runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2007-05-11:
For et par år siden hørte jeg en radioudsendelse, hvor nogle jordemødre fortalte om den virkelighed, som de var udsat for.
Der var bl.a. en jordemoder, der efter at have været igennem hele det politiske system, hvor der ikke var nogen, der hørte efter, syntes, hun af hensyn til sin samvittighed blev nødt til at gå til pressen og fortælle, hvordan man jævnligt oplevede, at man skulle redde børns liv ved lykke og held og bestemt ikke på baggrund af den prioritering, man havde lagt ned på fødeafdelingen fra amtets side.
Det er heller ikke så forfærdelig lang tid siden, vi i Sundhedsudvalget fik en rapport om jordemødres arbejdsmiljø.
Vi ved jo også, at mange jordemødre overvejer at gå fra før tid, de overvejer at finde sig et andet arbejde, de overvejer at gå på deltid, fordi de ikke oplever, at de fagligt set har tilstrækkeligt med ressourcer til at klare de her opgaver, og at de bliver respekteret på den måde, som de selv mener at det er nødvendigt, for at de kan udføre deres arbejde.
Så jeg tror faktisk, at det er meget vigtigt, at vi ser på: Hvordan kan vi prioritere jordemødrenes arbejde?
Og jeg forstår i virkeligheden slet ikke rigtig den her debat omkring det her beslutningsforslag, hvor der jo grundlæggende ikke lægges op til ret meget andet, end at når Sundhedsstyrelsen tager sig sammen og kommer med de nye retningslinjer, som vi må gå ud fra at sundhedsministeren mener skal overholdes, vil der i virkeligheden stå præcis det samme som det, der står i det her beslutningsforslag.
Så hvis det er sådan, at det er den måde, vi skal fortolke det på – nemlig at Sundhedsstyrelsen kommer med retningslinjerne og der ikke rigtig er nogen, der behøver at følge dem, fordi det er lidt ligegyldigt, det er bare noget, som skal stå på et stykke papir – så er det faktisk, at det bliver lidt ligegyldigt med Sundhedsstyrelsens retningslinjer.
For det centrale er, at vi kan se, at jordemødre har alvorlige problemer ude på afdelingerne.
Vi kan se, at de faglige udfordringer, de har i forsøget på at få alle børnene til at overleve, er for store.
Derfor forstår jeg ikke den debat, der har været her.
Jeg synes, at vi skal tage udgangspunkt i det her beslutningsforslag og så, når Sundhedsstyrelsen kommer med de her retningslinjer, prøve at arbejde det stykke videre og spørge, hvor mange regioner der rent faktisk har mulighed for at leve op til Sundhedsstyrelsens retningslinjer, og så måske om et års tid se, om de lever op til dem og i givet fald, hvad sundhedsministeren så vil sige til det.
For jeg går ud fra, at de her retningslinjer, som Sundhedsstyrelsen laver, laves, fordi de skal overholdes.
Og så er det vel det samme som at sige, at der kommer et lovforslag om det.
Charlotte Fischer (RV), 2007-05-11:
Jeg indrømmer blankt, at det da er meget nemmere at lave sådan nogle meget konkrete, kontante minimumsstandarder og forklare dem til borgerne.
Der er noget, jeg bl.a. vil holde regionerne op på.
Jeg synes hellere, vi skal gå ind og sige, at vi skal måle på deres kvalitet.
Hvor god en kvalitet af behandlingen har de?
Hvor høj en patienttilfredshed har de derude?
Og så synes jeg faktisk, at det skulle få nogle økonomiske konsekvenser for regionerne.
De, som kan demonstrere en meget høj kvalitet, og de, som har en meget høj tilfredshed, skal også kunne mærke det økonomisk.
Det er en af de styringsmåder, jeg tror på kan have noget for sig.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Jeg har ikke de præcise tal med her, men det har helt klart udviklet sig, siden vi fremsatte det første gang.
Der er kommet langt flere jordemødre, der tilbyder ydelser uden for det offentlige system.
Der er også jordemødre, der søger væk, fordi de simpelt hen ikke kan holde til de arbejdsvilkår, der er i det offentlige, og derfor ned sætter sig privat i stedet for, og hvor man så kan betale for at have en kendt jordemoder, der følger en i forløbet, og som kommer hjem til en og er fødselshjælper der.
