runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Espersen (DF), 2013-04-24:
For ikke så lang tid tilbage, den 15. april, fik jeg svar på et spørgsmål, der hedder S 1619, om penge til det palæstinensiske selvstyre og hvor de gik hen.
Nogle dage senere faldt jeg over en artikel i Den Korte Avis, hvoraf der fremgik nogle tal, der virkelig chokerede mig.
Der står, og det er altså tal fra det anerkendte The Jerusalem Institute of Justice: »Den EU-støtte, der er givet til Det Palæstinensiske Selvstyre i perioden mellem Oslo-aftalen i 1993 og nu, er 25 gange højere per indbygger end det beløb, som USA gav den europæiske befolkning inden for rammerne af Marshall-planen efter Anden Verdenskrig.«
Disse tal er justeret i forhold til inflation.
Altså 25 gange det beløb, som USA gav i Marshallhjælp, har vi givet inden for de sidste 20 år til Palæstina.
Hvis der så var sket noget positivt for de penge, kunne man jo forstå det, men det er der jo ikke.
Ideen var, at der skulle skabes job – det hører vi også herhjemme i øvrigt – at der skulle moderniseres i palæstinensisk industri, at der skulle opbygges en bæredygtig økonomi, at der skulle uddannes en generation med værdier, der inkluderer tolerance og fredelig sameksistens, og at der skulle ske en større beskyttelse af menneskeliv og menneskerettigheder.
Og så får vi at vide, at der er ydet 25 gange det beløb pr. palæstinenser – til ingen verdens nytte!
Villy Søvndal (SF), 2013-04-24:
Den ulyksalige konflikt mellem Israel og Palæstina – en af de længstvarende konflikter – betyder desværre, at i så lang tid, den får lov til at fastlåse situationen, bliver rigtig mange af de muligheder, der ellers ville være for områdets udvikling, sat i stå.
Hvis man besøger området og møder checkpointene, forstår man jo godt, hvorfor det er svært for den lille palæstinensiske handlende at nå frem med sine varer.
Hvis man oven i det lægger, at det er rigtig svært for palæstinensiske varer at blive afsat, fordi de jo skal godkendes af de israelske myndigheder, så har man vel noget af forklaringen på, hvorfor det har været så svært.
Det er jo derfor, regeringen har som mål at sikre, at vi får en tostatsløsning, hvor vi har en israelsk stat med et legitimt krav på, at dens del af befolkningen kan leve i sikkerhed, samtidig med at vi ved siden af har en palæstinensisk stat, en økonomisk, socialt bæredygtig palæstinensisk stat.
Jeg tror, det er det eneste svar på at få vredet den ulyksalige konflikt ud af den situation, den har befundet sig i rigtig længe.
Når alt det er sagt, så bare den tilføjelse, at jeg i øvrigt også tror, at Israel har en meget stor interesse i et velfungerende selvstyre i Palæstina, bl.a. af sikkerhedsgrunde.
Det, der er bemærkelsesværdigt, er jo, at forholdet mellem Vestbredden og Israel er rimelig stabilt, og det er vel bl.a. takket være, at man har en sikkerhedsstruktur på Vestbredden, der gør, at der ikke kommer angreb derfra ind i Israel.
Søren Espersen (DF), 2013-04-24:
Jeg synes, det er en forkert og en dårlig måde, udenrigsministeren svarer på – ligesom instinktivt med det samme at sige: Det er nok Israels skyld.
Det er nok Israels skyld, at man ikke kan opbygge et ordentligt system, der sætter gang i økonomien.
Det er Israels skyld, at alle de milliarder af kroner, der bliver postet ud til palæstinenserne, både af Danmark, af EU og af det, vi kalder verdenssamfundet, preller fuldstændig af i forhold til at sætte ting i gang.
Jeg nægter at tro på – og så godt kender jeg til Israel – at man er interesseret i at ødelægge velfungerende palæstinensiske arbejdspladser, som bliver sat i gang.
Hvis det er sket, at det har været besværliggjort med veje osv., så er det vel inden for de sidste år.
Jeg taler om ting, der har været sat i gang siden Osloaftalen i begyndelsen af 1990'erne, og hvor der bestemt ingen udvikling er sket.
Der er 25.000 FN-ansatte inden for PA's område.
En meget, meget stor del af den resterende befolkning er uden arbejde.
Det er jo en fortvivlende situation.
