Anders Samuelsen (LA), 2009-12-16:
Så sent som her i dag er der kommet nye tal, som viser, at der bare inden for det seneste år er kommet 124.000 færre i beskæftigelse.
Man må sige, at krisen kradser ganske alvorligt for dem, som bliver ramt af den situation, som landet er i i øjeblikket.
Der er alene for det seneste kvartal et fald i beskæftigelsen på 50.000.
Alligevel skal man høre Venstrefolk sige, at de sådan set gerne vil være med til at løse udfordringerne, bare ikke lige nu.
Jamen hvornår er det så, at de her udfordringer skal konfronteres, og hvornår er det så, de skal løses?
Men når landet står over for så kæmpemæssige udfordringer, som vi står over for nu, og man fra regeringens side, fra en borgerlig-liberal regerings side, overhovedet ikke så meget som vil være med til bare at tale om at ændre på vilkårene for det danske erhvervsliv, f.eks. ved at gøre noget ved selskabsskatten – på trods af at man i Tyskland arbejder i den retning, på trods af at diverse eksperter peger på, at det måske er en af de mest forvridende skatter, der overhovedet findes, og en af de bedste skatter, man overhovedet kunne tage fat i, hvis man ville forbedre danske virksomheders konkurrenceevne – så valgte vi at sige nej tak.
Hvis man ikke engang vil være med til at tale om det emne, fordi man hellere vil bruge sin energi og sine kræfter, som man har gjort i årets løb, på at indføre f.eks. en multimedieskat eller på at indføre krav til ejere af dieselbiler om at montere partikelfiltre, som ikke virker, på bilerne, udelukkende fordi man er på jagt efter en ekstraskat, som skal være med til at finansiere en skattereform, som ikke blev så ambitiøs, som vi meget gerne ville have haft det – når man er i den situation, at det er det, man møder fra en borgerlig-liberal regering – så giver det altså ikke ret meget mening at være med.
Nu kan regeringen jo sagtens undvære Liberal Alliances tre stemmer; den har jo Dansk Folkeparti at læne sig opad, og derfor kommer der selvfølgelig også et forlig hjem i år.
Og der er nok at tage fat på, som man burde indrullere i en diskussion om en finanslov.
Topskatten er stadig væk et kæmpemæssigt problem, og jeg kan ikke tro, at man ikke langt ind i Venstre og De Konservatives rækker er forbandet over, at man ikke kan få taget fat på den her tåbelige skat, som stort set ikke bidrager med noget som helst til det samlede nationalbudget, men som er enormt forvridende og ødelæggende for mulighederne for at få etableret nye arbejdspladser.
Der er kapitalindkomstbeskatningen, som man burde både forenkle og få ned på en samlet sats på 30 pct.
Der er momsen, som man kunne tage fat i, som stadig væk er enormt høj.
Der er efterlønnen.
Få i det mindste sat en stopper for tilgangen til efterlønnen og få den gerne fjernet så hurtigt som overhovedet muligt, så man kunne begynde at bruge de midler, som man i dag bruger på raske og rørige ældre mennesker, til noget mere fornuftigt.
Det kunne være til at gøre skattesystemet enklere, eller det kunne være til at forbedre vores skoler, vores sundhedssystem.
Der er såmænd masser af steder, hvor det giver noget mere mening at bruge pengene end lige netop på raske og rørige ældre.
Man kunne tage fat på mulighederne for at tiltrække endnu mere kvalificeret arbejdskraft til Danmark.
Hvad er det dog, der gør, at den borgerlige regering sidder på hænderne?
Man kunne arbejde med at få indført et regelstop i stedet for kun at tale og tale om, at det også er for galt med alle de regler.
Hvis man nu har været i stand til at få succes med at indføre et skattestop og kunne holde det og forsvare det i så mange år,
hvorfor i alverden gør man så ikke noget i forhold til et regelstop, når det nu tilsyneladende er så højt på regeringens dagsorden?
En kortere dagpengeperiode er jo ikke et spørgsmål om at gøre Danmark til et ultraliberalistisk natvægtersamfund, hvis man taler om en dagpengeperiode, som kommer ned i nærheden af svenske tilstande.
Men heller ikke her vil man gøre noget.
Hvis det var sådan, at vi gennemførte bare nogle af de reformer, som Liberal Alliance lægger op til, og som stort set samtlige landets kloge, vise mænd, økonomer, peger på at der skal til, så kunne vi få væksten op i det her samfund.
