Lars Barfoed (KF), 2011-04-05:
Efter dette beslutningsforslag er det tanken, hvis det altså vedtages, at pålægge regeringen at søge foreningen Hizb ut-Tahrir opløst ved dom på grundlag af et foreløbigt forbud.
Det forbud skal meddeles af justitsministeren eller af en anden myndighed, der er bemyndiget hertil af justitsministeren, og der henvises så i beslutningsforslaget til grundlovens § 78, stk. 3, 2. pkt.
Lad mig starte med at slå fast, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
Men inden jeg går over til sådan selve indholdet af beslutningsforslaget og forklaringen på, hvorfor vi ikke kan støtte forslaget, vil jeg gerne gøre regeringens holdning til Hizb ut-Tahrir helt klar.
Foreningen repræsenterer et menneskesyn, der ligger uendelig langt fra alt, hvad vi mener at det danske samfund bør stå for, det skal der ikke herske nogen tvivl om.
Det har regeringen givet udtryk for ved adskillige lejligheder.
Jeg er overbevist om, at det er en opfattelse, som langt de fleste kan tilslutte sig.
Det blev også klart bekræftet under Retsudvalgets samråd for en måned siden, det var den 3. marts, hvor vi havde lejlighed til at debattere spørgsmålet om et forbud mod Hizb ut-Tahrir.
Så til selve beslutningsforslaget: Som nævnt pålægger beslutningsforslaget regeringen at søge Hizb ut-Tahrir opløst ved dom på grundlag af et foreløbigt forbud meddelt af justitsministeren eller af en myndighed, der er bemyndiget til det af justitsministeren.
Vi har jo tidligere her i Folketinget ved adskillige lejligheder diskuteret spørgsmålet om et forbud mod Hizb ut-Tahrir, men jeg tror alligevel, at det kunne være nyttigt at begynde med nogle generelle bemærkninger om grundlovens § 78, der som bekendt fastlægger rammerne for, hvornår der er mulighed for at opløse en forening.
Bestemmelsen indebærer jo altså først og fremmest, at borgerne kan danne foreninger uden først at skulle have tilladelse fra myndighederne.
Danskerne kan frit danne foreninger, det er stadfæstet i grundloven, og sådan skal det være.
Omvendt indeholder bestemmelsen principielt mulighed for, at en forening, som allerede er dannet, kan opløses.
Opløsningen kan ske ved dom og forudsætter, at foreningen har et ulovligt øjemed, f.eks. at den har som formål at gennemføre eller medvirke til overtrædelser af straffeloven.
Som forslagsstillerne påpeger, indeholder bestemmelsen i den forbindelse en mulighed for, at der kan nedlægges et foreløbigt forbud mod en forening, mens en sag om opløsning behandles ved domstolene.
Forslagsstillerne synes i den forbindelse at lægge til grund, at det er sådan en helt fri, politisk beslutning, som regeringen kan træffe uden skelen til retsregler eller lignende, men sådan er det selvfølgelig ikke i en demokratisk retsstat.
Som ved alle andre afgørelser, der har indgribende betydning for borgerne, er det naturligvis ikke overladt til en regerings sådan frie, politiske skøn, om der skal nedlægges et foreløbigt forbud mod en forening.
En justitsminister kan efter grundloven kun nedlægge et foreløbigt forbud mod en forening, hvis de retlige betingelser for det er opfyldt.
Det betyder bl.a., at der skal foreligge et ordentligt bevismæssigt grundlag, før der kan nedlægges et foreløbigt forbud.
Regeringen kan altså ikke bare fare ud og nedlægge et forbud, medmindre den har en formodning om, at beslutningen vil blive fulgt op af en dom med et tilsvarende indhold.
Og det mener jeg altså ikke at der på nuværende tidspunkt er grundlag for.
Som det nok er de fleste bekendt, har Rigsadvokaten to gange inden for de seneste år undersøgt muligheden for at få Hizb ut-Tahrir opløst.
I januar 2004 afgav Rigsadvokaten således en redegørelse til Justitsministeriet om en eventuel opløsning af Hizb ut-Tahrir efter grundlovens § 78, og Rigsadvokaten konkluderede, at det måtte antages, at der ikke ville kunne føres det fornødne bevis for, at betingelserne i grundlovens § 78 for opløsning af foreninger var opfyldt.
