runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gitte Lillelund Bech (V), 2011-12-20:
Jeg har bare en undren over Enhedslistens store samfundssind i den her sag.
Det var jo sådan, at der blev afgivet betænkning i Skatteudvalget i fredags.
Enhedslisten var godt nok
ikke til stede ved selve betænkningsafgivelsen, men jeg kunne så læse efterfølgende i betænkningen, at Enhedslisten havde tilkendegivet at ville stemme nej til en 50-procents-grænse.
Hvad er det, der er sket fra fredag eftermiddag og så tilsyneladende til mandag morgen – i øvrigt pågik der forhandlinger fredag eftermiddag, da vi afgav betænkningen – der har fået Enhedslisten til at skønne anderledes?
I fredags kunne man ikke støtte en 50-procents-grænse, men så kunne man støtte den, da vi kom til mandag.
Frank Aaen (EL), 2011-12-20:
Det har jeg jo sådan set svaret på nogle gange.
Regeringen bad om, at vi ville støtte en sænkning til 50 pct. i forbindelse med en aftale med et eller flere borgerlige partier.
Den forelå ikke da, og derfor stemte vi selvfølgelig ikke ja til at sænke procenten.
Den forelå senere, og så sagde vi ja til det.
Det er sådan set det, vi har sagt hele tiden.
Dennis Flydtkjær (DF), 2011-12-20:
Vi var jo nogle, der her efter valget fik et lille smil på læben, da vi kunne se, at Enhedslisten var blevet parlamentarisk grundlag og så kom til Dansk Folkeparti for at få nogle gode råd om, hvordan man får mest mulig af sin politik indført.
Hr. Kristian Thulesen Dahl har jo fint redegjort for, at man faktisk i 10 år havde kæmpet for at få den her procentsats sat så langt ned som muligt.
Når man så endelig får sine højeste drømme opfyldt, vælger man, 12 dage før det skal træde i kraft, aktivt at gå ind og kæmpe imod.
Det kan virke lidt underligt og giver lidt et lille smil på læben, og jeg skal endelig understrege for hr. Frank Aaen, at ingen af os er sure, men at vi faktisk synes, at det ganske underholdende at tage den her debat i dag, så vi kan se, hvordan man har skiftet holdning.
Men hvad er det, der har gjort, at man sådan pludselig har skiftet holdning midt i det hele?
Hvorfor vil man ikke have opfyldt sine hedeste drømme, som man har kæmpet for i 10 år?
Frank Aaen (EL), 2011-12-20:
Vores højeste ønske var og er det, vi har fået, nemlig en ny regering til erstatning for den, som baserede sig på Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, som har ført landet ud i en ufattelig krise, givet skattelettelser til de allerrigeste, og hvad de ellers er kommet med af forskellige dårligdomme.
Det var vores højeste ønske.
Og vi har det høje ønske at samarbejde med den regering, og en del af et samarbejde er, at man ikke får alt det igennem, som man gerne vil, men kun noget af det.
Det tror jeg alle partier kender.
I den forbindelse har vi altså været lydhøre, når vores samarbejdspartnere havde et problem, de gerne ville have løst, på samme måde, som jeg er helt sikker på – og det er der selvfølgelig allerede flere eksempler på – at når vi har et problem og går til regeringen, hjælper de også med at få det løst.
Det er samarbejde.
Det burde ikke være så mistænkeligt eller forræderi af ens egen politik, eller hvad ved jeg, der bliver antydet her.
Det er sådan set bare en måde at få samarbejdet til at fungere på, så det ikke bare varer i år, men i rigtig mange år fremover.
Dennis Flydtkjær (DF), 2011-12-20:
Jeg har stor forståelse for, at Enhedslisten ikke får al deres politik igennem – heldigvis, kan man fristes til at sige – men det her var jo netop noget, man havde fået igennem.
Man havde fået det igennem, det var en del af finanslovaftalen, at man fik sat den ned til 25 pct.
12 dage før det så træder i kraft, står vi her i dag, og så løber man fra det, man selv havde fået indført.
Det hænger jo slet ikke sammen, gør det?
Frank Aaen (EL), 2011-12-20:
Alle partier – nu ved jeg ikke, hvor meget hr. Flydtkjær har været involveret – der har været involveret i forhandlinger og en proces, der fører frem til vedtagelsen f.eks. af noget så kompliceret som en finanslov, ved, at der undervejs opstår ting, man gerne vil have ændret.
