Per Clausen (EL), 2008-01-10:
Nu er man jo som ordfører for Enhedslisten ikke forvænt med rent umiddelbart at få sine beslutningsforslag vedtaget, så derfor vil jeg faktisk i denne omgang koncentrere mig lidt om de positive elementer, der har været i debatten.
Vi ved, at man i WHO's europæiske komité skal drøfte problemstillingen, og i dag har jeg kunnet forstå på ministeren, at Danmark vil gå offensivt ind for at sikre, at der internationalt bliver fastlagt nogle etiske retningslinjer.
Det synes jeg er meget godt, og jeg er sikker på, at vi i det kommende arbejde i udvalget med forslaget kan få nogle måske lidt mere præcise svar på, hvad regeringens linje er.
Måske kan vi også hjælpe og vejlede regeringen, for jeg har faktisk opfattet det sådan, at i hvert fald ganske mange partier her i Folketingssalen er enige om, at det her er en sag, som vi skal gøre noget ved.
Det er også rigtigt, som nogle har sagt, at det her jo ikke kun er en dansk eller nordisk problemstilling.
Når diskussionen er kommet op i WHO, er den jo også drevet frem af f.eks. Sydafrika og andre tredjeverdenslande, og det er jo, fordi man har set i mange af de lande, at man dræner området for uddannede medarbejdere, altså læger og andet sundhedspersonale.
Det er også fuldstændig rigtigt, at Danmark ikke har stået i spidsen for at gennemføre dette hjernekøb eller braindrain, eller hvad man nu skal kalde det, hvis man skal snakke nudansk.
Det er jo lande som Frankrig, England og USA.
Man kan f.eks. se i Frankrig, at antallet af læger fra nogle af de gamle franske kolonier, som arbejder i Frankrig, er større end det antal, der arbejder i deres oprindelseslande, og man har samme eksempler fra en række andre afrikanske lande.
At problemstillingen også kan være relevant og vigtig for lande, som ikke nødvendigvis er blandt de allerfattigste i verden, fremgår jo netop af den konflikt, der har været mellem Sydafrika og Canada om det her.
I Enhedslisten synes vi, at det er uhyre fornuftigt, hvis vi kan arbejde videre med sagen.
Vi synes, at det forslag, der kom fra Socialdemokraternes side om, at man kan arrangere en høring med henblik på at blive klogere på problemstillingen, er en god idé.
Vi satser også på, at vi i løbet af arbejdet måske kan komme så langt, som fru Lone Dybkjær fra Det Radikale Venstre sagde, nemlig så langt at vi kan være i stand til at skrive en beretning med et indhold, der kan være en støtte og vejledning til ministerens ihærdige indsats i det internationale samarbejde for at sikre, at der sker noget på området.
Det behøver Venstre og De Konservative ikke at opfatte som noget angreb på ministeren eller regeringen, men bare som et udtryk for, at Folketinget ønsker at deltage engageret og entusiastisk i arbejdet.
Jeg har bemærket, at de fire første elementer i forslaget er der vel nogenlunde tilslutning til, selv om det blev lidt vanskeligt for nogle at formulere, hvordan man stiller sig til den aktive rekrutteringspolitik.
Der er i hvert fald en vis tilslutning.
Jeg forstod på ministeren, at det spørgsmål, der handler om, at man skal betale en eller anden form for kompensation, når man rekrutterer arbejdskraft fra tredjeverdenslande, vistnok strider mod ministerens værdisæt og værdigrundlag; det overrasker mig sådan set ikke så meget.
Det ville overraske mig mere, hvis begreber som solidaritet og fællesskab og fælles ansvar var noget, som prægede en konservativ ministers værdigrundlag, end at de ikke gør det.
Så må vi jo se, om de videre diskussioner her i Folketinget viser, at det er sådan, at et flertal i Folketinget rent faktisk har det synspunkt, at hvis man benytter sig af, at der kommer arbejdskraft fra tredjeverdenslande, ville det være godt, at der også i en eller anden udstrækning blev kompenseret for det.
Det kan man selvfølgelig gøre på mange forskellige måder, og jeg er såmænd meget enig med fru Lone Dybkjær i, at det godt kan være, at nogle indsatser, der skal ydes i tredjeverdenslande for at have den maksimale effekt, er nogle andre indsatser end dem, der f.eks. skal ydes i Danmark.
Det er vi sådan set meget indstillet på at se på.
Jeg vil også sige, at efter vores opfattelse er det altså sådan, at ud over at man jo godt kan gøre noget som en enkeltnation, et lille land, behøver man f.eks. ikke at begå alle de fejl, som andre vestlige lande begår.
Men det er også helt indlysende, at det afgørende her er, at der bliver ydet en indsats for at lave internationale aftaler, og jeg er helt enig i, at det, som er det vigtige med hensyn til Nordisk Råd og de nordiske lande, jo udelukkende er, at disse lande går i spidsen, gerne med konkrete eksempler på, hvordan man kan føre en anstændig politik på området, men også med konkrete forslag til, hvordan aftaler skal skrues sammen.
Jeg vil bare sige til dem, der har nævnt heroppe fra talerstolen, at de arbejder ihærdigt for, at EU skal gå i spidsen på området, at det ikke vil give anledning til unødvendig trætte og kritik fra Enhedslistens side, hvis EU går i spidsen på dette område.
Det ville bare være fuldstændig i strid med den rolle, EU jo i øvrigt spiller, når vi snakker handelspolitik på verdensplan og den slags ting, hvis EU her skulle vælge at indtage et progressivt, fornuftigt og solidarisk standpunkt, men det er ikke sådan, at Enhedslisten vil betragte det som en særlig ulykke, hvis EU gør gavn og nytte på nogle områder.
Jeg synes bare ikke, det sker så tit.
Så vil jeg - også fordi vi jo har diskuteret sundhedspolitik meget grundigt under forespørgselsdebatten - ikke benytte anledningen til at komme ind på, hvilket ansvar den nuværende undervisningsminister havde for, at man i 1980'erne undlod at uddanne læger.
Jeg vil bare sige, at der vel ingen tvivl er om, at hvis de beregninger, man lavede dengang, havde været rigtige, havde vi vel ikke helt stået i den situation, vi står i nu, for det er jo ikke den demografiske udvikling, der gør, at vi mangler speciallæger nu.
Det er jo bl.a., fordi man ikke fik uddannet tilpas mange læger i tide.