runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Michael Aastrup Jensen (V), 2011-03-17:
Nu er situationen den, at de danske soldater faktisk gør en kolossal indsats, og det ved jeg at i hvert fald mange andre i Socialdemokratiet også anerkender.
Jeg er helt klart af den opfattelse, både efter selv at have mødt dem og efter at have oplevet situationen på jorden, at vores soldater gør en indsats, som også er nødvendig for vores allierede, ikke mindst Storbritannien og USA.
Så ja, vi gør en forskel, og vi gør en forskel, som er ønsket, ikke bare af vores allierede – jamen det hjælper ikke noget at ryste på hovedet.
Vi er i en situation, hvor vores danske soldater gør en forskel.
Og jeg må sige, at jeg er lidt beskæmmet over, at vi har et folketingsmedlem fra Socialdemokratiet, som åbenbart er totalt imod et flertal og Socialdemokratiet, som jo heldigvis står bag den Helmandplan, som jeg også er stor fortaler for.
Pia Adelsteen (DF), 2011-03-17:
I traktaterne, de forskellige traktater, vi nu engang har haft gennem mange år, står der, at der skal være de her 12 plenarforsamlinger i Strasbourg, og det gør så, at man bruger omkring 1,4 mia. kr. hvert år.
Man har 6-7 store lastbiler til at transportere ting frem og tilbage mellem de her to steder, Bruxelles og Strasbourg, det koster en masse på miljøet, det koster en masse tid, og den helt almindelige logik er jo egentlig, at det bare burde stoppe.
Så ligger der selvfølgelig nogle franske ønsker om, at det skal være sådan, som det er, og det er jo også derfor, det står i traktaten.
Men jeg synes bestemt, at forslagsstillerne har en pointe, når man samtidig ved, at det lige nu er Tyskland og Frankrig, der ønsker en traktatændring, altså at der er en åbning i traktaten, og at man så bruger den lejlighed til at presse på.
Hvis man ikke presser, får man altså ingenting ændret.
Når man sådan hører ordførertalerne, og det kommer nok til at vare ved efter den her tale også, hører man, at alle jo er enige om, at det her er et flyttecirkus, og at det burde stoppe, men man har altså åbenbart ikke tænkt sig at gøre noget ved det.
Så kan man jo spørge ministeren, om man så vil sende Danmarks bidrag til sådan en domstolssag af sted, for det synes da jeg er væsentligt, selvfølgelig også hvad der skal stå i det, men hvis vi alle sammen er enige, kan det vel heller ikke være det store problem.
Jeg synes faktisk, det er fint, at man tager den her sag op, det synes jeg.
Det er godt nok tit, vi diskuterer flyttecirkus – eller tit og tit, men det kommer da op med jævne mellemrum – og jeg synes, det er problematisk, at der ikke bliver gjort noget.
Det er problematisk, at man ikke tager det op i Rådet, og jeg synes, det er synd, at man ikke gør det ved en lejlighed, hvor der alligevel er en åbning, og hvor man måske kunne få presset noget igennem.
Men vi støtter det i hvert fald i Dansk Folkeparti.
Yildiz Akdogan (S), 2011-03-17:
Jeg kan ikke forstå, hvordan ordføreren kan få det til at lyde, som om vi ikke støtter op omkring, at der skal ske noget her.
Som sagt: Parlamentet kan godt rykke her.
Men der vil vi hellere have, at man netop prøver at overlade det til Parlamentet og ikke mindst befolkningen.
Der er allerede 1 million borgere, der har skrevet under på, at de synes,det her rejsecirkus skal stoppe.
Jeg tror på, at vi kan rykke meget mere, hvis vi også prøver at få civilsamfundet med på det.
Jeg er slet ikke i tvivl om, at hvis befolkningen i Frankrig måske også pressede på, kunne det godt være, at der ville ske et ryk.
Men igen: Vi står over for et valg i Frankrig, og det er en meget kritisk situation, vi befinder os i generelt i Europa.
Vi ved godt, at lige nu er det ikke der, hvor fokus ligger.
Skulle vi ikke spare kræfterne og prøve at rykke der, hvor vi ved det kan have en betydning, og hvor Danmark kan spille en meget, meget vigtig rolle?
Pia Adelsteen (DF), 2011-03-17:
Der er ingen tvivl om, hvor det skal foregå, for det skal foregå i Rådet.
Det er jo der, man skal rejse sagen.