På baggrund af en dom fra februar 2007, hvor Hizb ut-Tahrirs daværende talsmand blev dømt for overtrædelse af straffelovens § 266 b – det er den, der også kaldes racismeparagraffen – overvejede Rigsadvokaten igen, om der var grundlag for at søge Hizb ut-Tahrir opløst ved dom, og Rigsadvokaten konkluderede i den forbindelse i en supplerende redegørelse fra juni 2008, at de nye oplysninger ikke gav grundlag for at søge Hizb ut-Tahrir opløst.
I forbindelse med den supplerende redegørelse fra Rigsadvokaten fra 2008 tilkendegav Rigsadvokaten imidlertid samtidig, at selv om det ikke var sådan, at der aktuelt var grundlag for at søge Hizb ut-Tahrir opløst, kunne der være anledning til at skærpe opmærksomheden på Hizb ut-Tahrirs aktiviteter.
På den baggrund har Rigsadvokaten i juli 2008 iværksat en ordning, som betyder, at rigsadvokaturen løbende modtager indberetninger fra politikredsene og statsadvokaturerne om forhold, der kan have betydning for spørgsmålet om et forbud mod Hizb ut-Tahrir.
Rigsadvokaten har i den forbindelse også anmodet Politiets Efterretningstjeneste om løbende at blive orienteret om relevante oplysninger om foreningen.
Rigsadvokaten vurderer så på baggrund af de modtagne indberetninger og orienteringer løbende, om der er et grundlag for at søge Hizb ut-Tahrir opløst, og indtil videre har der altså ikke været et sådant grundlag.
Men jeg vil gerne understrege, at hvis grundlaget for en opløsningssag en dag måtte være til stede, er det regeringens opfattelse, at sådan en sag bør anlægges.
Når det er sagt, synes jeg, at det er vigtigt ikke at have overdrevne forventninger til, hvad man ville kunne opnå med en opløsning af Hizb ut-Tahrir.
Virkningen af opløsningen ville jo være, at foreningen retligt set holdt op med at eksistere, at foreningens eventuelle formue ville kunne konfiskeres, og at der ville være mulighed for at straffe personer, som deltog i en fortsættelse af foreningens virksomhed, efter at den var opløst.
Men de personer, som i dag er medlem af Hizb ut-Tahrir, og de holdninger, som de personer står for, vil fortsat være her, for man kan jo ikke forbyde eller opløse mennesker og deres holdninger.
Det er således vigtigt at holde fast i, at en eventuel opløsning af Hizb ut-Tahrir ikke er sådan et mirakelmiddel, og at de personer, som i dag er medlem af Hizb ut-Tahrir, stadig væk vil være her og efter alt at dømme stadig væk vil have de holdninger, de har i dag, og give udtryk for dem, selv om foreningen bliver opløst.
Derfor er det efter regeringens opfattelse afgørende, at de konkrete lovovertrædelser, der bliver begået af foreningen eller dens medlemmer, bliver retsforfulgt effektivt.
Der skal altså ikke herske nogen tvivl om, at regeringen kraftigt tager afstand fra det, Hizb ut-Tahrir står for.
skal vi reagere konsekvent i hvert enkelt tilfælde.
Men en justitsminister kan altså kun nedlægge et foreløbigt forbud mod en forening, hvis de retlige betingelser for det er opfyldt.
Det betyder bl.a., at der skal foreligge et tilstrækkeligt bevisgrundlag, før der kan nedlægges et sådant foreløbigt forbud.
Det grundlag er ikke til stede i dag, men som jeg også sagde, modtager Rigsadvokaten løbende indberetninger og orienteringer om Hizb ut-Tahrir fra både politikredsene, statsadvokaturerne og Politiets Efterretningstjeneste og på den baggrund vurderer Rigsadvokaten, om der er grundlag for at søge foreningen opløst.
Hvis Rigsadvokaten på et tidspunkt måtte finde, at der er grundlag for at søge Hizb ut-Tahrir opløst, er det regeringens holdning, at Hizb ut-Tahrir skal søges opløst, men det er altså ikke tilfældet i dag, og derfor kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.