Lene Espersen (KF), 2007-05-10:
Handlingsplanen er iværksat i forlængelse af den tidligere handlingsplan 2002-2004 om bekæmpelse af vold mod kvinder og er således endnu et led i regeringens politik for at fastholde en kontinuerlig og en tværgående indsats på dette område.
Socialministeren har netop redegjort for en række af de initiativer på det sociale område, som regeringen har iværksat bl.a. som led i handlingsplanerne.
Jeg vil derfor koncentrere mig om nogle af initiativerne på det politimæssige og strafprocessuelle område og i forhold til straffuldbyrdelse.
Som det vil fremgå, fokuserer initiativerne på det politimæssige område især på at forebygge, at konflikter i hjemmet udvikler sig voldeligt, eller at en voldelig reaktion gentager sig.
Det drejer sig om initiativer i handlingsplanerne og yderligere initiativer, som politiet har fundet grundlag for at iværksætte.
Det første, jeg vil nævne, er bortvisningsloven, der trådte i kraft i juli 2004.
Efter min opfattelse er bortvisningsloven et rigtig godt redskab til at løse en række problemer i konfliktfyldte samlivsforhold.
Bortvisningsloven giver som bekendt politiet mulighed for at bortvise en voldelig eller truende person fra hjemmet i op til 4 uger med mulighed for forlængelse i op til 4 uger ad gangen.
Samtidig med bortvisningen skal politiet underrette de sociale myndigheder, så de får mulighed for straks at tage skridt til løsning af de sociale problemer i hjemmet som f.eks. samlivsproblemer eller alkohol- og stofmisbrug, der ofte ses i forbindelse med vold og trusler i familieforhold.
I december 2006 offentliggjorde Justitsministeriets Forskningsenhed en evaluering af lovens anvendelse.
Evalueringen viste, at politiet er tilfreds med loven, der vurderes at være et meget godt redskab i sager om vold i hjemmet.
Men evalueringen viste også, at der mellem de forskellige politikredse har været store variationer, med hensyn til hvor stor en andel af de potentielle bortvisningssager der har ført til bortvisning.
Endvidere viser evalueringen, at det er usikkert, om politiet i alle tilfælde har foretaget underretning af de sociale myndigheder om bortvisninger.
Som jeg også tilkendegav i forbindelse med, at evalueringen blev sendt til Folketingets Retsudvalg, er det Justitsministeriets opfattelse, at bortvisningsloven er et godt redskab, og at evalueringen ikke giver anledning til at overveje ændringer af loven.
Evalueringen har imidlertid givet anledning til, at rigspolitiet vil træffe foranstaltninger med henblik på at sikre, at politiet fremover i alle relevante sager er fuldt opmærksom på bortvisningslovens regler og på, at der skal ske underretning af de sociale myndigheder.
Justitsministeriet vil fortsat følge udviklingen i lovens anvendelse og foretager en ny evaluering i 2009.
I fængslerne har Kriminalforsorgen i flere år tilbudt behandling til personer, der har vanskeligt ved at kontrollere deres aggressivitet.
Disse personer tilbydes et behandlingsforløb i anger management, der løber over ca. 30 timer.
Der tilbydes også et mere omfattende behandlingsprogram i forebyggelse af vold, der løber over ca. 100 timer fordelt på 4 måneder.
Og Kriminalforsorgen følger løbende behovet for at udbygge tilbuddet om behandling.
Herudover overvejes det i Justitsministeriet, om der er grundlag for at indføre en ordning, hvor mænd, der begår vold i hjemmet, idømmes en betinget dom med vilkår om behandling.
Det er i den forbindelse væsentligt at huske på, at mænd, der begår vold over for deres nærmeste, i de fleste tilfælde vil stå til en ubetinget fængselsstraf.
Og jeg går ud fra, at der er enighed om, at vold i hjemmet er alvorlig kriminalitet, der som udgangspunkt bør udløse en ubetinget fængselsstraf.
Hvis en ordning med behandling af voldelige mænd indføres, vil behandlingen således typisk skulle træde i stedet for en ubetinget fængselsstraf, og derfor er det vigtigt, at behandlingen har en sådan intensitet, at den med rimelighed kan træde i stedet for en ubetinget fængselsstraf, og at der er udsigt til, at behandlingen rent faktisk virker.
Justitsministeriets Forskningsenhed har i lyset heraf iværksat en nærmere undersøgelse af eksisterende behandlingsprogrammer på området.
På det politimæssige og strafferetlige område er der endvidere fokus på at give ofrene den nødvendige støtte.
Strafferetsplejeudvalget afgav således i 2006 en betænkning om ofrets processuelle retsstilling i straffesager, og jeg fremsatte på den baggrund den 31. januar i år et lovforslag om ændring af retsplejeloven.
Lovforslaget er netop vedtaget i dag, tredjebehandlet af Folketinget, og det indeholder forskellige forslag, der generelt skal styrke retsstillingen for ofre, herunder give forurettede bedre mulighed for at følge sagen mod gerningsmanden.
Der foreslås bl.a. indført en almindelig bestemmelse om, at politi og anklagemyndighed har pligt til at vejlede og informere ofrene om deres retsstilling og sagens forventede forløb.
Desuden foreslås der indført en pligt for politi og anklagemyndighed til at underrette retten, hvis der er behov for særlig hensyntagen til at vidne, og en pligt for rettens personale til at bistå den pågældende, herunder særligt med henblik på at undgå en konfrontation med tiltalte.
Jeg vil i den forbindelse også nævne, at der som led i flerårsaftalen for politiet for 2007-2010 sker en styrkelse af det landsdækkende net af lokale offerrådgivninger, bl.a. med yderligere vejledning om ordningen.
De initiativer, som både socialministeren og jeg har været inde på, har, som det jo er fremgået, til formål bredt at bekæmpe vold i hjemmet.
Det har imidlertid vist sig, at der også har været behov for at iværksætte særlige initiativer til bekæmpelse af vold i hjemmet, der har baggrund i mere specifikke forhold.
Formålet med strategien og vejledningen er at sikre en effektiv og en ensartet politimæssig indsats mod æresdrab og andre strafbare forhold, der har forbindelse med kulturelt eller religiøst betingede normer og æresbegreber.
Rigspolitiet arbejder endvidere på en handlingsplan for, hvordan politiet i samarbejde med andre relevante myndigheder kan styrke indsatsen for at forebygge jalousidrab og andre alvorlige samlivsrelaterede forbrydelser.
Et sådant samarbejde vil endvidere kunne understøtte, at der iværksættes relevante støttetiltag og hjælpeforanstaltninger i forhold til potentielle ofre og gerningsmænd.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at der ikke findes nogen hurtige eller lette løsninger, når det drejer sig om at bekæmpe vold i hjemmet.
Vold i hjemmet skyldes ofte en række forhold, navnlig af social karakter, som man ikke kan lave om i løbet af kort tid.
Forebyggelse af vold i hjemmet kræver en vedholdende og en mangesidet indsats.
Derfor har regeringen iværksat bl.a. de initiativer, som socialministeren og jeg har omtalt her i dag, initiativer, som vi tror på vil gøre en forskel.
Regeringen vil fortsætte den højtprioriterede indsats for bekæmpelse af vold i hjemmet, og derfor skal der ske en evaluering af initiativerne i den seneste handlingsplan, når den udløber i 2008.
Som jeg har været inde på, er myndighederne løbende opmærksomme på, om der er behov for yderligere initiativer.
Herudover vil jeg gerne sige, at hvis forslagsstillerne kan pege på nye konkrete behov for initiativer, er regeringen selvsagt indstillet på at se nærmere på dem.