Line Barfod (EL), 2010-04-27:
Jeg vil gerne takke for debatten.
Den illustrerer jo meget godt forskellen på regeringen og oppositionen: Hvad er det, man tager udgangspunkt i, når man skal finde ud af, hvordan vores samfund skal være indrettet?
Er udgangspunktet, at man skal tænke som forbrugere, der skal vælge, om de skal købe varer i Netto eller i Fakta eller i Aldi, eller er udgangspunktet, at vi bor i et demokrati, at vi er borgere, og at vi skal prøve at sikre, at alle borgere har mest muligt at skulle bestemme i deres eget liv og får den bedst mulige hjælp, hvis de bliver afhængige af hjælp fra os andre?
Det er to vidt forskellige udgangspunkter.
Vi hører meget tydeligt i dag, at for regeringen er det afgørende, at man skal være forbruger, og afgørende, at ældreplejen er indrettet, så det er muligt for private firmaer at komme ind.
Det er det grundlæggende princip: Man skal kunne vælge et privat firma, og ældreplejen skal være tilrettelagt ud fra det, og så kommer det med, om den ældre kan bestemme i sit eget liv, i anden række.
For os er det stik modsat.
For os er det afgørende at sige: Danmark er et demokratisk land, vi er borgere i samfundet, og vi ønsker, at vores velfærd skal være tilrettelagt ud fra, at de, der er afhængige af hjælp fra andre, skal kunne bestemme mest muligt i deres eget liv, og at det skal være de ældre og de ansatte, der selv skal tilrettelægge arbejdet.
Sådan fungerede det mange steder tidligere, men regeringen og Dansk Folkeparti valgte at sige: Her skal tvangsprivatiseres.
Og der er brugt hundredvis af millioner af kroner på masser af bureaukrati for at indføre den her tvangsprivatisering, som ikke er til gavn for de ældre, men kun for de firmaer, der prøver at byde ind.
Vi har jo så oven i købet hørt fra adskillige kommuner, at det koster dem i den grad, når der så endelig er et privat firma, der byder ind, fordi kommunen jo skal stå klar med beredskabet til at kunne overtage, i samme øjeblik det private firma går konkurs eller af andre grunde ikke kan klare opgaven.
Så det er ikke, fordi det er en fordel for samfundet at have de private firmaer inde,
det er det kun for de private firmaer.
Vi synes jo, at man skal se på og organisere ældreplejen fuldstændig anderledes.
Inspirationen til det her forslag er, som nogle ordførere også har været inde på, og som det står i forslaget, kommet fra FOA og Dansk Sygeplejeråd, der for 10 år siden gennemførte et stort projekt for at diskutere fagligheden i ældreplejen og se på, hvordan man bedre kunne få fokus på de ældres rettigheder.
Og jeg synes, det er vigtigt at sige, at for os er det afgørende, at man skal have friheden ude i kommunerne til at organisere det.
Jeg har nogle gange været i Rødekro Kommune, da den stadig eksisterede, før kommunalreformen, og som var en lille kommune i Sønderjylland, og det var et af de steder, hvor man lod de ansatte og de ældre selv organisere arbejdet, og hvor man var i stand til at have tillid til medarbejderne og stolede på, at de godt kunne finde ud af at ringe til fru Hansen og sige: Er det i orden, hvis vi ikke kommer i dag, for fru Olsen har altså brug for rigtig meget ekstra hjælp?
Og fru Hansen vidste, hun kunne stole på medarbejderne, så når det var hende, der havde brug for ekstra hjælp, fik hun det.
Det kunne sagtens fungere.
Og hvis der var en dag, hvor der ikke var nogen ældre, der havde brug for ekstra hjælp, jamen så kunne de ansatte godt finde ud af at gå hen på plejehjemmet og hjælpe til.
Hvis man viser de ansatte tillid og giver dem mulighed for selv at organisere arbejdet, så kan de godt, især hvis man sørger for, at de har nok tid til deres arbejde, og at de faktisk også har en uddannelse til det og løbende får den efteruddannelse, der er nødvendig.
Så kan vi få en meget bedre ældrepleje end den, vi har i dag.
Der er nogle, der skal købe ind, der er nogle andre, der skal levere mad, nogle, der skal vaske gulv, og andre, der skal komme og give støttestrømper på osv.
Det er rigtig mange forskellige mennesker, der skal løbe ud og ind af ens hjem i løbet af en dag.
I stedet kunne man sige: Det er de samme mennesker, der kommer og kan udføre forskellige opgaver; som kender den ældre; som kender hjemmet; som ved, hvor tingene er, og som kan sørge for at tilrettelægge arbejdet på en god måde.
Det er meget svært for private firmaer at tjene penge på den måde, men det synes vi heller ikke skal være det bærende for den måde, man organiserer det på.
