Per Clausen (EL), 2009-11-24:
Jeg medgiver jo, at vi som forslagsstillere er løbet ind i et svært problem her.
Men her er vi åbenbart kommet i en ny situation.
Det er ikke bare formanden for Venstre, der er blevet skiftet ud, det er ikke bare statsministeren, der er blevet skiftet ud, det gamle ordsprog om, at Venstre ved man hvor man har, erkender man nu selv at vi ikke kan regne med.
For konklusionen på dagens debat er, at når det kommer til stykket, har regeringen ikke tænkt sig at gennemføre den her ordning med, at offentlige og private arbejdsgivere skal kunne tilbyde gratis og skattefri motion for deres medarbejdere.
Det er klart, at hvis udgangspunktet ikke er, at vi diskuterer en prioritering af penge, hvor man kunne stille vores forslag op over for det forslag, så er situationen selvfølgelig på en måde anderledes, og så ville vi nok også i den situation være indstillet på at se på, om man kunne give et løft for et lavere beløb.
Det er bare sådan, at når regeringen har lagt op til, at den vil bruge et trecifret millionbeløb på at lave sådan en skattefri ordning, så synes vi, vi gerne vil hjælpe regeringen med at bruge de penge lidt mere fornuftigt inden for det samme område.
Men nu må vi se.
Det kan være, det slet ikke er udtryk for, at regeringen ikke alligevel har en plan om at komme med forslaget, men at man bare har besluttet sig til, at valget først kommer i 2011.
Det kan vi selvfølgelig basere planlægningen på i de kommende år, så bliver der også god tid til nogle folkeafstemninger om EU og den slags, og det er der jo stort behov for, er der nogle, der siger.
Breddeidrætsudvalget blev jo nedsat i forlængelse af, at man fra regeringens side har haft fokus på at tiltrække store idrætsbegivenheder og på at styrke talentudviklingen i dansk eliteidræt.
Så kom turen til breddeidrætten.
Der var så en lille forskel, for da man lavede handlingsplanen for at trække store idrætsbegivenheder til Danmark, afsatte man nogle penge til det.
Det var man godt klar over kostede penge.
Men når det handler om breddeidræt, må det klares inden for de midler, der er.
Andre har talt om, hvordan det har virket snærende for udvalgets arbejde.
Det vil jeg vende tilbage til.
Man kan sige, at udfordringer er der mange af, for man kan godt vælge den tilgang, som regeringspartierne og ministeren ikke overraskende har haft, nemlig at det går rigtig godt, men der er jo også nogle udfordringer: Børn og unge bevæger sig mindre og mindre, idrætsfaciliteterne er nedslidte og umoderne, livsstilssygdomme truer, og de frivillige er under pres.
Der er altså en række udfordringer.
Samtidig er det jo sådan, at breddeidrætten kan spille en fantastisk vigtig rolle.
Den kan skabe spænding, leg og bevægelsesglæde, den kan virke sundhedsfremmende og forebyggende, den kan integrere socialt udsatte grupper, den kan give naturoplevelser, den kan udvikle sociale kompetencer, og man kan via det frivillige leder- og trænerarbejde udvikle nogle kompetencer, som også kan bruges på arbejdsmarkedet.
Man kan bidrage til det, som man kalder samfundets sammenhængskraft, ved at folk bliver involveret i de lokale idrætsforeningers fællesskab, og på en række andre områder kan idrætten også spille en positiv rolle.
Breddeidrætsudvalgets rapport viser jo så, at store dele af den danske befolkning fortsat bevæger sig for lidt, og derfor er der en række konkrete anbefalinger i rapporten, som især retter sig imod at gøre børn og unge mere aktive såvel som mod at iværksætte særlige indsatser over for de idrætssvage og socialt udsatte grupper.
Og der må man jo sige, at en af de barrierer, der i hvert fald er, er situationen med de idrætsfaciliteter, der er.
Mange af dem er nedslidte og lever i hvert fald ikke op til den standard, som mennesker forventer i dag.
Derfor tror jeg ikke, der er nogen tvivl om, at hvis man vil løfte de her udfordringer, kommer man ikke uden om, at der skal iværksættes en helt anderledes langsigtet og systematisk indsats.
