runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-05-26:
Forslaget fra Socialdemokratiet og SF drejer sig om oprettelse af et antidiskriminationscenter.
Baggrunden er, at man ønsker at nedsætte eller vel komme diskriminationen til livs.
Men man indrømmer da også i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at det går bedre i dag end for 20 år siden.
Det kan så selvfølgelig svinge en lille smule fra år til år, men det går bedre, hvad vi også har dokumentation for i Integrationsministeriet.
Det er lidt pudsigt, at man taler om et antidiskriminationscenter, når vi har oprettet et Institut for Menneskerettigheder, som vi egentlig mener er det nationale ligebehandlingsorgan.
Jeg ved ikke, om det skyldes, at man ikke er tilfreds med Institut for Menneskerettigheder, at man nu vil oprette noget andet.
Vi mener faktisk, at der gøres så meget for ligebehandling i dag, også gennem lovgivningen, at det ikke er nye centre, der er brug for.
Det, der er brug for, er det, vi gør meget ud af i Integrationsministeriet sammen med det frivillige Danmark, sammen med kommunerne og sammen med arbejdspladserne, nemlig at sørge for, at indvandrerne bliver sluset ind i samfundet, dels gennem arbejde og sprogtilegnelse, dels ved at opfordre og opmuntre dem til at deltage i det frivillige foreningsliv, som jo er meget udbredt i Danmark.
Det er det, der betyder noget for integrationen – at man er sammen i det daglige og lærer hinanden at kende.
Flere forskningsinstitutioner og mere vidensamling mener vi ærlig talt ikke der er brug for.
Vi fører jo også løbende kontrol med, at de satspuljemidler, som vi er fælles med en hel række partier om, virker, og det kan jeg sige at de gør.
Det viser tallene.
Så regeringen afviser forslaget.
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti foreslår, at der oprettes et antidiskriminationscenter, der bl.a. skal udvikle viden om diskrimination, gennemføre offentligt finansierede kampagner og koordinere tværkommunale tiltag.
Vi er også glade for, at forslagsstillerne i forslaget anerkender, at andelen af indvandrere, der føler sig diskrimineret, er langt lavere nu end for 10 år siden.
Hvorfor er den så det?
Det skyldes efter Venstres opfattelse, at langt flere indvandrere er kommet i arbejde og dermed kommet ud blandt almindelige etniske danskere.
Det skyldes, at regeringen de sidste 8 år har haft vedvarende fokus på problemstillingen bl.a. gennem handlingsplanen til fremme af ligebehandling fra 2003 og gennem nedsættelsen af Ligebehandlingsnævnet, som er et samlet klagenævn på diskriminationsområdet.
Når det er sagt, må jeg ærligt sige, at vi synes, forslaget her er problematisk.
Det er det, fordi der ikke i forslaget er anvist nogen finansiering.
Vi er i en tid nu, hvor vi har massivt underskud på statens finanser.
Vi bruger i 2010 20.000 kr. mere pr. dansker end det, der kommer ind i skatteindtægter, og det hul, det overforbrug skal afdækkes.
Når vi er i sådan en tid, skal man anvise finansiering til sine forslag, også selv om man kan henvise til en dynamisk effekt.
Dernæst må vi sige, at en hel del af de opgaver, som man ønsker at det her antidiskriminationscenter skal se nærmere på, jo er givet Institut for Menneskerettigheder allerede i dag.
Sidst tror vi ikke, at diskrimination forsvinder ved at nedsætte et videncenter.
Det forsvinder i højere grad ved at få indvandrere ud på arbejdsmarkedet, så deres hverdag tilbringes sammen med andre danskere.
Det er den måde, vi bekæmper diskrimination på, det er ikke ved at lave et nyt center.
Derfor afviser Venstre beslutningsforslaget.
Karen J. Klint (S), 2010-05-26:
Tak for det.
Jeg vil gerne spørge hr. Karsten Lauritzen, hvorfor det er problematisk at komme med et forslag om, at man bør undersøge noget.
Vi har jo ikke sagt her, at der skal etableres noget, der vil give en stor og løbende driftsudgift
Der står her: Folketinget pålægger regeringen at undersøge mulighederne for at oprette et antidiskriminationscenter til videnudvikling m.v.
