runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Ellemann (V), 2011-01-12:
Og det vil sige, at alle de initiativer, vi tager i forhold til at stoppe tilbagegangen i naturens mangfoldighed, kan vi godt sidestille i forhold til de lokale, nationale initiativer, vi også tager, når vi taler om klimadagsordenen.
Altså, når vi taler om et fossilfrit Danmark, kan vi lige så vel også tale om en forbedring i forhold til arternes levesteder og i det hele taget forbedringer for naturen
nationalt set.
Det er jo aktuelt også det, vi gør, når vi taler om en stor klimaaftale, en stor COP15 i Danmark og COP16 i Mexico; når vi har COP10 i Nagoya på biodiversitetsområdet og har en efterfølgende i Indien, jamen så er det samme princip, vi arbejder efter, altså at vi laver store internationale aftaler, og at vi også udmønter dem nationalt, for det er nationalt, man hver især selvfølgelig skal levere resultaterne.
Jørn Dohrmann (DF), 2011-01-12:
Jo, men det, jeg synes er vigtigt – og det gør mange andre også, tror jeg – er jo netop at få et svar på, hvornår der kommer nogle resultater ud af alle de her ting, vi sidder og diskuterer herinde.
Derfor er jeg nødt til at spørge igen, for jeg synes ikke, jeg fik svar på, hvornår der kommer nogle af de her delelementer – kan man så kalde det – så vi kan sige noget om, hvor mange arbejdspladser det betyder, at vi udfaser, hvis det nu er sådan, at vi går til yderligheder.
Man kan også samtidig sige, at vi ikke har lige vilkår med de lande, vi konkurrerer med.
Hvis vi render langt foran alle de andre lande, koster det x antal arbejdspladser i Danmark.
Hvor mange arbejdspladser synes regeringen det her skal koste?
Hvornår får vi nogle svar her?
Det, der også er vigtigt at sige noget om, når vi så skal ind og kigge på de her tiltag, på arbejdspladser og den slags ting, er hurtigheden.
Hvornår kan regeringen handle?
Vi vil gerne handle her og nu.
Og der vil vi jo gerne spørge, om regeringen er parat til at opsige forliget med De Radikale, sådan at vi kan komme videre og levere det, vi hele tiden har sagt vi ville, til det her erhverv.
Per Husted (S), 2011-01-12:
Det er svært at være andet end enig med ministeren i den udlægning, for selvfølgelig skal vi arbejde globalt, men det bliver ofte en undskyldning for ikke at gøre noget lokalt og regionalt, og det er det, jeg mangler.
Men en vigtig spiller i det her er jo landbruget, og der er vi jo igen mere på det regionale og det lokale plan.
Jeg har meget svært ved at se andet, end at landbruget bruger enhver lejlighed til at få udskudt tingene og ikke går ind og tager ansvar.
Ministeren har selv været inde på, at to tredjedele af arealet er det altså landbruget der står for.
Hvordan kan vi få det her landbrug til at være mere innovativt og mere engageret i den her sag?
Karen Ellemann (V), 2011-01-12:
Nu bliver der spurgt ind til en konkret disposition på en anden ministers område, så derfor er det naturligvis klogest af mig, alt andet lige, lige at koordinere det her med min kollega, kulturministeren, i den her forbindelse.
Det fremgår umiddelbart klart af budgettet, hvordan der er prioriteret, så jeg vil da anbefale, at vi i den forbindelse søger det helt klare svar på det spørgsmål hos kulturministeren.
Bertel Haarder (V), 2011-01-12:
Nu var det jo altså spørgeren, som nævnte en person, som havde været ansat, og som blev presset ud på grund af de forventninger, som vi efter min mening skal ændre.
Og det gælder ikke kun forventninger hos arbejdsgiverne.
Det er jo også forventninger, der præger lønmodtagerne, og som gør, at de bøjer sig for dem.
Jeg vil advare mod den snak om sygelighed, som altså på en eller anden måde klientgør og sygeliggør en meget stor befolkningsgruppe.
Når tre fjerdedele af FOA’s efterlønsmodtagere siger, at de ville have fortsat deres beskæftigelse, hvis efterlønsordningen ikke havde været der, så synes jeg, at vi skal tage dem på ordet, og sige: Ja, nu vil vi have et samfund, hvor de arbejder lidt længere.
