runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Den skattereform, der har været, og de skatteomlægninger, der har været – og det ved hr. Frank Aaen også – er selvfølgelig fuldt finansieret.
Men jeg savner hr. Frank Aaens indlæg i debatten om, og det har vi så til gode til senere, hvordan vi kommer ud af krisen, og hvordan vi kommer ud af de konvergenskrav, som vi skal opfylde de næste 3 år.
Jeg har ikke endnu hørt et bud på, heller ikke i medierne, hvordan hr. Frank Aaen vil komme med et svar på det.
Der er ikke nogen nem vej til at gøre det.
Hvis der havde været det, havde vi selvfølgelig valgt den vej.
Børnefamilierne er ikke de eneste, der skal betale.
Vi har en praktisk regering, der løser problemerne i den rækkefølge, de opstår.
Vi har et problem i øjeblikket, det anerkender man i begge sider af Folketinget, og det er, at vi skal konsolidere det offentliges økonomi med 24 mia. kr. inden for de næste 3 år.
Det fremlægger vi en løsning på her, og det er der åbenbart ikke andre der kan fremlægge en løsning på her i Folketingssalen.
Benny Engelbrecht (S), 2010-05-31:
Hr. Mads Rørvig taler meget om fordelingen i den her sammenhæng.
Det er det, det her forslag handler om, nemlig hvordan finansieringen tilvejebringes for en stor dels vedkommende.
Og man kan stille sig selv spørgsmålet: Hvilke skuldre skal egentlig bære mest, når nu det skal være så afbalanceret?
Lad mig tillade at citere en fuldstændig tilfældig bestyrelsesformand i Bavarian Nordic, som til Ekstra Bladet udtaler: »Forliget får overhovedet ingen betydning for mig.
Det rammer mig ikke.
Jeg er ikke arbejdsløs og får i forvejen ikke børnepenge.
At lettelserne i topskatten for sådan nogle som mig først træder i kraft om tre år, jamen, altså, det er jo småting.
Det betyder intet.«
Citatet er af Asger Aamund i Ekstra Bladet.
Er dette udtryk for en afbalanceret måde at betale regningen på?
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Jeg ved ikke, om fru Maja Panduro ikke har lyttet til mit tidligere indlæg, men det er jo sådan, at man i den her plan lægger ud med åbent og ærligt at sige, at vi med de ændringer, der her bliver lavet, suspenderer skattestoppet.
Så vil jeg bare sige om definitionen af et løftebrud, at det må være, hvis regeringen ikke kom med et svar på den krise, vi står over for.
Det må da være et løftebrud over for vælgerne.
Vi giver konkrete svar på, hvordan vi kommer ud af den økonomiske krise, og hvordan vi konsoliderer vores økonomi med 24 mia. kr. over de næste 3 år.
Det kan fru Maja Panduro eller andre i Socialdemokratiet ikke komme med noget bud på.
Maja Panduro (S), 2010-05-31:
Jeg har bare lyst til at sige til ordføreren, at min definition af et løftebrud er, at man siger en ting, lover noget og så gør noget andet.
Hvis man f.eks. lover, at man vil forbedre økonomien for småbørnsfamilierne – helt konkret lovede den tidligere Venstrestatsminister Anders Fogh Rasmussen, at han ville hæve børnechecken med 2.000 kr. om året – eller lover, at man i hvert fald ikke vil forringe økonomien for småbørnsfamilierne, og så forringer den, så vil jeg definere det som et løftebrud. Hvad angår skattestoppet, har Anders Fogh Rasmussen jo også defineret det for os.
Han sagde netop, at enten har man et skattestop, eller også har man ikke et, at der ikke findes nogen mellemting.
Det er ligesom at være jomfru, enten er man jomfru, eller også er man ikke jomfru; man kan ikke være en mellemting.
Er ordføreren enig med mig i de to definitioner?
Og mener ordføreren på den baggrund, at der er begået løftebrud fra Venstres side, og mener ordføreren, at vi stadig har et skattestop?
