Mogens Jensen (S), 2014-05-14:
Jeg vil gerne indlede forespørgslen med at takke for den, fordi det jo giver mig en fin anledning til her i Folketingssalen at redegøre for en vigtig handelspolitisk sag på EU's aktuelle dagsorden, nemlig frihandelsaftalen mellem EU og USA og mere præcist spørgsmålet om, hvilke konsekvenser en investor-stat-tvistbilæggelsesmekanisme, som det jo så mundret hedder, vil kunne få for vores beskyttelsesniveau.
Jeg synes, det er helt afgørende, at vi får belyst temaet, som bekymrer dele af vores civilsamfund og befolkningen, så vi kan træffe vores beslutninger på så oplyst et grundlag som overhovedet muligt.
Derfor hilser jeg også debatten her, rejst af Enhedslisten, velkommen og ser frem til vores drøftelse og også til at høre de synspunkter, som kommer, og som vi selvfølgelig i regeringen vil bruge konstruktivt fremadrettet.
Men lad mig starte med udgangspunktet: Hvorfor forhandler vi egentlig om en frihandelsaftale mellem EU og USA?
Ja, EU og USA er jo hinandens væsentligste handelspartnere.
Vi handler dagligt varer og tjenesteydelser for en værdi af ca. 15 mia. danske kroner på tværs af Atlanten, ca. 5 millioner job i EU understøttes på den ene eller anden måde af vores handel med USA.
Det betyder, at selv små forbedringer af rammevilkårene for vores samhandel med USA har en meget stor og gavnlig økonomisk effekt.
Virksomhederne kan eksportere mere, og forbrugerne kan få adgang til billigere og flere amerikanske varer.
Det betyder øget velstand og velfærd for almindelige danskere som følge af en frihandelsaftale.
Situationen er dog en ganske anden i dag.
Finanskrisen og forskydningen af de internationale økonomiske magtcentre gør, at der er en helt ny og anderledes fælles ambition om at gøre et nyt forsøg.
Når jeg præciserer, at det er de unødvendige barrierer, det handler om, så betyder det, at der også er barrierer for vores samhandel, som er begrundet i andre tungtvejende hensyn, og som derfor hverken kan eller skal fjernes som en del af en frihandelsaftale.
Der er med andre ord en række forhold, som ikke er til forhandling, fordi man ikke ønsker det af politiske grunde, og fordi der grundlæggende er relativt stor forskel på, hvordan vi har indrettet os i henholdsvis EU og USA.
Det afspejler sig bl.a. i en række forskelle i måden, vi regulerer på, bl.a. på områder som miljø og forbrugerbeskyttelse.
Den slags er ikke til forhandling som en del af frihandelsaftalen.
Lad mig også gå lidt nærmere ind i, hvad der forhandles om, og hvad der ikke forhandles om, for at komme tættere på min besvarelse af spørgsmålene.
For varehandelens vedkommende forhandles der om at skabe nye markedsmuligheder for virksomhederne på begge sider af Atlanten ved at eliminere de sidste toldsatser og fjerne de handelshindringer, som ikke har betydning for beskyttelsesniveauet.
Med hensyn til offentlige indkøb går vi efter, at flere offentlige kontrakter kommer i udbud.
Det handler altså om at anerkende hinandens standarder og anerkende hinandens godkendelsesprocedurer der, hvor det ikke giver mening at have dobbelte eller parallelle procedurer.
Der er ikke tale om, at man sænker beskyttelsesniveauet for et givet produkt til laveste fællesnævner, men om, at man fjerner unødige omkostninger for virksomhederne ved at forenkle en række procedurer.
Endelig indebærer investeringskapitlet også, som der er lagt op til på det foreliggende grundlag, en adgang til international voldgift.
Det er det, som Enhedslistens ordfører jo rettelig kalder ISDS, i tilfælde af at der opstår tvist mellem en virksomhed og en af parterne.
Det vigtigste i den her aftale er, at retten til at opretholde og udvikle lovgivning, som sikrer vores beskyttelsesniveau, ikke er til forhandling.
Det fremgår klart og tydeligt af de forhandlingsdirektiver, som Rådet har givet Kommissionen.
Der forhandles heller ikke om ændringer i reglerne om fødevaresundhed eller -standarder.
Og lad mig bare nævne den kendte amerikanske kritik af EU's lovgivning om hormonkød, visse genmodificerede organismer og de klorvaskede kyllinger.
Det er vel de mest klassiske og velkendte problemsager, som jo også er blevet rejst her i debatten igen, og som tidligere har bremset forsøg på en yderligere handelsmæssig tilnærmelse mellem EU og USA.
