Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-09-07:
Mere vækst.
Det er noget af en udfordring for det danske samfund.
I virkeligheden kan man sige, at vi kan vælge mellem en græsk og en svensk vej.
Vi kan vælge imellem den græske vej, som handler om øget offentligt forbrug, om høje skatter, om lav ugentlig arbejdstid, om ineffektivitet, eller en svensk vej, som handler om en af Europas højeste vækstrater, skattenedsættelser, fald i arbejdsløsheden, bedre tal i forhold til handel med udlandet.
Der er en græsk og en svensk vej.
Det, vi har set i dag, er desværre et forholdsvis stort forsvar for den græske.
Vi har hørt nogle utrolig underlødige angreb på det private erhvervsliv.
Vi har hørt om banker og forsikringsselskaber og private virksomheder.
Ja, det er nærmest, fordi de tjener penge, at det går dårligt i Danmark.
Det er en helt forkert og omvendt logik, fordi det jo er der, pengene skal komme fra.
Det er fra produktionen i den private sektor, det er fra omsætningen i den private sektor.
Går det godt for den private sektor, går det godt for Danmark.
Men der er en misforstået lighedsdagsorden, som handler om, at det skal være retfærdigt, mere end at der skal være vækst.
Vi kunne jo høre, at den har sneget sig så langt ind, så selv den konservative ordfører forsvarede genopretningspakken med, at det dog ville have været socialt uretfærdigt, hvis ikke man havde sørget for at udsætte topskattelettelserne, på trods af at vi ved, at det koster arbejdspladser og vækst, at man har gjort det.
OECD har ligefrem sagt, at det er det i genopretningspakken, som er mest væksthæmmende.
Statsministeren har fra Folketingets talerstol lige før sommerferien givet OECD ret i det udsagn.
Det samme har Venstres politiske ordfører, hr. Peter Christensen, den konservative politiske ordfører, fru Henriette Kjær, og i går var jeg til et debatmøde, hvor Venstres arbejdsmarkedsordfører, fru Ulla Tørnæs, også indrømmede, at det er væksthæmmende.
Så i den hellige retfærdigheds navn vælger man at føre en politik, man ved skaber mindre vækst, færre arbejdspladser, mindre velstand.
Det er ikke et klogt valg.
I Liberal Alliance har vi en helt anden vej at gå.
Vi vil gerne gøre som svenskerne.
Vi vil gerne komme med nogle konkrete forslag til, hvordan vi får Danmark tilbage på vækstsporet.
Vi er kommet med nogle markante udmeldinger: Afskaf efterlønnen, reducer bureaukratiet i den offentlige sektor, fjern alle erhvervsstøtteordninger, indfør langt mere udlicitering.
Meget af det kan lyde meget dramatisk, men det er det jo ikke nødvendigvis.
Vi foreslår f.eks. bare at reducere antallet af offentligt ansatte til samme niveau som under Poul Nyrup Rasmussen, socialdemokraten Poul Nyrup Rasmussen.
Men vi har en borgerlig regering, der blærer sig med at have fået den offentlige sektor til at blive større og antallet af offentligt ansatte til at blive flere.
For det er den vej, der er her i Danmark.
I Sverige er der valgkamp for tiden.
Der er et klart valg i Sverige.
Enten går man efter den socialdemokratiske overbudspolitik, der vil føre til mindre vækst, højere skatter, flere forbud og dermed et fattigere samfund, eller også stemmer svenskerne på den borgerlige alliance, som den sjovt nok betegnes, der går til valg på at sætte skatterne yderligere ned, og som har sørget for at få svenskerne væk fra at have førstepladsen som verdens mest skatteplagede folk; de tror på reformer, de tror på initiativ, de tror på det private erhvervsliv.
I Danmark derimod skulle man også tro, at vi havde valgkamp.
Alle taler, som om der er valg.
Men i Danmark er politikerne generelt bange for vælgerne.
Der er galoperende vælgerangst.
