runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Jelved (RV), 2013-01-31:
Jeg har meget svært ved at dele hr. Alex Ahrendtsens udlægning af det, der foregår, når man forlænger rettighederne fra 50 år til 70 år.
Efter 50 år får kunstneren, Peter Belli, ikke nogen royalties, altså nogen som helst penge fra pladeselskabet, men pladeselskabet kan spille de plader, de vil, og selv tjene på det, ved at f.eks. Danmarks Radio bruger pladerne og må betale til pladeselskaberne.
Derfor er det da en fordel for enhver, der får forlænget sin ophavsretstid med 20 år.
Så får de nogle penge i de 20 år.
Det vil de ikke få ellers.
Men det ville pladeselskabet principielt kunne få.
Og det er dér, jeg ikke kan forstå det, hr. Alex Ahrendtsen kritiserer med tydelig adresse til de multinationale pladeselskaber.
Det er jo ligegyldigt, om det er multinationale pladeselskaber, eller om det er et nationalt pladeselskab, det er jo den samme effekt.
Alex Ahrendtsen (DF), 2013-01-31:
Det er jo egentlig meget enkelt.
Hvis vi nu siger, at kunstneren har ophavsret i 70 år og musikselskabet har det i 50 år, så har kunstneren ophavsretten de sidste 20 år, og så er der ingen, der kan udgive noget, uden at kunstneren giver lov.
Så det, kunstneren selv udgiver, vil han kunne tjene en masse penge på, f.eks. på de store, berømte sange, der stadig væk bliver spillet.
Så det, vi egentlig gør med det her, er, at vi tager en rettighed fra kunstneren, som så stadig væk får lov til at få almisser fra pladeselskabet.
Det er jo sådan, sagen er.
Marianne Jelved (RV), 2013-01-31:
Jamen hvis det nu var rigtigt, at det var, som det blev fremstillet af ordføreren for Dansk Folkeparti, så er det jo ubegribeligt, at alle kunstnere støtter op om det her forslag.
Der er jo ikke nogen kunstnere, der er imod, at vi forlænger ophavsretstiden fra 50 år til 70 år på de forudsætninger, som ligger i lovforslaget.
Så derfor kan jeg ikke forstå, at hr. Ahrendtsen ser problemerne på den måde, som det bliver beskrevet.
Alex Ahrendtsen (DF), 2013-01-31:
Nej, men det er jo derfor, vi har en diskussion her i salen.
Altså, jeg er ikke minister, jeg har ikke et embedsapparat.
Jeg er folketingsmedlem og stiller de her spørgsmål, fordi der er noget, der undrer mig.
Jeg er selv forlægger og kender en smule til ophavsret og ved, hvordan det fungerer, og hvis ikke vi kan stille spørgsmål og tage en diskussion her, hvor kan vi så gøre det?
Så det er derfor, at jeg egentlig rejser den her diskussion, for den skal vi jo have.
Det er derfor, jeg stiller ministeren spørgsmålet, så hun kan svare så godt, hun kan.
Ellers må vi jo tage diskussionen i udvalgsbehandlingen, og så må vi se på, om der er et problem.
Det synes jeg selv der er.
Men lad os tage det i udvalget.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2013-01-31:
Nu kan hr. Ole Sohn jo prøve at læse tilbage i referatet – det er først og fremmest pladeselskaberne, der har gavn af det her.
Men hr. Ole Sohn siger jo, at der er en risiko efter de 50 år.
Hvad er det for en risiko for pladeselskaberne efter de 50 år og frem til de 70 år?
Lars Barfoed (KF), 2013-01-31:
I Det Konservative Folkeparti synes vi, at det er et rigtig godt forslag, vi tager stilling til, og vi vil stemme for forslaget.
Det er en styrkelse af kunstnernes rettigheder til de værker, de selv har udviklet, det styrker tilskyndelsen til at udvikle værker, det sikrer kunstnerne i en sen alder i forhold til 50-årsgrænsen, når den nu bliver udvidet.
Så det giver også på den måde en tryghed for dem, som er meget kreative i en meget ung alder, at de så også i en sen alder får glæde af den indsats, de har gjort på et tidligt tidspunkt i livet.
Så der er en god sammenhæng i forslaget.
Så støtter vi det derudover også ud fra den simple betragtning, at vi selv som regering jo har støttet, at det blev gennemført som direktiv, og så skal vi selvfølgelig også nu støtte den lovgivning, som implementerer direktivet.
