runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2007-10-03:
Når der på sundhedsområdet er stor social ulighed, hvor de laveste socialgrupper - fordelt efter uddannelse, erhverv og indkomst - er udsat for flest sundhedsrisici og dermed en højere sygelighed og dødelighed end resten af befolkningen, hvad har ministeren så tænkt sig at gøre for at mindske denne ulighed i sundhed?
Når ulighed i sundhed bl.a. opstår på grund af stigende økonomisk ulighed, har ministeren så tænkt sig at tage initiativer for den gruppe, der må leve i relativ fattigdom som følge af lave sociale ydelser, og dermed sikre, at fattigdom i Danmark ikke er lig med omfattende helbredsproblemer og en for tidlig død?
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-03:
Vil ministeren på baggrund af erfaringerne fra Island, Norge og Sverige og de seneste tal for fordelingen af barselorlovsuger mellem mænd og kvinder redegøre for sin holdning set fra en ligestillingsvinkel til at øremærke en del af barselorloven til mænd?
Karen Jespersen (V), 2007-10-03:
Spørgsmålet handler om barselorlov til mænd, og det lyder: »Vil ministeren på baggrund af erfaringerne fra Island, Norge og Sverige og de seneste tal for fordelingen af barselorlovsuger mellem mænd og kvinder redegøre for sin holdning set fra en ligestillingsvinkel til at øremærke en del af barselorloven til mænd?« Jeg vil sige, at sådan som vores barselorlov i dag er skruet sammen, mener jeg ikke, at vi her og nu skal gå ind og ændre på den lovgivning.
Vi har jo lavet loven - jeg kan ikke huske, hvor lang tid det er siden, men det er ikke så frygtelig længe siden - hvor mænd har mulighed for at tage næsten halvdelen af barselorloven.
Det, vi ved, er, at noget af det, der er helt afgørende for, om man gør det, er arbejdspladskulturen, og det er også muligheden for at få fuld lønkompensation, som man jo kan få på nogle arbejdspladser som led i overenskomsten.
Hvis vi gik ind i dag og øremærkede barselorlov til mænd - f.eks. 3 måneder, som jo er det, der er mest på tale - så risikerede vi jo faktisk, at en del af de børn, hvis fædre ikke tog barselorlov, kom 3 måneder før i institution; de så at sige mistede de 3 måneder.
Derfor synes jeg altså, at det, vi skal gøre i dag, er at gøre alt, hvad vi kan, for at påvirke, at man lokalt tager det her alvorligt i overenskomsterne på den enkelte arbejdsplads, fordi det jo er sindssygt vigtigt, at mænd tager barselorlov - ikke bare for mændenes egen skyld og for kvindernes, men jo i høj, høj grad også for børnenes skyld.
Line Barfod (EL), 2007-10-03:
Det er godt nok noget af det mærkeligste, jeg længe har hørt.
Altså, det, som er ministerens argumentation, er, at hvis folk bor i en lejlighed, hvor der er plads til dem og deres børn, er det bedre for dem og deres børn, at man skærer deres kontanthjælp ned, så de kan blive sat ud af deres lejlighed, inden de skal til at have et arbejde.
Jeg er altså ikke helt sikker på, at det er den bedste måde at give børn en god, tryg opvækst på, der gør, at de ikke får problemer, når de bliver større.
Jeg synes, det ville være langt bedre at sikre, at de mennesker havde råd til at blive i den lejlighed, så deres børn også kunne blive i deres skoler, institutioner osv., frem for at familien skal sættes på gaden.
Det, vi har set, er jo, at antallet af mennesker, der bliver sat ud af deres lejlighed, er vokset eksplosivt, siden man indførte de her nedskæringer på kontanthjælpen.
Vi har også set, at det kun er 5 pct. af dem, der er blevet ramt af kontanthjælpsloftet, som er kommet i arbejde, resten er bare blevet fattigere.
Og jeg vil anbefale ministeren at gå ind på hjemmesiden loftsramteeksperter.dk, hvor hun kan se beretningerne fra nogle af de familier, som er ramt, og som beretter om, hvor hårdt det er ikke at kunne give sine børn de mest basale ting, ikke at have råd til at holde jul eller fastelavn eller fødselsdage eller noget som helst.
