runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2010-04-09:
Vi har svært ved at se, hvad de store problemer skulle være i at gennemføre forslaget.
Som det er blevet sagt flere gange i debatten, har flertallet af butikkerne allerede i dag en bytteret.
Det fremgår tydeligt af forslaget, at det ikke er meningen, at det skal omfatte samtlige køb.
Der skal selvfølgelig laves et grundigt lovarbejde, hvor man ser på, hvor det er fornuftigt at have bytteret, og hvor det er fornuftigt ikke at have bytteret.
Så vi er helt trygge ved, at der vil være dygtige folk i Justitsministeriet, der er i stand til at lave en fornuftig sondring af, hvad det er for nogle typer køb, der skal være omfattet.
Så det, der bare står tilbage, er hele den her besynderlige debat, der har været, om, hvor meget vi skal beskytte borgerne mod alt muligt.
Jeg er enig i, at vi hele tiden skal være meget opmærksomme på, hvor meget man skal beskytte borgerne, og hvor meget man skal stole på, at de klarer sig selv.
Jeg er fuldstændig enig med fru Lone Dybkjær i, at der er behov for, at vi giver mere undervisning til vores børn og unge, så de lærer nogle af de ting, som er væsentlige for at kunne begå sig i samfundet i dag, lærer noget om, hvad det er for nogle regler, der er gældende, og i høj grad lærer noget om, hvordan man lægger et budget.
Jeg ved jo fra mit eget arbejde som advokat, at det er meget få mennesker, der er i stand til selv at lægge et budget og se, hvad de egentlig har af penge, og overskue, hvad de har råd til, og hvad de ikke har råd til.
Men jeg forstår ikke helt argumentet om, at man pakker folk for meget ind, når man ser på megen anden lovgivning, som regeringen kommer med – både i forhold til at beskytte unge mod alkohol og cigaretter, i forhold til, som fru Lone Dybkjær var inde på, den kæmpe hjælpepakke, man har givet til bankerne, fordi de ikke kunne finde ud af, at man ikke skal låne mange millioner ud til store spekulanter, Stein Baggers IT Factory og andre, i forhold til landbruget, som jo var årsagen til, at man indførte gældssanering i sin tid, fordi de var overbelånte, og hvor man nu snakker om store hjælpepakker, fordi der igen er overbelåning.
Så det kommer åbenbart an på, hvem det er, man skal beskytte – om det er nogle af ens venner eller det er almindelige borgere – om man synes, at man skal give hjælp eller ej.
Vi synes altså, at det kan være ganske fornuftigt med det her ret lille forslag om, at man udvider den bytteret, som langt de fleste butikker har, til at gælde for stort set alle butikker – med de undtagelser, der må være nødvendige, hvis det, man køber, er en fødevare, som jo ikke kan holde i 14 dage, eller hvis det er noget, der er særligt fremstillet til en, og hvad der ellers kan være af særlige forhold.
Tom Behnke (KF), 2010-04-09:
Grunden til den forvirring, der måske er hos nogen i det pågældende spørgsmål, er jo selve udgangspunktet.
Hvis der nu blev spurgt om, hvad fortrydelsesretten er, hvis man køber tøj i Jack & Jones, kan jeg ikke svare på det.
Jeg tror heller ikke, at hr. Benny Engelbrecht kan svare på det.
Men det, man skal vide, er, at udgangspunktet er, at der ingen fortrydelsesret er, medmindre butikken har lavet en særaftale med kunden eller med kunderne i det hele taget.
Det fremgår af bonen, det fremgår af skiltningen i butikken osv.
På den måde kan man lave undtagelser fra hovedreglen.
Hvis vi nu som stat skulle gå ud og i den grad understrege den hovedregel, at der ikke er nogen fortrydelsesret, hvad ville det så medføre?
Det ville måske medføre, at der var nogle butikker, hvor de sagde, at de da ikke behøver at have nogen fortrydelsesret og lader være med at have det.
Er det hensigtsmæssigt for forbrugerne?
Nej, det er det ikke.
Hvad ville konsekvensen blive?