Så snakker man med hinanden og spørger: Vil I være med til at ændre det, vil I være med til at ændre det?
Og hvis man er fornuftig i samarbejdet, siger man: Ja, selvfølgelig vil vi det, hvis det er sådan, at det er et godt og fornuftigt forslag, der kommer.
Sådan er det, længere er den ikke.
Sådan vil det også være i forhandlinger med Enhedslisten fremover, altså, hvis vores samarbejdspartnere kommer og siger, at der er nogle ting, de gerne vil have anderledes, lytter vi selvfølgelig til de ønsker, der måtte komme, på samme måde, som vi har en forventning om, at vores samarbejdspartnere lytter til vores ønsker.
Anders Samuelsen (LA), 2011-12-20:
Tak for det.
Det er egentlig blot for at summere op på det og takke hr. Frank Aaen for hans meget klare udmelding, for der har hersket sådan en lille smule tvivl om, hvorvidt det her, som vi er vidne til i dag, nu er en kæmpemæssig sejr for Det Konservative Folkeparti, som på den måde har fået kæmpet et resultat igennem og kan leve op til ordene om borgerlige stemmer, der arbejder.
Længere er den sådan set ikke.
De har lagt stemmer til en blåstempling af en politik, som går i den forkerte retning.
Altså, regeringen har sammen med Enhedslisten ønsket at trække Danmark tre skridt i en socialistisk retning, og nu er det så blevet to skridt i en socialistiske retning, og det er, uanset hvordan man vender og drejer det, ikke nogen sejr for et borgerligt parti.
Det er det slet ikke, når man oven i købet får at vide, at det under alle omstændigheder kun var blevet til to skridt, uanset om Det Konservative Folkeparti havde lagt stemmer til det.
Jeg må bare konstatere, at det er sådan, virkeligheden er, og så må man håbe på, at der er et ægte borgerligt flertal efter næste valg, som kan sikre, at vi får de rigtige regler på det her område – op på de 75 pct., gerne 76 pct. igen.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Når det er sagt, vil jeg i forhold til det konkrete spørgsmål sige, at jeg har forsøgt at gøre det klart, men jeg vil gerne gøre det endnu mere klart.
Det er klart, at regeringen lytter til de konstruktive indvendinger, som kommer fra erhvervslivet.
Det var det, der fik os til at sige: Vi er faktisk parate til at justere vores forslag.
Det syntes vi jo i udgangspunktet var det rigtige at gøre.
Det gør vi ved at åbne for brede drøftelser i Folketinget, og bl.a. på grund af Det Konservative Folkepartis konstruktive tilgang til det lykkedes det at blive enige om en ny grænse på 50 pct.
Så det er faktisk i den meget spændende dynamik, der opstår, mellem en regerings vilje til at lytte til de berørte parter og en regerings vilje til at indgå i konstruktiv dialog med Folketingets partier, at det her ganske udmærkede forslag, der forbedrer det oprindelige forslag, opstår.
Gitte Lillelund Bech (V), 2011-12-20:
Men jeg må bare spørge, om jeg skal forstå det sådan, at hvis der var kommet et borgerligt parti og havde sagt til skatteministeren: Vi vil gerne lave en stemmeaftale med skatteministeren, vi fastholder 74 pct., havde skatteministeren sagt: Ja, jeg lytter til erhvervslivet, ja, jeg kan få et borgerligt parti med i en stemmeaftale, vi tager 74 pct. Jeg må jo forstå skatteministerens svar sådan, at det er den nye måde at lave politik på.
Hvis vi nu var kommet med en procentsats på 74, som vi sænker med 1 procentpoint fra 75, som den er i dag, så havde skatteministeren sagt: Ja tak, for så kan jeg med det opnå to ting på en gang: Jeg lytter til erhvervslivet, og jeg får et borgerligt parti med.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Jeg kan faktisk rigtig godt huske det samråd.
Faktisk kan jeg også godt huske mit svar på hr. Dennis Flydtkjærs spørgsmål.
