Karl H. Bornhøft (SF), 2009-03-24:
Hvis ord alene kunne hjælpe mennesker med erhvervet hjerneskade, så kunne man jo allerede nu sige, at de ville være godt hjulpet bare efter denne debat.
Én ting, der dog tilsyneladende ikke står til diskussion - hvilket jeg egentlig synes er rimelig flot - er, at mennesker med erhvervet hjerneskade er hårdt ramt.
Det er en gruppe af mennesker, som ikke alene er truet på deres forsørgelsesgrundlag, men som reelt er truet på deres livsgrundlag.
Der er for os at se ingen diskussion om, at patientens genoptræning altså starter på sygehuset med det samme.
For at få det optimale udbytte af genoptræning og rehabilitering set i en sammenhæng, er det vigtigt, at sådan nogle forløb fortsættes, hurtigst muligt efter patienten er udskrevet.
Det står uden for enhver diskussion, når man spørger fagfolk, og det synes jeg vi skal have med i overvejelserne.
Derfor er det faktisk uheldigt, hvis patienter skal vente flere måneder på at få den nødvendige genoptræning - en genoptræning, som de har hårdt brug for, og som ikke er tilstrækkelig, hvis den bare består af et stykke papir, der beskriver en plan.
Af den grund er det vigtigt at få sikret, at patienterne får et sammenhængende forløb ud over det umiddelbare tilbud om genoptræning på selve sygehuset.
Og derfor er vi meget enige med forslagsstillerne i, at det, sådan som det fungerer i dag, hverken er acceptabelt eller hensigtsmæssigt for en væsentlig del af de mennesker, der bliver ramt af erhvervet hjerneskade.
Faktisk er det i denne tid, hvor vi jo også snakker meget om brugen af ressourcerne, vigtigt at huske på, at hvis genoptræningen f.eks. først går i gang nogle måneder efter sygehustilbuddet, så kan man godt tillade sig at sige, at der sådan set er sket en del spild af de penge, der allerede er brugt på selve behandlingstilbuddet.
Og når vi investerer så meget i den første del af de her forløb, er det altså vigtigt, at vi også tør sikre, at vi får det optimale ud af selve tilbuddet.
Jeg synes måske også, at det i denne debat er værd at gøre opmærksom på, at det jo ikke kun er en diskussion om kommunale tilbud.
Det er i høj grad også en diskussion om de specialiserede tilbud, der er lige præcis på området for mennesker med erhvervet hjerneskade.
Der snakker vi jo både om Vejle Fjord og også om de glimrende tilbud, der er i Sindal, og vi snakker faktisk også om en del andre tilbud, som i øjeblikket, uanset hvor mange pæne ord der bliver sagt, faktisk oplever, at de er lidt truet, fordi det kniber med at få en accept fra hjemkommunen af, at de skal have lige præcis de tilbud.
Derfor synes vi, det er vigtigt at holde fast i den her diskussion.
Vi er så åbne over for at diskutere, om lige præcis 14 dage er det rigtige - det kunne såmænd sagtens både være 1 uge, 3 uger eller 4 uger - men vi synes bare, at det, der er vigtigt at få slået fast, er, hvad det er for nogle rettigheder, der er på det her område, og især hvordan vi får sikret behandlingen i tilbuddene.
Derfor vil vi gerne være med til, at vi når frem til et forslag, der bl.a. bygger på de principper, som er skitseret i Socialdemokratiets forslag, men som jo også kan inddrage nogle af de andre synspunkter, som jeg bl.a. hørte fra Dansk Folkeparti.
I den sammenhæng synes jeg, det er vigtigt at sige, at hvis vi på det her område, når vi kommer til diskussionen om apopleksi, kunne finde en måde at håndtere det på ved eventuelt at lave fælles beretninger, så ville det være et godt skridt på vejen.
Men jeg vil også samtidig sige her og nu, at det forslag fra Socialdemokratiet, som vi behandler i dag, jo ligger i glimrende forlængelse af det forslag om en handlingsplan for det medicinske område, som SF og Socialdemokratiet fremlagde, og derfor er det for os helt naturligt at gå ind og sige: Det her tilbud skal vi have håndteret, og lad os da for de patienters skyld finde en ordentlig måde at håndtere det på.