Line Barfod (EL), 2009-02-05:
Enhedslisten er også klart imod det her forslag.
Jeg er meget enig i de ting, fru Marianne Jelved har sagt.
Jeg forstår så heller ikke, hvad det her forslag laver på socialområdet.
Det hører klart hjemme på retsområdet, hvor vi diskuterer, hvad vi gør i forhold til unge, der begår kriminalitet; der er masser af diskussioner.
Man har overhovedet ikke tænkt i de baner, som vi normalt tænker i, når vi snakker om, hvad det er for nogen betingelser, der skal være opfyldt for at straffe, hvilken retssikkerhed der skal være osv.
Jeg er meget optaget af, at vi gør noget for at lære unge om konsekvenserne af de handlinger, de foretager sig.
Og jeg kender en del til Rådmandsgades Skole, da min søn går der, og jeg er rigtig glad for både skolen og Lise Egholm, der er leder af skolen, og for de lærere, forældre og børn osv., der er enormt engagerede i at prøve at gøre et stykke arbejde under vanskelige vilkår.
Men det, de gør, er netop ikke at gå ind og tage penge fra familier, der har det svært i forvejen.
Tværtimod prøver de at gå ind og snakke med den enkelte familie og se på, hvad man kan gøre.
De tager fat i forældregrupperne i skolen og prøver at se på, hvad man kan gøre for at hjælpe og støtte hinanden, hvad der er for nogle behov, og hvad der kan gøres.
Problemet her er jo, at det kun handler om straf.
Her prøver man jo ikke at gå ind og se på, hvad vi kan gøre, for at det kan hjælpe på længere sigt.
Fru Marianne Jelved nævnte konfliktråd, og der er rigtig gode erfaringer fra både Danmark og andre lande.
Men det helt grundlæggende princip i forbindelse med konfliktråd - i forhold til at gerningsmanden skal hjælpe offeret, i forhold til at gerningsmanden skal ud og lave et eller andet stykke arbejde for at rydde op efter sig - er jo, at det skal være frivilligt, altså at offeret skal sige ja til at gå ind i det her, og at gerningsmanden skal være indstillet på det.
Sådan er det jo også, hvis vi idømmer samfundstjeneste, laver ungdomskontrakter og andet.
Ellers kommer der ikke noget godt ud af det.
Der er meget, meget få, der siger nej, og ellers må man gå ind med nogle andre sanktioner, hvis der er begået kriminalitet.
Men hele grundlaget for det er at prøve at finde nogle konstruktive løsninger, som folk arbejder med på - i stedet for straf, som bare bliver et system, som ikke fører til nogen konstruktive ændringer - og som går ud på, at vi prøver at lære de børn og unge, der ikke ved det i forvejen, hvad det egentlig betyder for andre mennesker, hvis man udøver skade, hvad enten det er en skade i form af vold eller det er en skade, i form af at man begår indbrud, laver hærværk, ødelægger andres ting.
Der er brug for, at vi lærer dem at forstå, at det går ud over nogle andre mennesker.
I stedet for at vi bare lærer dem, at det er systemet, der bliver vredt, skal de møde de mennesker og forstå, at der faktisk er nogle mennesker, der bliver kede af det; det er ikke bare et forsikringsselskab eller et system.
Og det gør man ikke på den her måde.
Det gør man, ved at vi faktisk sørger for, at de møder de mennesker, og at man får inddraget dem, som det her vedrører, og får diskuteret det.
Det er det, man arbejder på i konfliktråd.
Dertil kommer så det, som andre har været inde på, som Socialrådgiverforeningen har peget på - også Bettina Post, formanden, i et indlæg i Politiken i dag - om lovsjusk osv. i forhold til alt det her om forældrepålæg osv. Jeg synes, det er et problem, at vi bare har kunnet se problemerne vokse og vokse under den her regering, altså at der er en stigende ulighed, en stigende forråelse i samfundet.
Vi har i de senere måneder set de mange skyderier, der er.
Der er intet, der tyder på, at regeringen og Dansk Folkeparti faktisk begynder at lære, at den politik, man har ført, med bare at sige straf og kontrol, gør tingene værre, og at man bliver nødt til at finde nogle andre løsninger, nogle langsigtede løsninger.
Der er ingen af os, der har en mirakelløsning, der kan få det her ændret fra den ene dag til den anden.
Det vil forældrepålæg og ungepålæg bestemt heller ikke gøre.
Der er brug for, at vi sætter os ned og ser på al den viden, vi har, om langsigtede løsninger, hvor de unge lærer, hvad det betyder, hvis de laver noget forkert over for andre, men hvor man også går ind og støtter de familier, der har brug for hjælp, så de bliver i stand til at tage hånd om problemerne, bliver i stand til at gøre noget, der forebygger, at man kommer så langt ud.
Hvad angår alle dem, der skader sig selv, alle de mange unge, der skærer i sig selv eller bliver ramt af spiseforstyrrelser eller forsøger at begå selvmord eller andet, går man jo ikke ind med forældrepålæg, ungepålæg og alt muligt andet.