Rasmus Prehn (S), 2008-05-29:
Lad mig indledningsvis takke for de rigtig mange engagerede og interessante indlæg, der har været i debatten her.
Jeg synes, det er herligt at se, at der er så mange, der går ind i debatten om, hvordan vi kan styrke velfærden.
Jeg er faktisk positivt overrasket over og meget glad for den tilgang, som velfærdsministeren havde til Socialdemokratiets frihedsrettigheder.
Ministeren gav udtryk for, at der med de konkrete forslag var vilje til at lægge noget på bordet fra socialdemokratisk side, og at man gerne vil se positivt på det og gå ind i nogle forhandlinger.
Rigtig herligt, det er sådan, det samarbejdende folkestyre skal være.
Når man er i opposition, kan man lægge konkrete forslag frem, som Socialdemokratiet gør, sætte en dagsorden, og man bliver taget alvorligt af ministeren.
Det er virkelig herligt og en stor tak til velfærdsministeren for det.
Derfor er det også desto mere ærgerligt, at man, straks man er færdig med at glæde sig over velfærdsministeren, som jo lige har meldt sig ind i partiet Venstre, så skal høre på Venstres ordfører, som har mere travlt med at håne, tale ned og tale grimt end med at glæde sig over, at der rent faktisk er konkrete forslag fra socialdemokratisk side.
Det, vi hører Venstres ordfører sige, er, at det her ikke er rigtig frihed, Socialdemokratiet har ikke hold i billetterne, og at der er konkrete eksempler på, at Socialdemokratiet har gjort noget modsat tidligere.
Og så har man den frækhed at nævne Skanderborgmodellen, hvor alle ved, at sagen var den, at vi blev tvunget til at stemme for en samlet pakke.
Hvis vi så ville stemme ja til nogle af de her ting, skulle vi også hænge på en rigtig kedelig omgang kontroludbud, som regeringen havde lagt op til, hvilket jo igen er ufrihed til kommunerne.
Så når man kigger på den samlede debat, må man sige, at der er en stor gruppe af oppositionspartier, som siger ja til kommunal frihed, frihed til at styrke og udvikle velfærden, mens der på besynderlig vis blandt de liberale partier, blandt de borgerlige partier er en besynderlig trang til at tvinge kommunerne til at lave en dårligere velfærd.
Det synes jeg godt nok er trist.
Jeg ved ikke, om det er Dansk Folkeparti, som får lov til at sætte dagsordenen for meget.
Vi hører Dansk Folkepartis ordfører, hr. Hans Kristian Skibby, sige: Det frister ikke Dansk Folkeparti.
Det tror vi gerne.
Det, der åbenbart frister Dansk Folkeparti, er mistillid, kontrol, nidkærhed og centralisme.
Det er det, vi ved der frister Dansk Folkeparti, og det har så åbenbart smittet af på regeringspartierne, at man hellere vil tvinge kommunerne til at reducere velfærden frem for at give friheden til at få velfærden til at blomstre og spire, som jeg kan fornemme at både Det Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten sammen med os Socialdemokrater vil være med til.
Sagen er jo den, at vi jo ikke har et samfund, der er ledet af frihedens parti.
Vi har jo alle sammen hørt formanden for Kommunernes Landsforening, Erik Fabrin, give udtryk for, at det samfund, vi lever i i øjeblikket, er alt andet end et samfund, der er styret af frihedens parti.
Det er jo ufrihedens parti, det er det nidkæres parti, det er kontrollens parti, det er centralismens parti, som har travlt med at nedkaste en række meget stramme reguleringer over kommunerne, sådan at man har meget svært ved at udvikle sig, man har meget svært ved selv at tage initiativ.
Sagen er den, at landets kommuner aldrig har været holdt i nogen kortere snor end under den nuværende regering, som styrer landet med mistillid og kontrol frem for med tillid og frihed.
Regeringen har lagt et meget tungt lag af bureaukratiske regler og såkaldt procesregulering ned over kommunerne, og det har medført minuttyranni, ufrihed og unødig kompliceret regulering af kommuner og medarbejdere.
Lad os tage et konkret eksempel: Vi ved, at en socialrådgiver i en kommune bruger 82 pct. af sin tid på skemaer, på bureaukrati, på kontrol frem for at hjælpe borgerne.
Det er altså dagens Danmark anno 2008 under en regering, der er styret af ufrihedens parti, Venstre.
Derfor kalder situationen på forandring, og derfor er Socialdemokratiet gået foran og har lagt en række konkrete forslag frem.
Der vil jeg gerne sige, at det altså var en noget besynderlig melding fra Dansk Folkeparti, som lige pludselig problematiserede, at Socialdemokratiet tog et initiativ og kom foran ministeren med det initiativ.
Tænk sig at have den frækhed.
Skulle det være problematisk?
Skulle det være problematisk, at man som oppositionsparti tillader sig at fremsætte et konkret, konstruktivt forslag?
Vi har jo tit hørt Venstre og Konservative pege fingre ad Socialdemokratiet og sige: Socialdemokratiet skælder kun ud, de peger kun fingre, de finder kun det negative frem, de finder kun hår i suppen.
