runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Yildiz Akdogan (S), 2010-04-28:
Jamen jeg beder ikke om en merudgift.
Jeg gentager bare den vision, som den tidligere undervisningsminister havde, om netop at skaffe gratis computere til folkeskolen.
Det sagde han faktisk.
Det er et ganske enkelt spørgsmål, som kan besvares med ja eller nej.
Jeg vil egentlig også prøve at spørge ministeren om noget andet.
Én ting er folkeskolen, noget andet er de mennesker, der underviser vores børn, nemlig lærerne.
Det er sådan, at it endnu ikke er en integreret del af undervisningsforløbet på seminarierne.
Undervisningsministeren er jo også ansvarlig for den del af området.
Så jeg vil høre, om det er et område, som undervisningsministeren kunne vise lidt interesse for, og om hun har lyst til at prøve at se, om noget kan løftes.
Det, jeg egentlig lidt savner at høre, er, om ministeren har en vision på det her område om it i folkeskolen og it generelt på uddannelsesinstitutionerne.
Har ministeren en vision om det?
Det vil jeg gerne høre.
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Det mener jeg at jeg har.
Man kan så spørge: Hvad går den så ud på, og må vi ikke høre om den?
Men jeg vil sige det på følgende måde: Jeg mener, at der er så ufattelig meget at hente ved en konstruktiv, aktiv, dynamisk og moderne anvendelse af it i hele vores uddannelsessektor.
Helt ned fra børnehaven, som jo så ikke er en del af uddannelsessektoren, og hele vejen op igennem systemet vil vi kunne hente utrolig meget ved at bruge det seneste, nyeste og mest moderne.
Det er helt klart.
Det synes jeg også at man er nødt til at erkende.
Jeg kan jo ikke stå her og give løfter.
Det er muligt, at andre har kunnet, men jeg kan bare ikke, fordi tingene er anderledes i dag.
Vi er midt i en økonomisk krise.
Der er en bombe under den samlede økonomi i det danske samfund.
Men det, der er helt afgørende for mig, er, at de mange, mange muligheder og de mange, mange ressourcer, der ligger i it og i de computere, vi trods alt også har fremskaffet i de danske skoler og i uddannelsessystemet generelt, bliver brugt optimalt.
Det mener jeg ikke at de gør i dag.
Der kan vi nå meget længere inden for de nuværende rammer.
Så kan man jo overveje en finansieringsmodel, som vi tidligere har brugt i denne regeringstid, nemlig fifty-fifty-modellen.
Vi kom med halvdelen, og så kom kommunerne med resten.
Julie Rademacher (S), 2010-04-28:
Mange tak hr. formand.
I dag vil jeg gerne stille ministeren for udviklingsbistand nogle spørgsmål om abort.
Det er hykleri, når man påstår, at et foster, der er yngre end grænsen for abort, ikke er et barn.
Men jeg mener selvfølgelig, at voldtagne kvinder skal have lov til at få abort – det er jo ikke religiøst gak-gak fundamentalisme, jeg taler om.«
Det er udtalt til Berlingske Tidende den 23. juni 2002.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om udviklingsministeren vil følge den danske linje, som den har været indtil nu, og er for retten til abort, og er for, at den enkelte kvinde selv kan vælge, om hun vil have foretaget en abort.
Det er jeg meget, meget glad for at høre.
Her arbejder den danske regering og vores repræsentanter sammen med de andre nordiske lande meget for, at vi i EU kommer til at stå sammen i det her spørgsmål imod den katolske kirke og også imod f.eks. Malta og som sådan også Polen.
Jeg vil høre, om udviklingsministeren vil fortsætte denne linje progressivt i den sædvanlige danske ånd.
Yildiz Akdogan (S), 2010-04-28:
Tak for det.
Jeg vil gerne stille undervisningsministeren et spørgsmål om it-kompetencer i folkeskolen.
Det er sådan, at Højhastighedskomiteen er kommet med en række konkrete forslag til, hvordan vi kan forberede Danmark på de fremtidige udfordringer, hvordan vi kan geare vores kompetencer på området.