Fru Yildiz Akdogan var i sit ordførerindlæg inde på to af de helt store problemer, vi har på ældreområdet: ensomhed og kedsomhed.
Der er ingen tvivl om, at der skal meget mere til, end hvordan vi organiserer ældreplejen.
Men det er altså også en væsentlig del af det, at der er nogle gode ansatte, som også har tid til at snakke med de ældre, nogle, som har tid til at se, at der her måske er noget, man skal tage hånd om, som kan hjælpe med at få kontaktet frivillige organisationer, kan hjælpe med, at den ældre kommer på et lokalt værested, aktivitetscenter, eller hvad det nu kan være, den ældre har lyst til.
Man kan sikre, at den ældre på den måde kan komme ud af ensomhed og kedsomhed og kan få noget at lave.
Men det kræver igen, at den ældre har tid og overskud, og at det faktisk er noget arbejde, som man værdsætter og siger at den ansatte godt må bruge tid på, i stedet for det, som vi desværre alt for ofte hører i dag, at hvis de ansatte bruger deres faglighed og bruger deres medmenneskelighed, så er det faktisk noget dårligt, som de kan risikere nærmest at blive fyret for, også hvis de bruger tid på noget, som der ikke er visiteret til, eller hvis de bruger mere tid end den, de egentlig er ansat til at bruge.
Det er altså et kæmpe problem, at man i dag vil have de ansatte til at opføre sig på en måde, som er i strid med det, man som menneske føler for.
Det gør også sammen med det, at man skal løbe så stærkt, at alt, alt for mange af de ansatte bliver nedslidt af stress og ikke kan holde til arbejdet.
Fru Astrid Krag sagde i sit indlæg også noget meget vigtigt om, dels selvfølgelig at vi har fået en afvikling af ældreplejen i stedet for en udvikling, dels at vi skal have fokus på at få en ældrepleje, der giver livsglæde.
Det er ikke noget, der er i høj kurs hos regeringen.
Det er ikke noget, der tæller med, når vi opgør bruttonationalproduktet.
Men det burde jo være væsentligt at stille sig spørgsmålet: Hvorfor er det, at vi skal tjene så mange penge?
Hvorfor er det, at vi skal løbe så stærkt, hvis det ikke giver nogen livsglæde, men vi tværtimod får ældre, der sidder og er kede af det og ensomme; nogle af dem får det så slemt, at de begår selvmord.
Og hvis vi har ansatte, der bliver nedbrudt som mennesker, får det så dårligt, at de måske ender med slet ikke at kunne arbejde mere, fordi de er blevet helt ødelagt af de arbejdsvilkår, så er det sådan set heller ikke økonomisk fordelagtigt.
Hvis vi i stedet for kun at fokusere på, hvem der kan løbe stærkest og være mest effektive, i stedet for at fokusere på, hvad indholdet er i arbejdslivet og livet i det hele taget, og hvordan vi sikrer livsglæde og livskvalitet, så får vi faktisk nogle bedre resultater, også for samfundsøkonomien.
Det er jo den måde, vi har opbygget vores velfærdssamfund på.
Det er, ved at vi har sat nogle andre værdier i højsædet end kun det at kunne tjene flest muligt penge på kortest mulig tid.
Det er jo det, der har gjort, at vi har fået så stærkt et samfund både i Danmark og i de andre nordiske lande.
Det er jo netop, fordi vi har satset på nogle andre værdier.
Hvis det er det, man sætter som overskrift, er det jo en helt anden ældrepleje, vi får.
Det er nogle helt andre liv, vi får, end det er, når man som regeringen og Dansk Folkeparti kun vil fokusere på, hvordan vi indretter det her, så private firmaer kan komme til at tjene penge, og tror, at det er det, der gør, at vi skulle blive lykkelige.
Jeg har endnu ikke set nogen eksempler på lande, hvor det har gjort, at man er blevet mere lykkelig.
Tværtimod kunne jeg for nylig se, at nogle norske økonomer havde lavet et gnierindeks, som viste, at jo flere penge man tjente,
jo mere nærig blev man også
Det viser sig også på verdensplan, jo mere rigdom, der kommer, jo mere nærig bliver man også, og jo mindre gør man for at udrydde den fattigdom, der er i verden.
Derfor gør det, at der bliver ophobet rigdom hos nogle få, altså ikke, at de mange får et bedre liv.
Der er det nogle helt andre kvaliteter, vi skal gå efter.
Derfor glæder jeg mig til, at vi snart får et andet flertal og kan begynde at se på, hvordan vi sætter livsglæde og det gode liv i fokus i stedet for at sætte hvordan private firmaer kan tjene flest muligt penge i fokus.