runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2014-01-31:
Jeg synes nok, at fru Pernille Skipper læser det her forslag, som en vis herre læser Bibelen, for hvis fru Pernille Skipper læser, hvad der står i forslaget om udeblivelsesdomme, kan hun jo dér forvisse sig om, at det kun drejer sig om tilfælde, hvor vedkommende ikke har lovligt forfald.
Det vil sige, at man selvfølgelig sagtens kan melde afbud, hvis der er nogle bestemte grunde – at man er blevet syg eller lignende – til, at man ikke kan dukke op den pågældende dag.
Men dem, vi er ude efter her, er jo meget ofte nogle, der gang på gang melder afbud.
Og der kan jeg så forstå, at Enhedslisten ikke vil være med til at dømme for den udeblivelse, selv om den er ulovlig, altså selv om man overhovedet ikke skal noget andet eller er syg eller lignende.
Og der er det jo så, jeg ikke forstår, at Enhedslisten trods alt ikke vil vise en lidt mere kontant profil inden for det retspolitiske område.
Pernille Skipper (EL), 2014-01-31:
Jamen det er, fordi vi i retspolitikken nogle gange tænker os om – det er så spændende ved os i Enhedslisten.
Hr. Peter Skaarup tager grundlæggende fejl og har jo så åbenbart heller ikke læst sit eget forslag, for når man afsiger en udeblivelsesdom, dømmer man ikke for udeblivelsen, så dømmer man for f.eks. vold.
Og når vi skal dømme nogen for simpel vold i vores samfund, er vi, fordi det er en retsstat, interesseret i, at det kun sker, hvis der virkelig er et forsæt, altså hvis man virkelig har overtrådt loven og begået en kriminel handling.
Og det er det, der er det farlige ved det her, for det bliver sværere at være sikker på det, hvis de ikke selv er der til at give deres forklaring og føre deres egne beviser.
Derfor har vi en fælles interesse i, at sager bliver oplyst, og derfor har vi en fælles interesse i, at de selvfølgelig møder op.
Men derfor skal vi også være skeptiske over for udeblivelsesdomme.
Så kan man diskutere, om der bør være en eller anden konsekvens ved ikke at møde op.
Altså, jeg er fuldstændig enig i, at man skal komme, når man bliver indkaldt til retten, men det er, som hr. Peter Skaarup også er inde på, ikke så sort-hvidt; det sker også, at der er lovligt forfald, uden at det registreres, det sker, at forkyndelsen går galt osv. osv.
Så jeg tror, man skal passe lidt på med at tillægge mennesker, som ikke møder op i retten, alverdens dårlige motiver.
Peter Skaarup (DF), 2014-01-31:
Men undskyld mig, fru Pernille Skipper, hvis man forestiller sig et slagsmål, hvor der er en, der bruger vold i stedet for dialog til at få ret, er det så ikke meget tænkeligt, at den person, hvis vedkommende mener, at det er uretfærdigt, at der er nogen, der vil dømme vedkommende for det – altså at politiet siger, at det er pågældende, der har gjort det – vil have en stor egeninteresse i lige netop at møde op til retshandlingen og blive frikendt for den anklage?
Det, forslaget handler om, er jo at sikre, at man så møder op, så retshandlingen kommer til at foregå – man kan sagtens melde afbud, hvis man er syg eller noget andet – og det er det, vi gerne vil.
Pernille Skipper (EL), 2014-01-31:
Undskyld, men hr. Peter Skaarups argumentation om, at når de ikke møder op, er det nok, fordi de har gjort det, må jeg sige ligger på et meget, meget lavt niveau i forhold til kravet til bevisbyrde i et retssamfund.
Så den må stå for Dansk Folkepartis helt egen regning.
Så siger hr. Peter Skaarup: Jamen der er også mange penge involveret i det.
Jeg vil ikke gå ind i den taldiskussion, der har været imellem ministeren og et medlem af Venstre, men blot sige, at hvis der er noget, der er dyrt og unødvendig brug af samfundets penge, er det at sende mennesker i fængsel, hvis de ikke har gjort noget.
Det koster kassen, for at sige det på jævnt dansk, at sende mennesker i fængsel.
Så derfor skal vi da slet ikke gøre det, hvis de er uskyldige, når vi ser på samfundsøkonomien.
