Marianne Jelved (RV), 2015-05-05:
Jamen hr. Alex Ahrendtsen har fuldstændig misforstået tingene.
Det her handler jo om, at der er et særligt kendetegn for staten og myndigheder i statens tjeneste, og det er den lukkede kongekrone.
For min skyld kan alle kroer kalde sig kongeligt privilegerede, det må de selv om, men de kan ikke få tilladelse til at bruge det særlige ikon, som det hedder, et særligt heraldisk mærke som den lukkede kongekrone.
Det ville være fuldstændig mærkeligt, hvis vi i 2015 skulle give nogle kroer en særlig stilling, en særlig ret til at bruge et særligt varemærke, som ikke er et varemærke, men som er et statskendetegn.
Det var ikke kroen, der fik det, det var kroværten, så hvis endelig vi skal tage kulturhistorien, så lad os tage den rigtige historie og ikke et billede på noget, som faktisk aldrig har været historie.
Formålet med beslutningsforslaget er at sikre, at tidligere kongeligt privilegerede kroer fortsat skal kunne anvende den lukkede kongekrone i deres logo og på deres bygninger, brevpapir, hjemmesider m.v.
Jeg ser mig nødsaget til at pege på en række forhold, som gør, at det ville være mildest talt uhensigtsmæssigt at åbne op for en friere brug af den lukkede kongekrone.
Jeg vil citere fra en skrivelse, der er sendt til Kulturudvalget af Niels G. Bartholdy, og det er dateret den 13. april 2015.
Det har overskriften: »Den danske kongekrone er et statskendetegn«.
Når jeg har valgt at citere fra den, er det, fordi den meget klart peger på nogle problemstillinger, jeg synes det er vigtigt at få frem i sagsbehandlingen, og jeg citerer: Beslutningsforslaget og dets bemærkninger indeholder flere fejl.
Der tales om, og jeg citerer, kongeligt privilegerede kroer, citat slut, som om sådanne eksisterer i dag.
Det gør de ikke, men der findes kroer, der kalder sig kongeligt privilegerede.
De sidste rester af det oprindelige fænomen forsvandt med beværterloven af 10. maj 1912.
Siden da har ingen kro i Danmark været forbundet med et kongeligt privilegium.
Der er ikke dokumentation for, at en eneste af de pågældende kroer i fortiden fik tilladelse til at anvende den lukkede kongekrone.
De har derfor heller ikke som hævdet i bemærkningerne fået tilladelse til at anvende den lukkede kongekrone på facadeskilte, brevpapir, menukort m.v.
De såkaldte kongeligt privilegerede kroer har ikke som hævdet i bemærkningerne en tilknytning til kongehuset.
Jeg springer lidt i teksten og citerer igen: De kroer, hvis ejere i dag påstår, at deres kroer er kongeligt privilegerede, har ikke som hævdet i bemærkningerne brugt kongekronen i flere hundrede år.
Udtrykket kongeligt privilegerede bliver i nutiden misforstået.
Et kroprivilegium blev i sin tid udstedt til en person, og hver ny krovært måtte ansøge om at få privilegiet konfirmeret.
Privilegiet gik ikke i arv.
Med kongeligt privilegeret mentes, at de pågældende kromænd havde fået en personlig statsautorisation.
Det var kromanden, der havde et privilegium, ikke kroen.
Når det er sagt, kan man spørge sig selv, hvad der står i vejen for, at disse kroer kan bruge den lukkede kongekrone som symbol i dag.
Her tillader jeg mig at citere fra det samme dokument sendt til Kulturudvalget, som jeg før refererede til: Kongekronen er et af vore vigtigste statssymboler og er forbeholdt kongehuset og staten.
Den symboliserer dansk suverænitet eller overhøjhed og er beskyttet ikke alene af straffelovens § 132, men også af en international konvention.
Over for udlandet er kongekronen notificeret som et selvstændigt dansk statskendetegn.
Og der henviser jeg så til, at det, der her henvises til internationalt, er artikel 6 C i Pariserkonventionen fra 1967.
Det vil sige, at den danske kongekrone er et statskendetegn og ikke et firmalogo.
Jeg synes, det er meget vigtigt at skelne mellem de to ting.
Det betyder også, at den danske kongekrone – og nu citerer jeg ikke længere fra Niels Bartholdys papir – ikke kan registreres som varemærke eller lignende i lande, som har tiltrådt Pariserkonventionen.
I Danmark beskyttes kronen af straffelovens § 132.
Heraf fremgår, at brug af kendetegn eller andet, som er forbeholdt den danske eller andre stater, medfører bødestraf. En af begrundelserne for at beskytte kronen som statskendetegn er, at det umiddelbart skal kunne ses, at en person eller en institution, der udøver myndighed, repræsenterer staten.
Gengivelse af kronen findes således bl.a. på officielle skrivelser, uniformer og køretøjer, der benyttes af statens myndigheder.
Straffelovens § 132 skal på den måde sikre, at borgerne ikke udsættes for, at private personer eller foretagender af den ene eller den anden karakter udgiver sig for at repræsentere staten.
Kronen er således forbundet såvel inden- som udenrigs med den danske stat.
Den er anerkendt og gennem talløse generationer indarbejdet som statens særlige kendetegn.
De kroer, som omtales i beslutningsforslaget, har i dag ingen forbindelse til staten, og derfor giver det ikke mening at lade dem benytte statens særlige kendetegn.
Siden 1920'erne har staten skredet ind over for uretmæssigt brug af kronen.
Behandlingen af statskendetegn, herunder kronen, har som område hørt under Statsministeriet, siden Indenrigsministeriet og fra 1985 Kulturministeriet, nærmere bestemt Rigsarkivet.
Rigsarkivet har igennem de seneste år oplyst kroerne direkte og via deres brancheorganisation om de gældende regler.
Rigsarkivets praksis er i øvrigt, at kongekroner, som fra gammel tid sidder i murværk eller på andre måder er nagelfaste som følge af, at en kro tidligere har været kongeligt privilegeret, kan betragtes som et kulturminde.
Disse kroner behøver ikke at blive fjernet, såfremt de stammer fra tiden før 1912.
På den baggrund kan regeringen ikke tilslutte sig beslutningsforslaget.