runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Kirk (V), 2007-04-19:
Det er jo en spændende debat, som De Radikale foranlediger her.
Men jeg kan ikke lade være med at gå tilbage, endda 50 år, helt tilbage til 1955, hvor vi startede Fællesskabet i det små.
Der var der hunger, der snakkede man om hunger i Europa.
Danmark har været medlem siden den 1. januar 1973.
Hvad skete der?
I 1984 fik vi mælkekvoter og eksportstøtterestitutioner.
Braklægningsordninger er kommet til, og hektartilskud er kommet til.
Alle har kunnet se det, og det er gået op for alle – vel før i nord end i syd – at det her ikke kunne fortsætte.
Efter lang tids diskussion fik vi aftalt en CAPreform, hvor EU's landbrugspolitik er aftalt frem til 2013.
Vi har i Danmark afkoblet 95 pct. og i EU 84 pct. i gennemsnit.
Eksportrestitutioner er næsten udfaset.
I 1992 fik Danmark 5,4 mia. kr., i 2006 1 mia. kr., og i år når vi vel op på 0,5 mia. kr.
Det går den rigtige vej, der er en plan for det.
Der er lagt loft over pengeforbruget, hvilket medfører, at landbrugsområdets andel af EU's budgetter er på rette kurs.
For ca. 30 år siden udgjorde det omkring 70 pct. af budgettet, og i 2013 er vi vel nede på en tredjedel.
Vinområdet er efter lange og vanskelige forhandlinger kommet med.
Sukkerområdet, som er et meget vanskeligt område, er kommet med.
Der er sket noget.
Det har været vanskeligt.
Der har altså hele tiden været noget undervejs, og det er gået den rigtige vej, fordi man kunne se, at det, man havde bygget op, kollapsede i 1980'erne og op til først i 1990'erne.
Venstre og regeringen har hele tiden været i front.
Vi har godt vidst, at vi skulle den vej, men vi har også lært, at hvis nord og syd skal mødes, skal man ikke komme og diktere noget sydpå, men nærmest prøve at snakke dem tilrette.
Derfor går vi i Venstre altid ind for en lige og fair afvikling af støtten
modsat andre partier her på Christiansborg.
Tag eksempelvis diskussionen om modulation.
Det er vel ikke ligeværdigt at sige, at der skulle tages mere af den i Danmark end i de øvrige lande.
Det er jo heller ikke helt rigtigt, når fru Lone Dybkjær siger, at der er mange mærkelige regler, som landbruget ikke har.
Så kan jeg måske fortælle fru Lone Dybkjær, at der også er mange mærkelige regler, som landbruget har, og som andre slet ikke har.
Når jeg læser f.eks. De Radikales forslag, som nok aldrig kommer til en gennemførelse, for der står noget med, at der skal 90 mandater til, så ville vi faktisk afskaffe bondegårdsreglen og pålægge landbruget en ekstraskat på en totalsum på 7 mia. kr.
Det er vel ikke en lige behandling i en diskussion om, at vi skal afvikle landbrugsstøtten.
Vi håber, at sundhedstjekket bliver brugt til en yderligere liberalisering på landbrugsområdet, men ikke på den måde, at landmændene skal gå fra hus og hjem.
Det skal ske på lige og fair vilkår både inden for EU og WTO, og vi venter gerne på udspillene til sundhedstjekket.
Hans Christian Schmidt (V), 2007-04-19:
Jeg siger bare, at det ikke hjælper noget, at vi har en plan.
Det, der hjælper noget, er handling – den handling, vi ved hvert rådsmøde foretager os, den handling, vi ved hvert forslag foretager os.
Det er det, der giver resultat.
Man kan da godt stille det op og spørge, hvad det er for nogle ting, men det er i den førte politik, og det er i argumentationen ved hvert eneste rådsmøde, man skal kæmpe for den her sag, og det gør regeringen.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-19:
Jeg vil gerne takke for ordførertalen, og man kan da sige, at teknologien har virket.
Det gælder selvfølgelig også danske landmænd, og det gælder selvfølgelig også en diskussion om landmænd i al almindelighed i EU.
Men jeg vil gerne takke for det positive tilsagn, som jeg føler er kommet fra Dansk Folkeparti her i dag, og se frem til, at vi kan arbejde videre med det.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-04-19:
Jeg synes, det er interessant, at det ikke er her, men der, det afgøres.
»Der« er jo også »her«.
