hvordan opgaverne og kompetencerne skal fordeles i folkekirken eller især om, hvordan de ikke skal fordeles.
Der, hvor det er præstens ansvar at forkynde evangeliet og holde gudstjeneste i sit sogn og være sjælesørger for sin menighed, der, hvor det er menighedsrådets opgave at tage vare på kirkebygningen, kirkegården, præstegården og kirkebetjeningens forhold, der, hvor det er kordegnens, organistens, kirketjenerens opgave at sørge for de ydre forhold i forbindelse med gudstjenester og kirkelige handlinger, der får vi en god og anstændig folkekirke.
Jeg taler af erfaring; jeg har oplevet det i 40 år.
Der, hvor ansvaret nemlig er placeret, og de forskellige opgaver derfor er fordelt, der trives folkekirken.
Men der, hvor man, som i forslaget her, skal have det hele blandet sammen og alle til at tage sig af alt, ender man med at ødelægge folkekirken og får den til at gå op i alskens intriger, sladder og mistænkeliggørelse.
Tænk på præstesagen fra Nordjylland.
Tænk på, at her var fejlen ikke, at der var mangel på samarbejde og fælles kompetencer, men her var fejlen, at myndigheden ikke var klart fordelt, og at de, der skulle have myndigheden, ikke turde tage den, men tørrede hele problemet af på menighedsråd og kirkebetjening.
Lad mig blot sige lige ud, at dette forslag er skadeligt og farligt for folkekirken og vil blive årsag til megen elendighed, hvis det gennemføres.
Så en enkelt bemærkning til slut.
Jeg er meget træt af den evige jammer over den lave stemmeprocent ved menighedsrådsvalgene.
Herregud, det er jo et sundhedstegn.
Det er vidnesbyrdet om, at folkekirken trives og har det godt som det selvfølgelige grundlag for det danske folk.
Hvis der var noget galt, så skulle folk nok komme til stemmeurnerne.
Hvis folkekirken virkelig var genstand for uvilje og modvilje, så ville der blive vippet kraftigt med båden.
Den rolige og selvfølgelige sejlads er vidnesbyrdet om, at det danske folk er et kristent folk og har hjemme i en folkekirke, man ikke gider rende til stemmeurnerne om, fordi den trods larm og skrål er det danske folks kirke.
Og lad os glæde os ved det, vil jeg tillade mig at sige her til sidst til fru Pernille Vigsø Bagge, hr. Ole Sohn, fru Karen Klint, hr. Leif Lahn Jensen, fru Bente Dahl og hr. Niels Helveg Petersen, alle de velmenende, men yderst forvirrede forslagsstillere.