runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjarne Laustsen (S), 2010-05-19:
Jeg vil gerne præcisere det, fordi det jo er dejligt at få et spørgsmål.
Jeg vil gerne sige, at jeg er valgt i Skagen, Sæby og Frederikshavn, og Læsø er også en del af mit valgområde.
Det er et rigtig dejligt område.
Jeg kan se, at man mishandler det lidt, fordi man siger et og gør noget andet.
Lige så snart man kan komme i gang med at fjerne arbejdspladser inden for forsvaret og alle mulige andre steder, gør man det.
Men man har selvfølgelig en retorik, der handler om, at snart skal den ene, snart skal den anden statslige institution flytte ud til Nordjylland eller et andet sted, hvor der behov for det.
Det, vi bare kan se, er, at i mellemtiden forsvinder statslige arbejdspladser.
Kommunerne har så ringe en økonomi, at de er nødt til at skære ned og fyre folk, og de private virksomheder tager ikke nogen ind, for de er også i knæ.
Det her sker i samme moment, hvor regeringen bare siger: Vi bruger mange flere penge, end vi nogen sinde har gjort, og serviceniveauet er så og så højt.
Regeringen kommer ikke på et eneste niveau og siger, hvor det er, de pågældende kommuner har brugt for mange penge.
Benedikte Kiær (KF), 2010-05-19:
Det er jo sådan set det, Kommunernes Landsforening er blevet bedt om at finde ud af: Hvordan kan det være, man inden for en række områder – fordi det jo faktisk er meget klart, hvad det er for nogle områder – ikke har holdt budgetterne?
Hvordan kan det være, at man ikke har kunnet holde budgetterne?
Hvordan kan det være, at man ikke kan holde budgetterne på børneområdet, på dagtilbudsområdet, når man har færre børn, men alligevel overskrider budgettet med 0,7 mia. kr.?
Det må da vække til eftertanke.
Vi mener blot ikke i regeringen, at løsningen er at lade de offentlige udgifter eksplodere endnu mere i forhold til, hvordan vi løser den situation, at vi skal have noget mere vækst og velstand og vi skal komme ordentligt igennem og over på den anden side af den økonomiske krise, vi har været i.
Vi kan se i de andre lande, at det jo ikke bare duer at øge de offentlige udgifter.
Nej, man skal have styr på de offentlige udgifter.
Man skal vise de finansielle markeder, at man kan stole på det enkelte land, sådan at de tør investere, og sådan at vi kan se, at der kommer vækst og udvikling i de enkelte lande.
Det løser man ikke ved at øge de offentlige udgifter eksplosivt.
Benny Engelbrecht (S), 2010-05-19:
Mener ministeren, at Sønderborg Kommunes planlagte lukninger af børnehaver og reduktion i åbningstiderne er med til at realisere regeringens egen målsætning om at styrke danske familier og gøre dem robuste ved at skabe gode rammebetingelser?
Benedikte Kiær (KF), 2010-05-19:
Jeg vil gerne understrege, at det er kommunernes opgave at fastlægge servicemål på dagtilbudsområdet.
Det kan næppe komme bag på nogen, vel heller ikke hr. Benny Engelbrecht.
Fra centralt hold fastsætter vi de overordnede rammer og krav til kommunerne og dagtilbuddene.
Kommunerne skal sikre, at lovgivningen efterleves og udfyldes gennem fastlæggelse af de lokale servicemål.
Det er kommunernes opgave at tilrettelægge dagtilbudsstrukturen, så tilbuddene i videst mulig udstrækning passer til familiernes behov og forudsætninger.
Derfor er det også kommunernes opgave at fastlægge de konkrete åbningstider i de kommunale tilbud under hensyntagen til, at pasningstilbud skal være et reelt tilbud til forældrene.
Moderne forældre vil både familien og jobbet, og derfor skal vi som samfund naturligvis bidrage til at skabe gode rammer, så familierne kan få arbejdslivet og familielivet til at hænge sammen.
Fleksibilitet og valgmuligheder for forældrene ligger derfor også denne regering meget på sinde.
Derudover har regeringen bl.a. indført pasningsgaranti og givet mulighed for, at forældrene kan få dagtilbudsplads i en anden kommune – tiltag, som bidrager til at skabe fleksibilitet og valgmulighed for forældrene.
