runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-16:
Tak til finansministeren for den første besvarelse her.
Sagen er jo, at der er meget, meget stor offentlig interesse for den her betalingsring.
Det var der både i valgkampen, da det blev diskuteret, og det er der også bagefter.
Finansministeren skal selvfølgelig være meget tilfreds med, at han på den måde har at gøre med en sag, som mange gerne vil have indflydelse på.
Det betyder rigtig meget for mange danskeres hverdag, hvordan den her betalingsring bliver etableret.
Der har været diskussioner om, at skoledistrikter bliver kappet over med betalingsringen, så man altså skal betale penge for f.eks. at køre sit barn i skole.
Og der er jo en masse kommuner i hovedstadsområdet, der selvfølgelig har en meget stor interesse i det her spørgsmål, fordi det betyder meget for deres borgere, om de frit kan drage til hovedstaden og arbejde og komme hjem igen, hente børn, og hvad de nu skal – køre til idrætsaktiviteter og lignende.
Så derfor er det jo en sag, der er omgærdet af meget stor interesse, og der er meget stor lyst til at påvirke den her proces.
Så jeg har egentlig et spørgsmål til finansministeren, og det går på følgende: Når man tager det med i den såkaldte kickstartpakke og mener at kunne afholde en udgift på 800 mio. kr. til anlæg af en betalingsring i 2013, er finansministeren så ikke nervøs for, at man fremmer den proces så meget, at man i virkeligheden ikke får inddraget de borgere, der helt naturligt forsøger at påvirke det her projekt?
Også fra de kommuner, der bliver berørt, har der allerede været kritik af, at den tidsplan, som regeringen har lagt ind for at nå at få det her med, er så stram, at man ikke kan nå at få borgerne inddraget.
Det betyder rigtig meget for rigtig mange danskere, der bor i og omkring hovedstaden, hvordan det her bliver tilrettelagt.
Derfor vil jeg spørge finansministeren, om ikke han frygter, at den tidsplan, der er lagt ind her, gør, at en masse mennesker ikke får mulighed for at påvirke projektet og søge indflydelse på projektet.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2011-11-16:
Hvorledes vil ministeren sikre, at færgedriften til og fra de danske småøer skaber grundlag for, at borgerne kan leve en tilfredsstillende og sammenhængende hverdag med morgenafgange, der sikrer, at de kan passe et almindeligt arbejde på fastlandet, og med aftenafgange, der gør det muligt for øboerne at deltage i sociale og kulturelle aktiviteter på fastlandet?
Søren Pind (V), 2011-11-16:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil kom til at sige sidder i regering.
Så god er verden desværre ikke.
Det kan godt være, jeg vågner om et øjeblik og opdager, at det her i realiteten er et mareridt, men jeg tror faktisk, at den er god nok.
Jeg tror altså, at fru Helle Thorning-Schmidt er blevet statsminister, og jeg tror faktisk, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil er parlamentarisk grundlag for en socialdemokratisk regering.
Så til det vil jeg sige, at jeg sådan set adskillige gange har ført samtaler med repræsentanter for bl.a. den sydafrikanske regering, og der foreligger slet ikke den problemstilling, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil – i et egentlig lidt uklædeligt forsøg på at banalisere spørgsmålet om erhvervs- og vækstministeren – forsøger at fremdrage.
Så kan man jo sagtens diskutere handlingen, men den problemstilling foreligger ikke.
Jeg er sådan set enig med dem, der siger, at det der for 20 år siden i den forstand er historie.
Det, vi diskuterer i Folketinget i dag, er efter min opfattelse, om det er en sikkerhedsrisiko, ja eller nej.
Magnus Heunicke (S), 2011-11-16:
Jeg synes også, at det var interessant at høre hr. Søren Pind.
Jeg kan forstå, man skal helt tilbage til den første af en lang perlerække af Venstreskandaler for ligesom at finde frem til, hvad grunden er til, at vi står her i dag.