Lene Hansen (S), 2007-05-11:
Men nu har vi foreslået en vej frem, og den er så for kontant til Det Radikale Venstre.
Når jeg hører fru Charlotte Fischer tale om at styre, er det noget med at holde regionerne op på, at de efterlever anbefalingerne.
Hvad ligger der i den?
Det er ligesådan, når ordføreren siger: Vi vil sikre, at regionerne efterlever anbefalingerne.
Det er jo meget, meget blødt formuleret i modsætning til vores helt anderledes kontante udmelding.
Jeg hører også, at i hvert fald nogle af os er enige i, at der virkelig er plads til forbedringer på det her område.
Mener ordføreren ikke, at det faktisk er et stort problem, at Sundhedsstyrelsens anbefalinger ikke bliver efterlevet inden for svangreomsorg?
Det er jo et faktum, som vi har måttet konstatere.
Charlotte Fischer (RV), 2007-05-11:
Jeg synes jo blot, at man er nødt til at tilstræbe en konsekvens i sin tankegang, og jeg synes, det må være rigtig svært, hvis man støtter det her forslag og siger, at der skal være minimumsrettigheder for fødende kvinder på det her område, så at gå ud og forklare, at man ikke synes, at der skal være tilsvarende minimumsrettigheder på andre specialer.
Tag akutområdet, psykiatrien, medicinske patienter, der vil være en masse områder, hvor man vil kunne sige: Jamen hvorfor har de ikke ret til det?
Mit hovedargument er, at vi jo har kæmpet for, at regionerne fik ansvaret for at tilrettelægge sundhedsvæsenet.
Hvis vi nu går i gang med at lave minimumsstandarder på alle specialer inklusive dette, så mener jeg simpelt hen ikke, at det giver mening med den model.
Så skal vi tage en helt anden konsekvens af det og sige, at nu har vi et statsstyret sundhedsvæsen, for det giver ikke nogen mening.
Hvilken fleksibilitet har regionerne, hvis der er lavet minimumsstandarder for samtlige specialer?
Jeg vil ikke mene, at de har ret meget.
Men alt sammen skal altså ikke skygge over, at vi er helt enige om, at der skal ske en forbedring på det her område.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
I forhold til styring var vi i hvert fald, da vi diskuterede kommunalreformen – jeg har forstået, at det stadig gælder – enige i oppositionen om, at den styring, som regeringen har gennemført, hvor det er markedsstyring og pengeposerne, der er afgørende, er vi imod, nemlig det, at pengene følger patienten igennem forløbet.
Så spørgsmålet er: Hvad kan betale sig for sygehusvæsenet i forhold til konkurrence med private?
Så langt er vi enige om, at det ikke er den form for styring, vi skal have.
Så er spørgsmålet: Hvordan skal vi så styre?
Jeg er helt enig i, at det på mange områder ikke giver mening, og slet ik ke, hvis man går ind i en processtyring, som ministeren var inde på før.
Det her er overhovedet ikke et forslag om processtyring.
Vi skal ikke ind og diktere, hvordan man skal lede den enkelte fødeafdeling, og hvordan man laver vagtplaner, om man skal have kendt sin jordemoder eller ikke kendt sin jordemoder osv.
Det skal der være frihed til at lave lokalt.
Men der er nogle ydelser, hvor man kan diskutere: Hører de hjemme i det ene eller det andet system?
Hvor hører f.eks. fødselsforberedelse egentlig hjemme henne, og hvordan skal man sikre det?
Der mener vi, det er vigtigt at sige, at det skal man have.
Man skal have krav på fødselsforberedelse, ligesom det kan være nødvendigt at sige, at man skal have krav på en jordemoder, også selv om man ikke er syg.
Charlotte Fischer (RV), 2007-05-11:
Jeg står ikke og påstår, at der ikke er standarder inde i lovgivningen på alle mulige leder og kanter, men jeg står og siger, at når nu jeg og Det Radikale Venstre skal prøve at vise en vej til, hvordan vi regulerer den offentlige sektor, også sundhedsvæsenet, så må man følge nogle principper.
Jeg synes, at det er en lidt vanskelig argumentation, som Enhedslistens ordfører har ved ligesom at gå ind på at sige, at på netop det her område, hvor det er raske mennesker, skal der være minimumsstandarder.