Men jeg kan forstå, at ministeren altså mener, at det er at gøre de her mennesker en tjeneste at sikre, at de kommer til at leve i den fattigdom.
Karen Jespersen (V), 2007-10-03:
Spørgsmålet går på, om nogle af de initiativer, som er gennemført af beskæftigelsesministeren, og som handler om kontanthjælpsloftet, starthjælpen og 300-timers-reglen, har øget uligheden, og hvad jeg vil gøre for at mindske den ulighed.
Der er det min vurdering, som jo understøttes af en række rapporter, at de ændrede regler tilsammen har øget beskæftigelsen blandt de mennesker, der var på de ydelser.
Så skal vi selvfølgelig være opmærksomme på - som jeg også sagde i den tidligere besvarelse - om der er nogle mennesker med andre problemer end ledighed, som vi skal gå ind og hjælpe med at komme ud af de problemer: misbrug, manglende sundhed, manglende faglige forudsætninger for at bestride et job.
Men det, der har været hele problemet, er, at hvis man øger de her ydelser, bliver mange af de mennesker fanget i det, vi kalder fattigdomsfælden, som jo har gjort sig gældende på den måde, at mange af de her mennesker har siddet i en lejlighed, der var for dyr til, at de kunne tage et job til mindstelønnen.
De havde en overførselsindkomst, der var højere end mindstelønnen eller lige på kanten eller bare lidt højere; der har været forskellige beregninger her.
Det var det, der var humlen ved det, og det betød ikke, at de havde en masse penge mellem hænderne, men for mange af dem betød det jo, at de havde en høj husleje.
Derfor handler det jo også om at sikre, at man bor i en bolig, som man har råd til at betale.
Man gør jo folk en bjørnetjeneste, hvis man giver dem så høj en ydelse, at de ikke har råd til at tage et job til mindstelønnen.
Line Barfod (EL), 2007-10-03:
Når ministeren den 19. september 2007 svarede på spørgsmål nr. S 6106, at hun var »optaget af, hvordan vi kan sikre, at alle borgere får lige muligheder for at forfølge deres drømme og mål om uddannelse, beskæftigelse, familieliv osv. Og jeg er optaget af, hvordan vi kan sikre, at alle borgere også har de personlige ressourcer til at udnytte de muligheder, der er.«, vil hun så redegøre for, hvad hun konkret vil gøre for at mindske uligheden i Danmark, der i øjeblikket er på et niveau som i 1965?
Karen Jespersen (V), 2007-10-03:
Det spørgsmål, der er stillet, har forbindelse til et skriftligt svar, jeg har givet fru Line Barfod, hvor essensen i det svar er, at det, det handler om i dag, når man vil bekæmpe ulighed, er at have meget stor opmærksomhed på en række livsforhold, som er bestemmende for, hvor, kan man sige, en person havner på den sociale rangstige.
Det er de forhold, der i svaret bliver kaldt sociale, personlige og faglige ressourcer, og man kan sige, at hele grundtanken - jeg kan illustrere det med et eksempel - er, at hvis man har utilpassede unge mennesker, som tilhører det, vi kalder restgruppen, så er der sådan set muligheder for dem.
Der er uddannelsespladser, der er ungdomsboliger, der er SU., og de unge mennesker kan vi ikke hjælpe ved at skrue ret meget mere på de skruer.
Der handler det om at have en anden politik, ja, sådan set lige fra starten, hvor man støtter forældrene gennem sundhedsplejersker, gennem daginstitutioner og med en skolepolitik, der ruster de unge, når de går ud af folkeskolen, til at være i stand til at gå i gang med en ungdomsuddannelse.
Det er nogle af de ting, jeg vil have fokus på, og der ligger jo allerede et udspil, der hedder »Lige muligheder«, som netop handler om de her forhold, og som vil være det, der kan bidrage til, at dem, vi i dag med et lidt kedeligt udtryk kalder restgruppen, får nogle andre muligheder.
Line Barfod (EL), 2007-10-03:
Det, jeg havde spurgt ministeren om, var, hvad hun konkret vil gøre for at mindske uligheden i Danmark, for vi har jo kunnet se, at uligheden i Danmark i dag er tilbage på niveauet fra 1965.