Så med de ord vil jeg bare give tilsagn om en positiv stemme fra Det Konservative Folkeparti.
Michael Aastrup Jensen (V), 2013-01-31:
Tak for det.
I dag skal vi jo behandle forslaget om ændring af loven om ophavsret, nærmere bestemt beskyttelsesdirektivet for kunstneres ret og rettigheder til lydoptagelser.
Der er tale om flere forskellige ændringer af loven om ophavsret, heriblandt ikke mindst en forlængelse af beskyttelsestiden fra 50 til 70 år.
Selv om loven om ophavsret i dag fungerer efter hensigten, vil ændringerne i længden både hjælpe pladeindustrien med at finansiere nye talenter på området og hjælpe de udøvende kunstnere.
Derfor er vi absolut tilfredse med, at de forskellige tiltag på området nu skal behandles her i Folketingssalen.
I dag er det sådan, at de udøvende kunstnere – her især musikere og sangere – risikerer at stå uden indtægt i en sen alder, når beskyttelsestiden på deres lydoptagelser udløber.
Mange musikere og sangere starter deres karriere i tyverne.
Med en beskyttelsestid på 50 år mister de dermed en primær indtægtskilde allerede som 70-årige.
Ved at udvide beskyttelsestiden med 20 år giver vi de udøvende kunstnere mulighed for at leve længere på deres vederlag samt mulighed for, at sangere og musikere undgår at opleve, at deres lydoptagelser bliver brugt på en måde, som er krænkende for den udøvendes navn og rygte.
Derfor har de begrænsede midler til at investere i nye talenter eller bidrage til udviklingen af nye musikværker.
En forlænget beskyttelsestid giver pladeindustrien en øget indkomst til finansiering af de her nye nødvendige talenter.
Tiltagene giver desuden udøvende kunstnere mere uafhængighed og selvstændighed bl.a. ved at give de udøvende kunstnere større indflydelse på overdragelsen af deres rettigheder, og så ophæver man forskelsbehandlingen mellem de værker, som har én ophavsmand, og dem, som har flere.
Som man jo ved, går vi i Venstre ind for frihed under ansvar.
Men frihed findes ikke uden et råderum.
Det er et sådant råderum, som en udvidelse af beskyttelsestiden fra 50 til 70 år kan give både til den kunststøttende industri og til de individuelle udøvende kunstnere.
Der er selvfølgelig udtrykt forskellige bekymringer fra flere interesseorganisationers side, som er vigtige at have in mente, når tiltagene skal diskuteres, bl.a. om de økonomiske og administrative betænkeligheder, som bl.a. Det Kongelige Teater har fremlagt.
Men når alt det er sagt, støtter vi i Venstre helt klart lovforslag nr. L 120, idet lovforslaget gennemfører nødvendige ændringer af loven om ophavsret.
Mogens Jensen (S), 2013-01-31:
Ja, kære kollegaer, det her lovforslag er jo et lysende eksempel på, at en debat rejst af organisationer og enkeltpersoner i et af de mindste af EU's medlemslande, nemlig vores eget lille Danmark, rent faktisk kan føre til et EU-direktiv, der får stor betydning for kunstnere og kulturlivet i hele Europa.
Da en lang række kunstorganisationer i Danmark for få år siden tog fat i de politiske partier her på Christiansborg, herunder også Socialdemokraterne, var virkeligheden i EU, at EU-direktivet, som vi nu skal implementere, stod til med et flertal blandt EU-landene at fastholde en beskyttelsestid på 50 år for udøvende kunstnere; en situation, der ville betyde, at bl.a. Bent Fabricius-Bjerre, Svend Asmussen, Birthe Kjær, Dario Campeotto og Peter Belli ville opleve, at de ikke længere kunne fastholde rettighederne til de sang- og musiknumre, som de indspillede, da de var ganske unge.
Det samme ville selvfølgelig overgå en række tilsvarende europæiske kunstnere.
I et stærkt samarbejde med kunstnernes organisationer, der bl.a. var i deputation i Folketingets Kulturudvalget, rejste vi sagen over for den daværende kulturminister i et samråd, hvor det lykkedes at få den tidligere regering til at skifte position og støtte en forlængelse af beskyttelsestiden med de 20 år.
Og da Danmark var en af tungerne på vægtskålen i afstemningen om EU-direktivet, betød den nye danske holdning faktisk, at direktivet tippede til kunstnernes og kulturlivets fordel.
Jeg synes, at det er en rigtig god historie.