Tom Behnke (KF), 2014-01-31:
Jeg er meget enig i, at når man har sådan et retsmøde, en forhandling, så er det en fordel, at man hører alle parter, vidner osv. og også den tiltaltes forklaring, sådan at man har et godt grundlag at træffe afgørelser på, når man skal vurdere skyld eller ikkeskyld, og i givet fald der er tale om skyld, hvor stor straffen så skal være.
Men hvor i beslutningsforslaget her eller i eksisterende lovgivning, som jo giver mulighed for at idømme op til 3 måneders fængsel, selv om tiltalte ikke møder op, fremgår det, at vi udelukker tiltalte fra at gøre fremmøde?
Altså, enhver tiltalt har jo lov til at gøre fremmøde.
Det er jo ikke sådan, at man siger, at hvis det er sådan, at man kun forventer, at vedkommende får 2 måneders fængsel, så vil man slet ikke høre tiltaltes forklaring.
Det står vel ingen steder i de her regler.
Karen Hækkerup (S), 2014-01-31:
Som jeg nævnte, viste stikprøveundersøgelsen, at der var en udeblivelsesprocent på ca. 3,8, og selvfølgelig må det være et problem, når folk ikke møder frem, fordi det medfører irritation og en dårlig afvikling af en arbejdsdag.
Men jeg synes heller ikke, at der er tale om et enormt stort problem, for retterne finder selvfølgelig selv ud af at få hverdagen til at hænge sammen og ved godt, at de her ting kan ske.
De har andre ting, de kan tage fat på, fordi det er en del af dagligdagen, at de her ting forekommer.
Jeg nævnte også i mit indlæg til hr. Peter Skaarup, at der jo kan være mange forskellige årsager til, at mennesker ikke møder frem.
Nogle kan have et alkoholmisbrug, nogle andre kan have en psykisk sygdom, og der kan være andre faktorer, der gør, at folk bare ikke har styr på dagene.
Så der kan altså både være tale om ond vilje og om, at der er nogle mennesker, som er i en livssituation, som er så vanskelig for dem, at der ad den vej er brug for at yde hjælp.
Den indsats, som politiet, domstolene og anklagemyndigheden yder der, taler man hele tiden om hvordan kan nedbringes.
Men den løsning, der kom fra oppositions side, synes jeg ikke virker, og jeg har heller ikke selv fremlagt andre ting, med hensyn til hvad jeg synes der skal gøres ved det, end at fortsætte med det arbejde, der allerede gøres.
Peter Skaarup (DF), 2014-01-31:
Nu er det ikke, fordi det er sådan en vildt ny idé.
Altså, man kan allerede godt gøre det i dag.
Jeg spørger bare til, om det er noget, SF vil støtte, for SF har jo nu en lidt anden rolle, vel som støtteparti for en regering – ja, SF må jo selv kunne svare på, hvordan det bliver – så det kan jo være ret afgørende, at SF bakker op om de gode initiativer, vi andre foreslår.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-01-31:
Ministeren anerkender problemet, kan ikke lide oppositionens forslag og vil ikke gøre noget selv.
Det er sådan konklusionen.
Man kunne så spørge: Hvad med gentagelsestilfælde?
Kunne ministeren i det mindste i gentagelsestilfælde være interesseret i, at vi sammen kunne lave en opstramning?
For det handler jo også om respekten for retssystemet.
Det handler jo ikke bare om, at man kan planlægge sig ud af det.
Det handler om, at når man er tilsagt til at møde for retten, er det faktisk en ret alvorlig sag.
Det er jo ikke bare en eller anden kaffeaftale.
Så hvad med gentagelsestilfældene, kunne vi gøre noget der sammen?
Karen Hækkerup (S), 2014-01-31:
Jamen jeg er jo sådan set enig i, at det ikke bare er en kaffeaftale, men at det er rigtig, rigtig vigtigt.
Så det er jo sådan, at det i forvejen selvfølgelig spiller en rolle, hvis der er tale om gentagelsestilfælde.
I de tilfælde, som jeg nævnte, altså hvor vi ved, at det er mennesker, som har meget, meget svært ved at håndtere deres dagligdag og deres tilværelse i øvrigt, og når vi godt ved, at en eller anden, som igen igen har forbrudt sig mod loven, skal møde frem, og vi har erfaring for, at det tidligere har været med noget ringe fremmøde, så hænder det jo altså også, at man sørger for at hjælpe folk, sørger for, at de er til stede, så man ikke står for at skulle aflyse en sag. Så det er jo det sociale arbejde, der ligger på den anden side af det her, som selvfølgelig også foregår, og som selvfølgelig også skal foregå.
