Lene Espersen (KF), 2010-05-18:
Lad mig indledningsvis takke for forespørgslen.
Jeg er for nylig kommet hjem fra et besøg i Israel og de palæstinensiske områder, hvor jeg har dannet mig et indtryk af mulighederne og udfordringerne i fredsprocessen.
Det Udenrigspolitiske Nævn har også for nylig besøgt regionen, og den politiske interesse for konflikterne i Mellemøsten er som altid stor, både i Danmark og internationalt.
Det er der god grund til, og tidspunktet for denne debat er velvalgt.
Som bekendt er de indirekte forhandlinger nu i gang gennem den amerikanske præsidents mellemøstudsending, senator George Mitchell.
Israels bosættelsesannonceringer i marts var et klart tilbageskridt, og både USA, EU og kvartetten reagerede skarpt.
Efterfølgende stod det klart, at USA først ville påbegynde de indirekte forhandlinger, når man vurderede, at tidspunktet var det rette, og at parterne, særlig Israel, havde skabt en atmosfære, der tillod seriøse og troværdige forhandlinger.
Det amerikansk-israelske forhold er i bedring, og præsident Abbas har fået opbakning til at indgå i indirekte forhandlinger af Den Arabiske Liga og PLO.
Israel har signaleret, at man vil udvise tilbageholdenhed i forhold til bosættelser, herunder i Ramat Shlomo.
Den amerikanske administration har sagt, at man vil følge situationen meget nøje, og at man vil holde parterne ansvarlige for handlinger, der måtte risikere at underminere forhandlingerne.
Jeg forventer, at de indirekte forhandlinger kommer til at foregå diskret.
Under mit besøg i starten af maj havde jeg en række samtaler med israelske og palæstinensiske ministre og beslutningstagere, ligesom jeg besigtigede situationen i Østjerusalem og fik en grundig briefing fra UNRWA og OCHA om situationen i Gaza og på Vestbredden.
Jeg havde også et kort møde med USA's mellemøstudsending, George Mitchell, som netop var kommet til regionen.
Under besøget fornemmede jeg en vilje hos de centrale aktører til at indgå i en fredsproces, men det bliver ikke nemt.
Parterne kommer til de indirekte forhandlinger med meget forskellige udgangspunkter og ønsker til, hvad og hvor meget de skal omfatte.
Situationen på jorden og særlig i Østjerusalem er skrøbelig og risikerer at påvirke forhandlingerne.
Jerusalem er og bliver et af de sværeste emner i forhandlingerne.
Et forhandlet kompromis vil formentlig indebære, at Østjerusalem bliver hovedstad for palæstinenserne, således som bl.a. den tidligere amerikanske præsident Clinton tog udgangspunkt i under forhandlingerne i 2001 og 2002 i Camp David og Taba.
Mit hovedbudskab under besøget, som jeg kom med som dansk udenrigsminister, men som jeg havde koordineret med EU's høje repræsentant, Catherine Ashton, og den spanske udenrigsminister og nuværende EU-formand, Moratinos, var, at parterne må påbegynde seriøse forhandlinger hurtigst muligt, for tiden arbejder imod en fredsløsning og de moderate kræfter, og at parterne skal undgå handlinger, der bringer forhandlingerne i fare.
Til Israel var mit budskab, at Danmark fuldt ud forstår Israels behov for sikkerhed, ikke mindst i forhold til Iran og andre regionale trusler, men at Israel må levere tillidsskabende skridt til palæstinenserne, når det gælder bosættelser, og når det gælder forbedringer af forholdene på Vestbredden og bedre adgang til Gaza for at skabe alternativer til Hamas.
Jeg fremhævede, at bosættelsespolitikken var skadelig for Israels forhold til omverdenen og opfordrede til, at moratoriet blev forlænget og udvidet.
Jeg udtrykte fuld støtte til det palæstinensiske lederskab, som er den bedste fredspartner, Israel kan få, og til deres arbejde med at opbygge det palæstinensiske samfund og de palæstinensiske institutioner.
Der er sket visse forbedringer i situationen på jorden.
I Gaza tillader Israel lidt flere materialer til f.eks. FN's husbygningsprojekter at komme ind, men det er langtfra tilstrækkeligt.
Og på Vestbredden er bevægelsesrestriktionerne lempet, antallet af israelske indgreb faldet, og økonomien er i bedring.
Men forholdene for den palæstinensiske befolkning er fortsat langt fra gunstige, og der er fortsat mange handlinger, der strider mod forpligtelserne i køreplanen og mindsker tilliden mellem parterne.
Bosættelsespolitikken, husnedrivninger og begrænset adgang til Østjerusalem for palæstinenserne er blot nylige eksempler.
I Gaza er genopbygningen stadig væk ikke kommet i gang, og den nuværende udvikling styrker kun Hamas og andre radikale kræfter.
