runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-03-29:
Liberal Alliance tager udgangspunkt i de 4-5 pct. af borgerne, som har behov for en planlagt behandling, og som er så heldigt stillet, at der findes et privat alternativ.
Vi tager udgangspunkt i de 95 pct. andre patienter i det danske sundhedsvæsen, for hvem der ikke er nogen behandlingsgaranti.
Vi kan starte med de første, der kommer ind akut.
Er det godt nok for dem?
Lad os så tage de næste.
Der er jo masser af patienter, der sidder og griner ude på den anden side, når de hører om, at der er 1 måneds behandlingsgaranti, for det gælder ikke for dem.
Selv for dem, som vi har hørt om i dag, med slidgigt, kommer det an på, hvad det er for et liv, de i øvrigt er.
Har du slidgigt i dit knæ, men har diabetes ved siden af, så kan du i mange tilfælde godt vinke farvel til at blive behandlet på et privathospital.
Eller har du andre ting, der gør, at du ikke er det bedste liv – du har måske flere forskellige sygdomme – så er behandlingsgarantien jo en saga blot.
Skulle vi så ikke tage udgangspunkt i de mange, mange patienter, som vil få en bedre mulighed for at blive behandlet, alene fordi vi bruger ressourcerne på de patienter, som er mest syge?
Joachim B. Olsen (LA), 2012-03-29:
Jo, men det er jo sådan et gammelt socialdemokratisk mantra: Hvad ikke alle kan få, skal ingen have
Men det er jo ikke bedre for nogen, at der er nogle, der skal vente i endnu længere tid.
Altså, når behandlingen bliver foretaget i det private efter 1 måned, så bliver den jo billigere.
Prisen er lavere på et privathospital, end den er i det offentlige.
Så det er jo ikke det samme; man kan slet ikke sætte det sådan op.
Og den tidligere regering har jo med vores støtte netop også sat fokus på, at udredningen skal være bedre.
Så der er ikke nogen sammenhæng mellem de to ting.
Jonas Dahl (SF), 2012-03-29:
Mener Liberal Alliance, at alle borgere skal behandles inden for 1 måned?
Joachim B. Olsen (LA), 2012-03-29:
Det ville være skønt; det tror jeg da vi alle sammen ville være enige om.
Men vi kan konstatere, at man nu er gået i den retning, at flere borgere bliver behandlet hurtigere.
Mange tænker jo med rædsel tilbage på, hvordan det var i 1990'erne, hvor folk lå og ventede på gangene og ikke kunne komme til, og det er jo et faktum, som ingen kan benægte, at ventetiden er faldet markant – med nogle og fyrre procent – de sidste 10 år.
Så det har da været et skridt i den rigtige retning.
Nu vælger man så at gå et lille skridt i den forkerte retning, og det synes vi er en forkert prioritering, og det synes vi er ærgerligt.
Det er ærgerligt for borgerne, at man vælger at gøre det.
Jonas Dahl (SF), 2012-03-29:
Jeg kan da sådan set et eller andet sted godt respektere og forstå Liberal Alliances synspunkt.
Til det der med patienter på gangene vil jeg sige, at det mig bekendt også var sådan i januar 2011, så jeg tror ikke, det er noget, der hørte 1990'erne til; det tror jeg også har været sådan under den borgerlige regering, lige så vel som det har været sådan under tidligere regeringer tilbage i sidste årtusind.
Jeg er helt overbevist om, at der også vil være patienter, der kommer til at ligge på gangene under den her regering; det tror jeg desværre ikke vi kan undgå.
Men nu mener hr. Joachim B. Olsen så, at det er et tilbageskridt.
Jeg går ikke ud fra, at det kun er de 4-5 pct., der skal behandles for noget ortopædkirurgisk på et privathospital.
Der har jeg vel forstået ret, at det gælder alle patienter?
Så jeg vil bare gerne høre, om Liberal Alliance også vil være med til at sikre, at alle patienter med medicinske og psykiske lidelser også skal behandles inden for 1 måned.
Og så vil jeg egentlig gerne – for der går jeg ud fra at svaret er et ja – høre svaret på: Hvor vil Liberal Alliance finde pengene på den kommende finanslov til at sikre det?