Vi er jo medlemmer af EU, og hvis man skal have en vision for, hvordan man får afviklet støtten, skal man også have en vision, som har nogle konstruktive forslag til, hvordan man håndterer de problemer, som der jo også er ved afviklingen af støtten.
Jeg mener, det er helt givet, at vi skal ud af den støtte.
Ministeren tror så på, vi kommer ud af den.
Men der er efter min mening pokkers til forskel på den hast, man kan komme ud af den med, afhængigt af om man har en vision, eller om man ikke har en vision.
Så jeg vil gerne spørge igen: Er ministeren ikke enig i, at det, der ligger i det radikale beslutningsforslag, faktisk er det at have en operationel vision for, hvordan man kan overbevise de andre om, at det skal gå stærkere at komme af med den landbrugsstøtte, end det ser ud til at gøre i øjeblikket?
Jeg synes, ministeren indtager en meget national holdning til det her.
Hele talen bestod sådan set i, hvad Danmark har gjort, og hvad vi har vedtaget i fællesskab, forskellige konstellationer i Folketinget.
Hvis man skal overbevise andre lande i en forening, som man alle sammen er medlemmer af, om, at det er en god idé at afvikle landbrugsstøtten, så er det jo åbenlyst fornuftigt at have nogle svar på det, som vil være de problemer, der opstår, og de problemer, som opleves af andre lande, der er ved at skulle sænke landbrugsstøtten og helt afvikle den.
Så jeg synes faktisk, det er for bagudskuende og for lidt fremadrettet, og det harmonerer ikke med, at man er proaktiv, hvis man bare siger, at man løbende vil orientere Folketinget om de forslag, der kommer fra Europa-Kommissionen.
Ja, naturligvis vil man det.
Jeg læser det her forslag, som jeg synes er vældig godt, som et spørgsmål om, at man faktisk laver en strategi.
Hvis man vil overbevise sydeuropæerne f.eks., skal man også have noget konstruktivt at bidrage med.
Er ministeren ikke enig i, at det faktisk er det, forslaget går ud på?
Hans Christian Schmidt (V), 2007-04-19:
Jeg vil sige, at jeg jo netop i min tale roste den tidligere regering for at have været med til at arbejde for, at vi får omlagt hele landbrugsstøtten og får den reduceret.
Nu kan jeg godt forstå, at kommissæren har lidt lettere ved at sige, hvordan hun mener sådan noget skal ordnes, når man ved, at landbrugspolitikken er et fællesanliggende.
Det skulle kommissæren næsten også have et bud på, idet udspillet jo skal komme direkte fra dem, der har initiativretten.
Så det synes jeg jo er meget rigtigt.
Jeg tror så til gengæld, at landbrugsstøtten vil forsvinde.
Jeg tror simpelt hen ikke, vi kan overleve i et system, hvor vi bliver ved med at have landbrugsstøtten.
Og det, jeg siger om de her ting, når vi diskuterer dem, er: Det kan da meget vel være, at når vi laver det sundhedstjek, skal vi sætte os sammen og prøve at finde ud af, om vi skal gøre det, jeg ved ikke, om man kan kalde det mere operationelt, men vi kan da godt sætte nogle datoer ind i det.
Men vi er bare nødt til at sige, at vi jo har politikken.
Politikken er, at vi skal afskaffe landbrugsstøtten, og hver gang vi får et forslag op, siger vi, at det hele tiden er det mål, vi forfølger.
Så jeg synes faktisk, vi gør det, og det har i hvert fald ikke været min hensigt at gøre noget andet, for jeg siger det hver gang på rådsmøderne i Bruxelles.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-19:
Det er jo ikke alt, man får med i sit beslutningsforslag, men det ved ministeren jo lige så godt, som jeg ved.
Og det hører jeg ikke at ministeren vil have.
Der er altså bare ingen sammenhæng imellem alle de fine ord om at være proaktiv, og at man så i realiteten bare tager de der forskellige forslag til efterretning.
Det, vi gerne vil have at vide, er: Hvordan forestiller ministeren sig at vi for alvor kommer af med landbrugsstøtten?
Jeg kan sige, at fru Mariann Fischer Boel i dag jo meget ærligt på det møde, vi havde, hvor det var ministerens kollegaer, der var der, sagde: Jeg tror ikke, vi kommer af med landbrugsstøtten på noget tidspunkt, jeg tror altid, der vil være en lille del tilbage, og så kunne vi måske supplere den med nogle tilskud.