Jeg vil egentlig høre: Har undervisningsministeren læst komiteens anbefalinger, og har ministeren en konkret handlingsplan for, hvordan hun vil imødekomme nogle af de punkter, som man efterspørger fra Højhastighedskomiteens side, vedrørende alt fra pædagogik og integrering af it i undervisningen til undervisning på bl.a. lærerseminarierne og ikke mindst generel tilgængelighed på skolerne lige fra internetadgang til måske også computermuligheder?
Har ministeren nogen konkrete bud på det, og hvordan ser ministeren på nogle af de forslag, som komiteen kommer med?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg kan ikke sige med nøjagtighed, hvor stor en del af overskridelsen der skyldes, at man simpelt hen har fået flere patienter igennem røret, og heller ikke, hvor meget der skyldes, at man havde et efterslæb i forhold til sygeplejerskestrejken i 2008, var det vist.
Det kan jeg ikke sige nøjagtigt.
Men det er jo et interessant spørgsmål.
Regeringens politik har været den at give regionerne flere penge år for år i forventning om, at de samtidig øger produktiviteten, sådan at der er flere patienter, som bliver behandlet, og så ventelisterne falder.
Det er jo på en vis måde sket i 2009 sammenlignet med i 2008 på grund af sygeplejerskestrejken, men set i det lange løb hvordan har forløbet så været?
Har der i realiteten, f.eks. i Region Hovedstaden, været tale om faldende produktivitet, fordi man havde ansat flere, end man havde patienter til?
Det tror jeg, og det skal hverken staten eller de andre regioner jo undgælde for.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-04-28:
Hermed kan vi altså konkludere, at de svar, der netop er givet til fru Liselott Blixt, om, at det er for dårligt, at nogle regioner skulle have ansat for mange i forhold til, hvor mange patienter de havde, ikke er noget, som ministeren rent faktisk ved.
Jeg synes da, at det er interessant at få frem, at det ikke er på baggrund af reelle tal.
Men vi kan i hvert fald sige, at regionerne selv har fremlagt tal, der viser, at de har øget produktiviteten, samtidig med at de har ansat flere mennesker, og at der altså har været flere patienter igennem røret, som ministeren kalder det.
Jeg håber, det er behandlinger, de har fået på sygehusene, og håber ikke, at de er kommet igennem et rør.
Men så vil jeg da godt have ministeren til at bekræfte, at det jo også er i andre regioner, at de er ude i sparerunder.
Jeg vil også gerne have ministeren til at bekræfte, at det f.eks. kan have givet ret stort udslag, at de nogle steder nu er overgået til at have et vikarkorps med fastansatte, og at det har været muligt at få besat flere ledige stillinger, fordi vi har fået en finanskrise, der groft sagt har trukket folk tilbage til den offentlige sektor, hvor vi jo også har manglet dem.
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg er ikke blevet spurgt om det, som fru Sophie Hæstorp Andersen her gerne vil have svar på.
Men vi kan selvfølgelig levere et svar, så godt som det nu er muligt, på det spørgsmål, hvis det ønskes.
Det er i hvert fald noget, der vil komme frem under forhandlingerne med regionerne.
Spørgetiden er jo til, at vi svarer på det, der er blevet spurgt om.
Når man så er medspørger og går ind og spørger om noget helt andet, kan man ikke forlange, at ministeren har et præcist svar.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-04-28:
Nu er det jo sådan, at regionerne har fremlagt tal, der viser, at ud over at man ansatte flere mennesker sidste år og dermed overskred budgetterne, så var man jo også med til at lave langt flere aktiviteter, dvs. flere behandlinger, flere operationer, som kom patienterne til gode.
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg kan bekræfte, at de mange ansættelser bl.a. hænger sammen med, at man har haft en meget stor vikarkonto på grund af personalemangel.
Det var pludselig muligt at få fastansatte, og så kom man altså til at ansætte for mange og flere, end der var patienter til.
Det kan jeg bekræfte.
Derefter måtte man afskedige 700-800 af dem igen, men jo ikke nær så mange, som man havde ansat.
Fru Liselott Blixt har da fuldstændig ret i, at det bør man undgå i fremtiden.
Det er dårlig planlægning.
Det er også dårlig personalepolitik.
Det er i øvrigt også en kostbar måde at gøre det på.
Så der er al mulig grund til at forebygge det i fremtiden.
