Ulla Tørnæs (V), 2008-06-04:
Jeg vil gerne takke Folketinget for lejligheden til her i dag at redegøre for regeringens initiativer til at gennemføre den danske befolkningsstrategi fra 2006 og til at nå FN's mål om at reducere mødredødeligheden på verdensplan.
Før jeg vender blikket mod regeringens konkrete indsatser, vil jeg gerne kort skitsere de udfordringer, vi står over for på området.
Udfordringerne understreger alle entydigt behovet for, at vi fortsat prioriterer reproduktiv sundhed og seksuelle rettigheder i dansk udviklingspolitik.
Når vi taler seksuel og reproduktiv sundhed, handler det primært om kvinderne.
Kvinders sundhed er først og fremmest vigtig for den enkelte kvinde selv og hendes familie, men også for økonomien i lokalsamfundet og i det land, hvor hun bor.
Kvinders sundhed hænger uløseligt sammen med deres status og ligestilling i samfundet.
Hvor kvinder ikke har adgang til uddannelse, økonomiske muligheder eller kan bestemme over deres egen tilværelse, er mødrenes sundhed generelt også ringe.
Omvendt er bedre adgang til seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder afgørende for, at kvinderne kan uddanne sig og deltage i arbejdsstyrken på lige fod med mænd.
Det handler om ligestilling i bred forstand, og derfor hænger regeringens globale kampagne »Global Call to Action« for større ligestilling i verden tæt sammen med vores mål om at fremme kvinders seksuelle og reproduktive sundhed og rettigheder.
Det kommer jeg tilbage til.
At styrke kvinders seksuelle og reproduktive rettigheder drejer sig om at styrke kvinders ret til at bestemme over egen krop, til at bestemme, hvor mange børn de vil have og med hvem, til at være fri for diskrimination, tvang eller vold.
Det er for os i Danmark helt basale rettigheder, men for hovedparten af verdens kvinder er det noget, de ikke engang tør drømme om.
Tallene for mødredødeligheden fortsætter med at være urimeligt høje.
Syd for Sahara dør 1 ud af 16 kvinder i barselseng, der er ikke adgang til transport til en sundhedsklinik, når veerne sætter ind, og der er ofte ikke uddannet personale til stede, hvis kvinden er så heldig at nå frem til en sundhedsklinik, inden fødslen går i gang.
Tallene taler deres eget tydelige sprog.
Hvert minut dør en kvinde i forbindelse med graviditet og fødsel.
Årligt dør mere end en halv million kvinder i barselseng, og i nogle lande tvinges halvdelen af de unge kvinder under 15 år til at gifte sig.
I de næste 10 år vil over 100 millioner kvinder under 18 år bliver gift under tvang.
Udviklingen vil bidrage til en hurtigt stigende befolkningstilvækst, budskabet er derfor klart.
Uden bedre vilkår for kvinder kommer vi ikke fattigdommen i verdens fattigste lande til livs.
Her kan en aktiv dansk udviklingspolitik spille en vigtig rolle.
Antallet af personer, der får seksuelt overførte sygdomme, herunder ikke mindst hiv/aids, er fortsat meget højt.
Det gælder specielt blandt unge gifte kvinder.
I dag er 60 pct. af de sygdomme, som kvinder lider af i udviklingslandene, relateret til seksuel og reproduktiv sundhed og hiv/aids.
Hver eneste dag bliver omkring 7.000 piger og kvinder smittet.
En af årsagerne er, at reproduktiv sundhed ikke prioriteres tilstrækkelig højt på de offentlige budgetter.
I et land som f.eks. Uganda er der afsat 1 pct. af sundhedsbudgettet til seksuel og reproduktiv sundhed.
Det er alt for lidt!
Det er alarmerende høje tal på et kontinent, der er så højt ramt af hiv/aids-epidemien.
Det anslås, at 19 millioner kvinder og unge piger hvert år er udsat for usikker abort - ofte med døden til følge.
Forskning peger entydigt på, at abort ikke forsvinder blot ved at forbyde eller begrænse den.
Det betyder kun, at der skabes grobund for farlige og skæbnesvangre aborter.
Mange sundhedsmyndigheder og politikere er efterhånden villige til at forbedre adgangen til abort.
Der er en fornyet interesse for at styrke forebyggelsen af uønskede graviditeter og sætte fokus på familieplanlægning.
Det er netop den form for gode kræfter, vi skal bygge på, og her spiller civilsamfundet ofte en helt central rolle, ikke mindst gennem arbejdet for bedre oplysning og fortalervirksomhed.
Men der er stadig lang vej endnu, inden vi kan se en ende på de mange farlige aborter.
Man kan hurtigt blive forblændet af de mange tal og ikke mindst deres størrelse, men bag hvert tal gemmer der sig et menneske, og det er de mennesker, vi hjælper med den danske udviklingsindsats.
Indsatsen for kvinders rettigheder vil blive styrket gennem nye målrettede initiativer med særlig fokus på Afrika.
I udmøntningen af bistanden er det regeringens holdning, at en forbedring af det almindelige sundhedssystem er helt afgørende for at styrke indsatsen for seksuel og reproduktiv sundhed.
Sundhedsvæsenet mangler i størstedelen af udviklingslandene uddannet personale, udstyr og planlægning.
Grundlaget for at oplyse, forebygge og helbrede de mest almindelige sygdomme er derfor slet ikke til stede i et tilstrækkeligt omfang.
Det er derfor en hovedprioritet i den danske bistand at arbejde målrettet på at styrke det generelle sundhedsvæsen.
De bilaterale sundhedsprogrammer i Ghana, Uganda, Kenya, Tanzania og Mozambique bygger på landenes egne prioriteter.