Altså, alt det, som flere generationer har bygget op, har opnået med at få mindsket den ulighed, der var i Danmark tidligere, er nu væk, og vi er tilbage på niveauet fra 1965.
Derfor vil jeg jo gerne høre, hvad ministeren har tænkt sig at tage af konkrete initiativer for at mindske den ulighed, så vi kunne komme til niveauet måske fra 1970, eller hvad der nu er ministerens ambitionsniveau, i forhold til at mindske uligheden i samfundet, og det er jo selvfølgelig, fordi jeg tror, at økonomisk ulighed også stadig har stor betydning for mennesker.
Derfor er det væsentligt, hvad ministeren vil tage af konkrete initiativer for at mindske uligheden.
Karen Jespersen (V), 2007-10-03:
Når man traditionelt snakker ulighed, økonomisk ulighed - jeg er jo ikke klar over, hvad det er, fru Line Barfod tænker på - er det jo det, man regner ud ud fra indkomstforskelle med det, der hedder Ginikoefficienten, som jo er sådan en teknisk betegnelse; der er et mål for, hvor store indkomstforskelle der er.
Der har siden 1994 været en svag stigning i indkomstforskellen målt med denne koefficient, men stigningen var jo faktisk større i 1990'erne, da den regering, fru Line Barfod støttede, havde regeringsmagten.
Der er stadig væk en stigning, men den er betydelig svagere i dag, og det, den ser ud til at stamme fra, er jo ikke mindst, at værdien af fast ejendom og aktieværdierne har været stigende.
Noget af det, der er den bedste indsats imod det, er efter min mening, at folk kommer i arbejde.
Og de er jo i stor stil kommet i arbejde.
Vi har som bekendt en arbejdsløshed, der er på under 100.000.
Det er en helhedspolitik, jeg støtter, og der, hvor jeg kan komme ind med nogle bidrag, er ved at lette vejen for de mennesker, der har andre problemer end ledighed.
Jeg mener helt klart, at et af de allervigtigste parametre for et godt samfund er, at der ikke er store økonomiske og sociale kløfter, at der ikke er den store afstand mellem mennesker.
Man møder jo ikke ret mange andre samfund, hvor ligheden er større, end den er i Danmark, og det er en af hovedårsagerne til, at vi har så godt et samfund, som vi har.
Derfor er en af hovedopgaverne for os som politikere også at fastholde, at det bliver ved med at være sådan.
Noget af det, jeg synes er helt afgørende i regeringens politik, er, at man fører en økonomisk helhedspolitik, der faktisk har sørget for, at langt flere langtidskontanthjælpsmodtagere og mennesker med svage forudsætninger er kommet i arbejde.
Man har ført en skolepolitik, som vil betyde, at eleverne forlader skolen langt bedre rustet til at kunne få en uddannelse, og man fører en integrationspolitik, der betyder, at langt flere indvandrere er kommet i arbejde.
Det er inden for den ramme, jeg meget gerne vil bidrage, sådan at vi om 10 år har et samfund med mindre ulighed, end vi har i dag.
Line Barfod (EL), 2007-10-03:
Jeg skal lige være sikker på, om jeg forstår ministeren korrekt.
Ministeren er enig i, at det ville være godt, hvis man kunne få nedbragt uligheden.
Men ministeren har tænkt sig at stemme for at fortsætte regeringens politik i forhold til at give skattelettelser til de rigeste, som vi jo skal stemme om her senere i år, og at fastholde nedskæringerne på kontanthjælpen, som gør, at folk bliver fattigere.
Det, ministeren vil gøre, er at piske nogle flere mennesker i arbejde, men ellers har ministeren ikke rigtig nogen tiltag eller konkrete initiativer, som vil mindske den økonomiske ulighed i Danmark.
Karen Jespersen (V), 2007-10-03:
Jamen jeg mener helt klart, at når man ser på det samlede billede, er ligheden blevet større under den her regering, og det er den takket være den økonomiske politik, der samlet set har bidraget til, at langt flere mennesker er kommet i arbejde.
Under den regering, som fru Line Barfod støttede, i 1990'erne, blev formueskatten afskaffet, man sænkede marginalskatten med 5 pct.
Det gjorde man jo ikke for at fedte for de rige, det gjorde man, fordi man mente, at det ud fra en samlet betragtning gavnede beskæftigelsen, og at folk kunne komme i arbejde.
