runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Langballe (DF), 2013-12-05:
Jeg har tillid til menighedsrådene i Danmark, men vi har sådan set en lov, som jeg mener er meget god.
Og som jeg siger, har der allerede inden for rammen af den bestående lovgivning været afholdt arrangementer, som ikke nødvendigvis er kirkelige.
Den lov, vi har i dag,
er baseret på en sædvaneret, og det er så åbenbart det, som man fra ministeriets side vil nedbryde.
Det er hele den sædvaneret, som folkekirken er bygget på.
Hvad er der egentlig galt med den almindelige skønsomhed i forhold til kirkerummet?
Der står jo ikke noget som helst her, der egentlig kan gøre, at man ikke kunne holde en 50-årsreception.
Der står ingenting om det.
Strider det imod kirkerummets særlige karakter?
Hvem skal vurdere det?
Jeg siger bare, at jeg nødig vil have, at det er sådan rundtomkring i kirkerne, at man benytter dem til et formål, som har den her karakter.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2013-12-05:
Jeg synes, at ordføreren for Dansk Folkeparti, hr. Christian Langballe, er langt ude på overdrevet med de eksempler, som hr. Langballe her giver.
Det er klart, at der kan være behov for nogle præciseringer, men de eksempler, som ordføreren her kommer med, er jo så langt, langt ude over det, som er i materialet, og det, som er tænkt, og det, som ligesom er hele forudsætningen for det.
Så jeg synes, at det mere var en skræmmetale, ordføreren holdt.
Her betyder det jo, at menighedsrådet bliver tillagt en kompetence, og i Venstre er vi meget interesserede i, at det er menighedsrådet, der er det helt centrale omdrejningspunkt for folkekirken i Danmark, og det her er en styrkelse af det synspunkt.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Langballe: Hvad er det, der gør, at hr. Christian Langballe ikke har tillid til menighedsrådene i Danmark?
Christian Langballe (DF), 2013-12-05:
Jeg siger, at med hensyn til kirkerummet og med hensyn til det forslag, der ligger her, er udgangspunktet, at det er en spareøvelse.
Det vil sige, at man kan have indbygget den trussel i det her lovforslag, at hvis aktivitetsniveauet, hvilket der står i lovforslaget, går ned, så kan de fylde op med andre arrangementer, som de så får penge for.
Det er sådan set det, som er udgangspunktet for at lave det her lovforslag.
Der siger jeg så bare: Alt andet lige, økonomiske fristelser og alt muligt andet, hvad er der så egentlig galt med, at kirkerummet er bestemt til et helt bestemt formål?
Hvad er der egentlig galt med det?
Jane Heitmann (V), 2013-12-05:
Jeg er da fuldstændig enig i, at det her da er en dag, som også for mit vedkommende giver anledning til at trække en lille smule på smilebåndet.
Jeg synes, det er rigtig vigtigt at holde fast i, at det, som VK-regeringen jo overtog fra SR-regeringen, var en psykiatriaftale, hvor der var afsat 150 mio. kr. årligt i perioden 2000-2002.
Og så synes jeg, det er rigtig vigtigt at holde fast i, at alene i 2012 blev der faktisk tilført næsten 1 mia. kr. til regionerne fra satspuljen til permanent finansiering.
Jeg synes da også godt, at jeg lige her vil slå fast, at regionernes udgifter rent faktisk steg med 12 pct. i faste priser fra 2001 til 2009.
Det synes jeg faktisk godt man kan være bekendt at kalde både en markant og en klar prioritering, hvis man holder det op imod de 150 mio. kr. årligt, som SR-regeringen havde som udgangspunkt, da vi kom til magten.
Dertil kommer jo også – det bliver jeg også nødt til at sige – de 1,9 mia. kr. fra Kvalitetsfonden og fra finansloven i 2010, bl.a. til nybygning, til enestuer, til motions- og aktivitetsrum.
For jeg er da enig i, at psykiatrien havde brug for et løft, da vi kom til magten i 2001.
Flemming Møller Mortensen (S), 2013-12-05:
Jeg trækker stadig væk på smilebåndet, for nu står ordføreren og lirer en hel masse milliontal af.
Men det, vi skal omtale og behandle her i dag i forhold til lovforslag L 87, er rettigheder.
Det at komme på samme hylde som andre, det gjorde VK ikke noget for at sikre.
