Eigil Andersen (SF), 2013-06-12:
Mange tak for det.
Vi ved jo, at uddannelse er og bliver en hovedhjørnesten, det bedste fundament, hvis man skal sikre sig en fremtid på arbejdsmarkedet.
Nogle vil så sige, at vi ikke alle sammen kan være akademikere.
Det er så sandt, som det er sagt.
Samfundet har slet ikke brug for, at vi alle er akademikere, og vi er da for øvrigt også mange, der ved, at man kan have et udmærket liv uden at være akademiker.
Nej, det, som det handler om, er, at nærmest enhver jobfunktion i det danske samfund, som man overhovedet kan nævne, kræver en uddannelse af kortere eller længere varighed, og det gælder faktisk også hovedparten af det, som vi ellers i daglig tale kalder ufaglært arbejde.
Men selv om også meget ufaglært arbejde i dag kræver lidt uddannelse, går den samfundsmæssige udvikling i retning af, at mange ufaglærte job forsvinder og der er brug for flere faglærte, og det er et meget vigtigt perspektiv også i forbindelse med det, som vi diskuterer i dag.
I SF er vi glade for, at kontanthjælpsreformen rummer en opprioritering af uddannelse, fordi det er vejen til en bedre udsigt til at få et job i fremtiden, end man ellers ville have.
Det er klart, at for at man kan nå hen til det mål for det enkelte menneske skal der også ske forbedringer i uddannelsessystemet.
Her tænker jeg på erhvervsskolerne, som man også kigger på for øjeblikket, og jeg tænker også på behovet for at oprette en såkaldt fleksuddannelse, som man også forhandler om.
Et andet vigtigt princip for SF er, at efter reformen skal kommunerne tage mere hensyn til den enkelte unges forudsætninger og muligheder, frem for at man bliver placeret i nogle firkantede kasser gennem det nuværende matchgruppesystem.
Vi tror, at afskaffelsen af de tre matchgrupper er en fordel.
Dels kan nogle komme i gang med uddannelse som nævnt, dels kan man så gøre en større og en stærkere socialfaglig indsats over for de unge, som har brug for det, fordi de i deres hidtidige korte liv har haft meget vanskelige vilkår.
Det kan f.eks. skyldes en svær opvækst med dårligt fungerende forældre, som jo kan præge det enkelte menneske på en dårlig måde resten af livet.
Og i virkeligheden kan det være det hele på en gang bundende i en dårlig opvækst med forældre, som ikke var deres opgave voksen.
Her er der virkelig brug for socialfaglig hjælp til den unge, og det mener vi i SF at kontanthjælpsreformen i højere grad end hidtil lægger op til, i kraft af at dem, der ikke umiddelbart er job- eller uddannelsesparate, nu vil få en hjælp, hvor der er mere fokus på den enkelte.
For det tredje mener vi, at det også er en stor fordel, at der nu lægges op til en koordinerende sagsbehandler, som samler trådene.
Det er vild forvirring for den enkelte unge, når de i dag nærmest løber spidsrod mellem forskellige sagsbehandlere, hvor forløbet er opsplittet, man kunne også kalde det fragmentarisk, og desværre ofte uden en helhedstænkning.
For os i SF vil det være en naturlig ting, hvis princippet om en koordinerende sagsbehandler på et senere tidspunkt bliver fulgt op med, at der også kan udarbejdes eller skal udarbejdes én samlet plan for, hvad der skal ske med den enkelte.
Det sidste her omkring én samlet plan i stedet for en række planer er et fremtidsperspektiv, som ikke indgår i den kontanthjælpsreform, som vi behandler i dag, men som måske kan komme ind i billedet på et senere tidspunkt.
For det fjerde vil jeg fremhæve den stærkt øgede brug af mentorer.
Det er dokumenteret, at en mentor, altså en voksen person, der har kontakt til den unge og hjælper og råder den enkelte unge, har en rigtig god virkning.
Derfor er det meget positivt, at brugen af mentorer bliver stærkt forøget gennem en kontanthjælpsreformen.
Så summa summarum stemmer SF for de her to lovforslag.