Men, vil jeg sige til udenrigsministeren, lad lige være med instinktivt at give Israel ansvar for det her.
Villy Søvndal (SF), 2013-04-24:
Jeg gav sådan set ikke nogen skylden.
Jeg prøvede at forklare de faktiske forhold i området, der vanskeliggør, at man kan opbygge en palæstinensisk økonomi.
Bl.a. forudsætter det jo, at man har sammenhængende områder; bl.a. forudsætter det, at man kan nå frem med varer; bl.a. forudsætter det, at de varer, man så producerer, kan sælges på et marked.
Det er alle de forhold, der i dag vanskeliggør eller umuliggør en palæstinensisk økonomisk udvikling.
Jeg er ikke så meget optaget af et teologisk skyldsspørgsmål.
Jeg er meget mere optaget af, hvordan vi løser og hvordan Danmark kan bidrage til at løse den konflikt, som er med til på mange områder ikke alene at vanskeliggøre palæstinensernes dagligdag, men efter min opfattelse også er en udfordring for Israels fremtid, hvis ikke man sikrer, at der er to stater side om side.
Det er også efter min opfattelse med til at give mange tolkninger i den arabiske del af verden, som fodrer nogle konflikter, som vi gerne vil have løst.
Derfor vil jeg kaste min energi som udenrigsminister ind på at levere de svar, der fremadrettet betyder, at vi får etableret to stater side om side.
På den ene side en israelsk stat, hvis befolkning har et legitimt krav på at leve i sikkerhed bag sine grænser – derfor fordømmer vi også angreb ind i Israel – og på den anden side en palæstinensisk, socialt levedygtig stat, der ikke producerer den håbløshed og den afmagt og den fattigdom, som jo også er med til at danne baggrund for de uhyrlige ting, der sker.
Vi fører i sagens natur løbende kontrol med de penge, vi sender af sted, for at være sikre på, at de ender lige præcis ved de humanitære formål, vi støtter: bl.a. det formål at sikre, at der kan udbetales lønninger til ansatte; bl.a. det formål at sikre, at pensionister kan få deres pension; bl.a. det formål at sikre, at der er en sikkerhedsstruktur i Palæstina eller på Vestbredden, der på den lange bane – og også her og nu – er en sikkerhed for Israel. Men det er klart, at når jeg er lidt optaget af den her diskussion, er det, fordi jeg tror den her verden ville blive et rigtig meget fredeligere sted, den dag vi lykkes med at etablere en tostatsløsning.
Jeg hørte Obamas tale, da han for nylig besøgte Palæstina og Israel.
Han holdt en fremragende tale om, at børn, uanset om de var født i Israel, havde et legitimt krav på at leve i sikkerhed, og at palæstinensiske børn også havde et krav om et håb for en fremtid.
Hvis ikke vi er i stand til at levere de svar fra det internationale samfunds side, fra EU, fra USA, fra FN, så er jeg bange for, at den nuværende fastfrosne situation vil fortsætte og fortsætte til skade både for de mennesker, der bor i Palæstina, og på lang sigt også til skade for de mennesker, der bor i Israel.
Ellen Trane Nørby (V), 2013-04-24:
Men man kunne jo så tillade sig at spørge om, hvorfor man så laver en udredning, hvis man allerede har konkluderet, at man intet principielt har imod at udvinde uran og eksportere uran for den sags skyld.
Det harmonerer jo hverken med det, udenrigsministeren har sagt i salen tidligere i dag, eller med det, der er blevet drøftet på utallige samråd i Folketingets udvalg, hvor udenrigsministeren jo hidtil har haft det synspunkt, at nu foregik udredningsarbejdet, og indtil det udredningsarbejde var færdigt, tog man ikke stilling til sagen.
Kan vi i så fald ikke få at vide, hvad regeringens konklusioner er, i forhold til hvilke omkostninger der vil være knyttet til en eksport af uran, når man åbenlyst ikke har noget principielt imod, hvor dyrt det så må være, før det princip ligesom ikke længere kun er et principielt standpunkt, men er noget, som ikke kan lade sig gøre i praksis?
Villy Søvndal (SF), 2013-04-24:
Igen vil jeg sige, at jeg tror, man skal være meget opmærksom på, hvad det er, statsministeren siger, og jeg citerer igen fra det citat, som også fru Gitte Lillelund Bech citerede fra, nemlig: »Jeg har intet principielt imod,« siger statsministeren, »at man ophæver nultoleranceprincippet i Grønland«.