Og jeg morer mig også over og trækker også på smilebåndet over, at formanden, tidligere sundhedsminister hr. Bertel Haarder, som ikke kan sige noget her i dag, så kan give en lille note til ordføreren, sådan at Venstre kan få styrket sin opfattelse af, hvilket ansvar man bar.
Jeg vil gerne spørge ordføreren: Er det ikke korrekt, at på intet tidspunkt har psykiatrien stået så tydeligt markeret i et regeringsgrundlag, som efter vi fik en ny regering?
På intet tidspunkt har man taget initiativ til at lade et udredningsarbejde, en arbejdsgruppe, kulegrave forholdene i psykiatrien, så vi kan få klare anbefalinger til, hvad der skal ske for at forbedre psykiatrien i fremtiden.
Mette Bock (LA), 2013-12-05:
Liberal Alliances ordfører på området kan desværre ikke være til stede i dag, så jeg er her i hans sted.
Jeg har siddet og lyttet til debatten her i eftermiddag, og jeg kan ikke lade være med at tænke: Gad vide, hvad patienter, pårørende, deres organisationer og borgerne i det hele taget tænker, når de lytter til en debat som den i dag.
Hovedparten af debatten har drejet sig om, hvem der er skyld i hvad, og hvem der kan påtage sig æren for hvad.
Det gælder forhenværende regeringspartier, og det gælder nuværende regeringspartier.
I Liberal Alliance er vi ikke særlig optaget af de behov – det må I finde ud af på en eller anden måde –
men vi er ret optaget af patienternes behov.
Derfor vil vi nøjes med at glæde os rigtig meget over det her lovforslag, rose regeringen for, at der er taget initiativ til at fremsætte det, og glæde os over, at det jo ser ud til, at stort set alle partier støtter det.
Det er rigtig godt, og det er et rigtig fint skridt i den rigtige retning, at de psykiatriske patienter nu sidestilles med de somatiske patienter, både i forhold til retten til frit sygehusvalg og retten til hurtig udredning i sygehusvæsenet og til en differentieret ret til udvidet frit sygehusvalg.
Det er på tide, det kommer.
Men i Liberal Alliance er vi også opmærksomme på, at det her kun er et skridt på vejen.
Der er lang vej igen, før vi sikrer en reel ligestilling mellem de psykiatriske og de somatiske patienter.
Vi er heller ikke optaget af, hvilke faggrupper det er, der sætter ind.
Vi er optaget af, at patienterne får den rigtige behandling, og at det sker på samme vilkår som for somatiske patienter.
Derfor støtter vi lovforslaget.
Vi er glade for, at det er kommet, og vi glæder os over, at det ser ud, som om der er bred tilslutning i Folketinget.
Stine Brix (EL), 2013-12-05:
[Lydudfald]
... ordfører i, og jeg vil også godt anerkende, at en del af satspuljeaftalen – som vi jo af helt andre årsager ikke er med i, det handler om finansiering af satspuljen – som bl.a. går på at etablere flere akuttilbud, hvor man kan henvende sig, når man bliver dårlig, synes jeg er et godt eksempel på, at vi ville kunne lave flere tilbud, hvor man får hjælp uden at skulle have en diagnose.
Og jeg synes, det er rigtig vigtigt, at vi tænker både i, at der selvfølgelig skal være et rigtig vigtigt og godt stykke arbejde for at nedbringe ventelister, når det handler om blive klogere på, hvad det egentlig er, man fejler, og få behandling, men samtidig også i, at der er nogle spor, som ikke forudsætter, at man har en diagnose påklistret.
Så er jeg også fuldstændig enig i fru Özlem Sara Cekics bemærkning om, at behandling skal ses meget bredt.
Det er også det, jeg mener, når jeg taler om en helhedsorienteret tilgang til psykisk sygdom.
Jeg ser også gerne, at vi i langt højere grad styrker den enkelte borgers mulighed for selv at vælge, hvilken type behandling man modtager, at der simpelt hen er en palet, man kan vælge ud fra, selvfølgelig under kyndig rådgivning fra det sundhedsfaglige personale.
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-12-05:
Jeg er fuldstændig enig med ordføreren i, at selvfølgelig er der nogle livskriser og psykiske kriser, som ikke nødvendigvis kræver, at nu skal der bare stilles en diagnose, og at vi skal skynde os for at stille en diagnose.
Det fik jeg bare lige lyst til at sige.
