runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Juhl (EL), 2016-03-03:
Venstres ordfører kommer, så vidt jeg husker, fra Danmarks femtestørste by, men han glemte helt at nævne den blandt de prægtige byer, han havde fat i.
Jeg husker den som Randers.
De er ikke engang kommet i betragtning i det her, men heldigvis ligger Aarhus jo da i valgområdet – i yderkanten af Randers.
Er det særlig pænt her i Folketinget at diskutere, hvad der kan blive flyttet ud til ens valgområde og på den måde gøre de ansatte eller institutionerne til kanonføde i vores valgkampe?
Synes ordføreren, det er en pæn måde at lave politik på?
Der bliver jo ikke skabt nye arbejdspladser, man flytter dem, man stjæler dem fra sine københavnske modkandidater – hvis det er det, det drejer sig om.
Mogens Jensen (S), 2016-03-03:
Jeg synes jo igen, at det at ville sikre bedre balance i fordelingen af statslige arbejdspladser i Danmark er vigtigt.
Det er en vigtig sag, det støtter Socialdemokraterne, og vi har jo også støttet langt de fleste af de konkrete udflytningsprojekter, som regeringen har foreslået.
Men før vi tager stilling, og sådan har det været ved hver eneste sag, vil vi altså have lov til at få belyst sagen helt til bunds, og det er, uanset om der er tale om at flytte noget til den enes eller den andens valgkreds.
Valgkredse synes jeg man må se helt bort fra i en situation som den her og i forhold til en institution som DIIS.
Christian Juhl (EL), 2016-03-03:
Det er jeg sådan set glad ved.
For Venstres ordfører og hr. Mogens Jensen var jo lige ved at komme op at køre i forhold til, at der selvfølgelig var sådan nogle ting.
For det synes jeg sgu er under bæltestedet – undskyld.
Jeg er enig i, at der skal være balance i landet.
Men ville det så ikke være en rigtigere strategi at etablere nye arbejdspladser rundtomkring eller kun flytte dem til nye byer, hvor der er en objektiv begrundelse for, at man kan drive de her offentlige institutioner bedre i de byer?
Ville det ikke være den eneste rigtige ting at lægge til grund for det her?
Så ville det også være meget nemmere at forholde sig til DIIS.
Mogens Jensen (S), 2016-03-03:
Jeg er i hvert fald enig med Enhedslistens ordfører i, at det jo ikke må være sådan, at udflytningen af en institution medfører, at vi får dårligere faglighed og en dårligere opgaveløsning, og det må efter min opfattelse heller ikke medføre, at vi kommer til at bruge forholdsvis mange flere skattekroner på at løse den samme opgave.
Selvfølgelig er vi nødt til at kigge på, hvad det er, der er DIIS' hovedopgave, og hvem det er, man hovedsagelig samarbejder med, når vi skal vurdere, om det er fornuftigt at foretage en udflytning.
Claus Kvist Hansen (DF), 2016-03-03:
Tak for det.
Kort efter sidste folketingsvalg præsenterede regeringen sit udspil »Bedre balance«.
Med dette udspil forventes på sigt 3.900 statslige arbejdspladser udflyttet fra hovedstadsområdet og ud i det øvrige Danmark.
Udflytningen af statslige arbejdspladser har i årevis været en mærkesag for Dansk Folkeparti.
DF lægger vægt på, at statslige arbejdspladser finansieres af midler fra skatteborgere i hele landet, og det er derfor kun rimeligt, at arbejdspladserne ikke koncentreres i København, men netop bidrager til at skabe en bedre balance i udbuddet af arbejdspladser i hele Danmark.
Offentlige arbejdspladser er naturligvis attraktive for de byer, hvor de placeres, idet arbejdspladserne genererer skatteindtægter og et veluddannet bidrag til befolkningsunderlaget.
Også derfor hilser DF regeringens udspil velkommen.
De indkomne høringssvar til dette lovforslag vidner om stor interesse for udflytningen af DIIS, og Dansk Folkeparti anerkender, at der må forventes udfordringer ved udflytningen.
DF anerkender også, at det for den enkelte medarbejder kan være en uvelkommen knast i privatlivet at skulle flytte med sin arbejdsplads til Aarhus.