Det er altså ikke store penge, vi taler om, så hverken det ene skattehul eller det andet finanskrisehul er noget, vi kan tage ind i sammenligning med det her.
Det her er typisk et forslag, som, hvis det under en satspuljeforhandling var blevet fremsat fra regeringens side, måske kunne have henhørt under integrationsministeren, beskæftigelsesministeren eller erhvervsministeren.
Det kunne faktisk ligge rigtig mange steder, hvor man ligesom kunne sige at det her var fornuftigt.
Noget af det kunne sågar også ligge under videnskabsministeren, når der skal forskes i det.
Så hvorfor er det et problem at komme med noget, der i hvert fald her handler om at undersøge mulighederne og ikke om drift?
Søren Krarup (DF), 2010-05-26:
Det andet er sentimentalitet, og det er et intellektuelt sammenbrud, der ligger i sådan et beslutningsforslag.
Det er så typisk, at når man skal begrunde disse såkaldte diskriminationsforhold, er det, som jeg sagde, kun føleriet, kun oplevelsesdyrkelsen.
Det er da muligt, at der er indvandrere, eller at der er ikkeindvandrere, som føler sig oversete, og så må de altså lære at rette ryggen og tage sig sammen og lade være med at gå og pyldre for sig selv.
Jeg synes altså, at det er pinligt for Folketingets niveau, at vi skal tage den slags alvorligt.
Karen J. Klint (S), 2010-05-26:
Det er vel sådan set det, vi gør her.
Vi tager det faktisk alvorligt, at man skal respektere hinanden, at man skal respektere de danske værdier, og at der er nogle spilleregler i det danske samfund.
Men vi tager det også seriøst, at der er nogle borgere, der træder ved siden af og ikke kan finde ud af at opføre sig anstændigt over for hinanden.
Det kalder jeg ikke for lavintelligens, men det er jo op til hr. Søren Krarup at kalde det, hvad han vil.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-05-26:
Jeg må sige, at jeg mener, hr. Karsten Lauritzen i den grad negligerer det faktum, at der foregår diskrimination af mennesker med anden etnisk baggrund end dansk i det danske samfund, og jeg troede faktisk, at det var noget, man i Venstre og i regeringen arbejdede imod.
Derfor undrer det spørgsmål, hr. Karsten Lauritzen her stiller mig, meget.
Jeg synes, det er plat at sammenligne det, at en jyde på et fodboldhold bliver drillet med sin jyske accent, med den desværre systematiske diskrimination, som mange unge, gamle, børn med anden etnisk baggrund oplever i Danmark.
Mener hr. Karsten Lauritzen virkelig, at de to ting kan sidestilles?
Når det er sagt, vil jeg sige, at hvis der er problemer i fodboldklubber med, at der er jyder, der bliver udsat for drillerier, vil jeg da anbefale de fodboldklubber at sætte ind over for det.
Men jeg må sige, at jeg ikke oplever, at jyder generelt har sværere ved f.eks. at få praktikpladser end københavnere.
Og så kunne jeg godt tænke mig at få at vide af hr. Karsten Lauritzen, som jo har endnu en kort bemærkning, om hr. Karsten Lauritzen deler Dansk Folkepartis opfattelse, støttepartiets opfattelse, af, at den diskrimination, vi oplever, kan afskrives ved at tale om forfængelighed?
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Jeg er ikke af den opfattelse, at det at tale imod diskrimination over én kam kan betragtes som forfængelighed, men jeg må sige, at jeg er enig med Dansk Folkepartis ordfører i, at der jo er grader og nuancer i den her debat, som jeg ikke synes fru Johanne Schmidt-Nielsen overhovedet forholder sig til.
Hun er nærmest religiøs i sin holdning til diskrimination, og der må man bare sige, at det er problematisk, og den holdning deler vi ikke i Venstre.
