Per Clausen (EL), 2014-12-04:
Det er jo altid spændende, når man hører en skatteminister sige, at et forslag, som man har aftalt med en tidligere socialdemokratisk regering at gennemføre, nærmest ikke kan lade sig gøre.
Det siger jo noget om, hvad der kan ske ved forhandlinger, når man forhandler finanslov.
Og der er nok nogle, som synes, at det er sådan lidt bemærkelsesværdigt, at Enhedslisten har en vis tilbøjelighed til at vende tilbage til finanslovsaftaler, som er en 13-14 år gamle, men det er jo ikke mindst, fordi vi faktisk ved de forhandlinger opnåede en lang række gode resultater, som aldrig fik lov til at udfolde sig i det danske samfund, fordi VK-regeringen, der overtog magten umiddelbart efter, jo med en vis form for præcision ramte de fingeraftryk, som Enhedslisten havde sat på dansk politik i den sidste halvdel af 1990'erne.
Det bekræftede os jo i og for sig i, at vi havde været på rette spor, og det tror vi sådan set også at vi er i den her sag.
Et eller andet sted minder det næsten lidt om dengang, hvor hele diskussionen om forsyningssikkerhedsafgiften døde i debatten om sankebrænde.
Altså, man har nogle elementer, hvorom man siger, at hvis de ikke bliver omfattet, bliver systemet en smule uretfærdigt, og derfor må de omfattes, men så bliver det til gengæld administrativt umuligt at indføre.
Konsekvensen af det var, at vi ikke fik en forsyningssikkerhedsafgift, og så var alle jo glade – undtagen dem, der syntes, at det i grunden ville være rigtig fornuftigt at have en afgift på at brænde træ af, i stedet for at man belaster den energi, der måske produceres mere miljømæssigt forsvarligt.
Og igen er det her nok udtryk for, at man afviser at gennemføre forsøg med henvisning til alle de ulykker, der kan ske, vel vidende at forsøget måske kunne vise, dels at alle ulykkerne ikke sker, dels at der måske også findes løsninger på de udfordringer, vi står over for.
Det, der er kernen i Enhedslistens forslag her, er jo, at vi synes, det er uacceptabelt og uretfærdigt, at vi har et afgiftssystem, som ensidigt belaster de økonomisk dårligst stillede hårdest.
Men det synes vi så ikke i Enhedslisten.
I Enhedslisten går vi faktisk ind for social udligning, vi går faktisk ind for – jeg kan ikke huske, om det var statsministeren, der for nylig kom til at sige det – at vi skal stå ved, at vi faktisk i Danmark arbejder på at omfordele fra de rigeste til dem, som har færre penge.
Jeg tror, det var statsministeren, der sagde det, og det var jo en klog udtalelse, som jeg gerne vil tilslutte mig – og som også er baggrunden for, at vi har fremsat det her forslag.
Det handler jo så om at gøre den lidt vanskelige – og det er jeg sådan set enig i –
øvelse, hvor man på den ene side tager et socialt hensyn og på den andet side sikrer, at der også er en stærk motivation til at spare på energiforbruget, spare på forureningen.
Og det er jo derfor, vi vil indføre en progressiv afgift, der ganske rigtigt fører til, at når ens energiforbrug er meget højt, vil det at øge det være ekstra dyrt, hvorimod udgiften ved det, hvis det er lavt, vil være relativt lille.
Det er jo, fordi vi ikke mener, at de mennesker i Danmark, som har en dårlig økonomi, og som har et relativt lavt energiforbrug – eller hvis de har et, der er lidt højere, så primært har det, fordi de bor i nogle elendige boliger – skal rammes på samme måde som de mennesker, der har en høj indkomst og har et meget, meget stort energiforbrug.
Altså, et eller andet sted synes vi godt, man kan se forskel på, om det sådan er de opvarmede swimmingpools, vi snakker om, eller om det er det simple energiforbrug.
Det er for os retfærdigt og rimeligt, at det ene kunne belastes mere end det andet, og vi tror sådan set også, at muligheden for at spare på energi, som er ovre i fråserikategorien, er større end muligheden for at spare på det basale forbrug.
Så ud over at være mere socialt ansvarligt, mere retfærdigt, er det måske endda også mere effektivt.
