Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-04-26:
Tak for det.
Jeg vil gerne starte med at takke forslagsstillerne for at tage initiativ til denne væsentlige debat i Folketingssalen i dag.
Forslagsstillerne har fremsat to forslag til folketingsbeslutning, som begge indeholder væsentlige overvejelser i forhold til den fremtidige beskyttelse af arbejdstagere.
Udstationeringsdirektivet står som bekendt foran en tiltrængt revision, men det er også klart, at den revision, der er lagt op til fra Kommissionens side, ikke lever op til de ønsker, man på forhånd kunne have haft hertil.
Kommissionen har selv stillet i udsigt, at man i en fremtidig revision af udstationeringsdirektivet ville forholde sig til spørgsmålet om, hvor længe nogen kan være midlertidigt udstationeret, men det forsømmer man i udkastet til revisionen.
Dog kan man nå så vidt som til at konkludere, at det formentlig vil være mere end 24 måneder, hvilket der jo ikke er så meget midlertidighed over.
Dertil kommer, at det nye direktivudkast, for så vidt angår betydningen af direktivets lønbegreb, forskubber kompetencer fra nationalstaterne mod EU-Domstolen.
I beslutningsforslaget foreslår Enhedslisten at udstyre regeringen med et mandat til forhandlingerne om en revision af udstationeringsdirektivet, der indebærer en række forbedringer i forhold til det bestående, både for så vidt angår det eksisterende direktiv som den foreslåede revision.
Det er grundlæggende Dansk Folkepartis opfattelse, at personer, der arbejder i Danmark, skal være omfattet af de samme regler om løn, arbejdstid og ansættelsesvilkår, som gælder på det øvrige arbejdsmarked i Danmark, og det er i øvrigt også grundlaget for den aftale, som Dansk Arbejdsgiverforening og LO indgik om udstationering i 1992.
Med Kommissionens forslag til et nyt direktiv blander man sig i noget, der hidtil har været at betragte som nationale anliggender, nemlig spørgsmålet om lønbegrebet, og det er positivt, at Enhedslisten i sit forslag forholder sig kritisk hertil.
Det må fastholdes, at det naturligvis ikke i et direktiv kan tillægges EU at befatte sig med forhold, der er traktatfæstet og fastholdt som nationale anliggender.
Herefter præciserer Enhedslisten forhold, der ud fra en dansk optik synes indlysende, nemlig bl.a. strejkeretten og andre kollektive kampskridt.
Dansk Folkeparti deler til fulde den utilfredshed med EU-Domstolens fortolkning af disse forhold, som kendelserne i Viking Line- og Lavalsagen er udtryk for.
Derfor giver det også god mening at præcisere, at de forhold, som bør være gældende på det danske arbejdsmarked, naturligvis også skal være gældende, for så vidt angår virksomheder omfattet af udstationeringsdirektivet.
Som bekendt gjorde den daværende danske regering allerede i forbindelse med Viking Line- og Lavalsagen gældende, at EU ikke havde principiel ret til at blande sig i konfliktretten.
Derfor er det efter Dansk Folkepartis opfattelse også logisk, at dette principielle standpunkt gentages over for Kommissionen i forbindelse med revisionen af udstationeringsdirektivet.
Det hører måske også med til historien, at Beskæftigelsesudvalget jo i øjeblikket har forslaget om en revision af udstationeringsdirektivet til nærhedstjek, og at man skal afgive udtalelse om det den 2. maj, og her er det måske ikke helt usandsynligt, at udvalget vil nå til en erkendelse af, at Kommissionen skal udstyres med et gult kort.
Det første forslag fra Enhedslisten kan vi således godt støtte fra Dansk Folkepartis side.
For så vidt angår Enhedslistens andet forslag om indførelsen af en social protokol i Lissabontraktaten, forstår vi sådan set godt de tanker, der ligger bag, altså ønsket om at beskytte lønmodtagerne i Danmark og for så vidt også andre lande mod social dumping.
Spørgsmålet er så blot, om det er den rigtige medicin i forhold til den diagnosticerede sygdom.
Grundlæggende tror jeg at Dansk Folkeparti og Enhedslisten er enige om, at ambitionen snarere er mindre EU-regulering end mere EU-regulering, men med indførelsen af en sådan social protokol, som Enhedslisten efterspørger, risikerer vi jo at åbne for mere EU-regulering, altså for, at EU overtager et større ansvar på arbejdsmarkedsområdet.
Og det er jo i øvrigt ikke nogen selvfølge, at blot fordi vi eksempelvis fra Danmarks side, sådan som forslagsstillerne ønsker det, beder om at få en social protokol med de ønsker, vi nu engang måtte have til en sådan, så vil den sociale protokol, som man når frem til, når den er færdiggjort, også udtrykke det, som Enhedslisten eller andre partier måtte ønske.
Det kan jo godt ende med at blive en social protokol, som de facto ikke styrker lønmodtagernes retsstilling, men som tværtimod svækker den.
Det afhænger jo af indholdet.
Desuden skal man også være opmærksom på, at man, hvis man først bevæger sig ind på det spor, der hedder, at man skal have en protokol til at håndtere et specifikt problem, så også kan risikere, at en række andre interessenter vil ønske diverse andre protokoller til at håndtere specifikke problemstillinger, der er vigtige for dem, og derved sætter man jo reelt gang i en uheldig proces mod mere EU-regulering, og det er i hvert fald ikke Dansk Folkepartis udgangspunkt.
Spørgsmålet er, om det i virkeligheden ikke vil være mere hensigtsmæssigt at angribe den problemstilling, som Enhedslisten rejser, gennem et dansk forbehold.
Vi har tidligere i Folketingssalen diskuteret spørgsmålet om et velfærdsforbehold, og det vil efter vores opfattelse give meget god mening at angribe problematikken om social dumping inden for samme overskrift.
Så det vil jeg anbefale forslagsstillerne at overveje.
Så selv om vi i Dansk Folkeparti godt forstår bevæggrundene hos forslagsstillerne til forslaget om en social protokol, så er vi altså noget tilbageholdende med at støtte dette andet forslag.