Ole Sohn (SF), 2008-04-16:
Inden for det sidste år har regeringen og Dansk Folkeparti lavet en række skattelettelser, for 4,2 mia. kr. i år og for 9,5 mia. kr. i 2009.
Det sker i en tid, hvor dansk økonomi står tæt på grænsen til en overophedning.
Det har da også fået både vismændene og Nationalbanken til at løfte pegefingeren i mere end almindelig forstand.
I den seneste kvartalsrapport er Nationalbanken faktisk kommet med, jeg tror godt, man kan sige, den mest larmende kritik af en regerings førte økonomiske politik, som jeg kan mindes - og det er da trods alt nogle år, for jeg tror, jeg kan huske lige så lang tid tilbage som finansministeren - og det burde jo få enhver regering til at sige: Hov, hov, har vi bevæget os lidt for langt ud over kanten for at kunne føre en ansvarlig økonomisk politik?
I lyset af de advarsler, som Nationalbanken er kommet med, har SF derfor fremlagt et finanslovudspil, der er revideret i forhold til det, vi kom med i efteråret.
Det gør vi ud fra, at det altid er lidt lettere at lempe, hvis det skulle vise sig, at arbejdsløsheden begynder at stige, end hvis det modsatte sker, nemlig at økonomien bliver overophedet.
For hvad vil regeringen gøre, hvis økonomien overophedes?
Skattestoppet
og de løbende skattelettelser
er jo - set med regeringens øjne - noget vanskelige at trække tilbage, det almene boligbyggeri er så meget i bund, at det nærmest ville blive negativt, hvis man skal stramme her, og til kommunerne har regeringen og Dansk Folkeparti allerede lavet en spændetrøje så stram, som man ikke tidligere har set.
Så der er ikke rigtig nogen håndtag, man kan tage fat i, og det gør jo, at regeringen i den grad har afskrevet sig muligheden for at kunne styre den økonomiske politik.
Dermed er vi faktisk i en situation, hvor vi kan gentage det hollandske eksperiment.
Det er ikke sikkert, at det går sådan, og ingen håber, at det går sådan, men man kan faktisk risikere at komme til en meget brat opvågnen, fordi regeringen har ført en uansvarlig økonomisk politik med de store skattelettelser - penge, der er lempet ud i det private forbrug.
Hvis vi ser på det andet problem i dansk økonomi, nemlig statsfinanserne, ja, så er vi faktisk i den situation, at overskuddet er vendt til et underskud - hvis det ikke lige var, fordi vi havde de ekstraordinære indtægter fra Nordsøen.
Det er altså den situation, som regeringen og Dansk Folkeparti er ved at bringe landet i.
Hvis vi kigger på betalingsbalancen, som selvfølgelig også spiller ind, er det faktisk sådan, at vi her har underskud - undskyld, det var her, nordsøolien spiller ind i forhold til at sikre, at det ikke ender med et underskud, og så er det i øvrigt også sådan, at søtransporten også hjælper lidt til.
Det viser bare den fantastiske usikkerhed, der er omkring dansk økonomi, og den vanskelighed, regeringen og Dansk Folkeparti har bragt landet i ved at smide de værktøjer væk, som enhver ansvarlig regering naturligvis bør bruge.
Så er der spørgsmålet: Hvad er det så, regeringen og Dansk Folkeparti har gjort med finanslovaftalen?
Ja, man har jo gjort det, at man holder fast i, at skattelettelserne skal være der, uanset alle advarslerne, med hensyn til overophedning af økonomien må man lukke øjnene og håbe, at det går - man ved det ikke, men man kan håbe - og så har man i øvrigt, som jeg siger, lavet en let stramning af finanspolitikken.
Det var med i udspillet, og så lavede man en finanslovaftale med Dansk Folkeparti, som jo så skal se ud af noget, og derfor er man kommet frem til, at man har lavet - hvis jeg skal bruge satiretegninger på en måde, som vist går an - den Storm P.-tegning med hunden, der bliver fodret med egen hale.
For hvad har man gjort?
Jo, man har lavet en aftale, hvor man siger, at ungdomsuddannelserne nu får puljer på 62,5 mio. kr.
Det skulle have været godt, men man glemmer, at man faktisk forlods har sparet 137 mio. kr. som følge af den såkaldte tvangsopsparing.
Det vil sige, at regeringen og Dansk Folkeparti skærer på uddannelserne, det, der skal være fundamentet for det eneste råstof, Danmark har.