Debatten her i dag har jo selvfølgelig afsløret sådan lidt forskelle i tilgangene.
Jeg forstod på hr. Villum Christensen, at han mente, at selskaber, som beskæftiger sig med spildevand og drikkevand, i modsætning til andre aktieselskaber ikke skal betale skat – der skulle være sådan en særlig paragraf, der undtog dem fra at betale skat.
Og jeg har godt set, at dette bemærkelsesværdige og måske også en anelse populistiske standpunkt er fremført af flere højreorienterede politikere i de sidste 48 timer.
Det er jo en taktik, som jeg godt kan anerkende klogskaben i, men det ændrer jo ikke noget ved, at den måde, vandsektoren blev inddraget på i debatten her i dag, måske var lidt ved siden af virkeligheden, som den tegner sig.
Vi kan jo godt høre på den diskussion, der er her i dag, at vi ikke står umiddelbart over for at få gennemført det her beslutningsforslag og få igangsat et sådant forsøg.
Jeg hørte faktisk flere partier, også ministeren, give udtryk for det synspunkt, at man var enige i, at det var en vigtig opgave at forsøge at modvirke den sociale skævhed, der er i vores nuværende afgiftssystem.
Og der vil jeg så bare spørge skatteministeren, om vi måske i fællesskab kunne medvirke til at højne vidensniveauet på det her område ved at gennemføre en høring, hvor man laver en analyse af, hvad konsekvenserne i grunden er af afgiftssystemet set i forhold til den måde, vi i dag kompenserer for det på ved hjælp af den grønne check, og hvilke tiltag man i givet fald kunne foretage sig, som kunne modvirke, hvad vi betragter som en uretfærdig og uhensigtsmæssig skævhed.
Det tror jeg ville være et rigtig godt input til den videre diskussion, for så kan vi også – og jeg går da ud fra, at vi også i de kommende år sammen med de nuværende regeringspartier, eller i hvert fald et af dem, kan gøre det – diskutere finanslov fremadrettet ud fra et ønske om også at skabe større lighed på det her område.
Så tror jeg også, vi kommer til at diskutere, hvad der er nødvendigt for at ændre vores afgiftssystem, sådan at det afgiftssystem i langt større udstrækning fører til, at der tages fornuftige miljømæssige og energimæssige og klimamæssige beslutninger.
Det har vi sådan set diskuteret, men jeg vil bare sige, at i den sammenhæng bliver det også helt afgørende for os, at det sociale, det fordelingsmæssige aspekt inddrages.
Og det er jo ikke mindst blevet vigtigt, fordi det er lykkedes – og det har hr. Steen Gade jo ret i – højrefløjen i det her land i samarbejde med regeringen stort set at gøre de såkaldt produktive erhverv afgiftsfrie, når vi snakker om energiafgifter.
Altså, man har jo, så vidt jeg har forstået, ramt den bund, som EU har sat for, hvor langt ned man kan komme.
Så er det jo lige før, man kunne sige, at så har EU dog alligevel sat en grænse for elendigheden.
Men pointen er jo bare, at lige præcis når man har besluttet sig til, at erhvervslivet ikke må betale – i hvert fald ikke industri og landbrug – og når man også har lavet ændringer i PSO-afgiften, der gør, at man i realiteten også slipper for at betale den, så bliver den sociale fordeling endnu vigtigere.
Det er klart, at vi selvfølgelig gerne vil vende tilbage til en situation, hvor erhvervslivet betaler afgifter i det her land, og vi vil også gerne vende tilbage til en situation, hvor erhvervslivet betaler skatter.
Vi vil også gerne vende tilbage til en situation, hvor erhvervslivet er med til at finansiere omstillingen til vedvarende energi.
Men nødvendigheden af at sikre en socialt rimelig og retfærdig afgiftsstruktur i forhold til husholdningerne bliver jo ikke mindre, når man ensidigt vælter byrderne over på de almindelige danskere og deres forbrug.
Så bliver det jo også vigtigt, at der kommer en social balance i det.
Så derfor vil det indgå i arbejdet, og vi vil i hvert fald på baggrund af, hvad jeg opfatter som næsten et flertal i Folketinget, som giver udtryk for en vis sympati for, at vi har fat i nogle problemstillinger, og at man er nødt til at gøre noget ved det, selvfølgelig arbejde videre med det.