Men hvis man aldrig rejser sagen, kan jeg da måske godt forstå, hvis Frankrig læner sig tilbage og siger: Når der ikke er nogen, der tager sagen så alvorligt, så man overhovedet vil rejse den i Rådet, hvorfor skulle vi så ændre det?
Der er jo ikke noget pres på Frankrig, overhovedet.
Det er Socialdemokraterne så også med til at sige er o.k
Det er jo det, man siger.
Jeg synes, at det er helt o.k., at man støtter europaparlamentarikerne, helt bestemt, selvfølgelig skal vi det.
Det cirkus burde være stoppet for mange, mange år siden.
Men hvorfor vil man ikke tage fat i hovedet i stedet for kun halen?
Yildiz Akdogan (S), 2011-03-17:
Så har ordføreren ikke rigtig hørt efter, hvad jeg har sagt.
Vi vil også gerne presse på, spørgsmålet er, hvor vi skal gøre det, og hvilke metoder og midler vi skal tage i brug.
Det giver altså ikke mening bare at sige: Nu vil vi tage det op i Rådet.
Det rykker ikke nogen steder.
Vi ved, at det kan have betydning og effekt, hvis vi støtter Europa-Parlamentet i deres kamp, for det her er faktisk også en sag, som mange europaparlamentarikere er meget, meget interesseret i og obs på.
Hvad med at støtte dem og få dem til at arbejde for det?
Det har jo haft en positiv effekt.
Det er blevet reduceret fra 12 til 11 dage.
Det synes jeg også vi skal holde fast i.
Pia Adelsteen (DF), 2011-03-17:
Jeg undrer mig bare over, at man ikke vil være med til at forsøge at få det her ændret.
En ting er holdningen, men det er lidt gratis bare at sige: Vi er imod det her, men vi vil i øvrigt ikke arbejde for at gøre noget.
Ordføreren sagde, at man kunne ønske sig, at det var anderledes.
Ja, det kan man, men man kan også prøve på at få det ændret.
Jeg kan simpelt ikke forstå, at det er meget ømfindtligt for Socialdemokraterne, som i øvrigt i mange andre sager, bl.a. når vi taler reduktion af CO2-udslip, er meget villige til at presse hårdt på og gå fra 20 til 30 pct. osv.
Hvorfor vil man ikke være med til at presse på?
Yildiz Akdogan (S), 2011-03-17:
Som jeg sagde, anerkender jeg den problematik, der er omkring det her rejsecirkus, og også de udfordringer, vi står over for.
Men når det er sagt, er det altså også vigtigt at understrege, at vi støtter der, hvor vi ved det kan have en positiv effekt.
Vi har faktisk set, at Europa-Parlamentet har været med til at rykke.
Det tager lang tid, men de er med til at rykke.
Der er allerede blevet sparet en dag.
Det er ikke den helt store ændring, men det er i hvert fald en ændring og et skridt i den rigtige retning.
Vi tror, at det rykker meget mere, hvis vi inddrager europaparlamentarikerne og støtter deres kamp for at afslutte det her rejsecirkus.
Frank Aaen (EL), 2011-03-17:
Jo, det er korrekt.
Europa har mange problemer.
Vi mangler penge.
Så kunne man jo spare 1,3 mia. kr. ved at stoppe det her cirkus.
Vi har problemer med miljøet, som der skal gøres en indsats over for.
Ved at træffe en beslutning på det her område vil der blive sparet 19.000 t CO2 om året.
Så problemerne i Europa taler også kun for at gøre det her.
Yildiz Akdogan (S), 2011-03-17:
Jo, det gør indtryk, men som jeg også sagde i min indledning, kan vi sagtens se de problematikker, der er forbundet med at have to hovedsæder.
Det er ikke den optimale løsning, men vi er også nødt til at forholde os til de realiteter, vi befinder os i her og nu, og de realiteter siger altså, at vi ikke kan rykke franskmændene her og nu, plus at vi befinder os i en meget, meget kritisk økonomisk situation i Europa.
Spørgsmålet er, hvor vi kan bruge vores energi mest hensigtsmæssigt – på noget, vi ikke kan gøre noget ved, eller på noget, hvor vi faktisk kan have indflydelse, netop i forhold til den nye traktatændring, som bl.a. Tyskland og Frankrig foreslår?
Frank Aaen (EL), 2011-03-17:
Jeg vil spørge: Gør det indtryk, når en talsmand for det franske udenrigsministerium hånligt siger til forslaget om at droppe det her rejsecirkus, at der ikke engang er nogen, der har rejst det i Rådet?
