Christian Juhl (EL), 2014-11-04:
Hvor længe skal vi leve i usikkerhed?
Hvor længe skal de arbejdsløse og arbejderne leve i usikkerhed uden at finde ud af, hvad regeringen vil?
Hvornår vil de få konkrete resultater at se?
Det er jo spørgsmål, man bliver stillet, hver eneste gang man tør bevæge sig bare en lille smule uden for osteklokken.
I 2010 fordoblede den borgerlige regering på Dansk Folkepartis initiativ og med De Radikales opbakning den periode, der skal arbejdes i for at genoptjene dagpengeretten.
Socialdemokraternes ordfører, Bjarne Laustsen, kaldte forslaget usympatisk og langt værre end en halvering af dagpengeperioden.
Enhedslisten, Socialdemokraterne og SF skrev i en fælles tillægsbetænkning: »Samlet set er det Socialdemokraternes, SF's og Enhedslistens vurdering, at dagpengeforslagene ikke vil give regeringen den forventede økonomiske gevinst og den forventede beskæftigelseseffekt, men at forslagene til gengæld vil skubbe langt flere, end regeringen skønner, ud af dagpengesystemet og over på kontanthjælp eller ingen indtægt.«
Dengang fik Bent Bøgsted klar besked, og det gjorde Venstre også, om, hvor galt det ville gå.
Det troede man ikke på.
Selv Kristian Thulesen Dahl, arkitekten bag forringelserne, har erkendt, at vi bør gennemføre en halvering af genoptjeningskravet her og nu for ikke at lave skandaler og få store problemer.
Fint med selverkendelse, også de nyomvendte skal have en plads i himlen, har jeg forstået på dem, der har forstand på den slags.
Men regeringen vil dumstædigt ikke erkende katastrofens omfang.
Arbejdsministeren begrundede i sidste uge på samrådet om Enhedslistens forslag regeringens afvisning på følgende måde: For det første begrundede han det med, at regeringen har sikret et midlertidigt forsørgelsesgrundlag for de mennesker, der er faldet ud af dagpengesystemet.
Det er ikke sandt, hr. minister.
Dels har ca. 5.000 mennesker hverken ydelse eller indkomst, dels er der for mange af de andre tale om et meget, meget lavere forsørgelsesgrundlag end dagpenge.
For det andet siger ministeren, at regeringen allerede har punget ud med mere end 3 mia. kr. til den såkaldte lempelige indfasning af dagpengeperioden.
Jeg er ked af at sige det, men vi har nu uden held siden den 11. september prøvet på at få en opgørelse fra ministeriet over, hvad de penge er blevet brugt til.
Det ville dog have været på sin plads, når vi behandler et forslag som det her.
Medregnes f.eks. bevillinger til den eklatante fiasko med akutpakkerne, den såkaldte hele og dækkende løsning?
Hvor mange dynamiske effekter og andre fiduser er indregnet i det astronomiske beløb?
Jeg vil sige, at hvis det viser sig at være rigtigt, kunne man jo næsten have fortsat de almindelige dagpengeregler på uændret vis og kunne have besluttet det fra den første dag i Folketinget i 2011.
Regeringen har beregnet, at en halvering af dagpengeperioden vil koste 600-800 mio. kr., men det er med beregninger af adfærdsændringer, der vil betyde et tab af tusindvis af arbejdspladser.
AKU-statistikken viser et fald i beskæftigelsen siden 2010, og en SFI-rapport fra september viser, at forringelserne ikke har haft nogen beskæftigelseseffekt!
Det er vel også derfor, at Dansk Folkeparti efterhånden er kommet en lille smule til besindelse og vil gøre bod for det svineri, de har lavet.
For det tredje siger ministeren, at en halvering af genoptjeningsperioden hører til i finanslovsforhandlingerne, men arbejdsministeren ved jo ganske udmærket, at regeringen på forhånd har afvist det krav, som SF og Enhedslisten har stillet.
Det er noget af det mest ultimative, jeg har hørt i meget, meget lang tid.
Endelig siger arbejdsministeren, at en halvering af genoptjeningsperioden ikke løser alle problemer.
Nej, og det er der heller ingen der har påstået – og i hvert fald ikke Enhedslisten.
Til gengæld vil vi påstå, at en halvering af genoptjeningsperioden løser problemer for flere mennesker end f.eks. en forlængelse af den midlertidige arbejdsmarkedsydelse vil gøre.
Kun 3 pct. af de ledige når at genoptjene en fornyet ret til dagpenge i dag imod 20-25 pct., hvis vi gennemførte halveringen.
For lige at understrege det: Regeringen og Beskæftigelsesministeriet har selv beregnet de tal.
For at berolige arbejdsministeren vil jeg sige, at vi dog er parate til at stemme for begge forslag, hvis han skulle være i tvivl om det.
Jeg vil til sidst sige, at sjældent har en lovændrings konsekvenser været så meget værre end beregnet.
Sjældent er der lavet så stor en regnefejl i et lovforslag som i forbindelse med dagpengeforringelserne.
Det er stærkt skuffende, at I Socialdemokrater er så ultimative og afvisende over for denne forsigtige forbedring for mange arbejdsløse.
Det nye i dag er netop, at tallene for, hvor mange der lider under forringelserne, er kæmpestore.
Det andet nye i dag er, at der ville være et flertal, hvis I kunne finde på at flytte fingeren ned til den grønne knap.
Det er det, der er afgørende nyt, nemlig at nogle har erkendt deres brøde og nu vil være med til at rette op på den, og derfor kan vi i dag mønstre et flertal, hvis I vil.
Vi kan, hvis I vil.
Grib chancen – det sådan set jeres egen politik, I stemmer imod, hvis I stemmer imod nu, kære Socialdemokrater.
Det er et kernespørgsmål, hvis I stadig vil regnes for at være et arbejderparti.