For det var faktisk dengang, at Dansk Folkeparti gik ind og lavede et konstruktivt ændringsforslag og sagde, at de ikke brød sig om grænsen på de 25 pct., så de stillede et ændringsforslag om 50 pct.
Så sagde jeg til Dansk Folkeparti, at det ville jeg godt kvittere for, det syntes jeg var en konstruktiv måde at agere opposition på.
Naturligvis har regeringen løbende været i dialog med virksomheder og løbende overvejet situationen, og det førte frem til, at vi i fredags inviterede til brede drøftelser.
Så vidt jeg husker, var det fredag.
Dennis Flydtkjær (DF), 2011-12-20:
Det er rigtigt, at jeg fik det svar, at det var konstruktivt oppositionsarbejde, men man var stadig væk imod.
Oppositionen var konstruktiv, men skatteministeren var stadig væk imod grænsen på 50 pct. i onsdags i sidste uge.
Det kommer bl.a. i Børsen og i TV 2 Finans.
Efterfølgende sker der ret hurtigt det, at erhvervsvirksomhederne siger, at de kan leve med grænsen på 50 pct., men de synes stadig væk, at lovforslaget er dårligt og skadeligt.
Det syntes vi også i Dansk Folkeparti, men ændringsforslaget på de 50 pct. kunne folk leve med.
På det tidspunkt var skatteministeren stadig væk imod.
Da vi kommer til betænkningsafgivelsen fredag eftermiddag, er regeringspartierne og Enhedslisten stadig væk imod.
Så kommer man en time før andenbehandlingen i går, og så er man pludselig tilhænger.
Nu stiller man så i øvrigt sit eget ændringsforslag, som er fuldstændig magen til det, jeg på vegne af Dansk Folkeparti har stillet, men man er stadig væk imod mit forslag, kan jeg forstå.
Altså, den her proces virker fuldstændig rodet.
Hele vejen igennem processen siger man nej, men lige pludselig, en time før andenbehandlingen, er man pludselig tilhænger.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Processen kan man mene meget om, men jeg tror, at det, danske virksomheder er optaget af, er, hvad slutresultatet er – hvad det er for en lovgivning, der kommer til at gælde.
Det, der nu er lagt op til, er, at grænsen fremover hedder 50 pct.
Se, det er jo her, det barokke optræder.
Her er jeg simpelt hen stået af, men til gengæld vil jeg igen benytte lejligheden til at kvittere for Dansk Folkepartis vilje til at være konstruktive og have en tilgang, der fokuserer på resultater.
Inger Støjberg (V), 2011-12-20:
Altså, bare lige for at ridse tingene op vil jeg sige, at vi jo rent faktisk stemmer for det med de 50 pct., men imod det samlede forslag.
Men når det er sagt, vil jeg sige, at jeg jo har stået på sidelinjen i den her debat.
Jeg sidder ikke i Skatteudvalget, men har fulgt med fra sidelinjen, og jeg må bare sige, at hele skatteministerens ageren og regeringens ageren i den her sag virkelig undrer mig.
Jeg synes, det er overraskende at høre en skatteminister stå og sige, at man går fra noget lukrativt til noget mindre lukrativt.
Altså, der ligger nærmest i ordene et indædt ønske om, at erhvervslivet i Danmark da i hvert fald ikke skal have det godt, og det er sådan set det, der står tilbage med alt det, regeringen foretager sig lige nu.
Man lukker arbejdspladser, og det her koster også arbejdspladser.
Det undrer mig virkelig, at vi har en regering, der synes, at man skal gøre det mindre lukrativt at være erhvervsdrivende i Danmark.
Vi har hele NOx-debatten, vi har afgiftsdebatten og grænsehandelsdebatten.
Hvor mange arbejdspladser skal der lukkes, vil jeg spørge skatteministeren, før skatteministeren og regeringen egentlig er tilfredse?
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Tak for spørgsmålet.
Jeg tror, at hele Folketinget uden undtagelse vel er enige om, at man i krisetider er nødt til at prioritere stramt, og derfor er det også vigtigt at kigge på skattebegunstigelser i forhold til at sige: Er de niveauer, der nu engang er fastsat, rimelige?
Og der er regeringens position, at de nuværende regler er urimelige.