Jeg bliver nødt til at spørge fru Johanne Schmidt-Nielsen, om hun ikke anerkender, at der er grader af diskrimination, altså at det at en jyde mobber en københavner og omvendt er et mindre problem end den diskrimination, som finder sted ude på arbejdsmarkedet – som jeg forstår fru Johanne Schmidt-Nielsen, er al diskrimination det samme, og det skal vi kæmpe mod med alle til rådighed stående midler.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-05-26:
Al diskrimination er ikke det samme; det er da rigtigt, at der er forskellige former for diskrimination, og derfor skal man også sætte ind med forskellige midler over for de forskellige former for diskrimination, der eksisterer.
Men jeg må indrømme, at det faktisk kommer bag på mig, at hr. Karsten Lauritzen kan finde på at stille det her spørgsmål, for jeg synes, det viser, at man ikke tager det faktum alvorligt, at der bliver diskrimineret i det danske samfund.
Så siger hr. Karsten Lauritzen, at jeg skulle være religiøs i min bekæmpelse af diskrimination.
Nu er det sjældent, at der er nogen, der beskylder mig for at være religiøs, men jeg må indrømme, at jeg er meget, meget optaget af at bekæmpe diskrimination, og det er altså både den diskrimination, vi oplever på arbejdsmarkedet, den diskrimination, vi oplever i uddannelsessystemet, og den diskrimination, vi oplever i det enkelte klasselokale.
Der kan være nogen, der siger til en klassekammerat: Jeg vil ikke være sammen med dig, fordi du har en anden tro end mig, fordi du har en anden hudfarve end mig.
Det skal vi også sætte ind over for, det er også alvorligt.
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Jeg vil godt fortælle en kort historie, som jeg vil bede fru Johanne Schmidt-Nielsen forholde sig til.
Jeg var ude at køre med en taxachauffør, som er nydansker, og så spurgte jeg ham, om han følte sig diskrimineret.
Han går på et fodboldhold ude på Vestegnen, og det er faktisk kun nydanskere, der går på det fodboldhold, og han sagde, at der faktisk var diskriminationsproblemer.
Der var en, der faktisk var ret ked af det en dag, fordi han blev drillet.
Han blev mobbet, fordi han var jyde og havde jysk accent, og det var han rigtig ked af.
Og det kan man selvfølgelig godt sige er et stort problem, men er det et problem, som fru Johanne Schmidt-Nielsen føler vi får løst ved at lave det her antidiskriminationscenter?
Søren Krarup (DF), 2010-05-26:
Der var en af de foregående ordførere, som håbede, at der var nogle, der så denne debat i tv, og jeg deler i høj grad ønsket.
For jeg synes, at jeg sjældent har oplevet en moderne problematik så begrebsforvirret, er jeg lige ved at sige, og så underlødig, at det simpelt hen ikke er muligt at komme i en debat.
Venstres ordfører brugte det meget rammende udtryk, at fru Johanne Schmidt-Nielsen forholdt sig rent religiøst til det, vi diskuterer, og det er jo det, der er sagen.
Man har et rent religiøst forhold til begrebet lighed, og derfor ser man væk fra en virkelighed, der består af forskelle.
Og derfor dyrker man ligheden, sådan at man tyranniserer enhver med den.
Jeg ved ikke, hvor meget fru Astrid Krag kender til europæisk åndshistorie, men hvis hun gør det, ved hun, at alle totalitære ideologier i nyere tid er udsprunget af lighedsdyrkelsen, marxismen og socialismen ikke mindst.
Og det er naturligvis, fordi man har et rent religiøst forhold til det.
Der var det måske på sin plads, at man forholdt sig lidt koldsindigt og lidt analytisk til spørgsmålet, så man ikke kun kørte ud af en tangent, hvor man var overbevist om, at man selv er den gode og alle andre er onde.
Astrid Krag (SF), 2010-05-26:
Jeg må sige, at hr. Søren Krarup efter min bedste overbevisning kører ud ad en tangent i den her diskussion.
I Norge har der kørt en kampagne, der hedder: »Ulike mennesker – like muligheter«.
Det betyder: Forskellige mennesker – lige muligheder.
Og det er jo sådan set det, der er hele grundessensen i det her forslag, nemlig at vi synes, at alle mennesker i det her samfund har en ret – og det går jeg ud fra at alle her i Folketinget er enige i – til ligebehandling, at man ikke skal forskelsbehandles på baggrund af sin race, sin etnicitet, sit køn eller sin seksualitet.
