Tina Nedergaard (V), 2010-04-23:
Jeg skal gøre det ganske kort, for beskæftigelsesministeren har på ganske glimrende vis beskrevet debatten, og hvordan vi ser på det i regeringen – også i forbindelse med de emner, som der er forlig om.
Jeg vil gerne præcisere, hvorfor jeg opfatter det forslag til vedtagelse, der er fremsat, som problematisk i forhold til forligskredsen.
Først vil jeg sige, at når det fastslås, at der skal oprettes flere praktikpladser, er det jo noget, vi alle sammen er enige om.
Det er de gode intentioner, og dem er vi alle sammen optaget af, men det koster jo penge, og det er det, der er den store udfordring – det koster masser af ressourcer at skabe praktikpladser.
Med hensyn til at opfordre kommunerne til at benytte sociale klausuler er det de generelle konkurrenceregler og udbudsregler, som gælder på det område, men det, der også ligger i det, er, at man ikke kan lave en generel ordning, som vil give mening, for det kan jo godt i en situation for en kommune give mening at sige: Her vil vi gerne have, at virksomheden har nogle praktikanter, fordi der er tale om et langstrakt og større projekt.
Men det er ikke rimeligt, hvis det er sådan, at en virksomhed skal levere servietter til firmafesten en enkelt gang, at man så forudsætter, at der er praktikanter.
Derfor ligger den beslutning rigtig fint lokalt, og det er sådan set regeringens holdning til det.
Så har vi hele området, som er foreslået i forslaget til vedtagelse fra oppositionen, herunder de to forligspartier, der svigter aftalen en hel del i dag.
Her står, at flere skal gennemføre en erhvervsuddannelse, at skolepraktikken skal forbedres i kvalitet, og at der skal laves forsøg med praktikpladscentre.
De tre områder er helt klart omfattet af flerårsaftalen og ungepakke I.
De lovforslag, vi førstebehandlede i går, plus ledsagende lovgivning samt de initiativer, der ligger fra forligskredsens side og fra regeringens side, i forbindelse med at flere skal gennemføre en erhvervsuddannelse, har jo alt sammen det mål at skabe bedre vilkår.
Det, man populært sagt kan sige, er, at det eneste, der forhindrer, at vi går længere, når vi mødes i forligskredsen, er tilvejebringelsen af ressourcer, og der er det nu engang sådan, at de, der tilvejebringer finansiering, også er med til at fordele ressourcerne.
Hvis det derfor var sådan, at Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne oprigtigt mente, at man skulle være gået videre, kunne de jo have fundet en finansiering til det i aftalen.
Det lykkedes de ikke med, kan man sige.
Så er der det med at indføre en ny fleksuddannelse.
Kort sagt må jeg sige, at det ikke er nemt for regeringen at samarbejde med de to forligspartier på det her område.
Jeg skylder at mødes med forligspartierne i foråret, og det vil jeg selvfølgelig også indbyde til på trods af den måde, hvorpå forligspartierne har håndteret aftalen med regeringen i dag.
Men jeg mener, at Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne skal gøre sig nøje overvejelser om, hvad de forventer en regering kan levere over for en forligskreds, der ikke selv vil leve op til de aftaler, der er indgået.
Og jeg mener faktisk, at det er fornuftigt, at kommunerne indtænker praktikpladser, når de laver aftale med virksomhederne, for så vidt det skønnes, at det giver fornuft i den lokale situation.
Men det er jo ikke sådan, at regeringen har ladet hånt om det, og spørger, om det offentlige nu gør noget som helst.
Faktisk gik vi lige til benet i KL-aftalerne, hvor vi også med den finansiering, der er tilvejebragt, aftalte med kommunerne, at de skulle leve op til den forpligtelse, der er til at lave praktikpladser selv.
Den følger vi op, ved at vi har pålagt os selv i staten et ret vidtgående initiativ, så vi sikrer, at vi tager vores andel i forhold til praktikpladser.
Det har man ikke haft tradition for i stat, amt/region og kommune, men det er der altså taget hånd om nu.
Så er der det med, at uddannelse og kompetence er vejen frem.
Helt enig!
