Jan E. Jørgensen (V), 2013-02-26:
Som bekendt er der større glæde i Himmerige over én omvendt synder end over ti retfærdige, og derfor glæder vi os i Venstre over, at det lovforslag, som blev fremsat af den tidligere VK-regering, men som dengang ikke kunne få flertal, nu kan blive vedtaget.
Vi er mere enige med justitsminister Morten Bødskov, end vi var med daværende retsordfører for Socialdemokraterne Morten Bødskov – finansordfører, hører jeg lige i min øresnegl.
Det er stort set det samme lovforslag, som blev fremsat.
Der, hvor der er foretaget en ændring, er i § 24, den såkaldte ministerbetjeningsparagraf.
Her er der sket det, at ordet ministerbetjening er røget ud af paragraffen.
Til gengæld kan man så finde det i bemærkningerne hist og pist, og det, der står i paragraffen, er primært noget, som stod der i forvejen, men det stod så i bemærkningerne.
Vi synes, det er en forbedring af § 24, at man ikke længere er tvunget til at læse i bemærkningerne for at forstå, hvordan paragraffen skal fortolkes.
Vi synes, det er en forbedring, at selve paragraffen er blevet præciseret.
Jeg vil godt læse de to paragraffer op, for det er jo dem, der har været meget stor debat om.
Det er den præcisering, der er sket, og som ikke medfører, at man i dag kan få aktindsigt i dokumenter, som man ikke også ville have kunnet få med VK-regeringens forslag, og vice versa, men som jo rydder en tvivl, der måtte være, væk, sådan at risikoen for, at der sker misforståelser – at nogle ikke får aktindsigt i tilfælde, hvor de skulle have haft det – bliver minimeret.
Det fremgår også, at paragraffen skal fortolkes snævert.
Det gjorde det sådan set også før, men det er vigtigt at få det tydeliggjort og præciseret, fordi udgangspunktet jo er, at der skal være offentlighed og åbenhed.
Der har været en meget stor debat om det her lovforslag.
Det er jo et forslag, som har meget stor interesse blandt journalister, og hvis der er noget, der kan interessere journalister, så er det journalister og journalisters arbejdsvilkår, og det er helt forståeligt. Hvis man kigger på noget af den debat, der har været, vil jeg sige, at den – i hvert fald for en stor dels vedkommende – har været ude af proportioner.
Altså, man har jo nærmest fået det indtryk, at vi må aflyse uddelingen af Cavlingprisen fremover og få nedlagt gravergrupperne på diverse dagblade, for fremover vil de ikke have noget at tage sig til, fordi det vil være fuldstændig umuligt for dem at udføre deres arbejde.
Det er en klar overdrivelse.
Så galt går det ikke.
Men hvis det måtte gå så galt, jamen så må vi da kigge på loven igen og se, om der er noget, der er behov for at ændre.
Selvfølgelig.
Og jeg kan sige, at fra Venstres side vil vi da følge loven, og vi vil følge op med spørgsmål for at se, hvordan loven så rent faktisk bliver administreret.
Der har vi jo også sådan en institution som Folketingets Ombudsmand, som man jo kan klage over – undskyld, kan klage til, man kan sikkert også klage over ham et eller andet sted, men man kan i hvert fald klage til ham, hvis man får afslag på en anmodning om aktindsigt.
Og han er nidkær, for han tolker jo naturligvis loven i overensstemmelse med dens formålsparagraf, som jeg egentlig også har lyst til lige at læse op.
Den står i § 1: »Loven har til formål at sikre åbenhed hos myndigheder m.v. med henblik på navnlig at understøtte
I overensstemmelse med den formålsparagraf skal de øvrige paragraffer i lovforslaget jo fortolkes.
Så jeg vil sige, at fra Venstres side har vi altså ikke den store bekymring for, at Slotsholmen nu vil blive henlagt i mørke og det nærmest vil blive umuligt fremover at få aktindsigt i noget som helst.
For selvfølgelig skal vi kigges over skuldrene, selvfølgelig skal der være mulighed for, at man kan følge lovgivningsprocessen.
Men som jeg også har hørt de fleste medgive, så har man behov for i et ministerium at have et fortrolig rum.
Man har behov for at kunne have et fortroligt rum til politiske forhandlinger og til det lovforberedende arbejde.
Men vi skal huske på, at de faglige vurderinger, der ligger til grund for den lovgivning, vi vedtager, vil der være offentlighed omkring.
I dag er det jo også sådan, at der ikke er fuldstændig offentlighed.
Interne dokumenter i dag er undtaget fra offentlighed, men det er sådan, at det er mere eller mindre en tilfældighed, om de interne dokumenter nu udveksles mellem to kontorer i det samme ministerium, eller om det er mellem et kontor i et ministerium og så en underliggende styrelse eller et andet ministerium.
Det kan jo ikke være spørgsmålet om, hvilken adresse brevene cirkulerer rundt på, det må være et spørgsmål om, hvad der står i de pågældende breve, der har betydning for, om der skal være aktindsigt eller ej.
Der har været rigtig meget debat, og det vil der sikkert også være fremover, om den paragraf, så man næsten glemmer, hvad der ellers står i lovforslaget, så jeg vil prøve at ridse noget af det op.
Hvis vi tager lovens anvendelsesområde, videreføres gældende ret, så loven gælder for al virksomhed, der udøves af den offentlige forvaltning.
Men så sker der altså også en udvidelse af lovens anvendelsesområde i en række henseender, og det, jeg vil nævne, er, at lovens anvendelsesområde udvides til også at omfatte KL og Danske Regioner.
I dag er det sådan, at man har aktindsigt i kommunerne og i regionerne, men i de foreninger, hvor de har besluttet der ikke skal være aktindsigt, har man ikke aktindsigt.
Det er ret besynderligt, og det bliver nu ændret.
Så er der det såkaldte subjektive identifikationskrav, altså det her med, at man skal gå ind og sige, hvad det lige præcis er for et dokument, man søger aktindsigt i, hvad det er for en sag, man søger aktindsigt i, og det bliver ophævet.
Det er en klar forbedring for offentlighedens mulighed for at få aktindsigt, og der bliver et krav om, at man kun skal angive selve temaet for aktindsigtanmodningen.
Eksempelvis bliver der ret til aktindsigt i bødeforlæg, som er vedtaget af en juridisk person, altså selskaber, foreninger m.v., og man vil også få mulighed for indsigt i den øverste ledelseskontrakt, altså herunder f.eks. direktørkontrakter, for så vidt angår oplysninger om de overordnede prioriteringer for den pågældende myndighed.
Der indføres ret til aktindsigt i de såkaldte praksisoversigter samt en ret til indsigt i oplysninger om interne faglige vurderinger i endelig form, der indgår i et fremsat lovforslag.
Så er der også visse begrænsninger i retten til aktindsigt ud over det, vi har talt om.
Det er bl.a. undtagelse af alle sager om førelse af en kalender fra retten til aktindsigt, men jo altså fortsat ret til aktindsigt i de mødereferater, der er.
Og så sker der også en lille opstramning, en præcisering, af kravet om, hvornår man så skal have aktindsigten; det er ikke længere 10 dage, men 7 arbejdsdage.
Det er et mere præcist begreb, for selvfølgelig holder man også ferie hos de offentlige myndigheder.
De to andre lovforslag, vi skal behandle i dag, L 145 og L 146, er konsekvensændringer af L 144, og dem tror jeg ikke der er den store interesse for at gå i dybden med i dag.