Dennis Flydtkjær (DF), 2013-04-04:
Som nævnt af de to foregående ordførere har vi her at gøre med udmøntningen af den fællesoffentlige digitaliseringsstrategi 2011-15, og det er jo et projekt, som den tidligere regering satte i gang, og som den nye regering så har overtaget, og det er som også nævnt en aftale mellem regeringen, Kommunernes Landsforening og Danske Regioner.
Det er så bølge to, kan man kalde det, i forhold til at vi havde et lovforslag for et år siden, der indeholdt stort set det samme, bare på andre områder.
Det her er jo modsat de foregående lovforslag noget af en samlelov, kan man vel roligt sige, for der er 20 forskellige områder, man nu vil digitalisere.
Jeg skal ikke nævne dem alle sammen, men blot nogle af dem.
Hvis man skal søge om navne- og adressebeskyttelse, skal det ske digitalt; hvis man skal søge om økonomisk friplads til et dagtilbud, hvis man skal anmelde et cykeltyveri, hvis man skal søge om kørekort, om pas, om straffeattest osv., skal man gøre det digitalt.
Men der er også et enkelt område, som jeg måske undrer mig lidt over ligesom min partikollega, nemlig kirkeområdet, hvor man fremover skal vælge, om man skal begraves eller brændes – det er så af naturlige grunde ikke en selv, der vælger det, det er jo selvfølgelig de pårørende.
Men så vidt jeg kan forstå på min kollega, hr. Christian Langballe, som er præst, så er den måde, det er beskrevet på i lovforslaget, ikke sådan, det fungerer i virkeligheden.
Så der synes jeg i hvert fald, at vi i udvalgsarbejdet skal have kigget på, om det overhovedet giver mening at digitalisere det på den måde, når det slet ikke foregår sådan.
For ud fra hvad jeg har fået beskrevet, er det sådan, at man sidder over for bedemanden eller præsten og udfylder et skema om, hvad den afdødes cpr-nummer og navn er, om det er en hustru osv., og man krydser også af dér, om man nu ønsker, at liget skal begraves eller brændes.
Så det er ikke en selvstændig formular, man kan flytte over på internettet med det ene punkt, men det synes jeg vi kan undersøge i udvalgsarbejdet.
Men der er som sagt rigtig mange områder, der digitaliseres, og der kan også være rigtig mange gode grunde til, at man gør det, fordi man så i det offentlige bliver mere effektive.
Man kan spare nogle penge, penge, som man så eventuelt kan kanalisere over til varme hænder i stedet for.
Så det kan vi godt se fornuften i i Dansk Folkeparti.
Men det, der er det vigtige for os i Dansk Folkeparti i det her spørgsmål, er jo, at vi også tager hånd om de mennesker, der har et særligt behov, for vi må jo erkende, at der altså er mange danskere derude – ca. 300.000 – som ikke kan bruge digitale medier, enten fordi de er handicappede eller lignende, eller fordi de er ældre eller demente eller socialt udsatte.
Det kan være folk, der har den ene eller anden vanskelighed ved det, f.eks. stærkt ordblinde osv.
Der er vi altså nødt til at sørge for, at vi får alle med på vognen, så de stadig væk har mulighed for at komme i kontakt med det offentlige via andre kanaler.
Der vil jeg sige, at jeg faktisk synes, at der også er en god balance i det her lovforslag, fordi man har taget hånd om mange af de her ting.
Og man har fået puttet ind i lovforslaget, at de her mennesker selvfølgelig stadig væk, hvis de ikke har mulighed for at bruge digitale medier, kan komme i kontakt med det offentlige.
Jeg synes faktisk, at det er rigtig positivt, at man er meget konkret med sine eksempler i lovforslaget, og jeg vil godt prøve at nævne to af de eksempler, man omtaler.
Et andet eksempel kunne være en 80-årig borger, som skal anmelde flytning, men som aldrig har stiftet bekendtskab med it og derfor ikke ser sig i stand til at erhverve et NemID.
Der synes jeg faktisk, at det er rigtig positivt i lovforslaget, at man er så konkret, at man nævner en masse forskellige eksempler på, hvordan man kan blive undtaget.
Så vil jeg også sige, at for Dansk Folkeparti er det jo ikke en diskussion om for eller imod digitalisering, for vi kan som sagt udmærket se, at man kan frigøre rigtig mange ressourcer, men vi skal bare have med i tankerne, at vi sørger for at få de her mennesker med.
Jeg synes også, at det er vigtigt, at man har for øje, når man laver den her slags løsninger, at det skal opleves som en serviceforbedring for borgeren derude, for som jeg også forstår på bekymringen hos Enhedslisten i spørgsmålet til Venstre, kan det godt være kompliceret, når borgeren skal sidde og udfylde en blanket.
Skal man nu sidde alene derhjemme og udfylde det via internettet, kan det godt på nogle af områderne virke ret kompliceret.
Der er vi altså nødt til at sørge for, at vi har nogle brugervenlige systemer, hvor også sikkerheden er i top, for jeg tror, at mange af os har prøvet, at systemet simpelt hen er gået ned.
Altså, jeg har selv personlig oplevet, at jeg har siddet og udfyldt en blanket eller en formular på en offentlig hjemmeside, og da jeg så kom til side 5, gik systemet ned, og så kunne jeg starte forfra.
Så vil jeg sige, at hvis jeg selv skulle prioritere, ville jeg have foretrukket, at man kunne vælge at gøre det via frivillige løsninger og ikke via tvangsdigitalisering.
Et af de gode eksempler, som også er nævnt tidligere i dag, er jo web-bank, hvor man kan se, at folk ad frivillighedens vej har valgt at bruge de løsninger, fordi der er et positivt incitament til at gøre det, og fordi man selv får gavn af det, ligesom bankerne får gavn af det i visse tilfælde – altså en win-win-situation for alle sammen.
Ellers vil jeg afslutningsvis sige, at vi som udgangspunkt synes, at det er et positivt forslag, men at der er nogle ting, vi godt kunne tænke os lige at spørge mere ind til i udvalgsarbejdet, bl.a. om vi kunne undersøge, om man kunne lave en form for register for de mennesker, som vi kan se bare ikke har mulighed for, heller ikke senere, at lære at blive digitaliseret; det kan være stærkt handicappede personer.
Der ser vi altså ikke nogen grund til, at de gang på gang skal søge om at blive fritaget.