Anders Samuelsen (LA), 2010-04-06:
Egentlig tror jeg, det kunne være rigtig sjovt at prøve at lave en blindtest på de ordførertaler, som er blevet leveret her i Folketinget i dag.
Jeg tror, at 95 pct. af befolkningen simpelt hen ikke på forhånd ville kunne gætte, hvem det er, der har sagt hvad.
Der er stort set ingen forskel på, om man hører en repræsentant for Enhedslisten eller en for Venstre eller De Konservative.
Jeg vil opsummere ganske kort: Venstre og Konservative siger, at tiden ikke er moden.
S og DF siger nej, nej og atter nej.
Og så er måske det mest skuffende, at De Radikale siger: Jo, det vil vi gerne, men der er lige sytten andre ting, der også skal opfyldes, ellers vil vi søreme ikke være med til det.
Jeg synes, det er en lille smule skuffende, at der tilsyneladende kun er ét parti – et meget lille parti, må jeg indrømme – i Folketinget, som synes, at så asociale er svenskerne altså heller ikke.
Men det er åbenbart ligesom indstillingen i Folketinget p.t., at svenskerne er fuldstændig galt afmarcheret, at de har misforstået det hele, og det samme har jo altså Velfærdskommissionen, Arbejdsmarkedskommissionen, de økonomiske vismænd, ja, hvad vi har af økonomiske eksperter i det her land, som mener, at det ville være rigtig god idé at halvere dagpengeperioden.
SF's argumentation var som at høre et ekko af hr. Villy Søvndal – jeg husker det så tydeligt – da man i SR-regeringens tid forkortede dagpengeperioden til 4 år.
Det ville jo være den store sociale massegrav, folk ville jo gå fra hus og hjem, og dittenduttendatten, sagde man.
Men det skete jo ikke.
For det, der sker, er, at det viser sig, at folk kommer i arbejde, når de nærmer sig afslutningen af perioden, bl.a. fordi det, at man forkorter dagpengeperioden, er med til, at man frigør nogle midler, som gør, at man kan skabe vækst, skabe nye arbejdspladser.
Det er jo det, der er pointen i det her.
Det er, som om især venstrefløjen i dag gør det hele til et nulsumsspil: Der er kun det her antal arbejdspladser.
Det sker, på trods af at man hele tiden bruger denne retorik: Vi skal ikke bekæmpe de arbejdsløse, vi skal bekæmpe arbejdsløsheden, vi skal skabe nye arbejdspladser.
Den del er vi sådan set fuldstændig enige i, men det nytter ikke noget at bruge overskriften alene og så ikke gøre noget, altså ikke komme med nogle konkrete forslag til, hvordan man kan gøre det.
Det er det, vi har forsøgt at gøre med de to forslag, som vi her har bragt på banen.
85 pct. af dem, der går på efterløn, er raske og rørige.
Det er folk, som har været så stærke, at de har kunnet være på arbejdsmarkedet i 30 år og har betalt til det.
Lad os få ryddet op i det.
Så kan vi gøre en lille smule ved skattetrykket, så kan vi fremme konkurrenceevnen, og så kan vi skabe nye arbejdspladser.
Lad os gå ind og få ryddet op i det her system.
Men nej, det må vi ikke.
Tiden er ikke til det, tiden er hverken til det, når det går op, eller når det går ned, ifølge regeringen.
S og DF siger bare nej og atter nej, og SF og Enhedslisten synes, at det hele er så asocialt.
Det er sjovt, at det egentlig er så asocialt at foreslå reformer, når det igennem hele den moderne danmarkshistorie har vist sig, at lige netop reformer er det, der er med til at sikre, at vi faktisk har råd til velfærdssamfundet.
Det er bottom line i den her debat fra Liberal Alliances side
Vi tror på, at reformvejen er den rigtige vej at gå.
Og kan vi kun komme igennem med ét element, f.eks. en forkortelse af dagpengeperioden, så siger vi da ja tak til det ubeset.
Vi tager ikke ligesom Det Radikale Venstre det forbehold, at så er der lige sytten andre ting, som skal gennemføres samtidig, for ellers er det ikke rigtigt at forkorte dagpengeperioden.
Jo, hvis det er det, der kan samles et flertal for, så forkorter vi dagpengeperioden.
Kan der skaffes et flertal for at komme af med efterlønnen, gør vi det, uanset om vi ikke får andre elementer med, fordi det i sig selv er fremmende for at sikre vækst i Danmark, at man får lavet de her reformer, ifølge samtlige økonomiske vismænd, samtlige økonomiske eksperter, som vi har i det her land.
Man kan måske finde en enkelt frem i Arbejderbevægelsens Erhvervsråd med en anden holdning, men når man ser bort fra det, er det den vej, alle andre peger på.
Det er derfor, det ikke er asocialt.
Det er derfor, det her er det socialt ansvarlige at gøre.
Det er derfor, vi har fremsat forslagene.
Men tak for debatten.
Av, av, av, jeg jokkede nok på en ligtorn her.
Altså der, hvor det virkelig gør ondt på Det Radikale Venstre.
Sandheden er, at vi her fik afsløret, at det jo er varm luft, luftfrikadeller, og hvad vi ellers kan bruge af fine ord om den politik, som Det Radikale Venstre gerne vil forsøge at bilde befolkningen ind, at de går til valg på, nemlig at de gerne vil have gjort noget ved efterlønnen.
Hvis man mener det og ikke vil ende i en situation som De Konservative, bliver man jo nødt til at opsige velfærdsforliget, for ellers har man jo på forhånd lovet, at man ikke vil gøre noget, medmindre alle de andre er med på det.
Så hvis man vil have nogen handlefrihed fra Det Radikale Venstres side, inden man går ind i næste valgperiode, er man nødt til at opsige det her.
Man bliver nødt til at følge de regler, som hr. Morten Østergaard jo netop pegede på var så vigtige for Det Radikale Venstre at følge.
Men det vil man ikke, og dermed har man jo sagt, at man ikke vil arbejde for en ændring af efterlønnen i næste valgperiode, for det vil de andre partier ikke.
Det var lidt ligesom at høre svaret under efterlønsdebatten: Der er kommet en god rapport, den er fagligt velfunderet, men vi vil bare ikke følge anbefalingerne i denne rapport, som er så fagligt velfunderet, fordi tiden ikke rigtig er til det.
Det var ligesom at høre et ekko af ministerens tale, da vi havde diskussionen om efterlønnen.
Det efterlader bare en med spørgsmålet: Hvornår er det egentligt, at tiden er inde til de her reformer?
Vi taler jo ikke om en afskaffelse af velfærdssamfundet eller noget som helst andet.
Vi taler her om at halvere dagpengeperioden til 2 år.
Det er på svensk niveau.
Det er jo ikke et uland, vi taler om.
Det er et niveau, hvor beskæftigelsesgraden blandt f.eks. de 60-65-årige er højere end i Danmark.
Det er jo ikke et samfund, der på nogen måde er på vej ud over kanten.
Hvornår er tiden inde til at lave reformer?