Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-10-04:
Jeg vil selvfølgelig starte med at sige tak for debatten indtil nu.
Den har været lang.
Den har ikke helt varet i 40 timer, som nogle kom til at sige – heldigvis – men den har alligevel været lang.
Der er blevet sagt mange ord, og vi er kommet omkring rigtig mange emner.
Det kræver mere end ord.
Det kræver handling.
Og regeringen har først og fremmest handlet på tre måder: For det første har vi fået styr på de offentlige udgifter.
Det gjorde de ikke før.
For det andet sætter vi skub i Danmark med en række nye investeringer fra veje til vindmøller.
Vi skaffer flere arbejdspladser.
I år vil mere end 10.000 danskere være i arbejde – arbejde, der ellers ikke ville været der, hvis vi ikke havde taget initiativer – og næste år er det 21.000.
Der findes også tal for, hvordan den samlede økonomiske politik virker.
Der findes tal for, hvordan beskæftigelsen udvikler sig fra det ene år til det andet.
De tal er ingen nyhed – alt er offentliggjort – og de ændrer ikke ved de 10.000 i år og de 21.000 til næste år, som er i arbejde som en direkte effekt af regeringens jobskabende politik.
For det tredje har vi hjulpet de mennesker, som har mest brug for hjælp.
Vi har afskaffet fattigdomsydelserne.
Vi giver til de folkepensionister, der har mindst.
De får en større ældrecheck.
Og vi har skaffet flere pladser til de psykisk syge.
Midt i en økonomisk krise, hvor det er knapt med pengene, har regeringen fået styr på de offentlige udgifter, sikret arbejdspladser og forbedret hverdagen for nogle af de mennesker, der behøver det mest.
Det er regeringens vej.
Vi er i arbejde.
Man taler så meget om arbejdstøjet, men vi er også i arbejdsskoene, hvad enten det er den ene eller anden slags sko, vi har på.
En af de gode ting ved sådan en åbningsdebat som i dag er jo, at man mærker, at demokratiet er i arbejde, at meninger brydes, den politiske debat tager form, og at Folketinget for alvor stempler ind i den politiske sæson.
Sådan skal det jo være.
Så har det også være rart, at vi for en gangs skyld ved, hvor vi har Venstre, nemlig her i Folketingssalen.
Der har de været næsten hele dagen.
Velkommen til, vi er mange, der er glade for at se jer igen.
Jeg lytter jo altid nøje efter, hvad Venstre siger og mener.
Det gælder selvfølgelig alle partier.
Det synes jeg at vi skylder hinanden, og det skylder vi også vælgerne.
Men når jeg lytter særlig efter Venstre, så skyldes det jo ganske enkelt, at jeg har en oprigtig interesse i at forstå, hvad partiet Venstre sådan rigtig mener.
Jeg er næppe den eneste her i salen, som fortsat synes, at det kunne være interessant at høre, hvordan det har påvirket Venstres politik, at man for bare 1 år siden stod i spidsen for en regering, der havde magten på et tidspunkt, hvor Danmark på godt halvandet år tabte 170.000 arbejdspladser – 170.000 – og som sammen med De Konservative og DF stod bag skattelettelser i milliardklassen, som der ikke var råd til, og som sendte Danmarks konkurrenceevne ud i et dyk, som fortsat koster arbejdspladser.
Det er et dyk på 20 pct. på 10 år – 20 pct.!
Hvordan har det påvirket Venstre som parti?
Ja, vi blev ikke meget klogere på det i dag, ligesom vi heller ikke blev meget klogere på, hvad Venstre faktisk mener.
Det kunne så i virkeligheden hænge sammen med, at det selv for Venstres folketingsmedlemmer og folketingskandidater faktisk har vist sig at være rigtig svært at hitte rede i, hvad Venstre egentlig mener.
Tag bare skattepolitikken.
I den seneste uge har vi set en række misforståelser, som egentlig er ganske tankevækkende.
Vi kan alle sammen huske Olsenbandenfilmene, og når Egon bliver rigtig sur, beskylder han folk for at være socialdemokrater, for det er det værste, man kan sige.
