runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-02-09:
Lad mig så tage det, som jeg ikke nåede før, nemlig sundhedsforsikringerne.
Vi skal se det ud fra, hvordan det var før.
Der var det advokaterne og direktørerne på virksomhederne, der fik dem.
I dag er det sådan, at det at have mulighed for at få en sundhedsforsikring går langt ind i LO-familien.
Det når helt ud til lagerarbejderen og rengøringsdamen, for hvis arbejdsgiveren vil have fradrag for den her sundhedsforsikring, skal den gives til alle.
Så det giver alt andet lige mere lighed end før.
Jeg er heller ikke enig i, selv om hr. Per Clausen ville kunne finde nogle, der ikke benytter sig af det udvidede frie sygehusvalg, at det ikke er lighedsskabende.
Så skal vi orientere dem, der ikke kan navigere i det, om, at muligheden foreligger.
Det gør vi ved hjælp af nogle patientvejledere.
Det er jo sådan, at livsstilssygdommene er båret af den her negative sociale gradient.
Overvægt er jo snart en folkesygdom, som rammer alle sociale klasser, men den findes også i de nedre sociale grupper.
Problemer med overvægt er noget af det, der mest bliver behandlet på privathospitalerne.
Så at komme og sige, at der ikke er nogen af de socialt udsatte, der ikke er blevet behandlet for overvægt, er forkert.
Per Clausen (EL), 2010-02-09:
Det har været meget spændende at følge debatten i dag.
Hvis der var nogle, der var i tvivl om indholdet af det socialdemokratiske og SF'ske udspil, »Fair Forandring«, er de nu enten fuldstændig afklarede om det, eller også er de stadig forvirrede.
Jeg tror så, at der er nogle, der er professionelt forvirrede, og det er tilgiveligt at være det i politik.
Jeg har i hvert fald hørt mange spørgsmål blive gentaget mange gange og hørt mange svar blive gentaget.
Man må måske nok sige, at det var lidt i periferien af det, der var vores hensigt med at rejse debatten om ulighed i sygdom og sundhed, men sådan er det jo med debatter – hvis Venstre har besluttet sig til, at de på denne dag skal genrejse selvtilliden, modet og kampviljen, så kaster de sig vel over noget, de kan sige noget om, og det var i dag så ikke lighed og ulighed i sygdom og sundhed, men nogle andre ting.
Det, jeg synes er vigtigt i den her debat, er at holde fast i, hvordan ligheden og uligheden udvikler sig inden for sundhedsområdet, og der kan man jo ikke med retorik løse de udfordringer, vi står over for.
Hvis det er sådan, at den politik, man fører, fører til større ulighed, til at flere mennesker kommer i en ulykkelig økonomisk situation, hvilket regeringen helt bevidst har gjort med starthjælpen og kontanthjælpsloftet, så fører det til, at der bliver flere fattige familier i Danmark, og at der er flere børn, der får en dårlig barndom, dårlig ernæring osv.
Og konsekvensen af det er også, at vi får mere ulighed.
Når man så systematisk ødelægger et forsøg på at etablere en madordning i folkeskolen, daginstitutionerne og hele vejen rundt, er man også med til at sikre, at de børn, som kommer fra dårligt stillede hjem, ikke får det løft, de kunne bruge til at få en uddannelse i fremtiden.
Så pointen er jo, at selv om fru Lone Dybkjær selvfølgelig kan have ret i, at det er lidt lusket at forsøge at få hele samfundet lavet om under en debat om ulighed i sundhed og sygdom, så er realiteten jo, at det er det, der skal til, hvis man for alvor skal gøre noget.
Martin Henriksen (DF), 2010-02-09:
Jeg bemærkede, at fru Anne Baastrup flere gange hang sig i systemet, altså i, hvilke administrative byrder dette pålagde kommunerne.
Det synes jeg er en lidt mærkværdig indfaldsvinkel til det, for udgangspunktet bør jo være, hvad der gavner den enkelte borger.
Der synes jeg, at det lyder, som om Socialistisk Folkeparti prioriterer systemet før borgeren, og det forstod jeg ikke.
Jeg vil bare gerne høre, om ikke fru Anne Baastrup kan bekræfte, at med det her forslag bliver der ganske vist pålagt kommunerne nogle administrative byrder – det står også beskrevet i lovforslaget – selv om det måske er lidt unormalt i de her afbureaukratiseringsdage, og det bliver de så også kompenseret for, men at det vigtigste må være, at vi tager udgangspunkt i, hvad der er godt for borgeren, og ikke i, hvad der er godt for kommunen.
