Frank Aaen (EL), 2009-03-31:
NATO og Warszawapagten var de militære udtryk for magtkampen mellem øst og vest efter anden verdenskrig, under den kolde krig fra 1950'erne.
Og man kunne med Warszawapagtens opløsning og kommunismens sammenbrud i Øst- og Centraleuropa tro, at det havde medført, at NATO ligeledes blev opløst, og at man i stedet for brugte mulighederne for med politiske, diplomatiske og økonomiske ressourcer at udvikle en øst- og vesteuropæisk sikkerhedsorganisation, der kunne afløse den kolde krigs militære organisationer.
Det ville have været helt oplagt efter 1989 at have etableret nogle nye strukturer, som tog sigte på at forhindre nye konflikter i at opstå, og at man f.eks. udvidede en organisation som OSCE - som vi skal diskutere om nogle dage - som jo omfatter alle europæiske lande, inklusive Rusland, og som omfatter USA og Canada, og som kunne danne basis for en anden måde at samarbejde om sikkerhed på, i stedet for at holde fast på den forældede militære struktur i NATO-systemet.
Men i stedet for at bruge den mulighed så man altså fra amerikansk og vesteuropæisk side chancen for endegyldigt at få cementeret sit økonomiske system, kapitalismen, og i den forbindelse bruge NATO ved f.eks. at rykke NATO tættere og tættere på Rusland og inddrage en del af de lande, der tidligere var med i Warszawapagten.
Derfor blev NATO altså et andet instrument, det blev et instrument til at udvide et økonomisk system - kapitalisme, nyliberalisme, som det senere også er blevet kaldt - i stedet for at styrke udviklingen økonomisk, samarbejdsmæssigt og tillidsmæssigt mellem alle lande i Europa.
Man fik altså på den måde givet sig selv ret til - dog efter godkendelse naturligvis, trods alt - at lave angrebsoperationer, som ikke behøvede at have FN's godkendelse, men bare skulle have NATO's godkendelse.
Det blev lige pludselig til et spørgsmål om bekæmpelse af terrorisme, og så blev det jo helt præcist til indsatsen i Afghanistan, der ligesom skulle være prøvestenen for, om man nu havde fået et nyt NATO, der kunne udfylde nogle andre opgaver, end NATO var oprettet til.
Jeg synes, det er indlysende, at det ikke går særlig godt i Afghanistan.
Det er selvfølgelig også derfor, at der er en del, der siger, at det der med, at NATO så bare fungerer 60 år mere, måske ikke er helt så indlysende.
For hvis NATO ikke klarer - og det tror jeg altså ikke de gør - at komme ud af Afghanistan med en succes, vil man helt givet komme ud i voldsomme problemer, der nemt kan ende med, at NATO bliver opløst.
Jeg synes ikke, at NATO på nogen måde indeholder noget perspektiv, og derfor må jeg også sige, at jeg undrer mig lidt over, at mine venner i SF på den her måde tilslutter sig NATO-medlemskabet og det, NATO står for.
Vi mener, at venstrefløjen i Danmark i meget højere grad skulle arbejde for en fundamental ændring af sikkerhedspolitikken.
For den sikkerhedspolitik, der er blevet ført de sidste 7 år, og som NATO står for, er jo en sikkerhedspolitik, der primært bygger på bomber og krig.
Altså, vi ville gerne have en ændring af dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik i retning af deltagelse i fredsbevarende operationer, hurtig hjælp til humanitære katastrofer, med en indsats som et selvstændigt lille land, der kan gøre en forskel i forhold til de store ved at gå ind og prøve at fremme lokal konfliktløsning, mægling mellem stridende parter, og støtte opbygningen af demokrati, opbygningen af regionale sikkerhedsorganisationer, altså en helt anden logik end den, som vi har set NATO stå for og fortsat vil stå for.
Vi beklager så, at vi i en periode åbenbart skal være lidt for meget alene om at løfte det, men det vil vi alligevel gøre, også her i Folketinget, altså prøve at udvikle en anden sikkerhedstænkning, der går meget mere i retning af FN og OSCE.
Derfor skal jeg som afslutning på vegne af Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »I erkendelse af, at den kolde krig er forbi, og at der stilles helt nye krav til at sikre den internationale sikkerhed end dengang, NATO blev dannet, melder Danmark sig ud af NATO og styrker til gengæld Danmarks engagement i FN og OSCE.«