Den ville være det modsatte af det, som hr. Benny Engelbrecht ønsker.
Lad det nu være således, at butikker kan have forskellige muligheder for at yde en ekstra service og komme noget mere i posen til forbrugeren.
Det er da skønt, at der er den mulighed.
Jeg ville da heller ikke, hvis jeg blev spurgt om en konkret butik, vide, hvad fortrydelsesretten var i den butik, før jeg havde spurgt den,
men hvis det er sådan, at jeg føler et behov for at have muligheden, så spørger jeg, inden jeg køber.
Benny Engelbrecht (S), 2010-04-09:
Jeg har et problem med, at min mikrofon hele tiden lyser rødt, men det er måske meget passende i netop denne her situation.
For lige at vende tilbage til spørgsmålets grundkarakter: Er det tilfredsstillende, at to tredjedele af forbrugerne inklusive dem, der også er erhvervsdrivende, ikke ved, hvad gældende ret er?
Jeg ved godt, at det er et meget lavpraktisk spørgsmål set i forhold til de store ideologiske diskussioner, men det ville være rart, hvis vi rent faktisk kan komme ud af den her debat med en vis enighed.
Jeg går ud fra, at ordføreren er enig med mig i, at det ikke er tilfredsstillende, at to tredjedele af danskerne er uvidende om, hvordan retten overhovedet er på det her område, så er der ikke som et minimum et behov for at optimere det?
Det er fair nok, at De Konservative ikke vil være med til at støtte det socialdemokratiske forslag, men er der ikke brug for at optimere forbrugerinformationen på dette område?
Tom Behnke (KF), 2010-04-09:
Det er ikke et spørgsmål om, hvem man holder med.
I forhold til det her område, hvor der måske er nogle i den ene butik eller den anden butik, der ikke helt ved, hvordan reglerne er der, er det heller ikke så relevant.
Det, der er relevant at vide, er, at udgangspunktet er, at en aftale er en aftale.
Udgangspunktet er, at der ikke er nogen fortrydelsesret.
Hvis der så er en butik, hvor de synes, at de gerne vil yde den service til deres kunder, så svarer det jo til, at man har købt en pose bolsjer, og købmanden siger: Undskyld, men gør det noget, at jeg kommer lidt ekstra i posen?
Nej, det gør det sådan set ikke.
Man behøver da ikke på forhånd at vide, om der kommer lidt ekstra i posen eller ej, men hvis man er meget interesseret i, om der kommer lidt ekstra i posen, kan man jo spørge, inden man afslutter handlen, om der er en fortrydelsesret og i givet fald i hvor lang tid.
Marlene Harpsøe (DF), 2010-04-09:
Erstatningsniveauet skal derfor forhøjes med henblik på at sikre de omhandlede børn økonomisk fremadrettet.
Forslagsstillerne skriver endvidere, at det er et stort økonomisk tab for et barn at miste en eller begge forældre, og at det bliver langt sværere for disse børn at opnå samme økonomiske hjælp og bistand som jævnaldrende til at tage et kørekort, gennemføre en uddannelse eller til at etablere sig.
Alt dette er Dansk Folkeparti faktisk enig i; dog vil vi sige, at tab af forældre nok ikke kan gøres op i penge.
Desværre er der ikke nogen økonomi i forslaget, og det er nu altid godt at vide, hvad det, vi beslutter, rent faktisk koster.
Dermed ikke sagt, at det her forslag kun handler om penge, for det gør det bestemt ikke, men det er rart at vide, hvad det er, man går ind til.
Intentionerne i forslaget fejler ikke noget, og det er et område, som vi mener der skal ses på.
Dansk Folkeparti er dog blevet opmærksom på, at Justitsministeriet har iværksat en undersøgelse af den praktiske anvendelse af reglen i erstatningsansvarsloven om udbetalinger til efterladte ved dødsfald, herunder også børn.
Redegørelsen, som ministeriet forventer færdig i løbet af foråret 2010, vil, efter hvad vi har hørt, også vedrøre spørgsmål om, hvorvidt der eventuelt kan være anledning til at overveje lovændringer.