Vi foreslår at lave nogle prioriteringer, fordi vi vurderer, at det er nødvendigt, men hr. Joachim B. Olsen vil jo ikke prioritere.
Så går jeg ud fra, at han er villig til at betale regningen.
Er han det?
Joachim B. Olsen (LA), 2012-03-29:
En af måderne, man kunne finde penge på, var jo netop ved at lægge flere sundhedsydelser i udbud, for der er et enormt besparingspotentiale.
Det har man ikke nogen lyst til.
Af ideologiske grunde fører man en kamp mod privathospitaler, og det er jo, fordi man sætter systemet højere end borgeren.
Det var en af de første ting, fru Astrid Krag udtalte som sundhedsminister.
Nu kommer hun snart tilbage; det ser vi frem til.
Jeg synes nu, den nuværende har klaret det ganske godt.
Men det har jo været helt tydeligt, at der har været en ideologisk kamp imod privathospitaler.
Der har været nogle socialistiske politikere, som har ment, at man skal styrke det offentlige på bekostning af borgerne, i stedet for at spørge sig selv: Hvor får vi mest for pengene?
Så der kunne man jo finde en del af pengene.
Liberal Alliance har lagt en plan frem, som vil øge Danmarks velstand med 66 mia. kr., og som vil skaffe overskud på de offentlige finanser allerede fra 2014.
Vi lod den gennemregne af uafhængige økonomer i modsætning til regeringen, som lod deres egne regnedrenge i Arbejderbevægelsens Erhvervsråd regne den ud, og hvor man så bagefter har måttet erkende, at den var underfinansieret med 22 mia. kr.
Det var ren fatamorganaøkonomi.
Jeg tror også, at det betyder – undskyld, jeg siger det – at der er mange borgere, der har det sådan i dag, at man ikke har ret stor tillid til regeringen, fordi de ikke holder, hvad de lover.
Og sådan har vi det også.
Vi sagde også før valget, at det var det, der ville ske, og det er så det, der er sket.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-03-29:
Ja, så fik vi den igen.
Det er jo beskæmmende, at der sådan sås tvivl, så man får den tanke, at nogle læger skulle kunne finde på at overbehandle de danske patienter.
Ikke desto mindre var det jo, hvad den tidligere regering selv var nervøs for.
Det var jo ikke uden grund, at man i to økonomiaftaler satte fokus på indikationsskred; faktisk var det sådan, at den berømte debat, hvor tidligere sundhedsminister Bertel Haarder blev meget, meget vred på en journalist fra Danmarks Radio, lige præcis handlede om, at man ikke bare have et, men to udvalg, der sad og kiggede på, hvordan man kunne undgå, at så mange mennesker skulle have fedmeoperationer, fordi man mente, der var sket et skred.
For mange læger henviste borgere til fedmeoperationer, på trods af at man altså mente, at det ikke var det rigtige for de her mennesker.
Så vil ordføreren ikke godt står inde for og bekræfte, at der er sket et indikationsskred som følge af 1-måneds-behandlingsgarantien, som betød, at den tidligere regering godt nok ikke ville fjerne behandlingsgarantien, men blev ved med at file på den på en lang række behandlinger som fedmekirurgi, skulderkirurgi og knækirurgi, som også flere i dag har hæftet sig ved.
Benedikte Kiær (KF), 2012-03-29:
Nu var det jo ikke derfor, at den tidligere sundhedsminister Bertel Haarder blev sur.
Det var jo, fordi han var blevet afbrudt i sin risengrød.
Det er i hvert fald den forklaring, som den tidligere sundhedsminister selv er fremkommet med.
At der er blevet indført retningslinjer i forhold til behandlinger er jo ikke et argument for den nuværende regering til at aflyse behandlingsgarantien, og at man har videreudviklet behandlingsgarantien fra begyndelsen af VK-regeringsperioden, til at man så også nu indfører retningslinjer og har indført retningslinjer, er ikke argument for, at man skal til at afblæse, at der er en behandlingsgaranti på 1 måned.