Danmark arbejder i den sammenhæng for, at reproduktiv sundhed indgår som et vigtigt element og kommer højere op på den nationale dagsorden.
Levering af basale sundhedsydelser gennem sundhedsklinikkerne spiller en meget væsentlig rolle.
Samlet yder Danmark godt 2 mia. kr. til de igangværende sundhedsprogrammer.
Lad mig fremhæve et konkret eksempel fra Kenya, hvor Danmark støtter ansættelsen af mere end 1.000 sygeplejersker i landområder, hvor hiv/aids-forekomsten er særlig høj. Ud over at bekæmpe spredning af hiv/aids gavner indsatsen også det generelle sundhedsvæsen.
Mange af sundhedsklinikkerne var før lukket på grund af mangel på personale; nu er de genåbnede og kan hjælpe fødende kvinder.
Når det gælder hiv/aids, går udviklingen i den rigtige retning, men udfordringerne er stadig enorme.
Regeringens prioritering er fortsat meget høj; målet er i 2010 at give 1 mia. kr. om året til bekæmpelse af hiv/aids.
Som et gennemgående træk arbejder regeringen aktivt for, at seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder i højere grad inkorporeres i udviklingslandenes nationale hiv/aids-handlingsplaner.
Det er også en prioritet for Danmarks medlemskab af bestyrelsen af UNAIDS i 2008-2009.
Et stærkt nationalt ejerskab er helt afgørende for, at vi kan yde en effektiv dansk udviklingsbistand.
Danmark giver store bidrag til en række FN-organisationer, hvor reproduktiv sundhed og rettigheder har høj prioritet.
Det drejer sig især om FN's befolkningsfond, UNFPA, og verdenssundhedsorganisationen, WHO.
UNFPA modtager 230 mio. kr. årligt fra i år og WHO 40 mio. kr. årligt.
Det danske Sex & Samfund er et af medlemmerne af paraplyorganisationen.
Helt grundlæggende lægger regeringen i udmøntningen af sin udviklingsbistand til fremme af reproduktiv sundhed og rettigheder vægt på en fokuseret tilgang, hvorigennem den danske indflydelse sikres bedst muligt.
Hertil har vi i de senere år støttet en række innovative indsatser, herunder større udbredelse af kvindekondomet samt forskning i en creme, der kan hindre hivsmitte ved samleje.
Ud over bistand til konkrete initiativer og programmer arbejder regeringen målrettet for, at seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder fastholdes på den internationale dagsorden, også fordi der er et betydeligt pres fra religiøse og politiske kræfter mod bl.a. abort og unge ugifte kvinders adgang til prævention og deres seksuelle rettigheder.
Danmarks spiller en meget aktiv rolle for at ændre denne situation.
Senest i forrige uge under Verdenssundhedsforsamlingen i WHO stod Danmark i spidsen for forhandlingerne af en resolution om bekæmpelse af kvindelig omskæring.
Fra dansk side lykkedes det trods amerikansk modstand at sikre en henvisning til behovet for nationalt at forbedre seksuel og reproduktiv sundhed.
USA indvilligede og accepterede et dansk forslag om at understrege betydningen af en lang række resultater fra tidligere konferencer og dokumenter for kvinders og pigers rettigheder på området.
Den danske regering arbejder således også målrettet for at få udmøntet FN's 20-årige handlingsplan fra Kairo fra 1994, den såkaldte ICPD-agenda.
For Danmark er det som sagt helt grundlæggende, at adgangen til reproduktive sundhedsydelser, informationer og prævention indarbejdes i strategier for opnåelse af 2015-målene.
Det blev besluttet ved FN’s topmøde i 2005, og vi vil som sagt fra dansk side arbejde for at holde de enkelte lande op på konkrete fremskridt.
Vi må ikke svigte de millioner af udsatte og marginaliserede kvinder, mænd og børn, der søger moralsk og økonomisk støtte til at opnå de mest basale reproduktive rettigheder og adgang til sundhedsydelser.
Det seneste år har det vist sig at være vanskeligt at fastholde en fælles EU-linje.
Derfor har vi og andre ligesindede lande afgivet nationale indlæg i internationale fora.
Fra regeringens side vil vi målrettet arbejde for igen at etablere en fælles europæisk linje.
Lad mig afslutningsvis vende tilbage til den danske kampagne for global ligestilling ved internationalt at sætte politisk fokus på det tredje 2015-mål, MDG 3.
Et af kampagnens elementer er at indsamle nye løfter om at gøre en ekstra indsats for kvinders ligestilling gennem uddeling af særlige fakler.
Vores mål er at indsamle 100 nye og væsentlige løfter fra regeringer, den private sektor og civilsamfundet fra både nord og syd, og vi er godt på vej.
I sidste måned overrakte jeg bl.a. en fakkel til UNFPA’s chef, Thoraya Obaid, under hendes besøg i Danmark.
Thoraya forpligtede sig til at reducere mødredødelighed, bekæmpe vold mod kvinder og udrydde anvendelsen af kvindelig omskæring.
Den sidste fakkelmodtager vil blive FN's generalsekretær Ban Ki-moon, som vil få fakkelen ved FN-topmødet om 2015-målene den 25. september i år
FN’s generalsekretær vil samtidig få et katalog over de 100 nye løfter, som vil understrege nødvendigheden af konkret handling på alle niveauer.
Kvinders manglende adgang til reproduktiv sundhed og rettigheder er en helt central del af udfordringerne for den bredere ligestillingsdagsorden.
Uden styrkede rettigheder til at bestemme over deres egen krop vil kvinder i fattige lande ikke kunne blive en drivkraft for udvikling.
Potentialet vil ikke kunne blive udnyttet, og fattigdommen vil ikke blive reduceret.
Det er den onde cirkel, vi skal bryde med dansk udviklingsbistand.