Pernille Skipper (EL), 2014-01-31:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren, om ministeren ikke er enig med mig i, at når man ikke bare afsiger udeblivelsesdomme i øst og vest og hele tiden, ligger der to hensyn bag.
Det ene er den enkeltes retssikkerhed, og det andet er, at vi også som samfund har en interesse i, at der ikke er nogen uskyldige, der bliver dømt, og dermed også, at vi ønsker så vidt muligt at høre de anklagedes version af sagen, før vi dømmer.
Karen Hækkerup (S), 2014-01-31:
Jamen jeg kan bekræfte, vi har et retssamfund, og at vi gerne vil høre om også den anklagedes situation.
Og det er jo også derfor, man vurderer, at bliver der en mulighed for at kunne give en straksdom på 6 måneder i stedet for på de nuværende 3 måneder, så vil der også være dommere, som vil sige: Det er alligevel en lidt længere straf; vi bliver søreme nødt til at være helt sikre på, at alle sten er vendt.
Det er ikke en lille ting længere, og derfor vil vi nok synes, det er bedst at udsætte en lovhandling, sådan at der kan komme en sag en anden dag.
Derfor opnår man jo slet ikke den ressourcebesparelse eller gevinst, som den borgerlige opposition gerne vil have.
Så jeg svarer ja.
Ikke alene fordi det ikke vil komme til at hænge sammen praktisk, men også fordi der selvfølgelig er nogle retssikkerhedsmæssige bekymringer ved det, har jeg – sådan som jeg fornemmer det – samme holdning til forslaget som Enhedslistens ordfører.
Peter Skaarup (DF), 2014-01-31:
Det er ærgerligt, at Socialdemokraterne ikke vil være med til at støtte det her forslag, som jo ellers er et forsøg på at finde i hvert fald tre ekstra redskaber til at få dem, der udebliver fra retshandlingerne, til at møde op, så samfundet ikke spilder tid på, at de her sager skal køre på et senere tidspunkt eller på et endnu senere tidspunkt, hvis vedkommende igen ikke møder op til retshandlingerne.
Jeg lagde mærke til, at justitsministeren i et svar på et spørgsmål, jeg stillede her lidt tidligere under debatten, om, hvorfor ministeren ikke vil støtte vores forslag her, kom med en ekstra mulighed, som man kunne overveje.
Det var jo, at man i højere grad kunne hente de her folk, som gentagne gange ikke møder op til de her retshandlinger.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge den socialdemokratiske ordfører, om det er noget, regeringspartierne vil arbejde videre med.
Trine Bramsen (S), 2014-01-31:
Så jeg synes, det lyder som et udmærket forslag, som jeg gerne vil drøfte videre.
Peter Skaarup (DF), 2014-01-31:
Man kan sige, at det allerede i dag er en mulighed, at politiet kan hente en person, der er gerningsmand til en kriminel handling, og få vedkommende bragt hen til retten, så retshandlingen kommer til at foregå.
Det er jo typisk noget, man kunne gøre, efter at det har gentaget sig, at vedkommende ikke er mødt op i retten.
Så det, der egentlig er brug for, er jo så en opstramning, så det ikke sker i flere tilfælde, så man ikke spilder samfundets tid.
Hvordan vil Socialdemokraterne lave den opstramning, så vi undgår det her enorme spild af ressourcer, som vi har i dag?
Peter Skaarup (DF), 2014-01-31:
Jeg synes selvfølgelig, det er ærgerligt, at SF ikke vil støtte det her forslag, for det var faktisk noget, der kunne skubbe i retning af, at vi får gennemført de retssager og dermed ikke belaster samfundet så meget, som det er tilfældet i dag, hvor mange sager må aflyses, og hvor vidner og domsmænd og andre må gå hjem med uforrettet sag.
Nu ved jeg godt, at SF ikke længere sidder i regering, men det kunne jo godt være, at det var noget, man havde diskuteret tidligere med regeringen og i regeringen.