Det er, om jeg så må sige, det første skridt, det er det, der overhovedet rejser spørgsmålet om, at vi er nødt til at undersøge området.
Det er derfor, vi har nedsat en fælles grønlandsk-dansk arbejdsgruppe, der i den kommende tid vil udrede det her område.
Der er en række internationale regler, der er en række internationale konventioner, der skal belyses.
Når de er belyst, er der skabt det gode grundlag for, at regeringen træffer sin beslutning og tager stilling til spørgsmålet om eventuel udvinding og eksport af uran og andre radioaktive stoffer.
Og jeg er rigtig glad for citatet, fordi jeg synes det fjerner enhver tvivl om, hvorvidt der er fuldstændig overensstemmelse mellem det, statsministeren siger, og det, udenrigsministeren siger.
Gitte Lillelund Bech (V), 2013-04-24:
Jeg vil sådan set meget gerne følge op på det her, for jeg tror, at der er mange grønlandskendere, der er noget overrasket over den principielle udmelding, som statsministeren er kommet med.
Hvis man spørger Minik Rosing, som er grønlandsk-dansk professor i geologi på Københavns Universitet, så udtaler han til Berlingske, at den her udmelding er overraskende, fordi man ikke har haft en klar definition af, hvem der har autoriteten på området.
Men set med statsministerens øjne er det afklaret nu.
Derfor synes jeg stadig væk, at der er grund til bekymring.
Jeg synes, at de signaler, som statsministeren gav på det pressemøde, som statsministeren holdt sammen med den grønlandske landsstyreformand, sådan set var signal om, at man skulle undersøge nogle ting, men at det var et ja fra den danske regering. Så jeg vil bare endnu en gang bede udenrigsministeren om at bekræfte, at den danske regering ikke har taget stilling til, at Grønland kan få lov til at eksportere uran.
Villy Søvndal (SF), 2013-04-24:
Men igen, jeg er rigtig glad for det citat, som fru Gitte Lillelund Bech kom med.
Jeg gentager lige for en sikkerheds skyld, for at man forstår dybden af det, der bliver sagt.
Jeg citerer: »Jeg har intet principielt imod, at man ophæver nultoleranceprincippet i Grønland.«
Det er der jo ikke noget overraskende i.
Der er ingen nyhed i det.
Samtidig er der en erkendelse af, at når vi taler om radioaktive stoffer, uran, er det et spørgsmål om, at det ikke er et almindeligt råstof, men har sikkerheds- og forsvarsmæssige implikationer og derfor er sager, der skal afgøres i rigsfællesskabet.
I forbindelse med besvarelsen af det forrige spørgsmål, nr. S 1677, har jeg nærmere redegjort for problematikken vedrørende en eventuel ophævelse af nultolerancepolitikken og den deraf følgende mulighed for at udvinde og eksportere uran fra Grønland.
Jeg har i den forbindelse nævnt de tiltag, regeringen i samarbejde med landsstyret har taget for at sikre, at relevante problemstillinger bliver belyst.
Det vil jeg derfor ikke gentage nu.
På nuværende tidspunkt er der således fortsat en udredning i gang, der skal sikre det bedst mulige grundlag for en stillingtagen til spørgsmålet om eventuel udvinding og eksport af uran og andre radioaktive stoffer.
Da der er tale om en igangværende proces, har regeringen ikke skønnet behov for at redegøre for spørgsmålet i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Samtidig vil jeg pege på, at regeringen har gjort Folketinget opmærksom på ovenstående problemstilling, herunder den aktuelle grønlandske debat.
Det skete f.eks. i forbindelse med forespørgselsdebatten om F 14 her i salen i februar samt i diverse samråd.
Regeringen vil selvfølgelig sørge for fortsat at holde Folketinget, herunder Det Udenrigspolitiske Nævn, orienteret om sagen.
Det harmonerer fuldstændigt, og jeg er glad for, at citatet blev læst op i sin fulde længde, hvor statsministeren siger: »Jeg har principielt intet imod, at man ophæver nultoleranceprincippet i Grønland«.
Det er jo klart.
Det er jo ikke en overraskelse for nogen, at grønlænderne gør det, det har de oven i købet skrevet i deres regeringsgrundlag.
Men det, der er afgørende, er, at der foregår en proces i en arbejdsgruppe, hvor man grundigt udreder alle de forhold, der vedrører uran.