Derfor mener vi i Dansk Folkeparti, at vi lige skal vente den her rum tid, til vi har den nye undersøgelse i hånden.
Med disse begrundelser siger vi nej til det fremsatte forslag, men vi vil meget gerne sige, at området bør komme op til debat igen, når vi har fået lejlighed til at se de oplysninger, som snart kommer med undersøgelsen.
Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Nej, det tror jeg ikke er en fremkommelig vej.
Jeg tror, at den fremkommelige vej er at identificere tabet, for ellers går vi ud over, hvad der normalt forstås ved erstatning.
Men jeg synes, at den drøftelse om de nærmere konkrete forhold, der kan dækkes, og beløbsstørrelse og den slags snarere hører til i sådan en drøftelse, som jeg vil indbyde til, end det er noget, som vi sådan kan få plads til at drøfte her fra Folketingets talerstol.
Jeg vil også advare imod, at det nu udvikler sig til en debat, hvor vi sådan prøver at overbyde hinanden med hensyn til, hvad vi synes at børn, som mister deres forældre, kunne fortjene at få.
Vi synes jo alle sammen, at børn, der mister deres forældre, skal have en virkelig fin erstatning, og sådan kunne vi jo let stå og overbyde hinanden, men vi er også nødt til lidt nøgternt at tage stilling til, hvad der kan rummes i en erstatningsansvarslovgivning, hvor erstatning må høre sammen med lidte tab, hvis ikke vi skal fravige nogle helt grundlæggende principper i dansk erstatningsret.
Karen Hækkerup (S), 2010-04-09:
Jamen jeg mener jo, at det, jeg har lagt frem, er fagligt forsvarligt, og at det er retssikkerhedsmæssigt i orden, og at man ville kunne nå det inden sommer – ellers havde jeg naturligvis ikke fremsat forslaget.
Jeg er glad for, at Venstre ikke hælder det socialdemokratiske forslag ned ad brættet, men dog vil være konstruktiv.
Men jeg må sige, at jeg er skuffet over, at man er villig til at acceptere sådan en langmodighed med arbejdet.
Jeg mener, at det her haster.
For Venstres ordfører har jo ret, når han siger, at det er rædselsfuldt, hvad der sker, og at det er invaliderende.
Jeg har lidt den opfattelse, at det virker, som om man i det danske Folketing går med skyklapper på.
Man tror, at vi har lavet en lov – et forbud mod børneporno, mod billeder – men sandheden er, at selv om vi har haft den lov siden 2003, så siger politiet, når man spørger dem, at de, når de støder på de her sider, bare smider billederne ud, for de er jo alligevel lovlige i Danmark.
Så selv om vi altså har en idé om, at vi har gjort en indsats for at modvirke børneporno, så virker den ikke.
Kim Andersen (V), 2010-04-09:
Jeg synes ikke, at det er helt rimeligt, at ordføreren fra Socialdemokratiet her siger, at vi ikke vil handle i forhold til den her problemstilling.
Alt, hvad jeg har sagt heroppefra, er faktisk udtryk for det modsatte.
Vi er lige så indignerede over det her spørgsmål som fru Karen Hækkerup.
Der er tale om, som jeg har sagt flere gange, forfærdelige, rædselsfulde, invaliderende overgreb på børn, og det kan vi ikke tage skarpt nok afstand fra.
Men spørgeren ved også, at det er komplekst.
Spørgeren ved også, at en lovgivningsproces skal være sagligt funderet.
Jeg er enig i, at den skal fremmes, men det skal ske på et fagligt og sagligt grundlag, så det, der måtte komme ud af denne proces, også bliver til at administrere og er retssikkerhedsmæssigt forsvarligt.
Karen Hækkerup (S), 2010-04-09:
Jeg er selvfølgelig glad for, at Venstre kan se, at Socialdemokraterne har en pointe, men jeg sidder og bliver sådan helt indædt hidsig indeni over, at Venstres ordfører kan stå og give udtryk for, hvor rædselsfuldt det her er, og så alligevel mangle viljen til at handle.
Jeg mener: Hvis Venstre vil, kan vi jo finde et flertal, der kan få det her igennem hurtigere.
