runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Kjærsgaard (DF), 2007-10-04:
Det er såmænd ikke spor hårdt at være parlamentarisk grundlag, i virkeligheden tror jeg, det er meget, meget hårdere ikke at være det.
Jeg tror, det er meget, meget hårdere at være Socialdemokratiet end at være Dansk Folkeparti, det er i hvert fald den opfattelse, jeg også har haft her i dag.
Vi har indgået en aftale.
Javel, det var ikke noget smukt forløb, det har vi også tilkendegivet, men vi har altså lavet en aftale med regeringen, og vi synes, at den skatteaftale faktisk landede ret godt.
Den landede langt bedre end det, som Socialdemokraterne tidligere har været ude med, både med hensyn til arbejdsmarkedsbidraget og de andre ting, som vi lagde ind i den aftale.
Sådan er det.
Det er vores lod, og det er et lod, vi er glade for, at vi netop er det parti, som sørger for, at tingene lander fornuftigt, i modsætning til Socialdemokratiet.
Jeppe Kofod (S), 2007-10-04:
Jamen det er jo en ren tilståelsessag, må jeg sige til fru Pia Kjærsgaard.
Man lægger stemmer til at bruge 95 mia. kr. på skattelettelser over de næste 10 år - penge, der kunne være brugt til velfærd, på at løfte ældreplejen.
Så fik jeg desværre ikke noget svar, og det forstår jeg ikke.
Det er jo sådan, at fru Pia Kjærsgaard har fået en tingpris for at være meget god til at kommunikere, men jeg fik altså ikke svar på mit spørgsmål om, hvorvidt Dansk Folkeparti vil gå ind i forhandlingerne om kvalitetsreformen og sikre rettigheder for ældre, eller man igen bare vil komme med et valgløfte, som da vi for et år siden så hr. Kristian Thulesen Dahl udtale til Information, at i denne valgperiode bliver personskatten ikke sat ned med Dansk Folkepartis stemmer, det står helt klart.
Men nu vil vi her senere på måneden se, at Dansk Folkeparti stemmer for regeringens skatteforslag, og det er da et vælgerbedrag af dimensioner.
Men jeg vil gerne høre: Vil man sikre rettigheder for ældre i kvalitetsreformen?
Villy Søvndal (SF), 2007-10-04:
Om få dage vil vi kunne se dokumentationen, f.eks. i Udvalget for Forretningsordenen, hvor Dansk Folkeparti også er repræsenteret, og man vil så kunne konstatere, at der ikke var en eneste SFU’er i nærheden af fru Pia Kjærsgaard.
Der var ikke én eneste SFU’er i nærheden af fru Pia Kjærsgaard.
Man kan se det på filmen, og film har jo den fordel, at de ikke lyver.
Det vil sige, at det, der - synes jeg - står tilbage efter i dag, er det problem, at vi har et politisk parti, der spinner og laver en historie, der intet har med virkeligheden at gøre.
Hvorfor gør de det?
De gør det for at genere SF, og de gør det for at genere SF’s Ungdom, som ikke er til stede og kan forsvare sig.
Og så - undskyld mig - bliver man krænket, fordi man får at vide, at man har talt usandt!
Det er dog den fuldstændig omvendte verden.
Jeg kan godt forstå, hvis man føler sig taget med bukserne nede - undskyld udtrykket - men at føle sig krænket, fordi man taler usandt om andre, det kræver altså en ganske speciel moral.
Pia Kjærsgaard (DF), 2007-10-04:
Hr. Villy Søvndal sagde også, at det var det groveste, han endnu havde oplevet i dansk politik.
Det siger jo lidt om hr. Villy Søvndals meget, meget nemme løbebane, hvor det er sædvane, at hr. Villy Søvndal skal forsøge sig med polemiske bemærkninger og være morsom.