Når det er sagt, forstår jeg som sagt godt, at Venstre undrer sig over regeringens ageren i det her spørgsmål, for det er noget nyt, at man rent faktisk insisterer på at lytte til de berørte parter, at man ønsker, at den dialog, der gennemføres med Folketingets partier, skal være reel og ordentlig, og at man faktisk understøtter det brede samarbejde som en værdi i forhold til at sikre lovgivningens kvalitet, og det forstår jeg naturligvis godt må undre Venstre.
Inger Støjberg (V), 2011-12-20:
Det, der i virkeligheden undrer mig, er, at vi har en skatteminister, der står og håner erhvervslivet.
Jeg tror, at rigtig mange erhvervsledere føler, at skatteministeren håner erhvervslivet.
Det virker også lidt, som om skatteministeren prøver på at lege sig igennem i dag, ved sådan at komme med nogle lidt finurlige svar om, at ja, det er også nyt at samarbejde, og det er også nyt at lytte.
Jeg tror faktisk ikke, at de i erhvervslivet føler, at regeringen lytter, når man fremlægger en NOx-afgift som den, man har fremlagt.
Ja, den bliver så udskudt et halvt år, men det betyder bare det samme, som hvis man siger til en mand: Vil du have plasteret hevet hurtigt eller langsomt af?
Du skal bare vide, at såret bløder uanset hvad.
Nu hiver man så plasteret langsomt af, og svaret til de mange mennesker, der nu kommer til at miste deres arbejdsplads, både på grund af NOx-afgiften, på grund af det her, på grund af sukkerafgiften og på grund af grænsehandelen og meget andet, er vel egentlig bare: Jo, jo, men I kan trøste jer med, at I får en højere kontanthjælp.
Dennis Flydtkjær (DF), 2011-12-20:
Skatteministeren har nu flere gange sagt, at man har lyttet til erhvervslivet og man var villig til en ændring, og man mener sågar nu også, at lovforslaget er blevet endnu bedre.
Jeg vil gerne prøve at spole tidslinjen tilbage og høre skatteministeren, om han kan huske det samråd, vi havde sidste onsdag om formiddagen, da jeg med baggrund i de henvendelser, der var kommet fra erhvervslivet, fra LINAK, FOSS osv., helt præcist spurgte skatteministeren om, hvad han sagde til det stillede ændringsforslag fra Dansk Folkeparti, og som netop satte grænsen til 50 pct.
Der fik vi et klart svar om, at det ændringsforslag kunne man ikke støtte.
På det tidspunkt havde man åbenbart ikke indset, at man skulle lytte til erhvervslivet.
Så er det bare, at jeg nu tænker, hvornår i processen man har lyttet til erhvervslivet.
Var det før samrådet i sidste uge, for så har man i hvert fald sagt noget forkert på samrådet, eller var det efter det?
Mig bekendt er der ikke kommet nye henvendelser fra erhvervslivet efter onsdag i sidste uge.
Der var det med Lars Larsen, FOSS, LINAK osv. ligesom blevet bragt i pressen.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Jamen skatteministeren og hele regeringen tager det her meget alvorligt.
Det er ikke for sjov, når vi lytter til erhvervslivet.
Vi tager det faktisk så seriøst, at vi er villige til at genåbne politiske drøftelser, der også fører til resultater og dermed en imødekommelse af konstruktive indvendinger fra erhvervslivet.
Så grundlæggende er både jeg som minister og regeringen som helhed dybt, dybt optaget af, at danske virksomheder skal have gode vilkår.
I forhold til det helt konkrete forslag, vi diskuterer, tror jeg, det er vigtigt, at vi vænner os til, at vi i en krisetid skal finde de rette balancer mellem rimelighed og gode vilkår for virksomhederne.
Og det er det, som regeringen og Det Konservative Folkeparti nu har fundet sammen om at sikre.
Preben Bang Henriksen (V), 2011-12-20:
Det er utrolig interessant for folketingsmedlemmer at høre på, hvordan man opfatter debatten her i Folketinget.
Men jeg tror faktisk, at de virksomhedsejere, der sidder ude i landet, er langt mere interesserede i, hvad det egentlig er, der står i lovforslaget, og hvordan loven vil komme til at virke.
