Per Clausen (EL), 2011-05-03:
Jeg synes jo, det er beroligende at høre, at arbejdsmiljøet er fremtidssikret til 2020.
Det lyder, som om det er en rigtig fremragende aftale, man har lavet, og da kan vi så være fuldstændig sikre på, at vi i hvert fald ikke i de næste år vil stå over for tilsvarende problemer, som vi har set på LM Wind Power – det går jeg ud fra.
Problemet er bare, at de regler, der har eksisteret, om, at man skal erstatte kræftfremkaldende stoffer med andre stoffer – det såkaldte substitutionsprincip, for at tale ægte, letforståeligt dansk – jo har været gældende i rigtig, rigtig mange år, og derfor burde den problemstilling, der opstod på LM Wind Power, heller ikke have kunnet opstå.
Og når jeg siger, at den ikke burde have kunnet opstå, så er det jo, fordi man selvfølgelig kan sige: Jamen findes der noget alternativ, kunne de have gjort noget andet?
Ja, tilsyneladende har man dog været i stand til at producere vindmøller på andre fabrikker uden at bruge styren og uden at bruge stoffer, som er tilsvarende farlige eller farligere.
Så det har altså kunnet lade sig gøre i årevis.
På trods af det er man på LM Wind Power tilsyneladende med henvisning til de undtagelser, altså de muligheder, der foreligger for ikke at erstatte kræftfremkaldende stoffer med andre, sluppet godt fra år efter år at bruge det her kræftfremkaldende stof.
Det vil sige, at indtil nu kan man vel ikke sige, at reglerne omkring at sikre, at kræftfremkaldende stoffer erstattes med andre, er fremtidssikrede eller bare gode nok.
Derfor synes jeg sådan set, at det virker logisk nok, at SF fremsætter forslag om at stramme op på reglerne.
Jeg vil sige, at vi i Enhedslisten deler SF's opfattelse af, at i stedet for de meget valne formuleringer om, at der ikke må være uvæsentlige forskelle, eller rettere sagt, at det ikke skal medføre væsentlige forskelle i tekniske egenskaber eller udgifter, så synes vi bedre om SF's formulering, som lyder, at der skal ske en erstatning, altså en substitution, medmindre det vil medføre urimelige merudgifter for arbejdsgiveren.
Det er jo klart skarpere formuleret, men dog ikke formuleret på en måde, som burde føre til udflytning af samtlige virksomheder til andre lande eller ruin for erhvervslivet, hvad nogle har antydet.
Der står netop, at hvis det fører til urimelige merudgifter, har man mulighed for at gøre noget andet end at erstatte det kræftfremkaldende stof.
Der står også, og det har jo vakt lidt opmærksomhed, og jeg synes sådan set, det er meget positivt, at man fra SF’s side lægger op til at give arbejdsmiljørepræsentanterne større indflydelse og nogle flere magtmidler.
Altså, jeg arbejdede for rigtig, rigtig mange år siden på en bilfabrik i Sverige, og der havde man faktisk som sikkerhedsrepræsentant den mulighed, at man kunne stoppe produktionen, hvis der foregik noget, der var farligt.
Så det med at give de ansattes arbejdsmiljørepræsentanter større magt er jeg meget enig i.
Men jeg forstår da også SF's forslag sådan, at det er Arbejdstilsynet, der har det afgørende ord at skulle have sagt, og det er jeg fuldstændig enig i, også fordi det er i Arbejdstilsynet man vil formode at der er den ekspertise, der skal til, for at sikre, at man ikke lader sig binde alt muligt på ærmet af en arbejdsgiver, der jo godt kan have nogle økonomiske interesser i at springe over, hvor gærdet er lavest.
Så jeg vil sige, at vi fra Enhedslistens side er meget positive over for det forslag, der ligger fra SF's side.
Vi synes, det indeholder en korrekt beskrivelse af problemet og peger på, at de nuværende regler ikke er tilstrækkelige, peger på, at Arbejdstilsynet har brug for nogle flere beføjelser og sikkert også nogle flere ressourcer på det her område, og også peger på, hvor vigtigt det er at sikre, at man får inddraget arbejdsmiljørepræsentanterne med større indflydelse og større vægt, end det sker i dag.
Vi synes, det er et rigtig godt forslag, SF har fremsat her.