Anne Baastrup (SF), 2010-02-09:
Det er lige præcis det, jeg forsøger, nemlig at sikre, at det, at et menneske med handicap har lyst til selv at vælge frit, ikke skal give dette menneske administrativt bøvl og besvær, samtidig med at det tager rigtig, rigtig lang tid, før man får den ydelse, man har krav på og behov for, fra den leverandør, der er i stand til at levere.
Der er flere ting, som man burde være opmærksom på, også selv om man ikke er ordfører på lovforslaget, sådan som hr. Martin Henriksen ikke er, nemlig: Hvad er bedst og billigst?
Hvordan kan man være sikker på, at den leverandør, der kan levere, rent faktisk leverer kvalitet?
Hvordan skal man som et menneske med et handicap sikre sig det?
Hvordan kan man overhovedet få den korrekte rådgivning og vejledning fra kommunen?
Der er en lang række spørgsmål, som lovforslaget ikke besvarer, og der beder jeg bare helt stille om – det kan godt være, hr. Martin Henriksen ikke gider, men så må vi ordne det uden for Socialudvalget – en teknisk gennemgang og en høring.
Martin Henriksen (DF), 2010-02-09:
Altså, hvis der kommer det ud af mit spørgsmål til fru Anne Baastrup, at fru Anne Baastrup nu tager udgangspunkt i, hvad der er det bedste for den enkelte borger, og ikke i, hvad der er bedst for systemet, har vi trods alt rykket os et stykke.
Med hensyn til den her diskussion om begrebet bedst og billigst vil jeg sige, at det mig bekendt er et begreb, som blev indført af den tidligere SR-regering, så derfor er det ikke et begreb, der kan komme helt bag på fru Anne Baastrup og heller ikke bag på kommunerne derude.
Så vil jeg bare sige, at selvfølgelig skal man have en ordentlig udvalgsbehandling – det går jeg ud fra vi altid har – hvor man kan stille de spørgsmål, som man har lyst til at stille, men hvis der kommer det ud af det, at Socialistisk Folkeparti nu også tager udgangspunkt i borgeren frem for systemet, er vi kommet et stykke.
Anne Baastrup (SF), 2010-02-09:
Jeg har et ønske om ikke at gentage fiaskoen med BPA-ordningen, og det ved jeg at mennesker med handicap, der har behov for disse ydelser, også har.
Derfor lægger jeg op til, at vi er grundige i udvalgsarbejdet.
Overskriften er fin, men jeg synes bare, at bemærkningerne til lovforslaget, kommentarerne til lovforslaget og kommentarerne til de høringssvar, der i øvrigt er kommet, viser, at der er så mange problemer i det, at vi bliver nødt til at tænke os rigtig godt om.
Jeg går ind for, at vi tænker os om –
jeg ved ikke, om hr. Martin Henriksen er uenig i det.
Det er eksempelvis, at kommunen skal bruge rigtig, rigtig lang tid på at vurdere, hvad det er for en leverandør, det menneske, som har behov for en boligindretning, må bruge, og hvad det er for en pris, den pågældende må forlange.
Det er hele den der vurdering af, hvordan det hænger sammen med de gamle bud.
Man kan jo ikke bruge den almindelige licitationslov, men skal ind og lave en mellemting.
Hvordan finder de ud af det?
Hvad er bedst og billigst?
Når et menneske med handicap har brug for en kørestol, som er anderledes end den, kommunen ellers regner med at stille til rådighed, hvordan kan man så være sikker på, om det bliver den kørestol, kommunen regner med at kunne stille til rådighed, som man har købt via det store udbud, eller om det bliver den kørestol, som den pågældende gerne vil have?
Er det bedst og billigst?
Mit ønske er, at det skal være til fordel for mennesker med handicap.
Vivi Kier (KF), 2010-02-09:
Jeg hæftede mig ved, at ordføreren sagde, at ideen og overskriften var rigtig, rigtig god.
Det glæder mig, og det er vi jo i hvert fald enige om.
Jeg formoder så også, at vi sådan er overordnet enige om, at det er rigtigt, at vi kigger på den enkelte borger.
Jeg vil bare høre, om fru Anne Baastrup synes, at ideen er så god, og overskriften er så god, at det egentlig er et beslutningsforslag, man selv kunne have fundet på at stille.
