runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Liselott Blixt (DF), 2009-12-02:
Ministeren udtalte før, at alle vaccinerne nu var fordelt, og at man kunne være færdig med at vaccinere alle kronikere, når året var omme, og så kunne man starte på sundhedspersoner.
Vi har jo en aftale i finanslovaftalen, og vi har netop talt om de vacciner, der bliver tilgængelige, efter at alle risikogrupperne har fået vacciner.
Jeg kunne godt lide at vide, hvornår man regner med, at man kan begynde at vaccinere med dem?
Jeg takker for ministerens svar.
Vi ved jo begge to, at det er et spørgsmål, der er blevet rettet hertil af en kroniker, som ikke har kunnet blive vaccineret.
Derfor synes jeg, at det er vigtigt at tage spørgsmålet op – fordi den her læge jo ikke vaccinerer og ikke har hjemkøbt vacciner.
Det er vigtigt at vide for de kronikere, der gerne vil vaccineres, hvad man gør i det tilfælde, at ens praktiserende læge ikke har hjemkøbt vaccine, og at de andre læger i omegnen ikke tager andre patienter ind.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-12-02:
Det ser meget ud til, at vi får overskydende vacciner.
Senest har jeg set, at Sundhedsstyrelsen i dag har lagt en meddelelse ud på Ritzau om, at endnu færre, end man hidtil har troet, kun skal have ét stik, og det øger jo så yderligere det – i gåseøjne – overskud, vi måtte have.
Men det, jeg kan bekræfte, er, at der er en glasklar aftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti om, at vi skal drøfte, hvilke grupper der skal prioriteres inden for det overskud.
Hvornår det bliver, kan jeg ikke sige præcis her under ministeransvar.
Men fru Liselott Blixt må ikke hænge mig op på det, selv om jeg har sagt det i Folketingssalen, for det er altså sagt med forbehold.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-12-03:
Det er derfor, vi er så heldige, at vi har en borgerlig regering i Danmark, som sikrer øgede ressourcer til politiet, og som sikrer, at vi alene inden for det sidste år har vedtaget, at der kommer netto 400 ekstra politifolk i politistyrken.
Det er så banalt, som noget overhovedet kan være.
Jeg kan også sige til fru Line Barfod, at jeg har fået en mail fra den pågældende person, som var nævnt i Berlingske Tidende her i weekenden, som skriver til mig, at hun er meget tilfreds med den behandling, hun har fået af politiet.
Det skriver hun helt klart til mig.
Det kan være, at der er nogle andre episoder, hvor politiet ikke har levet op til det, de skal.
Så må man sørge for at sende det signal, at det skal de.
Der er ikke nogen borgere i det her land, som skal føle sig truet, føle sig kuet, føle sig chikaneret.
Der må politiet stille op og hjælpe og beskytte de mennesker.
Sådan må det være.
Jo, og det gør politiet også.
Det er en del af politiets opgave.
Hvis en person føler sig truet, må den pågældende gå til politiet, og så må politiet handle.
Det er en del af det at leve i et retssamfund, at hvis man føler sig truet af eksempelvis rockere eller bandemedlemmer, så må politiet selvfølgelig skride ind.
For vi skal have flere til at fortælle noget mere.
Der er jo nogle, der ser noget, og der er nogle, der hører noget, og der er nogle, der ved noget, og vi skal have de danskere til at stille sig frem og fortælle det, uden at de skal være bekymrede for, om de bliver truet eller chikaneret.
Line Barfod (EL), 2009-12-03:
Det nytter ikke noget, at man bliver tilbudt anonym vidnebeskyttelse, og at man kan blive flyttet alle mulige andre steder hen.
Det, folk skal kunne, er jo at blive i deres eget liv.
Det er dem, der truer dem, der skal til at have ændringer i deres liv.
Vi har brug for, at vi som samfund viser meget klart, at vi beskytter folk.
I det seneste nummer af politiets blad kan man læse om en ung mand på Vesterbro, der ikke ville være med til at begå kriminalitet.
Han fik ikke nogen beskyttelse, så han blev overfaldet.
Han anmelder det alligevel til politiet, og nu er resultatet, at han og hans familie er nødt til at flytte.
Her bør vi da som samfund træde frem og sige: Vi beskytter den unge mand og hans familie.
Det må være dem, der truer, der kan risikere at skulle flytte eller risikere at komme i fængsel osv.
