Nadeem Farooq (RV), 2012-03-22:
Det skal kunne betale sig at arbejde.
At det kan betale sig at arbejde, bør være en af de helt fundamentale grundsten i vores velfærdssamfund.
Derfor bør vi bestræbe os på at indrette vores politik på en måde, så det for den enkelte kan betale sig at arbejde.
At det bedre kan betale sig at arbejde og at være i beskæftigelse end ikke at være det, er meget vigtigt, i hvert fald så længe den enkelte i den arbejdsdygtige alder modtager ydelser fra samfundet.
Vi er stolte af vores velfærdssamfund.
Vi hylder dette samfund.
Vi kan så være enige eller uenige om niveauet og prioriteringen af de ydelser, vi tilvejebringer i vores samfund, men ingen af Folketingets partier ønsker at tilbagerulle eller ligefrem afmontere velfærdssamfundet.
Når det er sagt, mener jeg, at vi er ude på et skråplan, hvis vi når dertil, at det ikke længere kan betale sig at arbejde for den enkelte, at der ikke længere er privatøkonomisk forskel mellem at være i beskæftigelse og ikke at være det.
Men hvad er så realiteterne?
Kan det betale sig at arbejde?
Ja, det kan det faktisk.
Til trods for at vi har et rimelig generøst ydelsesniveau, kan det for over 95 pct. af danskerne faktisk betale sig at arbejde.
Tal fra Beskæftigelsesministeriet viser, at i 2011 havde 96,8 pct. af arbejdsstyrken svarende til over 2,2 millioner mennesker en gevinst på mindst 1.000 kr. om måneden ved at være i arbejde.
Jeg gentager: 96,8 pct. af arbejdsstyrken.
Man kan så altid diskutere, om gevinsten er stor nok, og det bliver så også diskuteret.
Jeg mener, at det er relevant at diskutere initiativer, så vi kan få flere med, så tallet kommer endnu tættere på de 100 pct.
Men realiteterne, tallene, fakta banker en robust totempæl gennem myten om, at det ikke kan betale sig at arbejde helt generelt.
Forudsætningen for en sober og saglig debat om incitamenterne til at arbejde fordrer jo, at vi tager udgangspunkt i fakta og ikke frembringer myter, som kun har, kan man sige, sparsommelig berøring med virkeligheden.
Jeg afviser ikke, at man altid vil kunne finde eksempler på personer i den virkelige verden, som ikke har lyst til at skifte kontanthjælpen ud med et job.
Derfor er det vigtigt, at vi hele tiden betoner ret og pligt til at arbejde.
Jeg erkender også, at der selvfølgelig findes eksempler på personer, som ikke ønsker at påtage sig et lavtlønsjob, som det har været fremme i medierne på det seneste.
Her må vi så insistere på at sige: Hvis du er på kontanthjælp og er i stand til at påtage dig et arbejde og er arbejdsmarkedsparat – som det hedder – så skal du også påtage dig et job.
Samlet set handler det om at finde den rigtige balance mellem ordentlige forsørgelsesvilkår og tilskyndelse til at arbejde.
Vi må ikke glemme, at rigtig mange mennesker på kontanthjælp har problemer ud over ledighed.
At opretholde denne balance kræver en reel og fordomsfri debat om vores førte politik til enhver tid, og den debat er vi i Radikale Venstre meget glade for.
Vi vil i Radikale Venstre og sammen med regeringen meget gerne gennemføre reformer af vores samfund og vores samfundsøkonomi, så vi på den ene side trækker i retning af at skabe endnu flere job og på den anden side giver større incitamenter til at være i arbejde frem for ikke at være det – og til at arbejde mere for den sags skyld.
Men der findes ingen snuptagsløsninger.
Der findes ikke noget quick fix, som kan styrke incitamenterne til at være i arbejde.
Det ser umiddelbart meget godt ud, men ved nærmere eftersyn er det ikke værd at støtte, selv om man godt kan arbejde videre med nogle af intentionerne bag beslutningsforslaget.
Vi vil ikke være med til at sætte overførselsindkomsterne ned, og det er heller ikke realistisk uden at skulle til at frembringe unødig meget bureaukrati og overvågning at tilvejebringe en model, der i praksis giver et forskelsbeløb på omkring 2.000 kr.
Vi vil meget gerne fremadrettet og på et oplyst grundlag og på en bæredygtig måde sørge for at sikre, at flere end 95 pct. af de danske beskæftigede har et incitament til at være i arbejde.