Det var så Albertiskandalen, som hr. Søren Pind mindede os om.
Der er en lang, lang række af Venstreskandaler, og lige meget hvilken man finder frem, må jeg sige, at det overhovedet intet har med den her debat at gøre.
Hr. Søren Pind prøver at sige, at der må være en form for sikkerhedsrisiko.
Det er helt uforståeligt – i hvert fald for mig – hvad hr. Søren Pind bygger det på.
Hvad er det for oplysninger, som hr. Søren Pind har?
Jeg vil citere en historiker, som jeg ved at man i VKO-partierne holder meget af, nemlig Bent Jensen, der om de her udsagn har udtalt:
På det centrale punkt vedrørende den pågældende ministers rolle bliver Sjatskikh spag i mælet og har endda besvær med at genkalde sig hans udseende dengang for 20-25 år siden.
Derfor kan man ikke tillægge hans udsagn afgørende vægt på dette punkt.
Gør det indtryk på hr. Søren Pind?
Søren Pind (V), 2011-11-16:
Jeg synes egentlig, det er muntert nok, at statsministeren, som jo trods alt også stadig væk er Socialdemokratiets formand, står og taler om, at nu skal vi gøre op med alle de der personsager, og det første, som hr. Magnus Heunicke griber til, når han får ordet, er at erindre om det, han kalder alle Venstrepersonsagerne.
Her har hr. Magnus Heunicke jo også ført sig frem med alle mulige fedtede bilag, i den tid der var.
Sådan er vi.
Altså, jeg vil sige en ting: Hvis hr. Magnus Heunicke skal helt tilbage til Alberti for at stemple Venstre, så fint for mig.
Men sagen er bare den, at der ud af den rigsretsafgørelse – som man kan mene om, hvad man vil, men det er dog et enestående retshistorisk dokument, som har virkning for fremtiden – foreligger en klar udtalelse om, at statsministeren, som sidder der, har en tilsynsforpligtelse over for sine ministre for at sikre, der ikke er noget galt.
Og svaret var nej.
Jeg har ikke helt besvaret spørgsmålet.
Men tiden er ikke til det.
Magnus Heunicke (S), 2011-11-16:
Jeg har ikke været med til nogle af de festlige lejligheder, hvorfra de her bilag kom, og derfor kan jeg ikke vide, om de er fedtede eller ej, men jeg ved i hvert fald, at hr. Søren Pinds navn fremgår af bagsiden af de boner, og derfor vil han nok vide, om de er fedtede eller ej.
Jeg aner ikke noget om det, for jeg har ikke været med til de der festlige lejligheder, jeg ved bare, at regningen er blevet betalt af skatteborgerne, men det må hr. Søren Pind jo så vurdere om han synes er helt rimeligt.
Jeg synes, at det er alvorlige anklager, som Venstres ordfører kommer med i den her sag, og jeg synes desværre, at vi savner bare skyggen af bevisførelse for det.
Hvad er det, der er kommet frem her, som ikke allerede er blevet belyst fra alle sider af PET-kommissionen og lagt frem af hovedpersonen selv i et stort og omfangsrigt forfatterskab?
Søren Pind (V), 2011-11-16:
Jeg skal ikke kommentere hr. Magnus Heunickes sådan lidt anæmiske udseende og kunne sige, om han er til fest og ballade.
Det skal jeg slet ikke blande ind i sagen.
Jeg synes sådan set, det er sagen helt uvedkommende, men jeg vil bare fastholde, at den uværdige måde, som Socialdemokratiet kørte personsager på, da de tidligere var i opposition, genfinder man ikke her.
Her handler det faktisk om seriøs jura.
Her handler det om sager, som udgør en sikkerhedsrisiko for Danmark, og det kan man selvfølgelig more sig over.
