Morten Østergaard (RV), 2008-01-17:
Vi må sige, at da Velfærdskommissionen så bl.a. kom med forslaget til, at man skulle lave skattereformer, ja, da blev det jo vippet fuldstændig af brættet af regeringen.
Derfor er det jo, kan man sige, lidt omsonst at insistere på, at der skal nedsættes en ny kommission, når man allerede har en tidligere kommission, der sådan set ret klart har angivet, hvad man kunne gøre.
Lad os i stedet fokusere på kvalitetsreformen, for det er jo også et sted, hvor vi politisk har mulighed for at tage ansvar for nogle af de arbejdsvilkår, som de offentligt ansatte har.
Og der vil jeg da bare spørge hr. Lars Barfoed: Vi forstår, at regeringen nu også er kommet på bedre tanker med hensyn til den fortsatte indførelse af nye bureaukratiske manøvrer, som kan stjæle de offentligt ansattes tid - kan hr. Lars Barfoed i dag komme med tre konkrete eksempler på ting, som Det Konservative Folkeparti ønsker afskaffet, som vil gøre det lettere for de offentligt ansatte at prioritere tid til de borgere, de skal betjene, frem for papirnusseri ved skriveborde?
Man vil normalt takke forespørgeren for at have rejst en forespørgsel, men da forespørgeren ikke er i salen, og da jeg derudover ikke synes, at det er nogen særlig velanbragt forespørgsel, vil jeg springe det over og i stedet for fokusere på den økonomiske ansvarlighed, som for Det Radikale Venstre er kernen i den måde, som vi skal drive politik på på det finansielle område og på arbejdsmarkedsområdet.
Jeg må her sige, at jeg synes, at den seance, som vi har været vidne til ikke bare i dag, men lige siden løndiskussionen for alvor blussede op her i Folketinget, på ingen måde har levet op til ønsket om politisk og økonomisk ansvarlighed.
Når partier, som er repræsenteret her i Folketinget og derfor må tænkes at ville gennemføre deres politik, vælger at stille konkrete lønkrav, er det helt konkret en direkte indblanding i den danske model for, hvordan vi ordner løndannelsen på arbejdsmarkedet, nemlig mellem arbejdsmarkedets parter.
Det er en model, der har tjent os godt.
Og når nogle partier endda går til valg på konkret at ville betænke konkrete personalegrupper med helt specifikke månedlige beløb, så synes det helt tydeligt, at man intet har tilovers for den danske model, som på mange måder fra udlandet bliver beskuet som værende en ganske udmærket måde at organisere et arbejdsmarked på, så man undgår konflikter og kan sikre, at det fungerer til glæde og gavn for befolkningen.
Derfor må vi sige, at det formentlig er et udslag af entydig valgrummel og populisme, at visse partier i forhold til deres arbejde i Folketinget har ført sig frem med lønløfter.
Det synes jeg er beklageligt for den proces, der har været siden hen, hvor et flertal i Folketinget mere eller mindre materialiserede sig, og hvor regeringen lod sig presse til - så vidt vides for første gang efter at den har indgået en aftale med kommunerne, at gå ind og ændre på skønnet forud for overenskomstforhandlingerne.
Det var det, der skete før jul, hvor regeringen betrådte den sti, som vi havde håbet at man ville være for klog og for ansvarlig til at betræde.
Uanset hvordan den tekniske diskussion, som i dag pågår i Folketingssalen, forløber, må vi bare konstatere, at det nu er sådan, at et flertal i Folketinget kan presse regeringen til at gribe ind i overenskomstprocessen.
Nu er der ingen vej tilbage, og frem over vil det naturligvis være sådan.
Næste gang, der er overenskomstforhandlinger, vil Dansk Folkeparti, SF, Enhedslisten og Socialdemokraterne være nødt til at bringe deres argumenter om konkrete lønløfter til torvs for at søge at presse regeringen til at ændre det udgangspunkt, man har lavet.
Dermed er overenskomstforhandlingerne de facto flyttet ind i dette hus, som i virkeligheden har været godt tjent med, at det er blevet ordnet andre steder.
Det beklager vi, for der er masser af ting, man kunne gøre her i Folketinget, hvis man ville udvise økonomisk ansvarlighed.
Der er masser af ting, man kunne gøre, hvis man kerede sig om de offentligt ansattes arbejdsvilkår.
Som så mange andre har vi i Det Radikale Venstre også besøgt en lang række offentlige arbejdspladser og der fået forståelse for, hvilke vanskelige vilkår vi byder de mennesker, som skal levere velfærden til glæde for borgerne i Danmark.
De arbejdsvilkår er præget af, at der bruges alt for meget tid på papirnusseri.
Derfor har vi fremlagt en tillidsreform.
De er præget af, at der er personalemangel.
Derfor har vi foreslået en dagpengereform.
Vi har foreslået en skattereform.
Det er alt sammen tiltag, der med rette kunne gennemføres i Folketinget, og som vil bidrage til at forbedre arbejdsvilkårene for de ansatte i den offentlige sektor. I stedet for koncentrerer man sig om at blande sig i noget af det, som man ikke burde blande sig i, nemlig overenskomstforhandlingerne.
Det er derfor, at jeg i dag vil sige, at vi har luftet tanker om en løn- og rekrutteringskommission, for vi synes, det er udmærket at se på, om der skulle være strukturelle problemer, som kræver en politisk indblanding.
Det kunne f.eks. være loven om ligeløn, som blev indført for at sikre kønsmæssig ligestilling.
Der kan være andre elementer, det er relevant at kigge på rent lovgivningsmæssigt.
Det står vi stadig væk ved.
Det er selvfølgelig noget, der har betydning, fordi det er lovgivning, men når det kommer til spørgsmålet, som vi behandler i dag, med den her perlerække af forslag til vedtagelser, hvor nogle har karakter af næsten bare at konstatere ingenting, og hvor andre er meget konkrete, må vi sige, at vi står vagt om den danske model.
Derfor er vores holdning, at vi ikke fremsætter forslag til vedtagelse i dag, og at vi ikke agter at stemme for nogen vedtagelse, men tværtimod vil afstå fra at stemme, fordi vi synes, at hele denne debat er meget dårligt anbragt og lidt af en fejltagelse.