Frank Aaen (EL), 2010-05-20:
Vi har den ejendommelighed i Danmark, at vi har en bank, der ejer et parti, nemlig Saxo Bank, der åbenlyst ejer Liberal Alliance og har købt sig til indflydelse i det parti.
Det synes jeg er ejendommeligt, men skal man se positivt på det, vil jeg sige, at det dog er godt, at det sker åbent.
Det er både åbent, at sådan er forholdet mellem banken og partiet, og det er også nogenlunde åbent med hensyn til, hvor mange penge banken giver partiet.
Der er de jo på sin vis foran alle øvrige liberale og konservative partier i Folketinget.
Vi har en anden ejendommelighed.
Det er, at A.P. Møller giver penge til nogle partier, lige præcis til Venstre, De Konservative, Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre.
Det skete mig bekendt første gang nogen sinde for Det Radikale Venstres vedkommende i 2007, men det kan vi jo prøve at få afklaret.
Det ejendommelige ved, at A. P. Møller har udvalgt lige præcis de fire partier, er jo, at det netop er de fire partier, der støttede den meget lukrative, meget værdifulde aftale, som A.P. Møller fik, da koncernen fik videreforæret olierettighederne i yderligere 40 år ude i Nordsøen.
Det vil vi såmænd gerne se på, det er ikke noget kardinalpunkt.
Det vigtigste er selvfølgelig for os at få at vide, hvem der giver hvor meget, når det er over et vist beløb, som i dag er på 20.000 kr.
Og det er jo indlysende, fordi der er en enorm forskel på, om et parti modtager 21.000 kr. eller 10 mio. kr. fra en giver.
Jeg kan bare give en historie, uden at nævne navne, om, at et år var der et parti, som mistede støtten fra A. P. Møller, fordi man i A.P. Møller var sur over partiets optræden i en given situation, hvilket straks fik hele partiledelsen til at møde op nede på Esplanaden og bede om godt vejr, for det var meget, meget tungt at skulle undvære de penge, man fik.
Det viser i en nøddeskal, at det her er noget, vi skal have mere indsigt i.
Hvordan skal det vedtages?
Jeg er af den opfattelse, at det skal kunne vedtages sådan, at det sker i en kompetent forsamling.
Jeg så gerne, at man i almindelighed arbejdede med, at det var generalforsamlinger det ene sted og det andet sted, altså både i fagforeninger og i koncerner, der besluttede sådan noget, men vi kan nok have svært ved at komme igennem med, at man pålægger både virksomheder og fagforeninger, og andre foreninger for den sags skyld, sådanne krav.
Man kan jo i hvert fald kræve at få åbenhed, så de, der handler ind i en butik, ved, hvem de indirekte er med til at støtte, sådan at de, der melder sig ind i en fagforening, ved, hvem de via deres kontingent støtter.
Det synes jeg giver sig selv.
Det er en forbrugeroplysning på to måder, dels ved at man kan se, hvilke partier der støttes af hvilke kræfter i samfundet, dels ved at forbrugerne ved, hvad der sker med i hvert fald nogle af deres penge, når de enten melder sig ind eller køber et bestemt produkt.
Vores forslag er lidt mere detaljeret end det med en kommission, det går bl.a. på ud på, at vi synes, det er vigtigt, at også den indirekte støtte er med.
Nu har der været mange, der i diskussionen har sagt, at vi skal have den indirekte støtte frem, og det er jeg enig i.
Alle former for indirekte støtte bør kunne læses f.eks. på en hjemmeside.
Men det gælder altså også den indirekte støtte, som partiernes kandidater modtager, ved at der bliver stillet medarbejdere til rådighed, og som på anden måde gives indirekte via foreninger, Den Liberale Erhvervsklub, Finanssektorens forening til støtte af et sundt og bæredygtigt erhvervsliv – undskyld, ikke bæredygtigt, havde det bare været det – nej, konkurrencedygtigt erhvervsliv.
Det synes jeg også er nødvendigt at få frem, for ellers kan man omgå reglerne.
Og hvis vi skal have indirekte støtte fra fagforeninger med, skal vi selvfølgelig også have indirekte støtte fra erhvervslivet med, der må give sig selv.
Så det er måske derfor, man ikke er så glad for at få åbenhed.
Venstre erklærer sig som værende for åbenhed, men prøver at skjule sig lidt bag et krav om, at nu skal man kunne fravælge at give støtte.
Rettere sagt er det modsat: Man skal aktivt sige ja til at give støtte.
Vi synes, det er i orden, at man siger ja, hvis der er nok, der siger ja på en generalforsamling til en støtte.
Det der med, at man skal kunne fravælge mælk eller Netto eller andet, synes jeg ikke man på samme måde skal begynde at lovgive om.
Jeg synes, vi er rykket lidt i dag.
Måske kan vi komme videre.
Og jeg skal selvfølgelig bare sige til sidst, at vi selvfølgelig støtter vores eget forslag, det giver sig selv, men vi støtter også SF's forslag, som er et skridt i den rigtige retning.
Nu er der ingen, der tilfældigvis er medlem af en fagforening.
De har sådan set meldt sig ind.
Og så er der det der med, at der skal være en vis grænse for, om man kan blive omfattet af den beslutning eller ikke omfattet.
Jeg synes, det er interessant, at det kommer fra VKO, som i den grad har majoriseret sig igennem med de mindst tænkelige flertal, herunder at sende Danmark i krig i Irak.
Kunne jeg så også slippe for over skatten at betale til krigen i Irak?
Jeg mener, det går jo ikke.
Og det synes jeg heller ikke man skal pålægge en fagforening.
Men jeg vil da gerne give den indrømmelse, at hvis en fagforening vedtager beslutninger af den type med det snævrest tænkelige flertal, ville jeg, hvis jeg sad i ledelsen af den fagforening, tænke over, hvorvidt det er klogt.