Den udredning er som sagt i gang, og den skal sikre det bedst mulige grundlag for en senere stillingtagen i spørgsmålet om eventuel udvinding og eksport af uran og andre radioaktive stoffer.
Så der er fuldstændig overensstemmelse mellem det, statsministeren siger, og det, udenrigsministeren siger.
Jeg er samtidig rigtig glad for at diskutere sagen med fru Gitte Lillelund Bech, og jeg beklager forvekslingen i forbindelse med citatet, den er jeg selvfølgelig ked af.
Jeg håber også, at sådan en debat, for det er jo hensigten med en politisk debat, kan etablere klarhed i spørgsmål, hvor der måtte være en rest af tvivl.
Gitte Lillelund Bech (V), 2013-04-24:
Vil udenrigsministeren love her i Folketingssalen, at hvis den danske regering ændrer holdning, hvis den danske regering på baggrund af udredningsarbejdet beslutter, at man vil give tilladelse til, at der kan eksporteres uran, dvs. gøre op med årtiers dansk politik, så vil den stillingtagen blive forelagt Det Udenrigspolitiske Nævn, før den bliver meldt ud til offentligheden?
Villy Søvndal (SF), 2013-04-24:
Det er jo klart, at i de sager, der vedrører væsentlige spørgsmål af udenrigspolitisk rækkevidde, vil regeringen altid rådføre sig med Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det gælder i sagens natur også i et spørgsmål som det her.
Vi vil ikke alene holde Folketinget orienteret, men også sørge for, at Udenrigspolitisk Nævn er orienteret i sagen.
Men det sker selvfølgelig først, når vi er ovre den proces, der er gang i nu.
For på nuværende tidspunkt er der fortsat en udredning i gang, der skal sikre det bedst mulige grundlag for en stillingtagen til spørgsmålet om eventuel udvinding og eksport af uran og andre radioaktive stoffer.
Og så længe den proces er i gang, er det i sagens natur ikke en situation, hvor vi inddrager Folketinget, ud over hvad vi har gjort ved forespørgselsdebatten og ved møderne i Nævnet og ved spørgsmålene i dag.
Ellen Trane Nørby (V), 2013-04-24:
Tak for tilkendegivelsen af, at regeringen vil inddrage Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det har jo ikke været tilfældet i alle de sager, hvor man jo kan diskutere, om der har været udenrigs- og sikkerhedspolitisk interesse for det.
Men der er jeg glad for, at vi så i den her sag har fået udenrigsministerens tilsagn om, at det kommer til at ske.
Jeg kan forstå på de svar, som udenrigsministeren giver, at der ikke er sket nogen ændring i regeringens holdning, på trods af at statsministeren jo har udtalt sig på en måde, så selv meget tætte grønlandskendere har fået den klare opfattelse, at regeringen har ændret synspunkt.
For statsministeren har jo sagt – og vi behøver ikke at læse citatet op endnu en gang, det tror jeg at udenrigsministeren har formået at gøre mange gange her i salen – at man fra regeringens side principielt sådan set er åben over for at ophæve nultoleranceprincippet og dermed åben over for eksport af uran.
Derfor vil jeg blot høre udenrigsministeren: Hvor dyrt må det her så være, for at regeringens principielle tilsagn ikke længere er gældende?
Jeg spørger, fordi ifølge den seneste årsrapport fra det australske sikkerhedsorgan, som tager sig af og sørger for, at uran ikke ryger i fjendtlige landes hænder, koster det over 21 mio. dkr.
De havde 16 medarbejdere.
I Canada havde de 800 mennesker ansat.
Det kostede den canadiske stat knap 174 mio. dkr.
Esben Lunde Larsen (V), 2013-04-24:
Ministeren sætter meget analysearbejde i gang, og man kan godt stille sig selv spørgsmålet hvorfor.
Altså, enhver ved jo, hvad årsagen er til, at der eksporteres smågrise.
Det er, fordi der i andre lande er bedre produktionsvilkår, der giver højere priser.
Så ministeren kunne jo begynde med at arbejde på at få produktionsomkostningerne i Danmark ned og komme noget af det uheldige til livs, som gør, at landbruget får merudgifter sammenlignet med deres naboer.
