Anders Samuelsen (LA), 2008-12-10:
Jeg kan se, at finansministeren sidder og kigger helt forstenet ud i lokalet.
Jeg ved ikke, om det er, fordi han er rystet over den iltre debat, som vi har været vidne til i dag, eller det simpelt hen bare skyldes konstateringen af, at så kom endnu en finanslov på plads.
Det vil jeg da også starte med at sige: Det er da noget af det gode, som kan siges.
Der er kommet en finanslov på plads, og derudover er det også rigtig godt, at det ikke er en finanslov, som primært er designet af S og SF - efter det, som jeg har hørt i dag.
Det er ikke, fordi vi på nogen måde vil sige, at vi er et hundrede procent og helt og aldeles begejstrede for det forslag, der ligger her.
Det kan Venstre jo heller ikke sige; det kan De Konservative heller ikke sige; det kan Dansk Folkeparti heller ikke sige.
De partier, som står bag det her, er med i et kompromis, og der er blevet givet, og der er blevet taget, og sådan er det jo.
Derfor er det jo ikke et udtryk for, at hvert enkelt parti har fået hele sit partiprogram igennem.
Det er heller ikke tilfældet for os.
For det mener vi ikke er det rigtige at gøre.
Det er den recept, som man for ofte hører fra S's og SF's side, og det ønsker vi ikke at være med til at lægge stemmer til.
Heller ikke i en finanskrise som den, vi står i på nuværende tidspunkt, mener vi, at det budskab, som vi har hørt indtil nu fra S og SF i dag, er det rigtige svar.
Vi mener ikke, at man løser Danmarks udfordringer ved blot at poste flere skattekroner ud til flere offentlige udgifter og kræve flere skattekroner ind.
Det er den væsentligste grund til, at Liberal Alliance har valgt at gå med i dette års finanslovaftale; det er for at undgå, at det er i den retning, det kommer til at gå, og for at sikre, at netop finanskrise og lavkonjunktur ikke bliver misbrugt til at øge udgifterne.
Man kan så beklage, at der ikke kom nogen arbejdsmarkedsreform på plads.
Det ved jeg at både V og K og Dansk Folkeparti også beklager.
Vi har ikke lagt skjul på, at vi mener, at der er behov for både at gøre noget ved dagpengeperioden - få den sat ned til 2 år - og at gøre noget ved efterlønsordningen, for den er fra en svunden tid, og det kan ikke være rigtigt, at vi, når vi har store problemer på f.eks. vores sundhedsområde, så som noget af det første giver penge til folk, som er raske og rørige.
Men det bliver ikke i den her omgang at vi kommer til at konfrontere den udfordring, som Arbejdsmarkedskommissionen har peget på, nemlig at hvis vi ikke gør noget, kommer det til at koste vores børn og børnebørn 270 mia. kr. i tabt produktionsværdi.
Det er helt absurd, at de unge skal knokle med kortere ferie og længere arbejdstid for at betale for deres forældres liv på bl.a. efterløn, som Arbejdsmarkedskommissionen også har påpeget.
I Liberal Alliance er vi tilfredse med, at regeringen valgte at afskaffe SP-bidraget.
Det ville være helt forfejlet i den nuværende situation at øge de offentlige udgifter og kræve flere skatter ind.
Tværtimod er det, der er brug for, at få styrket det private forbrug og den private sektors produktion og eksport.
Her mener vi i Liberal Alliance, at lavere skat på arbejde er det vigtigste instrument til at skabe øget vækst og optimisme i dansk erhvervsliv og i det danske samfund i det hele taget.
Det er Liberal Alliances opfattelse, at regeringen sammen med finanssektoren har været tvunget til at gribe ind i krisen for at stabilisere finansmarkedet, og vi har selvfølgelig også bakket op om den aftale, der ligger der - også selv om vi principielt mener, at det er forkert at redde banker, der har drevet en dårlig og højrisikabel virksomhed.
Det må da også erkendes, at de nuværende problemer i væsentligt omfang er muliggjort af dårlige regler, og at staten har et medansvar.
I Liberal Alliance mener vi, at der er brug for mere gennemsigtighed i det finansielle system.
Det skal bl.a. medvirke til at give bankerne et stærkt incitament til at opføre sig ansvarligt og give kunderne mulighed for at vælge livrem og seler mod lavere renter og for at vælge større, klart beskrevne risici mod højere renter.
Til gengæld har vi muligheden for at ændre på andre ting, der kan være med til at fremme vækstmulighederne.
Det er et faktum, at vi i mange år fremover vil opleve et stigende behov for indvandring af kvalificeret og efterspurgt arbejdskraft.