Det kan de forhåbentlig, hvis politiet kan få det opklaret og få nogen til at vidne.
Men det skal da ikke være den unge mand og hans familie, der skal føle sig tvunget til at flytte.
Det samme gælder butiksejere, der træder frem.
De skal da være sikre på at få en beskyttelse, ligesom politikere får en beskyttelse, hvis de bliver truet.
Vi skal som samfund og som fællesskab vise, at vi beskytter dem, der tager aktivt del i demokratiet.
Det skal da være så tydeligt for alle, at man kan se det.
Det skal ikke være noget, der foregår anonymt og skjult.
Det skal være åbent.
Alle skal kunne se det.
Julie Skovsby (S), 2009-12-03:
Jeg må erkende, at jeg undrer mig over regeringen og det, som regeringen forstår ved bureaukrati.
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvad det er, regeringen mener med, at en national handlingsplan kan være bureaukratisk.
Tak for det.
Ministeren siger, at alt, hvad der står i det her beslutningsforslag, har regeringen fremført og gennemført.
Så er det jo, at jeg bliver nødt til at stille et spørgsmål.
Har regeringen lavet en national handlingsplan?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-12-03:
Vi har taget et væld af initiativer.
Vi vil ikke lade det stivne i en bureaukratisk ramme.
Det lyder sådan meget socialdemokratisk med en kasse, som vi kalder en national handlingsplan.
Nej, regeringen handler.
Derfor er vi kommet med en hel stribe konkrete tiltag.
Jeg tror aldrig nogen sinde i historien, at der er sket så meget med hensyn til bekæmpelse af nogle typer af kriminalitet som med det, regeringen har fået vedtaget nu her – aldrig nogen sinde, hverken på den forebyggende del eller den konkrete implementerende del.
Det bliver vi ved med, og det vil sige, at hvis der i morgen er en ny udfordring, løser vi også den.
Det gør vi selvfølgelig ved en intensiv kontakt, ved en intensiv dialog med de mennesker, som er derude i den verden, der arbejder med det her.
Det er jo også derfor, vi fik vedtaget historiens største kriminalpræventive oplæg her for en måneds tid siden.
Det arbejde fortsætter vi med, og hvis der er brug for nye tiltag, gennemfører vi selvfølgelig også det.
Nu har vi jo i en lidt anden boldgade lige indledt en stor afbureaukratiseringsøvelse, som også fik rosende ord med på vejen fra Socialdemokratiet, og hvor vi har taget over 40 konkrete afbureaukratiseringstiltag for at gøre livet lettere for de offentligt ansatte.
Så vi er imod enhver form for bureaukrati, som hæmmer offentligt ansattes arbejdslyst, lyst til virkelig at give den en ordentlig skalle og de gode ideer, som mange har.
Specielt inden for mit område, Kriminalforsorgen, politiet og domstolene, er der et væld af fantastisk begavede og dygtige medarbejdere, som ved mere frihed kan gøre nogle flere ting selv, og det skal vi udnytte.
Det, vi gør, er, at vi tager de konkrete initiativer, der er nødvendige.
Vi pakker det ikke sådan ind i vat og store flotte, forkromede papkasser.
Med hensyn til dokumentation har vi vedtaget under finanslovforhandlingerne, at vi laver et forskningsprojekt, hvor man går ind og ser på f.eks. rekrutteringen til bande- og rockermiljøet, hvad årsagen er til det, hvad man kan lære af det, og hvad empirien er på området.
Så vi handler, og vi reagerer.
Lone Dybkjær (RV), 2009-12-03:
Jeg kan forstå, at regeringen i den her sammenhæng er imod handlingsplaner.
Men man har jo handlingsplaner på alle mulige andre områder, så hvorfor kan man ikke have det her?
Det er jo ikke ensbetydende med, at man putter det hele ned i en socialdemokratisk kasse af en eller anden art – det tror jeg justitsministeren kaldte det.
Vi har en lang række handlingsplaner på sundhedsområdet, og jeg tror, ministerens kollega er meget stolt af alle de handlingsplaner, man har, og siger, at det kun er, fordi man har haft alle de handlingsplaner, at man får noget igennem.
Det er det ene, jeg vil sige.
Det andet er, at ministeren siger, at der aldrig er sket så meget.
Nej, og der har heller aldrig været så meget, der skulle gøres noget over for.
Altså, hele det her spørgsmål om bandekriminalitet, og hvad ved jeg, er jo et relativt nyt fænomen.