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Det ville være et løftebrud.
Maja Panduro (S), 2010-05-31:
Jeg vil egentlig gerne bede ordføreren om en hjælpende hånd.
Det virker nemlig på mig, som om Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti simpelt hen nu har opfundet deres helt eget sprog for at bortforklare det, man har gang i.
På forhånd mange tak.
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Det giver regeringen et bud på, og det giver oppositionen, S og SF, intet bud på.
Man har en masse fine tanker i sine planer, som man er kommet frem med, og man har båndlagt en del af sin beslutningskraft hos fagbevægelsen, der i øvrigt allerede har afvist, at de vil være med til, at folk skal arbejde 12 minutter mere om dagen.
Vi har ikke set noget fra oppositionen.
Klaus Hækkerup (S), 2010-05-31:
To ting.
Lad mig for det første sige, at den reform, regeringen gennemførte med forårspakke 2.0, er så skadelig for dansk erhvervsliv, fordi de energiintensive virksomheder ikke kan få at vide, om de bliver omfattet af fritagelsen eller ej, og derfor ikke investerer.
Når Venstres ordfører siger, at Socialdemokraterne ikke foreslår at rette op på den sociale skævhed, der helt klart og åbenlyst og vedgået er i den skattereform, som blev gennemført med forårspakke 2.0, så er det jo forkert.
Den vil da genoprette en del af den sociale balance, der er gået tabt.
Jeg forstår ikke, hvorfor Venstres ordfører ikke kan forholde sig til bare den smule realiteter, som man dog skulle synes var let at læse klart ud af vores forslag »Fair Forandring«.
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Jamen jeg kan forstå, at de skatteomlægninger, som regeringen har lavet i regeringsperioden, er så forfærdelige.
Det, jeg ikke forstår, er, hvorfor Socialdemokraterne så ikke vil rulle dem tilbage igen.
Så må jeg bare sige, at regeringen her fremlægger en seriøs, konkret løsning på, hvordan vi kommer ud af den økonomiske krise.
Og det eneste svar, man kan få fra oppositionen, er, at de ikke vil beregne effekterne af deres forslag på kort sigt.
Det er da pinligt.
Klaus Hækkerup (S), 2010-05-31:
Jeg har lyttet meget til den debat, der har været.
Jeg er fuldkommen enig med dem, der siger, at vi er i en situation, hvor regeringen har givet ufinansierede skattelettelser i 2003 og i 2007.
i alt ville de i dag beløbe sig til omkring 22 mia. kr., altså stort set det beløb, vi skal finde en årlig konsolidering for.
Så placerer man udgiften ved bl.a. at skære i børnechecken.
Så siger Venstres ordfører: Jamen dem, der betaler topskat, bliver også ramt af, at topskattegrænsen ikke bliver sat op i 3 år.
Jeg vil godt sige, at det synes jeg godt nok er en argumentation, der er som at vende det hele på hovedet.
Bliver de ikke ramt af, at man ikke sætter topskattegrænsen yderligere op?
Bliver de ikke ramt af, at man ikke sætter topskattegrænsen op fra 409.000 til 420.000 eller 430.000 eller 440.000 kr.?
Hvad er det for en tankegang?
Det er helt omvendt, når man siger, at de bliver ramt af, at man ikke sætter topskattegrænsen op.
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Jeg kan konstatere, at en person med en indtægt på 0,5 mio. kr. årligt i 2013 vil blive ramt med 7.763 kr. som en følge af § 20-reguleringen, ændringen af topskattegrænsen og en række andre forhold, mens en person med en indtægt på omkring 100.000 kr. vil blive ramt med 969 kr.
Det mener jeg er en velafbalanceret løsning.
Og regeringen fremsætter her et forslag, der netop sikrer, at vi konsoliderer det offentliges økonomi med 24 mia. kr. over de næste 3 år.
Det, som Socialdemokraterne og hr. Benny Engelbrecht kan byde på, er, at man fremlægger en plan, der ikke går i detaljer med effekterne på de offentlige finanser på kort sigt, da indfasningen af de enkelte elementer er ukendt.