Vi har deres egne ord for, at det kunne de godt.
Det er det, der så hjælper til med at finansiere velfærd for dem, der er syge, velfærd for andre i samfundet.
Det er jo det, der er modellen i efterlønsreformen.
Heldigvis udvikler danskernes sundhed sig positivt.
Danskerne lever længere og længere, og de er også sundere i længere og længere tid.
Nutidens 60-årige mænd kan forvente at have omtrent lige så mange år tilbage af deres liv, som en 55-årig mand havde i 1979, og en 60-årig kvinde kan i dag forvente at have lige så mange år tilbage, som en 57-årig kvinde havde i 1979.
Og det er ikke bare længere levetid, vi snakker om, ældre i dag er også sundere og friskere end tidligere generationers ældre.
I 2005 kunne en 60-årig mand forvente at leve 3,3 år længere uden funktionsbegrænsninger sammenlignet med en 60-årig mand i 1987.
Det tilsvarende tal for kvinder er 2,3 år.
Efterlønsmodtageres helbredstilstand i forhold til erhvervsaktive i samme aldersgruppe har været genstand for mange analyser.
Bl.a. kan nævnes analyser udarbejdet af FOA i 2004, af Det Økonomiske Råds Sekretariat i 2005 og af Forsikring & Pension i 2009.
Selv om analyserne måler helbredstilstanden på lidt forskellige måder, tegner der sig et nogenlunde samstemmende billede af, at efterlønsmodtageres helbred næsten er på niveau med helbredet for erhvervsaktive i samme aldersgruppe.
FOA's undersøgelse fra 2004 viser, at næsten syv ud af otte efterlønnere mener, at efterløn var et fuldstændig eller hovedsagelig frivilligt valg, og samtidig vurderede kun 4 pct. af FOA's medlemmer på efterløn deres helbred til at være dårligt eller meget dårligt.
Tre ud af fire efterlønsmodtagere fra FOA mente, at de ville være i ordinær fuldtids- eller deltidsbeskæftigelse, hvis efterlønsordningen ikke eksisterede.
Det sidste er jo især bemærkelsesværdigt.
Rapporten fra de økonomiske vismænd fra 2005 viste endvidere, at forskellige helbredsindikatorer tyder på, at efterlønsmodtagere som gruppe har et næsten lige så godt helbred som de erhvervsaktive i aldersgruppen 60-64, og den viste, at kun en lidt større andel af efterlønnere sammenlignet med de erhvervsaktive havde flere end ti årlige lægebesøg, og at en lidt større andel af efterlønnere havde modtaget sygedagpenge, mens de var mellem 56 og 59 år, sammenlignet med de erhvervsaktive.
Alle disse forskellige oplysninger kan man lægge ved siden af hinanden, så får man et fuldgyldigt billede af det.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-12:
Nu er der jo rigtig mange forskere på arbejdsmarkedsområdet, der peger på, at det at sammenligne dem, der er på efterløn, med dem, der er jævnaldrende på arbejdsmarkedet, faktisk ikke nødvendigvis giver mening.
Man skal hellere kigge på dem, som er på arbejdsmarkedet, og som er på vej på efterløn.
Og der ser man netop, hvis man gennemgår DREAM-registeret, at folk, der er på vej til at gå på efterløn, er mere syge end andre.
Faktisk har de 70 pct. flere sygedage i løbet af året, inden de går på efterløn, end de jævnaldrende, der ender med at blive på arbejdsmarkedet.
Det nævnes også, at 60-årige efterlønnere jo lever 2 år kortere end jævnaldrende på arbejdsmarkedet, og at de har en overdødelighed på 74 pct.
Er ministeren derfor enig i, at når statsministeren i sin nytårstale sagde, at langt de fleste efterlønnere hverken er mere eller mindre syge end deres jævnaldrende på arbejdsmarkedet, så var det ikke rigtigt?
For grunden til, at folk går på efterløn, er jo bl.a., at de har et dårligt helbred, og ikke så overraskende får mange af dem heldigvis et bedre helbred ved at gå på efterløn.
