Line Barfod (EL), 2007-04-27:
Jeg vil gerne takke for debatten, selv om den desværre ikke har rykket sig så meget, siden vi havde den sidst.
Jeg vil gerne understrege, at det, når vi bliver ved med at fremsætte forslaget, jo er, fordi problemet bliver ved med at være der og endda på flere områder ser ud til at blive alvorligere og alvorligere.
Det her er et område, som jeg personligt har arbejdet med.
Jeg har ydet gældsrådgivning i 17 år efterhånden, og problemerne er desværre ikke blevet mindre i den tid.
Bare til opklaring af det her med, at der skulle være et stort privat marked, så er det rigtigt, at der er nogle få advokater, nogle få revisorer, nogle få andre – socialrådgivere osv. – der har nedsat sig privat, men det er meget, meget få, og det koster penge, og det koster ofte ret mange penge, især for til folk, som slet ikke har penge.
Danmark var et af de første lande i verden, der overhovedet anerkendte, at gæld var et problem.
Det førte til, at man som et af de første lande i verden i midten af 1980’erne indførte gældssanering.
For et par år siden ændrede man på reglerne om gældssanering, fordi man havde opdaget, at der var en del iværksættere, der havde gældsproblemer, og derfor gjorde man det lettere for dem at få gældssanering og nedsatte den periode, man skulle betale en gældssanering, fra 5 år til 3 år for iværksættere.
Men når det gælder alle andre, er det, som om man slet ikke er kommet videre siden og ikke rigtig er begyndt at se, hvilket problem vi står med her.
I alle de andre nordiske lande har man for længst overhalet Danmark.
Man har for mange år siden indført offentlige gældsrådgivere, fordi man anerkender, at gæld er et stort samfundsproblem.
Derfor har man også en politik på området, nøjagtig som man har en politik i forhold til alkohol, en politik i forhold til vold, en politik i forhold til spil.
Vi har jo i Danmark også offentlig behandling for folk, der kommer ud i ludomani.
Men lige præcis hvad angår gæld, mener regeringen og Dansk Folkeparti af en eller anden grund, at her skal vi ikke have nogen politik.
Her skal vi ikke opfatte det som et samfundsproblem.
Der er ikke mange, som tror på, at det er særlig mange, der bliver omfattet af denne ordning, men det er da altid bedre end ingenting.
Men hvorfor så ikke gå skridtet videre og gøre det, der virkelig er behov for, nemlig indføre en gældsrådgivning, hvor folk kan komme, inden det er gået fuldstændig i stykker for dem?
Da Socialudvalget var i Malmø for nogle år siden for at høre om deres gældsrådgivning, kunne de fortælle os, at antallet af mennesker, som blev sat ud af deres lejligheder på grund af huslejerestance, var blevet halveret, efter at de havde indført muligheden for gældsrådgivning.
Tænk på, hvor mange sociale problemer man undgår, hvis vi i Danmark kunne halvere antallet af mennesker, der bliver sat ud af deres lejlighed.
Det burde da være oplagt.
Samtidig kan det hjælpe på en masse andre områder, og det er jo ikke sådan, at det kun er noget, som vi fra oppositionens side taler for.
Dette fører igen til sociale problemer, tab af arbejde, og mange søger forgæves råd på det grå rådgivningsmarked.
Det er altså Danske INKASSOadvokater, der mener, at man burde have mulighed for en sådan gældsrådgivning.
SKAT har også indset, at gæld er et stort problem.
Dels er der kommet loven om inddrivelse, hvor man for første gang har fået fastsat nogle grænser for, hvad folk skal have at leve for, før man overhovedet kan begynde at inddrive gælden, dels er man nu gået i gang med at tage fat på nærmest automatisk at eftergive gælden for en række af de mennesker, der ikke kan betale.
