Line Barfod (EL), 2009-05-07:
Det er jo sådan, at man risikerer at få livstidsstraf, hvis man skyder og dræber et menneske, og hårdere straf end livstid har vi altså ikke i Danmark, men alligevel gør de det.
Alligevel er der nogle, der bare kører af sted og skyder - heldigvis skyder de tit forkert, så de ikke dræber mennesker, men indimellem er der desværre også nogle, der er blevet dræbt.
Det har altså ikke afholdt dem, at de kan risikere at få den hårdeste straf, vi overhovedet har, og derfor er det måske nogle andre virkemidler, vi også skal ind og se på, hvis vi skal have stoppet den konflikt, og hvis vi skal forhindre, at der opstår en konflikt igen, og at der bliver skudt igen om 1, 2, 3, 4 eller 10 år.
I de snart 8 år, Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti har haft magten, er der kommet flere og flere hårde straffe, større og større forråelse af samfundet, mere og mere fattigdom og en større og større opdeling i dem og os.
Det er det, man fortsætter med nu.
Desværre har SF nu også kastet sig ind i kampen om, hvem der kan være hårdest på det her område, og det tror jeg ikke ligefrem fremmer, at vi finder løsninger.
Men har også for Venstres, De Konservatives og Dansk Folkepartis side skåret på det langsigtede forebyggende arbejde.
Kommunerne har risikeret at få dummebøder, hvis de gik ind og brugte de penge, der skulle til for at gøre en ordentlig indsats, hvis de sørgede for, at der var voksne nok i vuggestuer og børnehaver, at der var gode skolelærere, der kunne tage sig af børnene osv.
Men man fortsætter alligevel med den her fuldstændig meningsløse indsats, i stedet for at vi bruger politiet der, hvor vi har brug for dem.
Man har også gennemført politireformen på en måde, så der er opstået kæmpe problemer mange steder, og folk virkelig har svært ved at se, at de kan få hjælp fra politiet, når de har brug for det.
Mange mennesker er begyndt at blive enormt utrygge ved, om politiet kommer, når de har behov for det.
Noget af det farligste, der kan ske i et samfund, er, at borgerne mister tilliden til politiet og begynder at tro, at man ikke kan stole på dem.
Regeringen har også i de år, den nu har siddet ved magten, i høj grad forsømt at gøre en effektiv indsats mod den organiserede kriminalitet og har i stedet lade dem få lov at vokse.
Vi har set en voldsom stigning i den organiserede kriminalitet, bl.a. med hensyn til menneskehandel,
men regeringen benægter stort set, at det foregår.
Det har været virkelig svært at få en ordentlig indsats i gang, og det er stadig væk et område, hvor det er de politikere - og det er fra alle partier, skal jeg sige der virkelig vil have en indsats, der presser på for, at der bliver gjort noget.
Men det er ikke noget, som regeringen har haft som en høj prioritet og i den grad gør noget for at styrke.
Der er masser af politifolk, socialarbejdere, lærere, pædagoger og andre, der gør en kæmpe indsats hver eneste dag for at prøve at forhindre, at børn og unge vokser op på en måde, hvor man risikerer, at de ender i kriminalitet og kommer med i banderne.
Men de har brug for at få noget klar politisk støtte, og de har brug for, at det ikke hele tiden kun er kortsigtede projekter, hvor halvdelen af ressourcerne skal bruges på konstant at søge nye projektmidler eller at lave evalueringer og måle og veje, i stedet for at kunne bruges på den indsats, man ved virker.
Det er jo også det, der fremgår af den kronik, som Politiforbundets formand og formanden for pædagogernes forbund, BUPL, skrev i Berlingske Tidende forleden, hvor de siger, at det er den langsigtede indsats, der er brug for.
Enhedslisten fremlagde for noget tid siden det, vi kaldte en 1:1-plan om, at for hver ekstra betjent der blev sat ind i forhold til den her konflikt, skulle vi også have en ekstra socialarbejder.
For det, alle dem, der arbejder med området, peger på, er, at politiet ikke kan løse det her alene.
Man er nødt til også at have den anden indsats.
Når man hører politikerne diskutere det her, kommer det ofte til at lyde, som om det eneste, politikere kan gøre, som om det eneste værktøj, man har, hvis man vil vise, at man er effektiv, er at komme med hårdere straffe.
Men politikere kan altså gøre meget andet end at ændre straffeloven og lave hårdere straffe.
Man behøver altså ikke at vente 1-2 år, som hr. Kim Andersen sagde.