Jeg håber, det kan gå anderledes, men det er ærlig snak.
Der er er da sådan en fremadrettet tænkning.
Her er det bare ord om, hvad der er gjort, men ikke noget om, hvordan regeringen forestiller sig at der overhovedet kan komme handling bag de der sætninger om, at vi alle sammen går ind for, at landbrugsstøtten skal afvikles.
Hans Christian Schmidt (V), 2007-04-19:
Jo, men man kan da godt til udvalget sende en beskrivelse af de her ting – hvordan de foregår, og hvilke ting man forventer vil komme.
Men sandheden er jo, at det netop er lykkedes at afvikle den.
Sandheden er jo netop, at hele det her med reformprocesser er kommet i gang, på grund af at man har lagt en plan for, hvad man gerne vil.
Der er jo ingen tvivl om, at man gerne vil afvikle landbrugsstøtten.
Derfor er der alle de elementer, og det er derfor, jeg har brugt tid på at gennemgå dem.
Folk kan jo godt, når de sidder med sådan et forslag, have overset, hvilke enorme forbedringer der har været gennem årene.
Det er jo lidt ærgerligt, hvis det bliver overset.
Om der skal udarbejdes en decideret handlingsplan, som jeg lidt hører forslagsstillerne spørge: Den opfattelse har jeg ikke, men det tager vi da gerne en diskussion om.
Og der vil jeg da gerne oversende noget om, dels hvordan det er foregået, dels hvordan det kommer til at gå.
Det var faktisk også det, jeg gennemgik i min tale, nemlig at så snart vi ser, hvad der kommer af forslag ved midtvejsevalueringen, tager vi selvfølgelig forslagene og diskuterer dem i Folketinget.
Og det er den måde, man gør det på.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-19:
Jeg vil gerne takke for ministerens meget lange redegørelse for, hvordan livet er gået på landsbrugspolitikkens område her i Folketinget.
Det er selvfølgelig et nyttigt resumé at have til forskellige debatter senere hen.
Men jeg vil sådan set gerne bede ministeren om at tage stilling til forslaget.
Det har ministeren nemlig ikke gjort.
Det, det her forslag omhandler, er at udarbejde en strategi for afvikling af EU's landbrugsstøtte, og der må ministeren jo også vide, at det, han har fremlagt, ikke har noget med en strategi at gøre, det er sådan nogle tidsplaner og løbende justeringer, og hvad ved jeg.
Jeg gider ikke høre nogen som helst ord om, at hvis man afvikler den i 2008, så falder det hele sammen.
Det er ikke det, der fremgår af det her forslag.
Det, der fremgår af det her forslag, er, at hvis ikke man laver en langsigtet strategi, så får vi aldrig den landbrugsstøtte afviklet på en ordentlig måde hen over et langt tidsrum, sådan at vi ikke skader alle mulige mennesker, der er inden for landbruget.
Så hvad mener ministeren egentlig om forslaget?
Hans Christian Schmidt (V), 2007-04-19:
Jeg kan i hvert fald sige, at jeg er enig i, at det jo præcis er det, vi gør.
Når vi diskuterer mælkekvoter f.eks., er det jo der, vi hele tiden går frem og siger: Venner, I er nødt til at forstå, at de mælkekvoter skal væk; vi kan ikke blive ved med at have sådan nogle støtteordninger.
Om det er mælkekvoter, vi diskuterer, eller intervention eller restitution, eller om det for den sags skyld er den direkte landbrugsstøtte, så er det altid den melding, vi kommer med.
Det drejer sig om yderligere liberalisering, afskaffelse af kvoter, garanterede priser og intervention skal væk.
Den støtte, der skal ydes, skal være målrettet og fremadrettet – det siger vi hver gang – og det er jo klart, at det sker efter en forhandling.
Vi mener, der skal være en øget obligatorisk modulation, men ikke en øget samlet støtte.
Det, vi bare hele tiden skal huske på, er, at det jo ikke bliver her, det bliver afgjort.
Det bliver som altid afgjort der, hvor vi diskuterer, i EU, om vi kan blive enige om at få en større moduleret støtte væk.
Det tror jeg på vi kan, men det kræver da en indsats, og vi yder den hver gang.
Jeg har sådan set ikke noget imod, at vi skitserer det og skriver det op i en punktplan; den sender jeg gerne over til udvalget.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-19:
Men vi har en mulighed for at få et svar på, om det er 20 eller 30 år, hvis vi udarbejder en strategi, for så kan vi jo se, hvad der er en realistisk plan.