I den forbindelse kan jeg se, at man under fremsættelsen har forudsat dette: »Stramningen af pengetanksreglen må forventes at medføre, at nogle virksomheder vil nedbringe deres finansielle aktiver og til gengæld foretage aktive investeringer for at være omfattet af successionsreglerne.«
Man angiver, at man tror, at det bliver op til 25 pct.
Jeg vil godt spørge ministeren: Hvad er det for aktive investeringer, vi taler om?
Altså, hvis man kommer uden for det her Folketing, vil man jo finde ud af, at en stor del af virksomhederne har alvorlige problemer.
Hvad skal møbelfabrikanten foretage af aktive investeringer?
Hans fabrik står i forvejen halvtom hen.
Hvad skal byggefirmaet foretage?
Det har ikke nok at lave.
Deres arbejde er allerede sendt til Thailand eller andre steder, fordi vores omkostninger herhjemme er for høje.
Jeg vil godt høre ministeren, hvad det er for aktive investeringer, ministeren har i tankerne over for de her familieejede virksomheder, som kan afbøde virkningen af lovforslaget.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Jeg vil gerne opklare den misforståelse, der måske ligger til grund for spørgsmålet.
Det, der er spørgsmålet, er, hvor det er, vi så at sige lægger snitfladen i forbindelse med at skattebegunstige ved generationsskifter.
Det synes jeg er noget lidt andet.
Og det at nedbringe grænsen har to hensyn, for det første at sikre en øget grad af rimelighed, og for det andet at sikre en øget tilskyndelse til aktive erhvervsinvesteringer.
Og jeg skal nok afholde mig fra at lege investeringsrådgiver, det tror jeg virksomhederne er langt bedre til selv.
Preben Bang Henriksen (V), 2011-12-20:
Jamen det er godt, at ministeren afholder sig fra at lege investeringsrådgiver.
Men problemet er, at det har man bare ikke gjort her i lovforslaget.
Her forudsætter man netop, at virksomhederne går ud og foretager investeringer.
Og jeg spørger, hvad det er for investeringer, for vi er vel enige om, at obligationer, investeringsbeviser, udlejningsejendomme og erhvervsejendomme osv. kan der ikke investeres i.
Der skal populært sagt investeres i produktionsaktiver, eksempelvis i maskiner. Kan ministeren ikke se, at der er et problem, idet vi her i Folketinget forudsætter, at der er plads til og lyst til at investere i maskiner, når virksomhederne i forvejen har de problemer, for så hviler lovforslaget jo på et forkert grundlag?
Det her vil jo ganske enkelt ikke kunne gå i opfyldelse, der vil blive en langt hårdere beskatning i realiteternes verden.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Jeg deler ikke opfattelsen fra spørgerens side af de praktiske konsekvenser af lovforslaget.
Tværtimod mener jeg, at det er vigtigt hele tiden, og særlig i en krisetid, at holde øje med og fokusere på, hvad der er ret og rimeligt i de skattebegunstigelser, vi i fællesskab finansierer, for det er jo det, der er tale om – en skattebegunstigelse.
Det er en skattebegunstigelse, som jeg i øvrigt forstår at Venstre er enig i at der skal være en begrænsning af.
Der skal være en begrænsning i, hvornår man skal skattebegunstige generationsskifter.
Vi er så uenige om, hvor grænsen skal være.
Og vi mener ikke, at grænsen på de nuværende 75 pct. er rimelig, vi mener, at den bør være på 50 pct.
Jamen regeringen lagde sådan set op til at have en grundig og ordentlig proces med alle Folketingets partier.
Så nej, medmindre jeg her fra Venstre sådan hører helt nye signaler med hensyn til forhandlingsvilje, ser jeg det ikke umiddelbart for mig.
Men det er da korrekt, at man aldrig skal sige aldrig.
Det vil jeg da ikke afvise.
Karsten Lauritzen (V), 2011-12-20:
Når skatteministeren omtaler pengetanke, virker det nærmest, som om skatteministeren har læst Anders And-blade.
Og der bliver jeg nødt til at fortælle skatteministeren, at det ikke er sådan ude i virkeligheden, at rigmænd svømmer rundt i fysiske penge, som man bare kan komme og beskatte, når man har brug for at finansiere ting i den røde regerings finansieringsregnskab.
Det er aktiver hos en række betydelige, store, familieejede virksomheder, som er med til at skabe job, vækst og udvikling.