Det håber jeg hr. Kim Andersen vil trække tilbage på et eller andet tidspunkt, for jeg synes, det er en ret uhyggelig melding at komme med, at vi skal vente 1-2 år for at se, om de her hårdere straffe virker, før vi så eventuelt går i gang med at gøre noget andet.
Vi har ikke brug for at vente 1-2 år.
Vi har masser af viden om, hvad det er, der virker.
Vi skal om lidt diskutere en række forslag i det fælles beslutningsforslag, som vi har fremsat fra oppositionens side.
Der er mange ting, vi kan gå i gang med, men det, man i stedet er kommet med fra regeringens side, er nogle hårdere straffe, som der ikke er mange der tror på virker.
Oven i købet går man ind og laver minimumsstraf, som i den grad viser, at man har mistillid til domstolene, og som er et opgør med det, man ellers har stået for på det retspolitiske område i mange år, og som adskillige af partierne, der siger, at de vil stemme for det her, siger at de egentlig er imod.
Men alligevel synes man altså, at man skal lave noget signallovgivning i stedet for at gå i gang med noget, som man tror på virker.
Hr. Peter Skaarup talte lidt om, hvordan en række af de her unge tænker, hvad det er for et liv, de lever, hvor de kan tjene rigtig mange penge på meget kort tid ved at være med i noget af den her kriminalitet.
Hr. Peter Skaarup mente så, at det, der skulle til for at få dem til at lade være, var, at de skulle afskrækkes.
Jeg tror, at det, hr. Peter Skaarup og mange andre glemmer, er at tænke over, hvad de unge har at miste.
De har jo ikke noget at miste.
De har ikke et liv, som er et alternativ til det, de lever nu.
Så slemt er det heller ikke umiddelbart for dem at komme i fængsel.
Det har man prøvet i USA og andre steder, og det virker absolut ikke.
Men det, som rigtig mange af dem, der arbejder med de unge, peger på, er, at vi skal give dem noget at miste.
Vi skal give dem en tro på, at de kan blive til noget andet end at blive kriminelle.
Vi skal give dem en tro på, at de kan få et andet liv end det at være kriminelle, og at de dermed kan have noget at miste, hvis de går med ind i kriminalitet og bliver taget og bliver straffet.
For hvis ikke de har noget at miste, er det svært at true dem med, at de kan miste noget.
Derfor skal vi også støtte de mange, der faktisk prøver at vise dem, at der er andre muligheder, og som prøver at tage dem med ind i fællesskaber og vise dem, at der er noget at miste.
Det er bl.a. det, man gør med rigtig mange af de initiativer, der nu er på Nørrebro.
Det er utrolig glædeligt midt i, hvor sørgeligt det er med det væbnede opgør, at se, hvor mange aktiviteter borgerne og de mange, der arbejder på Nørrebro, er i gang med.
Det var utrolig glædeligt at høre fra politiet på vores høring i sidste uge, at ikke bare virker vores mange demonstrationer og arrangementer, i forhold til at vi selv får følelsen af at være med i et fællesskab og selv får sagt fra, men det virker faktisk også i forhold til de unge og får nogle af dem til at lade være med at gå ind i banderne, fordi de oplever, at deres lærere og deres nabo står sammen på gaden og siger nej, og at der er et andet fællesskab, som de kan være med i i stedet.
Derfor tror vi også på, at man skal satse på at inddrage lokalsamfundet.
Det skal vi diskutere mere under det næste forslag, men jeg synes, det er noget, som man stort set slet ikke er inde på fra regeringen og Dansk Folkepartis side.
Der vil man stort set kun komme med signalpolitik.
Vi vil hellere gøre noget, der virker.
Vi tror, at det er meget vigtigere at gøre noget, der virker, og være fokuseret på det end at skulle vise, at man er hård.
Derfor er vi også imod begge forslag.
Jeg tror faktisk, at vi også burde se på, om man nogle gange risikerer at forværre tingene, ved at man kun stiller sig op og siger noget om, at der skal hårdere straffe til, og ved at man også nogle gange kommer med en retorik, der deler op i dem og os, og det dermed af nogle opfattes, som om man tager parti i konflikten, som det også blev sagt på den høring, Retsudvalget holdt i sidste uge.
Så lad os diskutere ting, der virker, i stedet for hårdere straffe, signalpolitik og opgør med retspolitiske principper, hvilket ikke virker, men som trækker meget store problemer med sig langt ud i fremtiden.