Vi har haft rockerkrigene, og det skal vi ikke tage en lang diskussion om, men det her har vi dog ikke set før, og derfor er det jo ikke noget specielt at bryste sig af og sige, at aldrig har nogen regering gjort så meget.
Nej, for man gør trods alt ikke noget, hvis ikke der er et problem.
Line Barfod (EL), 2009-12-03:
Det nytter jo ikke, at regeringen siger, at man handler, hvis den handling, man udfører, absolut ikke har nogen virkning, men tværtimod måske kan have nogle skadevirkninger.
Derfor forstår jeg simpelt hen heller ikke, hvorfor ministeren ikke vil være med til, at alle dem, der er involveret i at prøve at gøre noget for at løse bandekonflikten og forebygge, at der også bliver skudt om 5 og 10 år, sætter sig sammen og laver en samlet handlingsplan.
Men det, jeg gerne vil spørge til, er emnet beskyttelse, både af butiksejere og af unge, der siger fra, når det handler om at være med til kriminalitet, folk, der ønsker at vidne osv. Har ministeren overvejet, at det ville være godt at have en synlig beskyttelse?
Det, rockerne og andre tilbyder, er fællesskaber; det er jo, at man dér er inde i et fællesskab, hvor man bliver beskyttet, og hvor man tager sig af hinanden.
Burde vi ikke som samfund vise, at vi er meget stærkere end rockerne, og at hvis der er nogen, der gerne vil gøre deres demokratiske pligt og snakke med politiet, så kan de også være helt sikre på, at samfundet beskytter dem, og at vi gør det åbenlyst?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-12-03:
Jeg er ked af at sige det til SF's ordfører, for det er selvfølgelig kedelige tal, men alle undersøgelser uden undtagelse – uden nogen som helst undtagelse – viser, at et massivt flertal af danskerne har mest tillid til regeringens håndtering af bande- og rockerkonfliktens kriminalitetsudfordringer.
Alle undersøgelser uden undtagelse.
Det er klart, at det er der er en årsag til, og den årsag er, at vi handler, at vi reagerer, at vi gør det konsekvent, og at vi gør det, når det er nødvendigt.
De resultater, vi har fået hjem, og som vil udmønte sig og blive implementeret på statsbudgetterne for næste år, er jo aktiviteter, som foregår i Kriminalforsorgen.
Et væld af de ting, som vi har fået igennem under finanslovforhandlingerne, kommer til at foregå i Kriminalforsorgens regi, fordi det er her, vi kan starte med uddannelse, det er her, vi kan starte med narkoafvænning, og det er her, vi kan starte med, at man kommer ud i et ordentligt jobforløb.
Derfor vil mange af de ting, som handler om at undgå rekruttering til banderne og rockerne, foregå i Kriminalforsorgens regi.
Tom Behnke (KF), 2009-12-03:
Jeg er to hundrede procent enig i, at der skal være ligestilling.
Voldtægt er voldtægt, uanset om man er gift eller ej.
Det, at man hensætter en anden i en tilstand, hvor vedkommende er ude af stand til at sætte sig imod, er voldtægt, uanset om det foregår i et ægteskab eller uden for ægteskab.
Vi er også enige i, at der som udgangspunkt bør være en ligestilling, altså at der ikke skal gøres forskel, bare fordi man er gift eller lever i fast samlivsforhold.
Der skal ikke som udgangspunkt være tale om en rabatordning.
Vi er enige i, at der på det punkt bør være en ligestilling.
Men inden vi lægger os hundrede procent fast på, hvordan det skal formuleres, vil vi gerne afvente Straffelovrådets arbejde, for der er argumenter både den ene og den anden vej, og der er nogle aspekter i det her, som man bliver nødt til at tage med.
Man bliver også nødt til at erkende, at der er forskel på de forskellige sager.
Jeg tror på nuværende tidspunkt, at vi kommer til at lande der, hvor der bliver en ens strafferamme, og så bliver det i bemærkningerne til den paragraf, at man lægger det op til domstolene, at domstolene fastsætter straffen ud fra, hvad der kan være af skærpende omstændigheder eller formildende omstændigheder.
Brian Mikkelsen (KF), 2009-12-03:
Således foranlediget vil jeg sige, at jeg her står med kommissoriet for Straffelovrådets arbejde om kapitel 24.