Det må Israel bidrage til at lave om på.
I det videre forløb er det vigtigt fra dansk og fra europæisk side at fortsætte den tætte dialog med USA.
Det internationale samfund må stå sammen og sende de samme budskaber.
Det er mit håb, at kvartetten kan spille en mere aktiv rolle.
Regeringen arbejder også for, at EU kommer til at spille en stærkere politisk rolle.
EU har hele rækken af instrumenter i sving i området: politiske, økonomiske samt vores missioner, og vi må få de instrumenter til at spille bedre sammen.
Når EU leverer fremadrettede, gennemtænkte og solide politiske budskaber er vi med til at sætte konstruktive dagsordener.
Det så vi med konklusionerne i december sidste år, som i høj grad er reflekteret i kvartettens erklæring af 19. marts, og som har haft en betydelig effekt i regionen.
Regeringen støtter aktivt det internationale samfunds arbejde med fred og stabilitet.
Disse prioriteter vil regeringen arbejde for bilateralt på alle niveauer og ikke mindst gennem EU.
Politisk vil vi ikke umiddelbart tage nye større initiativer.
Det, der er brug for nu, er at gennemføre eksisterende politikker, at lægge pres på parterne med de danske og europæiske synspunkter, at bidrage til at opbygge tillid samt at understøtte det amerikanske engagement.
Økonomisk giver Danmark et vigtigt bidrag til fred og stabilitet.
Vores udviklingssamarbejde med palæstinenserne er fokuseret på at hjælpe de palæstinensiske selvstyremyndigheder med at opbygge institutioner og gøre den lokale administration mere effektiv, at prøve at forbedre retssektoren og god regeringsførelse.
Desuden støtter vi det palæstinensiske civilsamfund og forhandlingskapacitet.
De kommende år vil vi fra dansk side øge vores engagement i retssektoren og styrkelsen af rammebetingelserne for den private sektor.
Danmark er desuden en af de største donorer til FN’s flygtningeorganisation UNRWA, som bl.a. i Gaza er det eneste reelle alternativ til Hamas og den radikalisering, der foregår.
Målet med vores støtte til palæstinenserne er at medvirke til, at visionen om en bæredygtig palæstinensisk stat – og dermed tostatsløsningen – bliver så realistisk som mulig.
Endelig vil jeg nævne, at Danmark har eller har haft personel, politifolk eller civile i både EU’s politimission, i observatørmissionen i Hebron og i den midlertidigt inaktive grænsemission på grænsen mellem Gaza og Egypten.
De danske politifolk og civile eksperter gør et godt stykke arbejde, og missionernes arbejde er en dansk prioritet.
Regeringens konkrete initiativer fremover vil afhænge af udviklingen i fredsprocessen.
Nogle af de områder, vi vil fokusere på, er, at kvartetten og kvartetrepræsentanten Tony Blairs rolle øges, at EU bliver bedre til at bruge sine mange instrumenter og udøve et samlet pres, at Fayyadplanen om institutionsopbygning bliver en succes for palæstinenserne samt forbedring af adgangen til Gaza til gavn for UNRWA’s arbejde.
Det sidste drøftede jeg også med FN’s generalsekretær, Ban Ki-moon, under mit besøg i New York umiddelbart efter besøget i Mellemøsten, og det er også en prioritet for generalsekretæren.
Regeringen vil desuden medvirke til, at det internationale samfund arbejder med alle regionens konflikter, ligesom regeringen arbejder på, at landene i Mellemøsten samarbejder mere om tekniske områder som f.eks. uddannelse og miljø.
Lad mig slutte af med at understrege, at regeringen er godt tilfreds med det foreliggende forslag til vedtagelse, som jo støttes af et bredt flertal.
Efter regeringens mening er det de rette prioriteter på nuværende tidspunkt, og det er den rette balance.
Det er meget vigtigt, at vi i denne fase af fredsprocessen sender de rette budskaber og signaler.
Det er vi fra regeringens side meget optaget af.
Noget af det, der gjorde stærkest indtryk på mig under mit besøg i Israel og de palæstinensiske områder, var, hvor kompleks situationen er.
Den er kompleks politisk, den er kompleks geografisk, den er kompleks økonomisk og den er kompleks mentalt.
Der er en grund til, at mange før præsident Obama har forsøgt at skabe fred uden held.
Vi står i en situation, hvor der er et vist håb om fremskridt, men det håb vil komme under pres.
Det er afgørende, at parterne er robuste, og at de er villige til at indgå upopulære kompromisser for at sikre begge parters langsigtede interesser.
Det skal vi hjælpe dem med.
Det er i Europas og Danmarks interesse, for Mellemøsten er Europas nabo.
Forholdene i Mellemøsten påvirker os på en række områder, og vi står stærkere som region med en fredelig og stabil naboregion.