Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-06-12:
Det er rigtigt, at evalueringsrapporten omhandler både den forsøgslovgivning, der har været, og den permanente ordning.
Men som vi ser det, er der intet til hinder for, at man kan nedlægge en forsøgslovgivning, der har været en fiasko, forstået på den måde, at man alene sælger ud af boliger, der er beliggende i meget ressourcestærke områder, samtidig med at man sidder og kigger på, om den permanente ordning er god nok.
Det er det, som man nu prøver at blande sammen ved at sige: Vi bliver nødt til at forlænge forsøgslovgivningen i 1½ år for at kunne lave en evaluering eller for at kunne lave ændringer af den permanente ordning.
Men det er jo noget vrøvl.
De to love er jo vedtaget på hvert sit tidspunkt.
De er ikke på nogen måde sammenkædet, så hvis ministeren er interesseret i at kigge på sin egen permanente ordning, synes jeg da, at ministeren skal gøre det og tage de anbefalinger, der er dér, til efterretning.
Men det har intet som helst at gøre med den her forsøgslovgivning.
Den her forsøgslovgivning er alene et ideologisk stykke, som handler om at sælge ud af almene boliger - boliger, som primært befinder sig i ressourcestærke områder, hvor man hidtil har kunnet fastholde lejere, som har lejergenet i sig, som ønsker at bo i den slags boligområder, f.eks. rækkehuse, enkelthuse eller alt muligt andet, hvor det er boligformen, der trækker.
Det er det, som forsøgslovgivningen handler om.
Det er det, der er en stor skandale, at man nu bare ukritisk forlænger uden at tage en eneste ting op til overvejelse, med hensyn til at det her selvfølgelig kun må ske, hvis alle parter er involveret.
Hvad regeringen gør med deres permanente ordning, kan jo så komme op til diskussion eller alt muligt andet.
Vi har i hvert fald meldt klart ud, at vi ikke kan se nogen som helst forbedringer for ghettoområderne, medmindre der bliver tale om store helhedsplaner, og at alle parter er involveret.
Det har vi jo ikke set et eneste eksempel på nu, heller ikke under den permanente ordning.
August 2007: En evalueringsrapport lander på den tidligere socialministers bord.
Den handler om det forsøg med salg af almene boliger, som regeringen med bål og brand søsatte i 2003.
Konklusionerne i rapporten er temmelig klare: Regeringens forsøg med salg af almene familieboliger har kun vakt interesse blandt initiativrige og ressourcestærke lejere i alment boligbyggeri, der fortrinsvis har bestået af rækkehuse og enkelthuse.
Lovens målsætning om at skabe ejerskab og blandet beboersammensætning i udsatte boligområder, de såkaldte ghettoområder, er til gengæld ikke blevet opfyldt.
Ikke en eneste boligafdeling eller kommune har kunnet se fordele i at sælge deres almene boliger i en tid, hvor de i forvejen kæmper med at finde boliger nok til borgere, der kun har meget små midler som følge af starthjælp, loft over kontanthjælpen og et stigende antal stadig yngre førtidspensionister.
Med andre ord har regeringens forsøgslov om salg af almene boliger og den permanente lov om salg af almene boliger i udsatte boligområder været en kæmpe fiasko.
Hvad skal ministeren dog foretage sig i denne sag?
Først i marts 2008 begynder rapporten at blive fremvist, og vups, så får velfærdsministeren pludselig travlt med at bortforklare, hvorfor det har skullet tage 7 måneder at få en evalueringsrapport, som regeringen selv har bestilt, ud til offentligheden, og travlt med at forklare, hvorfor regeringen ved en pludselig hovsaløsning død og pine skal forlænge dette fiaskoforsøg med yderligere 1½ år uden at skele til rapportens øvrige anbefalinger om at sikre bred enighed blandt alle involverede, før man begiver sig ud i salg.
Til gengæld dukker velfærdsministeren op i et samråd i Folketingets Boligudvalg og giver udtryk for, at meget ville have set anderledes ud i dag, hvis ikke Københavns Kommune i 1990'erne af økonomiske årsager havde solgt deres 14.000 almene boliger.
Ved andenbehandlingen nægter ministeren herefter at komme på talerstolen og forklare sine udtalelser, og derfor har vi mellem anden- og tredjebehandlingen igen et samråd, dog uden nogen nye oplysninger om, hvordan det dog kan være, at et eksperiment, som Københavns Kommune udførte i 1990’erne, ikke skal bruges som advarsel om, hvad den lov, som vi i dag tredjebehandler, kan føre til.
Jeg vil derfor gerne slå fast her i dag, at Socialdemokraterne ikke kan stemme for dette lovforslag.
Vi vil derimod arbejde på en lovgivning, der gør det muligt for lejere i almene boliger at få flere rettigheder og mere indflydelse på deres bolig og deres boligområde.
Vi vil fastholde, at salg af almene boliger alene kan komme på tale, hvis det sker som led i en større helhedsplan i socialt udsatte boligområder, og kun når der er enighed blandt alle involverede parter, både boligafdeling, boligselskab og kommune.
Vi mener også, at det er hul i hovedet at sælge ud af almene boliger, der i disse år oplever et markant tryk på ventelister, som følge af at priserne på ejer- og andelsboliger har taget en himmelflugt, der har gjort det rigtig svært for mange danskere at finde boliger i og omkring de større byer i Danmark.
Regeringen har været med til at trække boligmarkedet skævt og har gennemtvunget salg af almene boliger, hvilket dog foreløbig har været en fiasko - heldigvis, kunne man tilføje, for der er ingen tvivl om, at loven i sin nuværende udformning på længere sigt vil bidrage til en yderligere skævvridning af boligområderne, fordi det er de bedste boliger, som bliver solgt til de bedst stillede lejere, mens de dårligst stillede bliver tilbage i socialt udsatte boligområder.
Vi Socialdemokrater vil en anden vej, hvor almene familieboliger kan tiltrække folk i alle samfundslag, en vej, som kan gøre Danmark til et foregangsland med en fremsynet social boligpolitik som en del af velfærdspolitikken.