Det mener jeg simpelt hen ikke hænger sammen.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2012-03-29:
Hr. Bertel Haarder blev sur over at være blevet trukket væk fra risengrøden, for
det, han blev bedt om at forholde sig til, var, at ikke bare et, men to udvalg sad og kiggede på indikationer og indikationsskred på anvisninger til fedmebehandlinger.
Det var lige præcis det, der vistnok fik ham til at sige de berømte ord, som jeg ikke vil sige her.
I Ugeskrift for Læger – nr. 172/18 står der her –
Vi prøver jo nu på at lave en bedre prioritering.
Vi siger, at nogle af de mennesker, der i forvejen oven i købet er villige til at vente lidt længere – nogle af dem, for hvem det er en skavank, der skal behandles – nu ikke længere skal stå i kø til at komme på privathospital allerede efter 1 måned.
Nu kan vi også bruge nogle af midlerne til at sikre en hurtigere udredning for alvorligt syge mennesker.
Nu kan vi bruge nogle af pengene til også at behandle nogle af de alvorligt syge mennesker og ikke kun dem med mindre skavanker.
Benedikte Kiær (KF), 2012-03-29:
Jeg kan simpelt hen ikke få ordførerens argumentation til at hænge sammen.
Jeg kan ikke se, hvordan en behandling – om det er en operation, om det er en konservativ behandling, eller om den har noget med medicin at gøre – skulle blive billigere af, at man beder folk om at vente længere tid på, at de får den behandling.
Og jeg er da fuldstændig enig med ordføreren i – og det er der også andre ordførere fra de tidligere regeringspartier og fra Dansk Folkeparti som har sagt hele dagen – at man skal have en hurtig diagnose, og at man skal have et godt udredningsforløb.
Det er vi jo fuldstændig enige i.
Det er jo også baggrunden for, at den tidligere regering satte fokus på udredning, både i forhold til kræftområdet og også i forhold til sygdomme, hvor der er nogle uspecifikke symptomer.
Det var baggrunden for, at man ville have diagnostiske centre i alle fem regioner.
Så vi er jo helt enige.
Vi er bare uenige i en ting.
Hvor vi siger både-og, fordi vi gerne vil beholde den her rettighed for borgerne, at de kan få en behandling inden for 1 måned, så siger regeringspartierne enten-eller, og det er der, hvor vandene skilles.
Jonas Dahl (SF), 2012-03-29:
Den tidligere sundhedsminister blev så arrig ude i DR, fordi han skulle væk fra sin risengrød, og endte med at citere The Julekalender med udtrykket pis mig i øret – undskyld.
Frustrationen gik jo bl.a. på, at den daværende regering havde en afsindig dårlig sag.
Man var ikke i stand til at forklare, hvorfor det nu var, man havde to udvalg, som bl.a. havde kigget på fedmeoperationer, og nu kunne man ikke rigtig forsvare, at man blev ved med at holde det tilbage.
De kunne i øvrigt ikke blive enige, og regeringen kunne ikke blive enig med sig selv.
Forklaringen på, at den daværende konservative sundhedsminister i sidste ende røg ud som sundhedsminister, var vel også, at han rent faktisk begyndte at snakke mere om forebyggelse og begyndte at forholde sig til, at der var behov for en differentieret behandlingsgaranti.
Heldigvis holdt han ikke mund, efter at han var røget ud som sundhedsminister.
Men det er dog tankevækkende, at man i Det Konservative Folkeparti heller ikke nu vil anerkende det, som daværende sundhedsminister hr. Bertel Haarder i øvrigt sagde meget klogt, synes jeg, på Sundhedsministeriets hjemmeside, nemlig: »... at de nye retningslinjer vil være til gavn for patienterne og være med til at sikre, at de rette patienter tilbydes den rette behandling – og ikke mindst, at det er de rigtige patienter, der henvises til operation.«
Det understreger vel behovet for nogle nye retningslinjer.
Gør det ikke?
Benedikte Kiær (KF), 2012-03-29:
Jeg synes jo egentlig også, at det ville være mest fair, at den person, om hvem man foretager en masse gæt, med hensyn til hvordan personen opførte sig eller havde det, eller hvad personen følte, var til stede her i rummet, i stedet for at man foretager sig alle mulige gætterier.