Det er selvfølgelig en helt, helt anden orden, der nu er skabt i forhold til hr. Villy Søvndal, det er jeg da godt klar over, men jeg synes ikke, det er rimeligt med den måde, hr. Villy Søvndal stiller sig an på.
Jeg synes ikke, det er rimeligt med den måde, han optræder på.
Jeg synes, det ville have været mere rimeligt, hvis hr. Villy Søvndal havde været alvorlig fra starten om det her, ikke på den der selvhøjtidelige facon, men havde taget det seriøst.
Når jeg siger, at jeg føler mig krænket, så føler jeg mig bestemt krænket over, at jeg ikke kan gå nede på Slotspladsen uden at blive chikaneret af ungdomsorganisationer, deriblandt også dem, der har tilknytning til fru Line Barfod og Enhedslisten - bestemt, afgjort.
Jeg har endda set, at de er gået ud og nærmest har taget æren for det, det er jo det sædvanlige.
Men hr. Villy Søvndals ungdomsorganisation var altså også involveret.
Villy Søvndal (SF), 2007-10-04:
Jeg synes, det er dumt af fru Pia Kjærsgaard - men jeg er jo ikke spindoktor - at blive ved med at sige noget, der er usandt, for fru Pia Kjærsgaard kommer til at fortryde det, den dag den her dokumentation bliver fremvist.
Hele forløbet er filmet, og den film viser, at der ikke var en eneste SFU’er i nærheden af fru Pia Kjærsgaard.
Derfor er det her jo ikke en diskussion om polemik og sådan noget - det synes jeg i øvrigt er sjovt.
Jeg nyder polemikken med statsministeren f.eks. Jeg nyder den også, når den indfinder sig med fru Pia Kjærsgaard, det er slet ikke det.
Det er heller ikke et spørgsmål om at være morsom, det er stadig tilladt i ytringsfrihedens land at være morsom over for hinanden.
Det er ikke det, vi diskuterer.
Vi diskuterer forskellen på løgn og sandhed.
Det er det, der er problemet.
Og det, der lige i øjeblikket er Dansk Folkepartis problem, er, at man har talt usandt.
Man kunne i stedet for afslutte den her sag nu med at gå op og sige: Undskyld, vi er kede af, at fantasien er løbet af med os.
Vi havde brug for en god historie for at komme til at diskutere noget andet end velfærd, som ikke er så god en diskussion for os.
Så havde den her diskussion været færdig nu.
Der er stadig mulighed for det, fru Pia Kjærsgaard kan bede om ordet i tredje runde og komme op og sige: Undskyld, jeg kom til at lave noget, der ikke var pænt over for SF og SF’s Ungdom.
Jeg kom til at forveksle fantasi og virkelighed, og det er jeg ked af.
Så er den sag slut.
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-10-04:
Hr. Villy Søvndal er jo kendt vidt og bredt for sine demagogiske evner, og demagogen hr. Villy Søvndal ved, at et angreb ofte kan være det bedste forsvar.
Det er vel den bedste undskyldning, man kan komme op med, for det, hr. Villy Søvndal sagde lige for et øjeblik siden bl.a. henvendt til mig.
Jeg har ikke opdigtet min oplevelse af hr. Villy Søvndals latterliggørelse af politisk chikane over for politiske modstandere, sådan som jeg oplevede det her i eftermiddag.
Det var det, jeg reagerede på.
Jeg oplevede, at hr. Villy Søvndal var mere optaget af at dække sig og sine af end af at tage dyb og konsekvent og indigneret afstand fra enhver form for chikane mod politiske modstandere, der blot udøver deres demokratiske rettigheder.
Nu er det jo sådan, at vi skal stille et spørgsmål.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Villy Søvndal som formand for SF, hvad han vil gøre for at sørge for, at hans ungdomsafdeling, SFU, fremover ikke tager initiativ til at prøve at chikanere andre partiers landsmøder.