For alle gode forslag er jo nødvendige for at dæmme op for det her misbrug af offentlige kroner, som det jo er.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2014-01-31:
Jo, jo, det er sådan set korrekt, men det er da en væsentlig problemstilling, at myndighederne selv er med til at bidrage til, at det her ikke fungerer rigtig godt alle steder.
Det synes jeg da er noget, man kunne starte med at rydde op i.
Jeg tror som sagt, at rigtig mange af dem, som bliver indkaldt i de her retssager, har et rigtig rodet liv, og jeg er ikke sikker på, at det her beslutningsforslag er det rigtige til lige præcis at ramme dem.
Jeg er mest indstillet på, at vi nu afventer de initiativer, som er sat i gang, og som er rigtig gode.
Jeg synes faktisk det er en landvinding, at man nu kan forkynde pr. e-mail eller sms, og jeg tror sådan set, det er meget gavnligt, at folk lige kan få en påmindelse om: Det er sådan set i dag, at du skal møde i retten.
Så jeg vil gerne afvente de initiativer.
Tom Behnke (KF), 2014-01-31:
Jamen det er der ingen tvivl om, og SF må jo have sit synspunkt – ingen tvivl om det.
Nu nævnte jeg bare 4 måneder, fordi det blev en mulighed.
Det er rigtigt, at forslaget foreslår, at man udvider det til 6 måneder.
Men det var mere for ligesom at komme ind til sagens kerne, og det er, at vi jo ikke diskuterer princippet længere.
Det er længe siden, at vi indførte muligheden for udeblivelsesdomme, altså at man bliver dømt, selv om man ikke er mødt op.
Så kan man få den straf, man alligevel ville have fået.
Men det andet, der blev sagt, var, at der også viser sig at være fejl i indkaldelserne, men er det ikke korrekt, at hvis der er fejl i indkaldelserne, eller hvis man har andet lovligt forfald, så går sagen om?
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2014-01-31:
Jeg skal bare lige spørge, om jeg forstod spørgsmålet korrekt, altså om det var, om jeg synes, det var en god idé, at man kunne hente gerningsmændene.
Jo, jeg vil da ikke afvise, at det kunne være noget, man kunne diskutere, men hvis forslaget er en rationalisering og det drejer sig om at få sagerne hurtigere igennem, så tror jeg da, det er ret voldsomt at bruge ressourcer på det
Ja, jeg ved det ikke; vi kan jo i udvalgsarbejdet drøfte, om det kunne være en gangbar vej, men umiddelbart tænker jeg ikke, at det er det, der lægger op til ressourcebesparelser.
Nej, men nu står der i beslutningsforslaget – jeg har printet det ud – 6 måneders fængsel, så det er jo en væsentlig udvidelse, det er faktisk en fordobling.
Jeg synes altid, vi skal tænke os rigtig godt om, når vi laver udvidelser, og jeg kan ikke støtte det her forslag.
Og jeg synes egentlig også, at jeg har begrundet det.
Tom Behnke (KF), 2014-01-31:
Jeg hørte, at fru Karina Lorentzen Dehnhardt nævnte ordet retssikkerhed.
Af hensyn til retssikkerheden kunne man ikke støtte beslutningsforslaget her.
Og der vil jeg høre: Hvori består forskellen på, om man ved domstolene, fordi man ikke gider at gøre fremmøde, bliver idømt en straf på 3 måneders fængsel, eller man i fremtiden måske med vedtagelsen af forslaget her bliver idømt 4 måneders fængsel?
Er det, at man til det at skulle ind og afsone 3 måneders fængsel kan sige, at nå ja, herregud, det betyder jo ingenting, det kan enhver vel tage, hvorimod man med 4 måneder ligesom er nået smertegrænsen?
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2014-01-31:
Jeg er stadig væk to i en og repræsenterer også De Radikale, og vi er enige om at sige nej til det her forslag.
At sende folk i fængsel synes jeg er en alvorlig ting.
Der er behov for en proces, hvor forklaringer kan komme frem, og derfor er det også vigtigt, at man er til stede i en retssal, når konsekvensen kan blive fængsel.
Derfor kan vi ikke støtte det her forslag om bare at dømme, uden at der er fremmøde.
En undersøgelse viste faktisk også, at i hvert tredje tilfælde, hvor den tiltalte ikke mødte op i retten, havde han eller hun faktisk lovligt forfald, men man havde bare ikke rigtig fået det registreret, eller også var forkyndelsen ikke i orden.
