Per Clausen (EL), 2010-01-21:
Der skal nok være enkelte borgere, som vil undre sig, når det her beslutningsforslag om få minutter bliver stemt ned.
Det er de borgere, som mener, de følger med i aviser og tv og dér danner sig et indtryk af, hvad de politiske partier mener.
Det er de borgere, der, da vi sidste år i forbindelse med en landskamp mod Sverige havde en heftig debat om, hvorfor den ikke blev vist på en af de landsdækkende tv-kanaler, kan huske, at et flertal i det danske Folketing klart sagde, at det var et problem, der skulle løses, og at man selvfølgelig måtte sikre, at den slags ikke gentog sig.
Nu er der gået lang tid siden da, og der er også et stykke tid, til den situation vil opstå igen, så den politiske realitet har forandret sig.
Man kan så trøste sig med, at i hvert fald nogle partier har sagt, at de kun stemmer imod i dag, fordi de er bundet af et medieforlig, men at de i de kommende medieforligsforhandlinger vil forsøge at få den her problemstilling løst, så vi altså kan være sikre på at få vist vigtige landskampe i landsdækkende tv fremover.
Og jeg kan da love, at Enhedslisten, i den udstrækning vi bliver lukket ind til de hellige forhandlinger om det kommende medieforlig, vil arbejde hårdt for, at den her sag bliver løst.
Pointen er jo, at man indtil 2001 havde en liste over vigtige begivenheder, som man gav mulighed for kunne vises på landsdækkende tv.
Den blev afskaffet af Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti med henvisning til, at det var vigtigt at lade de frie markedskræfter bestemme.
Det er naturligvis en politisk prioritering, man kan have.
Det er ikke en politisk prioritering, Enhedslisten har.
Efter vores opfattelse bør det være sådan, at disse vigtige begivenheder vises på landsdækkende tv.
Altså giver det her jo ikke anledning til nogen kritik af EU, men derimod til en kritik af det politiske flertal i det danske Folketing.
En række europæiske lande har da også benyttet sig af den mulighed; der findes ordninger i f.eks. England, der findes ordninger i Italien, der findes ordninger i Østrig, der er indført en ordning i Finland, der findes ordninger i Irland.
Ved førstebehandlingen af det her beslutningsforslag var der nogle, der sagde, at det da var et meget interessant forslag, Enhedslisten kom med, men at det ikke kunne fungere.
Så har regeringen været så venlig at skrive et notat til alle Folketingets partier, hvor man forklarer, at når man spørger i de lande, hvor den her ordning er, så er svaret, at det fungerer ganske glimrende.
Det kan altså godt lade sig gøre at gennemføre det, hvis man vil.
Vi er også i den situation, at et af de medier, der i givet fald skulle påtage sig den her opgave, nemlig Danmarks Radio, klart har sagt, at det vil man gerne.
Så der er altså intet, der forhindrer, at vi indfører en sådan liste og bruger den i fremtiden og sikrer, at landskampe og andre vigtige begivenheder kan blive vist på landsdækkende tv, sådan at alle borgere kan få adgang til det, selv om de ikke har mulighed for, råd til, lyst til at involvere sig med forskellige former for betalingskanaler.
Så det er altså den mulighed, der foreligger.
Desværre må vi så konstatere i dag, at det flertal i Folketinget, som lige omkring de store dage omkring Sverigelandskampen var helt sikre på, at det her problem skulle løses hurtigt, nu ikke vil være med til at løse det i dag, men vil vente – forhåbentlig – til de medieforligsforhandlinger, der kommer næste år.
Men jeg må sige, at på baggrund af de udtalelser, der er kommet i den her sag, er jeg fast overbevist om, at den her sag vil blive løst i løbet af medieforligsforhandlingerne næste år.
Derfor er min bitterhed og forbitrelse over at få stemt et beslutningsforslag ned på trods af det, et flertal i Folketinget har sagt, til at bære; for vi løser jo nok problemet til næste år.