Vi fastlægger de overordnede rammer, mens kommunerne lokalt fastlægger serviceniveauet.
Jeg synes stadig væk, det er meget uklart, for hvis vi ser på, hvordan niveauet er på kommunernes område, så er det historisk højt på 230 mia. kr. Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at spørgeren ikke selv finder, at det er meget naturligt, at man, når man har et område, hvor der er færre borgere, man skal hjælpe, hvor der er færre børn, man skal passe, så går ind og justerer budgetterne.
Jeg kan simpelt hen ikke forestille mig, at spørgeren vil synes, at man skal have daginstitutionspladser, som står tomme, fordi man ikke blot kan skære dem væk og reducere i budgetterne, når der er færre børn.
Man bliver nødt til at tilpasse, i forhold til hvordan udviklingen er lokalt med hensyn til demografien, om der bliver færre eller flere ældre, færre eller flere børn.
Det er da kun naturligt, at man ude i de enkelte kommuner sørger for at prioritere rigtigt og prioritere borgernes penge, så de bliver brugt bedst muligt.
Jeg har bemærket, at kommunens navn, Sønderborg, er fremkommet i spørgsmålet.
Derfor har jeg også lige fundet frem til, hvordan det egentlig ser ud med børnetallet i Sønderborg.
Hvis man ser på, hvordan børnetallet for 0-6-årige i Sønderborg Kommune udvikler sig de kommende år, kan man se, at der sker et fald på 8 pct.
Derfor finder jeg det egentlig meget fornuftigt, at man går ind og ser på, hvordan man kan tilpasse budgetterne, og det er sådan set også det, Sønderborg Kommune er i gang med.
Og det er jo egentlig meget fornuftigt, at man tilpasser budgettet til, at der er færre børn, der skal passes.
Benny Engelbrecht (S), 2010-05-19:
Men samtidig er problemstillingen jo, at vi oplever en skævvridning på området.
Altså, der er nu et sparekatalog, som skal implementeres, og regeringen mener, at man skal kunne spare 4 mia. kr. i kommunerne.
Samtidig vil man dels udskyde nogle skattelettelser, dels fastholde kontanthjælpen på det nuværende niveau.
Og der kan man jo bare spørge sig selv, hvilke konsekvenser det vil få for borgerne i de kommuner, som i forvejen er udsat, og hvor man har problemerne.
Vil man have lige så gode muligheder i en familie, hvor kontanthjælpen bliver fastholdt på det nuværende niveau, som man vil have i en familie, hvor forældrene får udskudt topskattelettelserne en smule?
Det er jo reelt den problemstilling, vi står over for, og det er tilsyneladende det, som skal være med til at finansiere, at der er foretaget skattelettelser allerede.
Benedikte Kiær (KF), 2010-05-19:
Jeg kunne ikke rigtig hitte rede i, hvad spørgeren egentlig spurgte om lige der.
Jeg synes, vi bevægede os lidt langt væk fra det, spørgsmålet handlede om.
Det, som jeg blot vil fremhæve, er, at vi har et historisk højt niveau, med hensyn til hvordan kommunerne kan bruge penge på centrale velfærdsområder.
At man så i Sønderborg Kommune bl.a. bliver nødt til at gå ind og justere på børneområdet, fordi der er færre børn, mener jeg blot er naturligt.
Benny Engelbrecht (S), 2010-05-19:
Så borgerne skal sådan set bare være glade for, at Sønderborg Kommune skærer ned, at der bliver lukket børnehaver og folkeskoler, at landsbysamfundene bliver bombet tilbage til stenalderen?
Vi har her i den seneste tid haft en diskussion netop om Udkantsdanmark, og jeg kan godt afsløre, at det i et af de områder, som vil blive hårdt ramt, Rinkenæs, vil være ganske alvorligt, hvis man hverken har børnehave eller skole.
Det vil simpelt hen betyde, at det lokalområde bliver affolket.
Har man ingen forpligtelser?
Det virker altså umiddelbart, som om der ikke er en konsekvens, når regeringen på den ene side siger, at den gerne vil være med til at forbedre forholdene i Udkantsdanmark, men at det, når det kommer til området vedrørende kommunerne, så åbenbart bare gælder om at sørge for, at det bliver barberet mest muligt ned.
Jeg mangler en sammenhæng der.
