Liselott Blixt (DF), 2014-02-20:
Mange tak.
Jeg vil først sige velkommen til vores nye sundhedsminister.
Det er jo det første forslag under den nye sundhedsminister, og jeg vil starte med at rose forslaget, fordi der er sket to ændringer.
Det var vi lidt utilfredse med i Dansk Folkeparti og gjorde opmærksom på det før jul.
Heldigvis har det vist sig, at man i høringssvarene har haft den samme opfattelse, så det blev meget hurtigt pillet ud af lovforslaget.
Den anden ændring er den, som de andre ordførere har nævnt, nemlig af Patienskadeankenævnet, hvor man ville udelukke KL og Forbrugerstyrelsen, som ellers har siddet med i det nuværende ankenævn.
Så vi ser med tilfredshed på, at ministeren har stillet et ændringsforslag til det her.
Ellers er det hele en pose blandede bolsjer, vil jeg sige.
Desværre er det sådan med nogle af de her lovforslag, at ministeren har taget alt godt nede i skuffen, og når man så åbner forslaget, kommer der lidt godt og skidt blandet sammen.
Der er ting i det, som vi vil stille uddybende spørgsmål til, og det drejer sig netop om lægemiddelerstatningssager.
Advokatrådet og andre jurister har været inde at problematisere nogle af tingene, fordi det, der kan være godt for nogle, kan være til skade for andre.
Der mener jeg, at vi bliver nødt til at få en dybere forklaring, eventuelt en teknisk gennemgang af, hvordan det forholder sig, for det er ikke noget, som man lige kan gennemskue, altså hvad det vil betyde for den enkelte patient, der på et tidspunkt anker en sag, eller får en erstatning, som vedkommende eventuelt skal betale tilbage igen.
Vi er dog ikke trygge ved den lov om patienters retsstilling, hvor aktindsigten i patientjournaler bliver udvidet.
Fra Dansk Folkepartis side er holdningen, at en patientjournal er ens private oplysninger, og derfor skal man selv give tilladelse til, at andre kan få indsigt i journalen efter endt behandling.
Den socialdemokratiske ordfører var også inde på, at tilliden til sundhedsvæsenet var det vigtigste Alligevel ser vi her gang på gang love, der sikrer, at flere og flere får adgang til en patientjournal uden at skulle anmode om samtykke.
Det er blevet en lang glidebane, hvor tilliden mellem læge og patient bliver mindre og mindre.
I lovforslaget står der, at man kan frasige sig, at oplysningerne gives videre.
Det vil i bund og grund betyde, at får man det ikke oplyst, er man uvidende om det.
Det vil så sige, at efter det her forslag kan sundhedspersonale som studerende, læger, tandlæger, jordemødre bruge ens patientoplysninger i 6 måneder efter endt behandling.
Ser vi så op på høringssvarene her, kan vi jo se, at mange af dem faktisk ønsker at få adgang i længere tid, og der er også mange, der siger, at når andre har fået adgang, vil de også have adgang.
Det er en glidebane, og vi ser det efterhånden mere og mere.
Jeg er da glad for, at ministeren sagde nej til, at der var flere, der skulle have adgang til de her oplysninger, men efterhånden ved vi ikke som borgere, hvem det er, der har adgang til vores oplysninger, hvis vi ikke selv giver samtykke.
Så det er også noget, jeg vil bede ministeren om at oplyse, nemlig hvem der kan gå ind i vores patientjournaler og få oplysninger uden at bede om samtykke; hvordan kan vi selv frasige os muligheden, og hvordan bliver vi oplyst.
Det er vigtigt for os at vide i Dansk Folkeparti, før vi kan tilslutte os det her lovforslag.
Sjovt nok er det jo sådan, at den, der har dårligst adgang til sin journal, nogle gange er patienten selv.
Jeg fik en henvendelse fra en borger, der gerne ville vide, hvad der var sket i borgernes liv, da borgeren var indlagt som barn.
Den pågældende fik at vide – det står jo også i forslaget – at hvis det var inden 2010, er det ikke altid, man kan få det oplyst.
Men det vil sige, at der altså er nogle, der har svært ved at få oplyst, hvad der er sket, mens de var børn – noget, som også kan påvirke dem i voksenlivet.
Dansk Folkeparti har ikke noget imod, at oplysningerne kan bruges i forbindelse med læring.
Vi mener bare, at vi skal give vores tilladelse først; det skal ikke være et formodet samtykke.
Og jeg er sikker på, at der er rigtig mange, der vil give tilladelse til, at studerende kan se oplysningerne i forbindelse med deres læring.
Men jeg synes, det er mest betryggende, at man kender den studerende eller den læge, der har været til stede, da man var inde at få en behandling, hvis man selv skal sige, at de meget gerne må tage oplysninger fra ens journal.
Men at man lader journalen være vidt åben, så man ikke ved, hvem det er, der læser ens oplysninger, mener Dansk Folkeparti er problematisk, og det er nogle af de ting, som vi gerne vil tage op.
Og så håber jeg, at vi får en rigtig god gennemgang af lovforslaget sammen med ministeren.