Man kan nogle gange få det indtryk, at når der er noget, Venstre ikke kan lide, så må det simpelt hen være en socialdemokrat, der har opfundet det.
Mest tankevækkende er det selvfølgelig, at Venstre tilsyneladende også har meget, meget svært ved at finde rundt i den skattejungle, som deres egen formand også selv har plantet så mange træer i.
For et par dage siden kunne man læse på Venstres hjemmeside, at regeringen skulle have indført skadelige skatter på bl.a. fedt, noget, som satte gang i grænsehandelen og tvang danske virksomheder til at dreje nøglen om eller flytte til udlandet.
Og her er der igen tale om en skat, som ingen af de nuværende regeringspartier har opfundet; det er ikke Socialdemokraterne, det er ikke Det Radikale Venstre, det er ikke SF, der har siddet en mørk aften og opfundet en ny afgift på en god dansk svinekotelet, nej, hvem sidder i fedtefadet her?
om jeg så må sige, det gør Venstre, det er Venstres formand, den daværende finansminister.
Så blev vi også klogere på det.
Men vi skal selvfølgelig ikke bruge hele aftenen på politisk drilleri, og derfor vil jeg selvfølgelig også gerne gentage, at regeringen gerne vil være med til at fjerne den fedtafgift, som hr. Lars Løkke Rasmussen indførte, og vi tager også gerne vores egen sukkerafgift med i købet, men selvfølgelig kun, hvis vi kan finde et politisk flertal til at finde pengene.
Det var selvfølgelig også det, de gjorde – altså, pengene passede – da vi afskaffede Venstres skat på almindelige lønmodtageres multimedier, og præcis det, de gjorde, da vi afskaffede Venstres skat på iværksættere.
Oppositionen taler, regeringen handler.
Vi trækker nu 275.000 danskere ud af topskatten.
Regeringen har faktisk den allerstørste respekt for, at danskerne jo betaler meget i skat.
Skat er ikke noget, man skal tage let på, det er en alvorlig affære, faktisk så alvorlig, at man kan diskutere, om det er klogt at overlade det til Venstre.
For tro det eller lad være, Venstre taler igen om, at de vil genindføre skattestoppet.
Og lad mig gentage: mere end 130 gange.
Men det stopper ikke der.
Tag f.eks. vores skatteaftale fra juni – og jeg vil gerne kvittere for samarbejdet – her sænker vi jo sammen skatten på arbejde med 14 mia. kr., men vi hæver altså også nogle skatter og afgifter.
Så vidt jeg kan se, følger den aftale ikke principperne i Venstres såkaldte skattestop.
Skattestoppet står åbenbart heller ikke i vejen for at indføre forsyningssikkerhedsafgiften på energiområdet, som vi har snakket om, og jeg synes jo efterhånden, at hr. Lars Løkke Rasmussens egne erfaringer fra regeringskontorerne og fra oppositionen helt tydeligt viser, at hvis man skal have et dynamisk samfund, er skatteomlægninger nødvendige.
Vi ved det reelt ikke.
Som jeg ser det, er tiden ikke til en urealistisk skattepolitik, hvor man gentager og gentager et skattestop, som man ikke selv kunne holde, nej, tiden er til en realistisk skattepolitik, som man kan holde.
Som jeg også sagde forleden, har regeringen ingen planer om nye generelle forhøjelser af afgifter, erhvervsskatter eller indkomstskatter, men der skal naturligvis være plads til fornuftige omlægninger af skatter og afgifter, og det synes jeg lige så godt man kan sige ligeud. Så har vi diskuteret grænsehandel, og som jeg må høre debatten og også kommentarerne efter i tirsdags, er grænsehandelen et område, som Venstre synes er meget interessant som en politisk kampplads, i stedet for substans og også deres egne beslutninger.
Regeringen hævede afgifter på finansloven for i år, og det står vi fuldstændig ved, for vi havde brug for de indtægter.
Det ville på samme måde klæde Venstre, hvis de også vil stå ved deres egne beslutninger på det her område.
Venstre hævede afgiften på chokolade, på cigaretter, på sodavand, på sukker, på sodavand med alkohol, og så er der jo selvfølgelig fedtafgiften.
