runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2011-02-04:
Ministre får jo en meget pæn gage.
De kunne sagtens undvære de 5 pct. uden nogen problemer, og når man havde gennemført stramninger for andre, hjalp vi selvfølgelig bare regeringen med at gennemføre stramninger for sig selv.
Men hr. Simon Emil Ammitzbølls egentlig ærinde med den korte bemærkning var jo at sige, at folk skal blive længere tid på arbejdsmarkedet, og det er i den sammenhæng – og undskyld, at jeg ikke fik sat tak – at man støtter alle vores forslag.
Vi har masser af forslag til, hvordan folk kan blive længere tid på arbejdsmarkedet.
Lad mig bare nævne et af dem.
Det er, at for dem, der i dag bliver presset ud, fordi de bliver fyret, både i den offentlige sektor og af private arbejdsgivere, som typisk sørger for at fyre de ældste først, skulle det gælde, at i stedet for at fjerne efterlønnen, hvilket jo bare gør vilkårene endnu dårligere for de ældre på arbejdsmarkedet, så skulle staten indføre en jobgaranti, sådan at når en over 60 år er blevet fyret og ikke kan få andet arbejde, bliver vedkommende efter en periode tilbudt arbejde i den offentlige sektor.
Vi havde tidligere en ordning om servicejob, og det er den, vi vil genindføre.
For det vil nemlig gøre, at ældre, der ellers ville glide ud af arbejdsmarkedet og komme på efterløn, bliver på arbejdsmarkedet og dermed bedre kan rekrutteres af f.eks. også den private sektor.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-02-04:
Jeg håber dog også, at ordføreren bemærkede, at Liberal Alliance faktisk også var positive over for de første forslag.
Det var der faktisk nogle der var.
Så vil jeg bare sige, at jeg synes, at man skal passe lidt på med at sætte sig alt for højt op på hesten moralsk set.
Altså, vi synes, det er nogle fine forslag, det er ikke det, men pas nu på.
Enhedslisten var jo selv, så vidt jeg husker, med til at skære 5 pct. af ministres løn, men ville ikke være med til, at andre overførsler i den offentlige sektor skulle skæres ned med 5 pct.
Hvis man virkelig var så principfast, havde man vel også været med til at effektivisere der.
Det er bare lige for at holde fast på det.
Man kan sige, at det her med at tage samfundsøkonomiske problemer alvorligt, som er det, der ligger til grund for hele debatten om både det med dagpengereglerne og efterlønnen, har Enhedslisten heller ikke gjort, overhovedet.
Det er fint nok, at man vil hjælpe folk med at gennemføre deres egne principper, men det havde været rart, hvis man også selv havde haft nogle løsninger.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-02-04:
Jeg må sige, jeg synes, det er en dybt uinteressant diskussion, hr. Tom Behnke tager op, for nu at sige det, som det er.
Jeg har bestemt ikke sagt, at Liberal Alliance er det eneste parti, som mener, at man skulle halvere dagpengeperioden.
Jeg gør bare opmærksom på, at for et års tid siden fremsatte vi forslag om det her i Folketingssalen, og det var kun Liberal Alliance og Det Radikale Venstre, der var positive over for forslaget.
Tom Behnke (KF), 2011-02-04:
Det er mere lige for at præcisere det af hensyn til historieskrivningen.
Nu er det sådan set et faktum, at forslaget om en forkortelse af dagpengeperioden er et konservativt forslag, som blev fremsat, længe inden hr. Simon Emil Ammitzbøll overhovedet overvejede at stille op til Folketinget.
Dengang da Liberal Alliance var et fuldstændig ukendt begreb, fremsatte Det Konservative Folkeparti rent faktisk det forslag.
Det er mere, fordi det der med historieforvanskning er der andre der er kommet rigtig skidt af sted med.
Så pas nu på med at sige, at en forkortelse af dagpengeperioden er noget, Liberal Alliance har opfundet.
