René Gade (ALT), 2016-01-28:
Jeg siger også mange tak for redegørelsen.
Jeg er glad for, at det netop er en sikkerhedspolitisk redegørelse, for i Alternativet har vi valgt, at jeg både er freds- og forsvarsordfører, og det er ikke bare for at lave sjov med ord.
Det er simpelt hen, fordi vi mener, at der er en italesættelse, der mangler i vores udenrigspolitik i Danmark.
Det er, at fred faktisk er en mulighed.
Forsvar er jo noget, der kommer ind, hvis man er bange for noget eller frygter noget, og i Danmark synes jeg faktisk godt vi kunne tænke lidt mere over, at der er meget få ting, som vi har grund til at være bange for, meget få ting, som vi har grund til at frygte.
Det er på grund af en lang historisk tradition, vi har gjort os fortjent til ikke at skulle frygte ret meget, for vi har bidraget rigtig stærkt internationalt, vi har haft et meget respekteret humanistisk menneskesyn, som vi bl.a. viste ved at være de første til at underskrive flygtningekonventionen, og siden hen har vi vel altid været anerkendt for at være nogle af dem, man kan gå til, hvis man skulle have en god idé om, hvordan man kan drive et velfærdssamfund, hvor man forsøger at give lige rettigheder til alle.
Derfor er vores normale debatter om forsvar og vores militære ageren lidt ensidig.
Jeg savner også i den her redegørelse lidt større fokus på, hvad der kommer forud for konflikterne.
Alt kan ikke være i en redegørelse, så det kan også være en af årsagerne til, at det ikke lige står her, men jeg noterer mig alligevel, at det først er til slut, jeg læser noget om det mæglingspotentiale og den rolle som forkæmper i forbindelse med de sikkerhedspolitiske udfordringer, der kan komme efter klimakriser.
Den dagsorden, som mange nok kender Alternativet for, nemlig ønsket om en bæredygtig grøn omstilling, kan være svær for mange rigtig at få begreb om, når vi taler sikkerhedspolitik.
Jeg skulle selv tygge på den en ekstra gang, inden jeg begyndte at tage den med i de snakke, jeg har med folk, når vi taler forsvar, for jeg synes måske, det er lidt langhåret, når vi taler klima og der er folk, der dør rundtomkring i verden, når vi sender soldater ud, som ofrer deres liv.
Noget af det, der kom før de her konflikter, bl.a. før den virak, der er opstået i Syrien, er jo den tørke på flere år, der gjorde, at de folk, der levede i armod, kom til at leve i endnu større armod.
De folk, der regerede, gjorde det på en måde, som gav befolkningerne endnu større grund til at ville noget andet.
Det der med at ville noget andet, fordi man ikke tror på fremtiden, er det, som vi oplever faktisk er den allerstørste risiko for Danmark og vel noget af det eneste, vi bør frygte, så længe vi fastholder vores politik og bidrager rigtig stærkt internationalt.
Når vi ser på, hvad vi går og frygter og forsvarer os imod og går ud og bekriger i verden, så er det jo langt hen ad vejen nogle mennesker, som faktisk truer os i vores eget land, vi er bange for.
Mange af de terrorhandlinger, vi har oplevet i Europa, mange af dem, der kæmper på ISIL's side, er folk, der kommer fra vestlige lande, i hvert fald bor i vestlige lande, og rejser ud på togt for at hævne en eller anden uretfærdighed i deres øjne.
Derfor kunne jeg godt tænke mig, at vi i større grad talte om vores tidligere så stærke ry i verden som den der nation, der ikke gik ud og var krigerisk med egeninteresser, som kunne legitimere, at vi greb ind nogle steder og ikke andre steder, at vi havde en alliance med primært USA, der nogle gange gjorde det svært at gennemskue, hvorfor vi valgte at gøre det ene frem for det andet.
Jeg kunne godt tænke mig, at vi i højere grad siger, at nu må vi simpelt hen stå på egne ben, og så må vi dyrke noget af det, vi er rigtig, rigtig gode til.
