Bjarne Corydon (S), 2012-01-19:
Mange tak og tak for en, synes jeg, udmærket og for så vidt ganske fredelig og på mange punkter forudsigelig debat.
Jeg vil starte mit indlæg her i dag med at opridse den grundlæggende økonomiske situation, dens alvor, grundtrækkene ved den finanslov, vi debatterer og senere stemmer om, og nogle principielle pointer omkring regeringens økonomiske politik.
Derefter skal jeg vende mig mod nogle af de elementer, der for mig at se er særlig bemærkelsesværdige ved dagens debat, og mod meldingerne fra forskellige partier.
Når det gælder den økonomiske situation, er det umiddelbart klart, at konjunkturudsigterne er blevet mærkbart forværret igennem den sidste halvdel af 2011 som følge af gældskrisen i en række europæiske lande, særlig i Sydeuropa.
Udviklingen i både USA og Europa er gået i retning af en mere bred tillidskrise, både i den finansielle sektor og blandt forbrugere og virksomheder.
Politikere og eksperter har brugt udtryk, analyser, analogier, som ikke tidligere har optrådt i debatten; det gælder risikoen for et egentligt sammenbrud i eurosamarbejdet, det gælder risikoen for et globalt tilbageslag, der kan sammenlignes med 1930'ernes udfordringer.
Konkret har virkningen bl.a. vist sig ved faldende aktiekurser, stigende eller nærmest eksploderende rentespænd for de særligt gældsplagede sydeuropæiske nationer og strammere kreditmarkeder, som forstærker tendensen til svag vækst i den økonomiske aktivitet.
I de fleste vestlige lande er der udsigt til begrænset eller negativ vækst i de kommende år.
Danmark er også præget af den svage udvikling i verdensøkonomien, og både erhvervs- og forbrugertilliden har været faldende i Danmark.
Vi står med andre ord i en konjunktursituation, som er præget af ekstraordinær stor usikkerhed, og håndteringen af den europæiske gældskrise og markedets tiltro til kriseinitiativerne er helt afgørende for, hvordan konjunkturerne kommer til at udvikle sig i fremtiden.
Og jeg opsummerer kort initiativerne: Der fremmes og igangsættes investeringer for 10¾ mia. kr. i 2012 og for 8 mia. kr. i 2013 som led i kickstarten.
Det ventes, at kickstarten dermed styrker BNP med ca. ½ pct. i 2012 og 2013 og øger beskæftigelsen med 8.000 personer årligt i 2012 og 2013.
Investeringerne kan bl.a. omfatte energirenoveringer i skoler, daginstitutioner, på sygehuse og i almene boliger.
Som det også er fremgået af debatten, er beskæftigelsesvirkningerne ved kickstarten nedjusteret en smule, og det gælder særligt i 2013, da virkningen i den nye model, opdateringen af den model, man beregner virkningerne på, spredes ud over en længere periode.
Det skyldes en række tekniske modelændringer, der betyder, at beskæftigelseseffekterne af offentlige investeringer vurderes lidt lavere end hidtil.
Det ændrer ikke ved, at kickstarten for den samlede finanslov for 2012 styrker beskæftigelsen og medvirker til at forhindre, at den strukturelle ledighed bider sig fast på et højere niveau.
Samtidig med at væksten i Danmark understøttes i 2012, nedbringes det strukturelle underskud for 2010-2013 i overensstemmelse med EU-henstillingen.
Det betyder, at finansloven for 2012 forener flere hensyn: Den tilgodeser hensynet til den økonomiske aktivitet, samtidig med at finanspolitikkens troværdighed fastholdes.
Det er klart for mig og, tror jeg, et bredt flertal i Folketinget, at international tillid er en klar forudsætning for at sikre stabilitet i dansk økonomi.
Tillid er afgørende for en fortsat lav rente, som kommer alle borgere til gode.
Som det er blevet bemærket af flere af Folketingets medlemmer i debatten, er der tillid til dansk økonomi.
Vi har som kun 1 af 12 lande i verden en såkaldt AAA-rating hos de internationale kreditvurderingsbureauer, og renterne er historisk lave.
Det har vi i debatten jo også set en vis enighed om, selv om der er uenighed om, hvorvidt det er et positivt eller negativt kursskifte.