Den aktuelle økonomiske krise ændrer ikke en tøddel ved det faktum, at det danske samfund har brug for udenlandsk arbejdskraft, hvis vi skal genskabe væksten i økonomien.
Derfor foreslår vi fra vores side en langt mere liberal udlændingepolitik end den, vi kender i dag, så vi kan få åbnet landet for dem, der ønsker at bidrage, og så til gengæld selvfølgelig holder fast i at lukke for dem, som enten ikke kan eller ikke ønsker at blive integreret.
Det er det, som man kalder en bluecardordning.
Med en sådan ordning kan Danmark drage fordel af de store muligheder, som en globaliseret økonomi giver.
Vi ønsker en nyorientering i udlændingepolitikken, hvor vi opgiver at bygge hegnet højere og i stedet vælger at tilpasse os den nye verden.
Det giver langt flere muligheder end den nationale isolation, som der er for meget af, og som vi kan se frem til, hvis vi hårdnakket holder fast i forældede værktøjer som 24-års-reglen og tilknytningskravet i den udformning, som det har i dag.
At bygge hegnet højere, at undsige EU-samarbejdet på det her område og grave sig ned i en national isolation mener vi er en klar taberstrategi, som hverken giver vækst, velstand eller fremskridt.
Vi ønsker, at Danmark skal være en vindernation.
I Liberal Alliance ser vi uddannelse som en afgørende forudsætning for vækst i viden og velstand, og derfor er vi tilfredse med, at der med finansloven 2009 bliver sat yderligere midler af til investeringer i uddannelse, forskning og innovation.
Viden er også vores allervigtigste ressource, og vi skal derfor sætte et højt ambitionsniveau og søge at være foregangsland inden for forskning og innovation.
Men i den seneste tid må vi jo altså se i øjnene, at der har været flere eksempler på, at det ikke er tilfældet, at der ikke er styr på hygiejnen på landets hospitaler.
Det finder vi helt uacceptabelt, og derfor ser vi med forventning frem til næste uges samråd i Sundhedsudvalget, hvor vi har kaldt ministeren ind, for at han kan få en mulighed for at forklare sig og forhåbentlig tegne et billede af, hvordan vi kommer videre på forsvarlig vis.
Vi glæder os også i Liberal Alliance over, at vi i løbet af 2009 får en status over, hvordan det går med at sikre, at de mange, mange millioner kroner, der afsættes til den danske kvalitetsmodel, bliver brugt til gavn for patienterne.
Derudover er vi meget tilfredse med, at vores ambition om at få nedbragt den pukkel på ventelisterne, som er opstået efter forårets strejker, også bliver adresseret i finansloven.
Med finansloven for 2009 vil der nu blive rettet fokus på bl.a. de privatpraktiserende speciallæger i bestræbelserne på at få ventelisterne væk.
Vi må bruge de samlede personaleressourcer, der er til rådighed, til at få løst dette akutte problem.
Det understreges i aftalen, at regionerne er forpligtet til at sikre det, og jeg mener, at det er en vigtig del af løsningen, som ligger her, så vi ikke kun skal sætte vores lid til læger importeret fra udlandet.
Det kan, vil jeg gå ud fra, set udefra virke besynderligt, at vi midt under finanslovforhandlingerne bruger rigtig meget tid på - kan man sige - ting, som man ikke umiddelbart vil forbinde med en finanslov, som f.eks. Jellingsten, tuneserlovgivning eller andet.
Men det er altså en del af det politiske spil på Christiansborg, at mange sager bliver taget op, og Liberal Alliance har også forsøgt at tage et par mærkesager op og få dem løftet igennem i forbindelse med den her aftale.
Vi lægger stemmer til - jeg ved ikke, om man kan sige, at vi gerne lægge stemmer til - men vi lægger stemmer til, at vi har fået nogle ting igennem, som jeg har forsøgt at påpege i min ordførertale, og andre ting, de store ting, har vi måttet erkende, at selv om det var det, vi sagde ved det allerførste møde, da vi gik over til finansministeren første gang, som vi gik efter: arbejdsmarkedsreform, efterlønsreform, skattereform osv., blev det altså ikke ved den her finanslov, at vi kommer igennem med det.
Det har noget at gøre med, om man kan tælle til 90 med eller uden Liberal Alliances stemmer.
Det kan man i øjeblikket uden vores stemmer, og derfor blev det den anden og mindre ambitiøse strategi, som blev den strategi, vi fulgte, og derfor er vi endt med det resultat, der ligger her, og som vi behandler i dag.
Det bakker vi op om.