Ministeren var i tvivl om den tidligere spørgers oprindelse, som jo er Nordjylland, og jeg vil gerne for at imødegå enhver form for tvivl slå fast, at jeg er bosat i Sønderjylland.
Men det interessante i den sammenhæng er jo, at uanset om man kommer fra Nordjylland eller man kommer fra Sønderjylland eller man kommer fra Sjælland eller man kommer fra Fyn eller man kommer fra Bornholm, så er det den samme problemstilling, vi står med, nemlig at kommuner over en kam har problemer med at leve op til deres budgetter.
Når hundredvis af borgere i Sønderborg i går kunne mødes i Gråsten, på Gråsten Landbrugsskole, i protest over de besparelser, som er foreslået af Sønderborg Kommune, er det jo ikke for sjov.
Så er det ikke, fordi de har en lyst til at køre 34 km ud af kommunen for at have deres børn i en daginstitution i Aabenraa Kommune, som er nabokommunen.
Det er ikke det, der er problemstillingen; det, der er problemstillingen, er regulære nedskæringer.
Jeg har meget svært ved at se, hvordan det kan harmonere med de målsætninger, som regeringen selv har, for det er vel ikke meningen, at det er de svagest stillede i dette samfund, som skal betale for de rigestes skattelettelser.
Men det er det, som det ser ud til for de borgere i Sønderborg, som bliver ramt af de besparelser, som man kan imødese.
Thomas Jensen (S), 2010-05-19:
Spørgsmålet lyder: Synes ministeren ikke, at det er på tide, at SKAT inddriver de kommunale restancer på mere end 7 mia. kr., så kommunerne kan bruge pengene på velfærd?
Mette Gjerskov (S), 2010-05-19:
Er det ministerens vurdering, at de massive nedskæringer i kommunerne, f.eks. 150 mio. kr. i Køge, vil betyde en bedre velfærdsservice eller en dårligere velfærdsservice for Køges borgere?
Benedikte Kiær (KF), 2010-05-19:
Jamen jeg synes egentlig, at spørgeren skal rette det spørgsmål til Kommunernes Landsforening.
Hvor er det, det er sket i forhold til, at kommunernes budgetter er skredet så massivt, som de er skredet?
Det må også vække en vis undren hos spørgeren.
Det kan da ikke være sådan, at trods det, at der kommer færre børn, skal man til at bruge flere penge.
Det er da ulogisk.
Det er ligesom med anbringelser af børn, antallet af anbringelser er stort set konstant, men udgifterne er også eksploderet.
Det kalder da på, at man finder ud af, hvordan det er, man bruger pengene, og hvad man bruger pengene til.
Det må kommunerne sætte sig ned og finde ud af, og det er da sund fornuft.
Lene Espersen (KF), 2010-05-19:
Som vi talte om før, støtter Danmark bestræbelserne på at mindske afhængigheden af atomvåben og målet om en atomvåbenfri verden.
Derfor ønsker vi også, at traktatens formål om ikkespredning af atomvåben, som er hovedhjørnestenen i det internationale samfunds bestræbelser på at hindre spredning af atomvåben og i sidste ende afskaffe disse våben, ikke kun støttes, men at også alle lande tilslutter sig.
Vi kan ikke tvinge nogen lande til at være med, men vi kan bilateralt og via vores medlemskab af internationale organisationer, f.eks. FN og EU, arbejde for at komme tættere på målet om universel tilslutning.
Et væsentligt element, som jeg også sagde under det tidligere spørgsmåls besvarelse, er at få de stater, der i dag ikke er parter i NPT-traktaten, til at tiltræde den.
Det gælder også Israel.
Derfor tog jeg også emnet op under mit besøg i Israel for et par uger siden.
Under mine samtaler med både premierminister Netanyahu og udenrigsminister Lieberman lagde jeg vægt på betydningen af ikkespredningstraktaten og opfordrede Israel til at tiltræde traktaten.
Som jeg også sagde tidligere, men som jeg meget gerne gentager, da det jo er lige så fyldestgørende at svare på det under dette spørgsmål, støtter vi også resolutioner i FN og i IAEA, som udtrykker opbakning til etablering af Mellemøsten som en zone fri for masseødelæggelsesvåben.
Men det er vigtigt, at hele Mellemøsten er omfattet.
Og Danmark og de øvrige EU-lande, som vi koordinerer tæt med, ser gerne, at den igangværende NPT-konference kan bidrage til at skabe de rette betingelser for det videre arbejde mod Mellemøsten som en atomvåbenfri zone.