Det er historien om, at det kan betale sig for organisationer og enkeltpersoner at påvirke politik, også når det gælder politik, der besluttes i Bruxelles.
Det er også historien om, at et af EU's mindste lande kan sætte sit klare præg på direktiver og beslutninger i det europæiske samarbejde, sådan at vi altså nu her med det her lovforslag kan implementere et EU-direktiv, der dels forlænger beskyttelsestiden for rettighederne til musikindspilninger fra de nuværende 50 år til 70 år, dels harmoniserer beregningen af beskyttelsestiden for musik med den for tekst, så beskyttelsestiden for både musik og tekst, når de hører sammen, bliver på 70 år fra dødsåret for den længstlevende af enten komponisten eller tekstforfatteren.
Herudover vedtager vi også de nødvendige bestemmelser, der gør, at der kan betales et vederlag i forbindelse med forlængelsen af beskyttelsestiden.
Vi giver også mulighed for, at de udøvende kunstnere kan afbryde en rettighedsaftale, hvis den, der har erhvervet rettighederne, ikke udnytter dem i tilstrækkelig grad, så kunstneren kan udnytte dem på anden vis.
Så alt i alt er det her en solstrålehistorie til gavn for kunstnere og kulturlivet både i Danmark og i Europa.
Socialdemokraterne kan selvfølgelig fuldt ud tilslutte sig lovforslaget.
Alex Ahrendtsen (DF), 2013-01-31:
Nærværende lovforslag udspringer af et EU-direktiv fra 2011, og kort sagt går det bl.a. ud på at forlænge kunstnerudgiverrettigheder fra 50 til 70 år.
Der er ingen tvivl om, at pladeselskaberne og de store rockstjerner har haft held til at påvirke EU.
De ville jo gå glip af indtægter, hvis berømte numre pludselig blev frit tilgængelige, så man kan med god ret sige, at de gamle venstreorienterede rockrebeller er blevet fæle kapitalister.
Rolling Stones' »Satisfaction« er f.eks. fra 1965 og tjener stadig penge til de langhårede.
1963 er dermed skillelinjen.
Alt, hvad der ligger tidligere end 1963, er frit og kan udgives uden videre.
For det, som ligger efter 1963, er de nye reglerer gældende, og det er jo ret smart.
Det var netop i disse år, at rocken eksploderede.
Også her har EU vist sig at være multinationale selskabers velvillige redskab.
Ophavsret er sikret gennem internationale aftaler, og Dansk Folkeparti er grundlæggende tilhænger af ophavsretsaftaler, fordi det sikrer kunstneren.
Også dette lovforslag.
Vi har derfor følgende spørgsmål til lovforslaget, som ministeren gerne må svare på under udvalgsbehandlingen eller i salen, hvis hun har mulighed for det.
Men der står ikke noget om, hvad der sker, hvis et pladeselskab ikke opfylder denne oplysningspligt.
Så mangler der ikke en sanktionsregel?
For det andet: Ifølge lovforslaget skal Ophavsretslicensnævnet ikke behandle tvister på de nye områder, det skal ske hos domstolene.
Ville det ikke være en god idé at udvide nævnets beføjelser?
Det vil ikke have økonomiske følger, så vidt jeg ved, fordi nævnet jo er brugerfinansieret.
For det tredje: Lovforslaget omtaler også overdragelsesaftaler.
Når de ophører, vil det ske på samme måde som efter ophavsretslovens § 54, som der står i lovforslaget.
Hvad betyder det egentlig helt konkret?
Og for det fjerde: Hvis man ikke kan finde de studiemusikere, der har krav på det supplerende vederlag, altså det der 20-procents-vederlag, så kan – citat – »de eksisterende principper for fordeling af vederlag til forældreløse værker finde anvendelse ved fordelingen af det årligt supplerende vederlag.
« Det må jeg simpelt hen have en nærmere forklaring på, for jeg forstår det ganske enkelt ikke.
Jeg ved ikke, hvad der ligger i de her ord.
Så med disse ord ser vi frem til at få spørgsmålene besvaret under udvalgsbehandlingen, hvorefter vi vil gøre vores stilling op.
Marlene Borst Hansen (RV), 2013-01-31:
Den 25. februar 2011 gav alle Folketingets partier i Europaudvalget med undtagelse af Enhedslisten den daværende regering mandat til at støtte vedtagelsen af beskyttelsestidsdirektivet, og det er så det direktiv, som det her lovforslag har til formål at gennemføre.