Vi har et ry og et rygte, og vi har nogle kompetencer i forsvaret, der gør, at vi måske er nogle af dem, der kan yde den allerstærkeste mægling og den allerstærkeste humanitære løsning på mange problemer, selv om vi er et lillebitte land.
Mange af dem, der kunne tage ud og lave de her humanitære løsninger, ville være nogle af dem, der er i vores forsvar.
Vi ser i dag, at vi sender eksempelvis specialstyrker til Mali til en fredsbevarende indsats.
Vi kan diskutere længe, om det nu er de rigtige at sende af sted.
Men det er jo ikke, fordi de her specialstyrker, der i den grad kan forsvare sig selv og angribe, nødvendigvis skal ud og angribe, når vi sender dem ud.
Det kunne jeg godt tænke mig vi vendte om forsvaret generelt.
Måske skal de netop kun være fredsbevarende?
Måske skal vi lægge vores æg i kurven hos FN, som ordføreren for Enhedslisten, hr. Christian Juhl, også tidligere har fremhævet?
Jeg har efterhånden mange gange hørt ham fremhæve det i den korte tid, jeg har været herinde, og en gang imellem synes jeg muligheden bliver viftet lidt til side.
Det er måske, fordi man ikke stoler på, at Europa i sig selv og EU har en løsning.
Den er der heller ikke i dag, men de røster, jeg hører fra det, man kunne kalde udenrigsministeren i EU, er jo, at man netop vil mægle mere, man vil yde bistand, man vil tage et ansvar på sig.
Det synes jeg vi skal lægge os lige i slipstrømmen af i Danmark og tænke, at det er her på den her side af Atlanten, at vi skal finde vores allierede fremover.
Og så skal vi være utrolig glade for det, vi har fået fra USA, al den støtte og opbakning og det tætte forhold, vi har.
Det skal vi fastholde.
Men der skal bare ikke sås tvivl om, hvad der er vores egne interesser, og hvornår vi gør noget for at hjælpe, og hvornår vi gør noget ud fra økonomiske interesser.
Jeg ser lidt en udfordring, ikke i den redegørelse, vi har fået, som jeg faktisk synes er rigtig god, fordi den er meget bred og nuanceret, men i at der også behov for hjælp i Afrika, der er også behov for hjælp på steder i verden, hvor vi måske ikke lige ser den oplagte handelsinteresse.
Men det, jeg har kunnet se ud af Taksøes første meldinger, er, at det i høj grad er efter vores egne interesser, vi skal engagere os.
Vi får bare sådan et spørgsmål, som vi i Alternativet har meget, meget svært ved at sige ja til.
Skal vi kun hjælpe de steder, hvor vi synes det hjælper os selv at hjælpe?
Det er meget langt fra den måde, vi gerne vil bedrive vores udenrigspolitik på.
Et af hovedpunkterne for mig er også at hive den aktivistiske udenrigspolitik tilbage til noget, der ikke har med militær at gøre.
Desværre er ordet blevet kapret igennem en årrække
, så aktivistisk eller dynamisk eller velmenende udenrigspolitik, hvor man går ud og tager ansvar, er blevet forbundet med militæret.
Det tænker jeg slet ikke er nødvendigt.
Vi har mulighed for at gentænke det fuldstændig, og som jeg også hørte det fra Liberal Alliances ordfører, behøver vi ikke tage de her små skridt hele tiden.
Vi skal have nogle visioner.
Og jeg håber, der kommer nogle stærke visioner fra hr. Taksøes undersøgelse, der er i gang, og som skal lægge en retning.
Det kunne jeg egentlig godt tænke mig vi gjorde noget mere.
Så når vi skal købe ind til militæret, når vi skal købe kampfly, når vi skal købe kampvogne, kunne jeg godt tænke mig at spørge: Skal vi overhovedet bruge kampvogne længere?
Hvor er det, vi skal bruge dem henne?
Hvis vi skal bruge dem til at øve herhjemme, skulle man måske simulere den øvelse i stedet.