Gør det ikke indtryk, at franskmændene med den arrogance, som franskmændene jo er verdensmestre i, når det passer dem, også kan bruge det i den her sag?
Eller skulle vi måske lige sige, at selvfølgelig er det rejst, og at det kun er Frankrigs aldeles egoistiske holdning, der påfører både miljø og pengekassen en unødig byrde?
Vi har selv valg hvert tredje år, så der er altid et valg, og det er der også jævnligt i Frankrig.
Om det er til parlamentet eller til præsidentposten, så er der altid et valg på vej, og det gør jo, at man aldrig nogen sinde kan rejse spørgsmålet. Så vil jeg sige, at ordføreren i sin ordførertale sagde, at det var et overflødigt forslag, fordi alle er enige om det.
Må jeg lige minde om, at nogle gange er det, at alle er enige, ikke det samme, som at et forslag om at gøre noget ved det er overflødigt.
Lad mig bare minde om, at alle partier er enige om, at landbrugsstøtten i EU skal afvikles, men den bliver aldrig afviklet.
Tværtimod stiger den år for år.
Det er jo et andet sted, hvor man siger, at det behøver vi ikke at snakke om, for det er alle enige i.
Men det viser sig, at det aldrig nogen sinde kommer til handling, og det, vi foreslår, er, at der kommer lidt handling.
Flemming Møller (V), 2011-03-17:
Det er rigtigt, at der altid kommer et valg igen.
Men man kan være tættere på eller længere fra det, og derfor skal man time sin forhandlingsposition, så man får mest muligt ud af det.
Med hensyn til om det er overflødigt, når alle er enige, vil jeg sige, at det da er overflødigt at diskutere det her i det danske Folketing, når vi alle sammen er enige om, at det skal fjernes.
Når vi har gjort opmærksom på, hvad vi ønsker, og i øvrigt er indstillet på at tage en forhandling, når lejlighed byder sig, så er der jo ikke så meget mere at diskutere. Med hensyn til landbrugsstøtten er det jo på samme måde, nemlig at vi også er enige her, og derfor nytter det heller ikke noget, at man profilerer sig ved at mene, at man er mest imod landbrugsstøtten, når vi alle sammen er imod.
Det er ikke et spørgsmål for Folketinget.
Men det er jo sådan, at i Europa-Parlamentet og i Europa i øvrigt er man ikke tilhænger af mindre landbrugsstøtte.
Specielt på venstrefløjen er man meget modstander af at ændre på landbrugsstøtten.
Pia Adelsteen (DF), 2011-03-17:
For alt andet lige har vi været igennem rigtig mange traktater, hvor det her har stået.
Den seneste traktat har vi ikke engang fået lov til at stemme om i Danmark.
På intet tidspunkt har man ligesom rejst sagen i Rådet, altså dér, hvor den skal rejses.
Der har hr. Frank Aaen bestemt en pointe i, at det jo er vigtigt at rejse en sag.
Da jeg blev politiker, fik jeg også vide, at det kunne jeg ikke gøre noget ved, for sådan plejer man at gøre.
Jeg startede i et byråd, hvor man sagde: Vi plejer at gøre sådan.
Så tænkte jeg, at det jo ikke var for at gøre, som vi plejer, at jeg var gået ind i politik; det var for at ændre nogle ting.
Det er vel også det, man gør med at have en holdning.
Nu når der bredt set i Danmark er den holdning, at det altså er noget pjat – og i øvrigt har ikke kun Danmark, men også mange andre lande, den holdning – så bør da man arbejde for, at der skal gøres noget.
Det eneste sted, arbejdet foregår, er i Rådet, så hvornår er det rigtige tidspunkt?
Flemming Møller (V), 2011-03-17:
Det rigtige tidspunkt er i hvert fald ikke nu.
Hvornår det kommer, tør jeg ikke sige, men det er på et tidspunkt, hvor man forhandler traktaten.
Det er klart.
Men med hensyn til det franske præsidentvalg vil jeg sige, at det har betydning i den her sag, og det har også en betydning, at man netop er indstillet på at køre den kommende, meget begrænsede traktatændring som en meget begrænset traktatændring.
Så derfor vil det passe rigtig dårligt ind.
Pia Adelsteen (DF), 2011-03-17:
Men sådan som jeg hører svaret, er det, at det rigtige tidspunkt aldrig kommer.
Det har aldrig været der, og det kommer aldrig.