Anne Baastrup (SF), 2010-02-09:
Jeg forstår ikke spørgsmålet.
Hvis man læser konventionen for handicappede, så er det jo også et spørgsmål om konstant hele tiden at have blikket rettet mod at sikre mennesker med handicap ligeværdige forhold.
Det, der er afgørende for mig, er, at når vi står for at skulle lave en lovgivning, så skal vi vende os mod, hvilke erfaringer vi har med at lave lovgivning for mennesker med handicap.
De er ikke de stærkeste i det her land, og de skal have en lovgivning, der er klar og utvetydig og giver dem selv minimalt administrativt bøvl.
Det tager en uge for et menneske, der har brug for en ny kørestol, at udfylde alle skemaerne for at få denne nye kørestol.
Det er det, disse mennesker er oppe imod.
Jeg kan slet, slet ikke forstå, hvorfor jeg bliver udsat for de her spørgsmål.
Jeg synes ikke, det er en seriøs tilgang.
Det her drejer sig om en seriøs lovgivning, som vi skal lave på den bedste måde.
Vivi Kier (KF), 2010-02-09:
Jeg er helt enig i, at første behandling af lovforslag er en tilkendegivelse, og at vi kan stille uddybende spørgsmål.
Men jeg må sige, at jeg godt kan høre på fru Anne Baastrup, at det her er ment som en overskrift, og at ideen er fuldstændig rigtig, men så er det jo temmelig nedladende, når man så blot står og siger, at lovforslaget er fremsat, for at ministeren kan få et lille hak et eller andet sted.
Det er sådan set ordføreren, der selv lægger op til, at vi er nødt til at stille de her spørgsmål, for det er jo ikke en positiv tilgang, der bliver tilkendegivet, det er en noget nedladende holdning over for den minister, der fremsætter et rigtig godt lovforslag.
Anne Baastrup (SF), 2010-02-09:
Men så vil jeg så bare sige, at de kommentarer, jeg har læst, til de høringssvar, der er kommet, ikke er tilfredsstillende for mig.
Jeg oplever ikke, at man ved gennemgang af de her høringssvar er kommet med nogle relevante svar, og der siger jeg så, at det her skal være mere end et hak i en karakterbog for ministeren, det skal være seriøst.
Det er mennesker, det drejer sig om, det er ikke en eller anden præstation over for en finansminister eller en statsminister.
Det her er alvor, og vi har en dårlig erfaring med BDA'en.
Det synes jeg at alle skulle skrive sig bag øret.
Det skal vi ikke gentage.
Jeg ønsker bare en seriøs og grundig behandling af det her lovforslag, en teknisk gennemgang, en intern høring, der er ikke en eneste avis, der får det at vide, jeg vil bare være sikker på, hvad det er, vi gør.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-02-09:
Jeg tror, jeg vil prøve at bringe debatten et lidt andet sted hen, for sådan, som jeg hører alle ordførerne, er vi jo interesserede i at gøre det bedst mulige for de handicappede, og det er vel det, der er det interessante.
Det, jeg så vil spørge om, er bare en ting: Overordnet, som jeg ser det, så siger de i høringssvarene, at det egentlig går i den rigtige retning, men at der er en masse ting, som man kan diskutere.
Det eneste, jeg så bare lige skal være lidt afklaret med hensyn til, er i forbindelse med det, fru Anne Baastrup sagde: at der skulle noget til, før man kunne trykke på de grønne knapper.
Er det sådan set ikke også bare der, ordføreren er?
Anne Baastrup (SF), 2010-02-09:
Jeg har sagt, at jeg synes, det er en god idé.
Jeg har sagt, at det er fuldstændig i forlængelse af handicapkonventionen.
Men samtidig har jeg sagt, at vi ikke må gentage de fejl, der er sket tidligere på det her område.
Jeg vil have sikkerhed for, at vi, når vi trykker på de grønne knapper, så præcis ved, hvordan kommunerne skal finde ud af, hvad der er bedst og billigst, så ved vi præcis, hvordan man skal have indrettet sin bolig, således at man også får reel kompensation, så ved vi, hvorvidt man må bruge sort arbejde, eller om det skal være momsregistreret.
Der er simpelt hen bare så mange ting.
Og hvem er det, der kommer til at sidde med det administrative bøvl og besvær?
Det er det menneske med handicap, der ønsker det frie valg.