Det samme kan man sige, hvis man gerne vil leve i et trygt samfund, for kendsgerningen er, at vores politi også som følge af regeringens og Dansk Folkepartis forlig får færre midler at gøre godt med, end de ellers ville have haft.
Så har man til gengæld, og det er al ære og respekt værd, for det er faktisk meget fornuftigt, sikret, at ældre kan få robotstøvsugere.
Det bliver der så sandelig også brug for, for finanslovaftalen lægger jo op til en endnu strammere økonomi over for kommunerne, som gør det endnu vanskeligere for kommunerne at sikre tilstrækkeligt med kvalificeret arbejdskraft til at varetage plejen af ældre, der har behov herfor.
Det gælder både i hjemmehjælpen og på plejecentrene.
Børn i daginstitutioner, som i årevis har fået et gratis måltid mad, får nu med finanslovaftalen retorisk retten til gratis mad, men nu skal den bare betales af forældrene.
Det vil sige, at man hæver brugerbetalingen for småbørnsfamilierne.
til, hvilket er et langt, langt mindre beløb end de nedskæringer og tvangsopsparinger, der har ramt Miljøministeriets område.
Og sådan kunne man blive ved.
Det er den måde, som finanslovaftalen er skruet sammen på.
Det, der så ligger ud over det, er: Hvad er det for udfordringer, som vi og samfundet står over for?
Vi ved, at der bliver flere ældre, og vi ved, at vi lever længere, men vi ved også, at antallet af ældre, der har behov for pleje, vokser.
Vi ved, at kommunerne har svært ved at fastholde arbejdskraften og har svært ved at rekruttere arbejdskraft til ældresektoren.
Det har de af flere grunde.
For det første fordi der er for få hænder, der er simpelt hen for få medarbejdere.
Det betyder, at de medarbejdere, der er, bliver mere stressede, end godt er, og at de bliver slidt op før tid.
Det er meget få hjemmehjælpere, der er i den situation, at de arbejder efter det tresindstyvende år.
De er slidt op.
Hvad er regeringens og Dansk Folkepartis svar?
Det er at stramme kommunernes økonomi en ekstra tak, så det bliver endnu vanskeligere at løse opgaven.
Dertil kommer, at vi kan se, at der ingen løsningsmuligheder, i hvert fald ingen løsningsforslag, er i sigte.
Antallet af unge, der søger ind på social- og sundhedsassistentuddannelserne, er faldende.
Men det tror da pokker med de arbejdsforhold, der blev budt.
Men kan vi være bekendt i et af verdens rigeste samfund, at vi ikke sikrer, at ældre får en ordentlig omsorg, som de bestemt har krav på efter et langt liv på arbejdsmarkedet i samfundets tjeneste?
Nej, det kan vi selvfølgelig ikke være bekendt.
Det er, at de bedst stillede skal have nogle skattelettelser.
Jeg skal også lige gøre opmærksom på, at de forhold vi ser i ældresektoren, jo ikke er noget, der pludselig er opstået.
Det er noget, der var slemt, da regeringen overtog ansvaret i 2001, og som løbende gennem de sidste 6 år er gået fra slemt til værre; der er intet reelt sket.
Der har i årevis manglet sygeplejersker, men mangelen vokser og vokser og vokser.
Det er lige før, at man kan lave en konkurrence om, hvorvidt det vil være muligt at gå rundt på landets hospitaler og finde en sygeplejerske på over 60 år i aktiv tjeneste.
Det lader sig vanskeligt gøre.
Fordi arbejdet er så hårdt, nedslidende og stressende, at sygeplejerskerne giver op før tid.
Hvordan har udviklingen været i den tid, hvor regeringen og Dansk Folkeparti har haft ansvaret for landets ve og vel?
Den har været, at mangelen på sygeplejersker støt og roligt er vokset.
Hvad sker der?
Der sker ingenting.
Hvad er resultatet?
Det er, at færre og færre unge søger ind på sygeplejerskeskolerne.
Så er spørgsmålet, om vi kan være det bekendt.
Kan vi være bekendt at have en offentlig sektor, hvor vi ikke er i stand til at løfte det ansvar, som vi har over for ældre medborgere og over for syge medborgere, og så samtidig sige, at der er råd til at bruge 4,2 mia. kr. til skattelettelser i år og 9,5 mia. kr. til næste år?
Jeg tror sådan set, at borgerne godt vil have en lidt nærmere redegørelse af regeringen for, hvorfor man bare lader stå til, hvorfor man lukker øjnene.
Hvorfor er der ingen svar, hverken i regeringspartiet Venstres ordførerindlæg her fra talerstolen eller i finanslovaftalen?