Problemet er bare, at begge veje tilbyder verdens største offentlige sektor, verdens højeste skattetryk og et kæmpe underskud på de offentlige budgetter.
Jamen er det ikke fantastisk?
I Liberal Alliance prøver vi alligevel.
Jeg gennemgik nogle af vores forslag før.
Det vil skaffe 80 mia. kr. Og vi vidste ikke engang, at regeringen kom med et finanslovforslag med et underskud på 79 mia. kr., da vi satte de 80 mia. kr. sammen.
Nu ved vi godt, at vi ikke har haft et valg endnu, der har givet Liberal Alliance de afgørende mandater, så derfor ved vi også godt, at vi desværre ikke i den her finanslov får afskaffet topskatten, halveret selskabsskatten, afskaffet efterlønnen og andre gode ting.
Men vi har stillet en række små, nyttige forslag, som vi håber at kunne få regeringen og Dansk Folkeparti med på.
Vi ønsker at afskaffe iværksætterskatten, som VKO har givet os, og som har kostet 15 mia. kr. i tabte investeringer; afskaffe multimedieskatten, der gør det besværligt for offentligt ansatte at passe deres arbejde – og i øvrigt også ansatte i den private sektor – hvis man gerne vil være fleksibel; afskaffe udligningsskatten, som er en uretfærdig skat for folk, som har fulgt politikernes råd om at spare op; afskaffe feriepengekontoen, sådan at borgerne får rådighed over deres egne penge i stedet for at give dem til virksomhederne; lade familien udnytte børnefradraget, nu hvor man har forbudt børn under 13 år at arbejde, for det ville være meget rimeligt; lade studerende tjene mere ved siden af SU’en; lade nye indvandrere betale for deres egen sundhedsforsikring i de første år, så vi kun får de dygtige udlændinge til Danmark; afskaffe momsen på byggegrunde, fordi vi ikke mener, at staten skal betales for at dæmpe væksten; og endelig helst skære selskabsskatten midt over, det ved vi måske godt ikke kommer til at ske, men så i hvert fald reducere den.
Det er en masse små, nyttige forslag, som vil være gode for væksten i det danske samfund.
Men vi vil være realister i de forhandlinger, der vil komme.
Vi ønsker at indgå i en konstruktiv dialog med regeringen om finansloven for 2011.
Så er der nogle, der siger, at Socialdemokraterne og SF også kommer med alle deres planer.
Og man må jo sige, at de hele tiden kommer med nye og hele tiden med reviderede udgaver.
Men Liberal Alliance går til valg på tre ting: øget vækst, lavere skat og mere personlig frihed.
Oppositionen tilbyder os højere skatter, mindre personlig frihed, og den har stadig ikke givet noget som helst svar på, hvordan alle disse såkaldte fair planer skal hænge sammen.
Sandheden er, at vælgerne ikke ved det, den dag de skal stemme til næste folketingsvalg.
Derfor er det kun fuldt af ubekendte.
Liberal Alliance vil møde konstruktivt op til finanslovforhandlingerne, prøve at trække tingene lidt mere i en vækstretning, sørge for at Danmark ikke bliver den tabernation blandt de rige lande, som der desværre er udsigt til, når man ser på OECD's prognoser.
For os er det enkelt.
Enten vælger vi en vækstvej for Danmark, eller også vælger vi at gøre Danmark til et fattigere land med dårligere skoler, dårligere hospitaler og dårligere ældrepleje til følge.
Det er det valg, vi står over for.
Det er derfor, at den økonomiske politik er så afgørende for os, også når vi bliver spurgt af nogle om, hvorfor vi skal give os på andre områder.
Det skal vi, fordi det, hvis ikke vi løser vækstudfordringen, næsten er ligegyldigt, hvad vi kommer til at diskutere i øvrigt i det her Folketing.
Så sørger vi for, at de kloge og de flittige og de velhavende forlader Danmark og efterlader det til alle dem, der bare kan sørge for, at Danmark langsomt, men sikkert ender i et S-SF-Ø-fattigere samfund.