Det tror jeg at Region Hovedstaden er ganske klar over, og det tror jeg også Region Midtjylland er.
Men det kan da godt være, at vi skal drøfte det under forhandlingerne.
Det vil jeg ikke afvise.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-28:
Hvad er ministerens holdning til, at uerfarne læger foretager operationer, samt at regionerne ikke ønsker at samle operationerne på færre afdelinger
, jf. artiklen »Inkontinente kvinder opereres af uerfarne læger« i Dagens Medicin af 16. april 2010?
Nu skal jeg prøve at se, om jeg kan følge op på det, som medspørgeren har været inde på, og på det, som jeg startede med at spørge om.
Det handlede jo om, at nogle regioner trods de stigende budgetter ubegrundet har måtte fyret nogle medarbejdere.
Jeg hørte så, at medspørgeren også var inde på, at noget af det, det kunne dreje sig om, var den måde, man havde drevet vikarkorps på, finanskrisen samt andre ting.
Det glæder mig at høre, at det ikke bare er en ting, der har været grund til det her.
Men det, jeg beder om svar på, er, hvordan man sikrer medarbejderne ude på de forskellige sygehuse, hvordan man sikrer, at regionerne kan blive bedre til at lægge budgetter, eventuelt få nogle styringsværktøj, så medarbejderne kan føle sig trygge i deres ansættelser ude på sygehusene.
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg synes, det er et godt spørgsmål.
Jeg er meget glad for, at vi nu lægger op til 3-årige forløb.
Ulempen ved kun at lave en aftale for 1 år er, at hvis man laver en kæmpe overskridelse, sidder vi der, og så kommer forhandlingerne lidt til at handle om, hvordan man kan gnide den af på nogle andre, eventuelt på staten.
Det er meget sundere, at der inden for de 3 år er en mulighed for, at man i en region selv kan finde balance i sine budgetter, selv kan indhente det forsømte, selv kan betale den regning, der opstod, da man ansatte flere, end der var patienter til.
Det skal de andre regioner jo ikke betale.
Så jeg synes, det er et godt spørgsmål.
... Skattereformen tog ikke en øre ...
Totalt falsk.
Skattereformen tog ikke en øre fra den offentlige sektor, og de økonomer, der sad og diskuterede i tv – det så jeg nemlig godt – var jo stort set enige om, at lige i starten er der et element af underfinansiering, men på længere sigt er skattereformen overfinansieret, og overfinansieret betyder, at der altså ikke skal besparelser til for at finansiere den.
Vil hr. Rasmus Prehn og andre Socialdemokrater og SF’ere dog ikke lige skrive sig det bag øret: Skattereformen tager ikke penge fra den offentlige sektor, den flytter rundt på skatterne.
Og det hører vi jo meget om: multimedieskatten, udligningsskatten for store pensioner, miljøskatter, afgifter på alkohol osv.
Vi hører om det alt sammen.
Og hver gang man hører om det, skal man huske, at det hænger sammen med, at skattereformen var en skatteomlægning, der på længere sigt tilmed gav flere penge ind i end ud af kassen, og som derfor ikke skal blandes ind i debatten om kommunernes økonomi.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-28:
Kan ministeren give en status på regionernes budgetlægning, efter at de i foråret i nogle regioner helt ubegrundet har måttet fyre medarbejdere på trods af stigende budgetter?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Udgangspunktet for at tale om regionernes budgetter er, at de er vokset år for år siden 2001.
I 2010 er der godt 21 mia. kr. mere, end der var i 2001, og det er vel at mærke i faste kroner og øre.
Den aktuelle situation handler om regionernes forbrug sidste år.
På trods af dette løft på 2 mia. kr. sidste år var der nogle regioner, der overskred deres budgetter.
Vi mangler de endelige tal.
Men regionerne har selv foreløbig opgjort budgetoverskridelsen til at være på over 1 mia. kr. Der er nogle regioner, der har været bedre til at overholde budgetterne end andre.
Det vil vi analysere nærmere, når vi har de endelige tal.
Sundhedsvæsenet er regionalt.
Regionerne har ansvaret for at styre det.
De har ansvaret for at overholde de økonomiske rammer, og det er et ansvar, som regionerne udadtil står ved.
De må stå på mål for deres handlinger, og de skal selvfølgelig iværksætte initiativer, som kan rette op på manglende økonomisk styring.