Vi kan jo håbe på, at finansministeren i sine afsluttende bemærkninger vil løfte et eller andet slør for, hvad regeringen agter at gøre.
Man kan i hvert fald ikke bare lade stå til.
Vi ved, at vi er i en situation, hvor det lønsystem, der benyttes i den offentlige sektor, er skruet sammen på en sådan måde, at typiske kvindefag typisk også er lavere lønnet end mandefag.
Regeringen har haft alle muligheder for at rette op på det; vi har foreslået en ligelønskommission - vi har gjort det tidligere, og vi har gentaget det nu.
Hvorfor?
Jo, fordi vi sådan set mener, at der er et behov for én gang for alle få løst de grundlæggende problemer, der er i lønstrukturen i den offentlige sektor.
Og hvorfor ønsker vi det?
Det gør vi, fordi den offentlige sektor er sat i verden for at varetage borgernes interesser sørge for, at børnene får en ordentlig pleje, omsorg og opvækst, og at de ældre og syge også får en ordentlig pleje og omsorg.
Og hvordan sikrer vi så arbejdskraften?
Og hvorfor skal det fungere ordentligt?
Det skal det både af hensyn til børnene, de ældre og de syge, men så sandelig da også af hensyn til dansk erhvervsliv, sådan at man kan aflevere sine børn i tryg forvisning om, at de får en ordentlig omsorg og god og sund kost, sådan at forældrene kan passe deres arbejde og bidrage til samfundets ve og vel.
Derfor mener jeg faktisk, at det, vi ser nu, er, at regeringen, på trods af at vi har redet på et fint internationalt økonomisk opsving, og at regeringen har været besmykket med held af de internationale konjunkturer, faktisk gør temmelig meget for at få det til at tilte.
Man må håbe på, at de internationale konjunkturer vil være varsomme, nøjsomme og milde i forbindelse med den afmatning, vi ser, men kommer der en afmatning, så er regeringen fuldstændig fortabt, for den har ingen instrumenter at tage fat i, bortset fra fortsatte nedskæringer i den offentlige sektor, og det har jeg alligevel ikke hørt nogen fra hverken regeringspartierne eller fra det faste støtteparti, Dansk Folkeparti, advokere for.
Men det bliver konklusionen.
Derfor mener jeg sådan set om det, vi har set her med finanslovudspillet, finanslovaftalen, at der er en himmelråbende forskel på at lempe skattelettelser ud og øge det offentlige forbrug i en tid, hvor den offentlige sektor har så store behov, både med hensyn til arbejdskraften og med hensyn til hele bygningsmassen.
Det fundament, som velfærdssamfundet hviler på, ud over den pleje og omsorg, vi skal give børn, ældre og syge, er bygningerne.
Vi kan da ikke være bekendt at have en folkeskole, som i den grad bliver slidt ned, og at der ikke er råd til at sørge for at få bygningsmassen renoveret og skaffe tidssvarende lokaler, og det samme gælder for den sags skyld for ældreboliger og plejecentre.
Der er så store behov i den offentlige sektor, hvis man skal få velfærdssamfundet til at fungere, og alligevel har regeringen og Dansk Folkeparti fundet det mere betimeligt at sige: Skal vi ikke give de bedst stillede i samfundet nogle flere skattelettelser?
Den form for prioritering er ganske enkelt uansvarlig, og derfor vil man også se, at det er ganske få aftaler, SF er med i i forbindelse med finansloven.
Det er ikke ulyst - vi har sådan set prøvet at komme med på alle områder, både med hensyn til jobplanen, hvor vi ikke kom til reelle forhandlinger, og i forbindelse med Kriminalforsorgen, hvor finansieringen blev skruet sådan sammen, at hele oppositionen blev squeezet fra, og sådan kan man nævne det ene eksempel efter det andet.
Regeringen og Dansk Folkeparti har haft en klar linje, og det synes jeg da er ærlig snak, for så kan man også få skilt tingene ad, nemlig: Hvor fører den nuværende politik os hen, og hvad er det, oppositionen kan gøre samlet?
Og der vil jeg gerne kvittere Socialdemokraternes ordfører, hr. Morten Bødskov, for det indlæg, han kom med.
Det var godt, det var konstruktivt, det var fremadrettet, det viste vilje til at løfte de store udfordringer, velfærdssamfundet står over for, og jeg vil gerne på SF's vegne kvittere og sige, at vi ønsker at indgå i et tæt samarbejde med Socialdemokraterne om realisering af sikring af velfærdssamfundets fremtid.