Jørgen Poulsen (NY), 2008-05-22:
For mig er det virkelig en stor glæde at opleve, hvordan både regeringen og samtlige af Folketingets partier tilsiger deres uforbeholdne støtte til at arbejde for at styrke den internationale humanitære folkeret og de grundlæggende menneskerettigheder både generelt og i forhold til bekæmpelse af international terror.
Jeg synes, det er en vigtig markering her, hvor Danmark selv er aktiv deltager i krige og konflikter, og jeg synes, at det er så sandt, som det er sagt i bemærkningerne til oppositionens forslag og også fra udenrigsministeren, at når man i kampen mod den internationale terror tilsidesætter den humanitære folkeret, går man jo reelt terroristernes ærinde og undergraver opbakningen til kampen mod terroristerne.
Jeg kunne da godt have ønsket, at det var blevet sagt endnu skarpere, eftersom vi jo er deltagere i krige og konflikter, nemlig at tilsidesætter man Genèvekonventionerne, sætter man samtidig scenen for krigsforbrydelser.
Det er jo netop disse grundlæggende love, som udgør forskellen mellem anarki og civilisation.
Men samtidig med glæden over, at regeringen og oppositionen nu træder i karakter og nærmest konkurrerer om, hvem der vil gøre mest på det her område, håber jeg også, at der er plads til bare en lille smule selvransagelse.
Hvorfor er det, at vi får denne debat her i 2008?
Hvor var den markering af vores holdning, da vi gik ind i krigen i Afghanistan i 2001, og hvor var den, da vi gik ind i Irak i 2003?
Lad mig også minde om, at problemet med skyggefanger jo ikke er af ny dato.
Det forekom helt tilbage i 1990'erne med disse anbringelser af mennesker i hemmelige fængsler, hvor ingen havde adgang lige bortset fra torturbødlerne.
Forholdene i Bagramfængslet og på Guantánamo har også været oplyst siden starten af 2002.
Jeg synes, at man manglede den danske regering meget mere, da vi dengang var under pres.
Hvor var vi henne, da den amerikanske forsvarsminister opfandt begrebet ulovlige kombattanter, hvor var vi da henne?
Men des mere glædeligt er det selvfølgelig i dag at høre, at nu står alle bag disse grundlæggende principper.
Det er bedre sent end aldrig.
Men så finder jeg det alligevel ganske mærkeligt, at netop nu hvor vi ved, at den næste amerikanske præsident givet vil lukke Guantánamo, at den næste amerikanske præsident givet også vil forbyde waterboarding, og hvad der findes af den slags, kommer vi frem og forlanger, at regeringen nu virkelig skal gå på banen.
Jeg synes, at det, jeg har hørt udenrigsministeren sige her i dag, i virkeligheden er, at det står Danmark for.
Det vil Danmark arbejde for i alle fora, i FN, over for USA, og jeg synes jo, at udenrigsministeren og regeringen må tage det med fra den her debat, at det virkelig er, hvad man vil presse på for at gøre.
Jeg vil sige, at jeg er yderst tilfreds med tiltaget »The Copenhagen Process« og de tiltag, man sammen med Dansk Røde Kors vil gøre for at udbrede og styrke kendskabet til den humanitære folkeret i Danmark, og jeg er også særdeles tilfreds med, at udenrigsministeren her i sin tale har understreget, at disse mennesker naturligvis skal registreres.
Det er jo hele forskellen mellem liv og død for de mennesker, at vi får deres navne ned på et stykke papir; nogle, man kan spørge efter, nogle, man kan stille til ansvar for.
Så forsvinder de ikke så let.
Jeg har tillid til, at det er, hvad udenrigsministeren i dag har lovet dette Folketing at ville arbejde for.
Med det har jeg sikkert også tilkendegivet, at jeg er tilfreds med den redegørelse, som er kommet.
Jeg kan ikke sige, at der er noget i oppositionens forslag, som jeg ikke kunne skrive under på, men jeg synes nu, at vi kan bruge udenrigsministerens redegørelse til at komme videre.
Jeg skal så endelig sige, at vi tilslutter os udenrigsministerens redegørelse, og jeg skal sige, at det samme gør fru Pia Christmas-Møller, som netop har det synspunkt, at det ikke er nu, vi skal give direktiver om USA.