Vi har jo også set en anden undersøgelse, som fortæller noget om, at det altså kun er 3,8 pct. af sagerne, det her drejer sig om.
Så problemet er ikke så stort.
Jeg er enig i, at selvfølgelig er der et ressourcespørgsmål forbundet med lige præcis det også, men det berettiger måske ikke til, at man laver et så voldsomt indgreb her.
Man kan selvfølgelig aldrig afvise, at der er nogle, der spekulerer i det her; at der er nogle, der prøver at forhale en retssag og prøver at forhale tildelingen af en straf, som man skal have, men jeg tror altså også bare, at rigtig mange af de mennesker, som f.eks. skal dømmes i straffesager, har et ekstremt rodet liv.
De bor ikke på faste adresser, de her misbrug, og der er alt muligt galt.
Derfor er jeg også meget usikker på, om vi overhovedet vil opnå noget med det her forslag.
Jeg synes faktisk, at der er taget nogle initiativer, bl.a. det her med at kunne forkynde for folk pr. telefon eller e-mail, og at forkyndelsen og udstedelsen af bødeforelæg kan ske på en mere rationel og effektiv måde, og det forventer jeg også vil have en gavnlig effekt på de her problemstillinger, og derfor synes jeg egentlig, at vi skal afvente og se, hvad det så kan flytte.
Så vil jeg sige, at jeg er lodret imod at pålægge omkostningerne dem, der udebliver.
I SF har vi kæmpet for at få fjernet straffesagsomkostningerne, som jo er den gæld, som mange indsatte oparbejder, og som er en væsentlig barriere for, at de efterfølgende får et fornuftigt liv efterfølgende.
Vi har kæmpet for at få det lavet om, så derfor er jeg slet ikke til sinds at indføre en eller anden ny form for gæld, som kan plage de her mennesker.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-02-04:
Det var jo det Danmark, vi overtog for 2½ år siden, og hvad var vores opgave?
Ja, det var bare at gå i gang, at gå i gang med at rydde op, sådan at budgetterne ikke skred år for år, gå i gang med at rydde op i forhold til folkeskolen, så vi sikrer, at vores børn fremadrettet lærer noget mere, gå i gang med at sikre, at de psykisk syge får en bedre behandling, og gå i gang med at sikre, at der er styr på økonomien.
Jeg kunne blive ved, men jeg tror ikke, tiden tillader det.
Så vi er gået i gang fra en ende af med at rydde op.
Har vi løst alle problemer?
Nej, det har vi desværre ikke.
Anders Samuelsen (LA), 2014-02-04:
Der må man bare sige at statsministeren ramte hovedet på sømmet.
Det er nemlig rigtigt, at man ikke har løst problemerne.
Vi har jo stadig væk udsigt til et kæmpemæssigt underskud på de offentlige finanser, uanset at der nu er gået flere år, siden man overtog magten.
Man kan ligesom ikke rigtig blive ved med at skyde skylden på andre.
Man har jo kunnet rette op, hvis man havde lyst til det.
Man sidder på regeringsbænkene, man er ikke i opposition længere.
Vi har ikke fået nedbragt antallet af mennesker på overførselsindkomst markant.
Vi har ikke fået gjort op med den negative sociale arv markant.
Hvad venter man på?
Det er da et problem, at man har mulighederne, at man tilsyneladende også har viljen, men at man tilsyneladende ikke har ideerne til, hvad der skal til, når vi kan se, at andre lande kan gøre det meget bedre.
Man kan bare tage til Sverige – men der kan også bruges andre eksempler – der lykkes man med tingene, der får man antallet af folk på overførselsindkomst markant ned, men det gør man ikke her, her sidder man på hænderne.
Det er da et problem, er det ikke?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-02-04:
Jeg har lidt svært ved at genkende billedet af, at vi sidder på hænderne.
Nogle gange bliver vi beskyldt for, at vi gør for meget for hurtigt.
Nogle gange bliver vi beskyldt for, at vi ikke gør noget.