Men hvis hr. Magnus Heunicke efterlyser eksempler på, hvem der har sagt hvad i disse sammenhænge om, hvad problemstillingen er, kan jeg henvise til f.eks. den kendte efterretningshistoriker Nigel West, som er citeret for at sige dette i Jyllands-Posten: Enhver, der har været involveret i en hemmelig relation til en fremmed efterretningstjeneste, vil efter al sandsynlighed være sårbar over for pres og trusler, hvis relationen har været eller fortsat er hemmelig. Det er det, sagen drejer sig om.
Det er det, der har fået Hans Jørgen Bonnichsen til at sige, at risikoen selvfølgelig er større for en hr. Ole Sohn, end den er i forbindelse med en hr. Henrik Sass Larsen.
Holger K. Nielsen (SF), 2011-11-16:
Når man hører hr. Søren Pinds patetiske toneleje, ved man ikke rigtig, om man egentlig orker at forholde sig til det.
Men når han nu inddrager Hans Jørgen Bonnichsen som sandhedsvidne, synes jeg alligevel, det bliver interessant.
Det skal jeg huske, næste gang Hans Jørgen Bonnichsen siger noget og de borgerlige partier bliver vrede på ham.
Hr. Søren Pind siger, at Hans Jørgen Bonnichsen hævder, at erhvervs- og vækstministeren udgør en sikkerhedsrisiko.
Det gør han jo overhovedet ikke – det gør han jo overhovedet ikke.
I Jyllands-Posten den 8. november 2011 siger han, at erhvervs- og vækstministeren i teorien er et større sikkerhedsproblem end socialdemokraten Henrik Sass Larsen, der ikke blev sikkerhedsgodkendt, men at ingen af de to politikere i virkelighedens verden er en trussel mod retssikkerheden.
Det er med andre ord blevet sat i relation til hr. Henrik Sass Larsen, og der er ingen her, der kender til sagen om hr. Henrik Sass Larsen.
Vi ved faktisk ikke, hvad der ligger i den.
Derfor kan Hans Jørgen Bonnichsen jo for det første ikke gøre sig klog på det, og for det andet siger Hans Jørgen Bonnichsen jo tindrende klart, at erhvervs- og vækstministeren ikke udgør nogen sikkerhedsrisiko, lige så lidt som hr. Henrik Sass Larsen gør det.
Søren Pind (V), 2011-11-16:
Det er smukt at se SF's tidligere formand kaste sig ud i et varmt forsvar for sin partifælle.
Så har jeg et enkelt modspørgsmål: Er det sådan, at hr. Holger K. Nielsen benægter, at statsministeren har anset hr. Henrik Sass Larsen for at være en sikkerhedsrisiko?
Holger K. Nielsen (SF), 2011-11-16:
Jamen det har jeg da ingen anelse om.
Hvordan i himlens navn skulle jeg da vide det?
Hvordan skulle jeg vide det?
Der er en person her i Folketinget, der ikke blev minister, ja, og det er der mange der ikke blev, og der er tilsyneladende noget, der ligger bag det, javist.
Der kom en pressemeddelelse ud, javist, men jeg har da ingen anelse om det, jeg kender da ikke PET's arkiver, overhovedet ikke, så den diskussion er fuldstændig irrelevant i den her sammenhæng.
Jeg troede, vi diskuterede erhvervs- og vækstministeren her i dag.
Når hr. Søren Pind siger, at Hans Jørgen Bonnichsen hævder, at erhvervsog vækstministeren udgør en sikkerhedsrisiko, kan jeg bare sige, at det ikke passer.
Det har han aldrig nogen sinde sagt.
Han har sagt, at ministeren faktisk ikke udgør nogen sikkerhedsrisiko for det her land.
Søren Pind (V), 2011-11-16:
Jeg tager statsministeren alvorligt, og jeg kan konstatere, at statsministeren jo må have ment, at hr. Henrik Sass Larsen udgjorde en sikkerhedsrisiko.
