Tom Behnke (KF), 2010-01-26:
Det er jo altid godt at få en debat og at få sat fokus på et emne, specielt i en sag som den her, hvor det er muligt for regeringen i form af justitsministerens deltagelse i debatten her i dag at remse det ene tiltag efter det andet op, som imødegår beslutningsforslaget, og som giver mulighed for at få lov til at fortælle, hvordan retstilstanden reelt er i Danmark.
Beslutningsforslaget kunne jo godt give et indtryk af, at det hele sejler, at der ingenting sker, og at alle er ligeglade.
Det indtryk kunne man godt få, hvis man nøjedes med at læse beslutningsforslaget, og det er jo forkert.
Så det er fint, at vi får debatten, for så kan vi få bragt den vildfarelse ud af verden, for sådan er det altså ikke.
Retstilstanden er ganske anderledes, end man kunne få indtryk af ved at læse beslutningsforslaget.
Sagen er jo, at hadforbrydelser er strafbare.
Og ikke nok med at de er strafbare, de er oven i købet strafskærpende.
Sådan er det.
Politiet er opmærksomt på hadforbrydelser i deres sagsbehandling.
Det har ministeren også dokumenteret.
Jeg tror, at det beror på manglende indsigt i politiets arbejde og måden, de foretager afhøringer af ofre på, når man ikke tror, at der bliver spurgt ind til det.
Det ville være yderst uforskammet, hvis de gjorde det.
Prøv at forestille jer den situation, at jeg sad nede ved politiet og var ved at anmelde en voldsforbrydelse, og betjenten siger: Tror du, at det var, fordi du er homoseksuel?
Det er jeg da ikke.
Man kan da ikke forestille sig, at politiet skal stille den slags spørgsmål.
Det, man gør, er, at man spørger ind til sagsforløbet.
Hvad skete der?
Hvordan startede det?
Hvor var du henne?
Hvad lavede du?
Hvad sagde du?
Hvem var du sammen med?
Hvor var gerningsmanden?
Hvad var hans sindstilstand?
Hvem var han sammen med?
Sagde han noget først?
Gjorde han noget først?
Hvordan opstod det?
Hvordan var selve handlingen?
Hvad var det, han helt præcist gjorde?
Sagde han noget, mens han gjorde det?
Det er gennem alle de spørgsmål, som man stiller, selve voldshandlingerne bliver fuldstændig detaljeret beskrevet, og det kommer frem.
Ofret kan sige, at gerningsmanden startede med at kalde vedkommende det ene eller det andet, eller at han råbte et eller andet, eller at han sagde noget, da han slog.
Deri ligger indikationen af, om der er tale om en hadforbrydelse.
Så jeg tror, at det beror på manglende indsigt i den måde, hvorpå politiet arbejder.
I forhold til det at indsamle oplysninger har ministeren også dokumenteret, at det allerede sker på nuværende tidspunkt.
Der forskes i det her område.
Og der eksisterer jo allerede konfliktråd.
Så tanken om konfliktråd er jo altså på plads.
Det behøver man ikke at granske mere i.
Så er der det med skyggetallene, som er ret interessant, og kunne vi få de rigtige skyggetal– jeg ved ikke, hvordan man skal gøre det – kunne det være noget, som vi kunne arbejde videre med.
Men det er jo næsten umuligt.
De skyggetal, som findes i dag, og som ukritisk bliver brugt i debatten, kommer f.eks. fra hjemmesider på internettet, hvor enhver kan klikke sig ind og beskrive, at der har været foretaget en hadforbrydelse.
Det kan enhver gøre uden nogen form for dokumentation og uden nogen form for efterprøvelse, så man ved faktisk ikke, hvad det er for nogle forbrydelser, der er blevet begået.
Man ved ikke om det tal overhovedet er legitimt.
Det ved man ikke – det er det måske – og jeg ved det heller ikke.
Det, der er interessant, og det, der er vigtigt, er at understrege, at hadforbrydelser er ulovlige, at de er strafskærpende, og at politiet er opmærksom på at spørge ind til selve handlingsforløbet på en sådan måde, at de får afdækket alle skærpede omstændigheder og alle formildende omstændigheder, for det er jo også politiets opgave, således at der er lighed for loven og retfærdighed i vores retssystem.
Derfor afviser vi beslutningsforslaget.