Lars-Emil Johansen (SIU), 2009-03-13:
Da jeg i 2001 igen blev valgt til dette ting, valgte jeg at kalde min første tale »Kærlighed og selvstændighed«.
Det er store ord, og derfor er det også en særlig glæde at kunne stå her i dag og være med til at sikre, at begge ord fremover får en helt anderledes positiv mulighed for at vokse mellem vore lande, vore kulturer og vore folk.
Det lovforslag, vi behandler i dag, er ikke bare et system for, hvordan en række praktiske forhold mellem vore lovgivere og politiske udøvere skal reguleres fremover.
Det er heller ikke kun et system for, hvordan vi fremover anerkendes i internationale sammenhænge, eller hvordan de økonomiske muligheder, der måtte opstå i vores område, skal forvaltes og fordeles.
Det lovforslag, der ligger foran os i dag, er langt større end blot det.
Det er selve nøglen til frihed for Grønland og for det grønlandske folk.
Med dette lovforslag lægger vi den koloniale fortid endeligt bag os, og værdien af denne handling kan simpelt hen ikke vurderes højt nok.
Det har været en lang vej at gå for at nå hertil, og vi står over for et afgørende nyt skridt i den historie, som gennem århundreder har bundet vore to lande sammen og to folk sammen - et skridt, hvor den helt nye og afgørende dimension er, at det bygger på frivillighed.
Derfor tøver jeg ikke et øjeblik med at kalde den aftale, der nu ligger som et lovforslag, som nøglen til frihed, både for os og for jer.
Men friheden kommer ikke af sig selv, og lovforslaget her er heller ikke alene noget tryllemiddel for Grønlands fremtid, for vores land står på flere måder midt i en brydningstid.
Mens vi er ved at tage det næste skridt i vores politiske udvikling hen imod selvstændighed, står vi fortsat svagt økonomisk, og vi er i dag fortsat afhængige af overførsler fra Danmark.
Men vi står også midt i en lovende udvikling, der i bedste fald kan gøre landet økonomisk selvbærende og måske endda med tiden få en afgørende positiv indflydelse, både i forhold til den økonomiske krise og de klimaproblemer, som også Danmark ligesom vi og resten af verden er ramt af.
Mens vi venter på det, er der ingen grund til at skjule, at vores land fortsat står i alvorlige problemer, og at der også hos os er børn, der som følge heraf er omsorgssvigtede og i alt for høj grad overladt til sig selv.
Efter min mening skyldes de allerfleste sociale problemer det alt for store alkohol- og hashmisbrug, og selv om alkoholindtaget pr. individ i Grønland i dag er i underkanten af det gennemsnitlige danske forbrug - i underkanten af det gennemsnitlige danske forbrug - og selv om hashens udbredelse i Grønland formentlig fortsat er markant under niveauet i Danmark, er de negative virkninger langt større hjemme hos os end her.
Mens europæerne, herunder danskerne, har brugt de nævnte rusmidler i adskillige hundrede år, er det nemlig ikke længere end 50 år siden, alkohol blev tilgængelig for menigmand i Grønland, og hashens indtog i Grønland er af endnu nyere dato, men ikke mindre skadeligt.
Grønland har derfor fortsat store sociale problemer, og der skal ikke herske den mindste tvivl om, at der fortsat skal arbejdes intenst for at løse dem, såvel på den korte bane som på længere sigt.
Måske kan vi bygge dette arbejde på to af de områder, hvor Danmarks 250-årige styre af Grønland faktisk har medført rigtig gode resultater, nemlig de store investeringer og den enorme indsats, der gennem årene har været gjort for at etablere et grønlandsk sundhedsvæsen og skabe bedre boliger i landet, og som har forbedret den grønlandske befolknings sundhedstilstand markant.
Tilsvarende har en stor indsats af kirken kristnet det grønlandske folk i en grad, der vil gøre enhver dansk biskop misundelig.
Åndelige værdier og en sund livskvalitet udgør i dag en betydningsfuld ballast som modstykke til de ofte barske realiteter, som vi grønlændere lever under i dagligdagen, og jeg tror, at netop de værdier kan være et vigtigt redskab i arbejdet med at genoprette landet i selvstændighedens lys.
Nu er tiden inde til at realisere en ny virkelighed, både internt i Grønland og i forholdet mellem Grønland og Danmark, ved at udvikle selvstyret og lægge langsigtede strategier for, hvordan vi selv vil videreføre den viden og den arv, Grønlands 30-årige hjemmestyre har efterladt.
Desværre glemmes det ofte i debatten om vores udvikling, at al forandring tager tid.
Danmark brugte 250 år på at bekæmpe diverse folkesygdomme og kristne folket, hjemmestyret har indtil nu brugt 30 år på at bekæmpe de negative sider af denne udvikling og fremme uddannelse, arbejdsmoral og selvværd.
Udvikling koster tid, men netop derfor er det også glædeligt at konstatere, at de gode resultater inden for det moderne grønlandske samfundsstruktur er ligefrem proportionale med væksten i den grønlandske selvbestemmelse.
Derfor er det også med sindsro, jeg i dag kan anbefale det danske Folketing at støtte de foreliggende lovforslag om selvstyre for Grønland.
Forslagene er udformet i en parataktisk sammensat dansk-grønlandsk kommission, hvor alle ansvarlige partier på begge sider af Atlanterhavet har godkendt forslagene, og det samme har regeringerne i både Grønland og Danmark.
Knap 76 pct. af vælgerne godkendte forslagene, da de var til folkeafstemning i Grønland den 25. november sidste år, og Grønlands Landsting har efterfølgende enstemmigt godkendt forslagene.
Tak for anerkendelsen af det grønlandske folk, tak for anerkendelsen af vort sprog, tak for ejendomsretten til vore egne ressourcer, tak for anerkendelsen af vores ret til selvstændighed og endelig tak for det økonomiske sikkerhedsnet, som vi har så stærkt brug for, mens vi bygger vores egen økonomi op.
Jeg er gennem mange års kampe nået dertil, at jeg er blevet en del af den proces, der endegyldigt lagde nøglen til fuld selvstændighed for mit land i hænderne på mit eget folk.
Men husk nu, at i kampen for en bedre fremtid må I aldrig miste den indbyrdes kærlighed, men huske på kærligheden mellem det danske og det grønlandske folk, for uden kærlighed ingen selvstændighed og uden selvstændighed ingen kærlighed.