Frank Aaen (EL), 2008-11-07:
Nu blev jeg før korrekset med, at det ikke er en bog, men en pamflet.
Der var kun 94 sider.
Og jeg erkender gerne, at venstrefløjen gennem tiderne har uddelt pamfletter i størrelsesordenen 94 sider og lavet paroler og har været nødt til at ombukke plakater for overhovedet at få hele parolen med.
Pamflet eller bog, her er vi altså oppe på 103 sider, men vi kan gerne kalde det en pamflet for min skyld.
Der står, at formålet er at forenkle lovgivningen, og det vil jeg da gerne give et godt eksempel på fra side 12, hvor jeg indrømmer, at jeg selv måtte hoppe af.
Der foreslås nogle værnsregler, der sikrer, at der ikke uden beskatning kan tilskrives mere i skattefri omkostnings- og risikobonus til gruppen, end der kan indeholdes i årets overskud på henholdsvis risiko- og omkostningselementerne for gruppen opgjort på 2. orden samt eventuelt opsparet risiko- og omkostningsoverskud opgjort på 2. orden.
Ved et omkostningsoverskud på 2. orden forstås årets omkostningspræmier på 2. orden fratrukket årets faktiske omkostninger.
Årets omkostningspræmier på 2. orden er de omkostningspræmier, der i henhold til aftalen maksimalt skal betales fratrukket årets omkostningsbonus - ja, det er nok rigtigt.
Heri kunne der godt ligge en eller anden form for skjult kritik af Skatteministeriets embedsfolk, en kritik af, at de ikke aner, hvad de har med at gøre.
Jeg kan i hvert fald sige, at der er ingen her i salen, der aner, hvad de har med at gøre i den her sag.
Jeg tror, man har gjort det allerbedste, man kan, og at man også regner med, at det holder, selv om vi ikke lige kan kontrollere alle de 2. ordener, der optræder på ganske få linjer.
De står vist på cirka hver anden linje, og det viser bare, at lovgivningen i det hele taget bare er fuldstændig hul i hovedet, og at det er en værnslovgivning, som man er nødt til at gennemføre, fordi der er fradragsret for pensionsindbetalinger, som gør, at man hele tiden er nødt til at lave ny lovgivning, også fordi EF-Domstolen endnu en gang blander sig med en kompliceret afgørelse, som gør, at vi ikke kan vælge det mest enkle, men skal gøre det endnu mere besværligt.
Jeg vil spørge skatteministeren: Hvad nu hvis vi fjernede fradragsretten for indbetalinger på pensionsordninger og sagde, at folk skal betale deres skat, når de tjener pengene - det er sådan set det klogeste, for så ved vi, at vi får pengene ind til velfærd - men at opsparingen til gengæld er skattefri, når den bliver hævet?
Så kunne vi reducere den danske skattelovgivning med mange hundrede sider, og så kunne vi undgå sådan nogle sætninger som dem, jeg lige har stået og læst op.
Det ville da vistnok være en klogere vej at gå end den vej, vi følger nu.
Hvad ligger der i ordet egentlige?
Altså enten-eller.
Derfor må vi i udvalgsarbejdet forsøge at finde ud af, hvad ordet egentlige betyder, og jeg vil igen sige ligesom under den forrige debat, at den slags gummiord er det altså ikke klogt at have i en skattelovgivning, når vi ved, at der står en hær af advokater parat til at udnytte alle de muligheder, der måtte være i en lovgivning, til fordel for deres kunder. Så vil jeg spørge skatteministeren: Når man laver en lovgivning, hvorom man selv siger, at den åbner mulighed for alternative opgørelsesmetoder, når skatten skal beregnes, kan man så ikke regne med, at hvis der åbnes for alternative opgørelsesmetoder ved beregning af skat, vil de, der har den alternative mulighed, altid finde den metode, der giver mindst skat?
Er det klogt?
Er det klogt at lave mulighed for alternative opgørelsesmetoder, som giver mulighed for at minimere skatten?
Og hvis man synes, det er klogt, kan man så samtidig skrive, at det, man gennemfører, ikke har nogen egentlige provenumæssige konsekvenser?
Hvis man giver folk en mulighed for at vælge mellem mindre eller mere skat, mon ikke folk så vælger mindre skat?
Jeg har altså aldrig hørt andet.
0g hvis man vælger mindre skat, fordi man har den mulighed, mon det så ikke også koster penge?