Det virker bare ikke sådan på skatteministeren.
Kunne skatteministeren så ikke forestille sig, at man kunne få det yderligere ned end sådan, som det ligger her i dag, jævnfør det, som skatteministeren sagde om spændende dynamik og dialog og det med at lytte til erhvervslivet?
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Med hensyn til hvorvidt det er forventeligt, at virksomheder, der får gjort nogle meget lukrative skattebegunstigelser mindre lukrative, synes, det er forkert, så gælder det naturligvis stadig.
Det var også det, jeg fornemmede, at Venstre tidligere i debatten var meget optaget af at få understreget, nemlig at det ikke er sådan, at de virksomheder, der i dag har nydt godt af en skattebegunstigelse i forhold til succession på 75 pct., pludselig er jublende begejstrede ved udsigten til, at det bliver 50 pct.
Det her er udtryk for, at vi har fundet et rimeligt niveau, hvor vi dels tager hensyn til, at alle skal bidrage i en krisetid, dels at vi samtidig værner om danske arbejdspladser.
I forhold til regeringens vilje til faktisk at lytte, vil jeg sige, at det jo er et princip, der gælder for al lovgivning og for hele vores regeringsførelse.
Det betyder også, at vi faktisk i forhold til NOx-afgiften har været optaget af at imødekomme virksomhederne ved at udskyde ikrafttrædelsen, så det er et meget generelt princip.
Jeg kender også fru Gitte Lillelund Bech som et kvikt hoved, fru Gitte Lillelund Bech er jo formand for Skatteudvalget, og der oplever jeg ofte det kvikke hoved.
Derfor er det jo også vigtigt mellem kvikke hoveder en gang imellem at kunne erkende, at vi er uenige.
Og jeg er ikke enig i, at 74 pct. vil være en god grænse.
Det synes jeg ikke vil være en rimelig grænse.
For med den synes jeg man i alt for høj grad vil skattebegunstige velpolstrede familievirksomheder og pengetanke i forhold til generationsskifte, og jeg synes, og regeringen synes, at det er afgørende vigtigt, at vi i en krisetid sikrer, at alle yder et bidrag, også velpolstrede familievirksomheder.
Der er jo tale om et reelt politisk kompromis mellem regeringen og Det Konservative Folkeparti, for vi kom med forskellige udgangspunkter, men vi har bøjet os for hinanden og har lyttet til de berørte parter, og så fik vi faktisk gjort et godt forslag endnu bedre, og det er såmænd baggrunden.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-12-20:
Ikke et øje er tørt.
Altså, skatteministeren har den sidste uge gjort utrolig meget ud af at fortælle, at man er noget så lyttende, og når erhvervslivet siger noget, så lytter man.
Og når der er nogen, der mener, at det her har nogle ubehagelige konsekvenser, så lægger regeringen sig virkelig i selen for at lytte til det og forstå det osv. Det har så resulteret i, at man har genåbnet sine drøftelser; man har lyttet reelt; man har lavet et kompromis, som ikke går ud på, at man er gået lidt væk fra sin politik, som man normalt gør, når man laver kompromis.
Nej, man har fået gjort et godt forslag endnu bedre.
Så er der bare ét spørgsmål om noget, som skatteministeren bliver nødt til at forklare: Hvis regeringen selv mener, at regeringens eget forslag nu er blevet bedre, hvorfor har det så været en forudsætning for regeringen, at et andet parti, ud over det, der kunne være et flertal, går med til at gøre regeringens eget forslag endnu bedre?
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-20:
Det, jeg såmænd har konstateret, efter at have forsøgt ad et par omgange, er, at demokratiet virker, og at den demokratiske dialog virker, altså det, at man ved at mødes – politiske partier, regering og opposition – rent faktisk nogle gange kan komme frem til synspunkter, løsninger, som ikke er de to parters oprindelige udgangspunkt, men som betyder, at de rent faktisk leverer et slutpunkt, som er til det bedre.
Og det er det, der er sket her.
Men nu, når der så ligger en mulighed for, at man faktisk kan fremme det ændringsforslag og få det vedtaget, gjort til virkelighed – det er jo politik, når det virkelig nytter – så skifter Dansk Folkeparti standpunkt og mener nu måske endda, at 76 pct. er den helt perfekte grænse.