F.eks. er skolelæreren med et hårdt psykisk arbejde ikke længere presset af elever, larm eller lignende; arbejdsmanden, som har haft et hårdt fysisk arbejde, er ikke længere tvunget til at lave det fysiske arbejde, efter at han er gået på efterløn; og rengøringskvinden har ikke længere ondt i ryggen, fordi hun ikke længere skal rengøre, efter at hun er gået på efterløn.
Så det giver altså mere mening at se på, hvordan mennesker har det, inden de går på efterløn, end nødvendigvis at måle dem, efter at de er gået på efterløn.
Bertel Haarder (V), 2011-01-12:
Man kan også rejse spørgsmålet, om det er sundt for alle at gå på efterløn – det er jo ikke sikkert, det er det.
Men jeg vil gentage, hvad jeg sluttede med, nemlig at disse undersøgelser og analyser alle sammen er meget velkomne.
Man skal lægge dem ved siden af hinanden, for så får man et rigt facetteret billede af tilbagetrækningsmønstret i Danmark – med eller uden efterløn.
Når man siger, at efterlønnere lever kortere end andre, så skal man jo sammenligne dem med dem i helt samme situation, som ikke er på efterløn.
Jeg mener, det er svært at dokumentere, at livet afkortes af, at man ikke er på efterløn, men skulle der være nogen, der kan dokumentere noget sådan, er det jo også meget interessant.
Vi har jo, kan jeg forstå på medierne, en righoldighed af arbejdsmarkedsforskere med alle mulige meninger, og de bliver jo nu spurgt som eksperter – selv om nogle af dem ikke lyder som eksperter, men de bliver spurgt som eksperter – og så får vi deres uforgribelige mening at høre.
Jeg synes, at det alt sammen er meget godt – lad os få en debat om det.
Det vigtigste er, at tre ud af fire af FOA’s efterlønsmodtagere ville have fortsat med at arbejde, hvis der ikke havde været en efterlønsordning.
Det er sådan set nok for mig.
Statsministerens udtalelser bygger på Velfærdskommissionen og Arbejdsmarkedskommissionen, og det synes jeg er et solidt fundament for ham.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-12:
Jeg tror ikke, at man skal sætte spørgsmålstegn ved, at der findes efterlønnere, der gerne ville have fortsat på arbejdsmarkedet, hvis ikke de var blevet presset ud af det.
Nu har jeg selv en mor, der var formand for Medieforbundet, da TV-Byen flyttede til DR Byen.
Der var mange mennesker, der skulle fyres dengang, og der er ikke nogen tvivl om, at både offentlige arbejdsgivere og private arbejdsgivere nogle gange går meget hårdhændet efter ældre på arbejdsmarkedet og presser dem til at gå på efterløn, på trods af at de måtte have et ønske om det modsatte.
Det er jo ikke noget, man løser ved at fjerne efterlønnen, som regeringen har foreslået.
Man kan sige: tværtimod.
Det gør man jo kun ved netop at gå ind målrettet og sikre, at der er arbejdspladser nok til mennesker; at der er nogle ordentlige seniorordninger for folk, der gør, at de har lyst til at blive; at der er muligheder for at blive omskolet, selv om det er nogle, der er oppe i en lidt højere alder; at der ikke skæres på efteruddannelse; at man forebygger nedslidning og sikrer et ordentlig arbejdsmiljø, så der ikke er en forventning om, at en 63-årig rengøringskvinde skal kunne lave lige så meget hårdt fysisk arbejde som en på 25.
Bertel Haarder (V), 2011-01-12:
Jovist, men den stigning i efterlønsalderen om lang tid, som er aftalt, kan jo slet ikke følge med den stigning i levealderen og den stigning i antallet af sunde leveår, som der er hos danskerne.
Det var det, jeg dokumenterede med mine første tal.
Der er en langt større stigning i levealderen og i antallet af de sunde leveår end den stigning, der er aftalt, når det gælder efterlønsalderen, og det er jo derfor, regeringen tager det op.
Det første, fru Sophie Hæstorp Andersen nævnte, synes jeg egentlig er et interessant udgangspunkt for en diskussion.
For der er jo ingen tvivl om, at der er nogle, der har følt sig presset til at gå på efterløn.
Hvad skyldes det så?
Det skyldes, at vi har nogle forkerte forventninger til, hvornår det er tiden at trække sig tilbage.
Forventningen i Danmark er, at det er sådan omkring 60, 61, 62 år.