Og det, jeg kan konstatere i den sammenhæng, er, at Hans Jørgen Bonnichsen siger, at erhvervs- og vækstministeren relativt set udgør en større sikkerhedsrisiko end hr. Henrik Sass Larsen.
Det er faktorernes orden.
Men jeg er godt opmærksom på, at i den her sammenhæng er det i venstrefløjens interesse at lukke øjne og ører.
Det er f.eks. en overraskelse for mig, at hr. Holger K. Nielsen ikke har kunnet konstatere, at statsministeren ikke har sikkerhedsgodkendt hr. Henrik Sass Larsen.
Magnus Heunicke (S), 2011-11-16:
Vi skal tilbage i tiden, tilbage til 1988, hvor en ung dansk politiker satte sig i et fly og fløj af sted til et besøg i et land styret af et af de mest modbydelige regimer, verden endnu har set.
Flybilletten var betalt af regimet, og det samme var de luksushoteller, som politikeren boede på, og den organisation, han var formand for, fik oven i købet 30.000 kr. af regimets mand i København til såkaldt oplysning.
Den politiker, jeg taler om, er den forhenværende kulturminister, justitsminister, økonomi- og erhvervsminister og daværende KU-formand hr. Brian Mikkelsen, og regimet, der betalte hans tur, var Sydafrikas apartheidstyre.
Og oplysningerne, jeg nu har citeret fra, kan læses i PET-kommissionens rapport, bind 7.
Nu er det sådan, at hr. Brian Mikkelsen med egne ord har fortrudt turen.
Han beklager, hvad han gjorde dengang, og det forstår jeg godt.
Vi kan alle blive klogere.
Jeg er glad for, at hr. Brian Mikkelsen siger, at han er blevet klogere.
På samme måde sætter jeg pris på, at vores nuværende erhvervs- og vækstminister er blevet klogere.
Ja, han var formand for DKP, det er vist ingen hemmelighed.
Ja, DKP modtog støtte fra Sovjetunionen, det er heller ingen hemmelighed.
Det er præcis ligesom apartheidstyrets støtte til Konservativ Ungdom beskrevet vel i PET-kommissionens rapport.
Og erhvervs- og vækstministeren har derudover nægtet at have modtaget kontante beløb fra Sovjet, men han har ikke nægtet, at DKP modtog støtte.
Han har tværtimod, hvis nogen skulle være i tvivl, leveret et større forfatterskab om hele sin fortid og også skiftet parti.
Det vigtigste er for mig personligt og politisk, at erhvervs- og vækstministeren flere gange helt klart har taget afstand fra de holdninger, DKP stod for.
Alligevel er Folketingssalen her i dag omdannet til en slags underafdeling af Center for Koldkrigsforskning.
Det skyldes angiveligt, at en 85 år gammel KGB-oberst mener, at han måske engang for 20 år siden har givet kontanter til den daværende DKP-formand, men han kan ikke erindre ham, han ved ikke, hvordan han så ud dengang, og straks indkaldes vi ikke bare til en forespørgsel, men til en hasteforespørgsel af den samlede opposition.
Og jeg må sige, at der er rigtig meget, der haster i Danmark netop nu; det haster at få løst de økonomiske problemer, det haster at finde en vej ud af krisen, og det haster at få betalt den kolossale regning, som den nuværende opposition efterlod i regeringskontorerne.
Det virker bare, som om det haster mere for den nuværende opposition at få fokus væk fra den reelle politik og i stedet fokusere på den her slags personsager baseret på løse påstande.
For sagen er jo ret enkel.
På den baggrund har den danske befolkning fem gange valgt ham til Folketinget som det, han er i dag, nemlig SF'er.
Derfor mener jeg, at det nu må være på tide, at oppositionen indser, at den kolde krig er slut.
Lad os nu fokusere på de reelle udfordringer, der er i Danmark i dag.
