Peter Skaarup (DF), 2008-12-16:
I modsætning til en række af de andre ordførere må jeg indrømme, at jeg synes, det er et meget vigtigt forslag, vi debatterer i dag.
Jeg mener, det er uhyre vigtigt, at der bliver strammet op på reglerne om meldepligten.
Vi har kunnet konstatere en helt uholdbar situation, der opstod, ved at den tuneser, der har været meget omtalt og egentlig er administrativt udvist, viste sig at opholde sig tæt på tegneren Kurt Westergaards bopæl, altså den person, som tuneseren havde haft planer om at ville myrde sammen med andre.
Vi synes, det har været en farce, at nogle af de store partier i Folketinget, som egentlig burde gå ind at tage et medansvar for eller i hvert fald tage nogle skridt i retning af, at den situation blev løst, overhovedet ikke vil tage det medansvar, men ikke bestiller andet end at anklage regeringen for grundlovsbrud, for brud på de internationale konventioner, ja, for at bryde hvad som helst, og afholder lange samråd og her i dag gentager de samme spørgsmål, der er blevet svaret på under de samråd og under førstebehandlingen.
Fint for mig.
Jeg tror bare, at der er nogle uden for det her hus, der undrer sig over, hvordan det kan være, at folketingsmedlemmerne kommer med de samme evindelige spørgsmål, den samme mistænkeliggørelse og den samme irritation over de svar, der bliver givet, uden at de reelt lytter til svarene fra regeringen eller fra eksempelvis fru Karen Ellemann, Venstres ordfører, som har været oppe på talerstolen tidligere.
Det er folkestyre.
Når vi så i Dansk Folkeparti ser på det her forslag, der er kommet ud af det, om skærpelse af meldepligten, kan vi se et forslag, der i hvert fald indeholder nogle ting, der går i den rigtige retning for at skærpe vilkårene.
For det første bliver det med forslaget nu sådan, at man skal melde sig dagligt, man skal tage ophold i Center Sandholm, man skal overnatte i Center Sandholm.
Det bliver også sådan, at hvis man bryder meldepligten, ja, så skal man altså imødese, at straffen kan blive et års fængsel.
Det er en væsentlig skærpelse, og det er en vigtig skærpelse, som vi i Dansk Folkeparti har set det.
Derfor synes vi, at det er det rigtige.
Når vi så ser fremad, har vi også fået regeringens ord for, at det udvalg, den har nedsat, som skal se på fremtidige ordninger på det her område, barsler den 1. februar.
Hvis vi kigger i krystalkuglen, kunne man måske håbe på, at der så skete en fremadrettet lovgivning, inden Folketinget går på sommerferie omkring den 1. juni, dvs. senest om ca. et halvt år.
Det kan godt være, at det kan blive før, men med det forløb, vi har haft i den her proces, hvor der, modsat hvad mange har sagt, faktisk er givet, synes jeg, rimelig god tid både til høring, til svar, til spørgsmål, til nye svar, til ny høring, ja, så kan man forestille sig, at det forløb også kommer til at trække i langdrag.
Det mærkelige er jo så, at når eksempelvis Socialdemokraterne, som er modstandere af det her forslag, bliver spurgt, kan de ikke engang svare på, om de så efter det her udvalgsarbejde vil støtte resultaterne af det, hvis udvalget når frem til nogle skærpelser.
Nej, det spørgsmål svarer man uden om med et »måske«, »ikke helt sikkert« osv.
Det er umuligt at få et klart svar ud af Socialdemokraterne.
Det var måske ikke forventningen, at man kunne få det fra en række af de andre partier, men heller ikke Socialdemokraterne kan svare på, hvad man har af holdning på det tidspunkt.
Men målet, og det er jo der, jeg gerne vil se lidt fremad, er jo set med vores øjne, at man egentlig gør det, som var situationen her for et halvt års tid siden, nemlig at man udviser den tuneser, der har været omdrejningspunktet i den her sag, til Tunesien.
Det må være det, der skal ske, for vi vil ikke have personer i Danmark, der er farlige, og som har planer i skuffen om at ville myrde fredelige, arme tegnere, hvis eneste forbrydelse er at tegne noget på et stykke papir.
Det kan simpelt hen ikke være rigtigt, at vi skal huse udenlandske statsborgere, der bruger Danmark som arnested for deres kriminelle aktiviteter.
Derfor må det være sådan, at målet skal være, at man kan udvise den tuneser, efter at PET i fortrolighed har fremlagt de beviser, de har, for nogle domstole - det er jo så det, der er blevet omdrejningspunktet i debatten - hvor der er tilknyttet betroede advokater, der så kan gennemgå sagen.
Problemet indtil nu har været, at man ikke har kunnet fremlægge beviser af hensyn til kilderne, man har haft, så man var sikker på, at de kilder, man havde, ikke tørrede ud, eller at man ikke kom til at afsløre forhold, der havde med fremmede landes efterretningstjenester at gøre.
