Jan E. Jørgensen (V), 2016-03-30:
Ja, det gør vi, men ikke hundrede procent, og der vil være eksempelvis kurdere, som Tyrkiet ikke udgør et sikkert land for.
Så det er klart, der skal ske en individuel behandling af de sager, der er tale om, og det vil også ske.
Tak for det.
Se, hvis det her var et afsnit af den amerikanske tv-serie West Wing, ville vi have gang i det, der hedder en filibuster.
Og hvad er en filibuster?
Jo, det er ifølge Wikipedia en organiseret forhindring, typisk i form af en meget lang tale, eventuelt flere, eller en fastholdelse af procedurespørgsmål med det overordnede hovedformål at forhindre vedtagelsen af et lovforslag i et besluttende organ eller en forsamling, eksempelvis et nationalt parlament.
Udtrykket stammer fra USA's senat, hvor forretningsordenen ikke giver mulighed for at tage ordet fra en senator, der bliver ved med at tale.
Den hidtil længste filibustertale i USA's senat blev holdt af Strom Thurmond – på den tid demokratisk senator – i 1957, da han talte imod den foreslåede borgerrettighedslovgivning i 24 timer og 18 minutter.
Forslaget blev alligevel vedtaget.
Nu har vi heldigvis en forretningsorden her i Folketinget og en myndig formand, der forhindrer Enhedslisten i at tale og tale og tale, men hvis ikke vi havde det, er jeg sikker på, at hr. Søren Søndergaard ville tale endnu, sådan at man kunne hindre, at aftalen blev indgået og Danmark kunne nå at skrive under i rette tid.
Det var sådan det processuelle i det.
Så tror jeg også, at jeg har sagt, hvad Venstre mener om beslutningsforslaget fra Enhedslisten.
Hvis vi så skal gå til det materielle indhold, er det her jo en demonstration af, hvor hult det klinger, når Enhedslisten taler om, at hjælpen til flygtningene skal gives i nærområderne.
Jeg har netop været 5 dage i Jordan med bl.a. fru Johanne Schmidt-Nielsen fra Enhedslisten, hvor vi var rørende enige om, at der er meget mere idé i at give pengene til nærområderne frem for at give dem i Danmark.
Vi kan komme, nogle siger 15-20 gange, andre siger 10-15 gange så langt for de samme midler ved at yde hjælpen i nærområderne.
Problemet med nærområderne er jo, at de ligger, hvor de ligger.
Syriens nærområde er ikke Norge eller New Zealand, som var de to eksempler, Dansk Folkeparti brugte på lande, der lever op til menneskerettighederne.
Nærområderne til Syrien er lande som Tyrkiet, Irak, Jordan, Libanon, og så er det Israel.
Irak gør i hvert fald ikke, og Libanon gør ikke.
Jordan gør det i hvert fald i større omfang end Tyrkiet, men når det gælder sådan noget som religionsfrihed, som jo også er en menneskerettighed, så fik vi at vide i Jordan, at ja, det har de.
Men det har de altså kun så langt, at hvis man er kristen, har man lov til at blive ved med at være kristen, mens en muslim, der vil konvertere fra at være muslim til at blive kristen, sådan set bliver fængslet.
Det er jo heller ikke helt sådan en hundrede procents overholdelse af menneskerettighederne.
Jeg skal ikke stå her og forsvare Tyrkiet.
Men vi er nødt til at acceptere, at vi lever i den virkelige verden, og den virkelige verden er altså sådan, at de lande, der ligger i nærområderne, ikke overholder menneskerettighederne, selv om vi fra dansk side naturligvis kunne ønske, at det forholdt sig anderledes, og selv om vi fra dansk side selvfølgelig skal lægge pres på, at de lande kommer i større overensstemmelse med de internationale menneskerettigheder.
Så skal vi yde hjælpen i nærområderne, er vi nødt til at yde hjælpen der, hvor flygtningene er, og det er altså for tiden i Tyrkiet.
Den aftale, vi har lavet fra EU's side, vil gøre tilværelsen langt mere tålelig for de flygtninge, der befinder sig i Tyrkiet, og den vil betyde, at vi forhåbentlig kan få standset flygtningestrømmen til Europa, så vi i højere grad kan yde hjælpen i nærområderne, hvor vi er enige om at den ydes bedst.
Men i Venstre lever vi altså i virkelighedens verden og accepterer, at de nærområder, der er, altså desværre ikke lever op til menneskerettighederne.