Et af problemerne har som bekendt været, at man især i én region har ansat flere, end man havde patienter til.
Det skal de andre regioner naturligvis ikke betale.
Man har ansat så mange, at man er nødt til at afskedige nogle af dem igen – ikke alle, men måske hver tredje – og det kan der så laves et stort nummer ud af, som bl.a. hr. Villy Søvndal gør.
Han bliver helt uvederhæftigt ved med at snakke om alle fyringerne i sundhedssektoren.
Rammerne drøftes inden længe med regionerne.
Der er mange ting at drøfte i den forbindelse.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-28:
Det lyder jo meget godt, men jeg tænker, om ministeren, når man nu går til forhandlinger, på statens vegne vil stille nogle krav til regionerne om at forbedre budgetlægningen, sådan at de kan overholde budgetterne.
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg kan i hvert fald forsikre om, at jeg vil interessere mig stærkt for, hvordan det dog kan gå til, at en region kommer sådan op at køre, som det er tilfældet i Region Hovedstaden.
Også de store overskridelser i Region Midtjylland synes jeg er værd at studere nærmere.
Men hvis regionerne siger, at de nok skal klare det selv i de kommende år, at de, nu hvor de får en 3-årig aftale, klarer det selv, så behøver jeg ikke stille det spørgsmål.
Men hvis de begynder at ville have hjælp til det, vil jeg selvfølgelig interessere mig voldsomt for, hvordan de kan hjælpe sig selv, og her er fru Liselott Blixts spørgsmål jo yderst relevant.
Liselott Blixt (DF), 2010-04-28:
Der er talt meget om, hvorvidt det ene år måske var for kort tid for regionerne til at planlægge i.
Der har været nogle ude at sige, at det kunne være, man skulle lave nogle handlingsplaner, der rakte længere frem, eller reformer, eller hvad vi nu kan kalde det.
Var det noget, ministeren kunne have i tankerne, når han går til forhandlinger med regionerne, altså at man siger, at det er flere år, de skal lægge budget for, sådan at det bliver nemmere for dem?
Eller ville det efter ministerens mening blive sværere for regionerne at overholde budgetterne på den måde?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg har læst den pågældende artikel, og jeg er jo ikke sagkyndig, men jeg vil godt understrege, at det i alle tilfælde er vigtigt, at de behandlingsansvarlige læger har de nødvendige faglige forudsætninger for at løse deres opgaver.
Det sker under overskriften, at øvelse gør mester.
Der skal være så stort et patientgrundlag, at de pågældende læger er i træning, og ofte skal der også være kolleger fra nabospecialer i nærheden, som man kan rådføre sig med.
Det er jo alt det, der ligger bag planlægningen af de nye, store akutsygehuse.
Sundhedsstyrelsen er i gang med at vurdere, om slyngeoperation af inkontinente kvinder skal være en hovedfunktion eller en specialiseret funktion.
Det er en faglig vurdering, som jeg ikke vil blande mig i.
Et bredt flertal, herunder Dansk Folkeparti, har aftalt de principper, som Sundhedsstyrelsen arbejder efter i specialeplanlægningen, og det har jeg jo også nævnt for et øjeblik siden.
Derfor vil jeg igen opfordre til – ikke så meget over for spørgeren, men over for andre spørgere – at vi ikke gør Sundhedsstyrelsens faglige vurderinger til en politisk kampplads.
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Nu synes jeg, vi lader udkantsgymnasiediskussionen ligge, for der er der brug for en helt særlig beskyttelse i forhold til institutionerne.
Hvis man med hensyn til storbyproblematikken siger, at der er nogle gymnasier, der sorterer og tager alle de bedste, og så er der kun restgruppen og de elendige tilbage til de andre – det er ligesom det billede, som ordføreren forsøger at tegne – så vil jeg sige, ja, men man kunne så også vende den om og sige, at det gymnasium, som ikke virker som en magnet på de unge, kunne måske gøre sig ekstra umage.
De er nøjagtig ens, og man kunne derfor også godt skelne til, hvad det er, der skal til, for at unge mennesker har lyst til at gå der.