Dansk Folkeparti har bemærket, at mange politikere på kryds og tværs af partier ofte er meget engagerede i spørgsmålet om etableringen af lokale arbejdspladser.
Undertegnede ser dagens debat som en lakmusprøve på, hvor folketingsmedlemmer egentlig står, når det virkelig kommer til stykket, altså om man vil tage det nødvendige ansvar til glæde og gavn for Østjylland, eller om man vil holde fast i, at hovedstadsområdet favoriseres som nu.
Dansk Folkeparti kan med disse ord støtte lovforslaget.
Christian Juhl (EL), 2016-03-03:
Jeg vil gerne spørge ordføreren om noget.
Lad os sige, at han stod over for at skulle væge mellem at flytte arbejdspladser ud og forringe servicen i den offentlige institution, han flytter ud, og så at tage hensyn til institutionens evne til at fungere mest effektivt.
Hvad ville så tungest?
Vi hørte jo, at den konservative Rasmus Jarlov tidligere i debatten her i dag sagde, at det kan koste noget.
Er det meningen med det?
Er det så ideologisk vigtigt at flytte arbejdspladser – for der er jo ikke tale om etablering af nye arbejdspladser – at det også gerne må koste på kvaliteten og på effektiviteten i de offentlige institutioner?
Holger K. Nielsen (SF), 2016-03-03:
Det er sådan set lidt i forlængelse af et spørgsmål, som Enhedslisten stillede til Dansk Folkeparti.
Hvis det nu bliver et britisk ja til at træde ud af EU, altså hvis vi får et brexit, vil Enhedslisten så stille krav om en dansk folkeafstemning om medlemskab af EU og anbefale, at Danmark forlader EU?
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-03:
Jeg kender ikke alle detaljerne, der har været i de forhandlinger, og derfor kan jeg heller ikke svare på, hvad Alternativet havde gjort i den situation, men jeg kan sige, hvad erfaringerne med det, der skete, og den proces, der var, har fået mig til at tænke, og det er, at der er et seriøst problem med den måde, som institutionerne fungerer på.
Det er også derfor, at vi lige nu forsøger at gå ind i et aktivt europæisk samarbejde med andre kræfter ved at sige: Hvordan kan vi forandre EU, hvordan kan vi demokratisere og skabe større gennemsigtighed?
For det er netop det, jeg synes hele den proces omkring Grækenland understregede der er et behov for, nemlig at der ikke kan tages beslutninger bag lukkede døre, hvor vi ikke ved, hvad der foregår, hvor regeringerne dårligt nok kan få lov til at kommunikere, men det foregår på embedsmænds præmisser.
Så derfor er der behov for forandringer i allerhøjeste grad i den måde, institutionerne er på, og det er så også det, som vi prøver at tage fat i.
Søren Søndergaard (EL), 2016-03-03:
De ting, ordføreren siger, er jeg fuldstændig overens med, det er også noget af det, jeg selv har arbejdet for i EU-Parlamentet, da jeg var der, så det er virkelig noget, vi kan stå sammen om og kæmpe for også herhjemme.
Men det løser jo bare ikke problemet med, hvad grækerne skulle have gjort.
Problemet er, at nøjagtig det samme, der skete i Grækenland, nu sker i Portugal, hvor man har valgt en venstreorienteret regering, efter at EU forsøgte at presse præsidenten til ikke at acceptere, at man havde den regering, men man valgte altså en venstreorienteret regering, som endelig kom til magten, og den bliver nu stillet over for de samme EU-krav og dvs. det samme problem.
Skal man gennemføre EU's politik over for sin egen befolkning og skabe mere nød og elendighed, end der er i forvejen, eller skal man sige nej til EU.
Det svar kan jo ikke vente 10 år eller 20 år.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-03:
Jeg synes selvfølgelig, at det er helt afgørende, at de enkelte lande også kan komme med løsninger på deres problemer og komme ind til det samarbejde.
Når man nu har valgt at have den samme møntfod, indgå i den monetære union, bliver man nødt til at kunne komme ind med sine egne løsninger til, hvordan det her skal løses, og det bliver nødt til at blive løst politisk.