Det duer jo selvfølgelig ikke, for så mister man jo mulighederne for at kunne eftersøge andre med lignende planer, og det er jo i hvert fald vigtigt, at man kan det.
Noget andet er - hvis det ikke kan lade sig gøre med en administrativ udvisning under indtryk af de her nye domstolsordninger - at man i hvert fald kan indføre elektroniske fodlænker, som man kender det fra England.
Altså en slags husarrest, hvor man nøje kan følge de enkelte personer, så man er sikker på, at de ikke kommer galt af sted, så de ikke truer eller planlægger handlinger mod danske statsborgere, som det har været tilfældet med tuneseren.
Og lad mig minde om, at Tunesien faktisk har været medlem af FN siden 1956.
De har underskrevet verdenserklæringen om menneskerettigheder, hvor det af artikel 5 fremgår, at ingen må underkastes tortur eller grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf.
De har altså skrevet under på, at de ikke vil underkaste nogen tortur eller lignende.
Danmark har diplomatiske forbindelser med Tunesien.
I tusindvis af danskere rejser til Tunesien og oplever solens stråler - rimelig problemløst mig bekendt, jeg har ikke selv været der.
Den tunesiske ambassadør i Danmark var blandt dem, der i efteråret 2005 forlangte at mødes med statsministeren med det formål at få statsministeren til at tage afstand fra Muhammedtegningerne og gribe ind over for den her formastelige avis, der havde tilladt sig at trykke tegningerne.
Så man kan sige, at man på alle måder, både i forhold til Tunesien og i forhold til mulighederne for at påvirke det land, burde kunne udvise en person til Tunesien.
Og samtidig kan man så sige - hvis det endelig var - at man vel må regne med, at Tunesien i virkeligheden sympatiserer med den tunesiske statsborger, der er i Danmark, for man har altså bedt landets ambassadør om at tage sagen op med vores statsminister, fordi man vel dybest set mener, at Kurt Westergaard er helt galt afmarcheret, og at den danske stat på en eller anden måde skulle gribe ind over for ham eller den avis, der har trykt hans tegninger.
Så der er altså ikke noget, der tyder på, at det skulle kunne gå galt med den udvisning, som burde være sket.
Og det er så vores opfordring, at det udvalgsarbejde skal føre frem til, at man kan lave sådanne aftaler aftaler, som i øvrigt kendes fra England, der har aftaler med forskellige lande om at kunne tilbagesende udenlandske statsborgere, der har været indblandet i terrorisme; aftaler, som også Frankrig har med forskellige lande, der på samme måde tager imod statsborgere, der er kommet til Frankrig og er fjendtligt indstillet over for det franske samfund og planlægger terrorisme.
Så der er på alle måder mulighed for, at man kan gøre brug af den her udvisningssag.
Det er også sådan, at både Socialdemokraterne og De Radikale og regeringen og Dansk Folkeparti jo efter terrorangrebet i USA i 2001 gennemførte lovgivning, der gav mulighed for administrativ udvisning.
Så der er egentlig ikke nogen mulighed for, at vi ikke skulle kunne sige, at reglerne er der, mulighederne er der.
Men der mangler altså de her sikkerhedsaftaler, sikringsaftaler, som det her udvalg sidder og arbejder med.
Det, jeg efterlyser, er egentlig en konstruktiv holdning til de her ting fra det store mindretal her i Folketinget - en konstruktiv holdning, der siger: O.k., indtil vi kan gøre det helt rigtige, gør vi det næstbedste, og når vi så kan gøre det helt rigtige, når det grundlag er til stede med betroede dommere og betroede advokater og med sikringsaftaler, så er vi selvfølgelig indstillet på at gennemføre de ting, der er nødvendige.
Men det er der desværre ikke mandsmod nok til, og det synes jeg er beklageligt.
Jeg ved ikke, om det er sådan et ønske fra hr. Henrik Dam Kristensen side, at vi herinde på Christiansborg i detaljer skal bestemme, præcis hvornår man møder op og honorerer den meldepligt, der er.
Det er ikke noget, vi har ønsket os i Dansk Folkeparti, for vi tror faktisk, at myndighederne i det daglige er bedst til at vurdere, hvordan sådan nogle ting skal strikkes sammen.
Jeg har bare givet udtryk for, at jeg ikke har set sådan en automatik i, at det skal være på et bestemt tidspunkt, at man skal møde op.
Når det gælder forslaget som helhed, er det, som om hr. Henrik Dam Kristensen både her under debatten og i forskellige sammenhænge har sagt, at vilkårene jo er de samme, og at det ikke ændrer noget med det her forslag, men så må det altså være, fordi hr. Henrik Dam Kristensen ikke har læst lovforslaget.
For i lovforslaget er det meget præcist beskrevet, hvordan de gældende regler om meldepligt er, og hvordan de bliver, og på alle punkter er der faktisk tale om opstramninger, fordi man går fra en gang om ugen til hver dag.