Vi når simpelt hen ikke 95-procents-målsætningen, hvis vi siger: Øv, der er nogle gymnasier, der ikke bliver søgt, fordi de er rigtig ringe, så nu er de så ringe, at vi er nødt til at tvinge eleverne derhen.
Svaret kunne måske også være at spørge: Hvad gør de gymnasier, som virker som magneter, og hvad kan vi lære deraf?
Jeg mener fortsat, at løsningen ikke altid er central styring, men jeg er selvfølgelig undervejs med en ny bekendtgørelse, for det, vi har i dag, er ikke langsigtet.
Christine Antorini (S), 2010-04-28:
To andre reformer, der har været rigtig meget debat om, var gymnasiereformen og indførelsen af elevplaner, som var en del af den evalueringspakke, som også indeholdt de nationale test.
De har jo fungeret i noget tid, men de er også blevet justeret løbende, fordi vi i forligskredsen faktisk lyttede til kritikken og heldigvis kunne nå frem til enighed og ændre på det, hvor der var nogle skævheder – for det kan jo ske, når man laver nogle større ændringer.
Nu er det sådan, at der i loven om de nationale test står, at de skal evalueres, senest 3 år efter at de er blevet sat i gang.
Det er en bestemmelse, som vi er rigtig glade for kom ind i loven, for det skal man altid gøre med alle større reformer.
Men 3 år er også lang tid, og derfor vil jeg bare for at være helt sikker lige spørge ministeren: Det skal ikke være på grund af en enkelt henvendelse, men hvis det ser ud som om, der er nogle tendenser til, at der her er noget, vi skal kigge på, vil ministeren så selv tage initiativ til, at vi kommer til at drøfte det, og at vi måske også løbende kommer til at følge den faglige del?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Det kan jeg give et fuldstændig klart tilsagn om.
Jeg var jo selv sammen med ordføreren en del af den forligskreds, der etablerede testene, og jeg husker jo også tydeligt den seriøsitet, der blev lagt for dagen også fra fru Christine Antorinis side.
Den seriøsitet skal vi selvfølgelig følge op på i forhold til at sikre, at tingene er i orden.
Jeg afventer altså ikke en evaluering, der først skal komme om flere år.
Hvis vi på baggrund af de henvendelser, der er, og rådgivning fra Skolestyrelsen kan se, at der er et indholdsmæssigt problem, så handler vi.
Det er det, vi er der for.
Nanna Westerby (SF), 2010-04-28:
Tak for det.
Nu går vi lige lidt videre i uddannelsessystemet, for der har jo i den seneste tid været en del debat om gymnasierne og særligt om optaget på gymnasierne.
Der er jo nogle, der mener, at dette optag skal sættes fuldstændig frit, så rektorerne selv kan vælge, hvilke elever de tager ind, og hvor mange elever de tager ind.
Det mener man hænger godt sammen med, at man har lavet en selvejemodel på gymnasierne, hvor skolerne får penge pr. elev og i høj grad skal fungere som små virksomheder.
Så er der andre – og jeg skal da være ærlig at sige, at det bl.a. er SF – som er modstandere af den idé.
Det er vi, fordi vi er bange for, at vi får A- og B-gymnasier, hvis rektorerne får lov til at sidde og sortere eleverne, og vi er bange for, at hvis de selv bestemmer kapaciteten, betyder det, at nogle skoler vokser på bekostning af andre, og det vil særlig betyde lukninger i udkantsområderne.
Jeg har i de sidste par uger, hvor denne debat har kørt, ledt meget og længe efter ministerens holdning til det her, og jeg har faktisk ikke rigtig kunnet finde den nogen steder.
Nu har ministeren så fået et brev fra seks gymnasier – Ørestad, Rysensteen, Borupgaard, Rosborg, Skive og Esbjerg – der selv vil have lov til at sortere eleverne og selv vil have lov at bestemme kapaciteten.
Rektorerne skriver: »Markedet skal kunne belønne kundetilfredshed og straffe det modsatte, og retten til at gå konkurs er en nødvendig del af denne styringsteknologi.« Jeg er meget interesseret i at høre, om ministeren deler denne opfattelse.
