Per Clausen (EL), 2008-03-27:
Nu er det jo sådan, at doping formentlig er en af de laster, jeg ikke umiddelbart bliver mistænkt for at besidde, og derfor er det selvfølgelig også ekstra let for mig at tage afstand fra dopingmisbrug.
Det er jo sådan, at det er rigtigt, som det også er sagt i dag, at oprindelig handlede hele diskussionen om doping om, at man i idrætskonkurrencer opnåede unfair fordele, og det var vel sådan det, der lå bag, at man for alvor tog fat på dopingspørgsmålet.
Der verserer mange meget uhyggelige historier om det, og vi har næppe hørt den sidste, så det er klart, at det griber man ind over for.
Der har så efterfølgende også været en opdagelse af, at doping også bruges af motionister, formentlig for at opnå en hurtigere effekt end den, man kan opnå ved hårdt fysisk arbejde; det er den ene side af sagen.
Den anden side er, at det også her har nogle alvorlige sundhedsmæssige konsekvenser, så der er altså al mulig grund til at gøre en indsats for at begrænse dopingbrug, også blandt motionister, og derfor er Enhedslisten også positivt indstillet over for det lovforslag, der er fremsat af kulturministeren.
Vi er også enige i, at det faktisk er en meget fornuftig ting at tilbyde en mærkningsordning til de kommercielle fitnesscentre, og vi synes som udgangspunkt også, det er meget fornuftigt, at der er brugerbetaling her.
Jeg synes, vi i udvalgsarbejdet godt kan prøve at se på, om det, at der er brugerbetaling, vil blokere for, at meget, meget små virksomheder kan deltage, for så må vi måske se på nogle undtagelsesordninger, der gør, at de også kan komme med for en lavere pris.
Det synes jeg var værd at overveje.
Så er der en ting, jeg sådan slet ikke forstår, og det er, at ministeren har undladt at tage de fitnesscentre, der ligger i tilknytning til hoteller, med.
Man kan selvfølgelig godt sige, at folk ikke har adgang til hoteller, medmindre de bor på hotellet, men hvis de nu har et eller andet stærkt behov for at dyrke motion og indtage doping og ikke vil risikere at blive kontrolleret og blive opdaget og den slags ting, kan de vel godt også få mulighed for at flytte ind på et hotel, så det forstår jeg ærlig talt ikke helt.
De andre undtagelser kan jeg godt forstå.
Spørgsmålet er så, om man ikke skulle gå mere hårdhændet til værks, altså i stedet for en obligatorisk mærkningsordning sige, at alle fitnesscentre i princippet - for overhovedet at kunne blive oprettet og der kunne være adgang til dem - skulle acceptere at blive underlagt dopingkontrol.
Det er et synspunkt, jeg selv har indtaget tidligere og også givet udtryk for offentligt, så derfor er det også fornuftigt at sige offentligt, at det synspunkt har jeg ikke længere.
Jeg mener faktisk, det er en rigtig kritik, som nogle har rejst, og som går på, at vi også skal se på omfanget af den måde, hvorpå vi griber ind over for almindelige menneskers udfoldelser, når vi gennemfører lovgivning, og her synes jeg sådan set, at hvis man er indstillet på at komme i et fitnesscenter, hvor man ved, at der ikke er den her kontrol, og der derfor er risiko for at møde doping, og man gør det ud fra den klare forudsætning, at man faktisk ikke ønsker at underkaste sig en sådan kontrol, skal man have den mulighed.
Enhedslisten vil altså støtte dette forslag, men vi vil godt interessere os lidt for prisen og finde ud af, om de 12.000 kr. årligt er noget, som kan udelukke flere virksomheder inden for det her område og derfor komme til at spille en rolle.