Jeg synes ikke, at det er i orden, at man foretager alle mulige gætterier om, hvorfor den tidligere sundhedsminister, hr. Bertel Haarder, havde den sprogbrug, som han nu engang havde.
Der foregår også en hel masse gætterier fra hr. Jonas Dahls side om, hvad det er, Jacob Axel Nielsen egentlig har sagt om den her behandlingsgaranti, og om, hvorfor det egentlig var, vi kom med nogle retningslinjer.
Det, den tidligere regering kom med, var nogle ting, der er til gavn for patienterne, ligesom vi mener, at behandlingsgarantien er til gavn for patienterne.
Det, som Jacob Axel Nielsen var ude med, var, at han mente, at 30 dage var for kort tid, til at de offentlige sygehuse kunne nå at reagere.
Det handler om logistik.
Det handler ikke om, hvorvidt en behandlingsgaranti er i orden eller ej, eller om det er godt for borgerne at have de her rettigheder eller ej.
Det handler om logistik, men hvorfor skal dårlig logistik, dårlig organisering, gå ud over borgerne?
Hvorfor skal det gå ud over patienterne?
Joachim B. Olsen (LA), 2012-03-29:
Man går tilbage til noget, der var i 2007.
Det er et tilbageskridt for patienterne; det er en garanti, som bliver forringet.
Og jeg synes også, at fru Sophie Hæstorp Andersens spørgsmål bekræfter, at hun ikke tager udgangspunkt i den enkelte borger, for det er da en forringelse, at hvor man før kunne blive behandlet inden for 1 måned, kan man nu blive behandlet inden for 2 måneder.
Vi tager udgangspunkt i borgeren, og hvad der er godt for borgeren.
Men ordføreren sætter systemet over borgeren, og det er der, hvor vandene skiller.
Gitte Lillelund Bech (V), 2012-03-29:
Det er bare lige for at sige, at jeg nu ikke tror, at den fungerende sundhedsministers argument holder.
Jeg vil godt tilbage til det her med, at behandlingerne med det her lovforslag skulle blive billigere.
Jeg vil bare spørge ind til, om det i det lovforslag, som regeringen kommer med i næste måned, så vil fremgå helt klart, at man har en forventning om og simpelt hen regner ud og siger, at når folk kommer hurtigere i gang, er de mindre syge, hvilket vil sige, at behandlingerne bliver billigere.
Vil det simpelt hen fremgå af lovforslagets bemærkninger, at man regner sådan?
Morten Bødskov (S), 2012-03-29:
Mit grundlæggende syn på, hvordan domstolene arbejder, er, at vi her i Folketinget giver en ramme, inden for hvilken domstolene kan lægge deres afgørelser, alt afhængigt af hvor alvorlige sagerne er.
Og de her sager er jo som udgangspunkt meget alvorlige.
Jeg tror også, man må sige, hvis man følger lidt med i debatten om nogle af de forfærdelige sager, der har været om seksuelt misbrug af børn, at der er nogle af dem, der er helt vanvittige.
Og det skal domstolene jo have mulighed for at lægge strafniveauet for.
Det er den måde, det fungerer på i et retssystem, hvor Folketinget udstikker rammerne og domstolene udfylder dem i den konkrete bedømmelse af den enkelte sag.
Det er det, der er regeringens udgangspunkt, og jeg er glad for at få bekræftet – det ved jeg fra tidligere debatter i salen om samme emne – at der trods alt stadig væk er et bredt flertal i Folketinget, der mener, at det er domstolene, der i de konkrete sager skal afgøre straffen for den enkelte overtrædelse.
Karsten Lauritzen (V), 2012-03-29:
Tak til ministeren for besvarelsen.
Og vi kunne så i behandlingen af et andet beslutningsforslag, som også er fra Dansk Folkeparti, høre ministeren fortælle, at Straffelovrådet kommer med deres arbejde i løbet af sommerferien – i slutningen af sommerferien så vidt jeg kunne forstå.
Ministeren kan jo ikke forudsige, hvad den anbefaling og den gennemgang kommer til at indeholde, men hvis der viser sig et billede af, at der er behov for at straffe hårdere, tror ministeren så, det vil være muligt at fremsætte et lovforslag, hvis der nu er bred enighed om det i Folketinget, i en kommende folketingssamling?