For blot 3 uger siden var Venstre med til at vedtage yderligere forhøjelser af afgifterne, som også berører nogle af de varer, som vi ved grænsehandles: vin, øl, cola, marsbar, vingummibamser.
Det var Venstre med til.
Så Venstre har altså været med til at hæve skatter og afgifter, og jeg synes, det ville klæde alle at stå på mål for de ting, de selv er en del af.
Men det er jo også interessant, og det har vi også diskuteret rigtig meget i dag, at se på, hvad partiet Venstre står for, når de ikke lader sig rive med af den daglige trummerum her på Christiansborg, men når de sådan helt selv skal komme med forslagene.
Venstre og Dansk Folkeparti har foreslået, at det skal være ulovligt for lønmodtagere at starte en konflikt imod en arbejdsgiver, der har en overenskomst med en anden lønmodtagerorganisation.
Når man lige siger det, lyder det sådan meget tilforladeligt og uskyldigt og lidt teknisk, men hvis Venstres forslag bliver vedtaget, siger sagkundskaben entydigt, at danske lønmodtagere intet vil kunne gøre ved, at udenlandske kolleger kommer til Danmark og arbejder på deres lokale overenskomst, altså den overenskomst, de kom med.
Men man kan godt stille spørgsmålet, om Venstre egentlig er klar over effekten af deres eget forslag, om de har gennemtænkt, hvad konsekvensen af det her forslag egentlig bliver.
For det er meget vel det, der kan ske.
Kort sagt, Venstre og Dansk Folkeparti har fremsat et forslag her i Folketinget, der kan betyde, at industriarbejdere i Danmark pludselig skal kunne konkurrere med lønninger på 30 kr. i timen.
For det er det, man har i andre lande, det er det, udenlandske lønmodtagere har tegnet overenskomst om, og det skal altså foregå i Danmark.
Jeg har efterlyst – og det har mange også i løbet af debatten – klare meldinger fra V, men jeg har ikke fået de klare meldinger.
Og dog, når det handler om at udhule lønmodtagernes rettigheder, er meldingen jo egentlig krystalklar: Man ønsker ikke at stå ved konsekvenserne, men man er parat til at udhule lønmodtagernes rettigheder.
Det blev rigtig mange ord om Venstre, men Venstre bruger jo også selv mange ord, især om skat og konkurrenceevne, men hvis jeg skal opsummere kort, må jeg bare sige, at skattestoppet afskaffede de selv, og konkurrenceevnen faldt markant i deres regeringstid.
Så kort kan det på mange måder også siges.
Ligesom jeg har takket Venstre for et konstruktivt samarbejde på visse områder, vil jeg også godt takke De Konservative og hr. Lars Barfoed for et konstruktivt medspil, ikke mindst da vi diskuterede skatteaftalen i sommer.
Til De Konservatives forslag om lavere selskabsskatter vil jeg dog sige, at selvfølgelig følger regeringen løbende med i, om danske virksomheders konkurrencevilkår er konkurrencedygtige i forhold til andre landes, og selvfølgelig også om selskabsskattesatsen er for høj.
Aktuelt må man bare sige, at den danske selskabsskat ligger lidt under gennemsnittet i OECD-landene, og det vil den fortsat gøre, selv hvis svenskerne nedsætter deres selskabsskat.
Det er jo altid spændende, og det vil jeg gerne kvittere for.
Liberal Alliance ved, hvad de gerne vil med Danmark.
Der er simpelt hen ikke nogen udenomssnak, f.eks. ønsker Liberal Alliance 40 pct. i skat, og så kan man jo selv finde den store lommeregner frem og finde ud af, hvilken kæmpe, kæmpe fordel det vil være for de allerrigeste danskere.
Så mener Liberal Alliance, at vi andre ikke duer til noget, og at der i det hele taget er meget galt i Danmark.
F.eks. kan jeg forstå af debatten i dag, at fru Mette Bock mener, at danske arbejdspladser i vindmølleindustrien simpelt hen er en torn i øjet på Liberal Alliance, de bryder sig ikke om de job.
Vi er ikke enige.
Hr. Anders Samuelsen sagde også noget i dag, der var rigtig klart, jeg skrev det ned, for at være sikker på, at jeg havde forstået det.