Det er et citat fra SF og Socialdemokratiets plan.
Benny Engelbrecht (S), 2010-05-31:
Hør her: En person, som ikke får en topskattelettelse i et par år, kan ikke sammenlignes med børnefamilier, som kommer til at miste tilskuddet for altid.
Der er en væsentlig forskel.
Der er en væsentlig forskel på nogle topskattelettelser, der kommer på et senere tidspunkt, og en permanent ændring i en børnecheck.
Lad mig bare lige gentage den ene del af citatet fra Asger Aamund, der siger, at det forslag, der ligger her, intet betyder for hans vedkommende.
Med andre ord er der altså skuldre i dette samfund, som ikke kan mærke den såkaldt afbalancerede løsning, som regeringen og Dansk Folkeparti fremlægger.
Dette er ikke afbalanceret.
Dette er et spørgsmål om at lægge regningen i børneværelset.
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Hvis der er nogen, der lægger regningen i børneværelset, er det da hr. Benny Engelbrecht.
Der er kommet en rudekuvert ind ad døren, hvor der står, at der skal betales 24 mia. kr. over de næste 3 år.
Man kan vælge at betale den, eller man kan vælge at gemme dem væk.
Hr. Benny Engelbrecht vælger at gemme den væk, og så er det jo netop, at den havner på børneværelset, for så løber der renter på, som man kunne have brugt til alt muligt andet.
Vi forhandler det lovforslag, der er på dagsordenen i dag, og det er det, jeg vil forholde mig til.
Vi anviser konkrete løsninger på, hvordan man konsoliderer økonomien nu og ikke ender som Grækenland om 1 år, fordi man ikke har styr på de offentlige finanser.
Hr. Villy Søvndal sagde på SF og Socialdemokratiets pressemøde, at vi ikke kan anvise konkrete løsninger.
Som jeg tidligere har refereret, går den plan, man har fremlagt og bildt danskerne ind løser Danmarks problemer, ikke i detaljer med effekterne på de offentlige finanser.
Så lægger man jo netop regningen i børneværelset.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-05-31:
Jamen Socialdemokratiet og SF har fremlagt en plan på omkring 100 sider, der også går ned i, hvordan man kan investere i fremtiden, hvordan man sikrer, at flere unge bliver pisket gennem uddannelsessystemet.
Vi beder jo netop de unge om at komme hurtigere gennem uddannelserne, vi beder danskerne igennem en trepartsaftale om at arbejde mere, vi går ind og prioriterer i sundhedsvæsenet for at få råd til flere ting, vi finder faktisk penge – 48,5 mia. kr. over 4 år – for at løse den krise, som den her regering har bragt os ud i.
Og nu går man igen ned og siger: Det er børnene, der skal betale.
Besparelserne i forbindelse med børnechecken og forslag vedrørende kunstig befrugtning, som vi skal behandle til efteråret, er bare nogle af elementerne i, hvordan man netop lægger den her regning i børneværelset.
Men ordføreren svarede ikke på mit spørgsmål.
Jeg spørger igen: Hvordan sikrer vi, at der bliver født flere børn i Danmark i de kommende år, som vi jo brændende ønsker os, når man ikke engang kan gå ind og belønne de mennesker, som netop føder børnene?
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Jamen jeg kan konstatere, at hvis fru Hæstorp Andersen var finansminister, havde hun forudset finanskrisen, og så havde vi undgået alle de her problemer.
Så stor tiltro har jeg dog ikke til fru Sophie Hæstorp Andersen.
At investere sig ud af det her er selvfølgelig en mulighed.
Og jeg synes, at det er bemærkelsesværdigt, at i opgangstider er løsningen fra Socialdemokraterne, at vi skal bruge flere penge, og når det går ned ad bakke, skal vi også bruge flere penge.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-05-31:
På den ene side kommer det ikke som den store overraskelse, at regeringen igen lægger regningen i børneværelserne.