Nu skal vi ikke ind i en lang diskussion om vandplanerne, for det siger ministeren jo ikke er ministerens bord, men ministeren er dog en del af et regeringskollegium, og man kan sige, at når man kan sende vandplanerne ud med så vidt forskellige målbare enheder for Danmark og Tyskland, som det er tilfældet, er det jo åbenlyst for enhver, at der ligger et problem.
Som ministeren sagde, vedrører det miljøministeren, men ministeren kan jo tage det med til miljøministeren, hvis miljøministeren skulle være i tvivl.
Jeg vil gerne ind på vækstsporet, for det er jo noget, der berører fødevareministeren.
Ministeren har jo fået en række anbefalinger fra Natur- og Landbrugskommissionen i forhold til at realisere et stort potentiale i den danske fødevareklynge.
Og der vil jeg gerne vide fra ministerens side, om ministeren er klar til nu helt konkret at handle i forhold til de anbefalinger, som Natur- og Landbrugskommissionen er kommet med.
Gitte Lillelund Bech (V), 2013-04-24:
Jeg er faktisk ret glad for at diskutere Grønland med udenrigsministeren, for udenrigsministeren har faktisk en ret konstruktiv tilgang til det.
Hvorfor er den ændrede danske holdning ikke blevet forelagt Det Udenrigspolitiske Nævn?
Og jeg kan vel konkludere på det, som udenrigsministeren siger her, at grunden til, at den ændrede danske holdning ikke er forelagt, er, fordi der ikke er en ændret dansk holdning i regeringen.
Der er ikke taget stilling i regeringen.
Nu skal udenrigsministeren ikke endnu en gang læse statsministerens citat op: Jeg er principielt for sådan og sådan.
Det var i øvrigt min kollega, fru Ellen Trane Nørby, der rent faktisk læste det op, det var ikke mig.
Jeg vil simpelt hen bare have udenrigsministeren til at bekræfte, at regeringens koordinationsudvalg ikke har taget stilling til, om Grønland kan få lov til at eksportere uran, og det er sådan set derfor, sagen ikke er forelagt Det Udenrigspolitiske Nævn.
Er det rigtigt?
Ellen Trane Nørby (V), 2013-04-24:
Så vil jeg gerne tage fat der, hvor min kollega, fru Gitte Lillelund Bech, slap, nemlig på den forskel, der jo er, alt andet lige, på statsministerens udtalelse og det, udenrigsministeren siger ikke kun her i salen i dag, men også i nogle af de samråd, vi har haft tidligere.
Jeg vil derfor blot høre udenrigsministeren, om man så ikke også på sin vis har konkluderet noget, når statsministeren siger – og jeg citerer: »Jeg har intet principielt imod, at man ophæver nultolerancen i Grønland«.
For konklusionen er jo i hvert fald ikke, at der er så mange sikkerhedsproblemstillinger knyttet til en eventuel uraneksport, at det kan give problemer.
Hvordan harmonerer det med det, udenrigsministeren siger her i salen i dag?
Mette Gjerskov (S), 2013-04-24:
Igen kom vi lidt omkring de andre ressortområder, og det er sådan set fint nok at spørge ind til regeringens generelle politik, men vi står her i en spørgetime med uforberedte spørgsmål, og så foretrækker man nok at svare på det, der hører til ens område.
Men det går jeg også ud fra at hr. Esben Lunde Larsen kan respektere.
Enhver ved, hvorfor der bliver eksporteret svin til Tyskland, bliver der sagt.
Jamen hvorfor har man så ikke bare gjort noget ved det, hvis det var så nemt?
Altså, vi har faktisk fået foretaget en analyse, og den viste ikke, at det bare var én ting.
Den viste, at det var mange ting.
Det var heller ikke sådan, at landbruget kunne komme til mig og sige: Minister, hvis du gør én ting, så er alt løst.
Det var der ikke nogen der kunne sige.
Så så nemt var det måske alligevel heller ikke.
I forhold til vandplanerne vil jeg sige, at det, jeg jo kan konstatere, er, at der er nogle vandplaner, som den tidligere regering ikke fik gennemført.
Den her regering har forsøgt at gennemføre dem.
Det mislykkedes, det fejlede, og nu skal man så igennem en ny lovliggørelsesproces.
Det er alt sammen noget, der sker ovre i Miljøministeriet.
Den sidste ting, der bliver spurgt til, er, hvornår vi vil gå i gang med Natur- og Landbrugskommissionens anbefalinger.
Vi er i gang, kan jeg fortælle.