Så kommer vi med et konkret, gennemarbejdet forslag til en masse frihedsrettigheder, der kan få velfærden til at spire og blomstre, og så får vi at vide: Det kan vi ikke lide, det er helt utidigt; prøver Socialdemokratiet på at blive ministre, der kommer og overhaler ministeren indenom?
Det var da en mærkelig argumentation.
Lad mig nævne et par af de konkrete forslag, vi lægger op til.
Vi ved jo alle sammen, at nogle af dem, vi er allermest ufri over for i det her samfund, nogle af dem, vi er allermest nidkære over for i det her samfund, jo er dem, som er allersvagest, nogle af dem, som er uden for arbejdsmarkedet, og der er en meget klar kontrolinstans, hvor man beder folk om hver eneste uge at klikke ind på deres cv.
Der spørger vi: Er det den rigtige måde at gøre det her på?
Når vi lytter til, hvad socialrådgiverne siger, får vi at vide, at det er meget bedre at bruge kræfterne på at lave en aktiv jobsøgningsproces, og så spørger de, om ikke de kunne få lov til det.
Vi har ikke flertal her på Christiansborg til at gennemføre en sådan ændring, men fra socialdemokratisk side siger vi: Lad os da give friheden til, at kommunerne selv kan vælge, sådan at vi kan se, hvad der fungerer bedst, hvad der er bedst til at få folk i arbejde.
Lad os give friheden til det.
Vi lægger også op til - og det er jeg meget glad for der også var opbakning til fra resten af oppositionen, i hvert fald fra SF og Enhedslisten - at kommunerne kan sige om en kommunal byggegrund, at de faktisk gerne vil have billige boliger der.
Vi ved, at man f.eks. i København har problemer med at skaffe billige familieboliger, som skolelæreren kan bo i, bibliotekaren kan bo i og også fabriksarbejderen og den, der står i butik.
Og der skal jo være mulighed for, at man som kommune kan træffe en demokratisk beslutning og sige: Vi vil gerne i vores kommune have billige familieboliger.
Det, der bliver sagt fra regeringens side, er jo, at de ikke vil respektere en sådan demokratisk beslutning, og at de vil bestemme, at de ikke skal have lov til det, selv om kommunen har vedtaget, de vil bruge deres penge på den måde.
Det går altså ikke, og det er ufrihed.
Der siger vi fra socialdemokratisk side, at vi skal give kommunerne muligheden for at sælge byggegrunden billigere, sådan at vi kan få billige familieboliger.
Så er der hele spørgsmålet om tandpleje.
Der er jeg rigtig glad for de mange positive tilkendegivelser, der har været her i salen, særlig fra fru Lone Dybkjær, som jeg syntes talte meget flot, meget engageret og virkelig ramte hovedet på sømmet i forhold til den her problemstilling.
Vi ved jo godt, at noget af det, der virkelig kan give ældre mennesker problemer, er, når der er problemer med tandsundheden.
Det er noget af det, der gør, at man lige pludselig skal til at spare unødigt, må aflyse en ferierejse eller måske må leve af havregrød i flere dage for simpelt hen at få råd til at få de her nye tænder.
Det er voldsomt dyrt.
Der er det altså en god idé, at man fra kommunens side kan sige: Vi vil gerne hjælpe vores borgere, vi vil gerne benytte os af friheden til at hjælpe vores borgere, så når vi alligevel har en skoletandpleje, så lad os da bruge den til at hjælpe vores ældre medborgere.
Der er man gået foran i en stærk socialdemokratisk kommune som Ballerup.
Ove Dalsgaard har sagt: Det kan ikke være rigtigt.
Vi vil hjælpe vores ældre medborgere.
Men han er tynget af bureaukrati, han er tynget af nidkære regler fra regeringens side.
Der siger vi, lad os give friheden til at hjælpe de her borgere.
Jeg kan ikke forstå, at de borgerlige partier ikke vil være med til at give den frihed til at hjælpe vores ældre til at få en bedre tandsundhed.
Nu er der mange forslag, og jeg kan ikke komme ind på dem alle sammen, men det, der er den grundlæggende vision i Socialdemokratiets forslag om frihedsrettigheder til kommunerne, er jo at sige, at vi ikke her på Christiansborg kan vide, hvad der er bedst for alle.
Det er et spørgsmål om at give tillid til, at man prøver nogle ting af.
Jeg synes, jeg har hørt argumentationen før, også fra partiet Venstre, men det var jo, mens de var i opposition.
Nu sidder de på regeringsmagten, og så vil de ikke afgive nogen form for kompetence til andre end sig selv.
Men det er en god idé at prøve ting af ude i kommunerne og finde ud af, hvad der er godt, hvad der er skidt.
Vi ved jo godt, at flere hjerner nu engang tænker bedre end en, så lad os få kommunerne i sving med at lave et levende velfærdsværksted, hvor vi udvikler velfærden ved at lade kommunerne gå foran og prøve forskellige ting af.
Det er måden at gøre det på.
Så vi siger fra socialdemokratisk side: Slip nu kommunerne fri, og styrk velfærden!