Det er det samme med skattepolitikken her, og man kan jo se sort på hvidt, at den samlede politik har gavnet beskæftigelsen, også for de dårligst stillede.
Der, hvor vi jo kan se, at der er nogle, der har svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet i dag, er i forbindelse med nogle af dem, der har andre problemer end ledighed.
Der ligger der nogle forslag, som jeg har overtaget - det er jo begrænset, hvor meget nyt man kan sætte i gang på 2 uger, vi er jo lige fremme ved målsnoren i forbindelse med finansloven.
Ellers er der de her initiativer til at styrke forældrene og styrke de unges mulighed for at være rustet til også at kunne klare sig i uddannelsessystemet.
Line Barfod (EL), 2007-10-03:
Når regeringen har gennemført en række tiltag, der har store sociale og ulighedsskabende konsekvenser, bl.a. kontanthjælpsloftet, 300-timers-reglen og starthjælpen, hvad vil ministeren så gøre for at hjælpe disse mennesker ud af fattigdom og mindske uligheden?
Jeg er helt klar over, at uligheden også steg, sidst ministeren var minister.
Og jeg ville egentlig gerne høre, om ministeren er enig med sin forgænger, den nuværende fødevareminister, i, at det er godt med en stigende ulighed, eller om ministeren mener, at det er et problem med en stigende ulighed.
Jeg går ud fra, at ministeren også er klar over, at den politik, som den regering, hun nu er med i, fører, er med til aktivt at øge uligheden; det er ikke kun stigningen i boligpriserne, som jo også skyldes, at man har givet los for en række nye lån, afdragsfrie lån osv., men det er også den skattepolitik, man har ført med at give skattelettelser til de rigeste, og at man har skåret i kontanthjælpen osv. Så er der noget, ministeren vil gøre for at mindske den økonomiske ulighed, eller er ministeren enig med sin forgænger i, at stigende økonomisk ulighed ikke er noget problem?
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-03:
Nu går jeg ud fra, at ligestillingsministeren går ind for en større ligestilling mellem mænd og kvinder.
Det hørte jeg ikke ministeren forholde sig til, fordi hvis vi nu ser bort fra teorien og vender os til virkeligheden, er det jo sådan, at i dag med den barselorlov, som regeringen har skruet sammen, står mændene for 4 pct. af de barselorlovsuger, der bliver taget, og kvinderne står for 96 pct.
Hvis man ser på erfaringerne der, hvor man har en øremærket barselorlov, er tallene nogle fuldstændig andre.
I Norge, i Island og i Sverige står mændene for et sted mellem 15 og 20 pct. af barselorloven.
Vi har allerede nu strikket ordninger sammen med en barselfond.
Langt de fleste overenskomster har fuld løn under barsel i en kortere eller længere periode.
Alle forudsætninger er til stede for en større ligestilling.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om ikke ligestillingsministeren i det mindste vil erkende, at den skæve fordeling af barselorloven er en medvirkende årsag til manglende ligestilling på løn, manglende ligestilling på adgangen til arbejdsmarkedet, manglende ligestilling på at opnå avancement og manglende ligestilling i pensionsalderen.
Er det ikke rigtigt, at det er en konsekvens af den skæve fordeling, som skyldes regeringens barselorlovsregler?
Karen Jespersen (V), 2007-10-03:
Jeg kender ikke til undersøgelser, der kan pege på, at det har så vidtgående konsekvenser, hvis mænd tager noget mere barselorlov, men jeg er meget, meget stærk tilhænger af, at det sker, og vil også meget, meget gerne bidrage til, at det sker.
Altså, de har jo muligheden, og det, der kunne være interessant, er også at høre, hvad Enhedslisten egentlig gør for at bidrage til den holdningsændring.
Jeg kan huske, at man engang havde et slogan, der - tror jeg - hed: Styrk kampen i hverdagen, stem VS på valgdagen.
Det er den her folketingsfiksering, hvor man kan sige, at man ikke kan ændre befolkningens holdning alene ved en lovændring, for det skal gå hånd i hånd, og jeg synes, at vi altså mangler et stykke af vejen til at få mænd til at begynde at tage den barselorlov, inden det andet kan komme på tale.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-10-03:
Nu har jeg ikke på noget tidspunkt været fortaler for, at der skulle afsættes penge til den gruppe og den gruppe og den gruppe.