Det er det ikke.
Holger K. Nielsen (SF), 2011-02-04:
Jo, det kan man da godt.
Herre, du milde himmel, det kan vi da godt.
Det, jeg bare siger, er, at hvis nu det kunne hjælpe sagen i gang, har jeg sådan set ikke noget imod det.
Jeg kan da ikke forstå, at Enhedslisten som de svages fortalere har så meget imod at gøre noget ved det.
Mogens Lykketoft (S), 2011-02-04:
Det sidste er selvfølgelig rigtigt: Bare fordi det på et tidspunkt er blevet aftalt, er det ikke sikkert, det er retfærdigt.
Men jeg mener stadig væk, folketingsmedlemmer skal lade være med at mene så ringe om sig selv, at vi, hver gang der er et enkeltstående tilfælde af mindre hensigtsmæssig brug, skal tage affære og forringe vores egne samlede vilkår herinde i Folketinget.
Det er jeg faktisk ikke tilhænger af; den form for populisme vil jeg gå op imod.
Derfor mener jeg, man er nødt til at forholde sig meget mere konkret til enkelttilfælde og se på, om der er noget, vi kan gøre, i stedet for at sige, at vi generelt har alt for gunstige vilkår.
Det kommer meget an på, hvem man sammenligner sig med.
Jeg tror, at udviklingen i de 30 år, jeg har haft med folketingsarbejde og indimellem ministerarbejde at gøre, i lønniveauet for folk med tilsvarende ansvar i det private erhvervsliv er løbet langt, langt hurtigere, og det gælder både lønniveauet, pensionsniveauet, eftervederlagene osv.
Så det kommer i høj grad an på, hvem man vil sammenligne sig med.
Der er selvfølgelig en vel forståelig populistisk tilbøjelighed til at sammenligne sig med dem, der har mindst, men jeg er ikke sikker på, at man behøver det.
Man kan godt kæmpe for, at dem, der har mindst, får det bedre, uden at forringe sine egne vilkår.
Frank Aaen (EL), 2011-02-04:
Jamen vi behøver da ikke at vente.
Nu er det allerede vedtaget, at det skal gælde for almindelige mennesker, om man så må sige – et mærkeligt udtryk, som vi ofte bruger – og så kunne man jo bare vedtage det samme, og gøre det nu, for folketingsmedlemmer og ministre, nemlig at deres pensioner skal følge den almindelige pensionsalder.
Det er jo bare at give et princip til kende, selv om det så først træder i kraft for alle parter på et senere tidspunkt.
Så kan jeg altså ikke forstå, at de mennesker, der går ud i et vellønnet job – og det gælder jo for manges vedkommende, det er jo ikke kun ét tilfælde, vi taler om, vi kender jo alle sammen til tilfælde, hvor folk går ud i et overordentlig vellønnet job, umiddelbart efter at de har siddet i Folketinget – bare skal have lov at beholde deres eftervederlag.
Bare fordi der på et tidspunkt blev indgået et kompromis, er det jo ikke det samme, som at det er retfærdigt.
Mogens Lykketoft (S), 2011-02-04:
Nej, der er ikke nogen splittelse i Socialdemokratiet.
Lige præcis på det punkt siger jeg at vi godt kan drøfte under udvalgsbehandlingen, om vi kan finde en fornuftig imødegåelse af den form for brug af reglerne, men vi er ikke indstillet på systematisk at ændre regler, som i de fleste tilfælde er en fornuftig afvejning, på grund af et enkeltstående eksempel på mindre hensigtsmæssig brug.
Frank Aaen (EL), 2011-02-04:
Nu siger hr. Mogens Lykketoft, at Socialdemokratiet er imod regeringens ønske om forhøjelse af pensionsalderen og fjernelse af efterlønnen.
Det har jeg hørt.