På trods af at et rigtig stort flertal mener, at det her ikke skal eksistere, så kommer det rigtige tidspunkt aldrig, og det har aldrig været.
Så vi skal altså bare sidde og sige, at vi ingenting gør.
Det kan jeg forstå ordføreren mener.
Flemming Møller (V), 2011-03-17:
Jeg håber da ikke, at det aldrig kommer, men det er da klart, at en hvilken som helst dansk regering bør gribe muligheden, hvis der viser sig en mulighed for at ændre på det her, fordi der netop er opbakning hele vejen rundt til at få de her ting ændret.
Det har jeg da tillid til at en hvilken som helst dansk regering vil gøre.
Yildiz Akdogan (S), 2011-03-17:
Jeg vil gerne starte med at sige, at vi i Socialdemokratiet heller ikke er tilhængere af, at Europa-Parlamentet har to hjemsteder.
Det er blevet fremhævet af udenrigsministeren, og jeg vil egentlig gerne gentage det.
Vi er ikke tilhængere af det rejsecirkus, der foregår.
Det er økonomisk uhensigtsmæssigt, og det koster, som der blev sagt, 180 mio. euro.
Det er også uhensigtsmæssigt ud fra en miljøtilgang.
19.000 t CO2-udledning er i hvert fald ikke noget, vi synes er o.k.
Man kan sige, at man ville ønske, at tingene var anderledes, men når det er sagt, er det selvfølgelig også vigtigt at understrege og ikke mindst forholde sig til realiteterne.
Hvis vi ser på forløbet af den debat, der har været, kan vi jo se, at det ikke er en ny debat.
Den har kørt i årevis, og igen er spørgsmålet så, hvordan vi bedst kan løse det.
I Socialdemokratiet mener vi, at det er bedst at inddrage vores dygtige europaparlamentarikere og støtte dem i arbejdet for en begrænsning af mødedagene i Strasbourg.
Der er faktisk også allerede sket en forbedring, i form af at EU har skåret ned på rejserne.
Europa-Parlamentet vedtog den 9. marts i år at reducere antallet af ture til Strasbourg fra 12 til 11 fra næste år.
Selv om det er et lille skridt, er det trods alt et skridt i den rigtige retning.
Så i Socialdemokratiet er vi helt enige i, at det ikke er hensigtsmæssigt at have to hovedsæder, både et i Strasbourg og et i Bruxelles, men vi mener ikke, at løsningsforslaget anviser den rigtige fremgangsmåde, bl.a. på grund af timingen.
Europa er i en historisk vanskelig situation, og fokus bør være på den fremtidige politiks indhold.
Desuden er der også tre faktorer, som man bør forholde sig til.
Den ene er, at der i EU ikke er blevet åbnet op for en diskussion af den brede traktatændring.
Det er kun en lille, målrettet traktatændring med henblik på at styrke medlemsstaternes finansielle stabilitet og mulighed for at skabe bæredygtig vækst.
Den anden er, at planen med det europæiske rådsmøde den 24.-25. marts er, at det skal handle om, hvilken økonomisk politik der skal føres i medlemsstaterne.
Den tredje er, at forslaget om ét hjemsted for Europa-Parlamentet kræver konsensus blandt medlemslandene, og som det blev sagt tidligere, er Frankrig altså akilleshælen her.
Lige nu med et fransk valg og en Le Pen, som stormer frem, er det måske ikke lige det, vi skal tage op her og nu.
Så hvis jeg skal konkludere på, hvor den socialdemokratiske gruppe står, så vil jeg sige, at vi altså mener, at det er vigtigt at forholde sig til den realitet, vi befinder os i.
Vi synes, at man bør støtte europaparlamentarikerne i deres kamp mod det her flyttecirkus.
Det er meget bedre end at slå ud i luften og bruge unødig energi på noget, som vi alligevel ikke kan ændre.
Med de ord vil jeg sige, at vi fra Socialdemokratiets side ikke kan støtte forslaget.
Flemming Møller (V), 2011-03-17:
Ja, det er da rigtigt, at den debat, der var før, var underholdende, men det er jo ikke ensbetydende med, at det er cirkus.
Den var faktisk meget meningsfuld efter min mening.
Men i øvrigt vil jeg sige, at fordi der er en forhandling om traktatændringer, er det jo ikke ensbetydende med, at man skal tage alle mulige ting op.
