Liselott Blixt (DF), 2010-11-04:
Det her lovforslag handler om to ting.
Den første er forældreegnetheden i fertilitetssager.
Hvem husker ikke sagerne, der fyldte medierne, f.eks. om det spædbarn, som blev tvangsfjernet lige fra fødslen fra forældrene, der var svært psykisk syge?
De havde modtaget fertilitetsbehandling.
Det blev dermed en historie om tre skæbner, som kom til at lide under, at man ikke havde taget højde for, om de var egnede og kunne give barnet den omsorg og den pleje, som et barn har brug for.
På baggrund af disse sager foreslås der i dette lovforslag en mindre justering af § 6 a, stk. 2, således at den ansvarlige læge i tvivlstilfælde ud over at indhente udtalelser fra anden sagkundskab også skal inddrage en anden relevant læge i vurderingen af, hvorvidt parret eller kvinden evner at drage omsorg for et barn efter fødslen.
Den anden ting i lovforslaget handler om egenbetaling i forbindelse med behandling med kunstig befrugtning i det offentlige sundhedssystem.
Hvorfor nu det?
Ja, spørgsmålene har været mange, og det har fyldt meget rundtomkring i det danske land.
Der er ingen tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti helst så, at man kunne få gratis hjælp til alle de børn, man ønskede.
Der er altså blot det, at vi i Danmark ligesom i så mange andre lande i EU er i den situation, at der skal laves en konvergensplan.
Vi har i Danmark forpligtet os til at overholde den aftale med EU, og derfor skal der findes besparelser i vores økonomi på 24 mia. kr. Gør vi ikke det, vil EU sanktionere os, hvilket vil sige, at vi ikke selv kan foretage prioriteringen, og derfor er det vigtigt at tænke over de ressourcer, vi har, og at prioritere i en given rækkefølge.
Hvem er det så, der skal betale, når dansk økonomi er trængt, og kommer der en regning, der er så stor, at vi ikke bare kan skrive en check?
Det har jo reelt været den diskussion i de dage hen over pinsen, hvor Dansk Folkeparti har forhandlet med regeringen om genopretningspakken.
Dansk økonomi skal rettes op, og det skal den for at sikre, at vores velfærd ikke kommer under pres, alene fordi der mangler penge i kassen.
Som ansvarligt politisk parti deltager vi naturligvis i det arbejde, også for at sikre vores vælgere indflydelse på løsningen.
Vi har anerkendt, at regeringens plan krone for krone løste opgaven, men vi har også hele tiden sagt, at den sociale slagside skulle ændres, så nogle bliver helt friholdt og andre skal bidrage mere, før vi kan være med i en løsning.
Der er grupper i Danmark, som ikke har ret mange penge at gøre godt med, f.eks. førtidspensionister, folk på sygedagpenge, folkepensionister og andre.
Samtidig skal vi skabe ressourcer til behandling af livstruende sygdomme.
Det er ikke sjovt, det er aldrig sjovt at gå ind og skære i noget, som man faktisk ønskede kunne blive ved.
Det her handler ikke om, hvorvidt infertilitet er en sygdom eller ej, for vi ved vist alle, at WHO har klassificeret infertilitet som en sygdom, som defineres ved et par, som efter et års forsøg ikke er blevet gravid.
Der kan være flere årsager til det.
Vi så gerne, at alle kunne få hjælp til at få et barn, men vi kan også se på andre områder, at vi har brug for noget økonomi til at helbrede livsvigtige sygdomme, men økonomien er presset.
Vi har læst mange mails, vi har lyttet under mange af de møder, vi har haft, og har prøvet at finde en løsning, som muliggjorde, at alle kunne få hjælp.
Derfor inddrog vi sterilisation og resterilisation som egenbetaling, og på den måde kunne vi skabe et loft over, hvor meget man maks. kommer til at betale.
Det vil være meget forskelligt for de enkelte, hvor meget man skal betale, dog er loftet så lavt, at ingen kommer til at betale mere end 30.000 kr.
Samtidig vil forundersøgelse, udredning og diagnostik ikke medføre egenbetaling.
Det gælder også, hvis man i forbindelse med udredning får konstateret anden sygdom som eksempelvis kræft.
Vi mener i Dansk Folkeparti, at vi har fundet en fornuftig løsning, der ikke gør det umuligt at få hjælp til fertilitetsbehandling.