Det er den forventning, der rammer nogle og fører til, at de bliver presset ud.
Det er den aldersgrænse, vi skal have løftet adskillige år, så man ikke bliver udsat for det pres.
Når man så får den løftet og får en større arbejdsstyrke, siger al erfaring, at så får man også flere job.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-01-12:
Jamen det er så en forventning, vi skal have ændret hos arbejdsgiverne, for det er jo arbejdsgiverne, der siger til lønmodtagerne: Vi forventer, at du går på efterløn som 60-årig eller 62-årig, for det passer os bedre ikke at skulle give dig løn, mens du er senior; vi har brug for en hurtig produktion her, vi har brug for mennesker, der er 35 og ikke 65 år; derfor forventer vi, at du går på efterløn.
Det er det, mange folk oplever.
Så er der den anden gruppe af efterlønnere, og det er dem, der er genstand for spørgsmålet i dag.
Det er de mennesker, som føler, at de er nedslidte, som vi dokumenteret kan se går oftere til lægen, som vi dokumenteret kan se har flere sygedage på deres arbejde, fordi de er nedslidte, og som så får det bedre, fordi de faktisk går på efterløn.
Det er dem, som regeringen med sit forslag om at afskaffe efterlønnen i fremtiden jo vil ramme, fordi de mennesker i fremtiden ikke vil have et alternativ, medmindre de går hen og bliver så syge, at de kan få en førtidspension, som det jo tager mange år og mange undersøgelser og meget bureaukrati før man kan få tilkendt.
Det er de mennesker, regeringen rammer med sit forslag om at fjerne efterlønnen – et forslag, der kommer, efter man har indgået et forlig i 2006, og således er et løftebrud over for danskerne og de mange mennesker på arbejdsmarkedet, der slider i det hver eneste dag.
Karen Ellemann (V), 2011-01-12:
Ja, jeg er fuldstændig klar over, at der også nu er en aktuel debat om lige præcis de miljøkrav, der stilles i forhold til kvælstofudledningen fra landbruget.
Det, der er redskabet og diskussionen i alt det her, er lige præcis implementeringen af hele EU's vandrammedirektiv, hvor vi jo har truffet en politisk beslutning i forbindelse med »Grøn Vækst«-aftalen om, at Danmark skal levere en reduktion på 19.000 t kvælstof.
Vi har så yderligere specificeret det på den måde, at vi går ind – det gjorde vi med der er »Grøn Vækst 2.0« – og siger, at vi deler de 19.000 t op i to bidder, og at vi tager den første periode her, hvor vi netop siger, at vi har nogle aktuelle vandplaner nu, som er ude i høring.
De aktuelle vandplaner håndterer de 9.000 t ud af de 19.000 t.
De 19.000 t er stadig væk målsætningen, for hele opgaven består jo netop i at skabe en forbedret tilstand i naturen.
Men det skal ske i en balance, fordi det handler om, at vi stadig væk også vil have et erhverv i Danmark og skabe mulighederne for, at der er et erhverv og også et erhverv i forhåbentlig fremgang.
Vi har set, at det har været meget vanskelige tider for dansk landbrug, og derfor er det en enormt vigtig balancegang at gøre det her, og det er også baggrunden for, at vi netop siger, at de 10.000 t kvælstof skal vi blive klogere på.
Vi skal analysere de bedste virkemidler der, hvor vi får mest miljø for pengene, og samtidig også gøre det i en samfundsøkonomisk kontekst, altså se på, hvad det her kommer til at koste af arbejdspladser, af brug osv. Så vi skal hele tiden håndtere den her balance, der handler om benyttelse, beskyttelse, et erhverv og en naturbeskyttelse, det er en meget, meget vigtig opgave.
Det er klart, at sådan en opgave tager tid, og den er selvfølgelig også fuld af masser af fokus og kraftige og vigtige debatter i den her sammenhæng.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-01-12:
Mange tak – der var lyd på.
Jeg vil gerne i dag stille nogle spørgsmål til miljøministeren vedrørende naturens tilstand i Danmark.
Der er megen aktualitet over det i dag, fordi miljøministeren allerede har været ude i medierne som følge af en helt aktuel dagsdebat på området.