Jeg siger, at der burde afsættes en pulje penge, der bør afsættes en pulje penge, der skal afsættes en pulje penge til at give et generelt lønløft.
Det er selvfølgelig overenskomstparterne, der bestemmer, hvem der skal have hvad.
Det skal være et generelt løft for de offentligt ansatte, fordi det ikke alene har stor betydning for dem, der generelt føler, at de er lavtlønnede, men betydning for lige løn mellem mænd og kvinder i Danmark.
Det er nu engang sådan, at inden for det offentlige arbejder der flest kvinder, og inden for det private arbejder der flest mænd.
Det er en hovedårsag til den manglende ligeløn, at de offentligt ansatte halter bagefter.
Jeg siger ikke, at der skal være en lønpulje til en bestemt gruppe.
Overenskomstparterne skal nok selv fordele de her penge.
Jeg siger bare, at der i dag ikke er nogen penge til fordeling.
Det er det, der er problemet.
Der er simpelt hen ingen penge, så man kan få udlignet den her lønforskel mellem mænd og kvinder.
Hvis vi nu siger, at det ikke skal være en øremærket lønpulje til bestemte grupper, men en lønpulje, som kan bruges til lønforhøjelser ved overenskomstforhandlingerne, hvad vil ligestillingsministeren så sige til det?
Karen Jespersen (V), 2007-10-03:
Jeg siger stadig væk, at det er en helt forkert måde at gribe det an på.
Jeg mener igen, at det er en utrolig fiksering og tro på, at lovgivningen løser alt.
Her er det jo meget vigtigt også at lave en holdningspræget indsats, så man sikrer, at de kvinder kan komme ud på arbejdsmarkedet og gøre en indsats dér, og ligeledes sikrer, at arbejdsmarkedet bliver mindre kønsopdelt.
Det problem er ikke så ligetil at lovgive sig ud af, men vi har da en meget vigtig funktion i at gå ind og påvirke holdningerne og også til at tage en række initiativer, der kan understøtte sådan nogle holdningsændringer.
Det tror jeg altså mere på.
Jeg tror, at det gør mere skade end gavn at lave en lønpulje, og at det vil ødelægge den danske model, og det er jeg meget stærk modstander af.
Jens Borking (EL), 2007-10-03:
Jeg ville jo have sat pris på en rød lampe, men den er der så ikke.
Jeg vil gerne have lov til at komme med kommentarer og stille spørgsmål til indenrigs- og sundhedsministeren.
Ud fra den offentlige debat har jeg kunnet forstå, at sundhedsministeren ikke mener, at den voksende private sundhedssektor har betydet en voksende ulighed i adgangen til behandling, på trods af at det først og fremmest er de højest lønnede, der har fået tegnet private sundhedsforsikringer.
På den baggrund vil jeg godt spørge ministeren, om ministeren heller ikke tror, at der i fremtiden vil opstå en ulighed, uanset hvor stort det parallelle private sundhedssystem bliver.
Og hvor mange millioner forventer ministeren der overføres fra det offentlige til de private sygehuse i det kommende år?
Det vil jeg gerne have et svar på.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Jeg kan så oplyse, at jeg har en rød lampe på min pult, men lad os nu se, om den også kommer til at lyse.
Jeg synes jo, at præmissen i spørgsmålet er meget forkert.
Det er rigtigt, at vi ser flere sundhedsforsikringer.
Det er blevet mere almindeligt som en del af de tilbud, der gives på danske arbejdspladser, at medarbejderne får supplerende sundhedsforsikringer.
Regeringen har jo draget omsorg for at lave et regelgrundlag, der gør, at virksomhederne kun med fradragsmulighed kan gøre det, hvis det er et tilbud, der gives til hele arbejdspladsen.
Så det har jo bidraget til at skabe en mere social lige tilgang, at regeringen har draget omsorg for, at skal man give på mahognigangen, så skal man også give i lagerhallen.
Det er jo ikke sådan, at der i Danmark er et lovforbud mod privathospitaler.