Jens Kirk (V), 2007-04-19:
Vi har jo et fælles mål, men om det er om 20 eller 30 år, det lykkes, kan vi jo ikke svare på.
Det er jo, at støtten skal være væk, og så må vi gribe chancen, når den er der.
Men der er også andre ting, vi skal vente lidt med, for de bliver bedre næste gang.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-19:
For en ordens skyld vil jeg lige sige, at jeg stemte så absolut ja til EF af alle andre end økonomiske grunde, men jeg må dog erkende, at landbrugspolitikken var der på det tidspunkt som et vigtigt element.
Det er bare det.
Det vil jeg gerne anerkende, men det er bare ikke ensbetydende med, at jeg mener, det skal fortsætte.
Så vil jeg gerne sige: Ja, jeg er fuldstændig enig i det med de små skridts politik.
Det gælder såmænd ikke bare i EU.
Det kan også gælde andre steder, at man er nødt til at anvende de små skridts politik.
Men det er altså også min oplevelse, at hvis ikke man har sådan en plan eller vision for, hvad det er, man vil og på den måde har tænkt nogle ting igennem, så kan man heller ikke gribe til de små skridt, når muligheden viser sig.
Jens Kirk (V), 2007-04-19:
Jeg er selvfølgelig glad for fra fru Lone Dybkjær at få stillet de spørgsmål, som fru Lone Dybkjær måske ville have stillet til mig før.
Først vil jeg gerne sige, at jeg sagde ja til EF, men ikke på grund af penge eller nogen ting, men fordi jeg ønskede fred og fordragelighed i Europa dengang.
Det synes jeg er lykkedes.
Når jeg brugte den der, kan vi sige, kurve med, hvordan det i grunden startede i EU med, at vi indviklede os i støtte, så må vi også sige, at allerede under den forrige regering, under Nyrupregeringen, erkendte vi vel, at der var noget galt her.
Det startede vel allerede i Schlüters tid med, at der var noget galt, da vi havde bjergene.
Vi skulle ned ad de bjerge igen, og vi er vel godt på vej ned i lavningen allerede i dag, og jeg vil sige, hvordan kommer vi i grunden videre?
Alle ved, at målet er et støttefrit og selvhjulpet jordbrug, det er det, vi ønsker, men vi skal gribe lejligheden, når den er der.
Med den placering, fru Lone Dybkjær har haft før også i Parlamentet, ved hun jo om nogen, hvordan man i hvert fald ikke skal pådutte en syg europæer nogen ting, man skal nærmest stryge dem lidt med hårene, så har de nemmere ved at sluge tingene.
Det tror jeg fru Lone Dybkjær vil give mig ret i.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-19:
Tak, fru formand.
Det er en meget venlig formand, for normalt får man jo ikke lov til den slags dialoger heroppe fra talerstolen.
Så på den måde er der jo slet ikke nogen uenighed, og jeg vil gerne sige om det oprindelige mål, at det var fornuftigt nok, men der er jo også nogle mål, man kan have i en periode, hvor man så siger, at nu må man ændre politikken, og det synes jeg jo da også at regeringen indimellem giver udtryk for i den danske politik.
Så det, jeg bare gerne vil appellere til, er, at man ligesom læser forslaget efter dets hensigt, og den er, at vi gerne vil lave en eller anden strategi for en langsigtet afvikling.
Så jeg vil slet ikke gå ind i de der modulationsdrøftelser, fordi jeg synes sådan set, ligesom hr. Svend Auken sagde, at forholdene mellem de forskellige lande er meget forskellige, og det kan vi jo tage på et tidspunkt.
Det, der er afgørende, er, at vi får udviklet en langsigtet strategi, der igen, som understreget til hr. Allan Niebuhr, altså også indeholder handling.
Det er ikke bare sådan et eller andet ord på et stykke papir og nogle tidsrammer og sådan noget.
Det er handling, og det er frem for alt en gåen ned i dybden med en lang række af problemerne.
Men da der netop har været en række ordførere, der har været meget inde og illustrere, hvad der egentlig ligger i ordet strategi, så tror jeg ikke i betragtning af tidspunktet på dagen, at jeg vil benytte mig af mine 10 minutter, men det er bare meget rart at have dem, og så håbe på, at også regeringspartierne måske vil prøve at gå ind i en drøftelse for at se, om vi ikke kan komme et stykke længere med det her.