Regeringen har sammen med Enhedslisten sikret en finanslov for 2012, der medfører et bedre og mere socialt afbalanceret grønnere Danmark med en række initiativer, der også kommer de svageste danskere til gode.
Der er indgået 11 aftaler som led i finanslovforhandlingerne, hvoraf 10 er brede aftaler, som er indgået hen over midten.
Det gælder bl.a. aftaler om politi, kriminalforsorg, forskning, svage grupper, Det Kongelige Teater, rets- og udlændingepolitikken.
Vilkårene for de ledige forbedres med en mere skånsom overgang til en kortere dagpengeperiode og øgede muligheder for uddannelse.
Samtidig styrkes indsatsen over for social dumping – et problem, der længe har ligget regeringspartierne på sinde.
Brugerbetaling på kunstig befrugtning og tolkning i sundhedsvæsenet afskaffes, og der skabes sammen med de øvrige initiativer på sundhedsområdet et bedre og mere lige sundhedsvæsen.
Finansloven bidrager samtidig til at sikre en mere balanceret rets- og udlændingepolitik.
Asylansøgere skal have mulighed for at bo og arbejde uden for asylcentrene, og unødige kontroltiltag på udlændingeområdet afskaffes.
Sænkningen af den kriminelle lavalder tilbagerulles, og den permanente toldkontrol annulleres.
Det gælder samtidig, at de særligt lave ydelser i kontanthjælpssystemet afskaffes, der indføres en jobpræmie for kontanthjælpsmodtagere med langvarig ledighed, loftet over børne- og ungeydelse afskaffes, og der indføres en supplerende grøn check, der er målrettet familier med lav indkomst.
Når det gælder det grønne, er det sådan, at efter 10 år, hvor naturen og miljøet har været forsømt, skal der nu skabes stærkere rammer for, at Danmark kan blive et grønt videns- og produktionssamfund.
Et andet initiativ retter sig mod at sikre 0,5 mia. kr. årligt til bedre normeringer i daginstitutionerne for 2013.
Andre initiativer retter sig mod mere og bedre uddannelse, som er vejen til at sikre fremgang og velstand i fremtiden.
Det er en af grundene til, at uddannelse opprioriteres væsentligt ved finansloven for 2012, bl.a. med et fleksibelt klasseloft på 28 elever på de gymnasiale uddannelser og nye midler til kvaliteten på erhvervsuddannelserne.
Vi annullerer besparelserne på elevstøttesatserne til efterskolerne, og deltagerbetaling på suppleringskurser mellem bachelor- og kandidatniveau fjernes.
Derudover sikres der nødvendige ressourcer til det rekordstore optag på ungdomsuddannelserne og de videregående uddannelser i 2012.
Også når det gælder forskning peger finansloven fremad.
Forskning er ligesom uddannelse en investering i fremtiden og en vigtig kilde til fornyelse og værdiskabelse.
Forskningsreserven er forhøjet med 300 mio. kr. i 2012, så der samlet set er udmøntet knap 1 mia. kr. til forskning og udvikling i 2012.
De mange nye initiativer i aftalerne om finansloven, som jeg her har gennemgået i overskriftsform, er finansieret krone for krone i overensstemmelse med regeringens forsigtighedsprincip.
Skatter og afgifter øges varigt med i alt 5 mia. kr. netto, og de øgede indtægter bidrager til en holdbar og ansvarlig finansiering af de offentlige udgifter og er samtidig med til at understøtte centrale målsætninger om at styrke folkesundheden, forbedre miljøet og reducere luftforureningen.
En række afgifter er hævet med et klart dobbeltformål: sikre bedre sundhedsforebyggelse og skaffe finansiering til at udbygge velfærdssamfundet.
Reglerne om personalegoder er justeret, bl.a. afskaffes fradraget for sundhedsforsikringer, og samtidig afskaffes også multimedieskatten, der har været en barriere for fleksibilitet i tilrettelæggelse af arbejdet.
På en række områder strammes skattereglerne, så multinationale selskaber i højere grad kommer til at bidrage til fællesskabet.
Aktieaflønning bliver beskattet som anden indkomst, og store pensionsformuer beskattes mere rimeligt.