Men Socialdemokratiet har jo selv været med til at forhøje pensionsalderen i det såkaldte velfærdsforlig, og det adskiller sig ikke særlig meget fra det, regeringen har foreslået, bortset fra at regeringen vil fremrykke ikrafttrædelsen af denne forhøjelse.
Derfor forstår jeg ikke, hvorfor man bruger det argument til at forklare, at man er imod, at ministres og folketingsmedlemmers pensionsalder skal følge den almindelige pensionsalder i samfundet.
Det forstår jeg ikke.
Så forstår jeg heller ikke, at der ikke er fuld tilslutning til vores forslag om modregning i eftervederlaget.
Jeg kan jo læse i B.T. i dag, at Socialdemokratiets næstformand, hr. Henrik Sass Larsen, siger, at Enhedslistens forslag på det punkt er særdeles fornuftigt.
Det kunne jeg da godt tænke mig at få at vide.
Mogens Lykketoft (S), 2011-02-04:
Jeg kan sagtens forstå baggrunden for, at Enhedslisten fremsætter de her tre forslag til folketingsbeslutning.
Det er klart, at de vilkår, man har pensionsmæssigt for folketingsmedlemmer og ministre, virker meget gunstige på de fleste mennesker.
Og især når man ser dem i lyset af regeringens tilbagetrækningsreform, afskaffelse af efterlønnen og hurtigere forhøjelse af folkepensionsalderen, ville det være naturligt at knytte de ting sammen.
Nu er det sådan, at Socialdemokratiet ikke støtter regeringens forslag til at afskaffe efterlønnen eller andre elementer i den pakke, der er kommet fra finansministeren, og derfor ser vi ikke, at der for nærværende er nogen anledning til at bryde op i den del af aftalerne, som et bredt flertal i Folketinget lavede i 1999 om folketingsmedlemmers og ministres vilkår.
Jeg var selv meget aktivt med til at lave de aftaler, der dengang blev gældende.
Det er klart, at man godt kan anfægte den måde, finansministeren og Venstres ordfører argumenterer på i forhold til sammenligningen med aftalte pensioner, fordi vi jo som folketingsmedlemmer er i den særprægede situation, at vi er nødt til selv at bestemme vores vilkår.
Der er ikke andre til det.
Det er meget sårbart, og det kan altid gøres til genstand for en diskussion.
Jeg mener, at vi har fundet et regelsæt, som i det store og hele afbalancerer ansvar i forhold til folk, der har fremtrædende stillinger i det private og det offentlige erhvervsliv.
Jeg er så langt enig med Venstres ordfører, at man er nødt til at se de her elementer som en del af en samlet afvejning.
Det gælder også eftervederlagsreglerne.
Selvfølgelig kunne man have en mindre modregning i 2 år i stedet for ingen modregning i 1 år og fuld modregning i år to, men det kompromis, vi lavede i 1999, var, at man gjorde det på den her måde, og det har en vis lighed – om end slet ikke i sin størrelsesorden, men i sit system – med fratrædelsesordninger for direktører og andre i det private erhvervsliv.
Også på det punkt forstår jeg sådan set udmærket anledningen til, at Enhedslisten rejser spørgsmålet, nemlig når man har set en enkelt sag, hvor et medlem, som i forvejen har skiftet parti undervejs og nu reelt har skiftet job mange måneder før folketingsperiodens udløb, så agter at blive herinde og hæve eftervederlaget.
Det kan man da godt gøre til genstand for en diskussion, og under udvalgsbehandlingen kan man lave en eller anden værnsregel mod sådan noget, det vil vi ikke afvise.
Men jeg har det omvendt sådan, at jeg er meget tøvende over for at lave store, systematiske, generelle ændringer i aftaler, som vi i bred enighed har lavet herinde i Folketinget, i fornuftige afvejninger, vi har lavet, på grund af enkeltstående tilfælde af, hvad man kunne kalde mindre hensigtsmæssig brug af ordningen.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2011-02-04:
Der er det så, at vi har den her samlede pakke om løn, pensionsforhold, eftervederlag osv., som man skal se det under.