Det er jo sådan set helt grundlæggende i vores samfund.
Når vi så kan se, at der er tal, der viser os, at der er problemer med diskrimination, bliver vi da nødt til at interessere os for, hvad det er for nogle problemer.
Og når så de mennesker, vi har sat til at arbejde med det her i Institut for Menneskerettigheder, siger, at vi faktisk mangler viden om, hvad der ligger bag de tal, hvor meget der er reel diskrimination, og hvor meget der er oplevet diskrimination, bliver vi nødt til at tage det meget alvorligt, mener jeg.
Jeg mener, at der er behov for at sætte ind.
Vi har nogle meget konkrete tal, der viser, at der er tale om reel diskrimination, f.eks. inden for praktikpladser.
Men det er klart, at er der noget af det her, der er oplevet diskrimination, skal vi selvfølgelig også sætte ind dér.
Jeg synes, det må være en fælles målsætning at få tallene ned.
Søren Krarup (DF), 2010-05-26:
Jeg brugte noget tid i min tale til at sige, at der findes to forhold – og læg mærke til, at lighed forudsætter, at man har et forhold til noget, der er intet, der er lige i sig selv, det er et forhold til noget – hvor lighed giver mening, og det er, at vi er lige for vorherre, og vi er lige for loven.
Og når vi er i et retssamfund som Danmark, hvor der er lighed for loven, så har man fået alle muligheder for at kunne blive en anerkendt borger i det.
Man kan så af en eller anden grund måske føle sig lidt fremmed – jeg følte mig også fremmed, da jeg som københavner kom til Vestjylland som præst.
Det tog lidt tid, før jeg vænnede mig til det.
Men jeg synes, det er for underlødigt.
Prøv dog at tænk lidt i stedet for bare at køre videre på en rent religiøs moralistisk forargelse.
Jeg ved, at fru Astrid Krag i sin allernærmeste arbejdskreds har et menneske, der har lidt forbindelse til virkelig lødige sammenhænge.
Jeg ville foreslå fru Astrid Krag, at hun talte med sin medarbejder og måske blev sat ind i en åndshistorisk sammenhæng, hvor hele denne selvretfærdige dyrkelse af ligheden blev sat på plads.
Søren Krarup (DF), 2010-05-26:
Anstændighed har at gøre med moral, for så vidt.
Men det er også noget, der har at gøre med ligheden for loven.
Vi er lige i dette land, fordi Danmark er et retssamfund.
At der er nogle, der måske føler sig ugleset af den ene eller den anden grund, må de leve med.
Det hjælper ikke, at man sidder og græder over, at der er nogle, der har ondt af, at man repræsenterer den forskel.
Hvis jeg skal være lidt personlig, må jeg sige, at jeg i 50 år systematisk har været svinet til i den offentlige debat her i dette land.
Jeg har oplevet noget, jeg kunne kalde for diskrimination.
Hvis jeg var lige så flæbevoren og lige så følelsespylret som dem, der laver dette beslutningsforslag, ville jeg også sidde og jamre og have ondt af mig selv.
Men det har man ikke nogen grund til, når i øvrigt loven er overholdt, og når der ikke er noget, man bliver angrebet for, som er ulovligt, og som altså er en berettiget grund til angreb.
Naser Khader (KF), 2010-05-26:
Beslutningsforslaget fra S og SF pålægger regeringen at undersøge mulighederne for at oprette et antidiskriminationscenter.
Det pågældende center skal have til formål at udvikle viden om diskrimination og til at gennemføre offentligt finansierede antidiskriminationskampagner, koordinere tværkommunale tiltag mod diskrimination og understøtte virksomheder, der ønsker at bekæmpe diskrimination på arbejdspladsen.
Vi i Det Konservative Folkeparti er enige med forslagsstillerne i, at diskrimination skal bekæmpes, hvorend man møder den.
Vi er også enige i, at der i dag er flere personer med anden etnisk baggrund end dansk, der føler sig udsat for diskrimination i f.eks. arbejdslivet, i den offentlige debat, ved adgang til diskoteker m.v.
Men undersøgelserne viser også, at andelen af personer, der føler sig diskrimineret, er faldende.