Jeg skal starte med at undskylde over for fru Marianne Jelved, hr. Jonas Dahl, og hr. Frank Aaen, at jeg vælger at fokusere på oppositionens indlæg, da det primært er oppositionens indlæg, der har den egenskab, at de peger på et alternativ til den finanslov, vi i dag debatterer og forhåbentlig senere vedtager.
Jeg skal også takke de nordatlantiske medlemmer af Folketinget for deres indlæg og for de interessante pointer, der blev gjort gældende i den sammenhæng.
At det gennem dagen tydeligt fremgår, at Venstre stiller sig kritisk til mig som finansminister, til finansloven, til partierne bag finansloven og i det hele taget til det forhold, at tiden går videre efter regeringsskiftet og efter VKO-samarbejdet, kommer ikke som nogen voldsomt stor overraskelse.
Jeg synes alligevel, det er bemærkelsesværdigt, at Venstre i den grad nøjes med at kritisere på en dag som i dag.
Hvis den udvikling fortsætter, er risikoen, at Venstre bliver Danmarks store nejparti uden positive alternativer til regeringens politik, uden vilje til samarbejde.
Det er en udvikling, jeg bare helt stilfærdigt vil benytte lejligheden til at advare imod.
Jeg er helt overbevist om, at mange af de danskere, der i dag overvejer at stemme på Venstre, forventer en langt mere konstruktiv linje i de kommende år.
Jeg glæder mig dog naturligvis over, at Venstre efter længere tids interne overvejelser har valgt at stemme for finansloven.
Det er godt og positivt.
Mere nedslående er det vel, at Venstres ordfører i sit indlæg tilsyneladende tilkendegiver, at Venstre mere principielt nu har bevæget sig over i en lejr, hvor man år efter år vil skabe usikkerhed om, hvorvidt Venstre fortsat tager det medansvar.
Dermed rykker Venstre væk fra en god og solid tradition for ansvarlighed omkring hele Danmarks husholdningsbudget, og det beklager jeg naturligvis.
Men må jeg ikke helt generelt sige, at jeg i løbet af 2012 ønsker et bredt samarbejde om svære beslutninger, som også omfatter Venstre.
Jeg vil gå langt for at nå det mål, og det er og bliver op til Venstre, om vi kan nå frem til resultater, eller om man vælger at optræde taktisk hele vejen igennem.
Det fører mig videre til indlæggene fra Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti.
Når det gælder hr. Kristian Thulesen Dahl og hr. Mike Legarth, må man vel sige, at der i dag har været tale om, skal vi sige klassiske præstationer fra Folketingets talerstol.
Der har som altid været tale om kompetent, synes jeg, polemik, men heller ikke meget nyt under solen.
Og først og fremmest var det ikke noget svar på, om man ønsker at spille en selvstændig rolle i dansk politik, om man har andre selvstændige, bedre og mere konstruktive bud på den økonomiske politik og på et samarbejde om den økonomiske politik end det, Venstre lægger for dagen.
Det vil vise sig i de kommende måneder og år.
Når det gælder Liberal Alliance, synes jeg derimod, der er tale om ganske bemærkelsesværdige meldinger og indlæg fra Folketingets talerstol.
Jeg vil gerne starte med at anerkende, at Liberal Alliance jo faktisk som det eneste oppositionsparti under finanslovforhandlingerne har haft modet til at bryde med taktikken, gå egne veje, søge indflydelse og slutte sig til en ny afbalanceret rets- og udlændingepolitik.
Det fortjener man ros for.
I den sammenhæng viste vi fra regeringspartiernes side naturligvis, at døren er åben; søger man indflydelse, kan man også opnå den, uanset om man kommer fra oppositionen.
Men når det gælder den økonomiske politik, er signalerne som bekendt helt anderledes.
Der må man jo sige, at Liberal Alliance har valgt at lægge sig langt ud med god luft til resten af Folketingets partier.
Med ønsket om at beskære den offentlige sektor med 150 mia. kr. står man på en solid og selvstændig platform, som ingen andre partier umiddelbart synes at være enige i.
Og der er det åbne spørgsmål naturligvis, hvor langt V, DF og K vil gå for at tilfredsstille det ønske, hvis Liberal Alliances skulle blive parlamentarisk grundlag for en borgerlig regering efter næste folketingsvalg.