For der er nogle, der er optaget af, både forslagsstillerne på det her beslutningsforslag såvel som det parti, jeg selv kommer fra, Venstre, hvor hurtigt vi kan få set på nogle af de her ting.
Vi satte jo som sagt gang i processen i 2009, så derfor handler det også om hastighed, og derfor kunne det være interessant at høre, hvad ministeren mener om, hvor hurtigt man så kan komme i gang, afhængigt af hvad man konkluderer, selvfølgelig.
Morten Bødskov (S), 2012-03-29:
Vi følger jo, som vi også tidligere har diskuteret her i salen, det arbejde, som den tidligere regering har igangsat, og vi synes, det er mest fornuftigt, at Straffelovrådet får lov til at gøre deres arbejde færdigt, ikke mindst i lyset af at det her er meget alvorlige sager, og derfor skal vi jo også sikre, at det sker på et ordentligt grundlag, når vi skal behandle resultatet af Straffelovrådets arbejde.
Og derfor synes jeg, når beskeden nu er, at arbejdet forventes afsluttet kort tid efter sommerferien, at vi så skal se på det der.
Det synes jeg er den bedste måde at gøre det på.
Karsten Lauritzen (V), 2012-03-29:
Jo, men så kan det være, jeg ikke formulerede mig korrekt eller rigtigt eller letforståeligt.
Mit spørgsmål var sådan set, om ministeren mente, det var muligt at fremsætte et lovforslag i Folketingssalen i næste samling.
Det kan jo være i efteråret, men det kan også være i foråret næste år.
Ser ministeren det som en mulighed?
Hvis ministeren kunne give tilsagn om det, tror jeg, der vil være mange, ikke mindst nogle af dem, der mener, at der er nogle ting, der skal ses på, som vil være betrygget af det, og det ville vi i Venstre være meget tilfredse med, for vi er som sagt optaget af, at det var noget, man satte Straffelovrådet i gang med for et godt stykke tid siden.
Så selv om de har været lidt lang tid om det, kan vi jo så politisk blive enige om, at vi vil være hurtige, og det ville bare være rart at få ministerens tilsagn om det.
Morten Bødskov (S), 2012-03-29:
Der er det at sige, som jeg sagde før, altså at nu kommer resultatet af arbejdet, som den tidligere regering satte i gang, og det vil vi selvfølgelig nøje studere og arbejde seriøst med.
Og vi deler afsættet for arbejdet, altså at der var behov for at se på det, og så håber jeg da også, at vi i fællesskab kan se konstruktivt på resultatet af det grundige arbejde, som nu kommer, og som jo er resultatet af, at den tidligere regering besluttede, at Straffelovrådet skulle se på det her spørgsmål.
Karsten Lauritzen (V), 2012-03-29:
Som ministeren jo lige har redegjort for, handler beslutningsforslaget om at ændre straffeloven, så straffen for seksuelle overgreb mod børn skærpes markant, og at der bliver bedre muligheder for at idømme seksuelle krænkere af mindreårige forvaring.
Seksuelle overgreb mod mindreårige børn er et dybt, dybt alvorligt emne, og i de sidste par år har der været en række meget alvorlige overgrebssager, som også har givet anledning til meget stor debat i medierne.
I mange af de her sager er der ikke blevet grebet ind i tide, og det er jo én problemstilling, men det er ikke den, vi behandler i dag.
En af de sager, der er blevet diskuteret meget, er jo den såkaldte Esbjergsag, hvor en tiltalt fik 7 år for over en lang periode at have misbrugt ganske mange børn, og den straf på 7 år tror jeg er en af de højeste straffe, der er blevet idømt.
Det er ikke en fuldstændig udnyttelse af strafferammen, og det må vi i Venstre sige at vi under os en smule over.
Vi har svært ved at have fantasi til at forestille os en værre sag, så at det ikke giver anledning til at udnytte strafferammen mere, undrer vi os over.
Derfor er vi også positive over for forslaget om højere straffe for seksuelle overgreb mod mindreårige børn, både for ofrenes og for samfundets skyld.
