Karl H. Bornhøft (SF), 2009-01-30:
Jeg vil gerne starte med at begrunde vores forslag, og så vil jeg gerne kommentere de bemærkninger, der er kommet til forslaget.
Jeg synes faktisk, det er utrolig vigtigt også at begrunde, hvorfor vi synes, at det her skal behandles nu.
Og det skal det altså, fordi det står rigtig sløjt til med folkesundheden i Danmark.
Middellevetiden er den laveste i Vesteuropa, og Danmark er sundhedsmæssigt fortsat placeret i bunden, når vi sammenligner os med andre OECD-lande.
Det må da gøre indtryk på os.
Og en ud af tre danskere lever i dag med en kronisk sygdom som f.eks. kræft, lungesygdom, diabetes, som helt markant forringer deres livskvalitet, og tallet er stigende.
Det må da gøre indtryk.
Samtidig kan vi sørgeligt nok konstatere, at det jo primært er de lavest uddannede og fattigste mennesker i samfundet, der bliver mest syge, og det gør ondt.
Der er en voksende og grim social ulighed i danskernes sundhed, og der bliver større og større afstand mellem de gode og de dårlige liv i Danmark.
Det er altså tankevækkende, at middellevetiden på Nørrebro er som i Vietnam, 71 år, mens den i Søllerød er som i Sverige, 81 år.
Ja, der er altså ingen tvivl om, at livsstilssygdomme skaber dårlige liv for rigtig mange mennesker i det her land - og at det så også samtidig belaster sundhedsvæsenet, er jo en anden del af sagen.
Eksperter skønner jo desværre, at både sygelighed og sundhedsudgifter vil stige dramatisk i de kommende år, så der er virkelig gode menneskelige og økonomiske grunde til, at vi vælger at ville gøre noget her og nu.
Den samfundsmæssige, økonomiske gevinst ved mere fokus på forebyggelse vil altså være enorm.
Vi kunne nedbringe risikoen for sygdom og tidlig død, og det ville give en produktionsværdi for det her samfund på 18 mia. kr. Vi kunne øge beskæftigelsen med 115.000 personer, hvis de ufaglærte havde lige så godt et helbred som de faglærte, og hvem pokker ville så snakke om mangel på arbejdskraft?
Det er altså nødvendigt at tage den her debat.
Det mest foruroligende er faktisk, at det jo langtfra er ny viden, at der er åbenlyse gevinster ved at forebygge.
Det, der faktisk er lige så vigtigt for mennesker, om ikke mere vigtigt, er, at man undgår at skulle behandles.
Det er banalt, men vi skal turde gøre det, hvis vi virkelig mener noget med alle de pæne ord, vi siger om forebyggelse.
Men investeringen skal foretages nu.
Det er altid et politisk problem.
Men hvis vi vil forbedre den danske folkesundhed og omsider komme på niveau med de andre lande, skal der altså en helt anderledes indsats til, og det er det, vi vil i SF.
Derfor har vi fremsat de her fire beslutningsforslag, som vi behandler i dag.
Det er for at lægge op til en langt mere ambitiøs forebyggelsespolitik i det her land.
Det er på tide, at vi får den her nye kurs i sundhedspolitikken, vi kan ikke længere nøjes med information, oplysning og snak om den enkeltes frie valg.
Der er brug for nye redskaber, og der er allerede så utrolig meget viden om, hvad der skal til for at forbedre danskernes sundhed.
Et rigtig godt sted at starte ville være at se på den lovgivning, vi vedtager her i Folketinget, for uomtvisteligt påvirker den folkesundheden.
Som sundhedspolitiker er det utrolig svært at acceptere, at der kan vedtages lovforslag, som direkte skader danskernes sundhed.
Og det er som sagt ikke kun lovgivning på sundhedsområdet, det drejer sig også om alle de andre områder.
Derfor skal vi lade være med at se så isoleret på sundhed, men have det ind i den rette sammenhæng.
Nogle af de beslutninger, som bliver truffet her på Christiansborg, og noget af den lovgivning, som bliver vedtaget, ville med stor sikkerhed have set anderledes ud, hvis der havde været foretaget en sundhedskonsekvensvurdering.
Det er ikke sket; det skete end ikke i forbindelse med, at Folketinget sidst nedsatte afgifterne på tobak og alkohol.