Det fremgår her, at man bl.a. er nået frem til, at der er 3.500 af vores pensionister, efterlønsmodtagere, førtidspensionister og modtagere af fleksydelse, som tilsammen skylder over 900 mio. kr.
Det er altså næsten 1 mia. kr., som skyldes af 3.500 mennesker, der aldrig bliver i stand til at betale den gæld, men som trækkes med den hver dag.
Mange har i debatten sagt, at man jo kan gå til kommunen, når man kommer ud i sociale problemer.
Der er rigtig mange mennesker, der har brug for at få den her hjælp, og som også i nogle situationer har prøvet at ringe til deres kommune for at få hjælpen.
Men sagsbehandleren har ikke tid og har som regel heller ikke viden.
Det indgår i dag ikke i uddannelsen af socialrådgivere, at de skal have viden om gældsrådgivning.
De har heller ikke tiden til dem, der kommer med to poser fulde af uåbnede rudekuverter, som skal åbnes, som skal gennemgås, og hvor man skal kontakte kreditorerne osv. og bruge lang tid på at hjælpe med overhovedet at få et overblik over situationen.
Hvis man derimod har en gældsrådgivning, hvor folk kan komme, så kommer de måske, når de kun har en halv pose med uåbnede rudekuverter og kan derfor få hjælp, inden det går helt galt.
Flere har også talt om, at det er ens eget ansvar at sikre, at man ikke kommer ud i gæld.
Det kan man selvfølgelig også godt sige, og selvfølgelig er der nogle af dem, der kommer i gæld, der gør det, fordi de har levet over evne og ikke har haft styr på det og ikke kan forstå alt det her med ÅOP osv. og andre mærkelig begreber.
Men den største del af dem, jeg har mødt, og andre, der har kigget på det her og har erfaring med det her, møder,
er altså mennesker, som kommer ud i stor gæld, fordi de har taget nogle almindelige lån.
De har helt almindeligt og som størstedelen af den danske befolkning købt en bolig, har haft lidt almindelig gæld eller måske bare haft en økonomi, som passede til, at de havde to indkomster, og at de havde arbejde begge to.
Så bliver de skilt, eller de bliver syge, eller de bliver arbejdsløse, og så kan det ikke længere hænge sammen, men de bliver ved med at prøve at betale, og så kommer de bagud og kommer længere og længere bagud med de forskellige regninger.
Så er det, at de risikerer at blive smidt ud af deres lejlighed osv.
Jeg ved ikke, hvornår i det forløb det er, at Dansk Folkeparti, Venstre, De Konservative og ministeren mener, at her skulle man påtage sig sit ansvar.
Skal man påtage sig sit ansvar, så man ikke bliver skilt, eller skal man påtage sig sit ansvar, så man ikke bliver fyret eller ikke bliver syg?
Det er jo de situationer, vi taler om.
Hvis man virkelig mener, at mennesker ikke skal tage mere lån, end at de kan klare det, selv om de kun har f.eks. en kontanthjælp at leve af, så kan vi godt stort set lukke det finansielle marked i Danmark, og det har jeg ikke hørt nogen tale for.
Hvis vi ønsker, at en stor del af samfundslivet i Danmark skal være finansieret ved hjælp af lån, så er vi nødt til også at have muligheder for at rådgive folk og hjælpe folk, når de af den ene eller den anden grund ikke kan betale.
Det er såmænd bare det, det her forslag går ud på.
Det er ikke noget stort og farligt om, at vi skal til at sætte en masse mennesker under administration, men et spørgsmål om, at man kan henvende sig og få noget råd og noget hjælp og dermed kan forebygge sociale problemer.
Jeg glæder mig altså til, at vi på et tidspunkt kan få et flertal her i Folketinget for det, og det er i hvert fald glædeligt, at vi i dag har en samlet opposition, som er helt enig om, at det her er et samfundsproblem, og at vi skal gøre en indsats for at forebygge, at folk kommer ud i så stor gæld, at det fører til massive sociale problemer.
Afstemning