Line Barfod (EL), 2007-03-22:
Enhedslisten støtter varmt forslaget fra Socialdemokraterne.
Vi synes, det vil være rigtig godt, hvis vi får styrket de ansattes retssikkerhed i forhold til at være udsat for overvågning.
Det kan være utrolig belastende, hvis man konstant er overvåget og ikke på noget tidspunkt føler, at man har bare lidt privatliv.
Derfor er det væsentligt, at vi får sat fokus på det område, og jeg synes, det er fint, at Socialdemokraterne har genfremsat forslaget.
Med hensyn til justitsministerens forslag kan man sige, at det på nogle punkter selvfølgelig er et fremskridt.
Det, at der nu kommer en del flere regler på det her område, er jo positivt; det, at de, der foretager optagelser, ikke må se dem, og at optagelserne skal slettes, hvis ikke der er foregået noget kriminelt, er selvfølgelig et fremskridt; det, at man for en gangs skyld giver nogle penge til Datatilsynet, når man giver det øgede opgaver, er også et klart fremskridt.
Vi kunne så godt stadig ønske os, at man ser noget på, hvad det egentlig er for en arbejdsmængde, Datatilsynet har, og hvor mange ressourcer de egentlig skulle have, hvis de skulle leve op til den arbejdsopgave, som de er pålagt i medfør af en række forskellige love.
Det må vi så tage på et andet tidspunkt.
Men så er der det problem, at man med lovforslaget samtidig øger muligheden for at foretage overvågning.
Folk er kommet med mange argumenter for, hvor godt det er, og hvor vigtigt det er.
Det er jo desværre sådan, at når man indskrænker vores rettigheder, at når man begynder at indføre en række ting, som gør, at vi går fra retsstat og demokrati til et samfund, som vi ikke ønsker at leve i, så er det som regel altid med gode argumenter, så er det altid, fordi man vil gøre noget godt.
Det er jo svært at stille sig op og sige, at vi ikke synes, at forbrydelser skal kunne opklares, for selvfølgelig synes vi da, at forbrydelser skal kunne opklares, men man er altså nødt til at afveje det i forhold til selve grundstenen i vores retssamfund og vores demokrati, nemlig vores frihed.
Det at have friheden til at kunne bevæge sig omkring, uden at nogen ved, hvor man er; det at have friheden til at gøre, som det passer en, når man ikke gør noget ulovligt, er utrolig vigtigt, og det er ikke noget, man kan måle og veje.
Man kan ikke måle, hvornår man har så lidt frihed tilbage, at den frihed, som er grundstenen i vores samfund, er væk.
Vi kan bare se, at der historisk har været nogle samfund, hvor friheden var så indskrænket og overvågningen så massiv, at man ikke længere kunne sige, at der var tale om et retssamfund og et demokrati.
Derfor er problemet, at når man begiver sig ud ad den vej, som regeringen desværre med opbakning fra Socialdemokraterne er ude på, hvor man hele tiden øger overvågningen et skridt ad gangen og hver gang med argumentet om, at man vil gøre det gode, så ender vi altså, hvis ikke vi får stoppet op meget snart, med, at vi ikke længere har frihed nok tilbage til, at vi kan sige, at vi stadig lever i et retssamfund og i et demokrati.
Det synes jeg er vigtigt at vi får en lidt større diskussion om.
Vi har et par gange rejst en forespørgselsdebat, hvor vi diskuterer generelt om overvågning, og hvad det er for et samfund, vi vil have.
Jeg tror, vi skal fortsætte med at have nogle af de større diskussioner, hvor det ikke er et konkret forslag, vi diskuterer, men hvor vi diskuterer, hvad det egentlig er for et samfund, vi vil have; hvor meget overvågning vi vil have; hvor meget vi vil lægge vægt på at kunne opklare forbrydelser i forhold til, hvor meget frihed vi vil have, og hvor meget ret vi vil have til at kunne bevæge os omkring, uden at nogen kan følge med i det, uden at nogen kan tjekke, hvor vi har været.
Man kunne jo også vælge at sige: Vi ønsker mindre overvågning, end vi har i dag.
Til gengæld ønsker vi at øge folks tryghed ved nogle andre tiltag.
Vi kunne f.eks. se på det glimrende initiativ om forebyggelse, som Det Kriminalpræventive Råd vedtog for nogle år siden.
Ved at indrette bebyggelser, ved at indrette det offentlige rum osv. kan man nedbringe kriminaliteten ganske væsentligt, uden at det koster os noget på vores frihed.
Man kunne på stationer og andre steder se på at have mennesker til stede i stedet for bare et kamera, som jo kun kan bruges, når overfaldet er sket.
Tilsvarende kunne man på Strøget, hovedgader og andre steder se på, hvad vi kan have der af mennesker, og andre måder at skabe tryghed på end bare at tro, at overvågningen skulle give os den tryghed.
Man må så også med hensyn til den del, der handler om, at vi skal forebygge bankrøverier, have overvejelser om: Hvad er det så, der sker i stedet?
Flytter vi bare røverierne, så de finder sted nogle andre steder, så de finder sted hos urmageren, på tankstationen eller hos den unge pige, der står i bagerforretningen alene om morgenen, eller bliver til gaderøverier, som vi desværre også ser en del af?
For så kan man sige, at det ikke hjælper meget; så flytter vi det bare.
Vi burde så måske hellere se på, hvad vi mere generelt kan gøre for at nedbringe antallet af røverier.
Kunne vi gøre noget mere generelt forebyggende for at prøve at lære mennesker, hvad det gør ved andre mennesker, når man foretager et røveri?
Er der noget der, vi kunne tage fat i, nogle andre metoder, vi kunne bruge, hvis vi ikke kun var optaget af det teknologiske fix, der ligger i overvågningssamfundet?
Det synes jeg kunne være spændende at få en debat om i stedet, men det kræver, at man begynder at tænke i andre baner, end man gør, når man bare vil sætte tv-kameraer op.
Som det nok er fremgået, kan Enhedslisten ikke støtte lovforslaget.