I weekenden havde Det Konservative Folkeparti landsrådsmøde, og her oplevede vi, at SFU’ere forsøgte at trænge ind i vores landsrådssal, hvor ellers kun delegerede har adgang.
Disse SFU’ere blev genkendt af nogle af vore lokale, så her skulle det ikke være muligt at tale uden om kendsgerningerne.
Jeg har flere uafhængige vidner på dette, herunder burde Danmarks Radio være blevet tippet om dette stunt fra SFU’s side.
Vil hr. Villy Søvndal gøre det mindste for at forhindre, at den slags gentager sig?
Hvis ikke, mener jeg faktisk, at hr. Villy Søvndal og SF har et problem med demokratiet og med respekten for andre partiers rettigheder.
Villy Søvndal (SF), 2007-10-04:
Jeg har for så vidt også den forstående melding til fru Pia Christmas-Møller, at det er muligt, at hun er blevet lokket i uføre af Dansk Folkeparti.
Det ved jeg ikke.
Der foreligger jo den mulighed, at fru Pia Christmas-Møller bare lod sig lokke af den almindelige stemning herinde og lod sig fange - og det kan jeg egentlig godt forstå - af en usandhed, der blev fremført, som om den var meget sikker.
Det forstår jeg godt, for man kan godt blive overrumplet af den frækhed, det er at fremføre noget, som er rent opdigtet, og som dokumenterbart ikke har noget med virkeligheden at gøre - det foreligger på film - med den sikkerhed i stemmen, som fru Pia Kjærsgaard gjorde det, når det så alt sammen er spin.
Det kan jeg for så vidt godt forstå.
Det gør man så heller ikke.
Jeg synes bare, at det var dumt af fru Pia Christmas-Møller at lege med.
Så til det andet: Jeg ved ikke, hvad der er sket, men jeg ved hundrede procent sikkert, at vores politiske ungdomsorganisation har en kultur, der gør, at man deltager i politiske debatter ikke ved at chikanere, ikke ved at true og ikke ved at ødelægge andres arrangementer - det har jeg aldrig hørt om før - men hvis det har fundet sted, vil jeg meget gerne påtage mig at påtale det og sige, at vi ikke skal gå rundt og genere hinanden på den måde, men at vi deltager i møder med hinanden, hvor vi diskuterer.
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-10-04:
Jeg kan til hr. Villy Søvndals orientering oplyse, at hvis jeg er blevet lokket frem på debatscenen her i eftermiddag af nogen, så er det af hr. Villy Søvndal selv.
For mig er demokratiet helligt.
Uanset hvor tåbelige synspunkterne måtte være, har mennesker i vores land en demokratisk ret til at udtrykke disse synspunkter ikke alene ved demonstrationer, der er lovligt varslet, men også ved anvendelse af ytringsfriheden.
Det kan ikke være rigtigt, at mennesker skal chikaneres væk fra en demonstration på Slotspladsen.
Det kan ikke være rigtigt, at fremtrædende politikere - som det her er tilfældet med fru Pia Kjærsgaard - skal gå rundt med bodyguards morgen, middag og aften for overhovedet at udøve sine demokratiske rettigheder.
Det er et sygdomstegn, og derfor er der en særlig forpligtelse til, at vi andre virkelig kæmper for også fru Pia Kjærsgaards rettigheder til frit at færdes og ytre sine synspunkter.
Jeg vil kæmpe for hr. Villy Søvndals ditto rettigheder, og jeg vil kæmpe for Enhedslistens ditto rettigheder, uanset hvor tåbelige jeg i øvrigt måtte mene deres synspunkter er.
Det var det, jeg efterlyste hos hr. Villy Søvndal.
Villy Søvndal (SF), 2007-10-04:
Jeg er fuldstændig enig i retten til at kæmpe for et hvilket som helst synspunkt - tåbeligt eller ikke tåbeligt, det er jo ikke os, der skal vurdere det.