Afslutningsvis vil jeg sige, at det, vi synes er vigtigt, er, at arbejdet starter nu, så vi har et eller andet, vi kan byde på, når vi har det, vi kalder sundhedstjek eller midtvejstjek, eller hvad ved jeg.
Jeg har ingen ambitioner om, at de der landbrugsstøtteordninger er afviklet i 2013 eller noget i den stil, men jeg mener bare, at skal vi have en fornuftig linje for 2014 og fremefter til 2020 eller noget i den retning, så skal vi starte nu, for ellers når vi det ikke.
Og det er egentlig bare det, jeg har villet lægge op til med den der langsigtede strategi, nemlig at vi får startet de diskussioner nu, så vi får et realistisk bud på, hvornår det så er, vi kan få afviklet landbrugsstøtten, og hvornår det så er, vi kan få sat nogle andre ting i gang, sådan at vi faktisk også får styrket Europas konkurrenceevne.
Vi snakker meget om videns- og informationssamfund, og vi skal være konkurrencesamfund nummer et, og hvad det nu er, statsministeren går og siger,
men det kan vi altså ikke blive, medmindre vi får omlagt nogle ting, herunder altså også omlagt nogle af de økonomiske midler, der er i Europa, hvoraf landbruget jo altså stadig væk får en stor del.
Så det er min appel til det – og at vi måske kan få et fornuftigt udvalgsarbejde om det.
Jeg skal nok prøve at gøre det kort, men jeg undrede mig bare lidt over, at jeg allerede havde talt så længe – trods alt.
Christian H. Hansen (DF), 2007-04-19:
Ikke andet end at sige tak for det og sige, ligesom det også er sagt fra Socialdemokratiets side, at vi ser frem til den udvalgsbehandling, der nu kommer.
Vi tror også på, at man kan opnå noget i enighed.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-19:
Er der gået så lang tid?
Jeg vil da gerne starte med at takke for debatten og selvfølgelig specielt takke de ordførere, som har været positive over for forslaget om at udarbejde en strategi, men det kan jeg komme ind på lidt senere.
Ministeren – og vi har jo været inde på det – kom med en lang række ting, som man allerede gjorde.
Jeg synes sådan set, det kunne være udmærket.
Nu har vi så talen her om, at man arbejder på de her ting, men da ministeren så remsede alt det her op, sad jeg hele tiden og ventede på et men.
Der var så til gengæld ikke et svar på, om ministeren syntes, at man skulle udarbejde en strategi, men jeg oplevede også, at man måske ikke lukkede totalt for, at man kunne diskutere det.
Jeg synes nemlig, at noget af det, som bl.a. hr. Per Clausen og fru Anne Grete Holmsgaard sagde – også hr. Svend Auken, men specielt de to sidste ordførere – jo er noget af det, som vi skal gå ind på, når vi laver sådan en strategi.
Og hvordan kan vi så imødekomme nogle af de problemer, hvordan kan vi bruge midlerne mere fornuftigt, end vi gør, sådan at det faktisk bliver til gavn for Europa, at vi får omlagt den landbrugsstøtte til måske noget mere perspektivrigt og fremadrettet?
Det er sådan set det, der ligger i hvert fald i mine begreber om at udvikle en strategi.
Det er ikke bare et spørgsmål om at lave en tidsplan, det er også at prøve på at se, hvad det så er for problemer, det løser.
Og det er jo fuldstændig rigtigt, at vi alle sammen ved, at Frankrig vil slå sig noget i tøjret, men det kan jo godt være, at Frankrig, uanset alt hvad der siges i øjeblikket, også godt kan se, at de har brug for at modernisere ikke bare deres landbrug, men måske også andre dele af deres – hvad kan man kalde det – virksomhedskultur, og at det måske derfor på en måde også kunne få en eller anden positiv opbakning der.
På grund af at hr. Svend Auken gerne ville gå, så fik jeg ikke sagt noget til hr. Jens Kirk, fordi hr. Svend Auken bad mig meget mindeligt om, at jeg ikke ville tage nogle korte bemærkninger her, fordi han altså skulle af sted til noget andet, og det synes jeg er helt i orden.
Så vil jeg bare lige sige et par ord også til hr. Kirk nu, hvor jeg har lejlighed til at få ordet her som den sidste.