Kamal Qureshi (SF), 2010-05-19:
Jeg synes, at det er helt utroligt, at jeg ikke engang kan få udenrigsministeren til at sige et ord om, at regeringen i det mindste anerkender, at Israel besidder atomvåben, og har en strategi i den forbindelse, at man altså ikke lige nu kan anerkende, at Israel ifølge samtlige eksperter, CIA og alle andre af vores samarbejdspartnere besidder atomvåben i et omfang som Storbritannien.
Israel har atomvåben med en rækkevidde på 8.000 km, man er i stand til at ramme samtlige af de mål, der er i Mellemøsten, og man er faktisk også i stand til et strike to, fordi man har ubåde, der besidder evnen til at fyre atomraketter af.
Så nævner ministeren selv Iran som et eksempel, og det synes jeg sådan set er et meget godt eksempel på, hvor offensiv man kan være, hvor meget man egentlig kan gøre, hvis et land ikke lever op til de internationale regler.
Iran har også adskillige gange sagt, at det ikke har et program, som har til hensigt at lave atomvåben.
Det vil sige, at vi diskuterer et land, som måske er i gang med at producere atomvåben, og som vi nu overvejer at indføre sanktioner over for, i forhold til et andet land i Mellemøsten, som ikke ligger forfærdelig langt væk fra Iran, og som man ved – det ved amerikanerne og andre af vores samarbejdspartnere også – besidder en meget stor mængde atomvåben allerede.
Til det siger den danske regering, at man har nogle samarbejdsaftaler med dem, oven i købet har man handelsaftaler med Israel igennem EU, som er særlig fordelagtige i forhold til aftaler med mange andre lande, som EU har et handelssamarbejde med.
Så jeg kunne godt tænke mig at spørge, hvordan det her hænger sammen.
På den ene side har man en meget offensiv politik, som jeg synes er rigtig, over for Iran mod en mulig evne til at kunne producere atomvåben, mens man på den anden side over for et andet land, der også ligger i Mellemøsten, og som med al sikkerhed og ifølge al viden besidder atomvåben, for det første ikke siger, at vi ved, at det har atomvåben, og for det andet har handelsaftaler med det, som placerer landet som en særlig fordelagtig nation at samarbejde med for EU – og for Danmark, selvfølgelig.
Lene Espersen (KF), 2010-05-19:
Der er en meget stor forskel på Iran og Israel.
Iran har tiltrådt ikkespredningstraktaten, de har indgået safeguardaftaler med IAEA, og derfor er Iran folkeretligt bundet af den.
Derfor kan verdenssamfundet selvfølgelig heller ikke tage let på overtrædelser af traktaten og selvfølgelig heller ikke tage let på den tvivl, der er om Irans egne handlinger vedrørende deres atomprogrammer.
For Israel stiller det sig anderledes, fordi Israel ikke er folkeretligt forpligtet, Israel har ikke tilsluttet sig NPT-traktaten og er derfor ikke omfattet af forpligtelserne.
Det er også derfor, vi opfordrer Israel til at tilslutte sig traktaten, vil jeg sige til hr. Kamal Qureshi.
Vi kan ikke tvinge nogen ind i NPT-samarbejdet, men vi kan forlange, at man respekterer de forpligtelser, som man påtager sig.
Så forskellen er altså den, at Iran har forpligtet sig, man har sat en underskrift på, at man vil efterleve den, det gør man ikke, og derfor mærker man verdenssamfundets reaktion i dag.
Kamal Qureshi (SF), 2010-05-19:
Nu håber jeg ikke, at den iranske ambassadør eller nogle andre fra regimet hører dette svar, for det betyder sådan set, at hvis man bare melder sig ud af den internationale ikkespredningsaftale, er man home free, så kan man sådan set gøre, hvad man vil, fordi man ikke har skrevet under på, at man ikke vil producere eller have atomvåben, og derfor kan vi ikke gøre noget.
Det er jo ikke rigtigt.
Det er simpelt hen forkert.
Vi ved, at der bliver lavet tiltag, vi ved f.eks., at amerikanerne presser Pakistan til at få styr på sit atomvåbenprogram, til at få en meget tættere kontrol med atomvåbenproduktionen.