Men ethvert synspunkt kan føres frem i dette land, og det er demokratiets forudsætning, at det kan det, og at man kan fremføre det uden at føle sig truet.
Det er derfor, jeg både i første runde, anden runde og nu i tredje runde har sagt så klart, som jeg er i stand til at sige det, at vi uden forbehold tager afstand fra enhver type af handling, der truer eller forulemper
politiske mod- eller medspillere, der vil ud og fremsige deres budskab.
Så kan jeg vist ikke sige det tydeligere.
Så skal jeg sige, at det dér med at sige, at man var blevet lokket, egentlig fra min side var et forsøg på at åbne en lille dør for fru Pia Christmas-Møller.
Jeg kan nemlig godt forstå, at man bliver fanget på det forkerte ben, når et politisk parti fremfører synspunkter, der dokumenterbart er forkerte, der dokumenterbart er spin, der dokumenterbart tegner en opdigtet virkelighed.
For vi har det vel alle sammen sådan, at så fræk kan man simpelt hen ikke være.
Man kan ikke være så fræk, at man siger noget, som fra ende til anden er løgn, for at forulempe en politisk modstander.
Derfor forstår jeg det godt, hvis fru Pia Christmas-Møller tænkte: Det kan man simpelt hen ikke.
Pia Christmas-Møller (KF), 2007-10-04:
Jamen jeg mener heller ikke, at hr. Villy Søvndal har dokumenteret, at der er nogen her i denne sal, der i dag bevidst har fremført anklager hverken mod hr. Villy Søvndal, SF eller andre for at beklikke et politisk parti eller en politiker.
Jeg er ikke af den opfattelse, og jeg har ikke det indtryk på nuværende tidspunkt.
Det korte af det lange er, at mine indlæg, som jeg fuldstændig står ved, var fremprovokeret af hr. Villy Søvndals slaphed i spørgsmålet om at kæmpe for enhvers demokratiske rettigheder.
Det var ene og alene det, der kaldte mig frem, og det vil ske igen og igen.
Det kan jeg godt varsle.
Villy Søvndal (SF), 2007-10-04:
Nu forstår jeg det slet ikke.
Er det virkelig en ligegyldighed at beklikke mit partis ære i forbindelse med noget, der aldrig har fundet sted, at beklikke nogle unge mennesker, der altid har arbejdet demokratisk, der har slidt og slæbt for at lave en af de fredeligste demonstrationer, der nogen sinde er afviklet i København?
Er det ikke at beklikke andre på en usædvanlig beskidt måde?
Skal Folketinget bare sige, at nå, det var det, og lade det passere, selv om det i øvrigt er filmet fra ende til anden.
Jeg vil godt spørge: Tror fru Pia Christmas-Møller ikke, at hun ville blive vred, hvis der havde været en anklage imod Det Konservative Folkeparti om, at de havde forulempet mennesker ved en venstreorienteret demonstration og skræmt politikere, så de ikke turde være der?
Er der ikke lighed i dette for Loke og for Thor?
Søren Espersen (DF), 2007-10-04:
Det har været en mærkelig oplevelse at høre hr. Villy Søvndals påtagede, selvoptagede og luskede forargelse i den her sag, når man nu hører fru Pia Christmas-Møller fortælle, at SFU’erne chikanerede De Konservatives landsråd.
Ugen før chikanerede de Dansk Folkepartis landsmøde.
Der stod de også og hujede foran pæne mennesker, der kom til vores årsmøde, og det var altså kun ugen før, at det også foregik hos De Konservative.
Er der slet ikke noget om snakken?
Hr. Villy Søvndal fortæller Folketinget fuldstændig åbent, at SFU aldrig har chikaneret andre folk.
Jo, det skal jeg ellers lige love for at de har.
Villy Søvndal (SF), 2007-10-04:
Nu ved jeg, at hr. Søren Espersen er journalist, og journalister er jo altid optaget af dokumentation.