Så er jeg nødt til at sige, at det så bliver meget svært at finde et område, hvor det ville være mere relevant.
Derfor er det altså nødvendigt at gøre det nu, og det er indiskutabelt, at det sikkert også ville have ført til strengere krav til bilernes udstødning.
Derfor er det nødvendigt at se på det i en helhed.
Jeg vil så også godt sige med det samme, at det altså ikke er nogen uoverkommelig opgave, for så skulle vi jo også have accepteret, at det var det på alle mulige andre områder, og det er det jo ingenlunde; der er det jo bare en del af virkeligheden nu, det er naturligt.
Derfor må jeg sige, at det da er underligt, at et af de sidste områder, der står tilbage, hvor vi ikke foretager de her samfundsmæssige vurderinger, er sundhedsområdet.
Det er da paradoksalt.
Der er ikke råd til at vente længere.
Og jeg synes oven i købet, at når vi står med en direkte anbefaling fra WHO, så er det altså et meget klart signal om, at vi skal turde gøre noget i fællesskab og beslutte, at vi foretager folkesundhedskonsekvensvurderinger og i hvert fald sikrer, at vi ikke skader sundheden. Jeg vil så også godt sige i den her sammenhæng, at det er vigtigt, at vi tør tage den her debat, og jeg må sige, at helt overordnet synes jeg faktisk, at ordførerne fortjener utrolig meget ros for de bemærkninger, der har været indtil nu.
Jeg er næsten lige ved at sige, at det er en af de mere lødige debatter, jeg har hørt her i Folketingssalen.
Men jeg har naturligvis nogle kommentarer.
Til ministeren vil jeg godt sige, at udsagnet om, at tidspunktet er dårligt, har jeg faktisk hørt hver eneste gang, oppositionen har fremsat et forslag i det år, jeg har været her.
Men alligevel tør jeg også godt sige, at ministeren bestemt godt kan have ret.
Hvis jeg skal være bundærlig, mener jeg, at det her skulle have været fremsat for 10 år siden.
Så i den her sammenhæng kan vi sige: Lad os da holde op med det pjat om, hvorvidt det er et godt eller dårligt tidspunkt; lad os diskutere, hvad der er relevant.
Så vil jeg også godt sige i den her sammenhæng, at den politiske debat skal tages, og når vi i SF synes, at det skal være nu, er det, fordi vi står over for nogle markante, store beslutninger, og det kan ikke passe, at vi i det her Folketing aldrig kan diskutere, hvad vi gør for at sikre sundheden fremover.
Jeg vil sige, at jeg da synes, at en udgang på den her diskussion passende kunne være, at vi laver en fælles beretning, for jeg kan forstå, at det er umuligt at få vedtaget forslag, der kommer fra oppositionen; det er så åbenbart en del af virkeligheden.
Men så kunne vi dog i det mindste gå ind og drøfte, når vi er så venligt stemt: Kan vi så ikke lave en fælles beretning?
Jeg vil sige, at De Konservative må have misforstået det, når de hører Socialdemokraterne sige nej; jeg hørte den socialdemokratiske ordfører sige ja.
Jeg vil gerne knytte den bemærkning til Venstres ordførers kommentar om, at kommunerne jo gør det her, at det er jeg fuldstændig enig i.
Der er altså bare det ved det, at det ikke er kommunerne, der laver lovgivning herinde, og derfor kan de ikke gøre det.
Jeg vil sige undskyld, fordi vi ikke havde opdaget De Radikales forslag B 39, og derfor er der selvfølgelig en sammenhæng med det, vi foreslår; man kan så også se, at argumentationen er vidt forskellig.
Men det vil vi meget gerne beklage.
Til gengæld vil vi også tillade os den luksus at nyde, at der er så stor en sammenhæng mellem De Radikales synspunkter og SF's synspunkter.
Vi synes egentlig, at det vigtige er, at vi tør gøre det sammen, og vi siger egentlig gerne undskyld, også fordi det er så utrolig vigtigt at forbedre folkesundheden.
Til Enhedslisten vil jeg sige, at det var nogle fine og ordentlige kommentarer.
Jeg vil også sige med det samme, at jeg ikke kan svare på det om trafikforliget, der blev indgået i går.
Jeg må jo så notere mig i den her sammenhæng, at det var nogle fine bemærkninger, Enhedslisten kom med, men lidt salt skulle der jo være i såret.