Det har jeg ret stor forståelse for kan være en givtig ting, også i Arktis.
Men ved vi overhovedet, om det lige er det, vi skal bruge?
Hvad nu, hvis vi kunne låne det i Norden og skabe nogle stærke alliancer, som der allerede så småt lægges an til?
Kunne det være en måde at gøre det på i stedet for?
Det tænker jeg det kunne, hvis vi kigger på, hvor særinteresserne og egeninteresserne er.
Magten, vi har i Alternativet, er ikke så voldsom, heller ikke på det her område,
men alligevel synes jeg, det er væsentligt at have i baghovedet, at den er der.
Hvis vi ikke passer på, glemmer vi at se på os selv med andre øjne end vores egne.
Og det er faktisk det, jeg synes er den væsentligste betragtning, ud over at vi skal tage klimapolitikken og den sikkerhedsrisiko, der ligger i at underkende den, meget, meget seriøst, for om nogle år kommer der flygtninge og migranter i et antal, som man slet, slet ikke kan forestille sig.
Så skal vi til at vurdere, om vores flygtningekonvention også gælder for klimaflygtninge.
Det er måske nr. 1.
Det kommer før sikkerhedspolitikken.
Men nr. 2 er at kunne se os selv med andres øjne.
Vi har de seneste dage oplevet, hvad partipolitik i Danmark kan gøre ved billedet ude i verden.
Edward Snowden tweeter, og så når han mange flere mennesker, end vi nogen sinde kan nå med – det er meget vigtigt at understrege for mig – vores dygtige ministre og velmenende regering.
Jeg kan være uenig med den, men jeg har aldrig siddet med det ansvar, så derfor kan jeg heller ikke sige, hvordan vi skulle have gjort det.
Ligegyldig hvor godt de går ud og kæmper for at mane de her ting i jorden, kan vi kæmpe for det i rigtig, rigtig lang tid, hvis hr. Snowden tweeter noget.
Det vil også sige, at det betyder noget, hvis vi partipolitisk går og driller hinanden, og hvis jeg f.eks. spørger til tolkeaftalen eller vil have genåbnet Irakkommissionen.
I det øjeblik, der er nogle, der synes, det bliver mere drilleri, end at jeg rent faktisk vil opnå noget, vil jeg gerne have, at de rykker mig i ørerne.
Det har jeg i hvert fald bedt 7-8 personer om i vores stab.
Hvis det begynder at nærme sig noget drilleri, så skal de stoppe mig, for det er ikke i Danmarks interesse, ligegyldigt hvor gennemsigtigt jeg synes det skal være.
Så jeg synes, vores andenstørste udfordring er, at vi skal evne at fokusere på, hvordan andre opfatter os.
Så når vi synes, der er noget, der er okay, og noget, der er rigtigt, noget, man da ikke kan blive stødt over ude i den store verden, skal vi tænke på, at vi er den der lillebitte elefant, der gungrer utrolig højt herhjemme, når vi taler sammen, og vi kan sætte en hel masse ting i gang ude i verden, men idet vi sætter det i gang, kan vi smadre vores ry og rygte på meget, meget kort tid.
Det, vi har – om vi arbejder sammen med USA eller med Europa og EU, hvis der kommer en sikkerhedspolitisk, forsvarsmæssig anordning her i EU, som man i højere grad tør stole på – er altså, at vi i Danmark har et helt unikt renommé, og det må vi ikke lade forplumre af handelsinteresser eller samarbejdsaftaler med USA, hvor vi bliver nødt til at hemmeligholde det ene eller det andet, fordi vi ikke kan gå offentligt ud med det, da det måske kan skade forholdet til USA.
Det må vi simpelt hen ikke ødelægge.
I Danmark har vi en helt unik position på det sikkerhedspolitiske område og en historik, der gør, at vi skal træffe meget, meget langsigtede valg i stedet for bare at tage små skridt, der gentager nogle af de fejl, vi allerede har lavet.