Helt generelt kan man sige, at de ændringer til ophavsretsloven, som regeringen her foreslår, har det formål at sikre udøvende kunstnere såvel som fremstillere af lydoptagelser bedre vilkår.
Dermed skal der betales for brug af musik i en længere periode, og det betyder, at de, som bruger musik i dagligdagen, f.eks. radio og tv-stationer, skal betale for brugen i en længere periode.
Herved sikres de udøvende kunstnere og især dem, som indleder deres karriere som ganske unge og dermed efter den nuværende beskyttelsestid på 50 år oplever en indtægtsnedgang i slutningen af deres levetid.
Samtidig indeholder lovforslaget også bestemmelsen om at beskytte den, som skriver teksten, altså tekstforfatteren, og den, der komponerer musikken, altså komponisten.
Musikværker med tekst skabes ofte i et samarbejde mellem flere personer, og hidtil har beskyttelsestiden for musikværker med tekst været genstand for varierende beregning i EU.
Det her lovforslag lægger således op til at harmonisere beskyttelsestiden.
Så alt i alt et lovforslag, som Det Radikale Venstre kan bakke op om.
Ole Sohn (SF), 2013-01-31:
Jeg skal ikke føje meget til de foregående taler.
Grundlæggende er der jo tale om et lovforslag, som implementerer et EU-direktiv, og som i sin kerne har en udvidelse af beskyttelsestiden for kunstnerne fra de 50 til 70 år.
Det betyder, som det også er understreget tidligere, at specielt kunstnere, som starter tidligt, også i deres livs efterår er sikret økonomisk for de værker, som de kreerede som unge.
Så grundlæggende er det her jo et godt forslag.
Det har også den effekt, at pladeselskaberne, som også får del af rettighederne, får et bedre økonomisk fundament for at være med til at udvikle nye unge talenter.
Så ser man det sådan med de kulturelle briller, er det et godt forslag.
Så SF støtter det.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2013-01-31:
Jeg vil faktisk starte med at kritisere kulturministeren for hendes deltagelse i VM i herrehåndbold.
Det er ikke en kritik af hendes deltagelse – i modsætning til af hendes forgængers deltagelse i Ukraine.
Men hun lovede jo at bakke drengene op.
Det synes jeg ikke gik så godt.
Så jeg vil godt sige til hende, at hun må træne sig op, så hun kan heppe højlydt, når hun skal bære mændene til guld, når der bliver EM her i Danmark til næste år.
Men så over til lovforslaget.
Her har vi et forslag, som er en implementering af et EU-direktiv fra 2011.
Det handler om ændring af ophavsretsloven.
Men alligevel er jeg meget skeptisk, ikke mindst fordi det i virkeligheden næppe kommer de udøvende kunstnere til gode, men først og fremmest giver producenterne bedre mulighed for at tjene på kunstnernes virke.
Jeg kan jo citere den daværende økonomi- og erhvervsminister, Brian Mikkelsen, under behandlingen af EU-direktivet i Europaudvalget: Regeringen vil gerne beskytte den private ejendomsret og går derfor ind for en udvidelse af beskyttelsestiden til 70 år.
Jeg erkender, at en væsentlig del af fortjenesten vil tilfalde pladeselskaberne.
Desuden indeholder forslaget nogle mindre ændringer.
Det handler om, at kunsterne får ret til supplerende vederlag i den udvidede beskyttelsestid, og desuden kan man forlange, at en overdragelse af rettigheder kan bringes til ophør, hvis rettigheden ikke bliver brugt i fornødent omfang.
Som sagt er jeg meget skeptisk over for forslaget, og det koster rigtig mange gode argumenter, hvis jeg ikke skal stemme imod det.
Ole Sohn (SF), 2013-01-31:
Det er bare et opklarende spørgsmål: Er Enhedslisten imod den beskyttelsestid, der er, på 50 år?
I den ligger der jo en fordeling af rettighederne mellem kunstnerne og producenten, som bliver forlænget.
Så hvis man er imod, at vi forlænger rettighederne for kunstnerne og imod forlængelsen af rettighederne til producenten, så er spørgsmålet, om man så også er imod den aftale, som kunstnerne og producenten har lavet, som gælder i de første 50 år.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2013-01-31:
Som udgangspunkt synes jeg, at det med de 50 år er sådan, som det skal være.
Derfor giver de den til producenten, så det er pladeselskaberne, der som udgangspunkt tjener flest penge på, at man udvider beskyttelsestiden, og vi ved jo godt, hvem det er, der kommer til at betale.