Hvad angår de unge, der er mest tilbøjelige til at falde fra eller mindst tilbøjelige til at gennemføre en ungdomsuddannelse, vil jeg sige, at jeg i aftes, da vi havde første behandling af de tre store forslag om at få flere igennem en ungdomsuddannelse, redegjorde for, at vi – og det synes jeg faktisk er interessant – sammenlagt i denne regeringsperiode har tilvejebragt i alt 2 års ekstra mulighed for den unge til at erhverve sig kompetence til at kunne klare en uddannelse.
Den mulighed er stykket sammen af forskellige ting; dels noget inde fra erhvervsuddannelsessystemet, dels – og det er i høj grad – ved at de, der sender de unge videre, altså grundskolen og kommunerne, får nogle forpligtelser og også nogle muligheder for at kunne give den unge de ekstra kompetencer, som ofte er af social og psykologisk karakter, for at kunne håndtere det krav og det pres, det er at være i uddannelse.
Det er der også taget hånd om.
Så rejser hr. Frank Aaen og i øvrigt også hr. Morten Østergaard en kritik – hr. Morten Østergaard magter eller orker så ikke at gøre debatten færdig; det er også i orden, hvis ikke man finder den interessant, men jeg kunne jo tro, man var interesseret i regeringens svar på de spørgsmål, man selv har rejst.
Til den kritik vil jeg sige, at situationen er den, at vi fører den mest ekspansive finanspolitik i danmarkshistorien, hvor satsningen er større, end den har været tidligere.
Dermed kan man også sige, at den meget negative udvikling i bl.a. ungdomsarbejdsløshed, vi har set i mange andre lande, har vi ikke set i samme udstrækning i Danmark.
Så kan man sige, at det da alligevel er for mange.
Men vi har med de lovforslag, der ligger, taget hånd om, at ingen af de 15-17-årige skal stå uden muligheder, og vi kan glæde os over, at vi i Danmark har været rustet på en sådan måde, at krisen ikke rammer vores unge så hårdt som i resten af landene i det europæiske samarbejde.
I øvrigt vil jeg også gerne understrege i forhold til de offentlige anlægsinvesteringer i 2010, at det, der efter vores opfattelse er udfordringen, er, at pengene faktisk bliver brugt.
Derfor stillede vi ekstraordinært ekstra lånemuligheder til rådighed i slutningen af 2009, efter finanslovaftalen var indgået, hvor Dansk Folkeparti og regeringen blev enige om at tilvejebringe en større låneramme til brug for kommunerne, så de rent faktisk kunne komme til at udnytte de 20 mia. kr., der var afsat til anlægsinvesteringer.
Hr. Frank Aaen har også rejst et enkelt spørgsmål om konvergenskrav, hvor han undrer sig over, at man kan forudsætte, at ledigheden bliver højere efter de første 3 år, end den var før krisen.
Til det har jeg bare et svar til hr. Frank Aaen, og det er: Ja, det er rigtig dyrt at være fattig, og ja, det er tilsyneladende gået op for alle andre end oppositionen, at vi er i en situation, hvor vi lever over evne.
Det er også derfor, regeringen nu tager hånd om de udfordringer, der ligger, og i samarbejde med EU jo selvfølgelig finder nogle løsninger, som nedbringer den offentlige gæld til et niveau, som er acceptabelt i EU-sammenhæng.
Det er ikke for at være slem ved nogen, det er ikke, fordi vi synes, det er sjovt at holde igen, men fordi alternativet er alt, alt for farligt for beskæftigelsesudviklingen.
Det, der vil ske, er, at der vil blive sået tvivl om den danske finanspolitik, og så vil der blive sået tvivl om den danske krone.
Faktisk er der nogle indikationer for, at vi taler mange tusinde ledige som følge af en stigning i renten på bare en halv procent, selv om man ikke kan sige helt eksakt, hvor stor den er. Så det er faktisk omhu for vores fremtidige samfund, og derfor kan jeg ikke lade være med at afslutte med at sige, at vi skal tage os af, at der bliver så få ungdomsarbejdsledige som muligt ved at give så mange en ungdomsuddannelse som overhovedet muligt i dag, men vi skal også arbejde for, at der er job, dvs. beskæftigelses- og fremtidsperspektiver, når vi kommer over på den anden side af krisen.