Line Barfod (EL), 2011-03-18:
Jeg vil gerne takke for debatten.
Jeg kan høre, at vi er nødt til, næste gang vi skal diskutere det her, så at starte helt grundlæggende med at definere, hvad et forsøg er.
Jeg mener, at det i forbindelse med langt, langt de fleste forsøg, man foretager, faktisk er ganske fornuftigt at lave nogle forsøg.
Jeg mener, at det er en rigtig god metode, at man starter med, hvis man skal prøve noget nyt, så at lave det som et forsøg, nøje overvåge, hvordan det går, så man også kan stoppe forsøget eller dele af forsøget med det samme, hvis det går galt, og hvis det går godt, så få dokumenteret, hvad det er, der er gået godt, så man kan følge det op og brede det ud til andre, hvis man synes, at det er gået så godt, at det er noget, der bør udbredes.
Det er det, jeg forstår ved et forsøg.
Det er sådan, man laver forsøg på det sundhedsvidenskabelige område.
Der er nogle, der forsker i at udvikle nogle nye piller eller nogle nye behandlingsmetoder.
Så får man i den videnskabsetiske komité på det sundhedsfaglige område godkendt nogle procedurer for, hvordan de forsøg så skal foregå.
Man beskriver, hvad det er for nogle metoder, man ønsker at bruge, man beskriver, hvorfor man tror at de metoder vil virke, eller at de piller vil virke, man beskriver, hvordan det her forsøg skal gennemføres osv., og hvordan man vil måle på det undervejs, og bagefter ser man så på, hvad virkningen er, og man har løbende en overvågning, så man kan stoppe forsøget, hvis det går galt.
Jeg synes, det er ganske fornuftigt at lave forsøg.
Det, jeg ikke synes er fornuftigt, det, jeg tværtimod reagerer så voldsomt imod, er det, der nogle gange sker på det sociale område.
Heldigvis er det ikke det, der generelt tegner arbejdet på det sociale område, men det sker nogle gange, at der er nogle, der synes, de får en rigtig god idé.
Det kan være, fordi de har en eller anden bestemt religiøs overbevisning, der gør, at de mener, at man skal gøre tingene på en bestemt måde, eller det kan være, at de bare har fået en idé et eller andet sted fra, eller det kan være, at de gerne vil tjene nogle penge og synes, at det kan de gøre på en bestemt måde.
Hvis de bare har fået overbevist en kommune, så kan alle andre kommuner i landet ikke sige nej.
Så skal de, hvis der er borgere, benytte det tilbud.
Det kan også være, at kommunerne selv benytter tilbuddet, hvis det nu i tilbudsportalen er lidt billigere end andre tilbud til den samme målgruppe, også selv om der ikke er nogen dokumentation overhovedet for, at det virker.
Det er derfor, jeg mener, at vi er nødt til, inden vi udsætter mennesker for forsøg, at have en forudgående kvalitetsvurdering.
Jeg mener ikke, det er nok, hvad der foregår ude i kommunerne i dag, og jeg mener ikke, at kommunerne, selv om de med kommunalreformen er blevet større, vil have de fornødne kvalifikationer til at kunne kvalitetsvurdere alle de mange forskellige områder, der er inden for det sociale område, hverken i forhold til misbrugsbehandling for narkomaner, misbrugsbehandling for alkoholikere og ludomanibehandling eller behandling af en lang række forskellige handicap, personlighedsforstyrrelser osv., alle de mange forskellige ting, og komme med kvalitetsvurderinger af alle de mange tilbud, der er til forskellige former for aktivering osv.
Al den ekspertise kan man ikke have i hver eneste af de 98 kommuner i Danmark.
Derfor tror vi på, at man er nødt til at finde en anden måde at organisere det på.
Jeg er meget villig til at diskutere, både med Socialdemokraterne og SF og hvem, der ellers er interesseret i at være med, hvordan man så kan organisere det.
Vi har foreslået, at det skal ligge i regionerne, fordi vi synes, det er oplagt, men man kan også finde en anden måde at gøre det på.
Vi mener bare, at kommunerne er for små til, at hver eneste kan have de eksperter, der skal til for at kunne lave en ordentlig kvalitetsvurdering.
Så er jeg helt med på det problem, som Dansk Folkepartis ordfører rejser, nemlig at vi skal finde en eller anden balance mellem, at vi på den ene side stiller nogle ordentlige krav til kvalitet og metoder og beskrivelse osv. og på den anden side ikke stiller så strenge krav, så man aldrig kan få anerkendt noget nyt.
