Troels Christensen (V), 2008-05-22:
Det er f.eks. stærkt, stærkt kritisabelt, at der eksempelvis lukkes for informationsstrømmen, og at en anklaget ikke får en retfærdig rettergang.
Det er forhold, som jo ligefrem skriger i vores ører.
Derfor er vi i Venstre glade for, at vores fælles bekymring, som ministeren nævner det, bliver udtalt tydeligt gentagne gange og ved mange forskellige lejligheder.
Vi er glade for, at vores opfordring til dialog er med til at bære frugt.
I Tibetsagen er det særdeles positivt, at parterne nu igen, som udenrigsministeren var inde på, er begyndt at tale sammen, og vi ser frem til, at dette med tiden fører til direkte forhandlinger, der kan løse den anspændte og bekymrende situation i Tibet.
Med hensyn til manglende åbenhed i Kina og Tibet er det med stor tilfredshed, at vi kan konstatere, at det internationale pres, som vi i Danmark er en aktiv del af, fortsættes.
Barroso nævnte problematikken under sit besøg i Kina, og flere EU-lande deltager jo som bekendt i den berettigede kritik af det, der foregår.
Der tages altså positive initiativer på mange fronter, og vi i Venstre kan kun opfordre til, at dialogen mellem Dalai Lama og kineserne støttes, så den i sidste ende kan føre til mere selvstyre og mere respekt for menneskerettighederne i Tibet.
Nu til selve boycot OL-debatten.
Vi tror tværtimod, at en medvirken i legene kan være med til at skabe opmærksomhed om og sætte fokus på problemerne.
Det er en opfattelse, der deles af rigtig mange, også folk, der har deres daglige gang i Kina.
Jeg kan fortælle en lille historie om, at jeg i den forbindelse har fået et brev fra en forfatter, cand.phil. Estrid Nielsen, som har boet i Kina lige siden 1981 og kender hele situationen rigtig godt indefra.
Hun skrev til mig her for godt en måneds tid siden, da debatten var på sit højeste herhjemme, og opfordrede til, at vi i denne debat erstatter ordet boykot med ord som indsigt og dialog.
Som hun siger, er Kina hverken et naziregime eller en sovjetstat.
Kina er en etpartistat med stadig økonomisk fremgang, som Danmark i stor stil driver handel med.
Så skriver hun, at netop det forhold, at mange danske virksomheder slår sig ned i Kina, bruger kinesisk arbejdskraft og dermed hjælper kineserne ud af fattigdommen, anser hun for at være den allerbedste medicin, for at Kina kommer på rette kurs.
Altså kort og godt: Kontakt og dialog med Kina på alle niveauer er det, der er vejen frem.
Boycottes OL i Kina, vil det stolte kinesiske folk uden tvivl føle sig krænket og blive såret, og det kan føre til tilbageskridt for menneskerettighederne.
Systemet kan meget let føle sig fornærmet, og landet vil lukke sig endnu mere.
Det er ikke det, der er vejen frem.
Jeg mener naturligvis ikke, at vi bør tage til Kina for at vise dem respekt, tværtimod skal vi fortsat være meget kritiske, men blot tænke over, hvem det er, vi rammer, og hvilken konsekvens det kan få.
I Venstre mener vi, at det vil være langt, langt mere frugtbart, at vores fokus er rettet mod at holde det kinesiske regime fast på de reformtiltag, som det allerede har varslet, når det gælder beskyttelse af menneskerettighederne.
Og OL vil hjælpe dem yderligere på vej, for tænk på, hvad 30.000 udenlandske journalister på lægterne her til sommer vil betyde af international bevågenhed.
Hr. Anders Samuelsen var inde på de forhold, og der er jeg meget, meget enig, for det vil jo være med til at sætte fokus på hele Kina og alle Kinas problemer.
Så jeg er overbevist om, at det er noget, der vil føre i den rigtige retning.
Når jeg tager til OL, er det for at komme ned og følge de danske idrætsudøvere i deres bestræbelser på at få nogle flotte resultater og forhåbentlig få nogle medaljer med hjem til Danmark, for når alt kommer til alt, er det jo det, De Olympiske Lege handler om.
Forslag til vedtagelse
Jeg vil sige, at jeg er blevet inviteret derover af Team Danmark som idrætsordfører, og derfor agter jeg at tage derover.