Helge Sander (V), 2007-05-08:
Spørgsmålet om regelstyring af universiteterne bliver igen debatteret, men jeg vil gerne her ved debattens start slå fast, at denne regering går ind for regelforenkling.
Vi arbejder målrettet for at forenkle eksisterende love og regler, og alle nye regler overvejes nøje.
Det Radikale Venstre har nu fremsat beslutningsforslag nr. B 135 om afregulering af universiteterne.
I beslutningsforslaget fremføres det, at der i universitetsreformen fra 2003 blev givet et løfte om, at der skulle være mindre detailregulering, men det mener man ikke er blevet indfriet, altså påstår De Radikale.
Sandheden er imidlertid en anden.
Derfor vil jeg kort redegøre for, hvad der faktisk er blevet lovet.
I 2002 vedtog regeringen nemlig en universitetsreform sammen med Socialdemokraterne og Kristendemokraterne.
Aftalen dannede grundlag for vedtagelsen af universitetsloven i 2003, og regeringen og forligspartierne gav her løfte om regelsanering.
Konkret blev der lovet en indsats for færre regler på ti specifikke områder.
Det var f.eks. en mere fleksibel stillingsstruktur, forenkling af taxametersystemet og mindre regulering af udviklingen af nye uddannelser.
Siden 2003 har vi holdt et vågent øje med de ti områder, som i dag er kendetegnet ved mindre statslig regulering og færre regler.
F.eks. har vi med årets finanslov forenklet taxametersystemet.
Vi er gået fra 17 til 3 takster, det er en forenkling, der er til at forstå.
Af de ti områder er der kun et, som ikke er blevet ændret, og det er bygningsområdet.
Universiteterne ønskede her at undgå forelæggelse for Finansudvalget ved igangsættelse af byggerier for mindre end 100 mio. kr. Den nuværende grænse på 50 mio. kr. er allerede meget høj, og dette beløb er ikke blevet justeret.
Når diskussionen om regelstyring blusser op igen, hænger det sammen med, at Rektorkollegiet i marts sendte et notat til Videnskabsudvalget med en række ønsker om flere frihedsgrader.
Det kan for overblikkets skyld opdeles i tre områder: for det første økonomiske forhold, for det andet overenskomstmæssige forhold, og for det tredje uddannelsesforhold.
Hvad angår det økonomiske område, har jeg et ansvar for at sikre, at skatteydernes penge bliver forvaltet som forudsat.
Derfor er der selvfølgelig regler for den forvaltning.
På lønområdet er der sket en uhensigtsmæssig stigning i lønningerne til de højest placerede ledere, og det er som bekendt blevet påtalt af Rigsrevisionen.
Jeg kan godt forstå, at nogle universitetsfolk peger på, at det hyrdebrev, som ministeriet har udsendt i den anledning, kan opfattes som et indgreb i universiteternes selvstyre.
Universiteterne er også kritiske over for, at de ikke kan nøjes med at bruge deres egne revisorer, men Rigsrevisionen er jo revisor for hele statens område, og det er der meget, meget klare regler for.
Her er der tale om forhandlingsstof, hvor staten er arbejdsgiver, og hvor det er helt nødvendigt med en koordineret holdning.
Rektorkollegiet fremhæver i notatet det tredje område.
Det er især på uddannelsesområdet, at der skal være øget frihed fra centralstyring.
Det var regeringen og forligskredsen også enige om i 2002, og senest har vi – oven i købet med meget bred opbakning her i Folketinget – etableret en akkrediteringsinstitution, som fremover skal akkreditere og godkende uddannelser.
Men på visse dele af uddannelsesområdet er det væsentligt, at der stilles centrale krav.
Kravene skal sikre for det første, at der er sammen hæng mellem ungdomsuddannelserne og bacheloruddannelserne, for det andet, at der ikke er barrierer for merit, og endelig for det tredje, at de studerendes retssikkerhed ikke kommer i fare.
Jeg er åben over for at drøfte, hvilke regler vi kan afskaffe.
Diskussionen om detailregulering handlede især om de regler, der sigter på at forkorte de meget lange studietider og det meget høje frafald.
Det er bl.a. også dem, Rektorkollegiet nævner i sit notat.
Reglerne er udtryk for, at der er behov for markante forbedringer på universiteterne.
Det kan ikke være rigtigt, at kun 16 pct. af de studerende gennemfører kandidatuddannelsen på normeret tid, og det er helt og aldeles uacceptabelt, at frafaldet ved de danske universiteter er så højt, som tilfældet er.
Derfor indgik vi også med et meget bredt flertal her i Folketinget – inklusive Det Radikale Venstre – en velfærdsaftale, som har flere instrumenter til at bekæmpe de lange studietider og det høje frafald.
Derfor har jeg foreslået, at vi tager en konkret drøftelse med universiteterne om regelsanering.
Det havde jeg en snak med bestyrelsesformændene om den 20. april, hvor vi blev enige om at igangsætte et arbejde for at nå frem til en ny fælles forståelse.
Vi aftalte, at processen hen imod denne fælles forståelse er, at vi nedsætter en arbejdsgruppe med repræsentanter for bestyrelsesformændene, rektorerne og Videnskabsministeriet.
Jeg forventer, at den aftale med bestyrelsesformændene betyder, at debatten om regelsanering vil finde en afklaring og komme ind på det rette spor.
På baggrund af ovenstående skal jeg meddele, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslag nr. B 135.