Men hvad er det så, regeringen lancerer midt under Breddeidrætsudvalgets arbejde?
Man lancerer en plan om at indføre en særlig skattefri ordning, der giver både offentlige og private arbejdsgivere mulighed for at tilbyde medarbejdere gratis motion i f.eks. fitnesscentre og idrætsforeninger, uden at medarbejderne beskattes.
Den er skrevet ind i regeringens regeringsprogram, »Mulighedernes samfund«, som det næsten helt poetisk hedder, og det skete så med henvisning til den sundhedsfremmende effekt, en sådan ordning skulle have.
Man kan sige, at det er et meget bemærkelsesværdigt forslag, for hvis det gennemføres, vil det efter alt at dømme være et af de økonomisk set mest vidtrækkende idrætspolitiske initiativer i nyere tid eller måske endda nogen sinde, og samtidig vil det være fuldstændig virkningsløst.
Forslaget vil gavne dem, der er i arbejde, og dem, der er i stand til at forhandle individuelle ordninger igennem over for arbejdsgiveren.
Det vil særlig gavne dem, der i forvejen dyrker motion, og de vil så få det betalt af arbejdsgiverne uden at skulle betale skat af det.
Jeg ved ikke, om de vil være taknemmelige, nogle af dem vil nok spørge, om det lige er det, vi har råd til i den nuværende økonomiske situation.
Til gengæld vil forslaget ikke gavne de områder, hvor der er størst behov for en indsats, børn og unge, socialt udsatte, spørgsmålet om de nedslidte faciliteter osv.
Det vil gavne de ca. 500.000 danskere, som allerede er fysisk aktive i fitnesscentre rundtom i landet, og det interessante er, at der sådan set ikke er noget, der tyder på, at de mennesker, som er aktive i forvejen, selv mener, at de har et stort behov for at få det foræret af arbejdsgiverne.
Man kan diskutere, hvad forslaget vil koste, og jeg har flere gange spurgt skatteministeren om, hvad det vil koste, ligesom andre ihærdigt har spurgt til, hvornår det vil blive gennemført.
Ingen af tingene har man kunnet få klare svar på.
Skatteministeren sagde, at hvad det kom til at koste jo afhang af, hvordan man skruede det sammen.
Og det er rigtigt.
Enhedslisten har så i vores beslutningsforslag taget udgangspunkt i, at regeringen jo altid er ambitiøs og vil lave ting i verdensklasse, og derfor har vi en forventning om, at det vil blive forholdsvis dyrt.
Men det kan selvfølgelig være, at det, når det engang kommer, bliver et uambitiøst, lille, uskadeligt forslag.
Det er der dog ikke nogen der har talt for i dag, selv om det jo altså stadig er uklart, om det nogen sinde kommer.
Efter Enhedslistens opfattelse vil de midler være meget bedre givet ud, hvis de anvendes til at realisere nogle af de gode ideer, der er citeret i Breddeidrætsudvalgets rapport.
Det er en omfattende plan for at aktivere børn og unge, en særlig indsats over for idrætsuvante borgere, en gennemgribende modernisering af idrætsfaciliteterne osv.
Og det er klart, at når Breddeidrætsudvalget foreslår det, må man nok sige, at de ikke helt har ladet deres fantasi og kreativitet tæmme af, at de fik at vide, at det ikke måtte koste noget, for det er måske lidt svært at forestille sig, at det her ikke ville koste noget.
Men selvfølgelig, det er jo sandt, at det kunne klares inden for de eksisterende bevillinger, hvis man i stedet for at lave idrætsarrangementer osv. brugte pengene på at modernisere idrætsfaciliteterne.
Det er så i virkeligheden det, der er Enhedslistens udgangspunkt her, nemlig at vi synes, det ville være godt at bruge Breddeidrætsudvalgets rapport på trods af de begrænsninger, der har været i udførelsen, til at skabe en sammenhængende, visionær, dynamisk indsats for de aktive, de knap så aktive og de frivillige i dansk idræt, for så ville Breddeidrætsudvalgets rapport kunne komme til at gøre en forskel.