Torsten Schack Pedersen (V), 2014-11-25:
Hvis man skal finde et ord, der kendetegner den her regering, så er den jo hurtigt blevet døbt, og det hænger jo stadig væk ved, som en løftebrudsregering, for den har virkelig været leveringsdygtig i talrige løftebrud.
Jeg ved godt, at valget i 2011 åbenbart for mange ligger et stykke tilbage, så derfor lige lidt historieskrivning, for der var faktisk ikke grænser for, hvor store og milde gaver der ville vælte ud over danskerne, hvis blot vi fik en ny regering.
Jeg tror, at de fleste kan huske tolærerordning i skolerne, færre børn i klasserne, pensionstillægget skulle øges med 5.000 kr., alle overførselsindkomster skulle hæves med 2.000 kr., dagpengereformen skulle rulles tilbage, efterlønsordningen skulle der ikke røres ved, ulandsbistanden skulle hæves til 1 pct. af BNI, og kommuner og regioner havde udsigt til bugnende budgetter.
Da VK-regeringen som en del af genopretningspakken lagde et loft over fradragsretten for faglige kontingenter på 3.000 kr., var Socialdemokratiet og SF rødglødende.
I det glitrende valgpapir »Fair Løsning 2020« var der derfor heller ikke nogen slinger i valsen.
Denne stramning skulle rulles tilbage hundrede procent.
Forslaget fra S og SF var et løfte til 900 mio. kr. Nu ved jeg godt, at penneføreren på »Fair Løsning 2020«, den nuværende finansminister, jo har måttet indrømme, at det var underfinansieret med et sted mellem 22 og 39 mia. kr., og så var det selvfølgelig svært at indfri løfterne.
Det er måske den virkelighed, der så også har ramt regeringen på det her område, når man så rent undtagelsesvis forsøger at indfri et valgløfte, for så kan regeringen ikke engang gøre det fuldstændigt, for forhøjelsen af fradragsloftet beløber sig til 255 mio. kr. i varig virkning, og det er dog alligevel et stykke fra de 900 mio. kr., som Socialdemokratiet og SF lovede i sidste valgkamp.
Men løftet var selvfølgelig også at afskaffe loftet og ikke bare at forhøje det.
Men alt det må regeringen jo selv ligge og slås med.
I Venstre synes vi, at det her forslag er en dårlig måde at give en skattelettelse på, for det virker ganske enkelt, som om regeringen har mere travlt med at betale tilbage til fagbevægelsen i sidste øjeblik inden det forestående folketingsvalg end at gøre noget, der kan være hjælpsomt for danskerne og dansk økonomi.
I stedet for at give en skattelettelse til folk, der er medlem af en dyr fagforening, var der altså i vores optik i Venstre langt mere ræson i at give alle danskere på arbejdsmarkedet en lettelse.
Det ville være med til at sikre, at det bedre kunne betale sig at arbejde, og det er der absolut brug for, men regeringen synes åbenbart, at det er vigtigere, at det bedre kan betale sig at være medlem af en dyr fagforening, end at det bedre kan betale sig at arbejde.
I Venstre synes vi, at der er alt for mange danskere, for hvem det ikke kan betale sig at arbejde.
Vi synes, at det er et stort problem, og vi har foreslået en jobreform, som med et moderniseret kontanthjælpsloft og nedsættelse af skatten for folk med små arbejdsindkomster øger forskellen på at være på passiv forsørgelse og i aktiv beskæftigelse.
Det er der brug for, det viser de seneste mediehistorier jo med al tydelighed også.
Det skal bedre kunne betale sig at arbejde for at få flere i beskæftigelse, men også fordi vi altså også i al beskedenhed skylder det i respekt for de mange danskere, der hver dag går på arbejde med ingen eller kun meget beskeden gevinst ud af det, for de skal nemlig mærke, at det gør en forskel, at de hver dag går på arbejde; det skal kunne mærkes på pengepungen.
Som sagt synes vi i Venstre, at det bedre skal kunne betale sig at arbejde.
Vi synes ikke, at det bedre skal kunne betale sig at være medlem af en dyr fagforening, så vi bruger i stedet for pengene fra det her lovforslag til vores prioriteringer på skatteområdet, som vi har i vores finanslov, og derfor kan vi ikke støtte lovforslaget.