Bertel Haarder (V), 2009-10-21:
Hvis vi ikke havde det nordiske samarbejde, måtte vi straks opfinde det.
Det er så stor en succes, at det ofte kniber med at få det omtalt i medierne.
Det er det samme med det europæiske samarbejde: Det kan komme ud i medierne, når der er strid, men når der er samarbejde og resultater, er det svært at få fokus på det.
Derfor skal vi, der arbejder med det nordiske, overalt, hvor vi kommer frem, fortælle, hvor meget vi skylder det nordiske samarbejde, i hvor høj grad vi i de nordiske lande har givet borgerne rettigheder på tværs af grænser, og hvordan vi på den måde på mange felter er gået foran i det europæiske samarbejde og har gjort Norden til en øvelsesplads for internationalt samarbejde til gavn for borgernes frie bevægelighed og til gavn for borgernes rettigheder. Hvad angår globaliseringsstrategien, må man sige, at når man ser tilbage på starten af Nordisk Råds session i 2006, har den virkelig udviklet sig.
Der er iværksat 15 konkrete projekter, syv nye er på bedding, og det er i øvrigt et mere, end der er nævnt i min redegørelse, idet der er sket ændringer, siden redegørelsen gik i trykken.
Forslaget om finansieringen af indenlandsk udbygning af energiinfrastrukturen er blevet erstattet af et forslag om e-science – en videreudvikling af det nordiske forsknings- og innovationsområde NORIA.
Et nyt projekt er kommet til, nemlig nordisk støtte til afholdelse af et første forhandlingsmøde for en ny international kviksølvkonvention i FN-regi.
Herudover vil jeg blandt de nye projekter også nævne kultur og kreativitets-projektet, som også omfatter intellektuelle rettigheder, og innovationsprojektet.
Nye projekter er også energi og transport-projektet samt sundhed og velfærds-projektet – her bliver der grebet fat om kompetenceudvikling og bekæmpelse af livsstilssygdomme.
Globaliseringsindsatsen er blevet et helt centralt redskab i det nordiske samarbejde.
Det går her i vidt omfang fra at være et fællesskab til netop at være et redskab.
Sådan noget er altid lettest i begyndelsen, nu kommer vi til den svære gennemførelsesfase.
Nyhedens interesse er væk, og der er endnu ikke mange spektakulære resultater at vise frem.
I den fase er det ekstra vigtigt, at vi skubber på i fællesskab – parlamentarikere og regeringer.
Vi skal fastholde både interessen og opbakningen fra alle involverede; det må ikke løbe ud i sandet.
Derfor må vi også være åbne om, at der må gives og tages.
Pengene til globaliseringsindsatsen kommer jo bl.a. fra nogle af de eksisterende programmer, men netop projektet vedrørende kultur og kreativitet er jo et eksempel på, at kulturområdet har bidraget, men kulturområdet vil også få.
Arbejdet vedrørende grænsehindringer er også helt centralt efter min mening.
Der er en række gener for europæiske borgere og virksomheder, som vi kan fjerne.
Vi kan ikke fjerne alle grænsehindringer.
Det ligger i sagens natur, at fem demokratier eller otte demokratier jo har mulighed for at vedtage ordninger, som ikke passer med hinanden, og det vil man også gøre i fremtiden, men man skal i det mindste vide det, når man kommer til at vedtage noget, som kan skade det nordiske samarbejde. Justitsministeren vil skrive til de øvrige ministre og minde om, at de skal have øje for lovgivningen i de andre nordiske lande, når de laver love.
Men et stort tabernakel, hvor man i hvert eneste lovforslag skal skrive en lang smøre om konsekvenserne for andre nordiske lande samt om, hvad man gør i andre nordiske lande, synes vi er for voldsomt.
Nu skriver justitsministeren til dem og minder dem om det, og jeg skal nok som nordisk minister minde mine kollegaer om det og har i øvrigt allerede gjort det, og så ser vi, om det ikke er tilstrækkeligt.
Når det gælder fjernelse af grænsehindringer, går det jo ud på, at man skal tænke det nordiske med, at der er nogle, der skal acceptere, at en ordning, som måske er nedarvet, for sådan har det altid været, justerer vi, af hensyn til at borgerne skal kunne bevæge sig frit, f.eks. kunne tage et job i andre nordiske lande.