Det er jo også, som ministeren netop gjorde opmærksom på, lige før et fransk præsidentvalg, og så er det måske ikke lige det rigtige tidspunkt at tage fat i det her
Der kunne man måske nok risikere, at nogen fik malet sig op i et hjørne i stedet for at være imødekommende.
Det betyder meget med timing, og det her er jo nærmest forhandlingsstof.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2011-03-17:
SF er og har længe været en stor modstander af Europa-Parlamentets rejsecirkus mellem Bruxelles og Strasbourg.
Vi har både været det i Folketinget, og vi har også arbejdet for det i Europa-Parlamentet, for omkostningerne forbundet med Europa-Parlamentets plenarforsamlinger i Strasbourg er ikke bare en belastning for miljøet i forbindelse med det enorme CO2-udslip, det kræver at fragte politikere, medarbejdere og dokumenter fra Bruxelles til Strasbourg, men det er også en unødvendig stor økonomisk belastning for EU.
At betale 180 mio. euro for at fragte europaparlamentarikere og assistenter, og hvad der ellers hører til, fra Bruxelles til Strasbourg er fuldstændig horribelt, for ikke at tale om et unødvendig stort besvær, der bydes politikere og medarbejdere i Europa-Parlamentet.
Så alt taler for indholdet i Enhedslistens forslag, hvis jeg alene skulle forholde mig til det.
Men det er jo ikke kun det, vi skal forholde os til.
Vi er også nødt til at forholde os til den politiske virkelighed, som forslaget skal indgå i, og den aktuelle situation, og der er intet i øjeblikket, der tyder på en større traktatændring, som forslaget kan sættes i forbindelse med, tværtimod.
Det, der skete i forbindelse med ændringsforslaget til traktaten om krisemekanismen, blev jo netop en lille traktatændring, som forholdt sig isoleret til den del, og der var ingen ønsker fra nogen om at åbne en større diskussion af det.
Så jeg tror desværre, vi må se i øjnene, at en afvikling af det såkaldte rejsecirkus i Europa-Parlamentet vil kræve lange og seje forhandlinger med franskmændene på flere politiske niveauer.
Stemningen i Europa-Parlamentet er heldigvis ved at vende, efter at man i mange år har været passive modstandere af rejsecirkusset, til, at flere og flere klart udtrykker deres utilfredshed i fuld åbenhed.
Den utilfredshed synes jeg selvfølgelig vi skal bakke op om, og jeg er derfor også af den overbevisning, at hvis en traktatændring skal have en gang på jorden, skal den ikke komme i form af at snigløbe franskmændene på et rådsmøde, men gennem den modstand, som jævnt og stigende og måske mest hensigtsmæssigt kommer fra Europa-Parlamentet selv, og det folkelige pres skal også komme via Europa-Parlamentet.
Derfor kan vi ikke støtte Enhedslistens forslag, selv om vi egentlig er helt enige med Enhedslisten om indholdet.
Helle Sjelle (KF), 2011-03-17:
Ja, det er jo ikke nogen ny problemstilling, som Enhedslisten sætter fokus på her i dag, tværtimod har vi her i Folketinget drøftet spørgsmålet om Europa-Parlamentets placering mange gange igennem årene, og derfor virker det også, som om der er stor enighed blandt partierne: Rejsecirkusset er spild af ressourcer, og det er også kommet frem under de talrige debatter.
Når det omfattende rejsecirkus ikke bare kan ændres med et snuptag, skyldes det jo, at den todelte placering af Europa-Parlamentet er nedskrevet i traktaten.
Det bør selvfølgelig ikke afholde os fra aktivt at forsøge at ændre forholdene, men det bør kalde på lidt realitetssans.
Forståelsen for forholdene i EU er et element, som desværre har manglet blandt nogle af partierne her i dag.
For det første er ikke nogen tvivl om, at det er spild af penge.
Parlamentet bruger en stor del af sit budget på at flytte frem og tilbage.
Det er uforholdsmæssigt mange penge at bruge på at flytte.
Tager man i betragtning, at vi står midt i en økonomisk krise, er det her ressourcespild jo helt uforståeligt.
For det andet er det besværligt og upraktisk for parlamentarikere og deres medarbejdere at rejse frem og tilbage.
Som flere også har henvist til, viser en undersøgelse blandt ansatte ved Parlamentet, at 90 pct. helst var alt rejseriet foruden.
For det tredje har vi i Europa et stort ansvar for at være miljøbevidste.
Set i det lys er det et helt forkert signal at sende, når vi overbelaster klimaet med al den forurening, som rejseriet også medfører.
