Line Barfod (EL), 2009-11-05:
Den her forespørgselsdebat drejer sig om humanitært ophold.
Den handler om, hvorvidt mennesker, der er syge eller på anden måde har det meget svært, kan få lov til at opholde sig i Danmark af rent menneskelige grunde.
Det, vi har kunnet høre om i medierne, har f.eks. været en mand, der lider af meget svær demens, en sygdom, der ifølge sundhedsministeren er en meget alvorlig sygdom, der tidligere har betydet, at en anden person fra et andet land har kunnet få humanitært ophold med henvisning til, at der var tale om en meget alvorlig sygdom, hvilket er et af de kriterier, der kan betyde, at man får humanitært ophold.
Derfor har det været svært at forstå for mange af os, når vi læste om den sag og mange andre sager, hvorfor der tilsyneladende var nogle, der fik negativ særbehandling.
Det har virket, som om man var mest optaget af at forhindre nogle bestemte mennesker i at få de muligheder og de rettigheder, som vi ellers normalt siger at vi giver til mennesker i Danmark, fordi de er mennesker, og fordi vi i Danmark i hvert fald tidligere har haft en holdning om, at vi ønskede at behandle alle mennesker som mennesker, og at de havde menneskerettigheder, uanset hvor i verden de kom fra.
Det princip synes jeg det er afgørende at holde fast i i Danmark: at man er menneske og ligeværdig, uanset hvor man kommer fra.
Jeg kunne forstå på Venstres ordførers indledende begrundelse for forespørgslen, at formålet med at holde denne forespørgsel ligesom var at renvaske ministeren, fordi Venstres ordfører mente, at ministeren havde været udsat for et karaktermord.
Nu satte Venstres ordfører ikke navn på dem, der har deltaget i et sådant karaktermord på ministeren.
Jeg ønsker ikke noget karaktermord på ministeren, men jeg begræder, at ministeren begår karaktermord på sig selv.
Jeg synes, at det havde været langt bedre, hvis ministeren havde holdt fast i de humanitære principper, de menneskeretlige principper, som ministeren stod for, inden hun blev minister. Jeg synes, at det har været et problem i den her sag, at der har kunnet rejses så alvorlige mistanker om negativ særbehandling af mennesker, der søgte humanitært ophold, og som kom fra Irak.
Der kom i september en oversigt, der viste, hvor mange der har fået humanitært ophold, og hvis man ser på tallene, kan man se, at 31 personer fik humanitært ophold i 2006.
I 2007 var det 11 personer fra Irak, i 2008 var det 10, og i år har der kun været 2 personer frem til september, der har fået humanitært ophold.
Hvis man prøver at se tilbage på tamilsagen, vil man se, at tamilsagen handlede om negativ særbehandling.
Dengang var det tamiler, man ikke ønskede i Danmark; i dag er det åbenbart irakere, selv om Danmark har deltaget i en ulovlig krig i Irak.
Dengang var det familiesammenføring, man ikke ville tillade; i dag er det humanitært ophold.
Dengang trak man sagerne i langdrag, så nogle af de familiemedlemmer, der blev søgt om opholdstilladelse til i Danmark, nåede at dø, før de fik tilladelsen til at komme.
I dag hastebehandler man irakernes ansøgninger om humanitært ophold, så man i løbet af ganske, ganske få dage giver afslag, inden advokaterne overhovedet har kunnet nå at fremsende de relevante papirer og give svar på det, der kommer fra myndighederne.
Med de tal er der en alvorlig mistanke om, at der her er et problem.
Ministeren forsøgte i sommer gentagne gange at fralægge sig ethvert ansvar i forhold til irakiske asylansøgere og sagde, at det var loven, der sagde, at de skulle ud – der var ikke noget at gøre.
Ministeren forsøgte at gemme sig bag medlemmer af Flygtningenævnet og sagde, at det var Flygtningenævnets afgørelse.
Flygtningenævnets medlemmer gik ud og sagde meget klart, at det ikke er Flygtningenævnet, der træffer afgørelse om humanitært ophold.
Derfor er jeg også glad for, at det er lykkedes at få samlet oppositionen om en beretning i udvalget.
På det tidspunkt var Folketinget ikke inde og havde ikke mulighed for at holde møde, men vi lavede en beretning i udvalget – noget, der er helt normalt – hvor vi fik gennemgået meget klart, hvad kriterierne i dag er for at få humanitært ophold, fik gennemgået de to gange, hvor den nuværende regering har ændret på kriterierne, dels for at gøre det nemmere for afghanere at få ophold, dels i forhold til børnefamilier.
Og vi endte så med at slå fast, at det er ministerens ansvar at følge den praksis.
Hun kan hverken dække sig ind bag loven eller bag Flygtningenævnet.
Det er ministerens ansvar, og det er det, som jeg mener er vigtigt at holde fast i, også i dag.