Brian Mikkelsen (KF), 2009-03-13:
Ifølge forslaget skal der endvidere som altovervejende hovedregel fastsættes en ubetinget frihedsstraf for overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 3. Jeg har stor sympati for det grundlæggende sigte med beslutningsforslaget, men jeg mener samtidig, at det delvis bygger på en misforståelse af de gældende regler.
Straffelovens § 119, stk. 3, handler nemlig kun om den situation, hvor nogen på anden måde end ved vold og trusler om vold hindrer offentligt ansatte i at udføre deres arbejde, og denne bestemmelse gælder altså kun, hvis der slet ikke er anvendt vold eller trusler om vold, f.eks. hvis en gruppe personer alene ved at stå fysisk i vejen har hindret et brandslukningskøretøj i at nå frem til en brand.
Er der anvendt vold eller trusler om vold, f.eks. hvis der er kastet sten mod politifolk eller brandmænd, er forholdet i stedet omfattet af straffelovens § 119, stk. 1.
Denne bestemmelse handler bl.a. om den, der med vold eller trusler om vold overfalder nogen, som det påhviler at handle i medfør af offentlig tjeneste eller hverv, under udførelsen af tjenesten eller hvervet, eller på samme måde søger at hindre en sådan person i at foretage en lovlig tjenestehandling.
Strafferammen i straffelovens § 119, stk. 1, blev i øvrigt i 2004 forhøjet fra 6 til 8 års fængsel.
Det svarer til den strafskærpelse for vold efter straffelovens §§ 244 og 246, som blev gennemført ved strafskærpelselsesloven i 2002.
Jeg kan tilføje, at det er det helt klare udgangspunkt i retspraksis, at der udmåles en ubetinget frihedsstraf for overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 1.
Hvis der f.eks. er begået særlig rå, brutal eller farlig vold omfattet af straffelovens § 245, vil dette desuden være en skærpende omstændighed ved strafudmålingen.
Det kan eksempelvis være tilfældet, når der kastes brosten eller lignende mod politifolk og brandfolk, navnlig hvis der er tale om kast inden for kort afstand.
Som et eksempel på retspraksis kan jeg nævne en dom fra 2007, hvor en ung ustraffet mand med gode personlige forhold blev idømt 9 måneders ubetinget fængsel for flere gange inden for kort afstand at have kastet brosten mod politiet.
Den pågældende ramte politiets køretøjer, men ingen betjente, og blev dømt for overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 1, og forsøg på overtrædelse af § 245, stk. 1. Jeg kan tilføje, at Rigsadvokaten har tilkendegivet, at anklagemyndigheden vil nedlægge påstand om anvendelse af straffelovens § 119, både når der er tale om offentligt ansatte brandfolk m.v. og om privat ansatte brandfolk m.v., som udfører brandslukning og andre redningsopgaver efter aftale med det offentlige.
De tilfælde, hvor f.eks. politifolk eller brandfolk overfaldes med stenkast eller lignende og hindres i at udføre deres samfundsvigtige opgaver, er altså slet ikke omfattet af straffelovens § 119, stk. 3, som beslutningsforslaget vedrører.
Det gælder, uanset om der anvendes vold og trusler om vold eller ej.
Regeringen kan derfor grundlæggende tilslutte sig intentionerne bag beslutningsforslaget om at sikre, at der udmåles konsekvente straffe i sådanne sager.
Som jeg tilkendegav i sidste uge i forbindelse med præsentationen af regeringens bandepakke, vil regeringen derfor inden for kort tid fremsætte et lovforslag, der bl.a. vil indeholde forslag om at skærpe strafmaksimum i straffelovens § 119, stk. 3, fra 6 måneders fængsel til 1½ års fængsel.
Dette vil være med til at understrege, at der skal udmåles klare og konsekvente straffe i grove sager om overtrædelse af straffelovens § 119, stk. 3, f.eks. grove tilfælde, hvor personer ved at blokere tilkørselsveje søger at hindre brandvæsenet i at komme frem.
Som nævnt omfatter straffelovens § 119, stk. 3, alene tilfælde, hvor der ikke anvendes vold eller trusler om vold.
Bestemmelsen kan omfatte en række forskellige situationer, f.eks. både tilfælde, hvor en person ved at holde fast i andre forsøger at undgå at blive taget med på politistationen, og tilfælde, hvor grupper af unge med vejspærringer forsøger at hindre politi og/eller brandvæsen i at komme frem og hjælpe mennesker i nød.
Efter regeringens opfattelse bør der ligesom i dag være mulighed for at udmåle bødestraf i mindre alvorlige sager, og regeringen kan derfor ikke støtte forslaget om, at dette skal være udelukket.
Jeg vil til sidst gerne understrege, at det naturligvis er en vigtig politiopgave at gribe ind over for personer, som f.eks. forsøger at hindre brandvæsenet i at udføre sit arbejde, både for at sikre, at brandvæsenet kan komme frem og udføre sine opgaver, og for at pågribe de pågældende lovovertrædere, så de kan blive draget til ansvar.
Rigspolitiet har oplyst, at politiet og anklagemyndigheden indgår i et tæt samarbejde med redningsberedskabet om opgaver i forbindelse med beredskabsmæssige hændelser under politiets samlede og koordinerende ledelse.
Politiet skal bl.a. sikre, at samtlige funktioner i og uden for indsatsområdet koordineres på en sådan måde, at den samlede indsats foregår så effektivt som overhovedet muligt.
Rigspolitiet har indhentet oplysninger fra fire politikredse om samarbejde med beredskabsmyndighederne.
Samtlige kredse har oplyst, at der er et tæt samarbejde med beredskabsmyndighederne, bl.a. i den lokale beredskabsstabs regi.
Herudover er der en løbende dialog mellem politikredsene og beredskabsmyndighederne, f.eks. afholdes der i København et fast ugentligt koordinationsmøde mellem politiet og Københavns Kommunes beredskabschef.
De fire politikredse har endvidere oplyst, at der er aftalt faste procedurer for håndteringen af situationer, hvor politi og beredskabsmyndigheder skal rykke ud, f.eks. til unge uromagere, der eventuelt kunne tænkes at ville søge at hindre politiets og beredskabsmyndighedernes arbejde.
Disse procedurer omfatter bl.a. oprettelse af særlige mødesteder, hvor beredskabsmyndighederne afventer, at politiet vurderer, at det sikkert at arbejde i det pågældende område, eventuelt i fornødent omfang under politiets beskyttelse.
Der er endvidere aftalt procedurer for håndtering af pludseligt opståede uroligheder, hvor der i forbindelse med redningsudrykninger opstår behov for politiets bistand og beskyttelse.
Sammenfattende er regeringen enig med forslagsstillerne i, at vi som samfund må tage klart afstand fra både tilfælde, hvor f.eks. politibetjente og redningsfolk udsættes for vold og trusler om vold, og tilfælde, hvor nogen på andre måder end ved vold eller trusler om vold forsøger at hindre dem i at udføre deres arbejde.
Regeringen vil derfor inden for kort tid fremsætte et lovforslag om skærpelse af strafmaksimum i straffelovens § 119, stk. 3, og som jeg nærmere har redegjort for, kan regeringen derfor ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.