Jeg ser ikke, at svaret er, at Portugal skulle vende ryggen eller træde ud – nu skal jeg holde op med at bruge vendingen vende ryggen til, fordi det faldt spørgeren for brystet før.
Jeg tror ikke, at svaret er at træde ud af samarbejdet.
Jeg tror, at svaret er at kæmpe politisk for at gøre noget ved det, og at Portugals regering måske netop sætter foden ned, hvad den græske regering åbenbart ikke gjorde nok, i forhold til at de vil have den dialog med deres partnere, at det ikke skal foregå gennem embedsmænd eller på lukkede møder.
Nej, de vil have en dialog med de andre regeringer inden for eurogruppen og finde på løsninger sammen.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-03:
Tak, og tak til ministeren.
Jeg vil gerne undskylde, hvis det skuffede ministeren, at vi ikke var mere håndgribelige med hensyn til redegørelsen.
Den er skam blevet læst med stor interesse, og det er også den, der er blevet kommenteret, i hvert fald i den tale, som jeg holdt.
Sådan en redegørelse giver selvfølgelig muligheden for at se tilbage på, hvad der er sket, men det er selvfølgelig også et kig fremad på, hvad der kan ske her i 2016.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at der er en krise i EU i forhold til, hvordan samarbejdet er, og hvor mange der har lyst til at være en del af det.
Så har regeringen nogen planer for, hvordan man vil styrke den danske debat om EU her til lands, så vi kan komme videre i vores arbejde med, hvad det er, vi skal med et EU?
Kristian Jensen (V), 2016-03-03:
Som det vil være en del af ordførerne bekendt, har vi efter folkeafstemningen og resultatet startet en møderække, hvor vi prøver at drøfte, hvordan vi kommer videre.
Nogle af de forslag, som fru Christina Egelund nævnte, om, hvorvidt man skal have mandatgivning i salen eller andet, vil blive vurderet og drøftet i fællesskab, og vi har naturligvis også inviteret Enhedslisten med på studieturen til Bruxelles – det kan være, at hr. Søren Søndergaard skal have genopfrisket nogle ting – den 14. og 15. marts.
Der er stadig væk ikke nogen tilmeldte fra Enhedslisten, så der er plads endnu til at komme med.
Så jo, vi prøver at tage en drøftelse af, hvad det er, vi skal gøre for at brede debatten ud, så debatten ikke bare er noget, der foregår, når vi har en afstemning, et parlamentsvalg, eller en eller anden tilfældig sag, der popper op a la lakridspiber eller andet, som med berettigelse, eller i det her tilfælde ikke med berettigelse, skaber et billede af, at EU blander sig i stort og småt.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-03:
Så et nysgerrigt spørgsmål om forhandlingerne om Storbritannienaftalen.
Er der en diskussion om, hvor det er, man ønsker at tage EU som samarbejdsprojekt hen?
Søren Søndergaard (EL), 2016-03-03:
Jeg vil godt sige tak til hr. Rasmus Nordqvist for hans tale.
Der er et enkelt spørgsmål, som jeg synes er interessant at høre ordførerens holdning til, og det er, hvilke erfaringer man i Alternativet har draget af Grækenland, altså Grækenland, som jo valgte en regering, som ønskede en anden politik end den, EU dikterede.
Så satte de en anden politik til folkeafstemning.
Den fik et overvældende flertal, på trods af at der bliver lukket for kassen og al mulig pression, og derefter kom valget så for den regering, der var der.
Enten bliver vi nødt til at acceptere EU's diktater, eller også bliver vi nødt til at bryde med EU.
Den regering, der var der, valgte så at acceptere EU's diktater, og siden har der været massive nedskæringer, endnu flere, end der var før, og der har været nød og elendighed, men selvfølgelig også store protester og demonstrationer, generalstrejker, de største, vi har haft i mange år.
Det interessante er: Hvad ville Alternativet have gjort i den situation?
Ville man også have gennemført nedskæringspolitikken over for den græske befolkning, eller ville man have sagt nej til EU, selv om EU's beslutninger jo formelt set var demokratiske og baseret på et flertal?