Alligevel er det stadig et område, hvor det er nødvendigt med en indsats rettet mod diskrimination og hen imod et rummeligt samfund med plads til alle.
Det er vigtigt, at man bedømmer folk på deres kvalifikationer og menneskelige egenskaber frem for på deres hudfarve, religion og etnicitet.
Diskrimination på grund af etnicitet kan være en væsentlig barriere for den enkelte borgers samfundsdeltagelse.
Diskrimination og racisme kan undergrave sammenhængskraften og modvirke en vellykket integration.
Diskrimination kan fremme en følelse af eksklusion, som i sidste ende kan skabe grobund for ekstremisme.
Diskrimination kan have mange årsager.
Den kan foregå mellem majoriteten og minoriteten, for vi skal huske på, at der også er diskrimination blandt minoriteterne indbyrdes og også fra minoriteternes side mod majoriteten.
Diskrimination kan være direkte i form af diskriminerende adfærd og behandling, og diskrimination kan også være indirekte i form af regler, betingelser, praksis, strukturer m.v. Vi ønsker i Det Konservative Folkeparti også at medvirke til, at færre bliver diskrimineret eller føler sig diskrimineret.
Det skal ske ved at fremme oplysning og viden og bevidsthed om direkte eller indirekte diskriminerende adfærd.
Det har bl.a. fået til opgave inden for brede rammer at fremme etnisk ligebehandling.
Via eksempelvis satspuljemidler bliver der også støttet en række projekter, der arbejder for ligebehandling, eksempelvis kampagnen »Giv racismen det røde kort«.
Ved at gå ind på hjemmesiden »nyidanmark« kan man se flere initiativer, hvor der arbejdes for ligebehandling og imod diskrimination.
Endelig som den tredje begrundelse for at sige nej til beslutningsforslaget fra Socialdemokratiet og SF skal det nævnes – som ministeren også var inde på – at en ny handlingsplan til fremme af ligebehandling forventes at blive offentliggjort snart.
Så alt i alt kan vi ikke støtte SF og Socialdekomratiets beslutningsforslag.
Marianne Jelved (RV), 2010-05-26:
Allerede i forslagets bemærkninger gør forslagsstillerne jo opmærksom på den usikkerhed, der kan være ved måling i forbindelse med personlige oplevelser og dermed skelnen mellem reel og oplevet diskrimination.
Jeg er enig med forslagsstillerne i, at der er brug for viden om, hvor og hvordan diskrimination finder sted.
Jeg er også enig i, at arbejdsmarkedet i den her sammenhæng er meget interessant, fordi vi stadig væk oplever – selv om der er bedring – at der er relativt stor forskel på andelen af personer med danske rødder og andelen af personer med andre rødder end danske på arbejdsmarkedet.
Jeg er også selv optaget af betydningen af den måde, den offentlige debat foregår på, og af den måde, den opleves på.
Så jeg er enig i hovedsigtet, nemlig at vi har brug for mere viden, og derfor synes jeg også, vi har brug for mere forskning.
Så er spørgsmålet bare, om vi behøver et nyt center til det, altså om den forsknings- og videnopsamling ikke kan finde sted andre steder, som allerede er etableret.
Jeg synes i hvert fald, at de, der er interesseret i det her tema, kunne gå sammen og prøve at finde ud af, hvordan vi kan styrke den forsknings- og videnopsamling, og hvordan vi kan bruge de allerede eksisterende steder til det – også for at rejse debatten med de mennesker, som ville være i stand til at samle viden mere systematisk eller måske formidle den mere systematisk.
Jeg tænker bl.a. på Dokumentations- og rådgivningscenteret om racediskrimination, men der kunne også være andre; der er i hvert fald universiteter, hvor man kunne finde mennesker, der var interesseret i det her.
Det ville være mit bud, for jeg tror ikke, forslaget kan finde et flertal i Folketinget.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-05-26:
Jeg håber meget, at der er nogen, der lytter til den debat, der er netop nu i Folketingssalen, for der bliver sagt ting i den her Folketingssal, som siger enormt meget om, hvordan man tænker i Dansk Folkeparti, hvis det, hr. Søren Krarup står her og siger, vitterlig er et udtryk for Dansk Folkepartis holdninger – at det skulle være selvoptagethed eller forfængelighed at sige fra over for den diskrimination, der f.eks. foregår, når unge mennesker med anden etnisk baggrund får afslag på en praktikplads.
