Mette Frederiksen (S), 2011-04-05:
Og tak for debatten i dag.
Fra tid til anden diskuterer vi jo ikke mindst i det offentlige rum, hvad danskhed egentlig er for en størrelse, og somme tider bliver der fremhævet ting, som i virkeligheden ikke er ret danske, men snarere universelle.
For mig at se er den status, børn har opnået i vores samfund, faktisk noget af det allerallermest danske
Vi har været foregangsland igennem årtier i forhold til at sikre børn rettigheder og i forhold til at sikre i hvert fald majoriteten af danske børn og unge ordentlige opvækstbetingelser.
Vi var et af de første lande i verden til at afskaffe revselsesretten under den daværende SR-regering, og i det hele taget har børns rettigheder altid stået højt på den politiske dagsorden i Danmark.
Men det er jo ikke en rejse, der slutter her.
Vi er ikke i mål endnu.
Langt hovedparten af de danske børn har det godt, de trives, de er blevet udstyret med en mor og en far, der vil dem det godt, de er omgivet af et samfund, der tilvejebringer de muligheder for dem, som ethvert barn og enhver ung har ret til og krav på, ikke mindst i et moderne samfund.
Men så er der også et efterhånden stort mindretal af børn; børn, der er i risikozonen for at havne i kriminalitet; børn og unge, der ikke får den skolegang og den uddannelse, som de burde få; børn, der bliver gidsler i konfliktfyldte skilsmisser mellem mor og far; børn, der oplever mobning eller får psykiatriske diagnoser på et tidligt tidspunkt og derfor har særlige behov.
Vi har børn med funktionsnedsættelser, der lige nu kan se sig selv portrætteret i den offentlige debat som værende dem, der gør, at det såkaldte normalområde efterhånden har fået indskrænkede bevillinger.
Vi har masser af børn og unge, som vi skal passe bedre på.
Det er derfor, vi har fremsat beslutningsforslaget her.
Vi ønsker at få indført og etableret en børneombudsmand i Danmark, som både evner at sætte den børnepolitiske dagsorden i det hele taget, og som også vil sikre, at de børn og unge, der har særlige behov på grund af kritiske livssituationer, får en let og direkte adgang til de danske myndigheder.
Når vi på Christiansborg en gang imellem mister overblikket, tør jeg slet ikke tænke på, hvordan det er at være barn i det her system.
Det er der heller ikke ret mange børn, der får, for der er ikke ret mange af de danske børn, der henvender sig til Ombudsmanden.
Hvordan skal man kunne kende forskel på de sociale nævn og Ankestyrelsen?
Og hvad med kommunalbestyrelserne?
Har de egentlig ikke også en særlig forpligtelse?
Jo, det har de, men det er der ikke ret mange børn og unge og heller ikke ret mange af deres forældre, der ved.
Derfor foreslår vi i lighed med alle børneorganisationerne i Danmark at få lavet en egentlig børneombudsmand, en central institution, der kan sætte børns rettigheder og tarv højt på den politiske dagsorden, et stærkt talerør, kan man kalde det, men som også betyder: ét sted, én indgang.
Jeg er selvfølgelig glad for, at forslaget her har motiveret det nuværende politiske flertal til at tage børns rettigheder mere alvorligt og ad en eller anden vej i ministeriet også har fundet et beløb til at sikre det.
Det er jeg selvfølgelig glad for på de børns vegne, der kender Børns Vilkår og BørneTelefonen og måske ad den vej kan få råd og vejledning.
Jeg synes dog, det havde været klogere at lave en egentlig børneombudsmandsinstitution, som i løbet af kort tid ville kunne blive velkendt, ikke kun for børn og deres forældre, men også for alle de myndighedspersoner, offentlige personer og aktive i det frivillige foreningsliv, der arbejder med børn og unge-området.
I løbet af debatten i dag synes jeg ikke, det er blevet tydeliggjort, hvorfor vi ikke kan få flertal for forslaget her.
Handler det i virkeligheden om noget helt andet?
Handler det om, at hvis vi etablerer en børneombudsmand i Danmark, er vi også som politikere forpligtede til at efterleve de krav og rettigheder, som børn har? Er det i virkeligheden, fordi man frygter, at der vil blive sat for meget fokus på børns tarv og på børns rettigheder?
Jeg ved det ikke.
Jeg kan kun konstatere, at der ligger et beslutningsforslag, som jeg i al ydmyghed synes er godt, som jeg er sikker på vil gavne børn og unge i Danmark, og som i øvrigt nyder opbakning fra landets børneorganisationer.
Jeg kan konstatere, at det nuværende politiske flertal ikke vil være med til at gå den vej.
Det synes jeg er ærgerligt.
Det er altid godt, når Folketinget beskæftiger sig med de ting, der er rigtig, rigtig vigtige, og i mine øjne er der ikke noget, der er vigtigere end børns rettigheder og tarv i Danmark.