Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-02-03:
Jeg vil gerne starte med at takke ministeren for en meget konstruktiv besvarelse af vores forespørgsel.
Som regel er det sådan, at jo flere kokke, man har, jo nemmere bliver maden fordærvet.
Vi mener meget klart, at det, det handler om for os, er strukturen og de driftspotentialer, der kan være i Københavnsområdet ved at have færre instanser, og ikke - som den del, der ligger i trafikforliget - den mere anlægsmæssige side.
For os handler det her om drift, og det er derfor, vi har valgt at have den her forespørgselsdebat.
Lad mig starte med et spørgsmål: Er Storkøbenhavn én by?
Det lyder måske en smule filosofisk, men trafikalt set er svaret desværre helt konkret: Nej.
Vi har som sagt fire selskaber og ikke færre end 38 politiske organer, der skal varetage den kollektive trafik i hovedstaden.
Derfor er det ikke underligt, at det til tider kniber med helhedstænkningen.
Vi vil i hvert fald gerne være med til at tænke nyt og samle trafikselskaberne i et stort for hele København.
Vi ved, at det virker at få et enkelt selskab.
Det ved vi fra de såkaldte privatbaner.
For 10 år siden var der bl.a. en privatbane fra Hillerød til Gilleleje og en fra Helsingør til Gilleleje.
De blev slået sammen med alle øvrige privatbaner i hovedstadsområdet i ét selskab, Lokalbanen.
De fik så samme slags nye tog med de besparelser, det giver.
Og i dag kan man altså køre med tog igennem fra Hillerød over Gilleleje til Helsingør, hvilket er bekvemt for mange rejsende.
En organisatorisk ændring har altså givet helt synlige gevinster uden at kræve yderligere midler, snarere ved at give besparelser.
Den erfaring kan vi lære af i den øvrige kollektive sektor.
Vi kender det jo alle sammen: en god regnvejrsdag, hvor man skal skifte hurtigt fra tog til bus, men bussen er lige kørt, fordi toget var forsinket.
Her bør bussen jo vente.
Eller når toget fra Frederikssund kommer ind på Vanløse Station, som jeg bor ved, og en masse mennesker drøner fra toget ned til metroen og ender med at stå og kigge langt efter en metro, der ikke kører.
Hvad betyder det så?
Det betyder, at man jo burde have fået den her information, da man sad i S-toget, i stedet for når man først kommer ned til metroen.
I stedet starter ens dag med en masse forsinkelser og stress, og det vil vi i SF gerne ændre på.
Vi taber nemlig i dag gevinster, når der i hovedstadsområdet er hele fire trafikselskaber, der har ansvaret for den kollektive trafik.
Hvert selskab arbejder jo også ud fra sine egne interesser og ikke nødvendigvis for den samlede kollektive trafiks interesser.
Det er ganske tankevækkende, at når man kigger efter på metrostationerne, så finder man stadig væk busplaner, der er op til et år gamle og helt ude af trit med virkeligheden.
Der er faktisk på metrostationerne oversigter over busser, som ikke kører rundt i København mere.
Den underlige konstruktion betyder også, at der trods alt bruges en del penge på investeringer i S-tog, samtidig med at der investeres alt for lidt i f.eks. lyskryds med hensyn til prioritering af busser, selv om det sidste har en meget høj forrentning.
Værre bliver det, når en bus kører igennem flere kommuner, for så skal alle kommunerne været enige om driften og være villig til at betale for den.
Det giver mening i Odense og Århus, hvor der er tale om én kommune, men i København får vi altså problemet, da vi snakker om rigtig mange kommuner.
I alle europæiske storbyer, som jeg har hørt om, har man ét trafikselskab til at stå for storbyens kollektive trafik.
Sådan bør det også være i København.
Driftsopgaven kan og skal uddelegeres eller udliciteres til operatører, men trafikselskabet har ansvaret for, at borgerne får den bedst mulige trafik for pengene.
Vi borgere har simpelt hen krav på, at tingene glider bedre fra bus til tog til metro.
Det kræver også, at trafikselskabet får sikkerhed for et passende tilskud fra både staten og kommunerne.
Men lad os nu lade det blive ved det.
Jeg tror, at det, der bliver vigtigt, er, at vi kan findes en fælles løsning og sige: Vi er villige til at kigge på driften, vi vil gerne gøre det bedre, vi har brug for at kigge på den her organisering, som man har i København, fordi det ikke er det bedste udgangspunkt, vi har i dag.
Selvfølgelig er det her ikke bare let, men burde der ikke være en bred politisk interesse i at finde en bedre løsning end det kludetæppe, vi ser i dag?
Det fornemmer jeg at ministeren lægger op til.
Jeg er sikker på, at vi kan finde en fælles vej - det håber jeg i hvert fald.