Doris Jakobsen (SIU), 2009-11-06:
Først og fremmest vil jeg gerne sige, at det også er mit håb, at de forhandlinger, som landsstyret i disse måneder fører med den danske regering, vil føre til en løsning, som er nødvendig, for at vi i de kommende år kan gøre ikke alene os selv, men også Danmark fri af den tilskudsøkonomi, som fortsat plager vore to landes sammenhængskraft.
Som sagt er forhandlingerne allerede i gang, som også klimaministeren nævnte, og derfor vil jeg gerne respektere den nære kontakt, der allerede er.
Jeg beklager den misforståelse.
Siumut har ikke været med til at foreslå denne forespørgselsdebat, og det har vi ikke, fordi det er vores klare overbevisning, at spørgsmålet om at sikre Grønlands interesser i denne sag er et forhold, der bedst afgøres direkte mellem den grønlandske regering og den danske regering.
Vi har derfor også med glæde konstateret, at der for tiden pågår intense forhandlinger mellem vore regeringer om at finde vejen til at sikre de grønlandske ønsker til den kommende klimaaftale i København.
Jeg vil derfor samtidig benytte lejligheden til klart at slå fast, hvad Siumut finder er nødvendigt for Grønland i aftalen.
For som jeg sagde i mit åbningsindlæg, er det simpelt hen nødvendigt, at der fremover sikres Grønland plads til en udvidelse af vores industri, turisme, fiskeri og handel, for ellers bliver selvstyreaftalen aldrig andet end kønne ord.
Den udvidelse kan ikke ske uden en godkendelse af vores mulighed for at udlede mere CO2, end vi gør i dag.
Det er simpelt hen en utopi at tro, at selvstyret vil kunne finansieres uden om råstofsektoren og uden mulighed for at øge en energiintensiv industri.
Det er et skønmaleri uden sans for realiteterne, hvis nogen tror, at vi vil kunne opnå en selvbåren økonomi og dermed endda selvstændighed ved blot at promovere vort land som et klodens sidste frilandsmuseum.
Hvis selvstyret skal have et reelt indhold og omfang, må vi konstant finde på nye og bedre erhvervsinitiativer, som vi kan udvikle.
Naturligvis mener vi i Siumut, at vi samtidig skal arbejde med at reducere vores CO2-udslip, hvor det er muligt.
For Siumut er det også en klar målsætning, at vi ikke skal begå de samme miljø- og klimamæssige fejltagelser, som de industrialiserede lande har gjort.
I stedet skal vi have udviklet vores egne industrier med den bedst mulige miljøvenlige teknologi og derigennem gøre vores industrialisering langt mere skånsom, end de gamle industrilande har gjort det.
Imens måtte de ikkeudviklede lande bære byrderne, både som råstofleverandører til de riges bord og som modtagere af skadevirkningerne fra det gode liv i Vesten.
Ikke mindst det sidste mærker vi i det arktiske område desværre i fuldt omfang i dag.
Derfor må det være de gamle industrilandes tur til at bære de byrder.
Det kan ikke være os, der først lige har fået muligheden for en lignende udvikling, der også skal betale regningen for de andres fest.
Derfor mener vi i Siumut, at de lande, som har udledt alt for meget CO2 frem til nu, og som dermed er blevet rige på de mindrebemidledes bekostning, naturligvis må påtage sig så store reduktionsforpligtelser, at der fremover kan blive plads til en berettiget vækst hos os andre.
Det er vi gennem erstatning af oliebaseret energi med vandkraft i stort omfang; det er vi gennem store omlægninger af både det private og erhvervslivets energiforbrug; og det er vi via forsøg på at bruge den mest moderne og CO2-reducerende teknologi i alt, hvad vi foretager os fremover.
Vi yder vores, hvor vi kan, men vi hverken kan eller vil sætte vores nye selvstyre og fremtidige selvstændighed over styr for at skaffe Danmark og EU en aftale i København, der sikrer deres fortsatte liv på første klasse, fordi de har råd til at købe sig fra de krævede reduktioner via kvoter i ulandene og østlandene, mens vi selv bliver fanget i en umulig situation.
Danmarks sikring af Grønlands behov i forbindelse med den kommende aftale i København bliver den helt store prøve på, om Danmark er troværdig med hensyn til at skulle varetage det nye selvstyres udenrigspolitiske interesser.
Det håber vi i Siumut at regeringen forstår.