Vi har heldigvis masser af gode historikere uden for det her hus, som kan dykke ned og forske i Danmarks fortid.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2011-11-16:
Jeg synes, at hr. Søren Pind skøjter meget let hen over det lille faktum, at hr. Brian Mikkelsen modtog støtte fra det tidligere apartheidregime – det er et forhold, som jeg selv mener er temmelig betænkeligt og meget, meget alvorligt, og der har jo i øvrigt også været rigtig meget skriveri om det i den danske presse.
Jeg er overbevist om, at den form for kontakt selvfølgelig skader det forhold, vi har til Sydafrika, så jeg forstår ikke, hvorfor hr. Søren Pind ikke forholder sig til det spørgsmål, jeg stiller, nemlig hvordan hr. Søren Pind har det med at sidde i regering med en, der på den måde skader Danmarks omdømme i udlandet, og som har modtaget støtte fra et af de værste regimer på jordens overflade.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-11-16:
Der er ikke tale om et angreb på familieejede virksomheder; der er tale om en fornuftig tilbagerulning af en sats, som den tidligere regering har udhulet ved at forhøje den til 75 pct., således at successionen i pengetanke blev mulig.
Spørgeren og jeg er tydeligvis uenige, også om konsekvenserne.
Regeringens synspunkt er, at det her vil tilskynde også familieejede virksomheder til at lave aktive erhvervsinvesteringer.
Det tror vi er fornuftigt i den nuværende økonomiske situation.
I øvrigt synes vi, at en grænse på 25 pct. er både rimelig og fornuftig.
Ellen Trane Nørby (V), 2011-11-16:
Nu er det her jo ikke spørgsmål om, hvorvidt skatteministeren og jeg er uenige; det her er jo et spørgsmål om, at skatteministeren er uenig med størstedelen af dansk erhvervsliv.
Nu har jeg læst citater op fra Dansk Industri; jeg har læst citater op fra nogle af de eksperter, vi har, i forhold til rådgivning om familieejede virksomheder; jeg har læst citater op fra professor og skatteekspert Bo Sandemann Rasmussen.
Så det her handler jo ikke om, hvorvidt jeg er uenig med skatteministeren.
Det her handler jo om, at en bred repræsentation af Dansk Erhvervsliv siger, at ministeren og den røde regering med det forslag, man har fremsat, som forringer vilkårene for de 60.000 familieejede virksomheder, vi har i Danmark, er med til at forringe arbejdsvilkårene og rammebetingelserne for danske virksomheder.
Det her er, som Bo Sandemann Rasmussen siger, et symbolpolitisk tiltag, som kun har det formål, at man vil genere de 60.000 familieejede virksomheder, vi har i Danmark.
Og det skaber ikke vækst, det er antivækst.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-11-16:
Den oprindelige mening med successionsreglen var, at det skulle være muligt at overdrage en virksomhed til nære familiemedlemmer eller medarbejdere uden at skabe likviditetsproblemer på grund af skattebetalinger, altså når der var tale om virksomheder med reel erhvervsaktivitet og ikke blot pengetanke.
Der er fortsat mulighed for generationsskifte med udskydelse af skat, når virksomheder med overvejende reel erhvervsaktivitet overdrages.
Dette er blot regeringens forslag; et forsøg på at tilrette reglerne, således at den udhuling, den tidligere regering gennemførte, ophører.
Der er ikke tale om et angreb på dansk erhvervsliv, tværtimod.
Vi synes og er ganske overbeviste om, at dette vil få passive pengeanbringelser over i aktive erhvervsinvesteringer.
Det vil være til gavn for dansk økonomi og er i øvrigt også en rigtig justering af reglerne ud fra enhver rimelighedsbetragtning.
Søren Pind (V), 2011-11-16:
Hensigten med denne hasteforespørgsel er enkel, nemlig at bede statsministeren om at redegøre for, hvad hun har foretaget sig på baggrund af de informationer, der nys er fremkommet i den offentlige debat om hendes erhvervs- og vækstminister.