Jeg er jo fuldstændig enig i, at landbrugsstøtten har haft berettigelse.
Det var jo rigtigt, at der var hungersnød i Europa i 1955 og umiddelbart efter krigen.
Og det var da et godt mål, at man dengang sagde, at man gerne ville være selvforsynende, og det var et fuldstændig forståeligt mål.
Men vi bliver også bare nødt til at sige, at der er gået 50 år siden, og at der har været en lang række problemer med store udgifter, overskudsproduktion, høje fødevareudgifter og bremseklodser på den internationale handel.
Og vi kan diskutere, hvordan det har virket i forhold til udviklingslandene, men i nogle sammenhænge har det i hvert fald virket dårligt.
Må jeg ikke lige spørge, har jeg ikke 10 minutter?
Allan Niebuhr (KF), 2007-04-19:
Jeg anser heller ikke det her forslag som noget egentlig stærkt modspil til det, som vi arbejder på i regeringen.
Jeg synes bare stadig væk, at det, som ministeren fremlagde, for mig med al tydelighed viser, at vi har en strategi.
Regeringen har en strategi for at få afviklet landbrugsstøtten, men vi må også være så realistiske – det var så også det, jeg i hvert fald hørte – at sige, at der sker noget.
I nogle forhandlinger og under nogle drøftelser når man nogle vegne, man når nogle små skridt ad gangen, men at tro, at vi bare lige kan planlægge os ud af det her, og at så følger alle andre med, ville jo være rart, men utroværdigt, for der er jo så stærke kræfter andre steder i EU, der ikke vil helt det samme, som vi vil.
Derfor siger jeg bare: Lad os nu få den der drøftelse af det, og lad os så se.
Vi så gerne, at dansk landbrug kunne komme til at konkurrere på frie og lige vilkår med de øvrige landmænd i Europa.
Det er vi ikke spor bange for.
Det vil vi sagtens kunne klare.
Men en frivillig modulation, en forskellighed i forhold til konkurrenceevnen har regeringen ikke villet, og det kan man så klandre regeringen for, men det har vi stået fast på og sagt hele vejen igennem.
Vi vil gerne være med til, at der bliver flyttet rundt på pengene, men det skal gøres ensartet i hele Europa.
Alt, hvad der hedder frivillig modulation, vil efter min bedste overbevisning være at ødelægge muligheden for en samlet modulation i EU.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-19:
Med forslaget har vi jo netop gerne villet sikre, at det var over et eller andet tidsrum, så man kunne indrette sig efter det.
Og det er det.
Jeg indrømmer gerne, at der har været en masse handling, men jeg har det altså sådan, at det er meget klogt, at man sætter de handlinger ind i en større sammenhæng og har et konkret mål, man gerne vil nå med det, som er andet, end at landbrugsstøtten skal afvikles, for det siger ikke noget som helst.
Jeg vil bare gerne vide: Hvornår er det overhovedet realistisk at få den landbrugsstøtte afviklet?
Men jeg vælger stadig væk at tolke det sådan, at ordføreren i hvert fald godt vil indgå i en fornuftig dialog om det her.
Allan Niebuhr (KF), 2007-04-19:
Jamen fru Lone Dybkjær behøver bestemt ikke at undskylde.
Det, jeg sagde om handling, er, at det, jeg hørte, var, at man klandrede regeringen for, at ministeren mere fortalte om, hvad der var sket, hvilke mål man havde nået, end måske at være så opsat på den her tidsplan.
Der siger jeg, at for mig at se er det vigtigt, at man kan fremvise, at man ved handling når nogle små skridt hen ad vejen.
Vi ved jo godt, at det her er en langsigtet plan, og at det er en langsigtet tidshorisont, vi arbejder ud fra for at få fjernet støtten i landbruget.
Men jeg synes stadig væk, at vi må have tålmodighed til at sige: Vi skal nå det via de handlinger, som ministeren sagde, og lad os så, når ministeren nu kommer med det notat, som han har lovet os, tage drøftelsen af, hvorvidt der så er nogen baggrund for at begynde at sætte nogen nærmere tidsplan på, hvordan det her skal gøres.
Men jeg synes bestemt, at der da var indhold i det indlæg, som ministeren kom med.
Det fortalte i hvert fald mig ganske udmærket, at regeringen har en plan om og en strategi for, at landbrugsstøtten skal fjernes i det fornuftige tempo, som vi alle sammen ved der skal til for at nå nogle mål i EU.