Der er ikke nogen deadline for arbejdet, og det er der ikke, fordi det er et uafhængigt udvalg, hvor der sidder en dommer som formand, og vi kan ikke sådan pålægge Straffelovrådet at blive færdige på et bestemt tidspunkt.
Det, som vi har en forståelse med Straffelovrådet om, er, at de bliver færdige næste år.
Med hensyn til offerudvalget er det færdigt til næste sommer, i 2010, altså om 6-7 måneder eller noget i den stil.
Og sådan hænger tidsterminerne sammen.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2009-12-03:
Jamen det er jo næsten lidt morsomt at høre ministeren stå her og sige: Nu har vi sat alt i værk, der er ikke noget at komme efter, og nu skal der bare være arbejdsro.
Så sent som i søndags dukkede der altså en ny situation op.
Der dukkede den situation op, at forretninger på Nørrebro bliver udsat for afpresning, og at folk formentlig ikke tør stå frem.
Der gik mindre end 24 timer, så var ministeren ude med et nyt udvalg og et nyt tiltag.
Der dukker hele tiden nye ting op i den her bandekonflikt, og derfor er det så vigtigt, at vi får efterset hver eneste krog af bandekriminaliteten for at forudse, hvilke problemer den kan skabe.
Jeg synes bare, det sidste eksempel her viser, at alt ikke er gjort i denne sag, og at det i virkeligheden er nødvendigt med nogle flere tiltag.
Ikke mindst er det nødvendigt med en koordination af de tiltag, og var det overhovedet ikke noget, ministeren kunne se nytten af?
Brian Mikkelsen (KF), 2009-12-03:
Derfor har vi løst de udfordringer, der er, og derfor har danskerne jo også tillid til vores håndtering af situationen.
Med hensyn til vidnebeskyttelse og med hensyn til overvejelserne om anonyme vidner er det et arbejde, som vi har sat i gang for mange måneder siden.
Så det er rettidig omhu.
Det er ikke noget, som blot blev kastet på banen i søndags efter en artikel i Berlingske Tidende.
Nej, det er noget, som vi har arbejdet med gennem lang tid, og det udvalg har siddet i længere tid og arbejdet med den problematik.
Vi udviser rettidig omhu i regeringen.
Vi sætter alt ind på at stoppe bande- og rockerkonflikten; vi har at gøre med skruppelløse og hensynsløse mennesker, og vi skal nok få taget dem væk fra gaderne en efter en.
Det er det, vi arbejder koncentreret på hele tiden, og vi kommer med de nødvendige tiltag.
Det kan være, der er brug for nye tiltag i morgen, så kommer vi med dem, for vi vil gøre, hvad der er nødvendigt for at få stoppet den bande- og rockerkonflikt.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2009-12-03:
Tilliden til regeringens håndtering af bandekonflikten kan vist ligge under en 50-øre.
Jeg har i hvert fald læst for nylig, at sågar SF har overhalet De Konservative i befolkningens øjne, når det gælder om at være i stand til at løse den bandekonflikt, men lad nu bare det ligge.
Vi beder sådan set ikke ministeren om at låse sig fast i en handlingsplan.
Vi siger, at man kan lægge en handlingsplan, som løbende skal justeres, alt efter hvordan situationen ændrer sig, og hvilke behov der opstår.
En af de ting, som jeg synes ministeren fuldstændig har overset, er Kriminalforsorgens rolle i det her.
Hvor er sammenhængen mellem den forebyggende indsats, politiindsatsen og Kriminalforsorgen?
Den findes simpelt hen ikke i dag.
Ministeren har fuldstændig overset, at Kriminalforsorgen også er en del af løsningen på bandekonflikten.
Sådan som det er nu, har banderne frit spil i vores fængsler.
Det vil sige, at de kan rekruttere lige så tosset, de vil, blandt de allersvageste og mest udsatte fanger, vi har i Danmark.
Synes ministeren ikke, der er behov for at sammentænke indsatsen lidt bedre?
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2009-12-03:
Jeg er uenig med hr. Kim Andersen.
Der er blevet sat nogle skibe i søen.
Der er blevet vedtaget en bandepakke, og der er en ungdomspakke på vej, men sandheden er jo, at ingen af de ting er koordineret med hinanden eller afstemt med hinanden.
Nu er de helt store skibe sat i søen.
Nu mener jeg, at det altså er tid til eftertænksomhed, nu er det tid at koordinere indsatserne.
Der er en lang række områder i forbindelse med bandekrigen, som vi slet ikke har afdækket endnu.