Vi har fulgt det her område tæt siden 2005, og vi kan se, at diskriminationen er systematisk – at unge mænd med anden etnisk baggrund har væsentlig sværere ved at få en praktikplads end unge mænd med dansk baggrund.
Det er ikke et problem, som man kan afskrive ved at tale om forfængelighed eller selvoptagethed, det er et samfundsproblem, som vi som samfund er forpligtet til at skride ind over for.
Det er en diskrimination, som vi ikke kan tillade i det danske samfund, og jeg er chokeret over, at hr. Søren Krarup virkelig kan finde på at stå i Folketingets sal og sige, at det at sige fra over for den diskrimination er udtryk for forfængelighed.
Søren Krarup (DF), 2010-05-26:
Jeg har jo lyttet til fru Johanne Schmidt-Nielsen med stor interesse og har hørt den lille historie om den såkaldte diskrimination på Nørrebro.
Jeg synes, det er ganske rigtigt, at det er ubehageligt, at der bliver råbt efter en.
Jeg har selv i de sidste 20 år oplevet, at der er blevet råbt racist efter mig ustandselig, fortrinsvis af folk fra Nørrebro og omegn.
Mener fru Johanne Schmidt-Nielsen, at det, at man bliver genstand for tilråb, er noget, man skal betragte som en sådan uhyrlighed, at man skal forlange en hel lovgivning stillet til disposition for en?
Var der ikke mulighed for, at man måske skulle trække på skulderen eller ryste på hovedet, som jeg har gjort, og sige, at det dømmer dem selv?
Var der ikke også grund til at sige til den unge mand, som fru Johanne Schmidt-Nielsen har mødt, at han skal blæse på dumme mennesker og ikke begynde at puste sig op og gøre sig til et offer for en forfærdelig diskrimination?
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-05-26:
Jeg vil starte med at sige til hr. Søren Krarup, at det da bestemt heller ikke er rimeligt, at hr. Søren Krarup udsættes for chikane i det offentlige rum på grund af hr. Søren Krarups holdninger, medmindre hans udtalelser strider direkte mod lovgivningen, naturligvis.
Det er klart.
Vi har en åben debat, hvor der naturligvis også skal være plads til f.eks. hr. Søren Krarups holdninger, det er klart.
Men jeg vil sige til hr. Søren Krarup, at jeg faktisk synes, at det er alvorligt, når unge mennesker oplever, at de på grund af deres efternavn eller på grund af deres hudfarve har væsentlig sværere ved at få en praktikplads end etnisk danske unge.
Det synes jeg er et stort problem, som vi skal sætte ind over for.
Jeg synes også, at det er et problem, når unge mennesker i Danmark oplever systematisk at blive udsat for diskrimination på grund af deres etnicitet.
Det er ikke godt nok at sige til de unge mennesker: Du må bare trække på skuldrene.
Der har vi som fællesskab et ansvar for at sige, at vi ikke vil acceptere den slags i det danske fællesskab.
Søren Krarup (DF), 2010-05-26:
Til fru Johanne Schmidt-Nielsen vil jeg sige, at det jo er en selvoptagethed, der gør meget små ting meget store.
Jeg er vokset op i København.
Jeg kom for 45 år siden til Vestjylland som præst.
Vestjyderne havde formodentlig et etnisk misforhold til københavnere, og det tog lidt tid for dem at vænne sig til, at en københavner er københavner.
Det må man så leve med, og så lærer de faktisk, at man kan leve sammen.
Det er jo simpelt hen kun selvoptagethed.
Menneskerettighederne – som om man har rettigheder, hvor der ikke er en lov.
Men når man laver en filosofi, der siger, at man er retfærdig fra begyndelsen, får man også en selvretfærdighed, som er uden ende, og det er jo det, vi møder her: selvretfærdighed, forfængelighed, utrolig selvdyrkelse og oplevelsesføleri.