Søren Espersen (DF), 2009-04-24:
Jeg takker for de to redegørelser, som var meget korte, men egentlig udmærkede.
Jeg vil først koncentrere mig om, hvad det er, jeg ser der er problemerne i Grønland, og så prøve at nå frem til et eller andet forslag til, hvad der kan ske.
Alting i Grønland er jo ekstremt på social- og sundhedsområdet og ekstremt negativt i forhold til andre nordiske lande.
Det er ikke noget nyt, at det forholder sig sådan, for sådan har det faktisk været i årevis, og lad mig med kilde i bøgerne »Børn og unge i Grønland« og »Køn og vold« samt med tal fra Nordisk Råd give nogle eksempler på denne ekstremitet: 33 ud af 100 piger i Grønland bliver seksuelt misbrugt, inden de er fyldt 15 år.
11 ud af 100 drenge i Grønland bliver seksuelt misbrugt, inden de er fyldt 15 år.
Grønland har verdens højeste selvmordstal blandt unge, 25 ud af 100 grønlandske unge har forsøgt at tage livet af sig selv.
56 pct. - 56 pct. - af samtlige graviditeter ender i provokeret abort.
25 pct. af alle børn i Grønland er omsorgssvigtede.
17 pct. af alle børn i Grønland går så godt som hver dag sultne i seng.
Der mangler 350 pædagoger og et hav af sygeplejersker.
Den sociale ulighed er ekstrem.
Magtmisbrug og nepotisme florerer.
Dyrevelfærd er så godt som ikkeeksisterende.
60 ud af 100 kvinder mellem 18 år og 24 år har fået tæv.
15 pct. af alle i Grønland har været udsat for vold inden for 1 år.
Det er jo grotesk.
Det er jo groteske, nærmest uvirkelige forhold i et velhavende vestligt land.
Og selv om jeg ved, at den sædvanlige bortforklaring fra landsstyrets side altid er en jeremiade, opremsning af de særlige kulturelle forhold, og at vi jo må forstå, at Grønland er noget specielt, så holder forklaringen ikke en meter.
Landsstyret har nemlig ingen undskyldning for denne dårligdom.
Den egentlige, den rigtige forklaring på, hvorfor Grønland på snart sagt alle sociale og sundhedsmæssige områder skejer negativt ud i forhold til alle de øvrige nordiske samfund,
Ordet Siumut er i min ordbog ensbetydende med mismangement, altså dårligt lederskab.
Man må så håbe, at dette lederskab i det kommende sommervalg i Grønland bliver vist vintervejen, for Grønland trænger i den grad til en ny ledelse, en ny start, jo ikke mindst når selvstyret bliver en realitet, for indtil valget den 2. juni forhåbentlig vil ændre tingenes tilstand, har det jo aldrig slået fejl, at der cirka hvert tredje år er en ny journalist eller socialforsker, der rejser til Grønland og vender tilbage med nye, rystende beretninger om sociale forhold, og at alle her i huset hver gang bliver enige om, at det må der da gøres noget ved.
Det slår heller aldrig fejl, at landsstyret hver gang fortæller, at her er der bestemt noget, der skal rettes op på, og så fortæller man også, at man netop er i gang med at foretage en række forbedringer, og at det i øvrigt ikke er noget, Folketinget skal blande sig i.
Det skulle undre mig, hvis vi ikke også i dag kommer til at høre netop den remse.
Det er netop derfor, det er så vigtigt, at vi i dag giver landsstyret en allersidste chance med beskeden om, at sker der ikke noget, så griber Folketinget og regeringen ind.
I Dansk Folkeparti mener vi faktisk, vi har en pligt til at reagere, dels fordi det i høj grad er danske skatteydere, der finansierer landsstyret, dels fordi samtlige forsømte grønlandske børn har dansk indfødsret.
Hvis Folketing og regering også i dag i en ny forespørgselsdebat i rækken af alle de andre, der har været, svigter de grønlandske børn, så har vi igen svigtet præcis de mennesker på denne jord, som Folketinget har en ganske særlig forpligtelse til netop ikke at svigte, nemlig de mennesker, som er borgere i det danske rige, og som under et benævnes danske statsborgere.
Jeg skal på den her baggrund på Dansk Folkepartis vegne fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at der er behov for en øjeblikkelig styrket indsats på det sociale område i Grønland - ikke mindst i forhold til omsorgssvigtede og traumatiserede børn.
Folketinget anerkender, at regeringen i flere omgange og over flere år har tilbudt at stille ekspertise og erfaring til rådighed for de grønlandske myndigheder, men at disse tilbud, uforståeligt, er blevet afvist.
Folketinget konstaterer yderligere, at regeringen har det folkeretlige ansvar for Grønlands overholdelse af internationale forpligtelser - såvel på sagsområder, som hjemmestyret har overtaget, samt på de sagsområder, som det kommende selvstyre måtte overtage.
Som følge heraf opfordrer Folketinget regeringen til at sørge for, at de foranstaltninger, som er nødvendige til opfyldelse af FN's Børnekonvention, gennemføres.«