Kim Christiansen (DF), 2007-01-11:
Der er mange love, vi mennesker ikke kommer i berøring med i løbet af et helt liv.
For de fleste af os lykkes det endda at holde os fri af straffeloven.
Men uanset hvor pænt vi opfører os, og hvordan livet end former sig, vil vi på et eller andet tidspunkt komme i kontakt med arveloven enten som efterladt eller, hvilket er endnu mere trist, som den, der efterlader.
Det er noget, der ligger helt sikkert, og derfor har vi alle sammen her at gøre med en lovgivning, der berører os i et livsforløb.
Den bør derfor også altid leve op til den tid og de familiemønstre, vi lever i.
Arveloven har ikke været revideret i 44 år, og derfor finder Dansk Folkeparti, at det er på høje tid, at det sker.
Samfundet har udviklet sig fra kernefamiliemønstre, hvor kvinderne gik hjemme, og hvor det var vigtigt, at man skulle efterlade noget til enten ægtefællen eller sine børn.
Det er det vel egentlig stadig væk for mange, men i dag etablerer man sig langt tidligere og hurtigere, og de fleste kvinder er selvforsørgende.
Familiemønstrene er også ændret, og det bliver langt mere almindeligt med begreber som ekskoner, dine børn, mine børn og vores børn.
Lovforslaget bygger på betænkning nr. 1473 og er langt hen ad vejen blevet fulgt i lovforslaget.
Et af de punkter, hvor betænkningen ikke er fulgt, er med hensyn til ønsket om en automatisk sidestilling af ægteskab med samliv af mindst 2 års varighed.
Der er dog i forslaget åbnet mulighed for, at man med et udvidet samlevertestamente kan begunstige samleveren.
Det er helt i overensstemmelse med Dansk Folkepartis opfattelse af ægteskabets værdi, at ægteskab i lovforslaget ikke automatisk bliver sidestillet med det at være samboende.
I det hele taget er lovforslaget generelt en styrkelse af ægtefællen og dermed en understregning af ægteskabets værdi.
Bl.a. hæves andelen af en ægtefælles legale arv fra en tredjedel til halvdelen af første afdødes formue i den situation, hvor der ikke er skrevet testamente.
Ligeledes foreslås det, at retten til suppleringsarv forhøjes fra 200.000 kr. til 500.000 kr.
Med de stigende pensionsudbetalinger, som skal modregnes i suppleringsarven, kan man sige, at det med tiden nok vil blive udvandet en del, og at det sikkert vil blive mindre og mindre brugt.
Det var også det, som jeg forstod fru Lissa Mathiasen var lidt inde på.
Der gives mulighed for arvehenstand over for myndige livsarvinger, og det vil sige, at en efterladt ægtefælle kan vente i 5 år med at afregne arv til børn mod at stille bankgaranti i en situation, hvor økonomien ellers ville blive meget stram og der er mulighed for yderligere forlængelse.
Det er også en ganske glimrende mulighed, så man ikke sætter folk ud i et økonomisk morads.
En anden væsentlig ændring er tvangsarven, altså den del af arven, der ved testamente ikke kan fratages børn og ægtefælle.
Den nedsættes fra halvdelen til en fjerdedel, og der er en begrænsning af tvangsarven til 1 mio. kr.
Det er jo også en slags penge, så det kan vi nok godt leve med.
Umiddelbart virker det som en svækkelse af de efterladtes arveret, og udvalget bag betænkningen har også haft mange overvejelser, lige fra helt at fjerne det begreb, der hedder tvangsarv, til stort set at beholde det uændret, men er så nået frem til en kompromisløsning på en fjerdedel.
Og hvorfor lige ramme den?
De ændrede familiemønstre gør, at gruppen af særbørn, altså børn, man bringer med ind i et ægteskab, er stigende.
Og for at beskytte disse vil afskaffelsen i hvert fald være en svækkelse, og nedsættelsen i sig selv er også en svækkelse af arveretten for biologiske børn.
Reglen, man har indsat om at kunne begrænse en tvangsarv til 1 mio. kr., vedrører jo større formuer og er også en glimrende ting, fordi den vil være med til at lette et generationsskifte.
Der er mange gode virksomheder, der er blevet ødelagt på grund af slagsmål mellem arvinger.
Derfor synes vi, at det her er glimrende.
Men kunne det så ikke også være det, der gjorde det?
Hvorfor også regulere satsen ned?
Det er vel egentlig talt ikke nødvendigt, når man har den begrænsningsmulighed lagt ind.
Det er noget, vi i hvert fald gerne vil se på i udvalgsarbejde og diskutere nærmere.
Man kan sige, at formuer jo tit er nogle, der er skabt gennem generationer og ikke i et enkelt livsforløb, og den mulighed bliver i hvert fald kraftigt reduceret, ved at man nedsætter fordelingsbrøken for tvangsarv.
Så man kan sige, at der er argumenter for og imod.
Dansk Folkeparti vil selvfølgelig gå konstruktivt ind i det videre udvalgsarbejde med det her forslag til arvelov, som indeholder rigtig mange positive elementer.
Men som sagt er der ting, som fortjener en grundig belysning og overvejelse, og det er bl.a. af hensyn til biologiske børns arveret.
Den vejer meget tungt hos Dansk Folkeparti.
Samtidig med den her arvelov har vi også L 101, og jeg vil som de øvrige ordførere ikke gøre en hel masse ud af den, da den primært drejer sig om konsekvensrettelser.
Dog vil jeg lige bemærke begunstigelsesklausulen, hvor der netop er taget det med, at man også som samboende i minimum 2 år, eller hvor man er samboende og har børn sammen, bliver begunstiget på samme måde som nærmeste pårørende, altså ægtefæller.
Det synes vi til gengæld i den her sammenhæng er en ganske glimrende ting.
Det er noget, der bliver brugt i praksis i dag, men nu kommer det altså også til at stå i lovgivningen.
Med disse få, men velvalgte ord, vil vi i hvert fald erklære os positive over for størstedelen af forslaget, men vil godt lige se nærmere på nogle ting i det.