Natur- og Landbrugskommissionen er kommet med 44 spændende anbefalinger, og dem sender vi nu til debat.
Vi havde nedsat en ekspertkommission, hvor det var eksperterne, der virkelig skulle arbejde.
Nu er det vigtigt for os at få en god dialog både med landbruget, med naturfolk og med borgere i al almindelighed.
Jeg skal her i eftermiddag diskutere anbefalingerne på en konference.
Vi tager de 44 anbefalinger og diskuterer dem nu.
Så gennemfører vi tingene, som det nu måtte passe.
Mange af tingene skal man jo være klar over vil kræve mange års undersøgelser, altså nye forskningsresultater, for overhovedet at blive gennemført.
Så jeg kan ikke love at komme med en stor pakke i morgen og sige, at nu har vi gennemført det hele.
Det har vi heller aldrig nogen sinde lovet nogen.
Esben Lunde Larsen (V), 2013-04-24:
Der er sådan set heller ingen, der har sagt, at ministeren skulle komme med noget i morgen.
Men der er jo den forskel – blot for lige at replicere i forhold til ministerens bemærkning om, at det ikke er så nemt at gøre noget ved forholdet omkring smågriseeksport – at da VK sad i regering, havde man en opposition, som med næb og kløer bekæmpede landbruget.
Regeringen har nu fået en opposition, som gerne vil gøre noget godt for landbrugets vilkår.
Derfor er der mulighed at ændre på tingene.
Jeg kunne jo finde talrige citater frem, fra da ministeren var ordfører på en lang række områder, som netop illustrerer den her problemstilling.
Men det er utrolig dejligt, at ministeren er blevet klogere, fra ministeren var ordfører, til ministeren nu er blevet minister.
Men så lad os prøve at tage de helt konkrete initiativer, som vækstteamet er kommet med.
Hvornår vil ministeren tage hånd om de helt konkrete initiativer, som er kommet fra vækstteamet?
Mette Gjerskov (S), 2013-04-24:
Den med, at det var os som daværende opposition, der simpelt hen stækkede den tidligere regering i den tidligere regerings landbrugspolitik, var alligevel ny.
Regeringen havde flertal med Dansk Folkeparti, og jeg kan simpelt hen ikke mindes et forslag, hvor Venstre har måttet bøje sig fuldstændig, fordi Socialdemokratiet havde en holdning om landbruget.
Altså, jeg synes, det er en meget mærkelig virkelighed, hr. Esben Lunde Larsen maler op her.
Når det gælder vækstteamet, synes jeg, der er kommet nogle rigtig gode forslag.
Der er faktisk også en optimisme; der er faktisk en tro på, blandt de kloge mennesker, vi har sat i vækstteamet, at der kan ske noget på det her område, og at vi rent faktisk har et eksportpotentiale.
Hele diskussionen om, at verden har brug for mere mad, flere fødevarer i bedre kvalitet, skal vi sørge for at udnytte.
Og stort set før blækket er blevet brugt og er blevet tørt, står jeg nu og får spørgsmål: Hvornår, hvornår?
Regeringen er parat til at handle, men man må lige give regeringen og ikke mindst embedsmændene en chance for at læse tingene igennem og vurdere, hvad vi kan gennemføre på kort sigt, og hvad der kan gennemføres på lang sigt.
Jeg tager meget positivt imod vækstteamets anbefalinger; jeg er vældig optimistisk på landbrugets vegne; jeg tror på, at den grønne omstilling, vi beder landbruget om, kan give en god økonomi i sidste ende.
Men vi skal altså gøre tingene til ordentlig tid.
Jeg skal nok tage den snak med Peder Tuborgh og de andre i vækstteamet om, hvordan vi gør det hurtigst muligt, men lad os lige få snakken først om anbefalingerne.
Esben Lunde Larsen (V), 2013-04-24:
Men hvornår? vil jeg spørge ministeren.
Hvornår er det, at ministeren handler konkret i forhold til initiativerne og ikke lader det blive ved snakken, som vi jo har hørt fra ministeren det sidste halvandet års tid?
Altså, hvornår er det, at ministeren helt konkret vil handle i forhold til eksempelvis anbefalingerne fra vækstteamet?
Er de med i regeringens vækstpakke, som der forhandles om i øjeblikket?
Er det sådan, at ministeren sidder med ved bordet i Finansministeriet og gør sin indflydelse gældende i forhold til de anbefalinger fra vækstteamet?