Et af de redskaber, som vi f.eks. stadig væk mangler, er det her med deganging, altså afbandificering.
Hvordan sikrer vi os, at de hårde kriminelle i vores fængsler, Jønketyperne, Bandidostyperne, HA-typerne osv., ikke vandrer ud i kriminalitet igen, når de kommer ud på den anden side?
Hvad er det for nogle redskaber, vi kan tilbyde dem, for at de opgiver deres kriminelle løbebane?
Den tanke har vi slet ikke tænkt endnu.
I andre lande er man meget længere med at se på sådan nogle redskaber.
Lone Dybkjær (RV), 2009-12-03:
Altså, fordi man prøver på at lave en samlet handlingsplan, betyder det jo ikke, at politiet så skal gå hjem og lægge sig og sove, vel?
Situationen er, at der er handlingsplaner for en lang række forskellige områder, men der er ikke nogen samlet plan.
Det er jo hele problemet, og derfor risikerer vi, at det bliver sådan stykkevis og delt, og at der er ting, der falder på gulvet.
Det er det ene, jeg vil sige.
Det andet er, jeg synes, det er udmærket, at regeringen er blevet opmærksom på rekrutteringen.
Vi er jo altså nogle, der faktisk gennem ganske mange år har snakket om det.
Vi kaldte det jo ikke et rekrutteringsproblem, men vi sagde, at der ikke skete nær nok med det forebyggende arbejde.
Det kan sådan set siges at være to sider af samme sag, bortset fra at man først får øje på rekrutteringen, når rekrutteringen er ved at være sket.
Jeg er godt klar over, at det ligesom er en øjenåbner for regeringen, når der sker noget på rekrutteringssiden for de unge mennesker, men det kommer jo ikke bag på os andre.
Vi har snakket om det i lang tid, men regeringen har kun været optaget af banderne som sådan.
Kim Andersen (V), 2009-12-03:
Men der er jo også tilført nye ressourcer, både lovgivningsmæssig hjemmel og økonomiske ressourcer, til de lokale myndigheder med henblik på det forebyggende arbejde.
Det har ikke noget at gøre med en handlingsplan.
Man kan sagtens give nye værktøjer i hænde til kommuner og stille nye ressourcer til rådighed, uden at man har en handlingsplan.
Jeg er da sikker på, at Finansministeriet vil kunne lave et udmærket regnestykke over, hvor mange midler der er tilført kommuner og politi og sociale myndigheder i de senere år til løsning af de opgaver.
Jeg tror også, at spørgeren så ville erkende, at der rent faktisk er stillet rigtig mange nye ressourcer til rådighed.
Nu synes jeg, at det drejer sig om at få dem udnyttet bedst muligt ud fra en faglig vinkel og ikke gøre det her til et stykke teoretisk skrivebordsarbejde.
Lone Dybkjær (RV), 2009-12-03:
Når det drejer sig om en handlingsplan på det her område, er det altså teoretisk skrivebordsarbejde.
Når det drejer sig om en handlingsplan på kræftområdet, er det noget helt andet.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Altså, jeg synes, at det er i orden, at hr. Kim Andersen siger, at han ikke vil have den.
Men han skal lade være med at sige, at en handlingsplan nødvendigvis fører til skrivebordsarbejde eller fører til gennemsnitsbetragtninger, eller hvad ved jeg, når man i øvrigt selv lifligt betjener sig af handlingsplaner på alle andre områder.
Det gør man jo de facto.
Jeg vil gerne vide, hvad der præcis er tilført det her forebyggende arbejde, så det synes jeg ville være interessant at stille spørgsmål om.
Det vil jeg være meget glad for hvis finansministeren vil svare på.
For jeg ved ikke, hvad det er for ressourcer, hr. Kim Andersen snakker om.
Kommunerne kæmper i allerhøjeste grad med deres økonomi.
Jeg siger ikke, at de ikke har ressourcer, jeg vil bare gerne vide, hvad det er for nogle ekstra ressourcer, kommunerne har fået tilført præcis det her forebyggende arbejde over finansloven eller i forbindelse med kommuneaftalerne eller i forbindelse med noget andet, som ikke er satspuljeaftalen, for det drejer sig jo bare om midler til nogle forsøg.
Kim Andersen (V), 2009-12-03:
Det er jeg overbevist om at der vil kunne laves et notat som anskueliggør.