For så ville vi jo også her i Folketinget ophæve forskellen på, hvad der er løgn og hvad der er sandhed, og det tror jeg ikke er særlig klogt.
Det tror jeg også at hr. Søren Espersen ved nærmere eftertanke vil medgive.
Søren Espersen (DF), 2007-10-04:
Jeg ved ikke, hvor mange medlemmer SFU har, 1.500-2.000 vil jeg gætte på at man har.
At formanden for SF skulle have sådan en kontrol med alle 2.000 SFU’ere, at han præcis ved, hvor de er og hvad de gør, ville være en topstyring, som ikke engang vi i Dansk Folkeparti ville kunne prale af, det kan jeg love.
Jeg synes, det er imponerende, at hr. Villy Søvndal stiller sig op som både politimyndighed, anklager og dommer i den her sag, når han ikke engang aner, at SFU’erne 2 uger før chikanerede Dansk Folkepartis årsmøde, og at de samme ballademagere ugen efter chikanerede De Konservatives landsråd.
Er sandheden ikke, at SFU er nogle rigtige socialistiske ballademagere?
Pia Kjærsgaard (DF), 2007-10-04:
Jeg skal sandelig love for, at i modsætning til i første omgang, hvor hr. Villy Søvndal skulle svare på det fra talerstolen - også set i forhold til hvad fru Inger Støjberg siger - har man fået anderledes patos over sig.
Man er blevet så selvhøjtidelig, at det halve kunne være nok.
Jeg synes, det er meget, meget krænkende med den måde, hr. Villy Søvndal optræder på.
Jeg havde egentlig et inderligt håb, da jeg første gang rejste spørgsmålet over for hr. Villy Søvndal, nemlig at han selvfølgelig blev lidt overrasket - det forstår jeg godt - men er han så ved de efterfølgende spørgsmål ville gøre netop det, der er blevet efterspurgt: at tage afstand fra den slags, ikke at latterliggøre det.
Nu var det hr. Villy Søvndal, der stod på talerstolen, så jeg måtte rette angrebet, som jeg synes var klart berettiget, mod ham.
Vi følte os så sandelig også chikaneret af dem, der på en eller anden måde er tilknyttet Enhedslisten, og af dem, der fulgte efter os.
Javel, men nu var det altså hr. Villy Søvndal, jeg foreholdt det her.
Bagefter gik det ud over hr. Peter Skaarup, da de ikke kunne få fat på os.
Sådan var det.
Jeg synes, det er meget, meget betænkeligt, at hr. Villy Søvndal stiller sig op på den her selvhøjtidelige måde.
Nu er det åbenbart Udvalget for Forretningsordenen, man er landet på.
Tidligere på dagen er jeg af samtlige journalister blevet konfronteret med, at man fra SF’s side ville politianmelde mig.
Det her er simpelt hen langt ude, fuldstændig ude af proportioner.
Det var ikke sjovt, hvad der skete, og jeg er stadig væk utrolig krænket over det.
Jeg synes det er uacceptabelt, og jeg synes, at hr. Villy Søvndal burde holde sin egen ungdomsorganisation i ørerne i stedet for at stille sig op på den der selvhøjtidelige facon.
Villy Søvndal (SF), 2007-10-04:
Den store forskel på at tro og ikke at tro er, når ting er filmet og derfor er dokumenterbare.
Så kan man se, om de påstande, der bliver fremført, er sande eller usande.
Det, Dansk Folkeparti fremførte her i dag fra Folketingets talerstol, var den usandhed, at SF’s ungdom havde forulempet fru Pia Kjærsgaard herude på Slotspladsen.
Det er ikke rigtigt.