Samtidig vil jeg sige, at behandling ikke, som jeg også sagde i min tale, nødvendigvis altid skal handle om, at nu fikser vi det hele med en pille, men at det lige så godt kan være hjælp i en krise, at sikre, at borgeren kan komme igennem krisen, også med nogle andre behandlingsformer.
Nogle gange har vi bare den opfattelse, at den psykiatriske behandling alene handler om medicinsk behandling, hvor man i Norge f.eks. har ligestillet den terapeutiske behandling, dvs. samtaleterapien, med den medicinske behandling.
Jeg synes, det er utrolig spændende også at kigge på, hvordan vi kan være med til at bidrage til, at vores behandlingstilbud bliver så mangfoldige som muligt.
Stine Brix (EL), 2013-12-05:
Tak for det.
Jeg kan sige på vegne af Enhedslisten, at vi støtter lovforslaget, og det gør vi, fordi vi helt principielt mener, at borgere, uanset om de har en fysisk eller psykisk lidelse, bør have de samme rettigheder.
Retten til at blive udredt og retten til at modtage behandling er jo kernen i det her lovforslag.
Ud over at lovforslaget rummer den her meget vigtige principielle ligestilling af borgere med psykiske lidelser med dem med de fysiske sygdomme, betyder lovforslaget også, at man får adgang til en hurtigere hjælp, når man får en psykisk krise.
Og det er, som mange andre har været inde på før mig, fuldstændig afgørende for at nå godt igennem og nå godt ud på den anden side.
Jeg synes, det er vigtigt at tilføje, når vi snakker om behandling og hjælp og støtte i det hele taget til de borgere, som har en psykisk lidelse, at det er en behandling, som i meget høj grad skal tage udgangspunkt i den enkelte borger og i meget høj grad være baseret på en helhedsorienteret tilgang til psykisk sundhed og sårbarhed.
Og hvis jeg skal hejse et lille flag i forhold til det her lovforslag, synes jeg, det er vigtigt, at vi er opmærksomme på, at fokus ikke bliver enøjet på at nå fristerne for at kunne sætte en diagnose på en patient eller på at iværksætte en behandling, men at vi fastholder, at hjælp, støtte og behandling til borgere med psykisk sygdom skal tage udgangspunkt i den enkelte, skal tage udgangspunkt i, at den enkelte også selv skal være med til at styre behandlingen og sætte mål for den.
Som jeg også sagde, dengang vi diskuterede udredningsgaranti og behandlingsgaranti i forhold til de fysiske sygdomme, så synes jeg, det er vigtigt at holde fast i, at en diagnose, når det handler om psykiske kriser eller psykiske lidelser, ikke skal være en forudsætning for at kunne få hjælp.
Det er uhyre vigtigt, at vi har et system, hvor man kan henvende sig, når man er på vej ned og kan mærke, at man bliver dårlig, og hvor man ikke først skal have en bestemt diagnose klistret på sig.
Det står ikke i modsætning til, at det er vigtigt, at vi hurtigt bliver klogere på, hvad det er, den enkeltes problem er, men det handler om ikke at blive for firkantet, i forhold til hvad vores sygdomsforståelse skal være og hvad behandling skal være.
Jeg må sige, at jeg samtidig ser meget frem til, at vi skal arbejde videre med at sikre en bedre psykiatri.
Det her lovforslag synes jeg er en vigtig start, men jeg synes også, det er vigtigt, at vi har en fælles ambition om at komme videre end det.
Så det handler om at gå videre ud ad det spor, som vi også lægger i dag, altså at sikre den enkelte patient nogle rettigheder og støtte den enkelte borger i selv at sætte mål for sin behandling og i det hele taget for sit liv.
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-12-05:
Modsat Venstre har jeg aldrig været optaget af, om det skal være den ene eller den anden, der skal have en sum penge.
Jeg ved godt, at Venstre rigtig gerne vil sende pengene af sted til privathospitalerne.
Jeg ved godt, at Venstre også helst vil sende så stor en pose penge af sted som muligt og gerne med en overbetaling.
Det ved jeg godt; det er jo ikke en hemmelighed, det ved alle og enhver.
Det er jo også derfor, det i den grad undrer mig, at inden lovforslaget er trådt i kraft, inden regionerne ikke har løst opgaven, siger Venstre allerede: Jamen kan vi ikke også lige sørge for, at de også kan henvise til privathospitalerne?