Man har truet med at indføre sanktioner over for Indien de gange, hvor de har udført prøvesprængninger, som har været atomprøvesprængninger.
Så det er ikke korrekt, at man ikke laver tiltag over for lande, som ikke har tiltrådt ikkespredningsaftalen.
Selvfølgelig kan man da det, frem for at blive ved med at give dem fordelagtige tilbud og fordelagtige handelsmuligheder, samtidig med at man kritiserer andre lande.
Lene Espersen (KF), 2010-05-19:
Jeg vil sige til hr. Kamal Qureshi, at der er et eller andet, hr. Kamal Qureshi har fået helt galt fat i.
For det første er det hr. Kamal Qureshi selv, der spørger, hvad forskellen er på Iran og Israel.
Det svarer jeg på.
Der er den meget store forskel, at det ene land har forpligtet sig folkeretligt, det har det andet ikke.
Det er det, der er grunden til, at man via FN's Sikkerhedsråd og IAEA’s styrelsesråd, hvor Danmark for øvrigt i dag er medlem, naturligvis må lægge pres på de lande, der har forpligtet sig.
De skal efterleve de forpligtelser, de selv har skrevet under på.
Det betyder selvfølgelig ikke, at vi i forhold til Pakistan, Indien og Israel, der ikke har tiltrådt NPT-traktaten, ikke vil presse på for, at de tilslutter sig.
Vi vil jo presse på, for at de tilslutter sig, det giver da sig selv.
For det giver kun god mening at sige, at vi har sikret verden med ikkespredning, når alle nationerne har tilsluttet sig.
Jeg vil i hvert fald gerne rette en enkelt misforståelse i forbindelse med det, som hr. Kamal Qureshi sagde, og det var, at man bare kunne melde sig ud, og så havde det ingen konsekvenser.
Vi har netop på NPT-konferencen, hvor jeg selv deltog, faktisk foreslået, at de lande, der melder sig ud af NPT- samarbejdet, for det er jo det, Nordkorea har gjort, også skal udsættes for meget, meget hårde og konsekvente sanktioner.
For det er den eneste måde, hvorpå vi kan få de sidste lande med.
Vi må sørge for, at vi får de lande, der den ene gang efter den anden overtræder spillereglerne, og som udgør en sikkerhedstrussel for Israel, banket grundigt på plads.
Ellers bliver det meget, meget svært at overbevise israelerne om, at der er en merværdi ved at melde sig ind i NPT-samarbejdet.
Kamal Qureshi (SF), 2010-05-19:
Man skal sådan set bare ikke underskrive ikkespredningstraktaten, så er man ikke internationalt forpligtet, og så vil Danmark ikke gøre noget.
Jeg vil gerne spørge: Hvad er det, regeringen helt konkret har sagt at den vil gøre, hvis Israel ikke underskriver ikkespredningstraktaten?
Hvad har man helt konkret gjort, ud over at man selvfølgelig har lavet tiltag over for Iran, Nordkorea og andre?
Har man helt konkret sagt til Israel: Hvis ikke I underskriver den her traktat, mister I den fordelagtige handelsaftale, I har med EU, eller I mister nogle investeringer, som I har gjort?
Altså, har man sagt et eller andet, eller har man sagt: Vi kunne godt tænke os, at I skrev under på den her aftale, men hvis ikke I underskriver aftalen, siger vi ikke noget om jeres mange atomvåben, og vi indfører i øvrigt ikke nogen former for sanktioner, og det får ikke nogle politiske konsekvenser.
Når det i øvrigt ikke betyder noget, er det ikke ligefrem noget, der foranlediger Israel til at underskrive en sådan traktat.
Lene Espersen (KF), 2010-05-19:
Jamen jeg må sige, at jeg synes, at det er meget sort-hvid version af verden, som hr. Kamal Qureshi møder op med i Folketingssalen.
Det er en sådan meget defaitistisk holdning til det at mene, at hvis der er nogle lande, der ikke vil underskrive noget, kan vi bare aflyse det hele.
Jeg vil sige, at jeg synes, det var en utrolig givende og positiv oplevelse at være i New York og deltage i NPT-konferencen, for der er et momentum.
Og jeg synes måske også, at der fra SF's ordførers side mangler en smule refleksion over, hvad det er for en situation, Israel står i.
Israel er omgivet af naboer, der ikke vil anerkende staten Israels eksistens.