Marianne Jelved (RV), 2013-01-31:
Tak for de positive tilkendegivelser, som der har været mange af ved førstebehandlingen af forslaget.
Jeg vil indlede med at sige til hr. Jørgen Arbo-Bæhr, at jeg lover at gøre mig mere umage med at heppe, næste gang der er et mesterskab i farvandet.
Og til hr. Alex Ahrendtsen vil jeg i den her situation med det her temmelig komplekse og tekniske forslag med en tekst, der er præget af direktivet, anbefale, at hr. Ahrendtsen stiller spørgsmål skriftligt til udvalget, så vi får de mest korrekte svar.
Jeg har noteret mig, at der ikke er taget stilling i Dansk Folkeparti til forslaget på nuværende tidspunkt.
Det afventer vi.
Lovforslaget har jo, som det også er nævnt, til formål at gennemføre et EU-direktiv fra september 2011 om forlængelse af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder.
Det kaldes jo beskyttelsesdirektivet og indeholder kun dele, der stammer fra direktivet.
Der var stor politisk opbakning i Danmark til vedtagelsen af direktivet i sin tid.
Lovforslaget har til formål at forbedre vilkårene for udøvende kunstnere såsom musikere og sangere, Peter Belli og Birthe Kjær er nævnt, og fremstillere af lydoptagelser, der ofte er pladeselskaber.
Derudover stilles der forslag om at harmonisere beregningen af beskyttelsestiden for musikværker med tekst, så beskyttelsestiden for både musikværket og teksten bliver beregnet som 70 år fra dødsåret for den længstlevende af enten komponisten eller tekstforfatteren.
Med henblik på at sikre, at de udøvende kunstnere får fuld glæde af den forlængede beskyttelsestid, indeholder lovforslaget en række forskellige tiltag.
Konkret stilles der forslag om, at udøvende kunstnere får ret til et årligt supplerende vederlag i den forlængede beskyttelsestid, og vederlaget skal udgøre 20 pct. af den indtægt, som fremstilleren af lydoptagelsen, typisk et pladeselskab, oppebærer i den forlængede beskyttelsestid.
Et andet tiltag, som lovforslaget indeholder, betyder, at en udøvende kunstner får ret til at bringe en aftale om overdragelse af rettigheder til ophør, såfremt de overdragede rettigheder ikke i tilstrækkelig grad bliver udnyttet.
Det vil sige, at hvis f.eks. et pladeselskab ikke udnytter en indspilning af musik i den forlængede beskyttelsestid, kan den udøvende kunstner bringe den oprindelige aftale med pladeselskabet til ophør og i stedet selv udnytte indspilningen.
Endelig indeholder lovforslaget overgangsbestemmelser, som regulerer, i hvilket omfang de foreslåede lovændringer finder anvendelse på eksisterende rettigheder og eksisterende overdragelsesaftaler.
Jeg ser frem til den videre behandling af lovforslaget og håber på en positiv behandling i Kulturudvalget og vil gerne understrege, at jeg er helt enig i hr. Lars Barfoeds sidste bemærkninger om, at direktivet jo er vedtaget bredt og så følger implementeringen også i lovgivningen bredt.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2013-01-31:
Man bliver nødt til at stoppe det på et eller andet tidspunkt.
Det kan også blive 100 år eller 120 år eller 150 år.
Som udgangspunkt skal der være en grænse et eller andet sted, og 50 år er den rigtige grænse, synes jeg.
I dag indspiller man noget, når man er i midten eller i slutningen af tyverne eller sådan noget, sådan så man har de 50 års beskyttelsestid, indtil man er i midten eller i slutningen af halvfjerdserne.
Mogens Jensen (S), 2013-01-31:
Jeg synes også lige, jeg ville spørge hr. Jørgen Arbo-Bæhr, om han er klar over, at hvis Enhedslistens indstilling blev fulgt – som jeg hører den – altså, at man vil holde fast i de 50 år, betyder det jo, at kunstnere, der producerer ting i en ung alder eller indspiller værker i en ung alder, kan opleve, at de mister rettighederne til deres egne værker, mens de lever.
Det kunne betyde, at hr. Arne Würgler eller hr. Benny Holst, som jeg tror Jørgen Arbo-Bæhr kender, ikke længere ville kunne oppebære indtægter af de værker, de selv har kreeret.
Kan det virkelig være Enhedslistens mening, at kunstnere, mens de lever, skal opleve, at de ikke længere kan oppebære indtægter for de ting, de har produceret?