Det utvivlsomt største problem med rejsecirkusset er dog, at det fjerner fokus fra de udfordringer, som EU egentlig står over for.
Vi burde ikke stå her og snakke om, hvorvidt man skal rejse eller ej, det er en fejlprioritering og spild af vores tid.
I stedet burde vi f.eks. diskutere, hvordan EU skal håndtere Libyen og de flygtningestrømme, som uundgåeligt vil ramme de europæiske grænser.
Diskussionen om Europa-Parlamentets rejseri har for længst opbrugt sin opmærksomhedskvote.
Derfor er det også vores holdning, at Europa-Parlamentet kun bør have et hovedsæde, nemlig i Bruxelles.
Det vil løse de økonomiske, praktiske og miljømæssige problemer, som rejseriet forårsager, og dermed styrke Parlamentets legitimitet.
Jeg ved, at regeringen og udenrigsministeren har gjort sin og Danmarks holdning helt klar over for vores europæiske kollegaer, og derfor er der ikke meget mere, vi kan gøre lige nu, men naturligvis vil jeg gerne fremhæve, at vi skal være parate til at støtte tiltag, der kan sætte en stopper for det her rejseri.
Enhedslistens forslag kan vi dog ikke støtte her i dag.
Michael Aastrup Jensen (V), 2011-03-17:
Allerførst vil jeg gerne rose, at Socialdemokratiet jo er med i den Helmandplan, som et bredt flertal står bag her i Folketinget, og som klart går ind og laver den transformation, som vi alle sammen er enige i, nemlig at afghanerne overtager mere og mere af sikkerheden selv, når de får bygget deres sikkerhedsinstitutioner op.
Det vil sige, at nogle af de ekstra tropper, som de har tilført Afghanistan, trækker de tilbage.
Det vil jeg ikke kalde en meget stor tilbagetrækning.
Klaus Hækkerup (S), 2011-03-17:
Venstres ordfører brugte flere gange betegnelsen, at det var fatalt, hvis vi trak os ud; hvis de ca. 750 mand, Danmark har i Helmand, forlod området.
Så er mit spørgsmål: Bliver det ikke fatalt, når USA pr. 1. juli i år begynder at trække sig ud – 5.000, 10.000, 20.000 eller måske endda 30.000 mand?
Er det så ikke fatalt?
Michael Aastrup Jensen (V), 2011-03-17:
Vi talte både med almindelige afghanere og med provinsregeringen, som klart fortalte, at Taleban er kommet i knæ, og at vi nu er i en situation, hvor vi er ved at bygge hele provinsen op, som den aldrig er set før.
Det er altså tydelige fremskridt, som kun kan lade sig gøre, fordi der er kommet en stabil sikkerhedssituation i Helmand.
Hvis vi skulle følge Enhedslistens forslag, ville alle de store mål, vi har nået, helt komme i fare på den måde, at Taleban kunne komme tilbage og begynde at ødelægge alt det, vi har gennemført.
Der var nul piger, som gik i skole under Taleban; i dag er der 2 millioner.
Hvis dets formørkede menneskesyn skulle vinde, taber vi alt, hvad vi har bygget op.
Der må jeg indrømme, at det er derfor, at jeg er så kraftigt imod Enhedslistens beslutningsforslag.
Heldigvis er det også totalt imod det, et bredt flertal har vedtaget i Helmandplanen.
Det, der gør indtryk på mig, er, at vi havde en situation efter 11. september 2001, hvor terrorister brugte afghanske terrorlejre til at lave angreb på vestlige mål.
Derfor var det også et krystalklart FN-mandat, der åbnede op for den operation, der stadig væk er i gang, og som jo også er i gang på en måde, sådan at det er i et nært samarbejde med den afghanske regering ifølge Kabulaftalen og ikke mindst også det, man besluttede i Lissabon på NATO-topmødet.
Så nu er vi i en situation, hvor vi taler med afghanernes demokratiske regering, sådan at der kommer en overdragelse i løbet af 2014, så det er afghanerne, der overtager den overordnede sikkerhed selv, og vi er jo allerede godt i gang med den transformation.
Det er fakta.
Så kan det da godt være, at der i løbet af den proces er gjort forskellige fejltrin.
Det sker desværre en gang imellem, men det overordnede mål er jo stadig væk det samme, nemlig at afghanernes sikkerhedsstyrker skal bygges op, så de kan håndtere sikkerheden selv over for terrorister som f.eks. Taleban.