Vi har tidligere her i salen, men også i samråd og i et utal af spørgsmål diskuteret, hvordan dyrenes og planternes mangfoldighed har det i Danmark.
Der hersker lidt uenighed om, hvor alvorligt det står til.
Jeg tror egentlig ikke, at der hersker nogen tvivl om, at det står alvorligt til, men graden af alvoren er nok den, der nærmere kan diskuteres.
Dog kan jeg godt blive en lillebitte smule forvirret.
Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab holdt en konference sidste år i april måned, hvor man rent faktisk opgjorde, hvordan naturen har det.
Der kiggede man på samtlige væsentlige rapporter og videnskabelige analyser, som alle sammen sagde, at naturens tilstand er dårlig.
Sidste år kom der fra Miljøministeriet en pjece, som hed »Natur og Miljø i balance«.
I den står der i det indledende, at indsatsen giver resultater, og at vi siden 2001 har fået mere natur og flere beskyttede områder.
Jeg forstår det ikke.
Det, jeg gerne vil have miljøministeren til at forholde sig til allerførst, er den aktuelle udtalelse i dag, hvor ministeren siger, at landbruget er en væsentlig del af problemløsningen.
Samtidig siger ministeren, og jeg citerer: Samtidig skal vi huske på, at den danske regering arbejder på at flytte landbrugsstøtten fra individuelle landbrug til miljøformål for på den måde at fremme en indsats for forbedret biodiversitet.
Det vil jeg meget gerne have miljøministeren til at forklare: Hvilke initiativer, hvilken hensigt er der, og hvad er det, regeringen helt aktuelt vil gøre på det område?
Karen Ellemann (V), 2011-01-12:
Tak for spørgsmålet.
Der må jeg også bare konstatere, at det jo desværre ikke er overraskende, og at det desværre heller ikke kun er et dansk fænomen, men at det er et globalt fænomen.
Den rapport, som vi afventer her i løbet af ganske få dage, er så den, der er omtalt i dag.
Nogle af de ting, der i hvert fald også bliver nævnt, er, at rapporten netop også peger på, at mange af de indsatser, vi gør, virker.
De gør en forskel.
Eksempelvis når vi udlægger vådområder, så har det en positiv effekt.
Når vi måler på visse vandløb, kan vi se, at der også er forbedringer at spore.
Så siger jeg fuldstændig rigtigt, at det da er klart, at landbruget er en vigtig bidragyder i det her tilfælde.
Det har landbruget jo også været hidtil.
Det skal landbruget også være fremadrettet, netop når vi taler om vores vandmiljøplaner, og fremadrettet når vi taler om vandrammedirektivet om at nedbringe udledningen af kvælstof osv.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-01-12:
Jeg må blot sige, at spørgsmålet om, hvad ministeren og regeringen ønsker at gøre i forhold til støttemidlerne, EU-støttemidlerne, overhovedet ikke blev berørt i det svar, jeg fik fra ministeren.
Det var i og for sig mit helt konkrete spørgsmål.
Når ministeren siger, at initiativerne, som er sat i værk, forbedrer naturens tilstand, vil jeg gerne spørge: Hvor ser ministeren det henne?
I samme artikel – og det er fra Jyllands-Posten i dag – er der en professor, Kaj Sand-Jensen fra universitetet her i København, som siger: »Vi er gået fra at gøre en pæn indsats på naturområdet til at gøre det rigtig skidt.«
Han slutter af med at sige: »Det er ynkeligt.«
Jeg er altså enig med professoren fra Københavns Universitet i, at indsatsen i Danmark til glæde for naturen, planterne og dyrene og også til glæde for al den velfærd, der ligger for mennesker i dag og forhåbentlig i fremtiden, er for ringe.
Karen Ellemann (V), 2011-01-12:
Nu blev vi jo i starten opfordret til at være sådan lidt kortfattede for at kunne nå alle besvarelser.
Nu var det til at starte med et meget, meget langt spørgsmål med rigtig mange delelementer, men jeg skal gerne gå mere specifikt ind i det, for det er jo helt konkret sådan, at regeringen med hensyn til EU-arbejdet, når vi taler om landbrugsstøtten, arbejder fremadrettet på netop at sige: Det giver da god mening at arbejde i retning af, at noget af landbrugsstøtten kan gå fra den individuelle landbrugsstøtte til bl.a. miljøformål.