Men når vi taler om f.eks. den negative sociale arv, som hr. Anders Samuelsen bringer op i dag, så synes jeg jo, at en af de mest afgørende ting, som vi har stået i spidsen for, og som man ikke var så optaget af i Liberal Alliance, var at ændre folkeskolen, at få ændret vores folkeskole, sådan at den sikrer, at vores børn lærer mere, at vores børn helt fra starten får mere tid sammen med deres dygtige lærere, at de får mulighed for at lære på andre måder, at de får hjælp til lektierne i skolen, at de får flere timer, at de har flere timer i dansk og matematik, og at de starter med engelsk noget tidligere.
Hvad er ideen?
Jo, det er, at alle børn skal lære så meget, de kan, og at vi selvfølgelig også bruger det som en løftestang til at gå op imod den negative sociale arv, som desværre stadig eksisterer i Danmark.
Det tror jeg ikke.
Kan man komme i gang effektivt?
Ja, det har regeringen vist at man kan.
Anders Samuelsen (LA), 2014-02-04:
Jeg betvivler sådan set ikke, at statsministeren gerne vil i den retning.
Det er sådan set ikke motivfortolkning eller andet, eller at jeg betvivler den gode vilje, men statsministeren har nu siddet for bordenden siden 2011.
Vi skriver 2014 nu, og man kan jo ikke på nogen måde påstå, at den politik, som regeringen har ført – og som så er en politik i balance, kan jeg forstå – har ført til, at antallet af folk på overførselsindkomst er markant faldende, eller at den har ført til, at antallet af børn af dårligt uddannede forældre, som er i stand til at tage en ungdomsuddannelse, er begyndt at stige.
Det kan man jo ikke sige, og så kan politikken jo ikke være i balance og målene åbenbart heller ikke være i balance.
Men det kan da ikke undre statsministeren, at jeg siger det her.
Resultaterne taler for sig selv.
Resultaterne rykker ikke noget, så hvad vil statsministeren gøre?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-02-04:
Jeg tror ikke, jeg har brugt udtrykket et land i balance.
Jeg har sagt, vi fører en politik, der er i balance, og det er noget andet.
Det er derfor, vi netop har lanceret en sundhedsplan, som skal gøre op med den ulighed, som er i sundheden i Danmark.
Der er masser af uligheder at tage fat på i Danmark, og uligheden er ikke noget af det, jeg hører Liberal Alliance tale mest om.
Men man kan være helt forvisset om, at regeringen vil arbejde på at gøre op med de ubalancer, som desværre stadig er i Danmark, nemlig det her med, at hvor man er født, og hvilke forældre man er født af, måske betyder mere end noget som helst andet for, hvor man ender i Danmark.
Det her med, at der stadig er enorm ulighed i sundheden, og at det stadig er så markant i Danmark, vil jeg gerne stå på mål for at gøre noget ved, og det er også derfor, jeg ikke tror på, at man bare kan sætte skatten ned, og så skal det hele nok blive godt, som Liberal Alliance mener, men at man tværtimod skal investere i velfærden for at sikre mere lighed.
Anders Samuelsen (LA), 2014-02-04:
Tak for det.
Jeg synes stadig væk, det er underligt, at statsministeren kan mene, det er rimeligt, at man kan få 1½ års eftervederlag for at have været minister i 50 dage.
For mig at se
virker det paradoksalt: Man har en drøm om at komme i Folketinget; så lykkes det at komme i Folketinget; så bliver man ovenikøbet minister; så er man det i 50 dage – den her drøm, man har fået opfyldt – hvorefter man ikke har jobbet længere, fordi ens eget parti siger kontrakten op, træder ud.
Så ryger man tilbage i Folketinget, og alligevel har man så ifølge statsministeren åbenbart fortjent 1½ års eftervederlag.
Ikke engang den afgående skatteminister, hr. Jonas Dahl, kan finde nogen logisk forklaring på det her, men det kan statsministeren åbenbart.
Det må vi tage til efterretning.
Jeg vil gerne bore lidt i statsministerens påstand om, at hun går ind for et land i balance, og at Danmark er et land i balance, ikke mindst takket være de tiltag, som regeringen er kommet med.
Hvordan kan man påstå, at vi er et land i balance, når vi har et ufatteligt højt antal mennesker på passiv overførselsindkomst, langt, langt højere end f.eks. svenskerne, når vi har udsigt til en af de laveste vækstrater i OECD, og når vi ved, at antallet af børn af dårligt uddannede forældre, som er i stand til at gennemføre en ungdomsuddannelse, er faldende?
Hvordan kan man så sige, at vi er et land i balance?