Men som sagt, og jeg siger det igen, er disse elementer ikke en del af forhandlingerne.
Det har medlemslandene og Kommissionen gjort helt klart.
Det indebærer også, at forsigtighedsprincippet, der som bekendt står i EU-traktaten, naturligvis heller ikke er i spil som en del af forhandlingerne med USA.
Det var sådan lidt indledende om den bredere baggrund for forespørgslen, og jeg vil nu gå ind i besvarelsen af selve spørgsmålet om, hvilke konsekvenser en aftale, som indbefatter ISDS, altså adgangen for en virksomhed til at sagsøge en stat for brud på investeringsbeskyttelsesreglerne i aftalen ved en international voldgiftsret, vil have for Danmark.
Og svaret på dette spørgsmål kan jo ikke gives med nogen grad af fuldstændig sikkerhed, før vi ved, hvordan ISDS-ordningen i aftalen med USA eventuelt og rent faktisk bliver udformet.
På nuværende tidspunkt har vi kun en idé om det, fordi Kommissionen for nylig har lanceret en offentlig høring, hvor den som en del af høringsmaterialet har fremlagt nogle konkrete formuleringsforslag, som offentligheden kan kommentere.
Den tekst ligner på mange måder den tekst, som vi også forhandler med Canada.
Det korte af det lange er dog, at vi endnu ikke kender teksten med hensyn til USA.
Først skal den offentlige høring gennemføres.
Den afsluttes medio juli.
Herefter skal Kommissionen analysere de indkomne svar, og det tyder allerede nu på, at der vil være rigtig mange svar, som skal gennemgås.
Når Kommissionens analyse foreligger, forventer jeg, at man vil fremkomme med nogle konklusioner eller anbefalinger, herunder om der er anledning til, at forhandlingsdirektiverne bør ændres eller justeres af Rådet.
Og først på det tidspunkt skal Kommissionen så forhandle en tekst med USA.
Når den færdige tekst for hele aftalen foreligger, skal den godkendes både af alle medlemslandene, af Rådet og af Europa-Parlamentet.
Det er altså en lang, gennemgående, demokratisk procedure, der i sidste ende fører frem til en gennemførelse af frihandelsaftalen.
Og der er lang vej igen, før vi kender den endelige formulering vedrørende ISDS.
Derfor er det også fint, at vi har en debat om det i Folketingssalen i dag.
Men min besvarelse hviler på de præmisser, der ligger til grund for forhandlingsdirektivet, som Kommissionen har fået af medlemslandene i Rådet.
Den første præmis er, at Kommissionen sigter efter et ISDS-system, som er betydelig klarere end de nuværende ISDS-ordninger, som både EU's medlemslande og USA og for den sags skyld mange andre lande i verden hidtil har anvendt.
Det eksisterende system er ikke så præcist, som man kunne ønske det.
Men det har også været under andre politiske forudsætninger, at det er blevet formuleret.
Der er med andre ord nu behov for et moderniseret instrument, som sikrer staterne mod urimelige og ubalancerede voldgiftsafgørelser baseret på frie fortolkninger af beskyttelsesstandarder for voldgiftsretterne, og som ikke kan appelleres.
Det vil sige, at vi så at sige skal have en ISDS version 2.0.
Den anden præmis er, at netop fordi vores beskyttelsesniveau ikke er til forhandling – og nu gentager jeg det igen – vil der blive tale om et system, som ikke kan anvendes til at svække beskyttelsesniveauet ad bagvejen.
Mekanismen skal derfor kun kunne anvendes til at sikre investorernes basale rettigheder som f.eks. ret til erstatning ved ekspropriation og ret til ikkediskrimination, retfærdig rettergang m.v. Der vil derfor blive inkluderet klare regler for, hvad der kan siges at udgøre et brud på investorernes retssikkerhed, og hvad der ikke kan.
Og de regler vil gøre det klart, at det forhold, at en investor mister indtjening på grund af f.eks. en ny lov, som indføres i offentlig interesse, ikke i sig selv kan udgøre indirekte ekspropriation, som kan udløse en erstatning, for slet ikke at tale om at pålægge staten at ændre eller tilbagekalde den nye lovgivning.
En sådan bestemmelse kan en voldgiftsret ikke negligere.
De præmisser ser ud til at være opfyldt i den tekst, som p.t. er under forhandling med Canada, og som vi godkender i teksterne, som Kommissionen har lagt ud til offentlig høring.