Holger K. Nielsen (SF), 2016-03-03:
Det var da ikke et særlig klart svar, at vi skal have en undersøgelse eller en hvidbog, eller hvad det nu er.
Den der kender jeg alt for godt.
Det har jeg set mange gange før.
Søren Søndergaard (EL), 2016-03-03:
Vi skal i Danmark stemme om Danmarks forhold til EU, hvis Storbritannien stemmer nej.
Hvis Storbritannien træder ud af EU, skal vi have en folkeafstemning i Danmark.
Den afstemning vil Enhedslisten være med til at foreslå og arbejde for, og vi håber også, at SF vil være med.
Det vil jo være en fuldstændig grundlæggende ændring af forudsætningerne for dansk EU-medlemskab, hvis vi kommer i en situation, hvor Storbritannien træder ud, og selvfølgelig skal den danske befolkning så spørges påny.
Man kan have forskellige holdninger til, hvad man så vil opfordre til at stemme.
Jeg har meget svært ved at forestille mig, at det ikke fører til en opfordring til, at Danmark skal udmeldes af EU.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-03:
Jeg kender nemlig godt Enhedslistens ønske om at finde på en ny form for samarbejde i Europa.
Men det, der bliver spurgt til her, er jo netop, om Danmark, hvis Storbritannien vælger at træde ud og 27 andre lande vælger at fortsætte, så også skulle træde ud, eller om man skulle prøve at få omformet samarbejdet til noget andet.
Eller skal vi så blive i det samarbejde, vi har nu?
Søren Søndergaard (EL), 2016-03-03:
Nu vender man jo ikke ryggen til nogen, fordi man vælger sin egen måde at samarbejde på.
Altså, hvis vi nu f.eks. tager et land som Norge, vil jeg sige, at jeg ikke synes, at Norge har vendt ryggen til nogen som helst.
Tværtimod synes jeg, at Norge har været et af de mest aktive og dynamiske lande med hensyn til f.eks. at facilitere fredsforhandlinger, hvad enten det har været på Sri Lanka, i Palæstina eller andre steder, og har spillet en fantastisk aktiv udenrigspolitisk rolle.
Så man vender ikke ryggen til nogen, fordi man ikke vil være med i den politiske klub, der bygger på et ganske bestemt liberalistisk traktatmæssigt grundlag, der hedder EU.
Så det gør Enhedslisten ikke.
Men det er klart, at hvis vi får en situation, hvor Storbritannien melder sig ud, så åbner der sig nogle nye muligheder.
F.eks. kan det, der hedder EØS – som jo i dag består af nogle meget små lande, og som er meget præget af, at man bliver nødt til at overtage alt, hvad der kommer fra EU – få en ny vitalitet, fordi et stort land som Storbritannien og eventuelt Danmark kan komme med i det samarbejde, der hedder EØS-samarbejdet, på nogle nye betingelser, altså i en reformeret udgave.
Det vil give nogle muligheder for, at en lang række af de fordele, som siges at være ved EU, faktisk kan fortsætte. Så jo, vi synes helt klart, at man skal have den diskussion om dansk medlemskab.
Og det er ikke for at vende ryggen til nogen; det er for at finde nogle bedre måder at samarbejde på.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-03:
Jeg er ked af, hvis det var et udtryk, der faldt ordføreren for brystet.
Det, jeg egentlig er nysgerrig efter at vide, er, at ét er at ville ændre et samarbejde – det er noget, man gør sammen.
Noget andet er at melde sig ud af et samarbejde; det er noget, én partner gør.
Så det er egentlig det, jeg er nysgerrig efter at vide, nemlig hvad der er forskellen på at samarbejde om at finde ud af, hvordan vi forandrer det her, og så på at sige: Okay, I vil gerne køre videre.
Hvis Storbritannien da bliver, og vi så stadig væk står tilbage, så er det 27 lande.
Hvis Storbritannien vælger at forlade EU, er der altså 26 lande ud over os.
Så hvis de andre ikke ønsker at forandre det samarbejde, skal vi så tage skridtet ud af det, altså ikke vende ryggen til det, men tage skridtet ud af det helt alene, uden at de andre er med på det?