I virkeligheden tror jeg, at de fleste måske ville tænke omvendt: Vi skal da virkelig have minimumsstandarder ind der, hvor det gælder de dødssyge, som risikerer at betale med deres liv, og så går det måske nemmere der, hvor der ikke er liv på spil.
Egentlig synes jeg, at den argumentation er noget vanskelig.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Jeg vil bare i al stilfærdighed sige, at mig bekendt går De Radikale stadig ind for, at vi skal have klassekvotienter i folkeskolen, vi skal have minimumstal osv.
Så der er nogle steder, hvor man gerne vil have nogle minimumskrav og mener, at det giver mening.
Problemet er jo, at vi i sundhedsvæsenet normalt er optaget af, at man går hen til en praktiserende læge, fordi man er syg eller har en mistanke om, at man er syg.
Derefter er der en faglig vurdering fra lægen som indgang til: Hvad er det så for nogle ydelser, man skal have i sundhedsvæsenet?
Men sådan er det jo ikke, når vi snakker gravide og svangreomsorg.
Så er det jo raske mennesker, hvor vi skal finde ud af: Hvad er det, der skal til, for at disse raske mennesker kan få det bedst mulige?
Af en eller anden grund har man altså i lovgivningen valgt, at der er ret til lægebesøg – jeg har ikke hørt fra den radikale ordfører, at den ret skulle ophæves – men der står intet om: Hvad har kvinden ret til i hele jordemoderdelen af graviditeten og svangreomsorgen?
Det er det, som vi mener der er behov for at få fokus på og få diskuteret.
Hvordan sikrer vi, at man ikke, når man sidder og skal prioritere mellem kræftsyge og alle mulige andre med dødelige sygdomme, nedprioriterer det her område, som egentlig ikke har noget som helst med sygdom at gøre?
Karin Nødgaard (DF), 2007-05-11:
Der kunne det jo måske være interessant, at Enhedslisten så i udvalgsarbejdet får fremlagt de tal, så vi egentlig kan se, hvor meget det drejer sig om.
Men så kunne jeg også godt tænke mig at høre: Der er jo fire punkter, som er skitseret.
De tre er gengangere, og så er der et nyt.
Der sagde jeg i min ordførertale, at jeg godt kunne tænke mig at få beskrevet det fjerde lidt nærmere, og det kunne være, at fru Line Barfod ville gøre det nu.
Og så vil jeg også godt vide: Hvis man ikke kan få alle sine ønsker opfyldt, kan man så gå ind og ligesom prioritere de her fire punkter lidt og sige, hvad det egentlig er, man allerhelst vil have der skal fungere optimalt i systemet?
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Så det er ikke, at man skal have to jordemødre, men at der er en jordemoder, der følger med der hen, hvor man skal føde, for der kan nogle gange være meget langt, og så er det en, man kender i forvejen.
Jeg synes, det er svært at prioritere, om det vigtige er at have en jordemoder til stede under fødslen, men ikke fødselsforberedelsen, for hvis man ikke har haft en god fødselsforberedelse, kan der måske være så mange komplikationer, man kan være så nervøs osv., at det alligevel er svært at have en god fødsel.
Og tilsvarende gælder det for efterfødselssamtaler, at det kan være virkelig afgørende ikke blot for starten på den nye familie, men også, hvis man skal føde senere, at man så har haft en efterfødselssamtale.
Charlotte Fischer (RV), 2007-05-11:
Det kan jeg ikke ligefrem genkende at jeg skulle have sagt.
Det, jeg sagde, var, at kvaliteten af behandlingen, hvor god kvalitet behandlingen har, kunne tænkes ind i det finansieringssystem i dag, som jo udelukkende belønner produktion.
Så er det bare sagt.
Så vil jeg spørge: Når nu Enhedslistens ordfører siger, at der på det her område skal være minimumsstandarder, fordi det er helt specielt og det dybest set ikke rigtig hører til sundhedsområdet, hvad mener Enhedslistens ordfører så om de øvrige specialer, som er på det rigtige sundhedsområde?
Skal man så lade være med at lave standarder inden for de enkelte specialer på det generelle sundhedsområde og derfor køre på en helt anden måde i det egentlige sundhedsvæsen, så det kun lige er det her område, som er helt for sig selv?
Søren Pind (V), 2007-05-11:
Det kan meget vel være, at jeg i de seks punkter, der er listet op i forslaget, har overset et syvende punkt.
