Jens Peter Vernersen (S), 2008-01-10:
Vi har jo sagt, at det er helt afgørende, hvis man vil tiltrække personale til at løse de opgaver, der skal løses, hvad enten det er behandling af ældre, behandling af syge eller behandling af børn, at forhandlingsparterne så har økonomi med, så de kan lave ordentlige overenskomster.
Jeg tror ikke, det vil være klogt, at vi laver overenskomsterne her på Christiansborg, det er jo ikke her, vi har sådan et statsstyret samfund, hvor man kan udstikke direktiver om, hvordan aflønningen skal være for den enkelte.
Det er sådan, at det forhandler parterne om.
Det er jo helt afgørende, at parterne skal have økonomi med, have økonomi til rådighed, når de forhandler.
De kan jo ikke forhandle ud fra et nulsumsspil, det er jo helt klart, det kan man ikke.
Det er fuldstændig rigtigt, som hr. Per Clausen siger, at hvis det er sådan, at man ikke finder ordentlige løsninger på det her - og det var bestemt ikke noget, som statsministeren lagde op til i sin nytårstale, der skulle man stort set bare være tilfreds med det, man fik - så søger medarbejderne i høj grad væk fra de offentlige job, og så søger de måske ud i private virksomheder og andre steder, og så får vi endnu større besvær med at tiltrække arbejdskraft på de områder, vi taler om.
Det gælder også politibetjente, skolelærere osv. osv.
Denne forespørgsel, vi har her i dag, rejst af Enhedslisten,
drejer sig om væksten i behandlinger på privathospitaler, væksten i sygeforsikringer og anvendelsen af vikarbureauer.
Udgangspunktet for Socialdemokraterne er, at der skal være fri og lige adgang til behandling på vores hospitaler.
Befolkningen skal have tillid til, at den kan blive behandlet, når sygdom indtræder.
Meget tyder på, at befolkningen ikke har den tillid til at kunne blive behandlet på et offentligt hospital, når næsten 800.000 - som tallet nu går op imod - inden for de seneste 6 år har tilmeldt sig en sundhedsforsikring.
Med en sundhedsforsikring eller muligheden for selv at kunne betale for en given behandling på et privathospital kan behandlingen jo ske uden ventetid.
Stiger efterspørgslen på privat behandling, opstår der et marked, og nye hospitaler kommer til.
Da der mangles læger og sygeplejersker i Danmark, er der ingen tvivl om, at privathospitalerne er med til at dræne de offentlige hospitaler for sundhedspersonale.
Måske har man to tredjedele arbejdstid på et offentligt hospital og så et vikarjob ved siden af.
Derved opstår der jo altså en øget ventetid på de offentlige hospitaler på en række områder.
Det betyder så, at offentlige hospitaler yderligere må gøre brug af vikarer.
Hvis man ser på, hvordan det er gået med den vikarkonto, som er et af spørgsmålene, så har Folketingets økonomigruppe jo lavet et beregningspapir, som også ligger i Sundhedsudvalget, der viser, at vikarregningerne er steget med næsten 100 pct. under VK-regeringen, fra ca. 1 mia. kr. til næsten 2 mia. kr.
En sådan udvikling er naturligvis ikke hensigtsmæssig.
Det, der er afgørende, er, at det danske hospitalsvæsen er så robust, at borgerne har tillid til, at behandling kan ske på hospitalet, når det er nødvendigt.
Den økonomiske favorisering af privathospitaler, der i dag sker, er naturligvis uacceptabel og også fordyrende.
Hindringer for, at offentlige hospitaler kan behandle flere patienter, skal fjernes.
Det skal ikke være sådan, at der er begrænsninger, og det skal være sådan, at den økonomi, man har til rådighed til at behandle, må være den samme på et privathospital som på et offentligt hospital.
Det er min forventning, at regionerne får rejst dette spørgsmål og sikrer, at aftalerne med privathospitalerne matcher den pris, man betaler på de offentlige hospitaler.
Og det er min forventning, at når regionerne gør det, så holder sundhedsministeren fingrene fra en sådan aftale og undlader at gribe ind, som vi så, da der sidste gang skulle laves en aftale.
Det er rigtigt, at der er foretaget langt flere behandlinger, og lad mig bare nævne et eksempel, som jo er vældig positivt: Ballonudvidelser er steget fra 1.000 i 1993 til 10.000.
Det har ikke så meget at gøre med, hvorvidt det er den ene eller den anden regering, der er ved magten, men fordi man er blevet meget bedre til at foretage disse behandlinger, man har fået meget bedre teknik, og fordi disse patienter kan behandles ambulant.
Det viser sig jo også, at de mange ekstra behandlinger - der foretages ca. 100.000 - er behandlinger, der stort set alle er ambulante, og derfor er det mere et spørgsmål om ny teknik, sådan at man hurtigere kan behandle.
Når vi ser, at der er behandlet flere, er det også, fordi der er flere, som er blevet syge.
Hvis vi ser på kræftområdet, er der en voldsom stigning i antallet af patienter.
Det, der er afgørende, er, at det danske sundhedsvæsen ikke har formået at få ventelisterne ned, specielt ikke når det drejer sig om livstruende sygdomme.
Det var jo en fantastisk oplysning, der kom fra Kræftens Bekæmpelse, om, at ventetiden for ikkeakutte kræftpatienter var 76 dage, hvorimod ventetiden for kirurgiske patienter i øvrigt, som ikke var akutte, var nede på omkring 58-59 dage, altså længere ventetider for livstruende sygdomme.
Det var derfor, Socialdemokraterne med fuld fart hen over foråret forlangte, at kræft skulle behandles akut.
Vi har også set, at ventetiden for hjertepatienter er steget dramatisk.
Jeg nævnte tidligere i mit spørgsmål, at der fra 2005 til 2007 er sket en udvikling, som er helt, helt katastrofal.
Det, der er udgangspunktet, er, at ventetiden til forundersøgelsen må være 2 uger, ventetiden til behandlingen må også være 2 uger, og den ligger altså oppe på mellem 35 og 40 uger, altså en udvikling der er helt katastrofal, og som der må tages fat på.
Når vi har sagt, at noget skal behandles akut, så er det, fordi vi mener det, og så er det selvfølgelig, fordi det er afgørende nødvendigt.
Det viser sig, at vi med hensyn til 16 kræftformer har fået en længere ventetid under VK-regeringen, mens vi med hensyn til 6 kræftformer har fået en kortere, altså også en katastrofal udvikling.
Hvis man ser på, hvordan det er gået med de medicinske patienter, så er der ingen tvivl om, at de er blevet tabere i det her spil, som regeringen har sat i gang.
Når vi får en melding om, at der på et hospital, f.eks. i Horsens, er 100 pct. overbelægning, når vi besøger Bispebjerg Hospital og ser, hvordan medicinske patienter ligger på gangene, så er det, fordi man har brugt ressourcerne andre steder, og fordi man har nedskåret antallet af senge.
Og der må man huske, at det jo først og fremmest er ældre mennesker, det drejer sig om.
Til slut vil jeg godt sige, at jeg fra Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre har et Forslag til vedtagelse