Gang på gang har vi hørt regeringen sige, at den ville komme med børnepakker.
I 2007 var der en familieminister, som også ville komme med en stor børnepakke, og allerede dengang var den hullet som en si.
Men det, jeg synes er interessant, er, at nu er man decideret børnefjendsk.
Altså, nu er det sådan, at folk, der får mange børn, decideret skal miste penge på regeringens politik, og det sker, samtidig med at vi alle sammen inde i det her Folketing er enige om, at der bliver født for få børn i Danmark, og at vi har behov for flere børn i fremtiden.
Vil Venstres ordfører ikke godt forklare, hvordan det her forslag kom ind i udspillet, for jeg erindrer rent faktisk ikke, at det var en del af det første udspil, som regeringen lagde frem?
Morten Bødskov (S), 2010-05-31:
Jeg forstår godt, at man er nødt til at kaste sig ud i den gang begynderretorik, som jeg mener det er udtryk for.
Socialdemokraterne og SF har fremlagt en fuldt finansieret plan, som løser de problemer, Danmark står over for.
Og man må jo sige, at valget i dansk politik nu er fuldkommen klart, for det her løftebrud, man laver over for børnefamilierne, viser jo, at vi har en regering og nogle regeringspartier, der ikke er til at stole på.
Hvordan skal børnefamilierne tro, at man ikke kommer som en tyv om natten igen, når man har lovet børnefamilierne før folketingsvalget, at man faktisk ikke engang bare vil bevare, men vil forbedre det økonomiske grundlag for børnefamilier med helt små børn, og så nu kommer og fjerner det? Så valget er totalt klart.
På den ene side står der et regeringsflertal støttet af Dansk Folkeparti, som man ikke kan stole på, og på den anden side står der et alternativ, som siger sandheden, nemlig at velfærden koster.
Det er det valg, der er.
Men løftebruddet er klokkeklart, og jeg fik ikke svar på, om det ikke tilfældet med det, man fremlægger i dag.
Mads Rørvig (V), 2010-05-31:
Det, der i virkeligheden er løftebrud, vil jeg sige til hr. Morten Bødskov, er jo ikke at give en ordentlig løsning på, hvordan man kommer ud af den her krise.
Vi har jo givet et klart løfte om, at vi har en ansvarlig holdning til dansk økonomi, og derfor har vi fremlagt den her plan.
Vi ser jo den diametrale modsætning, når man lukker en gang øregas ud som den, jeg står med her, nemlig »En Fair Løsning«, der jo absolut intet svar giver på, hvordan vi kommer ud af den her økonomiske krise.
Regeringen har afgivet et løfte til vælgerne om, at vi holder en ansvarlig økonomisk linje, og det er også det, som det her lovforslag afspejler.
Tina Nedergaard (V), 2010-05-31:
Det er fuldstændig korrekt.
Jeg skal selvfølgelig tage udgangspunkt i det lovforslag, som ligger, og det har jeg også forsøgt at gøre, men ligesom hr. Karsten Hønge har jeg faktisk også prøvet at bringe det ind i den kontekst, som genopretningsplanen er, for i den sammenhæng er det her jo et forholdsvis lille forslag.
Altså, jeg er fuldt ud bekendt med, hvad der ligger i mit ressort på de forskellige områder, og der vil også blive leveret her.
Det, jeg har haft som udgangspunkt for at bidrage til, at der kunne blive flere penge til uddannelsesaktiviteter for unge, til bedre sundhed og bedre sygehuse og til at skærme kommunerne af og skærme vores økonomi af over for spekulanter og andre, der måtte have mistillid til, at vi kan styre økonomien i Danmark, har været styret af, at jeg, så vidt det overhovedet er muligt, har ønsket at skåne det, der handler om, at vi ønsker, at 95 pct. unge skal have en ungdomsuddannelse, og at 50 pct. skal have en videregående uddannelse.
Derfor har jeg i vidt omfang bidraget med at finde pengene på forsørgelsesniveauerne frem for på adgangen til uddannelse, for det synes jeg faktisk har været væsentligt.