Tina Petersen (DF), 2010-02-09:
Det er lidt svært at forstå, at SF ikke kan forholde sig til, at der bliver sagt, at det her bliver udlignet via DUT-midler og midler fra Kvalitetsfonden.
Det vil sige, at der ikke burde være nogen bekymringer ved at tilslutte sig sådan et forslag, som ligger her i dag, for kompensationen sker og vil ske.
Så der er ikke noget problematisk i det her, andet end hvis man har den holdning, at vi alle sammen skal være lige og der er nogle, der skal styre, og at man ikke må være selvbestemmende.
Et eller andet sted kunne jeg godt tænke mig at høre: Hvad er det i bund og grund, SF er så frygtelig bekymret for, når alle de her garantier for, at der bliver kompenseret for de her ting, er der?
Ellen Trane Nørby (V), 2010-02-09:
Tænk, hvis din boligindretning skulle bestemmes af kommunen.
Men for en række af vores medborgere med funktionsnedsættelser er det virkeligheden i dag.
Det ønsker vi fra Venstres side at gøre op med, og derfor glæder det os også, at regeringen med L 114 lægger op til, at den enkelte borger fremover mod merbetaling kan vælge en anden håndværker eller andre materialer, når der skal udføres en af kommunen bevilget ombygning som følge af den funktionsnedsættelse, som borgeren har.
Det er et godt princip, vi har her i samfundet, at man som borger kan være medbestemmende om nogle af de ting, som kommer til at betyde utrolig meget for ens liv, og det ved vi at boligindretningen gør for rigtig mange.
L 114 giver også øgede muligheder for frit valg af hjælpemidler.
Det betyder, at den ordning, der er i dag, udvides til nu at inkludere alle hjælpemidler.
Det glæder vi os over i Venstre, og vi glæder os over, at regeringen med L 114 sikrer, at borgere også fremover med betaling af den prisdifference, der måtte være, frit kan vælge et dyrere hjælpemiddel end det, der er omfattet af kommunens bevilling.
På den måde sikrer vi, at den enkelte får endnu større mulighed for at vælge lige præcis de hjælpemidler, som passer bedst til den enkelte.
Siden regeringen tiltrådte i 2001, har vi løbende taget initiativer og skridt i retning af at sikre mere frit valg her i vores danske samfund.
I Venstre er vi af den overbevisning, at det er den enkelte, hver især af os, som er bedst til at træffe beslutninger om sit eget liv.
Det er os, der er bedst til at vurdere, hvad der passer os bedst, hvad vi er mest trygge ved, hvad det er, vi ønsker.
Det gælder i vores valg af, hvor vi ønsker at tilbringe vores alderdom, det gælder i vores valg af børnehave, det gælder i vores valg af skole, det gælder i vores valg af personlig plejer, det gælder i vores valg af ældremad.
Vi har konsekvent siden 2001 gennemgået områderne for at sikre, at danskerne får øgede muligheder for at vælge selv, og L 114 er endnu et skridt i den proces.
Det betyder ikke, at vi er fuldstændig i mål; der er stadig væk områder, hvor vi kan sikre mere frit valg, og der er også stadig væk områder, hvor vi skal kigge på at gøre muligheden for frit valg mindre bureaukratisk, end den er i dag.
Men med L 114 sikrer vi en større adgang til frit valg af hjælpemidler og boligindretning for personer med funktionsnedsættelser, og det er noget, som vi fra Venstres side varmt kan støtte op om.
Lise von Seelen (S), 2010-02-09:
Der er store problemer på hjælpemiddelområdet for mennesker med et handicap.
Et af de største problemer er, at der er alt for lang ventetid på at få bevilget helt simple hjælpemidler.
Efterhånden er det en jævnlig begivenhed, at vi, der sidder i Socialudvalget, får henvendelser fra borgere, som må vente et helt år på at få tildelt et hjælpemiddel, som de har hårdt brug for.
Det kan gøres meget bedre.
Det gør det her forslag desværre ikke noget som helst ved, og det havde ellers været naturligt, at man havde løst det problem på hjælpemiddelområdet og håndteret det, og så kunne man derefter være begyndt at forædle systemet, sådan at man gør det bedre endnu.
Vi Socialdemokrater bryder os rigtig godt om, at mennesker har valgmuligheder.
Det gælder, uanset om vi taler hjælpemidler eller ombygninger.
Vi er enige med de af høringssvarene, som peger på, at der skal holdes godt øje med, at kommunerne lever op til kompensationsprincippet.