Jeg synes ikke, at det er tilfredsstillende, at regeringen siger: O.k., vi kan godt se, at vi har et problem, men vi har et hul i lovgivningen, som man ikke har i Sverige og Norge.
Man har en hel masse af de her sider med animeret børneporno, som vi altså godt ved handler om at børn bliver voldtaget og tortureret.
Det haster med at få lukket de her sider, og derfor forstår jeg ikke, hvorfor Venstres ordfører ikke vil være med til at handle lidt hurtigere.
Hvorfor er Venstre så lang i spyttet?
Kim Andersen (V), 2010-04-09:
Det er et meget alvorligt spørgsmål, vi her har til behandling.
Vi har i VK-ordførerkredsen og med ministeren drøftet beslutningsforslaget indgående forud for dagens behandling her.
Overgreb mod børn, misbrug af børn, børneporno er jo ganske alvorlige ting, og når børn misbruges og udnyttes, er det rædselsfuldt.
Det er noget, vi må tage afstand fra, det er blandt de allergrimmeste, allermest alvorlige forbrydelser overhovedet.
Jeg synes, at justitsministeren har givet en meget nuanceret og detaljeret gennemgang af kompleksiteten i den her problemstilling, men jeg vil også gerne sige, at det forhold, at det er komplekst, ikke skal skygge over det forhold, at vi her har med noget at gøre, som er ganske rædselsfuldt, og som er invaliderende for de børn, som det måtte komme til at gå ud over.
Derfor skal vi drøfte det her spørgsmål med allerstørste alvor.
Jeg er meget tilfreds med, at Straffelovrådet her med det samme bliver bedt om at tage den her vinkel med i sit arbejde.
Jeg er selvsagt også tilfreds med, at ministeriet vil inddrage Sexologisk Klinik på Rigshospitalet for faglige udtalelser fra Sexologisk Klinik og ligeledes vil spørge visitations- og behandlingsnetværket til råds i forbindelse med dette arbejde.
Jeg vil så også gerne sige – også til justitsministeren – at jeg bed mærke i, at ministeren i sin gode, grundige og saglige tale to gange henviste til afvejningen af dette spørgsmål i forhold til den kunstneriske frihed.
Der vil jeg gerne på Venstres vegne sige til ministeren, at her skal vi ikke benytte den kunstneriske frihed – det sagde ministeren heller ikke – men vi skal heller ikke komme til at benytte begrebet den kunstneriske frihed til at stikke hovedet i busken for noget, der i forhold til overgreb på børn jo er ganske forfærdeligt og rædselsfuldt.
Her skal der være meget snævre grænser for definitionen og brugen af begrebet den kunstneriske frihed.
Det skal i hvert fald være Venstres tilgang til det og min melding i det videre arbejde i ministeriets regi.
Med de ord vil jeg så også sige, at vi ikke kan støtte det foreliggende forslag.
Det er uhyre komplekst, det her, og der er så meget i gang på området, og ministeren har givet tilsagn om at udvide kommissoriet for arbejdet.
Dem er vi i deres intentioner enige i, men det er noget, der skal gøres grundigt og ordentligt og med inddragelse af den faglige ekspertise, der er til rådighed på området.
Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Altså, det har jeg som udgangspunkt ikke nogen holdning til.
Jeg synes, det afgørende her er, at vi skal sørge for, at de regler, vi har i Danmark, beskytter børn bedst muligt.
Og hvis der er børn, som på nogen som helst måde er ofre i de her sammenhænge, skal vi sætte ind over for det.
Det, som jeg synes er interessant, er at få nogle ekspertudtalelser, som vi kan lægge til grund, og som Straffelovrådet kan lægge til grund, for overvejelser om, hvorvidt der er den effekt, at animeret børneporno leder til i citationstegn rigtig børneporno eller det, der er værre – hvis der er noget, der er værre – og her tænker jeg på, at det ikke bare er børneporno, men at de pågældende personer også rent faktisk går videre end til bare at se på pornografiske fremstillinger.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2010-04-09:
Jeg vil i hvert fald blive glad, hvis ministeren også overvejer det i den her sammenhæng.
