Pelle Dragsted (EL), 2016-02-05:
Som det også fremgår af fremsættelsestalen, er der jo tale om en formel bevillingsretslig vedtagelse af de bevillingsændringer, som regeringen har gennemført sidste år, altså i 2015.
Der er ikke tale om, hvorvidt man er for eller imod, altså, der er ingen økonomisk diskussion, men det er en ren bevillingsretslig godkendelse af budgetændringen i året, der er gået, der, som der står i fremsættelsestalen sker »på forventet efterbevilling«.
Der er altså normalt tale om en ren formalitet.
I år står vi imidlertid i en lidt anden og lidt speciel situation, for når lovforslaget her normalt kan vedtages automatisk uden debat, altså på forventet efterbevilling, så er det jo, fordi regeringen i løbet af året har sikret sig, at den i alle de bevillingsændringer, den har gennemført, har haft et folketingsflertal bag sig, og det er jo her, vi står med et problem i år.
Tværtimod har regeringen ovenikøbet siddet et folketingsflertal overhørigt ved at ignorere et beslutningsforslag, som pålagde regeringen at føre de her penge tilbage, som man havde taget uden at have et klart hjemmelsgrundlag for det, hvilket forleden også indbragte udenrigsministeren en anselig næse, og i den forbindelse vil jeg gerne rose Det Konservative Folkeparti for at have deltaget og stået fast i det her og sagt, at det ikke er i orden.
Nu står vi så her i dag, og finansministeren beder os om at godkende tillægsbevillingslovforslaget på forventet efterbevilling, og det stiller Folketinget i et dilemma.
For kan vi bare godkende en tillægsbevilling, som blåstempler regeringens nedskæringer på udviklingsbistanden, som den ikke har haft flertal for?
I virkeligheden burde vi stemme lovforslaget ned, og det ville betyde, at regeringen skulle træde tilbage.
Men selv om De Konservative fortjener ros for at være klar til at tage nogle skridt her, så er det næppe et skridt, de er parat til at tage, og det kan man så også forstå, når de er regeringens støtteparti.
Omvendt mener jeg heller ikke, at det er rimeligt, at vi kan skabe præcedens for, at regeringen i løbet af året kan gennemføre så store bevillingsændringer, altså i milliardklassen, i strid med, hvad et folketingsflertal ønsker.
Det synes jeg vil være et alvorligt demokratisk problem, ja, det er faktisk lidt undergravende for, hvordan vores folkestyre fungerer.
Det burde ikke være noget, som adskilte os på tværs af partifarve, det burde være noget, der bekymrede os alle sammen, uanset hvilket parti vi kommer fra, og uanset hvilken regering der sidder.
Derfor er jeg også glad for, at der er et flertal, der allerede har tilkendegivet, at man i udvalgsarbejdet og i betænkningen til lovforslaget vil rette en kritik af regeringen, og samtidig gøre det klart, at den automatik, der har været i at vedtage tillægsbevillingslovforslaget, jo altså forudsætter, at regeringen sikrer sig, at den har et flertal bag de dispositioner, den tager fremover, fordi den forventede efterbevilling netop forudsætter, at der er tillid til regeringen.
Og jeg håber også, at finansministeren vil tage ordet og forholde sig til den her kritik og forhåbentlig også gøre det klart, at det her ikke er noget, som man vil se gentage sig i de kommende år.
For ellers bliver den her formalitet jo pludselig ikke længere en formalitet.
I Enhedslisten vil vi på baggrund af den debat forholde os til, hvorledes vi i sidste ende stemmer til lovforslaget.