Finn Sørensen (EL), 2016-03-15:
De borgerlige partier forsøgte tidligere på dagen at give indtryk af, at en enlig kontanthjælpsmodtager med to børn har 17.400 kr. i hånden om måneden med det her lovforslag.
Det passer simpelt hen ikke.
Det fremgår af ministerens svar på spørgsmål 63.
En enlig med to børn har et rådighedsbeløb på 10.291 kr.
Et ægtepar med ét barn har et rådighedsbeløb på 13.983 kr., og hvis der er to børn, er rådighedsbeløbet 14.550 kr. pr. måned.
Læs selv svaret, og se de voldsomme reduktioner i rådighedsbeløbet, der ligger bag de tal.
Hvis de borgerlige partiers ordførere har bare en lillebitte smule skam i livet, går de på talerstolen og undskylder for den vildledning, som de selv eller deres kollegaer har gjort sig skyldig i tidligere på dagen.
Og mange får jo endnu mindre til rådighed end disse tal.
I hovedstadsområdet er huslejerne væsentlig højere end ministerens forudsætninger.
Ifølge Boligselskabernes Landsforening giver det et rådighedsbeløb til et par med tre børn på kun 12.609 kr. om måneden.
Så er det i hvert fald slået fast.
Hvor står vi så i debatten om det her lovforslag?
Efter dagens afstemninger kan vi konstatere, at den borgerlige blok står samlet om en helt igennem kynisk holdning til arbejdsløse og til mennesker, der af forskellige grunde ikke er i stand til at arbejde.
De kan ikke forklare, hvor jobbene skal komme fra til de mennesker.
Man tror ikke selv på, at forslaget har nogen nævneværdig beskæftigelsesmæssig effekt.
De kan ikke anvise, hvordan disse mennesker skal kunne fastholde deres lejlighed, når boligsikringen og den særlige boligstøtte bliver skåret drastisk ned eller helt forsvinder.
De kan ikke forklare, hvordan man vil sikre, at kommunerne undtager de mennesker fra kontanthjælpsloftet og 225-timersreglen, som ikke kan arbejde.
De kan ikke forklare, hvordan man vil sikre, at dem, der rent faktisk ikke kan arbejde, får et ressourceforløb eller en førtidspension.
De kan heller ikke forklare, hvordan det skulle forbedre den sociale mobilitet at gøre tusindvis af mennesker fattige, når alle erfaringer viser, at så lave ydelser, som der lægges op til her, blot fastholder mennesker i fattigdom.
Men på trods af det fremturer de alligevel.
De ved godt, den er gal.
De ved godt, de kaster tusindvis af mennesker ud i en meget svær situation og for manges vedkommende ud i fattigdom.
Når vi ikke kan få svar på sådan nogle elementære spørgsmål, er vi jo nødt til at spørge os selv: Jamen hvad er så formålet med det her lovforslag?
Hvad er den egentlige dagsorden?
Ifølge regeringsgrundlaget skal pengene bruges til at lette topskatten, dvs. skatten for de 10 pct. rigeste, der i forvejen er blevet forgyldt gennem de sidste 14 år af skattestop og utallige andre skattelettelser.
Det andet formål er pakket lidt mere ind.
Når regeringen og forligspartierne løber tør for argumenter, får vi at vide: Jamen det er bare rimeligt.
Det er et rimeligt leveniveau, kontanthjælpsmodtagerne får, selv om man skærer mellem 20 pct. og 30 pct. af deres rådighedsbeløb.
Og så bliver der lige tilføjet: Det er skam også af respekt for naboen i lejligheden på den anden side i opgangen, som hver morgen står op og går på arbejde, selv om naboen ikke har ret meget ud af det.
Men når man skraber alle fraserne af, er der ikke andet end et skøn over, hvad der er rimeligt – et skøn foretaget af mennesker, der selv tjener mellem fem og seks gange så meget som de kontanthjælpsmodtagere, hvis liv de nu er i færd med at ødelægge.
Hvad er det for en respekt, man taler om?
Får den lavtlønnede lagerarbejder det bedre af, at den arbejdsløse nabo på kontanthjælp får det værre?
Selvfølgelig ikke.
Respekten for lagerarbejderen består med andre ord i, at man gør det endnu dyrere for vedkommende at blive arbejdsløs.
Det helt store slagnummer fra beskæftigelsesministeren er, at lovforslaget gennemføres i respekt for arbejdsmarkedets parter og deres overenskomstforhandlinger, underforstået, at nu skal det offentlige jo ikke overbyde de mindstelønninger, der aftales ved overenskomstforhandlingerne.
Men LO vil meget have sig frabedt den form for respekt, for de ved, hvad den fører til.
Tilbage står, at dette lovforslag gennemføres af respekt for Dansk Arbejdsgiverforening, den eneste høringspart, der roser lovforslaget, bortset fra at DA ærgrer sig over, at kontanthjælpssatsen ikke bliver sat ned.
Og så er vi inde i den svikmølle, som de borgerlige vil have os ind i: Man sænker de sociale ydelser, mindstelønnen falder med ned, så bliver forskellene mindre, hvorefter de med fornyet styrke råber op om, at nu skal det kunne betale sig at arbejde.
Det er en dødsspiral for lønmodtagerne, og jeg er rigtig glad for, at alle partier i oppositionen står samlet om at afvise det.
Så vil jeg med formandens tilladelse læse oppositionens forslag til vedtagelse op, som er fremsat af Socialdemokraterne, Enhedslisten, Alternativet, Radikale og Socialistisk Folkeparti:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at de samfundsmæssige og individuelle konsekvenser af en indførelse af kontanthjælpsloftet og en 225-timersregel er meget omfattende.
Regeringen forventer selv, at ca. 30.000 vil blive berørt, heriblandt især enlige forsørgere, hvoraf langt hovedparten er kvinder, og i alt ca. 34.500 er børn.
Folketinget deler bekymringerne i stort set alle høringssvar om, at denne lovgivning vil føre til flere fattige, flere udsættelser, flere hjemløse.
Folketinget konstaterer, at regeringen ikke selv forventer, at forslaget vil føre til nogen mærkbar forøgelse af beskæftigelsen.
Samtidig noterer Folketinget sig, at tusindvis af mennesker i Danmark får mindre at leve for, herunder mange tusind, som ikke kan arbejde.
Trods regeringens ændringsforslag vil handicappede stadig væk blive ramt, og ikke mindst børnefamilier vil stå for skud.
Tak for ordet.