Jeg ved ikke, om ministeren har kendskab til væksten i antallet af sider og tegninger og materiale med animeret børneporno, men noget af det, jeg har hørt, er i hvert fald, at fordi Danmark ikke har et forbud mod animeret børneporno, flytter siderne fra Norge og Sverige til Danmark, så Danmark ligesom bliver det smørhul, som man kan udbrede det her i.
Mener ministeren, at det er rigtigt, og hvad er ministerens holdning til det i øvrigt?
Kim Andersen (V), 2010-04-09:
Altså, inden fru Karen Hækkerups selvforherligelse nu går helt over gevind, må jeg sige, at jeg synes, at sagen er så alvorlig, at den fortjener, at vi alle sammen forholder os sagligt og seriøst til den.
Det er også sådan, at Rigspolitiet har stort fokus på sagen, og at der er en særlig enhed, der arbejder med at bekæmpe overgreb på børn, udbredelsen af børnepornografi, og retsforfølge det.
Ministeren har i dag givet en meget grundig redegørelse for kompleksiteten i sagen og for de initiativer, der er i gang.
Ministeren har samtidig givet en række tilsagn.
Det ved enhver herinde, selv også den socialdemokratiske ordfører.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2010-04-09:
Det synes jeg er en positiv tilkendegivelse.
I den sammenhæng vil jeg godt spørge ministeren, om han også vil være indstillet på at undersøge børneerotika.
Jeg har selv kigget på nogle af de sider, og det drejer sig godt nok om billeder af børn, som f.eks. leger i strandkanten i badetøj, men de er taget på en måde, så man f.eks. kun kan se skridtet, og bliver lagt ud på bestemte hjemmesider, hvor mænd så kan kommentere dem i et meget seksualiseret forum.
Jeg mener, at der også her er en problemstilling, vi bør kigge på.
Kunne ministeren give en tilkendegivelse af, at man også vil få taget denne problemstilling med, når man nu går i gang med at undersøge animeret børneporno?
Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Så jeg kan ikke se andet, end at hvis der skal gennemføres et sådant forslag, vil det blive i næste samling og ikke i denne samling.
Marlene Harpsøe (DF), 2010-04-09:
Jeg er glad på Dansk Folkepartis vegne, jeg er glad for den positive udmelding fra justitsministeren.
Så er der lige en ting i forhold til forslaget, for der står jo i forslaget, at regeringen pålægges inden udgangen af denne folketingssamling at fremsætte et lovforslag.
Så vil jeg bare høre ministeren: Er det noget, som man fra ministerens side vurderer at man kan nå i den her folketingssamling, eller er det noget, som vi bør se frem til i næste folketingssamling i stedet for?
For jeg kan forstå, at der er mødefri periode allerede fra den 5. juni i år.
Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Det vil jo under alle omstændigheder være ulovligt at bruge børn som modeller; det er kriminaliseret allerede.
Man kan så anføre, at man måske i højere grad kan komme efter det, hvis vi har et sådant totalforbud, og det kan jo så være et af argumenterne for at gennemføre et forbud.
Jeg står ikke og siger, at der kun er argumenter for eller imod.
Det er jeg sådan set enig i.
Marlene Harpsøe (DF), 2010-04-09:
Jeg kan jo høre på justitsministerens sidste svar her, at ministeren alligevel er åben over for at se nærmere på netop et forbud mod den her animerede børneporno, selvfølgelig også med de undtagelser, der skal til i konkrete situationer – undtagelser i forbindelse med kunstnerisk frihed, forskning osv. Noget af det, som jeg fik kuldegysninger over – det var ikke, fordi ministeren nævnte det i dag, men jeg fik den viden tidligere –
er, at man ofte bruger rigtige børn, altså levende børn, som modeller til den her animerede børneporno, og det er jo fuldstændig vanvittigt.
Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Jeg har ikke kendskab til det pågældende eksempel, men som det bliver beskrevet af fru Karina Lorentzen Dehnhardt, så lyder det da bestemt ikke behageligt, og det lyder da, som om det er noget, man må inddrage i den samlede overvejelse.