Det vil sige, at man ikke må sænke det generelle niveau, fordi man nu får mulighed for, at de, der har råd til det, kan lave nogle mere raffinerede løsninger.
Det skal der holdes rigtig, rigtig godt øje med, og det forventer vi selvfølgelig at ministeren er hårdt optaget af.
Det er meget vigtigt, at der ikke gives et ringere tilbud til nogle, fordi intentionen her er at give udvidede valgmuligheder for andre.
Der mener vi altså, at der godt kunne laves nogle mere præcise formuleringer, fordi vi forudser, at der vil være spørgsmål, og at det kan være et konfliktpunkt senere.
Vi tror i særdeleshed, at det her vil komme meget på tale, når vi ser nogle af de nye elektroniske hjælpemidler, som kan være en stor hjælp for folk i hverdagen, og som vi bestemt synes skal bringes i anvendelse.
Men der kan der altså være et spørgsmål, hvis det er almindelig vedligehold, og hvis det er reparationer, hvor vi så lægger snitfladen henne.
Der beder vi altså ministeren om at være lidt mere præcis i sine formuleringer, helt som det også er blevet påpeget af flere af høringsparterne.
Vi Socialdemokrater havde altså gerne set, at der var en imødekommelse af de her lange ventetider, men det er jo ikke det, spørgsmålet handler om.
Vi går positivt ind i arbejdet med det her, men vi anser det for et vigtigt spørgsmål i behandlingen af lovforslaget, at vi får lavet nogle præciseringer af lige præcis de ting, jeg nævnte i min tale.
Tina Petersen (DF), 2010-02-09:
Nu er det jo lidt interessant at sidde og høre det, som Socialdemokratiet udtaler om 1 års ventetid.
Som mor og pårørende til en handicappet må jeg jo sige, at jeg mindes den tid, hvor Socialdemokratiet sad i regering, og hvor folk var udsat for helt op til 4 års ventetid på noget så såre simpelt som en kørestol.
Så at vi har indhentet noget tid, er jo kun glædeligt, men ikke godt nok.
Til forslaget, som ligger i dag, vil jeg sige, at jeg er dybt taknemlig for det, og at det er glædeligt, at man nu begynder at være lydhør over for dem, det drejer sig om, nemlig dem, som skal have foretaget ændringer i deres hverdag og have bevilget nogle hjælpemidler.
Med indførelsen af forslaget vil det frie valg ikke ændre på kompensationsprincippet, og kommunalbestyrelsen skal derfor fortsat sørge for, at borgerne får bevilget de hjælpemidler, som de efter loven har krav på, uden at det får nogen økonomiske konsekvenser for den enkelte.
Samtidig bliver jeg selvfølgelig også nødt til at præcisere, at det her jo bliver udlignet med kommunerne via DUT-midler og Kvalitetsfonden, altså udlignet, og det vil sige, at der ikke er tale om nogen ekstraudgifter for kommunerne.
Som der står i resumeet, giver forslaget adgang til frit valg af hjælpemidler og frit valg af boligindretning mod egenbetaling af eventuelle merudgifter i forhold til kommunalbestyrelsens bevilling.
Den adgang, der gælder for særlige personlige hjælpemidler, udvides dermed til at gælde for alle hjælpemidler.
Ministeren vil uddybe forslaget senere, så jeg vil ikke gå i detaljer her.
Med hensyn til boligindretningen får borgerne nu mulighed for selv at vælge, hvad de ikke har haft før.
De får lov til at vælge håndværkere, eventuelt materialer til boligindretningen, det har de ikke kunnet før, og det mener jeg absolut er noget, der vil være gavnligt for den enkelte borger med funktionsnedsættelse og ikke bare for familie og omgivelser.
Forslaget er også en del af udmøntningen af finanslovaftalen for 2010, og Dansk Folkeparti ser det her at kunne vælge selv som en ekstra mulighed; dermed ikke sagt, at man ikke skal holde øje med området og følge det støt, det regner jeg bestemt med er noget ministeren vil gøre.
Men vi i Dansk Folkeparti håber selvfølgelig, at det her vil gavne rigtig godt derude.
Dansk Folkeparti tilslutter sig selvfølgelig det fremsatte forslag.
Anne Baastrup (SF), 2010-02-09:
Der er jo ikke nogen, der med overskriftens ord om frit valg kan være i tvivl om, at det går vi ligesom nærmest ind for.
Det her drejer sig jo om mennesker, som er afhængige af de tilbud, vi kan give fra det offentlige.