Vi har set på sundhedsområdet, at det er utrolig svært at få anerkendt behandlingsmetoder, som har været brugt i udlandet i århundreder, måske i årtusinder.
Der skal vi selvfølgelig finde en måde at lave en balance på, så det, at vi på den ene side ønsker at beskytte mennesker og have ordentlig kvalitet, på den anden side ikke betyder, at det er helt umuligt at få udviklet nye metoder eller få anerkendt metoder fra udlandet.
Men jeg mener faktisk, det er på tide, at vi siger, at man på det sociale område som menneske har krav på den samme beskyttelse mod bare at blive udsat for vilkårlige forsøg, som vi har indført på sundhedsområdet.
Så er jeg fuldstændig enig med Socialdemokraternes ordfører i, at der altså også er et etisk perspektiv.
Hvis vi ser på misbrugsbehandling i dag, er det stort set umuligt at finde et behandlingstilbud, som ikke er baseret på en religiøs overbevisning.
Det mener jeg også er noget vi skal have en diskussion om.
Det kan også være andre overvejelser, der ligger bag i forhold til det etiske om, hvad det er, men jeg mener faktisk, det er en vigtig dimension at have med, ligesom jeg mener, at det etiske ligger i at spørge: Hvor langt er det, vi ønsker, der skal manipuleres med mennesker?
For i nogle behandlingsforløb ønsker vi jo at flytte mennesker fra en form for adfærd til en anden form for adfærd, og det er altså noget, der griber dybt ind i mennesker.
Og det er for mig at se lige så stor og vigtig en etisk diskussion, som når vi diskuterer, hvad vi kan gøre på det sundhedsvidenskabelige område, når vi skal overveje, hvad man kan lave med hensyn til transplantationer og alt muligt andet.
Det er da lige så væsentligt rent etisk at diskutere aspekterne i, at vi vil ændre på folks personligheder.
Det er da noget, som vi bør diskutere og også have den etiske dimension med i forhold til.
Derfor forstår jeg simpelt hen heller ikke, at ministeren er så totalt afvisende over for, at man skal have en kvalitetskontrol, før man godkender nye former for behandling.
Jeg ønsker ikke at få indført en masse bureaukrati for bureaukratiets skyld.
Men regeringen har indført, at det sociale område skal behandles som et marked, har indført en masse bureaukrati for at sikre markedsstyring og privatisering, og det giver altså nogle bivirkninger, bl.a. den bivirkning, at når en behandling er godkendt i én kommune, skal alle andre kommuner også acceptere den.
Det har vi set konkrete eksempler på giver store problemer, bl.a. i forhold til Scientology.
Det løser man altså ikke med tilsyn og alt muligt andet.
Nogle af ordførerne har nævnt satspuljen.
Vi er jo ikke med i satspuljen, vi ønsker ikke at tage penge fra dem, der har allermindst her i samfundet.
Vi synes, at alle os, der tjener mere, skulle være med til at betale, og derfor sidder vi ikke med i satspuljen.
Men som jeg har forstået det, har man faktisk indført langt mere kvalitetskontrol og krav om dokumentation i dag, når man godkender satspuljeprojekter.
Så dér er man altså også begyndt at sige, at der skal være noget kvalitet.
Så var Venstres ordfører inde på, om der kunne være et problem i forhold til det lokale selvstyre, og at kommunerne skal have lov til selv at bestemme, hvilke behandlingstilbud de accepterer.
Jeg vil gerne have langt mere lokalt selvstyre, i forhold til at kommunerne reelt kan få lov til at gøre mange ting, men ikke i forhold til at kunne udsætte mennesker for hvad som helst.
Der mener jeg altså at det er nødvendigt at have et vist krav om kvalitet i det, de skal udsættes for.
Så jeg vil sige, at jeg glæder mig til at arbejde videre med det her forslag sammen med Socialdemokraterne og SF.
Jeg håber også, at vi kan komme i en fornuftig drøftelse med De Radikale, og så må vi jo se, om ikke vi kan arbejde så meget videre med det, at vi også kan få en diskussion med regeringspartierne og få en mere fælles forståelse af, hvad ordet forsøg egentlig betyder, og af, at der er forskel på, om man godkender noget, før man udsætter mennesker for det, eller om man først bagefter fører tilsyn, når det er gået galt.
Men tak for debatten.