Og det er sådan set en hovedpointe med det, der er Liberal Alliances politik: Vi vil gerne have væksten op.
For hvis man får væksten op, er man i stand til at slå et større brød op, og når man har et større brød, så er der mere at fordele af.
I stedet for sidder vi herinde i Folketinget og fedter rundt med en kage, som i bund og grund bliver mindre og mindre på grund af den økonomiske krise, og fordi vi ikke får sat gang i hjulene.
Den lille kage forsøger vi så at bruge al vores energi på at fordele mere og mere ligeligt, mere og mere – i citationstegn – retfærdigt.
Det er simpelt hen spild af god energi.
Hvis vi fik en forøget vækst i det danske samfund på omkring 1½ pct. om året, i forhold til hvad vi ellers ville have, så ville vi have op mod 130 mia. kr. ekstra i 2019-2020 – 130 mia. kr. ekstra, hvis vi havde samme skattetryk.
De 130 mia. kr. kunne gøre godt rigtig, rigtig mange steder.
Men alligevel ender vi med den ene gang efter den anden at parkere os selv i et hjørne, hvor vi diskuterer, om millionæren har fået mindre i skattelettelse end metalarbejderen.
Hvorfor dog ikke være mere fokuseret på, om metalarbejderen kunne få mere gavn af, at vi har et større BNP og dermed langt flere midler til rådighed?
Men den dagsorden har Folketinget fuldstændig forskanset sig fra, sådan som situationen er i øjeblikket, fordi vi lider af galoperende vælgerangst.
Jeg er overbevist om, at der ikke er mange vælgere hos S og SF, som måske er i en oprørsk tilstand.
SF'erne er højst sandsynligt i en oprørsk tilstand, fordi de ikke kan finde ud af, hvor de har hr. Villy Søvndal, fordi han skifter holdning hele tiden.
Socialdemokraterne vakler måske imellem at skulle stemme på Socialdemokratiet eller på Dansk Folkeparti, men jeg er fuldstændig overbevist om, at der er rigtig mange radikale vælgere, som ikke lige kan se perspektivet i, at Det Radikale Venstre er på vej ind i et tæt samarbejde med Socialdemokratiet og SF, som har garanteret, at Det Radikale Venstre ingen indflydelse får på en kommende skattepolitik.
Det Radikale Venstre har stort set ikke protesteret mod de udsagn.
Jeg er også fuldstændig sikker på, at der er rigtig mange konservative vælgere, som stadig væk stemmer konservativt, men som er lede og kede af, at man nu i så mange år har hørt De Konservative tale om, at man burde have en skat i Danmark på maks. 50 pct.
De Konservative har siddet ved regeringsbordene siden 2001, og vi er ikke i nærheden af at være nede på maks. 50 pct.
Jeg er også fuldstændig sikker på, at der er rigtig mange Venstrefolk, som ikke lige havde forestillet sig, at deres parti skulle forvandles fra at være Danmarks førende liberale parti til at være en dårlig kopi af et socialdemokrati.
Derfor er jeg sådan set også sikker på, at der er muligheder for, at den her situation kan ændre sig.
Den skal i bund og grund ændre sig ved, at de danske politikere begynder at gå på jagt efter den vælger, som er omstillingsparat, og som har erkendt, at der er noget, der hedder globalisering, som vi skal forholde os til, og at det derfor kræver reformer i en helt anden størrelse.
Når det er den vælger, vi begynder at appellere til, så kan vi også flytte det her, men så længe at alle Folketingets partier kun appellerer til den vælger, som man har defineret sig frem til er angst for forandringer, angst for nytænkning, angst for, at nogle får mere end andre, ja, så står vi stille, og så får vi en finanslov af den karakter, som regeringen og Dansk Folkeparti har forhandlet sig frem til.
Det er en uambitiøs finanslov.
Det er ikke et forlig, som vi vil være med i, og derfor er vi ikke en finanslovsforligspartner i år, men selvfølgelig ender vi med at stemme finansloven hjem, for man skal have et husholdningsregnskab i ethvert land.
Men som forligspartner at skulle forsvare det, som der er lagt op til her, og som ligger i forlængelse af tåbelige skatter som multimedieskat og strafafgift til dieselbilejere, vil vi ikke stå model til, og derfor stemmer vi, som vi gør.