Martin Lidegaard (RV), 2016-04-28:
I modsætning til nogle af de tidligere ordførere synes jeg sådan set altid, at det er en god idé at diskutere veje til at skabe en bæredygtig vækst i verden.
Vi skal jo huske på, at over de næste 15 år regner man ifølge OECD med en fordobling af verdensøkonomien.
Det er 3 milliarder nye middelklasseborgere, vi kommer til at skulle huse her på kloden, og det kræver altså, at den vækst, vi får ude i verden, skal være bæredygtig.
Jeg synes, det er fint at diskutere, hvad man kan gøre fra dansk side for at fremme den udvikling.
Så må jeg samtidig sige, at jeg tror godt, at forslagsstillerne kunne have lavet deres research måske en lille smule mere grundigt og gravet et spadestik dybere, i forhold til hvad det egentlig er for nogle barrierer, som institutionelle investorer møder i dag, hvad angår det at fremme investeringer i en bæredygtig og grøn udvikling, ligesom jeg synes, at der er nogle principielle dilemmaer i det her forslag, som gør, at vi fra radikal side er endt med at vende tommelfingeren nedad.
Det er tre ting, som vi har på sinde her. For det første mener vi i vidt omfang, at Alternativet her sparker en åben dør ind, for når vi kigger på, hvad der rent faktisk sker i pensionsselskaberne i øjeblikket, så går det jo år for år, så vidt vi kan se, den rigtige vej.
I slutningen af 2014 opgør Forsikring & Pension det sådan, at der på det tidspunkt er investeret 42 mia. kr. i klimaprojekter rundtomkring, mens der kun er investeret 15,7 mia. kr. i fossile brændsler, og så vidt vi er orienteret, at det sidste tal faldende, og investeringerne i klimaprojekter er stigende.
Så det går simpelt hen den rigtige vej, og det er jo glædeligt.
For det andet er der manglen på projekter.
Når man spørger pensionsselskaberne – den umage har vi faktisk gjort os i Radikale, for vi synes, det er vigtigt at have en dialog med branchen og lytte til, hvor det egentlig er skoen trykker, inden vi kommer tromlende med centralistiske beslutninger herindefra – får man at vide, at den største barriere i øjeblikket faktisk er manglen på gode projekter.
Det vil sige mangel på efterspørgsel, eller sagt på en anden måde: Politiske rammer i andre lande og i Danmark, der sikrer, at der er klimaprojekter at investere i.
For hvis ikke der er det, hjælper det jo ikke noget, at der er en masse pensionsselskaber, der gerne vil.
Her vil jeg til gengæld gerne give et hundrede procents tilsagn til alle partier, der sammen med Radikale vil arbejde for at skabe en klarere lovgivning både i Danmark og i Europa og så mange steder i verden som muligt for at få installeret mere vedvarende energi, investeringer i grøn bygningsrenovering osv. osv.
Men vi tror sådan set, det er der, kampen står.
Det bringer mig til det tredje og i virkeligheden nok vigtigste punkt for os, for det er et meget principielt punkt, nemlig hvem der skal bestemme over pensionsopsparernes penge.
Hvem skal tage den demokratiske kontrol?
Hvem skal have indflydelse på, hvordan deres egen opsparing bliver brugt?
Det mener vi faktisk bør være medlemmerne selv.
Og vi noterer os med enormt stor glæde, at der på flere generalforsamlinger i pensionskasserne jo er samlet flertal for at pålægge bestyrelserne at investere mere offensivt på de områder.
Vi har også noteret os, at der er nogle, der så slår sig lidt i tøjret, og det giver en fantastisk vigtig debat og en fantastisk nerve og et fantastiske ejerskab til den grønne omstilling, og det er meget bedre, end at vi kommer her ovenfra og vil lovgive fra statens side om alting.
Vi synes, at det er meget bedre at græsrodsbasere det her og bygge forandringen op også nedefra og give folk lov til at deltage i det.
Vi noterer os også, at der i flere kommuner er ved at blive skabt en stemning for, at kommunerne ikke vil investere i alt – jeg tror, at det allerførste sted, det skete, faktisk var i Roskilde, hvor en af de radikale byrødder gik forrest ved at tage det her op.
Og igen skaber det et ejerskab.
Den udvikling vil vi hellere puste til ad de veje, som jeg har nævnt, end at gå ind og lave en centralistisk planlægning, som kompliceres, fordi man så skal til at definere præcist, hvad bæredygtighed er og ikke er for de enkelte pensionsselskaber, hvor det jo tit vil være sådan, at de helt konkrete valg er meget, meget konkrete, og det kræver også et meget konkret ansvar, som vi godt tør give til pensionsselskaberne og medlemmerne selv, fordi vi synes, at det er sådan, vores demokrati også fungerer bedst.