Jamen der er jo ikke noget, der hindrer regionerne i at indgå den aftale med privathospitalerne.
Hvorfor skal vi bestemme det fra centralt hold?
Jeg ved det ikke, men jeg sidder bare og tænker, om det er, fordi Venstre er så bange for, at man ikke vil indgå aftaler med privathospitalerne, og at de så ikke får pengene.
Er det derfor?
Jeg spørger bare.
Så siger ordføreren: Jamen det her gør da ikke den store forskel.
Det er meget interessant, at Venstre har det synspunkt.
Prøv lige at ringe og spørge pårørendeorganisationerne, prøv at ringe og spørge brugerorganisationerne, og prøv at spørge dem, der er blevet kastet rundt i det her system og har oplevet diskriminationen på egen krop, om de synes, det gør en forskel, at de nu får en udredningsret og en behandlingsret på lige fod med mennesker, som har en fysisk sygdom.
Det tror jeg gør en rigtig, rigtig stor forskel.
Vi skal lade være med at negligere de rettigheder, vi giver til vores sindslidende.
Det betyder rigtig meget for dem.
Men vi vil stadig væk gerne fastholde målet, der hedder, at de skal ligestilles.
Sophie Løhde (V), 2013-12-05:
Jeg kan starte med at rette den meget fundamentale fejl, at vi skulle være specielt optaget af privathospitaler.
Vi er optaget af patienterne, og derfor er vi også optaget af, at man, uanset om man har ondt i sindet eller ondt i armen eller et helt andet sted, har mulighed for at kunne få udredning og behandling hurtigt.
Det er det, der er det vigtigste for os.
Og der er det blot, at vi helt stilfærdigt spørger: Når nu det er, at regionerne ikke altid vil kunne levere en udredning inden for 30 dage, hvor det fagligt er muligt, hvorfor er det så, at man fra regeringspartiernes side synes, at så vil man ikke udstyre patienterne med en reel rettighed, hvor de får adgangen til at kunne vælge ventetiden fra?
Den eneste ret, som det lovforslag, vi står med her i dag, konkret indebærer for patienterne, er retten til at klage til Patientombuddet.
Det tror jeg helt ærligt ikke at patienter og pårørende kan bruge til ret meget.
Jeg tror derimod, at de kan bruge det til noget, om de har sikkerheden og visheden for en hurtig udredning og hurtig behandling.
Jeg håber, at det offentlige i stor stil med et stærkt offentligt sundhedsvæsen er i stand til at kunne hjælpe så mange patienter som muligt.
Hvorfor er det så, man ikke vil give adgangen til at kunne vælge et alternativ?
Jeg kunne også prøve at spørge på en anden måde: Når vi nu i dag ser, at der er lange ventelister på et område, samtidig med at der er ledig kapacitet i bl.a. – ja – det private, mener ordføreren så, det er bedst, at patienterne vedbliver med at være på venteliste, eller synes ordføreren, at det var bedst, at man så lagde alt det der ideologi væk og brugte privathospitalerne, når der var massive ventelisteproblemer?
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-12-05:
Jeg har jo ikke sagt, at det var ingenting.
Altså, det kan godt være, at tingene høres anderledes, når man sidder i den side af Folketingssalen.
Jeg vil simpelt hen ikke være med til, at vi skal stå og snakke om det ene eller det andet ord.
Jeg vil bare så gerne have, at vi snakker om det, det handler om, dvs. sindslidende, pårørende, der år efter år er blevet forskelsbehandlet, glemt – man kan bruge rigtig mange forskellige ord.
Nu spørger ordføreren fra Venstre, hvorfor det er, at vi ikke også laver en udvidet udredningsgaranti.
Jeg ved godt, at Venstre er dybt optaget af privathospitaler.
Jeg ved godt, at man til enhver tid vil gøre, hvad man kan, for, at man enten kan overbetale dem eller også sørge for, at de får lige præcis de muligheder, der gør, at de kan få så mange penge som muligt.
Jeg er ikke optaget af privathospitaler, jeg er ikke optaget af sektorer, jeg er ikke optaget af den ene faggruppe frem for den anden.
Jeg er optaget af patienterne.
Det er den ene del.
Den anden del er, at hvis regionerne vurderer, at de ikke kan leve op til den udredningsret, der bliver givet, er det op til regionerne at gå ud og lave en aftale med privathospitalerne.