Det skal jeg naturligvis beklage, al den stund der kun er opregnet seks punkter.
Men vi er altid villige i Venstre – det tror jeg også fru Lissa Mathiasen ved – til at kigge på Ombudsmandens beføjelser.
Fru Lissa Mathiasen ved også godt, at vi i Venstre har en dybtfølt sympati for i så vidt et omfang, det overhovedet er muligt, at udvide Ombudsmandens kompetencer, så det har jeg intet imod at drøfte.
Lissa Mathiasen (S), 2007-05-11:
Ja, det var da et klart svar, så det vil sige, at man sådan set mener, det er underordnet, at der kommer en så kraftig henstilling fra så mange organisationer, som bakker op om det, som man rent faktisk blev enige om at støtte under en borgerlig regering i 1991.
Så er der sådan set et syvende punkt, som jeg slet ikke hørte hr. Søren Pind forholde sig til.
Det er at gå ind og give Ombudsmanden en særlig beføjelse til at prioritere sager om børn på samme måde, som vi fra Folketingets side i 1993 anmodede Ombudsmanden om at prioritere sager om handicappede.
Det vil jeg da godt høre hvordan Venstre stiller sig til.
Det ville betyde, at der af egen drift fra Ombudsmandens side ville være mulighed for at kunne gå ind i sager, plus at børn i langt højere grad ville være godt stillet.
Det er klart, at ministeren ikke skal svare på det, for det er noget, Folketinget skal tage stilling til, og derfor vil jeg godt høre Venstres svar på det.
Søren Pind (V), 2007-05-11:
Det gør altid indtryk, når folk siger noget, men jeg må på den anden side sige, at jeg jo har redegjort for de politiske overvejelser, der ligger bag vores afvisning af forslaget.
Lissa Mathiasen (S), 2007-05-11:
Jeg vil godt høre, om det på nogen måde gør indtryk på Venstres ordfører, at samtlige de organisationer, der i dagligdagen er tættest på børn her i Danmark, kommer med en stor appel.
De gjorde det i forbindelse med den høring, vi havde.
De har gjort det i form af, at de har sendt en meget velunderbygget og velfunderet hilsen til Retsudvalget.
Gør det slet ikke indtryk, at så mange organisationer, som tilfældet er her i dag, otte stykker af slagsen plus tre andre, rent faktisk går ind og siger: Vi opfordrer kraftigt til, at det er børnenes tarv, der her bliver tilgodeset?
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Jeg skal bare lige forstå ministeren.
Ministeren siger, der er flere elementer i det her forslag, som hun godt kan støtte – det kan vi jo så kigge nærmere på under udvalgsarbejdet – men ministeren vil så ikke være med til at skrive under på, at børn skal have klageadgang i alle sager.
Så kan ministeren jo under udvalgsarbejdet svare på, hvad det er for nogle områder, hvor ministeren ikke mener der skal være klageadgang, og så kan vi se på det.
Det er jo bare en helt anden tilgang end at sige, at man er imod, at børn skal have klageadgang.
Hvad angår forældreansvarsloven, som vi lige har haft et kæmpe arbejde om, var vi jo netop inde på, hvordan vi udformede reglerne, så børn fik meget større indflydelse på de sager, der i den grad har betydning for dem selv.
Jeg håber da, at det betyder, at ministeren vil være lidt mere positiv under udvalgsarbejdet og komme med de konkrete ting, hvor ministeren mener, at man ikke lige kan gennemføre forslaget, men ellers godt kan.
Det har vi svaret på at vi ikke synes er nødvendigt, og vi sørger for, at lovgivningen lever op til det.
At vi skulle beslutte ressortfordeling, hvad angår børn, synes jeg måske heller ikke er så hensigtsmæssigt.
Jeg synes generelt, det er et sympatisk forslag, og vi ønsker også at styrke børns retsstilling.
Vi siger bare: Man skal ikke have den her tro på, at fordi man giver en generel klageadgang, så er børn pr. definition bedre stillet, for sådan er det ikke i alle sager.
Men selvfølgelig er vi også interesseret i, at de skal høres og inddrages, og de skal også have klageadgang i de sager, hvor det er relevant.
Så forstår jeg ikke, hvorfor ministeren har noget imod forslaget, hvad angår klageadgang.