Israel er truet på sin sikkerhed, ikke mindst af Iran, der bevidst og provokerende bliver ved med at overtræde sine forpligtelser.
En lang række lande overtræder bestemmelserne i traktaten, Irak, Libyen, Syrien og Iran, tilfældigvis lande, som er naboer til Israel, de ligger lige op ad det.
Derfor er israelernes holdning den, at de da lytter til deres gode venner – og jeg betragter Danmark som en god ven af Israel – som siger: I skal virkelig overveje at komme med i NPT-traktaten, for det er den rigtige vej at gå.
De siger så: Til gengæld bliver vi nødt til at have en garanti for, at vores sikkerhed også bliver forbedret.
Og der tror jeg da, at de direkte forhandlinger, der nu er gået i gang om Mellemøsten, er et skridt i den rigtige retning, samtidig med at vi lægger pres på Iran, så Israels sikkerhed også er noget, vi tager alvorligt.
Tina Petersen (DF), 2010-05-19:
I henhold til retskravet i ungdomsuddannelsen for unge handicappede og andre med et særligt behov har Undervisningsministeriet sikret sig indhentning af uddannelssplaner, og undrer det ikke ministeren, at hovedparten af de indhentede planer omhandler mennesker uden udviklingshæmning?
Tina Nedergaard (V), 2010-05-19:
Tak for spørgsmålet, som ligger i forlængelse af de spørgsmål, som jeg også drøftede med fru Tina Petersen i sidste uge, og det trætter mig ikke spor, for jeg synes, vi samtidig får en mulighed for også at gøre forældre og unge opmærksomme på, at der er den særligt tilrettelagte ungdomsuddannelse, som ikke mindst fru Tina Petersen og hendes parti var primus motor i at få etableret.
Min forgænger fremsendte i oktober 2009 en redegørelse til Folketingets Uddannelsesudvalg om den løbende evaluering af ungdomsuddannelsen for unge med særlige behov – 2008/2009.
Redegørelsen indeholder bl.a. en undersøgelse af uddannelsesmålet i 100 uddannelsesplaner, som Undervisningsministeriet foretog som led i den evaluering af ungdomsuddannelsen for unge med særlige behov, der blev gennemført i 2009.
I undersøgelsen af de 100 uddannelsesplaner var det ikke umiddelbart muligt at identificere, hvilken funktionsnedsættelse den enkelte unge havde.
Den samme redegørelse indeholder data om årsagerne til henvisning til ungdomsuddannelsen, som UNI-C Statistik & Analyse indsamlede i foråret 2009.
UNI-C’s dataindsamling viser, at gruppen af unge med generelle indlæringsvanskeligheder, der omfatter psykisk udviklingshæmmede og sent udviklede, pr. 28. februar 2009 udgjorde godt 65 pct. af de 1.965 elever, der var i gang med ungdomsuddannelsen.
Den største del af elevgruppen er altså unge med udviklingshæmning, som det blev forventet, da lov om ungdomsuddannelse for unge med særlige behov blev vedtaget i juni 2007. I september 2010 vil jeg fremsende en redegørelse til Folketingets Uddannelsesudvalg om en ungdomsuddannelse for unge med særlige behov, der bl.a. vil indeholde nye tal fra UNI-C Statistik & Analyse.
Afslutningsvis vil jeg gerne tilføje, at det, der jo er helt afgørende, er, at udviklingshæmmede og f.eks. sent udviklede på ingen måde må fortrænges af andre elevgrupper.
Det er simpelt hen alle unge, som ikke kan gennemføre en anden ungdomsuddannelse, som er omfattet af målgruppen.
Derfor kan man på den ene side sige, at vi skal sikre, at den primære og helt centrale kernemålgruppe er med, men jeg ser på den anden side også meget gerne, at andre unge, som ikke kan gennemføre en ungdomsuddannelse, er der, og at det kan påvirke den andel, som er stærkt udviklingshæmmede eller på anden måde har en betydelig funktionsnedsættelse.
Kamal Qureshi (SF), 2010-05-19:
Spørgsmålet lyder: Hvad har regeringen gjort for at få Israel til at underskrive traktaten om ikkespredning af atomvåben?
Hvad har regeringen gjort for at få Israel til at underskrive traktaten om ikkespredning af atomvåben?
Spørgsmålet lyder: Hvad er regeringens holdning til Israels atomvåbenprogram?