Liselott Blixt (DF), 2014-05-28:
Jeg vil starte med at påpege, at det måske er lidt trist, når man har en forhandling i salen, at der er mange, der ikke er til stede, enten fordi de ikke møder op, eller fordi de har travlt med at snakke med andre.
Første gang jeg hørte om en navlesnorsbank, tænkte jeg: Hvad pokker er det nu for en smart idé?
Det var i 2009, hvor jeg kunne læse mig til, at der var nogle af dem, der havde en kræftsygdom, man ikke kunne hjælpe.
Der døde 10-20 om året, fortalte lægerne på Rigshospitalet, fordi man ikke kunne matche dem med knoglemarv.
Selv om man har en stor knoglemarvsbank – som jeg lige vil sige at jeg selv er medlem af som donor – så er det altså flere millioner, og man skal finde et match, der passer, for at det kan hjælpe.
Jeg hørte så om, at man i 2010 havde reddet to danske patienter med leukæmi.
Det var de første i Danmark, der var blevet helbredt for deres leukæmi ved hjælp af en stamcelletransplantation.
Det foregik i USA og i Australien.
Det blev for mig interessant, og jeg søgte selvfølgelig mere viden om det.
Man regnede dengang med, at man kunne behandle 10-15 mennesker om året, som ellers ville dø inden for kort tid.
Så jeg vil sige, at jeg undrer mig over sundhedsministerens melding om, at man har hjulpet otte mennesker inden for de sidste 2 år.
Det vil jo sige, at man har forpasset at hjælpe nogle andre mennesker, for selv hvis man slår op på Kræftens Bekæmpelses hjemmeside, kan man se, at der står, at man kan hjælpe ti personer om året.
Men jeg vil stille yderligere spørgsmål til det, for det må vi lige have på plads.
Dengang stillede jeg allerede spørgsmål til den daværende minister, og jeg tog ud til Danmarks eneste stamcellebank, for jeg tænkte: Hvordan gør man det her med en navlesnor?
Tager man så en navlesnor og klipper af og putter ned i en frysepose, eller hvad gør man?
Men jeg så, at det jo er læger, det er jordemødre, der er uddannet til det, der tager sig af det på meget sikker og forsvarlig vis.
Jeg stillede som sagt en del spørgsmål og fik at vide, at i 2010 sagde Sundhedsstyrelsen nej.
Men ting tager tid, og pludselig så jeg en lysning i 2012, som andre også har været inde på, for der så vi fra Sundhedsstyrelsen og ministeriets side, at nu havde man endelig set lyset; man syntes, det var en god idé, og jeg tænkte i hvert fald, at nu ville den her navlesnorsbank komme.
I aviserne kunne man læse: Myndighederne støtter nu, at der etableres en dansk navlesnorsbank til bl.a. at hjælpe kritisk syge leukæmipatienter.
Men ministeriet lagde det ud til regionerne uden økonomi, og da regionerne ikke ønsker et offentlig-privat samarbejde, ender det med at blive en regning, som er højere, end hvad de har råd til.
Jeg hørte så senere, at læger fra Rigshospitalet var i gang med at undersøge muligheden for at samarbejde med finske Røde Kors.
Så var det oppe igen.
Nu havde man igen en mulighed for at lave et samarbejde.
Men stadig væk skete der ikke noget.
Hvad der skete med samarbejdet, ved jeg ikke.
Og som mange nok ved, der kender mig, er min tålmodighed ikke stor.
Derfor lavede jeg også det her forslag, for jeg vil gerne være med til, at vi presser noget igennem på den ene eller den anden måde.
Når man taler med lægerne, siger de, som jeg også spurgte ordføreren for Socialdemokraterne om, at skal man have et knoglemarvsmatch og opereres med det, så tager det flere uger, hvorimod der er mange flere, der matcher med navlesnorsblod, og det går meget hurtigere.
Vi vil så gerne have vækst, vi vil have innovation i Danmark, og når det så kommer til, at der kommer et forslag, så tager det 20 år, før det kommer igennem.
Jeg synes simpelt hen, det er for dårligt.
Alle specialister anbefaler en navlesnorsbank, og heldigvis så jeg da også, at nu var Danske Regioner begyndt at tale sammen om at få lavet det.
Jeg er faktisk fløjtende ligeglad med, om det er det offentlige, der selv gør det, og man finder pengene – og det skal man jo nok gøre, for private vil man ikke arbejde sammen med.
Og så finder man 30 mio. kr. i stedet for de 15, eller hvor meget det er.
Så det undrer mig lidt, at ikke alle partier bare vil gå ud og sige: Det kan da godt være, at vi ikke kan stemme for forslaget, men kunne vi lave en beretning, der sagde, at hvis regionerne ikke finder ud af noget, så er det noget, vi vil se på sammen, eller sikre, at vi får de oplysninger og finder ud af, hvad der kan hjælpe.
Jeg synes, det er sørgeligt, at man ikke vil gå med på at lave noget.
Jeg håber, vi i udvalget kan tage det op og måske sammen gå ind og lave en beretning, så vi sikrer, at vi presser på.
For det er jo ikke første gang, regionen har sagt, at nu vil de se på området.
Det er jo flere gange, og det er flere gange, de har søgt regering og skiftende ministre og spurgt, om man vil være med til at etablere en navlesnorsbank.
Men man har hver gang sagt nej.
Jeg kunne håbe på, at partierne her i hvert fald var enige om, at man sammen kunne presse lidt på.