Søren Søndergaard (EL), 2016-03-03:
Jamen jeg tror, man skal være klar over den særlige karakter, EU-samarbejdet har.
EU-samarbejdet er traktatbaseret, og traktaterne handler ikke bare om spilleregler; traktaterne handler også om politik.
Altså, bortset fra måske spørgsmålet om ejendomsretten og et par enkelte andre ting, handler den danske grundlov om spilleregler og ikke om politik.
Men EU-traktaterne handler om politik.
Der er det klart, at hvis man er uenig i den politik, ønsker man at få traktaten ændret.
Det er ikke engang nok, at der er et flertal, der er enige om, at de skal ændres; det er ikke engang nok, at der er 18 ud af 28 lande, som ønsker, at det skal ændres.
Samtlige 28 lande skal på samme dag være enige – ellers er der intet, der bliver ændret.
Derfor bliver jeg nødt til at sige: Vi skal selvfølgelig ikke affinde os med at blive bundet ind i et samarbejde og en situation, hvor vi ikke har nogen reelle muligheder for at ændre det.
Søren Søndergaard (EL), 2016-03-03:
Det kan jeg heldigvis svare meget klart på: Enhedslisten har jo i årevis krævet en undersøgelse af mulighederne for et andet samarbejde med EU og også af mulighederne for Danmarks placering i et sådant samarbejde.
Og det er klart, at hvis Storbritannien træder ud af EU, er det en helt afgørende ting at få en sådan undersøgelse og på den baggrund får en folkeafstemning om Danmarks placering i forhold til EU.
Det siger sig selv.
Derfor er det klart, at vi ønsker en folkeafstemning om EU i Danmark, i det omfang at Storbritannien beslutter at træde ud af EU.
Kristian Jensen (V), 2016-03-03:
Der er drøftelser i udenrigsministerkredse, men da en række lande har det, som den tidligere regering også havde, nemlig dedikerede europaministre, så foregår drøftelsen også i det, der hedder Rådet for Almindelige Anliggender, General Affairs Council.
Almindelige anliggender lyder så fladt, men det er der, hvor man tager EU's indre anliggender og visionen om EU op og drøfter, og dér foregår der også drøftelser af, hvor det er, vi bevæger os hen som forberedelse til Det Europæiske Råds møder.
Hver eneste gang de har rådsmøder, har vi drøftelsen inden, så vi er også med i drøftelserne om, hvad fremtiden er for EU.
Claus Kvist Hansen (DF), 2016-03-03:
Tak for den fremsendte redegørelse, og tak for ministerens tale her.
Nu må ministeren tilgive mig, at jeg muligvis har misforstået noget, men når jeg sidder og læser redegørelsens passager om EU's økonomi, finder jeg sådan hist og pist og flere steder udtryk for den tillid, som ministeren har til den måde, man har håndteret krisen på, til EU's økonomi, dens robusthed osv. osv.
Så er det, at jeg sådan begynder at spørge mig selv, om ministeren ikke i dag egentlig er ganske godt tilfreds med, at Danmark ikke er en del af eurosamarbejdet.
Det er mit første spørgsmål.
Det andet spørgsmål er om stabiliteten i EU, som står beskrevet her i redegørelsen på side 2 i andet afsnit.
Mener ministeren, at det er regeringens støttepartier, altså Dansk Folkeparti og Liberal Alliance, som risikerer at – og jeg citerer – »påvirke stabiliteten i Europa og i Danmark«?
Tak for det.
Dansk Folkeparti ser helt grundlæggende med skepsis på Tyrkiet og dets præsident Recep Erdogan; det være sig vedrørende Tyrkiets egne forhold – dvs. frihedsrettigheder for egne borgere – men så sandelig også i forhold til Tyrkiets respekt for udenlandske statsborgere og den vestlige verdens demokratiske traditioner i det hele taget.
Et eksempel så vi i december, hvor tyrkiske myndigheder overfaldt den danske journalist Najib Khaja, og i denne uge hører vi så, at tyrkiske domstole skal i gang med 1.845 sager, hvor tyrkere anklages for at have fornærmet præsident Recep Erdogan.
