Mette Reissmann (S), 2014-02-21:
Lad mig starte med at erklære mig enig med Dansk Folkeparti i, at vi skal værne om dansk kultur.
Det er på mange måder kulturen, der binder os sammen, og derfor siger det sig selv, at danske traditioner og kulturelle vaner skal være dominerende i Danmark.
Men fordi det er kulturen, der binder os sammen, så er vi også klar til at diskutere, hvornår danske værdier reelt er under pres, og hvornår dansk kultur blot er under udvikling, som følge af at vi lever i et globaliseret samfund med forskellige former for etnicitet og oprindelse.
Socialdemokraterne har, fra partiet blev grundlagt i 1871, kæmpet for at sikre lige muligheder og rettigheder for alle borgere uanset køn, seksuel orientering, etnicitet, religion, handicap eller ideologisk overbevisning.
Vi hylder friheden.
Det har også betydet, at alle danskere i dag uanset køn eller sociale kår har mulighed for at tage sig en uddannelse.
Det har betydet, at kvinder i dag er en forankret del af arbejdsstyrken med de samme rettigheder som mænd, og det har betydet, at alle borgere frit kan vælge at dyrke en religion efter egen overbevisning, for i Danmark er det blevet normen, at vi debatterer fordomsfrit og med udgangspunkt i saglighed.
Det er en vigtig norm at efterleve, når nye samfundsudfordringer og løsninger konstant skal tages op til revision.
Men i modsætning til forslagsstillerne har jeg altså svært ved at få øje på, at dansk kultur skulle være under pres.
Enkelte sager har ganske vist skabt stor debat – ja, det er rigtigt – om, hvorvidt andre kulturer, særlig når man ser på, hvad det er, der har sat dagsordenen i medierne igennem det sidste par år, så har fået os til at tilsidesætte vores egen kultur.
Forslagsstillerne mener, at disse sager er et billede på, at særlig den muslimske kultur har infiltreret og ændret madvanerne i de danske daginstitutioner og de sociale omgangsformer for offentligt ansatte.
Det er jeg altså uenig i.
Det kan ikke være rigtigt, at vi skal begynde at blande os i børnehavers madplaner.
Det må være op til den enkelte daginstitution eller kommune at lægge den madplan, som er bedst tilpasset de lokale forhold, men det må dog alligevel aldrig blive sådan, at de offentlige institutioner generelt forkaster dansk kultur, herunder vores tradition for at spise svinekød.
Helt principielt mener vi Socialdemokrater dog, at sådan nogle beslutninger må træffes med udgangspunkt i lokale forhold.
Nærdemokratiet er også en meget vigtig del af dansk kultur.
Socialdemokraterne mener også, at vi skal slå håndfast ned på de tendenser, som viser sig at være i strid med danske regler og danske love.
Det skal der slet ikke være nogen tvivl om.
Derfor er jeg også glad for den afgørelse, som faldt for et par uger siden, hvor en hf-studerende fik udbetalt erstatning, fordi en censor ikke ville give hånd til kvinder.
Det understreger, at vores retssystem virker, og at det sætter ind over for andre kulturer, som strider imod danske normer.
I Danmark giver man selvfølgelig hånd til kvinder såvel som til mænd.
Men vi skal ikke, som ministeren var inde på, lovgive om leverpostej, frikadeller, falafel, bulgur eller pizza for den sags skyld, og vi skal heller ikke begynde at lovgive om, hvorvidt måden, vi hilser på, om man kindkysser først til venstre eller til højre, er det mest korrekte, eller om det er o.k. at give krammere, eller om man bare skal vinke til hinanden.
Det er simpelt hen ikke meningen, at vi skal ud og detailregulere det herfra.
Spørgsmålet er selvfølgelig, hvorvidt vi vil være i stand til at bevare den danske kultur, og det er vigtigt.
Den danske kultur må aldrig blive taget for givet, men globaliseringen er kommet for at blive, og vi kan lige så godt lære at håndtere den i stedet for at bekæmpe den.
Og ja, Socialdemokraterne ønsker at bevare dansk kultur.
Det skal ikke forveksles med, at den skal være, som den var dengang i 1920'erne eller i 1950'erne.
Verden er foranderlig.
Det er ikke nødvendigvis længere et udtryk for dansk kultur at spise frikadeller lavet af svinekød eller forloren hare med brun sovs hver dag til aftensmad, ligesom det heller ikke længere er dansk kultur, at kvinderne går hjemme og tager sig af alt det huslige.
Jeg glæder mig over den berigelse, det kan være at hente inspiration fra andre lande og traditioner.
Det afgørende er, at de fremmede kulturer fungerer som et supplement til og ikke en erstatning af den danske kultur.
Her må vi have tillid til, at de danske institutioner og de offentligt ansatte løbende håndterer disse dilemmaer, og vi må bakke op om de danske domstole, der klart siger fra over for enhver form for diskrimination.
Socialdemokraterne støtter derfor ikke beslutningsforslaget.
Jeg vil henvise til, som jeg også sagde i min tale, at vi har en lovgivning, der bl.a. gør op med diskrimination, og vi har også et velfungerende domstolssystem – og i øvrigt også med de nævn, som er tilknyttet det – som lige præcis tager vare på den her problematik.
Så derfor er jeg ikke bekymret for, at man ikke længere, også i fremtiden, vil kunne forholde sig til de her ting.
I forhold til hvad det er, Socialdemokratiets formand og landets statsminister har ment om den her sag, så er hun og jeg fuldstændig på linje.
Hun har bl.a. sagt tilsvarende, og jeg kan jo så citere her: Jeg mener klart, at man skal holde fast i den måde, vi spiser på, og det er det, vi gør i Danmark.
Det blev sagt i Jyllands-Posten den 12. august sidste år.
Så der er ikke nogen diskrepans imellem statsministerens og mit udsagn.