I første omgang vil jeg ikke høre noget om, hvorvidt man har tænkt sig at lave om eller følge rektorerne, men deler ministeren den opfattelse, at markedet skal kunne belønne kundetilfredshed og straffe det modsatte, og at retten til at gå konkurs er en nødvendig del af denne styringsteknologi?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Jeg kan jo ikke garantere, at jeg, hvis der kommer en enkelt henvendelse, vil tage det helt store værktøj i brug.
Men det, jeg vil bede styrelsen om, er at kvalificere henvendelsen, altså se på, om der er en berettigelse i henvendelsen, eller om der kommer flere, for så begynder det at tyde på, at der tegner sig et billede, som betyder, at jeg bør indkalde forligskredsen til en drøftelse om, hvad det så er, der eventuelt skal ændres.
Det, der er helt afgørende for mig, er, at vi kommer til at bruge det her værktøj konstruktivt, og at alle nu begynder at spille med ved at bruge det.
Men det forudsætter selvfølgelig også, at der er en grundlæggende tillid til dem, og selv om man var imod, at de kom, og at man synes, det er bøvlet og besværligt og teknisk kompliceret at nå dertil, så er det klart, at forudsætningen for, at man arbejder konstruktivt med, er, at der er en soliditet i og en fælles forståelse af, at testene er i orden indholdsmæssigt.
Men en enkelt henvendelse vil ikke nødvendigvis betyde, at vi så sætter hele instrumentet i gang.
Men jeg er i løbende kontakt, mindst en gang om ugen, med Skolestyrelsen for at følge op på diskussionen om, hvorvidt tingene fungerer, som de skal.
Nanna Westerby (SF), 2010-04-28:
Jeg bad sådan set heller ikke om et ja/nejsvar, så ministeren behøver slet ikke tage sådan på vej.
Jeg kan godt forstå, at man skal forholde sig politisk og nuanceret til det her.
Det, jeg sådan set bare bad om, var en politisk tilkendegivelse af, om ministeren er enig eller uenig i det her citat, som jo ligger meget godt i forlængelse af en liberalistisk tilgang til verden – ministeren har jo selv været med til at skrive nogle ret liberalistiske teser om samfundet – for citatet er nemlig, at markedet skal kunne belønne kundetilfredshed og straffe det modsatte, og retten til at gå konkurs er en nødvendig del af denne styringsteknologi.
Jeg vil bare gerne have en politisk tilkendegivelse fra ministeren af det citat.
Det, som alle gymnasierektorer i dette land er enige om, er, at optagelsesbekendtgørelsen, som den er i dag, ikke fungerer, fordi den er formuleret for vagt.
Det skyldes, dels at gymnasierne har fået mulighed for nu at kapacitetsudvide, dels at man allerede i dag som rektor har mulighed for at sortere eleverne.
Jeg vil så høre, om ministeren vil imødekomme rektorernes ønske og være med til a formulere denne optagelsesbekendtgørelse klarere, så vi kan få styr på, om der skal fordeles på det her område, eller om vi skal have en fuldstændig liberal model.
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Selv om det ikke altid er spændende, er det jo nogle gange den gyldne middelvej, som er løsningen på komplicerede politiske spørgsmål.
Jeg vil derfor sige, at jeg ikke vil udelukke, at man kan lave en vis grad af sortering.
Jeg vil omvendt ikke sige, at det er den eneste vej, gymnasierne kan få lov til at vælge at gå.
Man kan jo godt forestille sig udkantsgymnasier, som ønsker at tone deres gymnasieuddannelse noget mere end andre for at virke attraktiv, som en lille magnet i dette store virvar af uddannelsesinstitutioner.
Det kunne også være snedigt, hvis storbygymnasier, f.eks. i hovedstadsområdet, hvor gymnasierne ligger geografisk tæt på hinanden, satte sig sammen og lavede en vis grad af arbejdsdeling, hvorved den ene skole fik tilstrækkeligt mange ind, der gerne ville have græsk eller latin – for det tonede man efter; man valgte det ud fra, at der her tydeligvis var nogle elever, der virkelig havde en interesse for det fagområde – mens man et andet sted tonede mere ud fra at få crème de la crème inden for naturvidenskab.
Jeg tror ikke, det er en god idé, at vi, hver gang vi ser et problem i gymnasiesektoren, peger på ministeren og siger: Vi skal have en central løsning.
Det må ske igennem dialog og en fælles forståelse af …