Jeg og Venstre synes, at det er helt rimeligt, at man på den måde får indbygget, at der er et karrieretab, som der oftest vil være en vis kompensation for – jeg ved godt, at man ikke får fuldt ud kompensation for det, men en vis kompensation for det.
Per Clausen (EL), 2011-02-04:
Jeg forlanger ikke, at man skal lave regler af hensyn til enkeltpersoner.
Jeg stiller bare det spørgsmål: Hvorfor skal man have kompensation for et tab, men ikke lider?
Hvis det er sådan, at man, umiddelbart efter man er holdt op i Folketinget, får et vellønnet arbejde eller man måske oven i købet har fået det inden og af samme grund ikke genopstiller, hvorfor skal man så kompenseres?
Det er det, jeg ikke kan forstå.
Reglerne er sådan, at der det andet år, man får eftervederlag, modregnes i løn.
Hvorfor kan man ikke have den samme regel i det første år?
Flemming Damgaard Larsen (V), 2011-02-04:
Nu er det sådan, at vi i Folketinget ligesom alle andre steder i samfundet ikke kan sidde og lave regler, der kun skal gælde for en person, to personer eller nogle ganske få personer.
Det ville blive et stort miskmask af bureaukrati.
Derfor har vi nogle generelle regler, og der kan man godt finde eksempler på, at det måske virker urimeligt, men man kan også finde eksempler på, at det virker helt urimeligt i den modsatte retning.
Derfor kan man ikke stille det op på den måde, som hr. Per Clausen gør.
Per Clausen (EL), 2011-02-04:
Det er lige før, at jeg tror, der er gået en stor fagforeningsmand tabt i hr. Flemming Damgaard Larsen.
Det er rigtigt godt, vil jeg sige til hr. Flemming Damgaard Larsen, det er prøvet før.
Hr. Flemming Damgaard Larsen siger, at det er på grund af et karrieretab, at man skal have løn i 2 år, efter man ryger ud af Folketinget eller selv vælger at holde op, fordi man ikke genopstiller.
Det kan jo være rigtigt nok, men hvad nu, hvis man ikke har lidt noget karrieretab?
Hvad nu, hvis man fra dag et faktisk tjener rigtig, rigtig mange penge og det måske endda har været en fordel at sidde i Folketinget, hvorfor skal man så have ekstra penge fra skatteyderne oven i en stor indkomst?
Nu er det selvfølgelig ikke nogen dårlig tankegang at forsvare sine egne privilegier med henvisning til, at det ville være populisme at afskaffe dem.
Altså, det er jo sådan set smart nok fundet på.
Men jeg vil godt spørge hr. Mogens Lykketoft, om han ikke er enig med mig i, at det alligevel er usædvanligt, at man kan få et vellønnet job, starte med det og meddele, at man ikke stiller op ved næste valg, og derefter stadig væk få et eftervederlag, som skulle være en slags kompensation for karrieretab.
Det synes jeg virker meget, meget mærkeligt.
Er sandheden ikke, at det kunne løses meget enkelt ved at sige, at der kommer et modregningssystem i forhold til de indtægter, man har?
Det tror jeg sådan set også på mange måder ville minde om, hvad man ser andre steder.
Mogens Lykketoft (S), 2011-02-04:
Som jeg sagde indledningsvis, kunne man sagtens have lavet et system, hvor man ikke havde en modregning på 100 pct. i andet år og 0 pct. i første år, men 50 pct. i begge år.
Det kunne man sagtens have lavet.
Her har man altså valgt en anden model.
Jeg kom egentlig til at tænke på en ting nu, hvor hr. Per Clausen så ivrigt deltager i den her diskussion – og det forstår jeg godt den politiske baggrund for.