I de sidste 20 år er der skrællet lag på lag af historien under den kolde krig og ikke mindst historien om, at DKP modtog sorte penge fra Sovjetunionen.
I alle de år har DKP's daværende formand, erhvervs- og vækstministeren, benægtet, at det har fundet sted.
Medier har nu afdækket, at det angiveligt ikke forholder sig, som erhvervs- og vækstministeren har sagt.
Den tidligere KGB-chef i Danmark er trådt frem og har sagt, at der har været foretaget betalinger; i dag kan man se af Jyllands-Posten, at der til Sovjetunionens kommunistiske parti i 1989 blev sendt en ansøgning fra DKP om overførsler af midler.
Dertil kommer, at Hans Jørgen Bonnichsen offentligt har fremsat den udtalelse, at når det kommer til stykket, udgør den situation en større sikkerhedsrisiko end det, som skete omkring hr. Henrik Sass Larsen.
Det, vi oven i købet har kunnet konstatere, er, at offentligheden er blevet nægtet arkivadgang til arbejderbevægelsens arkiver.
Det, der er interessant i denne sammenhæng, er at få at vide: Hvad har statsministeren foretaget sig i disse sammenhænge, og, ikke mindst, hvilke overvejelser gør statsministeren sig i denne forbindelse?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2011-11-16:
Jeg vil starte med at sige noget, som jeg har sagt en del gange i den seneste tid, og det er, at jeg har fuld tillid til, at erhvervs- og vækstministeren kan bestride sit ministerembede, og at jeg har fuld tillid til, at han vil yde en stærk og værdifuld indsats i regeringen.
Så er det forhåbentlig på plads.
Jeg har jo fået rigtig mange spørgsmål i min ganske korte tid som statsminister.
Folketingets medlemmer kan spørge mig om alt muligt, og det gør de også, og sådan skal det selvfølgelig også være.
Det er en helt afgørende og vigtig del af vores demokrati.
En del af de spørgsmål, jeg får, er ret forudsigelige – sådan er det jo også – men jeg må sige, at det spørgsmål, jeg er indkaldt til hasteforespørgsel om i dag, havde jeg ikke lige forudset.
Jeg havde ikke forestillet mig, at fire oppositionspartier ville lægge deres samlede kræfter bag et spørgsmål til mig om, hvad jeg ved om, hvad en af mine ministre måtte have vidst for 20 år siden, hvor han var formand for et parti, som jeg intet har haft med at gøre.
Jeg ved simpelt hen ikke, hvordan spørgerne – og det vil sige den samlede opposition – forestiller sig at jeg skal svare på det spørgsmål på en meningsfuld måde.
Men jeg har naturligvis stor respekt for Folketinget, og derfor vil jeg forsøge at svare så meningsfuldt, som det overhovedet er muligt.
I forhold til mit kendskab til erhvervs- og vækstministerens kendskab til de omhandlede forhold kan jeg blot henvise til, at erhvervs- og vækstministeren mange gange har sagt, at han ikke har modtaget sorte kontanter fra Sovjet i den tid, han var formand for Danmarks Kommunistiske Parti, ligesom han har udtalt, at han ikke har autoriseret andre til det.
Når det er sagt, har jeg også et klart budskab til oppositionen: Er det ikke på tide, at vi gør noget andet end at begrave os i personsager, herunder sager, der ligger mange år tilbage i tiden?
Det er min opfordring til oppositionen, at de vil være med til at fokusere på de reelle udfordringer, som Danmark står over for.
Vi skal skabe balance i økonomien; vi skal skabe ny vækst og nye arbejdspladser; vi skal reformere, så vi får råd til vores velfærd; og vi skal gennemføre en grøn omstilling af vores samfund.