Han siger, at regeringen slet ikke gør noget rigtigt, altså, overhovedet ingenting.
Hvad med afskaffelse af iværksætterskatten, afskaffelse af multimedieskatten, de udmærkede aftaler, vi har lavet om udlændingepolitikken?
Jeg synes, at det var en stor udtalelse, men på en eller anden måde er det også forfriskende, at der er så store holdningsforskelle mellem regeringen og Liberal Alliance, fordi det også giver et udmærket kompas for regeringen med hensyn til, hvor vi skal hen.
Derfor håber jeg selvfølgelig også, at Liberal Alliance stadig vil have så klare synspunkter, og at hr. Anders Samuelsen vil holde fast i sit synspunkt.
Men det, der egentlig også er slående, når man kigger på oppositionen i dag, er vel – og det er et spørgsmål, mange af os stiller – hvad det egentlig er, der forener Liberal Alliances politik med Venstre og Konservative.
Hvor er det, at Venstre og Konservative er parate til at gå med på Liberal Alliances forslag, som jeg i al stilfærdighed må sige at jeg synes går ganske vidt?
Hvor sammentømret er man egentlig i oppositionen, når det gælder skatter og afgifter, når det gælder størrelsen på den offentlige sektor, når det handler om, hvordan de ledige skal hjælpes?
Jeg synes, at det er svært at få øje på, men vi står jo trods alt på randen af det nye folketingsår, og jeg er sikker på, at vi kan blive klogere på den sag, som månederne skrider frem.
Det håber jeg i hvert fald.
Det leder mig så over i en anden vigtig debat, som har fyldt rigtig meget i dag: Hvad skal Danmark leve af?
Jeg er selvfølgelig enig med fru Ellen Trane Nørby i, at Danmark skal leve af, at private virksomheder kan skabe arbejdspladser herhjemme.
Det arbejder vi også på.
Men jeg vil også godt tilføje, at private virksomheder også skal leve af et godt og trygt Danmark, et Danmark, hvor vi har en sund økonomi, et stærkt fællesskab, veluddannede medarbejdere, forskning på højt plan.
Alt det, der er godt for alle danskere, er også godt for danske virksomheder.
Vores virksomheder er selvfølgelig en del af Danmark.
Regeringen sikrer en sund økonomi.
Vi investerer i forskning, uddannelse og et godt samfund, og vi gør endnu mere for, at virksomhederne kan skabe fremgang og arbejdspladser.
Vi har indført et investeringsvindue, som giver virksomhederne en mulighed for ekstra afskrivninger på investeringer i maskiner.
Vi giver mulighed for nye lån til de mindre virksomheder.
Der er en ramme på op til 12 mia. kr. – ret mange penge.
Det skaber arbejdspladser.
Og vi har en offensiv strategi for, hvordan vi kan være stærkere til stede på de store markeder, hvor vi gerne vil være til stede, Brasilien, Rusland, Indien, Kina og andre steder.
Regeringen handler.
Jeg må også sige, at jeg er rigtig stolt af, at vi opnåede enighed om en bred skatteaftale, som belønner danskere med helt almindelige indkomster.
Dansk Folkeparti valgte jo af grunde – jeg ved ikke, hvor mange der har for stået dem, jeg har i hvert fald meget svært ved at forstå dem – at stå uden for skatteaftalen.
Partiet havde muligheden for at sige ja til en skattereform, som giver en enlig mor eller en enlig far næsten 8.000 kr. mere om året, og som giver 260.000 folkepensionister, dem, der har mindst, en større ældrecheck.
Dansk Folkeparti sagde nej.
Jeg tror, at det har noget at gøre med, at partiet havde brug for at stive sit image af på det tidspunkt, og det har de måske også i dag.
For når man hører hr. Kristian Thulesen Dahl her i salen i dag, så siger han nej til en social dumping, og så er det jo bare en smålig detalje fra os og fra de ordførere, der har sagt det i dag, en smålig detalje, at Dansk Folkeparti sammen med Venstre vil undergrave præcis de rettigheder, som skal sikre lønmodtagerne i Danmark imod social dumping.