Hr. Per Clausen har jo en lang fortid som fagforeningsmand, og jeg er helt sikker på, at der er en masse af de bestemmelser, hr. Per Clausen har været med til at forhandle i tidens løb, som man kun kan forsvare ud fra, at det var en samlet afvejning af tingene i den forhandling, men at ingen af dem, hr. Per Clausen har forhandlet for, er indstillet på at give afkald på bestemte elementer, fordi de, når de ses enkeltvis, ikke virker helt så rationelle, som de virkede, da hr. Per Clausen forhandlede dem.
Per Clausen (EL), 2011-02-04:
Jeg forstår, at hr. Holger K. Nielsen sådan set er enig i, at den eftervederlagsordning, som vi har i Folketinget, i hvert fald for en række medlemmer er meget, meget gunstig og også gunstigere, end man kunne forvente andre steder i samfundet.
Det vil hr. Holger K. Nielsen gerne være med til at gøre noget ved.
Men så går der fagforeningspolitik i det, for så siger hr. Holger K. Nielsen, at hvis vi skal fjerne nogle i virkeligheden åbenlyse urimeligheder, skal de penge bruges til at give nogle flere penge til folketingsmedlemmerne.
Nu er vi jo på begge sider, for vi repræsenterer både arbejdsgiverne og dem, der får pengene, så derfor kunne vi vel også godt have det synspunkt, at hvis vi kunne spare nogle penge her, som er inderlig overflødige, ville det være godt.
Holger K. Nielsen (SF), 2011-02-04:
Altså, det er jo ikke bare den enkelte person, det her handler om, det handler om alle, der ryger ud, og som har en orlovsordning eller kommer i job ret hurtigt.
Frank Aaen (EL), 2011-02-04:
Ja, og derfor foreslår vi heller ikke en fjernelse af eftervederlaget.
Altså, vi anerkender fuldstændig problemstillingen, vi kender masser af tidligere kolleger, som ikke bare lige kunne gå ud og få et nyt job, så vi anerkender problemstillingen.
De eneste, vi er ude efter, er dem, der går direkte ud fra Folketinget og får en kæmpemæssig løn siden af.
For når vi snakker kompensation, gør vi det alene i forhold til et løntab, men der er jo ikke tale om et løntab for vedkommende, og det drejer sig ikke kun om et enkelt tilfælde, som flere har været inde på.
Vi kender jo alle sammen en stribe tilfælde, hvor folk er gået ud af Folketinget og har fået et meget vellønnet job og samtidig modtager eftervederlag.
Det er det, vi er ude efter.
Holger K. Nielsen (SF), 2011-02-04:
Nej, men det er jo sådan set, om man så må sige, et eller andet tilbud for måske at få gang i den her diskussion.
Jeg kan forstå, at flertallet mener, at selv om man har et job, bliver det første år en del af den samlede kompensation.
Så siger jeg: Jamen hvis vi ser på kompensationen, kunne vi jo godt også i det her tilfælde skære et sted og give noget et andet sted.
Til det med at sige, at man giver sig selv en 3-årig dagpengeperiode, vil jeg sige, at det ikke er sådan, at man bare kan gå på dagpenge, når man forlader Folketinget.
Det kan man mig bekendt ikke.
Jeg er ikke arbejdsmarkedslovgivningsekspert, men jeg vil sige, at det kan man mig bekendt i hvert fald ikke, altså bare gå på dagpenge.
Så alternativet for mange vil være bistandshjælp, hvis de ikke kan få et job.
Det, hr. Frank Aaen siger der, synes jeg er noget populistisk noget.
Men som sagt er det altså ikke noget, vi har færdigdiskuteret, det er ligesom et oplæg til, at man måske kunne få vendt diskussionen lidt og få lavet en lidt mere solidarisk ordning, for der er faktisk nogle, der er i meget, meget store problemer, fordi de har formastet sig til at lade sig vælge til Folketinget f.eks. som 30-årige.
