Alex Ahrendtsen (DF), 2012-02-23:
Tak til ministeren for svaret og for de pæne ord og rosen.
Kanonlister er af det gode.
Det samler os som folk, det kitter mennesker sammen i et fællesskab, det giver os en følelse af det, som Socialdemokraterne kalder sammenhængskraft, og som vi i Dansk Folkeparti kalder kultur.
Når pressen skriver, at regeringens politik er som kejserens nye klæder, eller at Dansk Folkeparti er den grimme ælling i dansk politik, behøver man ikke forklare mere.
Kanonlisternes formål er at skabe sådanne forståelsesrum blandt danskerne og ikke mindst sikre et mindstemål af dannelse. Kanonlister løfter os op som mennesker, fordi de giver os en fælles ramme.
Derfor kan kanonlister ikke være frivillige; de skal selvfølgelig være forpligtende.
Det kan ikke være en tilfældighed, hvilke kundskaber en elev får i løbet af sin skolegang.
Dengang var det en selvfølge at have kendskab til historiske begivenheder og danske litterære værker af betydning.
Traditionelt har danske lærere haft en meget stor frihed, især i sammenligning med andre lande, hvor man ikke har haft samme tillid til, at lærerne løfter det fælles dannende sigte.
Der har ganske enkelt været ting, man ikke satte spørgsmålstegn ved, og som var helt naturlige at børnene skulle lære.
Fra 1960'erne og fremefter ændredes dette markant.
Først gennem reformpædagogernes og socialisternes korstog mod dannelsen og siden kulturradikalisternes dødsmarch mod multikulturalismen.
Tanken om, at Danmark var et hjem for danskerne, og at folkeskolen skulle bibringe eleverne en følelse af at være i et åndeligt og historisk fællesskab, har været under voldsom beskydning fra et lille, yderligtgående mindretal af det danske samfund, et mindretal, der støt og roligt har arbejdet sig ind på nøglestillinger i undervisningssystemet.
Siden 1960'erne havde reformpædagogiske og multikulturalistiske tanker vundet mere og mere indpas, og angrebet på den danske selvfølelse tog til i styrke.
Reformpædagogikken sejrede år for år.
Folkeskolen blev udvandet og langsomt tømt for nationalt indhold.
Heldigvis ville vælgerne det anderledes.
I 2001 sagde de udtrykkeligt stop til afviklingen og valgte et flertal, der sammen med Socialdemokratiet, fik sadlet om.
Et bredt flertal stod bag genrejsningen af folkeskolen og dermed også indførelsen af kanonlisterne.
Det siger en hel del om Danmark, at kanonlisterne skabte så megen nid og nag, da de blev offentliggjort.
Fælles kultur var jo en fornærmelse mod de kredse, der drømte om multikultur.
De giver børnene historiske holdepunkter i en omskiftelig og foranderlig verden, og mere end nogen sinde før er det nødvendigt at besinde os på, hvem vi er som folk.
Regeringspartierne kan derfor i dag klart tilkendegive, at de står ved det indgåede forlig, og at de støtter kanonlisterne, også på læreruddannelserne.
Vi har derfor dette forslag til vedtagelse, som vi håber alle forligspartier kan støtte, og det vil jeg lige læse op:
Forslag til vedtagelse »Folketinget finder, at kanonlisterne, som blev indført i dansk og historie under VK-regeringen på baggrund af bred enighed i Folketinget, udpeger afgørende forfatterskaber og historiske begivenheder, som danske skoleelever skal kende til.
Det er Folketingets opfattelse, at danske skoleelever svigtes og værdiløsheden øges, hvis vi ikke som samfund inkluderer en grundig forståelse for den danske kulturarv i folkeskolens undervisning.
Det er derfor fortsat Folketingets opfattelse, at kanonlisterne skal ligge til grund for undervisningen i dansk og historie og derved støtte dansk kultur, litteratur og historie.
Folketinget noterer, at kanonkravene er udformet fleksibelt, så lærernes metodefrihed er bevaret, både hvad angår, hvilke litteraturværker der skal berøres, og i forhold til hvordan og hvor intensivt udpegede historiske begivenheder gennemgås.
På vegne af Dansk Folkeparti, Venstre og De Konservative.