Per Clausen (EL), 2009-05-15:
Den første indgang er en principiel indgang, nemlig at vi synes, at det er meget besynderligt, at man i Danmark, i dansk politik, i årevis har lagt meget vægt på at sikre private virksomheder adgang til at tjene penge på det, som traditionelt er offentlig service.
Den anden modsatrettede tendens er en meget, meget nidkær indsats for at sikre sig, at det offentlige, kommunerne, ikke bevæger sig ud på det, man kalder de private virksomheders gebet.
Det har vi vanskeligt ved at forstå på anden måde, end at det er et meget, meget solidt forankret ideologisk synspunkt hos det flertal, der i dag har magten i Folketinget, og som handler om at udvide det private og indskrænke det offentlige.
Det er sådan den første grund til, at jeg fremsatte det her forslag.
Det er, fordi vi faktisk mener, at det i stor udstrækning burde være omvendt, og derfor fremsætter vi tit mange forslag sådan af den lidt mere defensive karakter, der handler om, at ting ikke skal blive værre, end de er.
Men vi synes jo på den anden side, det er oplagt også at fremsætte nogle forslag på andre områder, hvor der er tale om situationer, hvor det er helt indlysende ud fra det motiv at få produceret nogle ting, som der er behov for, at kommunerne involverer sig, engagerer sig, både med kompetence, kvalitet og penge, fordi det måske faktisk er betingelsen for, at den produktion iværksættes, eller det i hvert fald giver mere kvalitet, mere merværdi, hvis der er det her offentlige kommunale engagement.
Her synes vi at der skal åbnes meget mere for de muligheder.
Det synes vi generelt, og det har vi også tidligere fremsat forslag om sådan i lidt mere generel sammenhæng.
For at det her nu ikke bare skulle blive sådan en ideologisk debat, har vi valgt at tage udgangspunkt i et område, hvor vi synes at det er ekstremt logisk, at kommunerne og det offentlige er meget mere engageret i en produktion - endnu mere end det måske er inden for andre områder.
Det er så energiproduktionen, og det er også fremgået af debatten her i dag, at der sådan set er enighed om, at energiområdet er sådan et område, hvor det er uhyre logisk og fornuftigt, at man har et solidt offentligt engagement.
Når vi så også har valgt at tage det her område op, er det jo, fordi der selvfølgelig sker det, at nogle her i dag også taler om, hvad de langsigtede konsekvenser af det her kan blive.
Og det er jo en spændende diskussion, for en af grundene til, at det her forslag bliver fremsat, er jo netop, at man har givet kommuner mulighed for måske at være lidt mere om sig her end på andre områder, fordi der er en tradition for i Danmark, at energiproduktionen i stort omfang er forbrugerejet eller ejet af fællesskabet.
Det er så noget, man er på vej væk fra, og man er ved at erstatte det forbrugerejede og det kommunale ejerskab med ejerskab af store multinationale koncerner, men det findes trods alt stadig væk som sådan et grundlag.
Når man så gør det, viser det sig selvfølgelig, at der opstår nogle ting, der virker meningsløse.
Det virker meningsløst, når man f.eks. er kommet langt i Samsø Vedvarende Energi med investeringer i havvindmøller osv., at man ikke har mulighed for at gå videre og investere i nye klimaløsninger, fordi man så alligevel rammer grænsen.
Det er klart, at hvis sådan noget virker meningsløst, virker det også meningsløst på mennesker, som i udgangspunktet sikkert har samme grundsynspunkt, som Venstre og De Konservative har, nemlig at det handler om at have en klar skillelinje mellem det private og det offentlige, ganske vist altid med åbninger, sådan at de private kan komme ind i det offentlige, men aldrig omvendt.
Selv mennesker, der har det udgangspunkt, bliver stillet over for de her praktiske problemer og må spørge: Hvorfor kan vi ikke finde en løsning på det?
Og det er jo så, kan man sige, den anden tilgang til det her, nemlig at tage afsæt i nogle reelt eksisterende konkrete problemer, som man har oplevet på Samsø, og som man oplever på Lolland, hvor de naturlige næste skridt er meget vanskelige at tage på grund af de regler, der eksisterer.
Jeg behøver vel ikke at sige, at når man er optaget af det i meget stor udstrækning f.eks. på Lolland, hænger det jo også sammen med en beskæftigelsesmæssig situation, som jo ikke er ret gunstig.
Og på Samsø kan man også være optaget af det af grunde, som handler om at sikre udvikling.
Det synes jeg faktisk lover godt for fremtiden.
Så lever jeg i den her sammenhæng med, at vi igen skulle høre historien om Enhedslistens manglende vilje til at deltage i energiforlig.
Vi ser frem til, at den bliver afprøvet, og så må vi se, hvem der får ret.
Med det skal jo ikke skygge for den enighed, som der langt hen ad vejen er i forhold til det her.
Jeg er også meget tilfreds med, at der har været flere, som har givet udtryk for, at selv om de måske synes, at der kunne være nogle principielle problemer i det her, var de i hvert fald meget positivt indstillet over for se på de konkrete problemer, der er, med henblik på at få lavet nogle - hvad skal vi sige - afgrænsede løsninger.
Og det vil Enhedslisten meget gerne medvirke til, for det er jo en del af vores politik, at vi gerne medvirker til at løse konkrete problemer på en måde, som er fremadrettet, og som sikrer en udvikling fremover.
Men der skal heller ikke være nogen tvivl om, at når vi ser nogle oplagte eksempler på den meget firkantede indkapsling af det offentlige og det kommunale, som vi har i Danmark i forhold til de manglende muligheder for at involvere sig i produktion af nogle ting, som der helt oplagt er behov for, og som ikke nødvendigvis produceres i den takt og i det omfang og på den måde, som er hensigtsmæssig, så længe man kun overlader det til markedskræfterne at styre det, vil vi selvfølgelig pukle på på de områder, hvor der viser sig nogle huller.
Men jeg vil sige tak for den trods alt, må man jo sige, venlige modtagelse fra i hvert fald en række ordføreres side.