Frank Aaen (EL), 2011-02-04:
Nå, tak for, at SF vil være med til at kigge på tingene.
Det, jeg lige vil spørge til, er det med at forlænge eftervederlagsperioden til 3 år.
Altså, jeg kan godt forstå, hvad hr. Holger K. Nielsen siger, men er det ikke urimeligt, hvis folketingsmedlemmerne giver sig selv en 3-årig dagpengeperiode, om jeg så må sige, samtidig med at vi har et flertal i Folketinget, der har halveret almindelige menneskers dagpengeperiode?
Jeg siger det, fordi jeg mener, at et af de problemer, vi har, drejer sig om at begunstige os selv urimeligt, samtidig med at man er meget brutal over for store lønmodtagergrupper.
Det mener jeg altså simpelt hen ikke kan være venstrefløjens synspunkt.
Mogens Lykketoft (S), 2011-02-04:
Det kan jeg faktisk heller ikke, og jeg synes ikke, at det er særlig rimeligt i det konkrete tilfælde.
Jeg viger bare tilbage fra at agere på samme måde som Enhedslisten og sige: Hov, her var en mindre hensigtsmæssig adfærd, altså skal vi afskaffe reglerne for alle fremtidige tilfælde.
Per Clausen (EL), 2011-02-04:
Nu var jeg jo i den, kan man sige, uheldige situation, at jeg ikke kunne forhandle mine medlemmers løn med mig selv, men skulle forhandle den med bl.a. Finansministeriet.
Så risikoen for, at det gik amok med privilegierne, var måske forholdsvis begrænset.
Jeg har så set, at også toplederne i det offentlige har fået en eksplosiv lønstigning siden, så det er måske gået amok.
Men jeg vil gerne gentage mit spørgsmål til hr. Mogens Lykketoft: Er det ikke rigtigt, at det faktisk er ganske usædvanligt, at man har en ordning, hvor man kan sige sit arbejde op, om jeg så må sige, og meddele, at man selvfølgelig fortsætter med at modtage løn i nogle måneder endnu, og når man så endelig holder op, skal man stadig væk have penge fra staten?
Jeg tror faktisk, det er en helt, helt usædvanligt privilegeret position at være i.
Jeg vil sige, at sådan nogle aftaler kan jeg ikke huske at jeg har aftalt.
Karen Hækkerup (S), 2011-02-04:
Men er Det Radikale Venstre stadig væk fuldstændig imod brugen af anonyme vidner, selv om det har været en del af dansk retspraksis nu i 9 år og har vist sig at fungere i sager, som man ellers ikke ville have fået ført til doms?
Er Det Radikale Venstre stadig væk helt imod anonyme vidner?
Manu Sareen (RV), 2011-02-04:
Jeg ville jo også skulle opgive de gode diskussioner, jeg kan have med ordføreren.
Men det er jo ikke det, det handler om.
Det her handler om relationen mellem de to, og om der kunne være et hævnmotiv.
Eksemplet, som hr. Tom Behnke kommer med, handler jo om, at jeg tilfældigvis bliver vidne til et mord eller en anden grov forbrydelse, men det, der bekymrer os, er, om der kan være et hævnmotiv, eller om man kunne spekulere i, at man gerne vil ind på et marked osv.
Det er det, der bekymrer os.
Rasmus Prehn (S), 2011-02-04:
Ordføreren er jo selv inde på, at DUT-princippet kan medføre nogle skævheder, at der er nogle kommuner, der taber, og at der er nogle kommuner, der vinder.
Der er det så, vi mangler svar på dette: Hvis man er en kommune, som har gjort alt, hvad man kan, for at overholde sine budgetter, men så er i en situation, hvor man på grund af mange forskellige ting kommer uheldigt ud i forhold til DUT-princippet og får mindre, altså man får ikke det, man havde før, og så oven i hatten skal straffes, er det så rimeligt?