Selvfølgelig kan man, hvis man identificerer, at der her er et område, hvor der ikke skal være klageadgang, argumentere for det og lave en speciel undtagelse på det område.
Men her ligger der altså et forslag, som jo bygger på, at en lang række organisationer, der arbejder med børn til daglig, siger, at det her er det, de vurderer der skal til for at sikre børns retsstilling bedre i Danmark og for at leve op til børnekonventionen.
Så ville det da være fornuftigt at lytte til det og ikke gå ud og sige, at det her ville være imod barnets tarv.
Jeg kan høre, at det, ministeren siger, er, at det ville være imod barnets tarv at give dem klageadgang, og det ville undre mig, hvis alle disse mange gode organisationer, der varetager barnets tarv, kom med et forslag, som var imod barnets tarv.
Først står der her, at det i praksis skal være hovedreglen, at børn inddrages, altså en generel hovedregel.
Så står der også, at det skal være en hovedregel, at børn skal have let adgang til en klageadgang.
Og der mener jeg altid, det må være afhængigt af den enkelte sag.
Jeg synes, man skal inddrage børnene.
Vi skal selvfølgelig leve op til børnekonventionen, og jeg synes som udgangspunkt også, det er et meget sympatisk beslutningsforslag.
Lissa Mathiasen (S), 2007-05-11:
Det var sådan set ikke det, jeg spurgte om.
Det, jeg spurgte om, var, hvordan ministeren vil forklare sammenhængen til artikel 12 i børnekonventionen, som helt klart foreskriver et barns ret til muligheden for klageadgang.
Jeg mener, vi har forpligtet os meget klart i 1991, da vi underskrev og ratificerede børnekonventionen, så hvordan vil ministeren forklare, at der er en sammenhæng, og at der ikke tværtimod er en modsigelse mellem det, ministeren lige siger her, og børnekonventionen, som vi selv har ratificeret, endda under en borgerlig regering?
Det, jeg siger, er, at børn selvfølgelig som udgangspunkt skal høres og inddrages, de skal også have ret til at klage i de sager, hvor det er hensigtsmæssigt.
Det, man lægger op til her, er en generel klageadgang for børn i så godt som alle sager, og der siger jeg, at der kan være sager, hvor det ikke er hensigtsmæssigt at give børn den her klageadgang.
Men vi skal selvfølgelig leve op til børnekonventionens bestemmelser, og de steder, hvor man ifølge børnekonventionen skal give børn en ret til klageadgang, skal de selvfølgelig have det.
Jeg mener bare ikke, der skal være tale om en generel klageadgang, for jeg mener faktisk ikke altid, det er til børnenes fordel.
Jeg bemærkede, at ministeren sagde, at det ligefrem ville være problematisk at give børn klageadgang generelt.
Så vil jeg godt høre ministeren forklare, hvordan det er i overensstemmelse med børnekonventionens artikel 12, som jo netop statuerer barnets ret til medbestemmelse og til at blive hørt i sager, der vedrører barnet.
En forudsætning for, at artikel 12 kan siges at være fuldt implementeret, er, at der eksisterer effektive og børnevenlige klageprocedurer for børn i alle aspekter i deres liv.
Hvordan harmonerer det udsagn, ministeren kommer med, med artikel 12 i børnekonventionen?
Justitsministeriet er inde og sikre og tjekke op med hensyn til børnekonventionen i alle lovforslag, og det har de også gjort i forældreansvarsloven og i andre tilfælde.
Hvornår det kan være et problem at give en generel klageadgang til børn, mener jeg, det kan være i nogle sager.
Jeg synes, det er vigtigt, at man altid fra sag til sag ser, hvilke muligheder man skal give børnene.
Jeg synes, det er vigtigt, at man inddrager børn, at man hører børn, og at man også giver dem en klageadgang de steder, hvor det er hensigtsmæssigt.
Men det kan være problematisk at give en generel høringsret og en generel klageret til børn, fordi der kan være sager, hvor det kan være uhensigtsmæssigt, at børn har sådan en ret – eksempelvis hvis en forælder i en svær situation ender med at presse barnet til at udnytte en klageret, som det måske ikke har ønsket.
Derfor synes jeg, det er vigtigt, at vi er opmærksomme på det.
Som udgangspunkt synes jeg sådan set også, det er et sympatisk beslutningsforslag.