De var ikke i nærheden, og det er det, vi reagerer på, det er det, vi beder om en undskyldning for, og der synes jeg egentlig at det næsten ville være lidt flot, hvis fru Pia Kjærsgaard havde formatet til at sige: Beklager, fantasien løb med mig, jeg ville fortælle en historie, der var lidt bedre, end den egentlig var, af to grunde: For det første fordi jeg ikke synes, det var så rart at diskutere velfærd, for der ser det ikke så godt ud for Dansk Folkeparti, og for det andet fordi jeg ville svine SF og SF’s ungdom til.
Det havde været fair nok, for så kunne vi har sagt: O.k., det skal de lade være med en anden gang, og vi vil holde lidt ekstra øje med Dansk Folkeparti fremover for at se, om de gentager det her.
Men så havde sagen sådan set være slut her i dag.
Margrethe Vestager (RV), 2007-10-04:
Jeg går ud fra, at »man« er undertegnede i den her forbindelse.
Den her vedtagelse har jo den styrke, at den siger noget om, hvad der er det fælles udgangspunkt.
Den tager hverken stilling for eller imod velfærdsrettigheder, for det har vi en diskussion om, ligesom jeg håber, at vi kan få en egentlig diskussion om kvalitetsstandarder.
Når jeg forholder mig åbent til det, er det, fordi jeg tror, at det børnehavebarn, som måske får 1 m² mere, er ligeglad med, om den kvadratmeter kommer, fordi der er tale om en kvalitetsstandard, eller fordi der er tale om en velfærdsrettighed.
Det, som er vigtigt for mig, er, at de medarbejdere, som skal arbejde i det, der måske bliver til en mere fysisk velfungerende børnehave, oplever, at der er tillid til deres faglighed, og at den tillid kommer af, at de har tid til at tale med børnene og at lære børnene ting i stedet for at sidde inde på kontoret og skrive papirer om, hvad de kunne tænke sig at gøre, hvis de havde tid til at være sammen med ungerne.
Jacob Jensen (V), 2007-10-04:
Jo, men så vil jeg prøve følge op på det tidligere spørgsmål og stille spørgsmålet på en lidt anderledes måde, og så kan det være, at vi kan få et svar.
Mener den radikale ordfører, med den vedtagelse, der ligger her - der lægger man jo meget vægt på, at man skal øge tilliden til de offentligt ansatte - at man bedst øger tilliden, viser tillid til de offentligt ansatte ved at fastsætte centrale standarder for, hvordan de skal tilrettelægge arbejdet ude på de enkelte institutioner, på det enkelte sygehus, eller viser man mere tillid til de offentligt ansatte ved at give mulighed for at lave lokale løsninger på lokale institutioner for lokale mennesker?
Margrethe Vestager (RV), 2007-10-04:
I hvert fald kan vi sige, at man ikke viser tillid ved at gennemføre stadig mere statslig kontrol.
Det er jo det, vi har set de seneste år
jeg tror, at sidste år tog prisen, det var simpelt hen bare topåret for udgivelsen af bekendtgørelser i det forlag, som hedder staten, som må være et af de mest producerende forlag i hele Danmark overhovedet.
Det, som vi jo meget gerne vil have som et nyt udgangspunkt for den her diskussion, er, at hvis man vil vise tillid og diskutere, om det skal være kvalitetsstandarder eller minimumsrettigheder, eller hvad det nu skal være, for at det indholdsmæssigt bliver bedre, så må udgangspunktet være, at man holder op med at vise mistillid.
Og med hensyn til den mistillid, der har været udvist til de offentligt ansatte og deres indsats, er der jo brug for, at vi sætter foden ned og siger: Der er en helt anden tone fra nu af; der er de offentligt ansatte, det er velfærdssamfundets kernemedarbejdere, og vi behandler dem som sådan.
Det kunne være en begyndelse.
Jacob Jensen (V), 2007-10-04:
Jeg medgiver, at det kan være svært at holde rede på alle de her forskellige betegnelser, og derfor vil jeg sådan set heller ikke forholde mig til betegnelsen, om det er standard eller kvalitet, eller hvad det er, men sådan set bare prøve at gentage mit spørgsmål for måske at prøve på at få et svar.