Dertil lyttede jeg mig til meget negative vendinger om Danmarks bidrag til at støtte IMF og i det hele taget bidrage til at løse den internationale gældskrise.
Det er efter min opfattelse udtryk for en letsindig uansvarlighed, som heldigvis ikke synes at vække genklang i resten af oppositionen.
Og det leder mig i retning af en relativt klar, men måske også lidt usædvanlig konklusion.
Efter min opfattelse er den økonomiske situation, vi befinder os i, så alvorlig, at de nemme løsningers tid er forbi, de løsninger, man her fra Folketingets talerstol som regering eller opposition kan betegne som perfekte – deres tid er forbi.
Man kan som politiker vælge at gemme sig og vende ryggen til den kendsgerning, men det holder ikke i længden.
I længden bliver vilkåret for alle Folketingets partier, at der skal prioriteres, at der skal træffes beslutninger, som ikke kan tilgodese alle hensyn på en gang, men som peger fremad, bygger på værdier, der samler bredt i Danmark, og balancerer forskellige hensyn.
Vi har med finanslovaftalen bevæget os ind på den bane.
Det giver kritik fra de partier, der ikke har villet tage et tilsvarende ansvar, men det stopper jo ikke her.
Lad mig slutte med at pege på tre eksempler, hvor den problemstilling gør sig gældende.
Det første eksempel gælder spørgsmålet om industri- og produktionsarbejdspladser, som er blevet berørt af mange af Folketingets medlemmer under dagens debat.
Det sker til dels på baggrund af udtalelser fra hr. Rasmus Helveg Petersen, som jeg synes fru Marianne Jelved ganske kraftfuldt fik dementeret her fra Folketingets talerstol.
I det mindste hr. Mike Legarth, der som jeg selv har den fornøjelse at være valgt i Esbjerg, ved jo udmærket, at når det gælder arbejdspladser, hvor man, som jeg tror et medlem udtrykte sig, risikerer at blive beskidt, produktionsarbejdspladser, ja, så spiller f.eks. det energiudspil, regeringen har fremlagt og de borgerlige partier desværre har afvist, en enormt positiv rolle.
Det ved de seks jyske Venstreborgmestre, der har opfordret til en bred, ambitiøs aftale.
Det ved Venstreborgmesteren i min valgkreds, som er fuld af globalt orienteret industri- og videnarbejdspladser, der netop har udviklet sig, fordi vi har haft en ambitiøs energipolitik.
Her må man balancere forskellige hensyn for at skabe en fremtid for Danmark.
Et andet eksempel på samme problemstilling gælder indsatsen for at styrke økonomien
både ved at sikre et højt udbud af arbejdskraft og ved at sikre job, ved at holde hånden under beskæftigelsen i en krisetid, hvor der, uanset hvor højt arbejdsudbuddet bliver, vil være mennesker, der godt kan arbejde og gerne vil arbejde, men ikke kan finde sig et job.
Også der er det nødvendigt at balancere forskellige hensyn på en måde, som bringer Danmark videre.
Et tredje eksempel gælder den debat, der har været rejst omkring fordelingspolitik.
Mange kommentarer er faldet til skatteministerens meldinger og kronik om sigtepunktet for en skattereform.
Jeg synes, skatteministerens kronik er klog og klar, dens budskab bør kunne samle bredt: Skattereformen skal fokusere på den del af befolkningen, der arbejder.
Mere følger.
Men samtidig ville det være velgørende, hvis der kunne være en tilsvarende bred anerkendelse af det forhold, at social tryghed også gavner økonomien; at den særlige danske model, hvor lønmodtagerne kan regne med fællesskabet, giver en større fleksibilitet på arbejdsmarkedet.
Det er jo et budskab, som selv tidligere statsminister Anders Fogh Rasmussen endte med at tage til sig.
Og det ville være velgørende, hvis det også var noget, vi kunne samles om her i dag.
Altså: Et tredje eksempel, hvor vi bliver nødt til at balancere hensyn i den økonomiske politik for at komme videre.
Det er et vilkår, det er debatter, dilemmaer, balancer og problemstillinger, der er kommet for blive.
De skal tackles med konkrete, svære, nødvendige løsninger, og det er mit mål for den økonomiske politik i 2012, at det er sådan, det bliver.
Jeg håber, at det også bliver udgangspunktet for resten af vores debat her i dag.