Men jeg vil da ikke sidde her på Christiansborg og sige: O.k., nu sender vi en pose penge, og gerne så mange penge som muligt, til privathospitalerne.
Det er det, jeg kan forstå på Venstre.
Men det vil jeg ikke.
Man skal være optaget af patienterne, og hvad det er, de kan få, i stedet for at være så optaget af privathospitalerne.
Sophie Løhde (V), 2013-12-05:
Jeg synes da, det er overraskende, at det, at man går fra ingenting, til, at man i starten af 2006 indførte en udredningsret og en behandlingsret i børne- og ungdomspsykiatrien, ikke var en markant forbedring.
Så er det jo næsten svaret på, hvad ordføreren så mener om det lovforslag, vi står med i dag; altså, så må det jo være det rene ingenting.
Men dengang gik man fra ingenting, så det var da en markant forbedring.
Men det er jo ikke det samme, som at tingene ikke kan gøres bedre.
Jeg håber da, at ordføreren – forhåbentlig ligesom alle de andre ordførere hernede i salen – har en ambition om at være med til løbende at forbedre området.
Jeg vil gerne spørge til indholdet af det her lovforslag, som jeg desværre ikke synes vi har fået brugt ret meget tid på, for vi bevæger os meget oppe i de høje luftlag.
I forhold til udredningsretten har man nu indført en i somatikken, og der har været masser af eksempler på her, at patienterne, når de ikke bliver udredt inden for de 30 dage, hvor det ellers er muligt fagligt, strander i systemet, og at de ikke kommer videre.
Fordi de ikke har nogen konkret udredningsret til at kunne gå et andet sted hen.
Det vil sige, at de er fanget inden for det offentlige system.
Nu indfører man så en udredningsret – igen – hvor man begår nøjagtig den samme fejl, som man gjorde i forhold til somatikken.
Hvorfor er det, at fru Özlem Sara Cekic ikke synes, at psykiatriske patienter skal have en mulighed for at kunne vælge lange ventetider fra, når vi f.eks. taler om udredning?
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-12-05:
Det er lidt sjovt, at ordføreren vælger at høre det, ordføreren gerne vil høre.
Jeg sagde ikke, at jeg anerkender markante forbedringer, fordi jeg synes ikke, der har været markante forbedringer.
Jeg synes, hverken den ene eller den anden tidligere regering har lavet markante forbedringer.
Jeg synes, at det, der er det gode nu, er, at vi står i en situation, hvor vi har nedsat et psykiatriudvalg, som kommer med utrolig mange anbefalinger, som der i fællesskab skal arbejdes videre med.
Jeg er rigtig glad for, at sundhedsministeren satte sig i spidsen for at sige: O.k., fint, vi vil rigtig gerne have en psykiatri, som også skaber håb.
Så spørger ordføreren: Hvad er det i lovforslaget, der gør, at nu kan der ske noget anderledes?
Vi er meget optaget af patienterne, ikke så meget privathospitalerne, sektorerne eller faggrupperne.
Som jeg kan se det her, bliver det jo så en aftale, man har indgået, hvor regionerne selvfølgelig skal løse det problem, den udfordring, og det har de sagt, som jeg har forstået det, at de også gerne vil.
Med hensyn til hvordan de gør det, må man også have en lille smule tillid til regionerne.
Der ved jeg jo godt, at vi har to forskellige opfattelser af, hvad regionerne skal.
Vi vil gerne bevare dem, og Venstre vil gerne afskaffe dem, og der må man også have en stor tillid til, at det kan de godt løse selv.
Jeg noterer mig, at Carl Holst, som i øvrigt kommer for ordførerens eget parti og sidder som regionsformand, selv siger, at de godt kan løse det.
Det synes jeg da er fantastisk.
Uanset hvordan man gør det lokalt, hvilke kreative løsninger man tager i brug, tværfaglige grupper, samarbejde på kryds og tværs, er det da kun glædeligt.
Jane Heitmann (V), 2013-12-05:
Det glæder mig jo i den grad, at ordføreren på den korte tid, der er gået, fra ordføreren sad hernede på sin plads i Folketingssalen, til ordføreren har bevæget sig op på talerstolen, er nået til den erkendelse, at VK-regeringen faktisk stod fadder til nogle markante forbedringer inden for psykiatrien.
Det glæder mig i den grad.