Vi mener, at strafferammen for seksuelle overgreb mod børn konsekvent skal skærpes, og vi er sådan set glade for, at Dansk Folkeparti har rejst debatten.
Vi er også glade for, at Socialdemokratiet eller i hvert fald den socialdemokratiske retsordfører har udtalt sig positivt og ytret ønske om at stramme lovgivningen og skærpe strafferammen.
Det vil vi da godt kvittere for.
Vi vil håbe, at hr. Ole Hækkerup som socialdemokratisk retsordfører kan overbevise ministeren om, at det skal ske i næste samling, efter at Straffelovrådet er kommet med deres udtalelse.
Vi ser sådan set ikke, som ministeren gør det, en konflikt mellem indholdet af det her beslutningsforslag og Straffelovrådets arbejde.
Derfor mener vi sådan set ikke, at der er konflikt mellem det arbejde, vi satte i gang, og det beslutningsforslag, som ligger her.
Derfor er vi i Venstre sådan set positive over for det.
Vi ønsker at sende et klart signal til befolkningen om, at overgreb på børn er ganske uacceptabelt, og at man skal føle sig tryg ved, at vores retssystem tager hånd om de her sager på en konsekvent vis, og at det straffes meget hårdt.
Og det skal det, for når der er tale om seksuelle overgreb mod mindreårige børn, er det nogle af de værste forbrydelser, man kan forestille sig, især fordi en voksen misbruger sin autoritet, sin alder og sin psykiske overlegenhed og forbryder sig mod et barn, og det er nogle overgreb, som har livsvarige konsekvenser for de børn, det går ud over.
Det skal selvfølgelig modsvares i en konsekvent strafferamme fra Folketingets side og en konsekvent udnyttelse af strafferammen i domstolssystemet.
Peter Skaarup (DF), 2012-03-29:
Tak til Venstre for den principielle støtte til forslaget her fra Dansk Folkeparti om højere straffe for seksuelt misbrug af børn.
Det er glædeligt, for det er påtrængende, at vi handler hurtigt.
Vi er helt enige i, at ministeren ser ud til at nøle noget, og det skal vi så forhåbentlig kunne gøre noget ved her i Folketinget.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge Venstres ordfører, om ikke også Venstre finder det oprørende, at selv om Folketinget egentlig har ligestillet voldtægt af børn med voldtægt af voksne, så sker der jo ofte det med pædofile, at de voldtager børn mange gange, hvorimod en voldtægtsforbryder i forhold til en voksen måske kun gør det en gang.
Når ministeren siger, at man har lavet den ligestilling, lyder det jo meget godt, men – og det er det, jeg vil spørge Venstres ordfører om: Er spørgsmålet ikke, at man faktisk ikke reelt har ligestillet de to ting, fordi det er så meget mere krænkende, i og med at barnet bliver misbrugt mange gange?
Karsten Lauritzen (V), 2012-03-29:
Jeg tror, at der bl.a. var en lovændring tilbage i 2002, og der er også senere lovændringer, hvor man har skærpet straffen på de her områder og lavet den sammenligning, som hr. Peter Skaarup henviser til med balance mellem voldtægt og overgreb på børn.
Det er sådan set min opfattelse, at vi i høj grad har opnået det, vi ville.
Der bliver straffet hårdere, end der blev gjort tidligere, og selv om Danmarks Statistik var ude med noget i december, som har affødt en del debat, kan vi forstå, at der sådan set er den her sammenhæng.
Så kan man selvfølgelig argumentere, som hr. Peter Skaarup gør, men hvis jeg skal være helt ærlig uden at have læst debatten fra dengang, så tror jeg sådan set ikke, det var det, der var de politiske intentioner bag ændringen.
Det ændrer ikke ved det faktum, at vi synes, at man i højere grad skal udnytte den strafferamme, der er, og hvis man ikke vil det fra domstolenes side – og sådan er det jo – må vi fra Folketingets side øge strafferammen.
Og generelt synes vi da i Venstre, at man skal straffe personfarlig kriminalitet hårdere og også arbejde med den balance, der er mellem økonomisk kriminalitet og personfarlig kriminalitet.