Karen Ellemann (V), 2011-01-27:
Jeg håber meget, at alle dem, der har fulgt debatten fra start til nu, har husket, hvad jeg stod og sagde på talerstolen i forhold til, hvordan vi sådan set har set indsatsen gennem årene i Danmark.
Når vi eksempelvis taler om kvælstofreduktionen, ja, så er det et faktum, at den igennem en årrække er blevet mere end halveret.
Det er ikke noget, jeg står og tager æren for, og det er heller ikke noget, min forgænger i den forstand tager æren for.
Her taler vi om, at vi startede for mange, mange år siden, at vi har holdt fast, og at vi vedbliver med at holde fast i den indsats.
Når vi så har det billede, at vi starter med at have haft en kvælstofudledning på 135.000 t og har fået den helt ned på 65.000 t og yderligere skal have den ned, så siger det også sig selv, at det bliver vanskeligere og vanskeligere, for det er en svær opgave.
Derfor er det jo heller ikke nogen hemmelighed, at det er en politisk beslutning i forbindelse med aftalen om »Grøn Vækst«, og den politiske beslutning bestod i, at vi ville reducere med 19.000 t kvælstof, og den målsætning holder vi stadig væk fast i.
Hvordan gør vi det?
Jamen det gør vi jo lige præcis med bl.a. de vandplaner, som nu er i høring.
Jeg synes, det er noget trist at høre oppositionen tale om forsinkelser, som om forsinkelserne skyldes, at man ingenting har gjort.
Det står ganske klart, at det, når man sender de her vandplaner ud i offentlig høring, så er en del af hele direktivet, at de skal i en 6 måneder lang høring.
6 måneder er lang tid, men det er jo ikke lang tid, når vi taler om, hvad det er for et arbejde, der ligger i de her vandplaner, og hvad det er for en opgave, der skal løses med de her vandplaner.
Så derfor er den her høringsproces vigtig.
Vi valgte så også at lave den tekniske forhøring, som netop bestod i at få kvalificeret, om de tal og fakta, vi fik fra de daværende amter og kommuner, nu også stemte overens med det arbejde, man så derudover har lagt i vandplanerne.
Der må jeg så sige at den forsinkelse, som jeg erkender der er tale om, er en formel vedtagelse af vandplanerne.
Men det, der er vigtigt her, er jo lige præcis det indholdsmæssige, og der synes jeg det er helt fejlagtigt, at der hele dagen igennem er blevet skabt et billede af, at der her bare er en regering, der har siddet på hænderne.
Det er jeg naturligvis fuldstændig lodret uenig i.
Hvilke af disse er allerede vedtaget?
Lad mig, selv om det er fødevareministerens ressort, nævne, at hele det lovforslag, der hedder L 36, som handler om jordbearbejdning – altså i visse perioder ingen jordbearbejdning – som handler om de vintergrønne marker, og som handler om øget anvendelse af efterafgrøder, jo er vedtaget; det er sat i værk.
Så derfor synes jeg, det er fuldstændig forkert at skabe et billede af, at der ingenting sker.
Vi har også en indsats, der handler om vådområder, som jo direkte kompenseres.
Jamen det er jo fuldstændig iværksat, og det er endda en rigtig god historie, for det er stadig væk frivillige aftaler, det sker i dialog og med accept fra de berørte lodsejere, og det har effekt.
Så blot for at sige det: Det er altså ikke korrekt, at der ikke sker noget som helst.
Lad mig så igen gentage, hvad jeg også sagde i mine indledende bemærkninger, nemlig at når vi diskuterer biodiversitet, som for mig at se også er den absolut vigtigste miljødagsorden, er det fuldstændig korrekt, at vi i Danmark oplever en tilbagegang og har gjort det gennem århundreder, lige så vel som alle andre lande i verden også oplever en tilbagegang.
Der er ingen tvivl om, at det er et problem, og at det skal stoppes.
Der satte man sig i FN-regi et mål om, at man i 2010 skulle stoppe tilbagegangen i naturens mangfoldighed og kunne i 2010 konstatere, at man ikke havde nået det.
Hvad gør man så?
Så trækker man altså ikke bare på skuldrene og siger, at det nåede vi ikke, og så må vi så bare ærgre os over det.
Nej, der er da ingen tvivl om, at det her er et langt, sejt træk, og det skal man holde fast i, og det skal man vedblive med.
Der ved oppositionen også, og det har jeg også besvaret i diverse spørgsmål osv., at der kommer jeg også med en national strategi for biodiversitetsindsatsen.
Men der vil jeg bare sige, at det klart er en opgave, som både skal løses af den her regering og af en kommende regering, uanset hvilken farve den har, og af en kommende regering og af en kommende regering.
Altså, naturindsatsen er ikke noget, man bare slipper, og derfor er det også noget pinagtigt, at der skal køres politisk plat på den dagsorden.
I forhold til diskussionen om naturens virkemidler var hr. Steen Gade selv inde på det i sin tale, og jeg synes faktisk, det er et rigtig godt ord at have med.
Hvad ligger der i diskussionen om naturens virkemidler?
Noget af det, der har været fremme i den seneste tid, i hvert fald hvor jeg har siddet som miljøminister og lyttet til de mange røster, til de mange meninger om indsatsen og om virkemidler, er f.eks. diskussionen om stenrev som et virkemiddel, minivådområder, alle de her ting, som kommer op i en debat, når man netop har nogle planer i høring.
Der mener jeg ærlig talt, at man skulle være lidt af et skarn, hvis man ikke tager imod de mange forslag til virkemidler, der alt andet lige foreslås af mange eksperter, om end der også er mange meninger om dem.
Så selvfølgelig er man – synes jeg – forpligtet til at undersøge de her ting.
Derfor synes jeg, at det er noget enøjet blot at betragte udvalgsarbejde, som om det skulle være en forsinkelsesmanøvre.
Det her er en vigtig opgave, en vigtig opgave, der skal have effekt, og en vigtig opgave, der skal løses med dem, der nu engang står derude og skal løse den, netop landbruget, når vi taler om kvælstofreguleringen.
Vi taler om et erhverv, der vitterlig er økonomisk hårdt ramt, og det er også baggrunden for, at vi i vores forhandlinger om »Grøn Vækst 2.0« lige præcis havde drøftelser om, at når man vurderer indsatser, skal det også vurderes i forhold til erhvervsøkonomiske og samfundsøkonomiske konsekvenser af initiativer.
Altså, tingene skal hænge sammen.
Det fremgår også klart af hele »Grøn Vækst«-aftalen, hvordan vi ønsker at få fordoblet arealet.
Så kan vi have ideologiske diskussioner om, hvordan man gør det, og jeg kunne ikke lade være med at trække på smilebåndet, da vi fik billedet af en socialdemokrat, der stopfodrede et stakkels barn med en økologisk gulerod.
Altså, det er blot for at sige, at der er forskellige måder at få fremmet forskellige driftsformer på, men det ændrer ikke ved, at vi i hvert fald er enige i, at økologi som driftsform bestemt kunne nyde større plads i Danmark, og det er også baggrunden for, at vi har de målsætninger, vi har i »Grøn Vækst«.