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2013-01-31:
Som jeg sagde før, passer det med 50 år, sådan at man kan oppebære det, indtil man er oppe i halvfjerdserne – mindst.
Derfor kan man oppebære det så længe, man har brug for det.
Og som udgangspunkt overgiver man jo som regel på et tidspunkt noget til pladeproducenterne, til pladeselskaberne, så det er dem, der tjener penge på det efter de 50 år.
Mogens Jensen (S), 2013-01-31:
Jo, men er det ikke rigtigt, at uanset om rettigheden gælder for 10, 20, 30 eller 50 år, har kunstneren mulighed for at overdrage rettigheden til en anden part?
Skal jeg forstå Enhedslistens ordfører sådan, at man vil afskære kunstneren muligheden for at overdrage rettigheden til en anden part?
For det har jo ikke noget med længden at gøre, det er jo princippet.
En pladeproducent kan tjene lige så meget på en kunstner, hvis man overdrager rettigheden efter 10 år som efter 70 år.
Jeg forstår bare ikke, hvorfor Enhedslisten ikke vil være med til at sikre, at kunstnere, mens de er i live, kan få lov til at oppebære indtægt i forhold til deres rettigheder.
Det er for mig uforståeligt.
Og jeg er helt sikker på, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr ikke vil høre store ord og ros fra hr. Benny Holst eller hr. Arne Würgler for den holdning.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2013-01-31:
Jeg synes, at kunstnere, så længe de producerer, og så længe de lever, skal have deres rettigheder ifølge ophavsretsloven, for som udgangspunkt skal man selvfølgelig tjene penge på det, man har lavet.
Og man ved jo godt, at det ikke er de første 10 år eller 20 år, men som regel når man nærmer sig pensionsalderen, at man videregiver sine rettigheder til et pladeselskab.
Så som udgangspunkt synes jeg, at det er passende, at der er en beskyttelsestid på 50 år, sådan at når man er sådan cirka midt i halvfjerdserne, skal man ikke have mere støtte i forhold til det, man har lavet.
Mette Bock (LA), 2013-01-31:
Tak for det.
Det her er et rigtig godt eksempel på, hvad EU kan bruges til.
Det er et fint initiativ, og jeg kan bare i det stille undre mig over, at vi ikke for længst har fundet ud af at gøre sådan noget i Danmark, men det har vi så ikke.
Det forslag, som vi her behandler, har til formål at implementere EU-ret om beskyttelsestiden for ophavsret og visse andre beslægtede rettigheder.
Konkret vedrører ændringerne, som vi har hørt, flere forskellige områder.
For det første lægges der op til harmonisering af beregningen af beskyttelsestiden på musikværker med tekst, så beskyttelsestiden for både musikværket og teksten bliver beregnet som 70 år fra dødsåret for den længstlevende af komponist og tekstforfatter.
For det andet forlænges beskyttelsestiden for lydindspilninger, så kunstnernes ret til lydoptagelse af deres fremførelse, som er udgivet eller offentliggjort, ændres fra 50 til 70 år regnet fra det første udgivelses- eller offentliggørelsestidspunkt.
Det vil også følge af den forlængede beskyttelsestid, at kunstnere får ret til et årligt supplerende vederlag, som skal udgøre 20 pct. af den indtægt, fremstilleren af lydoptagelsen genererer fra de konkrete lydoptagelser i den forlængede beskyttelsestid.
Endelig indeholder forslaget en ny bestemmelse, som giver kunstnerne ret til at bringe en aftale om overdragelse af rettigheder til ophør, hvis de overdragede rettigheder ikke i tilstrækkelig grad bliver udnyttet.
I Liberal Alliance støtter vi naturligvis kunstnernes ret til egne værker, både til at råde over dem og til at tjene penge på dem, og derfor er det også helt naturligt, at vi giver forslaget den fulde opbakning.
Ole Sohn (SF), 2013-01-31:
Jamen når beskyttelsestiden udløber for kunstneren efter 50 år, så kan vedkommendes værk jo blive spillet, uden at kunstneren får økonomisk glæde af det, så er det alene producenten eller de radiostationer, eller hvad det måtte være, der spiller den, eller andre kunstnere, der tager den op, som kan gøre det.
Ved at man forlænger beskyttelsestiden, forlænger man sådan set den periode, hvor kunstneren, som har ophavsretten til værket, får dækning for sin indsats.
Jeg tror simpelt hen, at der skal stilles nogle spørgsmål under udvalgsarbejdet, for jeg er ret overbevist om, at Enhedslisten har misforstået substansen i forslaget.