Astrid Krag (S), 2013-01-31:
Tak for det, og tak for debatten, som om ikke andet i hvert fald var dedikeret.
Og det er jo et meget vigtigt emne, der ligger os alle sammen meget på sinde, nemlig hvad vi kan gøre for at nedbringe anvendelsen af tvang.
Og jeg vil sige, ikke for at blive sådan helt højstemt og citere store talere gennem historien, at jeg faktisk har en drøm om, at vi på det her område kan holde op med at have skyttegravskrige, kan holde op med at stille tingene op sort og hvidt, kan stoppe det politiske drilleri, have fælles front, kigge fremad sammen og stå ved, som jeg i øvrigt synes at ordførere fra begge sider af Folketinget har gjort, at vi fælles står fadder til rigtig mange af de gode tiltag, der har været gennem årene, og som betyder, at vi også kan se et fald nu.
Det er rigtigt, at vi ikke kan tage æren for det hele herinde.
Regionerne kan heller ikke tage æren for, at deres måltal betyder det hele, eller at deres forskningsprojekter betyder det hele.
Fagpersonalet kan heller ikke tage æren i det hele taget, ligesom det den modsatte vej rundt er et faktum, at vi stadig står og kunne have god brug for kulturændringer derude, kunne have brug for bedre ledelsesmæssige forpligtelser, kunne have brug for bedre redskaber, måske kunne have brug for ændringer i lovgivningen.
Ja, man kan sige, at sejren med de bedre tal, men også nederlagene, nemlig at vi stadig kan gøre det bedre, må tilfalde os alle sammen bredt.
Det er faktisk for mig en af de allerstørste succeser med det psykiatriudvalg, regeringen har nedsat, at man her arbejder bredt.
Her har man lagt skyttegravskrigene til side.
Her sidder brugere sammen med fagfolk og sammen med myndighedsrepræsentanter og diskuterer sammen de problemstillinger, vi kan blive enige om, og de er sammen, i fællesskab, forpligtet på en analyse, en kortlægning, men også på ting, der peger fremad.
Derfor bliver jeg også ked af det og forstemt, hver eneste gang jeg kan høre nogen sige – jeg kan jo konstatere, at det er sket igen i dag – at regeringens psykiatriudvalg er en syltekrukke.
Det er ikke en syltekrukke.
Spørg medlemmerne.
Spørg Det Sociale Netværk, om de ville bruge krudt, tid og kræfter på at sidde ikke bare i udvalget, men også i en række arbejdsgrupper.
Spørg SIND.
Spørg learning lab. Spørg Dansk Psykiatrisk Selskab.
Spørg Bedre Psykiatri.
Spørg Danske Regioner.
Spørg KL.
Spørg de fagpersoner, der sidder der, om de ville sidde der og lægge kræfter i det, hvis det var en syltekrukke.
Det siger jeg ikke for at pege fingre ad nogen.
Hvor kan vi udvikle, så vi får en moderne psykiatri?
Hvor kan vi have behov for en stærkere faglig opmærksomhed?
Hvor er der brug for en stærkere ledelsesmæssig forpligtelse?
Hvor skal vi som lovgivere tage nogle opgør på os?
Det er hele vejen rundt, vi kommer.
Når jeg siger, at det er et bredt arbejdende udvalg, handler det om, at det er bredt sammensat, men også, at det skal hele vejen rundt.
Og jeg vil gerne lige læse overskrifterne på nogle af de arbejdsgrupper, der er i gang inde under psykiatriudvalget, så Folketinget og dem, der måtte lytte med derhjemme, kan få en forståelse af, hvor grundigt og dybdegående det her arbejde er.
Det er en arbejdsgruppe om rehabilitering og recovery i indsatsen, aktive patienter og borger/pårørende-inddragelse, inklusion og civilsamfund, forebyggelse og tidlig indsats for børn og unge, forebyggende tidlig indsats for voksne, kvalitet og sammenhæng i den regionale indsats, kvalitet og sammenhæng i den kommunale sociale indsats, sammenhæng og kontinuitet på tværs af sektorer og myndigheder, tvang i den regionale psykiatri, brug af medicin, overdødelighed blandt mennesker med psykiske lidelser, mulighederne for brug af telepsykiatri og velfærdsteknologi, retspsykiatrien, kapacitet og ressourceanvendelse i den regionale psykiatri, kapacitet og ressourceanvendelse i den kommunale sociale indsats, samspillet mellem kapaciteten i den regionale og sociale indsats og tema om styring.