Som jeg sagde før, ved vi endnu ikke, hvordan teksten rent faktisk vil blive udformet, men det vil under alle omstændigheder være utænkeligt, at en aftale med en ISDS-mekanisme kan blive godkendt af Europa-Parlamentet, hvis teksten ikke er helt krystalklar om disse centrale præmisser, og det gælder for så vidt også de enkelte medlemslande.
Med de her præmisser for en fremtidig ISDS-mekanisme for øje vil jeg vurdere de potentielle negative konsekvenser af et ISDS-system som meget begrænsede, hvis EU og medlemslandene overholder de fundamentale rettigheder, som en investor nødvendigvis må have for at kunne investere trygt på den anden parts område.
Det er svært at se, at EU og medlemslandene skulle begynde at lovgive og administrere mod sådanne rettigheder som f.eks. ikkediskrimination og retfærdig rettergang.
Man kan aldrig gardere sig mod sagsanlæg fra amerikanske investorer, uanset om man har ISDS-aftaler eller ej.
Det er dog ikke det samme, som at man taber sagerne.
Det er korrekt, at der har været sager, som staterne har tabt.
Det er også korrekt, at der i øjeblikket verserer sager, som kan få et meget utilfredsstillende resultat, såfremt investor får medhold.
Sagerne føres eller har været ført på et regelgrundlag, som er mange, mange år gammelt og væsensforskelligt fra den type nye investeringsbeskyttelsesregler, som vi tænker indført med EU's nye generation af aftaler.
På grundlag af de gamle regler har der især i de senere år været ført andre sager om retten til at regulere, som staterne har vundet.
Man kan sige, at tendensen i voldgiftspraksis går i retning af flere og flere sager, hvor retten til at regulere respekteres af voldgiftsretterne, og det er endda på det regelgrundlag, som vi ikke mener er tidssvarende længere, og som derfor nu skal ændres i forbindelse med forhandlingerne med USA.
Selv om USA og EU har veludviklede og pålidelige retssystemer, hvor de nationale domstole med deres i øvrigt meget stærke demokratiske legitimitet kan afgøre disse tvister, er det ikke uproblematisk at udelukke ISDS i en frihandelsaftale med USA.
Selv om ISDS godt kan have uheldige konsekvenser, er man nødt til at se i øjnene, at det også kan have uheldige konsekvenser, hvis det ikke på en eller anden måde er med i USA-aftalen.
Det kan det for det første på den måde, at det vil danne en uheldig præcedens i forhold til EU's kommende forhandlinger med andre lande, hvor retssystemerne og den politiske kultur ikke har samme pålidelighed.
Her vil der være et stærkt behov for at lade tvister afgøre internationalt i stedet for ved det pågældende lands domstole.
For det andet vil det betyde, at uden ISDS giver det ikke mening at have investeringsbeskyttelse i aftalen, idet amerikanske domstole er forpligtet til at dømme ud fra amerikansk ret.
Det forudsætter igen, at Kongressen har gjort en frihandelsaftale med EU til amerikansk lov.
Men det kan vi ikke vide om Kongressen vil gøre, så kun et effektivt og transparent ISDS-system sikrer, at danske og europæiske investorer kan håndhæve deres rettigheder.
Og for det tredje vil et EU-ønske om at fjerne ISDS fra aftalen have en politisk pris i forhandlingerne – eller det kan det i hvert fald have.
Det skyldes jo nok, at vi lovgiver og administrerer på et sagligt og solidt grundlag, så vi tilgodeser de offentlige hensyn, samtidig med at vi ikke krænker investorernes rettigheder.
Hvis vi fortsætter med det, er det næppe sandsynligt, at vi skulle blive sagsøgt af amerikanske investorer i nævneværdigt omfang.
Og på det punkt er det i øvrigt også muligt at indsætte en yderligere gardering mod ubegrundede søgsmål ved at indføre et system, hvor taberen i en sag betaler sagens omkostninger.
Ser vi rundt i de andre EU-lande, ja, så er der, som Enhedslistens ordfører også sagde det, delte meninger i forhold til ISDS.
Min konklusion er, at der som i enhver anden forhandling med en ligeværdig modpart er fordele og ulemper ved de respektive elementer, som indgår i en aftale, men i den samlede afvejning af fordele og ulemper ved en ISDS-mekanisme vil jeg, som jeg har sagt det her, sige, at hvis vi finder en skudsikker model for ISDS, mener jeg, det er bedre at tage ISDS med end at udelukke det.
Når det er sagt, er der som nævnt nu en offentlig høring.
Vi afventer resultaterne, og jeg vil naturligvis holde Europaudvalget løbende underrettet om forhandlingernes forløb og om resultatet af den offentlige høring, når vi når dertil.