Per Clausen (EL), 2010-03-02:
Hvis man lytter til de forskellige ordførerindlæg, kan man høre, at der jo er en hel del, der er galt med det her forslag.
Ifølge Venstres ordfører er der det galt, at alt det, der står i forslaget, i forvejen foregår; ifølge Dansk Folkeparti er der det galt, at det kommer til at koste penge og nok ikke nytter; og ifølge den konservative ordfører er det udtryk for, at hr. Bornhøft har en hemmelig – eller måske ikke så hemmelig – drøm om at være læge og derfor vil diktere behandlingsmetoderne.
Man kan vel godt stille sig selv det spørgsmål, om det er et udtryk for et ønske om at diktere behandlingsmetoder, at man siger, at der skal være flere forskellige behandlingsmetoder, hvor det sundhedsfaglige personale så vælger den konkrete behandlingsmetode, som de vurderer er den bedste.
Vi har jo set mere omfattende eksempler på unødvendig detailstyring her i Folketinget end det, så jeg synes måske ikke, det er så slemt, og jeg er sådan set meget åben over for, at vi i udvalgsarbejdet kan undersøge, i hvor stor udstrækning det arbejde, som beskrives i det her beslutningsforslag, allerede foregår.
Det er klart, at vi jo ikke skal vedtage det samme flere gange.
I den proces kunne man måske også sådan få et bud på, hvordan det går.
Jeg synes jo i virkeligheden, at det er rigtigt, som det er blevet sagt, at forebyggelse er det centrale, og det snakker vi jo også rigtig meget om.
Til gengæld må man vel sige, at forebyggelsen ikke helt er blevet succesfuld endnu.
I hvert fald går udviklingen jo ikke entydigt i retning af, at fedmeproblemerne i det danske samfund bliver mindre.
Man kan vel også sige, at hvis man kigger ud over verden og kigger på, hvordan lande, som vi ligner, har udviklet sig på det her område, må man konstatere, at noget tyder på, at det er nogle generelle ting i vores samfund og den måde, vores samfund er indrettet på, som understøtter en uheldig udvikling på det her område.
Medmindre man sådan bare i al almindelighed mener, at det er udtryk for, at den ene generation bliver slappere end den foregående – og så går det kun en vej, nemlig nedad, med den personlige moral og evnen til at tage sig sammen – så er der vel nogle ting i samfundet, som man skal prøve at gøre noget ved.
Det er så forebyggelsen.
Det handler også om at have nogle muligheder for at behandle fedmeproblemerne.
Jeg tror sådan set, at det er meget fornuftigt at have den tilgang til det, at der kan være mange forskellige årsager og mange sammensatte årsager til, at problemerne kan opstå.
Undertiden kan det måske endda være sådan, at det kan være svært at finde ud af, hvad der er årsag, og hvad der er virkning, for det er jo helt indlysende, at nogle af de ting, som forebygger fedme, f.eks. motion osv., har det med at blive mindre attraktive, når man nu har for mange kilogram at slæbe rundt på.
Jeg kan da i hvert fald sige, at jeg da selv har gjort den iagttagelse, at når først det går i den forkerte retning, har det en tilbøjelighed til at blive selvforstærkende.
Der er altså nogle ting her, der hænger sammen på en lidt kompliceret måde, og selv om jeg ikke skal benægte, at fedmeoperationer i nogle tilfælde givetvis er den løsning, man må ty til, tror jeg for det første ikke på – og jeg håber ikke, det forholder sig sådan – at det er den eneste løsning, der kan anvendes.
Jeg er i hvert fald også helt sikker på, at der også, selv om man gennemfører de operationer, er brug for nogle andre initiativer.
Så vi synes sådan set i Enhedslisten, at det er et rigtig fornuftigt og sympatisk forslag, der er kommet fra SF.
Og medmindre det er sådan, at udvalgsbehandlingen kan dokumentere for os, at alt, hvad der står i forslaget, i forvejen er gennemført, vil vi nu opretholde vores støtte til forslaget, som det foreligger.