Psykiatriudvalget diskuterer også, hvad der sker på beskæftigelsesområdet, altså hvordan vi i det hele taget kommer hele vejen rundt om de borgere, der har psykiske lidelser.
Jeg synes, det fortjener bedre.
Det er et ambitiøst arbejde.
Det er nogle seriøse, dygtige, kompetente, vidende mennesker, der faktisk bruger deres kræfter her.
Jeg ser meget frem til at få deres anbefalinger, deres rapport, og til, at regeringen lægger en handleplan frem.
Jeg synes, det fortjener bedre, og jeg er meget interesseret i, at vi i Folketinget står skulder ved skulder omkring det her meget vigtige emne, nemlig hvordan vi kan sikre, at den behandling, vi giver mennesker med psykisk sygdom i det her land, er af høj kvalitet og er topmoderne, så vi kan have de samme forventninger til udviklingen og ambitionsniveauet her som i resten af vores sundhedsvæsen.
Vi skal også gøre, hvad vi kan, for at den tvang, der så må anvendes, har så høj en kvalitet som muligt.
Det sagde jeg i min tale.
Selv om det lyder mærkeligt, handler det jo bl.a. om, at den skal anvendes med så stor en grad af omsorg for den enkelte og respekt for den enkelte som overhovedet muligt, og det handler om noget, som også har været oppe i debatten her, nemlig at man tager den enkelte med på råd, når vedkommende bliver indlagt: Hvilken form for tvang ville du foretrække?
Der synes jeg det er fornuftigt, at psykiatriudvalget nu kigger på de erfaringer, der er, og på muligheden for at overføre det til dansk kontekst med nonstimulirum.
Det er ikke, fordi vi skal have mere tvang, men det skal være et alternativ til eksisterende tvang, som vi skal nedbringe.
Og det skal være, når udvalget har kigget på det, for at give den enkelte en større valgmulighed i forhold til præference for tvang.
Jeg vil bare til debatten i dag, altså til dem, der har spurgt, om ikke det er fornuftigt, at man drøfter med den enkelte, hvilke præferencer den enkelte har, hvis man skulle komme i den situation, at tvang kommer på tale, sige, at det sådan set er en del af vejledningen fra Sundhedsstyrelsen allerede i dag.
Men jeg er meget åben over for, om det er noget af det, vi skal skrive ind i lovgivningen, og det er jo noget af det, som regeringens psykiatriudvalg kigger på.
Så er jeg jo en glad minister, der, da jeg stod her og holdt min tale, kunne fremlægge de foreløbige tal for anvendelsen af tvang.
Det var jo gode nyheder over en lang strækning med markant fald i anvendelsen af ECT-behandling, fald i forhold til beroligende medicin, fastholdelse over en bred kam.
Og jeg vil gerne sende de her foreløbige tal over til Folketinget, så længe Folketinget så også kommer i hu, at de er foreløbige.
Og så skal Folketinget selvfølgelig også nok få de endelige tal.
Det gælder både Forebyggelses- og Sundhedsudvalget og selvfølgelig § 71-tilsynet.
Lad os alle sammen – og det mener jeg faktisk af et fuldstændig ægte hjerte – håbe, at den positive tendens fortsætter, og lad os så give hinanden håndslag på, at den her diskussion vil vi føre i en konstruktiv ånd.
Det er ikke et spørgsmål om hverken rød eller blå regering eller røde eller blå regionsrådsformænd eller faggrupper, der ikke vil spille med.
Jeg oplever i vores psykiatriudvalg en utrolig stor vilje til faktisk, at alle grupper vil spille med, og at alle grupper vil lægge fordomme og forestillinger om hinanden på hylden og sørge for, at vi sammen kan komme videre.
Så tak for debatten i dag.