Det er også derfor, handicaporganisationernes høringssvar som udgangspunkt er positive.
Men man kan også grave et spadestik dybere og i bemærkningerne se de der fortolkninger af, hvad Konkurrencestyrelsen ligesom nok mener med deres udtalelse – fortolkningen af, om et konkret hjælpemiddel har en merværdi, som kommunen kan bruge, når det sendes tilbage; fortolkningen af, hvad der er et hjælpemiddel, som man så i givet fald kan få lov til at købe selv, eller som kommunen skal stille til rådighed; og spørgsmålet om, hvad det er for en pris, der er bedst og billigst, når kommunen ikke har en leverandøraftale.
Jeg synes, at det her lovforslag har nogle gode intentioner, men det er rigtig, rigtig svært at finde ud af, hvordan det kommer til at gå.
Og vi har jo altså ikke så gode erfaringer.
BPA-ordningen var også et forsøg på virkelig at komme et skridt videre, og vi kan jo se nu, hvordan mennesker med handicap har store problemer med at få den reelle fordel ud af BPA-ordningen, som var lagt ind i det oprindelige lovforslags intentioner, og det skal vi nu til at reparere på.
Jeg vil altså foreslå, at vi i Folketingets Socialudvalg får en teknisk gennemgang, hvor vi får lejlighed til at stille alle de kloge og dumme spørgsmål, som det her lovforslag åbner for, men at vi så derudover også får en egentlig høring.
For med de indvendinger, som eksempelvis Kommunernes Landsforening har, Danske Handicaporganisationer har, Dansk Handicap Forbund har, tror jeg, at det her lovforslag kan ende med enten at blive rigtig, rigtig bøvlet eller også overhovedet ikke at blive brugt.
Og det er jo ligesom ikke rigtig intentionen.
Det skal jo være lidt mere end bare en overskrift, hvor regeringen lige kan hakke af ved, at kvalitetsforslagene i den oprindelige pakke har den nu også ordnet her.
Det er jo ikke det, der er meningen; meningen er, at det rent faktisk skal flytte noget for det enkelte menneske med handicap.
Så det er et stilfærdigt o.k. til ideen; men vi skal virkelig øve os rigtig, rigtig godt, før vi trykker på de grønne knapper.
Ellen Trane Nørby (V), 2010-02-09:
Jeg synes jo, det er lidt trist at høre den nærmest dommedagsprofeti, som SF's ordfører allerede har udsagt over det her lovforslag, før det overhovedet er blevet implementeret.
Jeg tror, at alle os i de partier, der har kæmpet meget for, at vi fik BPA-ordningen på plads, er triste over og trætte af, at implementeringen ikke kører lige så smertefrit, som man kunne ønske.
Der har vi så en opgave foran os.
Men at føre det over på det her lovforslag, synes jeg ikke rigtigt at der er noget belæg for.
Jeg vil gerne stille et spørgsmål til SF
’s ordfører
Men en af de bekymringer, som bliver rejst, er i forhold til reparationer.
Der vil jeg blot høre SF's ordfører, om ikke det er korrekt, at det nuværende lovforslag jo på ingen måde ændrer på de gældende regler, der er for reparationer, ligesom lovforslaget jo heller ikke på nogen måde ændrer på de gældende regler, der er for, at kommunen skal bevilge det, der er bedst egnet og også er et ordentligt hjælpemiddel til den enkelte.
Anne Baastrup (SF), 2010-02-09:
Jeg har med vilje ikke nævnt spørgsmålet om reparationer.
Jeg er fuldstændig klar over, at flere af høringssvarene er inde på det.
Men det, jeg siger, er, at der er så mange uklarheder, og at der er så mange misforståelser fra de høringsberettigede organisationer, når man ser på kommentarerne.
Om det her lovforslag kan jeg sige: Ideen er god nok, men vi må altså ikke, fordi regeringen skal sætte et lille hak i en eller anden rapport, eller rettere at socialministeren skal have et hak i en rapport ovre hos statsministeren, springe ud i at gennemføre noget, fordi det ser pænt ud, hvis det er, at det for det første ikke får nogen betydning, for det andet bliver bøvlet for det enkelte menneske med handicap og for det tredje kommer til at betyde meget ekstra bureaukrati for kommunerne.
For det, vi jo også ved, og som flere af ordførerne har sagt, er, at det tager rigtig lang tid bare at få en stok, hvis man er blind.