Noget af det første, vi fik på nordisk plan, var det nordiske arbejdsmarked.
Det har været til usigelig gavn, både for de nordiske økonomier, for de nordiske borgere og også for den nordiske gensidige forståelse.
Jo flere, der i en del af deres liv har opholdt sig i et andet nordisk land, jo mere har vi forståelse for vigtigheden af at holde fast i det nordiske samarbejde.
Nu var det blevet en del af hendes egen familie, hendes egen hjemmebase.
Island har været nævnt.
Fru Line Barfod synes ikke, at vi har vist tilstrækkelig solidaritet.
Jeg synes nu, at der alt i alt har været vist solidaritet, både i den store målestok og også i den lille målestok, hvor vi f.eks. har sikret en god hjælp til islandske studerende i andre nordiske lande.
Så både i det store og i det små synes jeg, at der har været solidaritet mellem de nordiske lande, og det tror jeg også at man føler i Island.
Jeg blev spurgt af hr. Niels Sindal om Nord Stream, altså om ledningen, der går fra Rusland til Greifswald i Tyskland, og om, hvorfor Danmark har sagt ja og Sverige nej.
Jeg mener, at det forholder sig sådan, at Danmark har sagt ja, og at Sverige ikke har svaret endnu.
Jeg tør ikke byde ind på det her fra talerstolen.
Jeg har ikke hørt, at der skulle være svenske indvendinger imod, at Danmark har sagt ja, men jeg kan jo have taget fejl.
Fru Anita Knakkergaard mente, at det var urimeligt, at vi har uddannet så mange svenske læger her i Danmark, og spurgte, om vi dog ikke kunne gøre noget ved det.
Det gjorde vi sidste år, og det fik en effekt, men det er rigtigt, at der igen i år var rigtig mange svenske ansøgere og der var rigtig mange, der blev optaget.
Jeg ved, at videnskabsministeren også er optaget af den sag.
Det er i øvrigt ikke nogen ny sag.
På det kollegium i Århus, hvor jeg tilbragte en del af min ungdom, var der lægestuderende, som tjente store penge i Sverige.
Så også dengang leverede Danmark altså medicinsk arbejdskraft til Sverige.
Noget af det stammer helt tilbage fra den tid, hvor København var magneten for studerende fra hele Norden.
Så kan man sige, at det skal vi da være kede af, men jeg synes egentlig, at vi skal være glade for det.
Det er jo også noget, der bidrager til en vis forståelse for det underlige land Danmark og dets hovedstad, men det er jo også med til at sikre, at rigtig mange danskere kender jævnaldrende i andre nordiske lande.
Så det kan godt være, at det giver et problem på den måde, at nogle studiepladser derved ikke tilfalder danske ansøgere, men det giver altså også nogle fordele, og hvis man gør som fru Anita Knakkergaard foreslår, nemlig kræver, at de lægestuderende efter færdig uddannelse skal blive mindst 5 år i Danmark, har vi dermed skabt en hindring for fri nordisk bevægelighed.
Så jeg synes, at vi skal forsøge noget andet.
Jeg er i øvrigt glad for alle de indlæg, der har været, og jeg synes da, at fru Line Barfod har fået opfyldt ønsket om en god debat.
Jeg synes, at der er blevet sagt gode ting om nordiske kerneværdier.
Jeg tror, det var fru Bente Dahl, der gjorde det, og fru Marion Pedersen var inde på noget lignende.
Hr. Kristen Touborg nævnte, at vi skal passe på ikke at være for fedtede med budgetterne.
Det har han ret i, men jeg synes, vi skal huske at være glade for det, vi har.
Det er jo ikke småting, vi har fået ud af det, og jeg glæder mig til den kommende session, hvor vi alle sammen skal deltage.
Jeg vil godt slutte med at sammenligne det nordiske samarbejde nu med den gang, jeg som medlem af Folketinget var medlem af den danske delegation til Nordisk Råd.
Jeg kan godt fortælle, at der dengang var flere møder, der var man ude at rejse i længere tid, der var der flere papirer og flere ord.
Til gengæld var der betydelig mindre aktion, end der er i dag.
Så altså mindre snak, færre papirer og mere handling er det, der har kendetegnet det nordiske samarbejde her på det seneste, og det er den udvikling, vi skal fortsætte på den kommende session, som jeg ser frem til, idet jeg takker alle ordførerne for deres indlæg.