Så vil jeg også ønske, at ordføreren i samme ombæring havde svaret på mit spørgsmål, nemlig: Hvordan får vi løst de problemer, der er med de ventelistetider, som jeg lige har listet op tidligere?
Hvor er det lige præcis i lovforslaget, at ordføreren kan pege på, at her står det, at vi får løst de problemer, der er omkring ventelisterne?
Karen Hækkerup (S), 2013-12-05:
Som jeg nævnte tidligere, har vi for år tilbage vedtaget lovgivning, som handler om løsdrift i drægtighedsstalde.
Det var en lovgivning, som blev indført i Danmark i 1999 med en overgangsbestemmelse til 2013, altså indeværende år.
Men det blev så til gengæld indført i EU i 2003 med samme overgang til 2013.
Det vil sige, at der havde danske landmænd faktisk 4 år, hvor de var foran, til at nå at komme i stand.
Var det så en konkurrencemæssig fordel eller ulempe for dem?
Ja, man kunne vel godt argumentere for, at fordi de har haft nogle regler, der gjorde, at de skulle indrette sig på fremtidens marked, havde de sådan set en fordel i forhold til nogle andre.
Det ved jeg ikke.
Kan det så stå alene i forhold til alle mulige andre konkurrenceparametre?
Det ved jeg heller ikke, men jeg synes da, det vil kræve et analysearbejde at få sat det svar i sving.
Dermed er jeg egentlig også af den overbevisning, at vi på sigt vil ende med at synes, at det her har været en god investering for dansk landbrug, som vil give os nogle gode muligheder på fremtidens markeder.
Astrid Krag (S), 2013-12-05:
Jeg ved ikke om, det er af ond vilje, men så må vi hellere opklare, hvad det er, der faktisk står i lovgivningen.
For der står meget klart i lovgivningen, at har man ikke kapaciteten fra regionernes side, så er det ikke en begrundelse for, at patienterne ikke får deres rettighed.
Nej, så må regionerne købe sig til kapaciteten hos privathospitalerne.
Det står der i lovforslaget, og vi skal gerne skrive det igen, hvis Venstres ordfører har brug for at høre det.
Det, der ikke står i lovforslaget, er, at privathospitalerne ikke har en ret.
Regionerne har en klar pligt, patienterne har en klar ret, men privathospitalerne har ikke en ret, ja, det er rigtigt.
Og jeg vil da bare sige, at der er problemer med kapaciteten.
Det skulle man ikke tro, da man hørte Venstres ordfører holde sin indledende tale om, hvor fantastisk det var; det må jo have flydt med mælk og honning i psykiatrien tidligere.
Der er kapacitetsproblemer.
Vi har i økonomiaftalen afsat midler til at udbygge kapaciteten, og vi indfaser vi den her rettighed, fordi vi anerkender, at der er problemer med kapaciteten.
Men man kan ikke med nærværende lovforslag i hånden stå og påstå, at hvis regionerne selv har problemer med kapaciteten og der er ledig kapacitet andre steder, så kan de sidde på hænderne.
Så det eneste, der ikke står der, som er det, jeg hører Venstre – måske, måske ikke – efterlyse, er det, at der skal være en rettighed til privathospitalerne.
Det er der ikke, det er helt rigtigt set; der er en rettighed til patienterne, og det må nu engang være det, der er det afgørende.
Sophie Løhde (V), 2013-12-05:
Jamen det er fint, hvis ministeren synes, det er morsomt.
Men det kunne være rart også at komme svaret lidt nærmere, og jeg kan også prøve at spørge på en anden måde.
Når vi nu i dag ved, at der inden for psykiatrien på en række områder er problemer med ventetider – jeg går ud fra, at alle her i salen anerkender, at der er områder, hvor der er problemer med for lange ventetider – og vi ser, at der er steder i det offentlige, hvor de ikke kan levere den udredning og behandling, vi gerne vil give patienterne, mens der samtidig er ledig kapacitet i det private, er det så bedre, at de patienter ikke får hjælpen, end at vi siger, at de da skal sørge for at bruge den ledige kapacitet?
For patienten skal jo have behandlingen før eller siden; vi mener bare, at patienten skal have det hurtigt.
Er det for ministeren mere afgørende, at patienten forlods afskæres fra at kunne få valgmuligheden, og man så i stedet som på så mange andre områder vælger at stille sig på systemets side, fordi man ikke vil udstyre patienterne med retten til at kunne vælge noget andet?