For ved gennemlæsning af finanslovene fra de seneste år er det helt klart, at der rent faktisk er tilført betydelige midler til de her nye opgaver.
Det tror jeg også har været nødvendigt.
Hvis der er behov for, at vi får det samlet i et notat, tror jeg, at det kunne ville kunne lade sig gøre.
Jeg vil gerne sagligt gå ind i overvejelsen om fru Lone Dybkjærs definition af handlingsplaner.
Vi må vel erkende, at en brystkræftdiagnose, en modermærkekræftdiagnose, eller hvad det kan være, stillet i Aalborg sagligt og fagligt er identisk med den samme sygdomsdiagnose i Nykøbing eller i Holbæk.
Det er vi vel enige om.
Men hvis fru Lone Dybkjær vil give mit eksempel et chance, vil jeg sige, at kriminalitetsbillederne i de tre byer bestemt ikke er identiske, de er meget forskellige og har helt individuelle, konkrete udspring og skal derfor også behandles sådan.
Der er forskellen, vil jeg sige til fru Lone Dybkjær.
Lone Dybkjær (RV), 2009-12-03:
Nu kommer den tredje kræfthandlingsplan fra sundhedsministeren, og han er unægtelig også en del af regeringen.
Og der er man ret begejstret for handlingsplaner, og i dag er man helt lykkelig, fordi handlingsplanerne har vist sig at føre til nogle gode resultater.
Og det har jo altså ikke været nogen gennemsnitsbetragtninger, der har gjort sig gældende i forbindelse med de her handlingsplaner, tværtimod har det været det modsatte.
Jeg kan ikke forstå, at det, at man laver en handlingsplan, absolut skal føre til nogle gennemsnitsbetragtninger, men det synes hr. Kim Andersen åbenbart at det skal, det er det eneste, han kan forestille sig.
Så nævner hr. Kim Andersen, at der f.eks. er blevet tilført ressourcer til politiet.
Det er jo hele problemet.
Fordi politiet er statsligt, er det meget nemt for os at sige, at der er blevet tilført så og så mange ressourcer til politiet.
Det er meget sværere at finde ud af, hvad der egentlig er tilført det forebyggende arbejde, idrætsarbejdet, det sociale arbejde osv.
Det er jo derfor, vi er nogle, der gerne vil have en handlingsplan, så vi kan se, at det står i et rimeligt forhold til hinanden.
Vi undgår aldrig rekrutteringen til banderne, hvis vi ikke laver noget ordentligt forebyggende arbejde.
Julie Skovsby (S), 2009-12-03:
Jeg får lyst til lige at følge op og sige, at bandekriminalitet jo bestemt ikke er noget dansk fænomen.
Det ser vi også rigtig mange andre steder i verden.
Andre steder i verden har man gjort sig erfaringer på det her område.
Jeg mener ikke, at hr. Kim Andersen var med på vores tur til Los Angeles med Retsudvalget, hvor vi netop besøgte politi, anklagemyndighed og mange forskellige myndigheder for at høre, hvordan de bekæmpede bandekriminalitet.
Det er jo faktisk der, de fleste bander af dem, som vi også kender i Danmark, er startet, så de har kendt til det igennem rigtig mange år.
Det, de sagde til os, var: Tal sammen.
Få de forskellige myndigheder til at tale sammen.
Arbejd sammen.
Kig på de forskellige projekter og se, hvordan de virker, og få dem til at blive koordineret.
Det havde taget dem rigtig mange år at nå til den erkendelse, og det var deres budskab til os.
Hvorfor kan vi ikke bruge den erfaring her i Danmark?
Kim Andersen (V), 2009-12-03:
Jamen det skal vi naturligvis også.
Vi skal benytte de erfaringer, vi kan hente alle steder fra.
Det har vi jo også gjort, og jeg tror da, at den lære, som spørgeren har draget ved at tage til USA, er der andre, der har draget uden at tage til USA for mange, mange år siden.
Vi samarbejder jo netop om tingene.
Vi har tradition for i Danmark at have et godt og velfungerende SSP-samarbejde.
Vi har lige hørt ministerens redegørelse.
Der er nu et tværministerielt arbejde, der er igangsat, og der skal være en politisk følgegruppe.
Vi appellerer til, at man har kommunale handlingsplaner på børne- og ungeområdet, som også omhandler kriminalitetsforebyggende indsatser.
Så der er jo i vid udstrækning samarbejder både nationalt og lokalt, og sådan skal det også være.