Karen Hækkerup (S), 2009-11-20:
Socialdemokraterne stemte for den ændring af knivloven, der gjorde, at man indførte en minimumsstraf på 7 dage.
Efterfølgende har vi fået rigtig meget skældud for at have været med til at lave den strafskærpelse.
Jeg var egentlig af den opfattelse, da vi vedtog strafskærpelsen, at vi havde lavet en kattelem – forstået på den måde, at vi havde indrettet loven sådan, at i de sager, hvor det var åbenlyst urimeligt at fængsle folk, ville det ikke ske.
Alligevel viste den ene sag efter den anden, og som jeg indrømmer jeg kun kender fra medierne, at vores lov ikke så ud til at virke, at det var de forkerte, der blev ramt.
Derfor gjorde jeg det, at jeg bad justitsministeren om at indkalde partierne, som stod bag ændringen af våbenloven, til en drøftelse af, hvad vi kunne gøre ved det.
Den henvendelse fik jeg aldrig noget svar på, men efterfølgende standsede Rigsadvokaten alle sagerne ved domstolene, så der ikke er flere af de sager, der ligger, som går videre ved domstolene, før Højesteret har taget stilling.
Derfor vil jeg gerne sige, at mit udgangspunkt med hensyn til de to beslutningsforslag, som jeg har meget sympati for, er, at nu skal vi tænke os om.
Vi skal tænke os rigtig godt om, og så skal vi passe på, at vi ikke endnu en gang – og her er det måske ikke så meget jer, som det er mig selv – kommer til at træde skævt eller træde ved siden af.
Jeg tror, det mest rigtige i denne sag er at afvente Højesterets afgørelse, afvente, hvad der sker med de sager, for da vi lavede knivloven, var jeg som sagt af præcis den opfattelse, at vi havde lagt alle de hensyn ind, som man i virkeligheden kunne lægge ind for at sørge for, at det ikke var de forkerte, der kom i fængsel.
Men nu bliver sagerne prøvet ved Højesteret, og det synes jeg vi skal respektere og vise tillid til.
Det kalder selvfølgelig på selvransagelse, når man har vedtaget en lov, som giver så meget anledning til så meget debat og ikke kun debat, men rent faktisk også så mange problemer for mennesker, som er blevet ramt af loven.
Det er klart, at det er rigtig sørgeligt, at vi på den måde står bag en lov, som har medført så store problemer for så mange mennesker.
Nogle gange er der nogle, der siger, at der er for mange gamle mænd i politik, men i den her sag må jeg indrømme, at jeg kom til at tænke på, at jeg savnede en af vore ældre herrer.
Det var nemlig sådan, at jeg talte med Per Kaalund, som tidligere har været medlem af Folketinget og også af Retsudvalget, og han advarede mod, at vi vedtog loven, og sagde: Hold nu op med det, for det bliver noget rod.
I dag kan jeg da godt fortryde, at jeg ikke lyttede mere til Per Kaalunds gode råd, men i stedet for valgte at sige: Vi må sende nogle signaler, der skal være så tydelige, at vi får knivene væk.
Det var nemlig det, vi ville, da vi lavede loven.
Vi ville have knivene væk fra nattelivet.
Som hr. Kim Andersen så rigtigt sagde, havde der været mange knivdrab, og i Morgen-tv og blandt unge mennesker var der debat om, hvorvidt man selv skulle tage en kniv med i byen for bare at kunne beskytte sig mod alle de andre, der havde en kniv på sig.
Der var altså et akut behov for, at vi gjorde noget for at få knivene væk, og derfor valgte Socialdemokraterne også at lægge stemmer til den ændring.
Det forekommer jo at være spild af domstolenes tid, det er synd for den kvinde, det er gået ud over – en lovlydig borger, som pludselig får en plettet straffeattest – og det virker også urimeligt, at domstolene, som i forvejen er så hårdt pressede, skal bruge tid på en sag, hvor man må sige, at det nok ikke var hende, vi havde regnet med ville gå i byen og stikke nogen ned.
Derfor skal vi turde indrømme, hvis vi har gjort i nælderne,
og på en eller anden måde tror jeg, vi må erkende, at det er det, vi har i den her sag.
Men jeg vil omvendt afvise de to beslutningsforslag, fordi jeg er bange for at ville komme til at gøre det igen.
Jeg synes, vi skal passe på med nu at sætte en stopper for den proces, som er sat i gang ved Højesteret.
Jeg synes, vi må have respekt for, at den domstolsprøvelse, der skal være af de sager, kan få lov at finde sted, og at man så må forholde sig til den efterfølgende.
Jeg har bemærket, at flere har været ude at sige, at nu må vi se, hvordan det lander i Højesteret.
Jeg har også selv haft samme tanke og har også sagt det på omtrent samme måde.
Nu bryder jeg mig selvfølgelig ikke om, at det næsten kommer til at lyde, som om vi går ud og bestiller en særlig afgørelse ved Højesteret, for det skal selvfølgelig være sådan, at domstolene ved og også skal have tillid til, at vi også ved at respektere, at domstolene træffer de afgørelser, de finder er rigtige, og at det så er de afgørelser, vi må forholde os til.
Som udgangspunkt kan jeg kun sige, at vi har bakket op om, at Straffelovrådet kommer på banen og kigger på de forskellige minimumsstraffe.
Vi har i dansk lovgivning kun minimumsstraffe i ganske få sager – den ene er drab, hvor minimumsstraffen er 5 år, og vi har minimumsstraf, når det drejer sig om skydevåben og andre farlige våben.
Den er på 1 års fængsel, den har vi også selv stemt for, og den har faktisk, som både ministeren og hr. Kim Andersen sagde, ført til, at rigtig mange af de bandemedlemmer, der gik rundt på gaderne og var bevæbnede, er blevet sat bag lås og slå.
Socialdemokraterne har stemt for de ændringer og de skærpelser, fordi vi både gerne vil have pistolerne væk fra gaderne og også gerne vil have knivene væk fra gaderne.
Når det drejer sig om knivene, er spørgsmålet så, om vi gik for langt eller gik forkert i vores formulering af lovteksten, og her synes jeg vi må sige, at nu må Højesteret tage stilling til det spørgsmål.
Der er jo ingen tvivl om alle de gode intentioner, som jeg kan høre at alle her i salen har, nemlig at vi ikke vil have, at knivene er i nattelivet, og at vi ikke vil have, at unge mennesker skal føle, at hvis de selv skal have sikkerhed for at turde gå i byen, bliver de selv nødt til at være bevæbnede, for hvad nu hvis de andre er det?
Vi bliver nødt til at afvente, hvad Højesteret siger, og så bliver vi nødt til at tage stilling efterfølgende.
Det tror jeg skal være mine bemærkninger til de to beslutningsforslag, som jeg altså har utrolig stor sympati for, men som jeg alligevel mener det er rigtigst at afvente, indtil Højesteret har talt.