De anklagede skal efter sigende være bl.a. journalister, satiretegnere og også skolebørn; jamen det er jo en bananrepublik værdigt.
Dansk Folkepartis skepsis gør sig også gældende vedrørende Tyrkiets tilsyneladende opfattelse af Europa som et slags tag selv-bord, som forventes at bistå Tyrkiet økonomisk til både udvikling, men også i forhold til den aktuelle migrantkrise.
Dansk Folkeparti kan med beklagelse konstatere, at EU i et forgæves forsøg på at bestikke Tyrkiet til at agere stopventil for migranttilstrømningen til Europa stiller landet økonomiske gevinster i udsigt.
Hidtil har Tyrkiets vilje og evne til at begrænse migrantstrømmen til Europa forekommet behersket for ikke at sige fraværende, og Dansk Folkeparti finder det naivt, hvis nogen forventer, at Tyrkiet medvirker til en løsning på migrantstrømmene.
I slutningen af 1990'erne udtalte Erdogan følgende: Minareterne er vores bajonetter, kuplerne vores skjolde og moskeerne vores kaserner, de troende vores soldater.
Denne hellige hær beskytter min religion.
Med dette citat in mente kan man spørge sig selv, hvor sandsynligt det mon er, at Erdogan føler sig særlig forpligtet til reelt at hjælpe Europa, uanset hvor mange indrømmelser han gives.
Dansk Folkeparti støtter det fremsatte forslag til vedtagelse.
Michael Aastrup Jensen (V), 2016-03-03:
Tak for det.
Tyrkiet er selvsagt et vigtigt land for EU, og som medlem af NATO er der ekstra god grund til at holde øje med Tyrkiet og landets politiske udvikling.
Som medlem af NATO og som kandidatland til EU er der nogle helt andre forpligtelser, for så vidt angår menneskerettigheder og almindelige retsstatsprincipper.
Forventningerne og kravene til Tyrkiet må og skal være højere.
Derfor er den seneste udvikling i Tyrkiet yderst problematisk.
Listen over krænkelser af menneskerettighederne er alenlang.
For blot at begynde et sted er pressefriheden i den grad under pres.
Kritiske journalister fængsles i stor stil, og den deraf følgende selvcensur bliver selvsagt mere og mere omfattende.
Fredsprocessen mellem den tyrkiske hær og kurderne er ligeledes desværre gået helt i stå, og forhandlingsbordet er blevet erstattet med blodige terrorangreb og voldsomme aktioner fra den tyrkiske hærs side.
Venstre er af den opfattelse, at den bedste måde at adressere problemerne i Tyrkiet på er igennem EU.
Vores stemme er langt stærkere, når den bliver bragt frem sammen med de øvrige EU-lande.
På den måde får kritikken langt større vægt, end hvis vi blot sendte en protest af sted til Ankara.
Det er imidlertid vigtigt at huske på, at Tyrkiet, hvordan man end vender og drejer det, er et vigtigt land for EU.
Den tyrkiske økonomi er blomstret gevaldigt op igennem de seneste to årtier, og samtidig spiller Tyrkiet en uhyre vigtig rolle rent sikkerhedspolitisk, en rolle, som bestemt ikke er blevet mindre i forbindelse med borgerkrigen i Syrien og den politiske ustabilitet i Irak.
Meget håndgribeligt spiller Tyrkiet ligeledes en nøglerolle i forbindelse med asylkrisen.
Som naboland til Syrien har Tyrkiet et ansvar for de mange hundredtusinder, der er kommet ind over grænsen i forbindelse med den syriske borgerkrig.
Og dog er det helt afgørende, at vi, desuagtet Tyrkiets rolle i forbindelse med asylkrisen, holder Tyrkiet op på sine internationale forpligtelser i forhold til demokrati, menneskerettigheder og retsstat.
Tyrkiet er ligesom alle andre medlemmer af Europarådet forpligtet til at overholde menneskerettighederne og efterleve afgørelserne fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Det gør Tyrkiet bare ikke altid.
Tværtimod er Tyrkiet det land, der er dømt suverænt flest gange ved domstolen, og der er langt ned til nr. 2 på listen, Rusland.
Alene i 2015 blev Tyrkiet dømt 79 gange.