Lønninger på 30 kr. i timen er det, som vi åbenbart skal leve af i Danmark.
Det vil jeg kalde social dumping.
Man kan også i debatten nærmest få det indtryk, at hr. Kristian Thulesen Dahl var imod, at dagpengeperioden blev halveret.
Man siger et, men man gjorde noget markant andet.
Det har vi set flere gange.
Der er dog en undtagelse, hvor Dansk Folkeparti er virkelig passioneret, og det handler selvfølgelig om Europa.
Hr. Thulesen Dahl havde meget travlt med at undsige regeringens europapolitik, og jeg tror, med fare for at bruge hans egne ord, at han faktisk brænder for, at Danmark skal holdes aktivt uden for det europæiske samarbejde, uden for indflydelse, uden for det økonomiske fællesskab.
Nogle gange, når jeg hører hr. Kristian Thulesen Dahl tale, kommer jeg til at tænke på en udsendelse, som blev sendt for nogle år siden på dansk tv – jeg tror, det var på DR2 – der hed »Fjernsyn for voksne«.
Her var der en rigtig skæg figur, som hed hr. Pytmand.
Han havde sådan et stort P på sig.
Uanset hvordan det gik, sagde han altid: Pyt med det – pyt med det.
På en måde er der noget Pytmand over hr. Kristian Thulesen Dahl i dag, når han taler om Europa, for pyt med, at hundredtusindvis af job er afhængige af Europa, pyt med, at vores sikkerhed er afhængig af Europa, pyt med, at Danmark har opnået ekstra velstand og dermed velfærd ved sit medlemskab af EU.
Pyt med, at Danmark kan være med til at gøre en reel forskel, når det handler om miljø og klima og forbrugerrettigheder og meget mere.
Pyt med det hele.
Vi har snakket meget om dagpenge, og modsat Dansk Folkeparti, som jo nærmest kom med forslaget i sin tid, må jeg så sige, at Enhedslisten ikke sad med ved bordet, da der blev skåret i dagpengeperioden, lige så lidt som mit eget parti sad med ved det bord.
Så jeg kan egentlig bedre forstå, at Enhedslisten rejser denne vigtige debat om de mennesker, der er i fare for at miste deres dagpengeret.
Jeg vil sige til Enhedslisten: Lad os nu også i fællesskab huske på, at det er vores forlængelse af dagpengeperioden, som lige nu hjælper de mennesker, der var i fare for at miste dagpengene allerede før sommerferien.
Lad os huske, at vi sammen har aftalt en akutpakke, hvor vi tager fat i hver og en, der er ved at ryge ud af systemet, så de får ekstraordinær hjælp med jobformidling, jobstøtte, og det skal selvfølgelig sikre, at flest muligt kommer i arbejde.
Det er det, de arbejdsløse gerne vil.
Det ved jeg at vi er enige om.
Lad os også huske, at regeringen i sin finanslov sætter 645 mio. kr. af til en ungepakke og 500 mio. kr. til et uddannelsesløft til de ledige, faglærte og ufaglærte.
Og lad os huske, at vi i fællesskab – og det er måske det vigtigste af alt – har gjort en masse for at sikre arbejdspladser: kickstart, energiaftale, investeringer i infrastruktur.
Vi har truffet mange vigtige beslutninger sammen, som berører de arbejdsløse direkte.
I det hele taget har vi truffet mange vigtige beslutninger sammen.
Vi er ikke enige om alt, men vi er enige om, fornemmer jeg, at vi skal kæmpe for, at Danmark er et land for de mange og ikke bare for de få.
Vi har sammen afskaffet fattigdomsydelserne.
Børn har fået muligheder, som de før var afskåret fra.
Vi er sammen om at sætte flere penge af til den kollektive trafik, vi er sammen om bedre udligning til de fattige kommuner, vi er sammen om ordentlige regler for familiesammenføring og børn, vi har sammen truffet beslutninger, som sætter en ny kurs for Danmark.
Det skal vi også være glade for.
Der har i debatten været efterspørgsel efter flere reformer, og det glæder mig faktisk, for jeg står i spidsen for en regering, som var parat til at forandre og forbedre det danske samfund.