Der er rigtig mange mennesker, som gerne vil have et job, fordi de har mistet et – jeg tror, de forventer af os folketingspolitikere, at vi koncentrerer os om vækst, beskæftigelse og fremdrift for Danmark frem for så mange andre ting.
Derfor synes jeg alt i alt, at de emner, jeg her har nævnt, er særdeles alvorlige emner, der fortjener en meningsfuld drøftelse.
Det synes jeg at vi skylder demokratiet, og det synes jeg at vi skylder danskerne.
Tak for ordet.
Søren Pind (V), 2011-11-16:
Man kunne vælge at dvæle ved den historiske baggrund, som statsministeren nu bagatelliserer og gør til et spørgsmål om dagen og vejen.
Man kunne vælge at dvæle ved de 80 millioner mennesker, som blev myrdet i kommunismens navn.
Man kunne vælge at dvæle ved den venstreradikale terror anført af Blekingegadebanden, som ramte Europa, men også Danmark på grund af det her.
Og man kunne vælge at dvæle ved det paradoksale i, at hvis en tidligere formand for Danmarks nazistiske parti stillede op, f.eks. for Dansk Folkeparti, til et folketingsvalg, var det naturligvis utænkeligt, at vedkommende kunne blive valgt.
Alt det kunne man vælge at koncentrere sig om.
Men sandheden er, at vælgerne jo har forholdt sig til en del af de spørgsmål, og sandheden er, at i de spørgsmål er hver salig i sin egen tro; der er vidt forskellige holdninger i dette Folketing.
Men at bagatellisere det, som statsministeren gør, synes jeg ikke man kan.
Statsministeren siger, at hun ikke ved, hvad hun skal svare.
Se, det er jo det første, der giver mig anledning til forundring, for sagen er meget enkelt den, at ifølge dansk ret påhviler der statsministeren en særlig tilsynsforpligtelse med sine ministre.
Jeg forundres derfor.
Jeg forundres derfor over, at statsministeren har set passivt til, at de her efter min bedste opfattelse dokumenterede udsagn, hvor højtplacerede mennesker i det russiske udenrigsministerium, højtstående udenlandske efterretningseksperter, højtstående eksperter i det danske universitetsmiljø lægger navn til, at det, regeringens erhvervsminister siger, ikke kan være rigtigt.
Statsministeren har intet foretaget sig.
Man kunne svinge sig op og sige, at det er et brud på ministeransvarlighedsloven.
Jeg synes egentlig ikke, det er så interessant, men jeg synes, det er interessant, at statsministeren har valgt intet at foretage sig i forhold til den retlige forpligtelse, der er.
Lad os gå videre fra spørgsmålet om det retlige ansvar til spørgsmålet om, hvad der så blev af løfterne om åbenhed.
Ifølge statsministerens udsagn kan man kigge i regeringsgrundlaget, og der kan man se, at regeringen vil bestræbe sig på at besvare spørgsmål fra Folketinget fyldestgørende.
Man kan se, at regeringen vil fremme åbenhed og parlamentarisk kontrol med regeringen, men vi kan jo ikke få noget svar.
Vi kan ikke få et svar, selv om en fremtrædende dansk efterretningsekspert som Hans Jørgen Bonnichsen siger, at i teorien er den afpresningsrisiko, der er i forhold til erhvervs- og vækstministeren, større, end den er i forhold til hr. Henrik Sass Larsen.
Sagen er den enkle, at hvis det er sandt, hvad erhvervs- og vækstministeren siger, er det i alles interesse at få det afklaret.
Hvis det er usandt, foreligger der en afpresningsrisiko fra et fremmed land, som ingen i Danmark, heller ikke statsministeren, kan have interesse i.
Per Clausen (EL), 2011-11-16:
Jeg synes jo, at det var to spændende indlæg, hr. Søren Pind kom med.
Særlig vil jeg gerne have hørt hr. Søren Pind udfolde lidt mere af alt det, han ikke ville udfolde.