Så vil jeg igen slå fast, at tilbagegangen i naturen og hele den diskussion om det er et langt sejt træk.
Når vi nu om et par dage kan få mulighed for at læse den her rapport i detaljer, jamen så vil der være dokumentation for, at der bestemt også sker forbedringer i kraft af de indsatser, vi gør, bl.a. med »Grøn Vækst«, bl.a. når vi udlægger vådområder, bl.a. når vi udpeger nationalparker osv.
Det er alle sammen instrumenter, som i hvert fald er med til at forbedre tilstanden. Med hensyn til hele den diskussion om biodiversitet var jeg netop inde at sige, at vi har et nationalt spor, men at vi bestemt også har et internationalt spor.
For det her er desværre ikke kun et dansk fænomen, det er et globalt problem.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-01-12:
Det er korrekt, men med hensyn til problemet for naturen i Danmark, er og bliver det nu et dansk problem.
Det er det, vi har lovet både i forhold til FN-konventionen og EU-direktiver, og det er her, jeg løfter pegefingeren – det gør professorerne og videnskabsfolkene også – og siger: Vores indsats i Danmark er for ringe.
Har man sat noget af på finansloven 2011, ligesom Socialdemokraterne har gjort det, for netop at få flyttet hektarstøtten over til de følsomme, sårbare naturområder, hvilket ministeren står her og siger vil være forbundet med sund fornuft?
Hvad gør man i 2011?
Er det tom snak, eller er der handling?
Er man i dialog med landbruget, eller er man ikke?
Karen Ellemann (V), 2011-01-12:
Igen kommer der en lang række spørgsmål om vigtige emner.
Når jeg siger, at vi har en målsætning om lige præcis på EU-niveau at arbejde i den retning, så kan jeg ikke komme det nærmere, eftersom det jo er igangværende forhandlinger.
Det, jeg synes er meget, meget vigtigt at slå fast, er, at det er et noget forfejlet billede fra Socialdemokraternes side, når vi eksempelvis taler om beskyttede områder.
Det er ganske enkelt ikke korrekt, at det er elendigt fat i Danmark.
Der er jeg nødt til at sige, at når vi forhandler internationalt og her eksempelvis i Nagoya i Japan under den store biodiversitetskonference i efteråret netop får lavet en stor international aftale på det her område, så bliver der bl.a. en målsætning om, at vi skal sikre, at 10 pct. af havområderne er beskyttet, 10 pct. globalt set.
Nationalt er 18 pct. af de danske områder beskyttet.
Så jeg synes ikke, det er korrekt at skabe et billede af, at den danske natur som sådan er i en elendig forfatning, og at der intet gøres.
Jeg tager bare det her eksempel for at gøre det meget konkret og meget tydeligt.
Jørn Dohrmann (DF), 2011-01-12:
Tak for det.
Jeg vil også gerne stille et spørgsmål til miljøministeren.
Der kunne jeg godt tænke mig at høre miljøministeren om det arbejde, der er sat i gang med at udrede, hvor mange arbejdspladser det drejer sig om at vi udfaser fra Danmark og til konkurrerende lande som Tyskland og Holland, hvis vi nu gennemfører yderligere stramninger eller en hurtigere implementering af f.eks. vandmiljøplaner, end de gør?
Er det noget, der gør indtryk på ministeren, og hvornår kommer der eventuelt et svar på det udredningsarbejde?
Karen Ellemann (V), 2011-01-12:
Og det er klart, at der har man diskussionen om, hvordan det sker i den rette balance, i den rette dosering, fordi vi stadig væk også skal sikre os, at vi har et dansk landbrug, altså at vi stadig væk har et erhverv i Danmark.
Derfor er landbruget en vigtig spiller, og det er landbruget fuldstændig klar over, og jeg synes i høj grad, at vi ser resultaterne af de her vandmiljøplaner, og at vi også fremadrettet kommer til at se det.
Så derfor tror jeg på, at vi fremadrettet skal holde fast netop i det billede af, at landbruget er en umådelig vigtig spiller, når vi har den store biodiversitetsdiskussion også, og den synes jeg sådan set også landbruget har taget rigtig godt fat i med de mange udspil, der kommer om et bæredygtigt landbrug i Danmark.