Og det har vi allerede vist mange gange i det år, vi har haft til rådighed.
Skulle nogen have glemt det, oplister jeg gerne nogle af vores resultater fra marts til juni: en ambitiøs energiaftale, en budgetlov, ændret udligning til gavn for de fattigste kommuner, en bred skatteaftale, reform af førtidspension og fleksjob.
Og så vil jeg gerne indrømme, at vi så holdt lidt ferie og lidt pause i juli, men det var bare for at tage en dyb indånding.
Og fra august tog vi så fat igen med en ungepakke, med finanslovforslag for næste år, bl.a. om en helt ny Storstrømsbro, med en akutpakke og for 2 dage siden et ambitiøst lovprogram på mere end 200 forslag, hvor vi bl.a. lægger op til at ændre reglerne for kontanthjælp med det formål, at mennesker selvfølgelig ikke skal hænge fast i offentlig forsørgelse år efter år, hvor vi skal have de unge hurtigere igennem vores uddannelser, og hvor vi skal give vores folkeskole et løft.
Regeringen har hele vejen igennem haft viljen og evnen til at træffe de nødvendige beslutninger.
Heldigvis, og det vil jeg gerne kvittere for, er der mange, der har været med – nogle gange tog det lidt længere tid, men der er mange, der har været med – og jeg er meget tilfreds med, at så mange har bidraget til, at vi kunne gøre en forskel. I dag har vi haft en rigtig god debat med vores nordatlantiske medlemmer.
Jeg vil gerne sige tak for debatten, og jeg kan også mærke, at det er noget, der optager hele Folketinget.
Jeg vil i det hele taget gerne anerkende deres indsats i folketingsarbejdet – det kan mærkes, at de er her.
Og det vidner om – det synes jeg også vores debat i dag gør – den betydning, som rigsfællesskabet har for os alle sammen.
Fru Sara Olsvig startede et andet sted, end man plejer, for hun startede med at snakke om de fordomme, der af og til kan være danskere og grønlændere imellem.
Det lyttede jeg meget til, for jeg tror, det er vigtigt, at vi også af og til taler om, hvordan vi taler om hinanden og vores rigsfællesskab.
Det var et godt bidrag i debatten.
Jeg vil starte med at sige, at jeg fuldstændig forstår den positive betydning, som nye store erhvervsprojekter kan få i Grønland.
Og til fru Doris Jakobsen: Du sagde jo også helt tydeligt, hvor stor en betydning det her kan få for Grønland, også med hensyn til følelsen af, hvor meget man egentlig kan selv i Grønland.
Det var meget tydeligt sådan, som du sagde.
I det hele taget vil jeg godt takke fru Doris Jakobsen for at kvittere for det gode samarbejde, vi har haft i løbet af året.
Vi har nået rigtig meget.
Der er mange her i Folketinget, som også har interesseret sig for de her storskalaprojekter.
Der er mange, der har holdninger til det.
Men jeg skal bare minde om, at i respekt for selvstyret må de nu have mulighed for at afklare, hvad de mener om hele dette spørgsmål.
Og derfor vil regeringen naturligvis afvente den endelige politiske stillingtagen på Grønland.
Der har også været en debat om et færøsk forfatningsforslag.
Færøerne og Grønland kan frit vælge at arbejde med deres egen forfatning.
Det har vi også sagt mange gange.
Men det er også klart, at så længe Færøerne og Grønland er en del af rigsfællesskabet, skal forslag til egen forfatning være forenelige med grundloven og med Færøernes selvstyreordning.
Til sidst vil jeg gerne sige tak til hr. Edmund Joensen for også at kvittere for samarbejdet.
Det glæder mig, at både den færøske lagmand og hr. Edmund Joensen har udtalt, at arbejdet om den færøske forfatning skal ske i god forståelse med den danske regering.
Jeg vil sige tak for en god debat.
Vi har været uenige, men som jeg fornemmer ud fra debatten i dag, er der også vilje til at samarbejde i det kommende folketingsår.
Jeg vil sige tak for, at den vilje har været til stede, og jeg fornemmer også, den vilje stadig er til stede.
Vores Folketing skal også kunne samarbejde.