Hans Vestager (RV), 2012-11-30:
Jeg skal begynde med at udtrykke min glæde både over det, som kulturministeren har sagt, og over det, som ordførerne for Venstre og Socialdemokratiet har sagt.
De er gode til at beskrive den aktuelle situation, men min horisont er en lidt anden.
Det var i årene mellem 1208 og 1219, at sjællænderen Saxo færdiggjorde »Gesta Danorum«.
Det er et værk skrevet på latin, det var tidens sprog i Europa.
Danmark havde på daværende tidspunkt gjort sig fri af vasalforholdet til den tyske kejser, vi var nået til Valdemarslægtens tid, og det skulle så hele vores kulturkreds gøres opmærksom på.
Det var, efter at Saxos værk var blevet trykt i Paris i 1514, at værket fik sit europæiske gennembrud.
I 1575 oversatte Anders Sørensen Vedel fuldstændigt værket til dansk, sådan at alle nu kunne læse om danernes bedrifter.
Og siden hen er der som bekendt fulgt oversættelse efter oversættelse.
Den i Bergen fødte Ludvig Holberg beherskede det latinske sprog.
»Niels Klims underjordiske rejse« blev skrevet på latin, den bog var også beregnet på en europæisk udbredelse.
Holberg var dog også i stand til at udtrykke sig sådan på dansk, at »Jeppe på Bjerget«, som vist også var sjællænder, stadig vandrer lyslevende rundt iblandt os.
Da den af jyskfødte forældre Søren Aabye Kierkegaard skulle indlevere sin magisterafhandling, ansøgte han om, og det var en stor nyhed i tiden, og fik tilladelse til at skrive den på dansk.
Dog skulle teserne foreligge på latin.
Søren Kierkegaard var fortrinlig, meget dygtig til latin.
Vi behandler i dag et forslag fra Dansk Folkeparti om en folketingsbeslutning om forberedelse af en dansk sproglov.
Radikale Venstre er imod, at der vedtages en sproglov, sådan som det formuleres i forslaget til folketingsbeslutning.
En af begrundelserne for ikke at følge det fremsatte forslag er, at man så vil vedtage en lov, som gør det tydeligt, at »min moders stemme« ikke er så betydningsfuld, som man selv måtte synes.
Ved at vedtage en sproglov ville man bestemme, hvordan der skulle tales om kærligheden, eller man ville give en idé om, at det sprog, som vi er født med, ikke er godt nok.
Det, der er det særlige ved sproget, er, at sproget handler både om det mindste og om det største.
Det kan endda siges på en sådan måde, at Gud er en begivenhed i sproget.
Det er en kritik af en falsk brug af sproget som en autoritetsfaktor, at Habermas har formuleret, at det inderste i livet er den herredømmefri kommunikation.
Søren Kierkegaards udtryk var noget af det samme, nemlig at al eksistensmeddelelse er indirekte, og Grundtvig udtrykte det på følgende måde: »Med ordet skabes gode kår for barnekæmper lave, så de kan le ad banesår og springe over grave.« Med omtalen af Saxo og Holberg og med de her forelagte citater har jeg forsøgt at tydeliggøre, at det er nærliggende at forstå vor tilværelse historisk-poetisk.
Det er desuden vigtigt, at man både kan sit modersmål og de sprog, som er nødvendige for ens arbejdsliv.
Det var en af manglerne ved den vesttyske skoleordning, at der i den ikke var nogen undervisning i fremmedsprog.
Da Erik Scavenius, han var dengang statsminister, var kaldt til Berlin i anledning af et tysk ønske om, at der skulle underskrives en antikominternpagt, lykkedes det statsminister Scavenius at undgå at underskrive denne pagt.
Det ville have gjort Danmark til en krigsførende nation på tysk side med alt det negative, det kunne medføre.
På et fotografi ser man statsministeren i samtale med rigskansleren.
Den tidligere diplomat kunne det tyske sprog på højeste forhandlingsniveau.
Han behøvede ikke at bruge den tolk, der også var til stede.
Statsminister Scavenius havde et dansk sindelag, han kæmpede for sit lands interesser, og hans sproglige kompetencer hjalp ham til at undgå, at Danmark blev krigsførende med de negative konsekvenser, som det kunne have haft.
Det afgørende er moderens stemme, eller man kan måske endda sige med evangelisten Johannes, at Gud er kærlighed, og at de, som elsker, er af Gud.
Til slut vil jeg citere Morten Pontoppidan, der i sin bibelhistorie for børn skriver, at den gode Gud ville have nogen at være god imod, og derfor skabte han menneskene.
Sproget er en glæde for os alle sammen, og jo flere man kan, jo større er ens virkelighed.