Mener den radikale ordfører, fru Margrethe Vestager, at man bedst viser tillid til de offentligt ansatte, enten ved at lave centrale standarder for, hvordan de skal tilrettelægge arbejdet ude på de enkelte institutioner, altså centralt her fra Folketingets side, eller viser man større tillid, hvis man laver en lokal løsning og giver mulighed for, at de kan lave lokale løsninger, som passer til lokale forhold ude på de enkelte institutioner?
Margrethe Vestager (RV), 2007-10-04:
Ja, det sidste eksempel, jeg kan komme på med hensyn til, at Folketinget lavede centrale krav for tilrettelæggelsen af arbejdet - som er et meget konkret eksempel - var, da man udstedte en bekendtgørelse for, hvordan der skulle føres fraværslister i folkeskolen.
Det er vist det, man kan kalde et centralt krav for tilrettelæggelsen af arbejdet.
Nu var det VK-regeringen, der gjorde det, og det er ikke det eneste eksempel på, at VK-regeringen og Dansk Folkeparti har haft utrolig travlt med at lave centrale krav for tilrettelæggelsen af arbejdet.
Det gælder jo sådan set for en lang række ting, at man har været virkelig, virkelig sulten på det, der egentlig er ledernes råderum rundtomkring på institutionerne, og det tror jeg ikke er gavnligt.
Jeg tror faktisk, at vi kan få bevis på, hvis vi taler med de mange mennesker, som vi jo alle sammen, lyder det som om, har været i kontakt med i løbet af de seneste måneder, at det faktisk er rigtig godt, hvis de har metodefrihed i forhold til nogle klare politiske forventninger enten meget overordnet fra os eller mere konkret fra deres lokale politikere.
Ellen Trane Nørby (V), 2007-10-04:
Jeg vil tage fat der, hvor hr. Jacob Jensen slap, i forhold til hvor det er, vi har tillid til medarbejderne, for nu har vi jo hørt fru Margrethe Vestager tale meget om tillid til den enkelte medarbejder, og også at Det Radikale Venstre meget gerne vil støtte, at der er de lokalt valgte kommunalbestyrelser, og at det er der, man træffer beslutningerne.
Margrethe Vestager (RV), 2007-10-04:
Uanset hvad man kalder det, er det jo en diskussion, som man må have uanset på hvilket niveau, om, hvad det er for nogle fysiske rammer, man synes er de rigtige og de rimelige, og det er jo diskussioner, som vi har haft i mange forskellige regier.
Det krav, vi har om maks. 28 børn i klasserne,
er jo et meget godt eksempel på den type krav, som sætter rammen for medarbejdernes faglighed og det engagement, de kan udvise i deres arbejde.
Derfor skulle man måske vende diskussionen om i stedet for og også spørge ind i VKO-flertallet: Hvordan håndterer vi diskussionen om forholdet mellem statsstyring og mere lokalt styre?
For så vidt jeg husker, er det undervisningsministeren - som desværre er gået - som mener, at hvis ikke skolerne gør det ordentligt, kan de blive statsskoler.
Så er det den konservative formand, som mener, at hvis ikke regionerne gør det ordentligt, kan sygehusene blive statssygehuse.
Så er det hr. Kristian Thulesen Dahl, som har en meget, meget stærk appetit på statsstyring i det hele taget.
Derfor kan vi jo egentlig have interessante, åbne diskussioner om balancen mellem, hvad vi skal fastsætte nationalt, og hvad der skal fastsættes lokalt, og jeg troede egentlig, det var det, forhandlingerne gik ud på, for jeg troede, at det var forhandlinger, vi skulle have, og ikke bare, at vi skulle afkræves tilslutning til regeringens forslag, som jo i meget vid udstrækning indholdsmæssigt ligner det, som også andre er optagede af.