Derfor har det jo altid været sådan, at hvis man havde tegnedrengen i orden - for at sige det sådan - eller havde en friværdi, man kunne belåne, eller havde en individuelt tegnet sygeforsikring, så kunne man blive behandlet hurtigt, hvorimod man, hvis man ikke havde friværdi eller ikke havde tegnedrengen i orden eller ikke havde en forsikringspolice, altså måtte stille sig i kø og vente på, at det blev ens tur.
Der har regeringen jo altså udvidet patientrettighederne, sådan at alle danske patienter uanset indkomst har en sikkerhed for, at kan man ikke behandles hurtigt i det offentlige sygehusvæsen, så har man retten til at trække ressourcerne med sig over i det private sygehusvæsen og i stedet få et tilbud der.
Det fremmer det, der er regeringens vision, nemlig at have et sundhedsvæsen, hvor der er lige, fri og gratis adgang.
Jens Borking (EL), 2007-10-03:
Så vil jeg godt gentage mit spørgsmål og spørge ministeren, om han ikke mener, at det er rigtigt, at der tegnes sundhedsforsikringer; at det tilsyneladende i høj grad er de bedst lønnede, der tegner de her sundhedsforsikringer; at den private sektor, de private hospitaler, jo er eksploderet i antal, og at de pengebeløb, der tilføres den private sektor fra det offentlige, er vokset voldsomt.
Det er min opfattelse, at vi i 2006 var oppe på at overflytte næsten 1 mia. kr.
Og det er jo på den baggrund, jeg spørger ministeren.
Hvis det er rigtigt, at det først og fremmest er de vellønnede, der får tegnet kollektive privatforsikringer med fradragsret, og hvis det her udvikler sig så voldsomt, som det ser ud til, så kunne jeg godt tænke mig fortsat at stille spørgsmålet, om det er ministerens forventning, at det ikke vil føre til øget ulighed, for der er jo altså forskel på, om det er de vellønnede, der får de her forsikringer, eller om det er de lavestlønnede, der aldrig kommer i nærheden af dem.
Jeg stiller selvfølgelig også spørgsmålet på baggrund af, at meget tyder på - der er jo netop kommet en rapport i dag fra Sundhedsstyrelsen, der taler om, at det i høj grad er de private hospitaler, der skummer fløden - at de private hospitaler får mere ind for deres behandlinger, end det koster dem, fordi der betales efter en gennemsnitstakst.
Men stadig væk synes jeg ikke, at jeg får svar på det centrale i det, jeg spørger om.
Ministeren afviser, at der er en ulighed allerede i dag.
Men forventer ministeren så ikke, at den vil vokse, netop fordi der er meget forskel på, hvem der får adgang til de her sundhedsforsikringer?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Nu er det jo meget svært inden for 1 minut at skulle svare på et spørgsmål, der hviler på syv-otte forskellige forkerte præmisser.
Præmissen om, at det udvidede frie sygehusvalg koster 1 mia. kr., er forkert.
Jeg tror, at det sidste år var en lille halv milliard kroner, som blev overført, som følge af det udvidede frie valg.
Præmissen om, at den private sundhedssektor eksploderer, er forkert.
Hver gang vi bruger en hundredkroneseddel i det offentlige sundhedsvæsen, overfører vi 1 kr. til det private sundhedsvæsen, og det sikrer altså vel at mærke patienter behandling for pengene.
Præmissen om, at der er en meget stor social skævhed i den måde, der tegnes forsikringer på, er forkert.
Det er rent faktisk sådan, at en stor del af den vækst, der har været i private sundhedsforsikringer, skyldes, at regeringen har gjort det attraktivt at tegne dem på det private arbejdsmarked på et vilkår, der hedder, at hvis man tegner til den administrerende direktør, så skal man også tegne til lærlingen nede på lageret.
Det er jo noget af det, der har gjort, at stadig flere danskere bliver dækket af de her forsikringer, som i øvrigt typisk, hvis man går ned i dem, har karakter af at være en slags supplement til det offentlige sundhedsvæsen - det, man kunne kalde bløde sundhedsydelser.
Går man ind og ser på den del, som forsikringsselskaberne udbetaler til hårde sundhedsydelser - operationer - så er der faktisk ikke tale om en vækst her.
Det skyldes jo, at der har været en eksplosiv stigning i aktiviteten i det offentlige sundhedsvæsen, at ventetiderne er faldet, og at patientrettighederne er øget.