Det nye her er jo, at man foreslår at lægge en straf oven i hatten.
En ting er, at man taber og ikke får den kompensation, man egentlig har brug for for at finansiere sine udgifter, men det, Dansk Folkeparti og regeringen lægger op til her, er, at hvis man ikke overholder sit budget, skal man straffes.
Ordføreren har jo selv lige stået og sagt, at DUT-princippet kan betyde, at man får mindre end det, man havde regnet med – ja, og så bliver man straffet.
Er det rimeligt?
Hans Kristian Skibby (DF), 2011-02-04:
Altså, jeg håber, at den socialdemokratiske ordfører er klar over, at vi har en udligningsprocent mellem kommunerne, som også sikrer, at skatten flytter sig derfra, hvor folk betaler meget, til der, hvor folk betaler lidt, og at vi også har DUT-princippet, det udvidede socialbalanceprincip, som sikrer en fornuftig fordeling af de økonomiske byrder, og så er der den måde, man får bloktilskuddene tildelt.
Derfor er det selvfølgelig sådan, at når der kommer ændringer i løbet af et år, vil kommunerne under et blive tilgodeset med det samme beløb, som det beløb, der er tale om, men det kan så godt være, at enkelte kommuner vinder og enkelte kommuner taber.
Sådan er det med alle de mange, mange parametre, som ligger i DUT-princippet.
Sådan har altid været, sådan var det også under socialdemokratiske regeringer, og sådan bliver det også, hvis det skulle ske – jeg håber det ikke – at vi skulle få en rød regering i Danmark igen.
Så vil det stadig væk være sådan, at når der kommer initiativer fra Christiansborg, vil man bruge DUT-mekanismerne over for kommunerne, og det ved man sådan set hele vejen gennem systemet.
Det er der ikke noget nyt i.
Sådan har været i mange, mange år.
Rasmus Prehn (S), 2011-02-04:
Kan Dansk Folkepartis ordfører bekræfte, at det faktisk forekommer, at man laver et budget, og at regeringen så efterfølgende går ind – gerne støttet af Dansk Folkeparti – og ændrer på de forudsætninger, der var, da man lavede budgettet?
De kan ændre i finansieringen af beskæftigelsesindsatsen, de kan fjerne Momsfondet, og de kan gøre nogle andre ting, så man står en anden situation, og hvor man ikke bliver kompenseret et hundrede procent.
Så da man lavede budgettet, havde man én forudsætning, men pludselig, trylleryllerylle, har Dansk Folkeparti og regeringen lavet det om.
Skal kommunerne så straffes for det?
Er det rimeligt?
Hans Kristian Skibby (DF), 2011-02-04:
Nu er det her ikke en skattedebat, og det bliver det heller ikke fra min side; jeg er ikke Dansk Folkepartis skatteordfører.
Men jeg vil gerne sige til fru Line Barfod endnu en gang: Det skal ses på den lange bane, og det betyder, at hvis vi skal sikre velfærden i Danmark, skal vi også sikre den ikke bare på den korte bane ved at skaffe ekstra ressourcer til hjemmehjælpere, ekstra ressourcer til handicappede, ekstra ressourcer til alle, som er modtagere af sociale ydelser eller alt muligt andet her i samfundet.
Vi er nødt til at kigge på den lange bane, og det er bl.a., at man langtidssikrer den måde, man bedriver offentlig forvaltning på, herunder også, hvordan man bruger skatteydernes penge.
Jeg vil næsten sige det omvendt – ellers giver det ikke nogen mening.
Hvorfor skulle kommunerne ellers lave budgetter, hvorfor skulle vi overhovedet bruge ressourcer på at have økonomifolk ansat, hvorfor skulle byrådene tage på budgetseminar en gang om året, hvorfor skulle man lave aftaler med KL en gang om året, hvis det alligevel ikke gør noget, at man laver nogle massive milliardoverskridelser?
Det er jo sådan set det modsatte.