Vi skal være meget opmærksomme på at sikre børnenes rettigheder så godt som overhovedet muligt.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Jeg ville helst, at det ikke var nødvendigt med det her.
Jeg ville helst, at det var fuldstændig indlysende, også når de sidder og foretager prioriteringerne ude i regionerne, at man selvfølgelig skal have gratis fødselsforberedelse, og at man selvfølgelig skal have ret til en jordemoder under fødslen osv.
Jeg ville synes, det var klart bedst, hvis det var sådan.
Jeg ville synes, det var klart bedst, hvis alle børn, hvis man vurderede, at de havde psykiske problemer, selvfølgelig kom hen og fik afklaret og udredt deres situation inden for 14 dage osv.
Det ville jeg klart synes var det bedste, men sådan er situationen bare ikke i dag.
For mig ligger den afgørende forskel på de to måder at lede den offentlige sektor på i Danmark i, om vi skal have en markedsstyret måde – som er det, regeringen gør, hvor man ved hjælp af pengeposer og ved hjælp af konkurrence, hvor alting skal måles og vejes, vil styre centralt – eller om man vælger at sige, at vi laver nogle rammer i noget lovgivning, og så er der ellers mulighed for lokalt at fylde de rammer ud, og hvor der også er de penge, der er nødvendige for at kunne fylde rammerne ud.
Afstemning
Charlotte Fischer (RV), 2007-05-11:
Vi har masser af lovgivning.
For mig handler det om, når man skuer fremad, at sige: Hvad er den principielt rigtige måde
at styre på?
Hvad skal vi have som overordnet styringsfilosofi i vores offentlige sektor?
Der står jo to overordnede filosofier over for hinanden: en, der principielt går ud på at udforme minimumsstandarder til borgerne og brugerne, og så en, der handler mere om at stille nogle overordnede mål op og så i øvrigt overlade det til kommuner og regioner at fylde dem ud.
Der spørger jeg egentlig til den overordnede styringsfilosofi, vel vidende at der allerede er standarder om behandlingsgarantier osv. Mener Enhedslisten, at man på de enkelte specialeområder skal begynde at formulere konkrete minimumsstandarder, fordi Enhedslisten mener, at det vil være den gode måde at styre sundhedsvæsenet på fremover?
Vi mener, at det vil være principielt problematisk, hvis man begynder at gå ind og plastre sundhedsvæsenet til med minimumsstandarder på alle specialer.
Så det er egentlig sådan en mere generel kommentar til det, jeg er ude efter.
Line Barfod (EL), 2007-05-11:
Nu er sundhedsområdet jo meget omfattende.
Mig bekendt har De Radikale også støttet, at vi har fået behandlingsgaranti for stofmisbrugere f.eks.
Vi havde på sidste session i Nordisk Råd et forslag – som De Radikale, så vidt jeg husker, også stemte for – om, at der skal være behandlingsgaranti for børn, hvad angår at kunne få lavet en psykiatrisk udredning.
Vi har i tandplejen en række regler om, hvad børn har ret til i den forebyggende tandpleje, som mig bekendt også støttes af Radikale.
Vi har regler omkring sundhedspleje osv.
Der er masser af steder, hvor vi har lovfastsatte standarder.
På det her område har vi i sundhedsloven fastsat, at man har ret til at komme på fem besøg hos sin læge, som det også har været fremme flere gange i debatten.
Jeg har ikke hørt, at den radikale ordfører mener, at det skal afskaffes.
Så der er masser af steder, vi har minimumsstandarder, men for mig er det væsentligt at gå ind og diskutere, om det er minimumsstandarder eller det er metodekrav, proceskrav osv., for det mener jeg er et problem, og så er det væsentligt at diskutere, hvad konsekvensen er, hvis det ikke bliver overholdt.
Lissa Mathiasen (S), 2007-05-11:
Jeg vil også godt spørge fru Karin Nødgaard til det syvende punkt.
Det er, som om man har glemt, at der er et syvende punkt, fordi det er Folketinget, der tager stilling.
Det er spørgsmålet om Ombudsmanden.
Nu hørte vi lige, at Venstre egentlig var positiv.
Må jeg forstå, må jeg konkludere, når ikke der bliver sagt noget, at man også fra Dansk Folkepartis side vil være positive med hensyn til at udvide, så der kommer en særlig beføjelse til Ombudsmanden til at kunne have en særlig bevågenhed i forhold til børn?