Men jeg har altså ikke nærmere kendskab til det, så jeg kan ikke vurdere det så eksakt.
Karen Hækkerup (S), 2010-04-09:
Det er jeg rigtig glad for.
Jeg synes jo ikke, at det er for meget, at en 7-årig kan få 900.000 kr. til en hel barndom og resten af et voksenliv til at kunne komme videre.
Jeg tror, at vi, der har børn, ved, hvad det koster at have børn, og det er en dyr fornøjelse, og det bliver det sådan set også ved med, selv om de er blevet 18 år.
Derfor synes jeg, at det ville være godt, hvis det er en af de ting, som ministeren vil være med til at kigge på.
Men jeg vil gerne spørge til det faktiske tab.
Det er jo rigtigt, at der er nogle børn, der er født heldigere end andre økonomisk set, og som kan få meget mere hjælp.
Det kan da godt være, at en eller anden ligemagerihedstanke ikke er ønskværdig, men kan ministeren så ikke i det mindste sige, at så må der være et minimum?
Det kan godt være, at der er nogle, som får rigtig store erstatninger, fordi deres mor og far var begunstiget og havde store indtægter, men der må på den anden side også være en bundgrænse for, hvor lidt vi synes er acceptabelt.
Kunne der ikke være en mellemvej, man kunne finde, hvor man rent faktisk honorerer det faktiske tab, men dog har et minimum?
Lars Barfoed (KF), 2010-04-09:
Når vi nu får sådan en drøftelse til foråret – den håber jeg da at alle gerne vil deltage i – så vil det jo være relevant i den forbindelse at se på, om der kan identificeres nogle tab, som børn lider i sådanne sammenhænge, som ikke er dækket af de godtgørelses- eller erstatningsregler, vi har i dag.
Jeg lægger bare vægt på, at vi fastholder et princip i erstatningsansvarsloven om, at erstatning har at gøre med lidte tab.
Omfatter loven så ikke alle de typer af tab, som den bør opfatte, så er det vel noget af det, vi skal drøfte.
Men der er meget forskel på sådan mere systematisk at søge at identificere sådan et tab, som ikke måtte være omfattet af loven i dag, og til så at gøre, som forslagsstillerne siger i beslutningsforslaget, at man sådan bare skal ligestille børnene med en forsørger, som mister ægtefællen.
Men jeg er åben over for den drøftelse, som fru Karen Hækkerup lægger op til.
Karen Hækkerup (S), 2010-04-09:
Jeg er glad for, at ministeren vil indbyde til et møde.
Nu hæftede jeg mig ved, at ministeren meldte ud, at han, allerede dagen inden beslutningsforslaget var fremsat, havde været ude at sige, at han syntes, der var nogle ting, der skulle laves om.
Men grunden til, at sagen jo igen blev aktualiseret, var den meget tragiske busulykke, hvor skituren for et fritidshjem endte i en tragisk dødsulykke, og hvor flere voksne omkom.
I den forbindelse blev sagen rejst igen, og jeg var bl.a. ude at sige, at jeg synes, vi skulle forhøje de erstatninger – det var noget, jeg havde tumlet med længe.
Og i den forbindelse kan jeg så notere mig, at det var der ret mange andre retsordførere der var enige med mig i, og i hvert fald havde de sagt til aviserne, at det syntes de også var en god idé.
Jeg vil gerne spørge: Når ministeren siger, at man ikke skal gå ud over det faktiske tab, mener ministeren så, at man ikke skal forholde sig til, at et barn, der bliver 18 år, ikke længere kan få økonomisk hjælp, og at så ophører erstatningspligten eller forsørgerpligten?
For vi må vel være enige om, at det giver en vis social slagside, at der er børn, der kan få hjælp, også når de er 18, når de er 19, når de er 20, til at etablere sig, til at købe computere, til at komme igennem studierne, og så er der andre, der ingen hjælp kan få.
Vil ministeren ikke være villig til at se på, om man skal strække den periode, man giver en forsørgertabserstatning til ud over det attende år?