Karsten Hønge (SF), 2010-05-31:
Jeg undrer mig lidt over, at ministeren næsten kun forholder sig til de penge, man sparer ved at forringe muligheden for støtte fra de 80 uger til de 40 uger, og det antal mennesker, som så ikke kan tage uddannelse der.
Er det ikke rigtigt forstået, at man nu indfører en højere brugerbetaling på de almene fag, som vil skaffe 85 mio. kr.?
Og er det ikke rigtigt, at der kommer en ekstra betaling til virksomhederne, ved at man reducerer statens tilskud til VEU-godtgørelse på 446 mio. kr. i 2012 og 2013?
Tina Nedergaard (V), 2010-05-31:
Nej, det mener jeg ikke.
Jeg mener, det ville være alt for dyrt helt at se bort fra, at vi står med et underskud på statens budgetter.
Det er ikke ukendt, at det er VK-politik, at man tager hånd om at få balance i statens økonomi.
Det har vi historisk haft som målsætning.
Nogle konjunkturer er vanskeligere at gøre det i end andre.
Dette er ét eksempel, fordi det er den største økonomiske krise, som vi har haft stort set siden 1930’erne.
Det er jo derfor, at vi ligesom mange andre også har lært af, at det er en god idé også at investere, når vi kan se, at konjunkturerne går ned.
Det har vi gjort massivt med store pakker, bl.a. også med Socialdemokraternes stemmer på en række områder, for netop at imødegå, at vi kom ud i en meget høj grad af ledighed.
Det er fuldstændig korrekt, at man kom ned i ledighed.
Det kan man så kalde historisk, eller hvad man vil, men i 1960’erne var ledigheden jo endnu lavere.
Men over en kort periode var ledigheden historisk lav, da SR var der, men den blev bare historisk set endnu lavere, da vi så kom til.
Julie Rademacher (S), 2010-05-31:
Man kan sige, at ministeren igen formår at sige en hel masse ord, men ikke svarer særlig kort eller særlig konkret på spørgsmålet.
Vi har en debat i dag om dansk økonomi, til dels også om det her helt konkrete forslag om voksenuddannelsesstøtte.
Og jeg vil blot lige korrigere og sige: Arbejdsløsheden fra 1992 til 2001 faldt til et historisk lavt niveau.
Vi har tidligere i dag haft en dagpengeperiodediskussion, og jeg ved udmærket godt, at det under den borgerlige regering gik endnu bedre for arbejdsløsheden og også for dansk økonomi, fordi man netop foretog de rigtige investeringer i 1990’erne.
Derfor må ministeren svare ja eller nej til spørgsmålet.
Frygter ministeren ikke, at det her forslag bliver alt for dyrt på længere sigt?
Tina Nedergaard (V), 2010-05-31:
Jeg har da gjort mig mange overvejelser.
Genopretningsplanen er da ikke nogen dans på roser.
Det er den ikke for nogen overhovedet.
Personligt er jeg jo ikke så ramt, men det bliver jeg af finansministerens forslag senere.
Men det betyder ikke noget.
Det, der betyder noget, er selvfølgelig, at der er nogle, som bliver omfattet af, at vi retter op på dansk økonomi.
Og det gør man altså kun på én måde, nemlig ved at reducere udgifterne, for man kan ikke løse landets økonomiske udfordringer ved bare at optage ny gæld, sådan som det foreslås af S og R. Jeg må sige, at jeg så heller ikke har nogen ambitioner om at føre socialdemokratisk politik, for om end jeg roste S og R, vil jeg jo sige, at jeg sådan set har mere ros tilovers for den regering, jeg for nylig selv blev en del af og derfor godt kunne tillade mig at rose sådan lidt historisk betragtet.
Bl.a. kan man jo rose sig af, at selv om det er lidt hårdere tider nu, har vi bragt velfærdsniveauet op med over 60 mia. kr. Ret præcist er der 67 mia. kr. mere til offentlig service i år, end tilfældet var, da vi trådte til.
Det er da ærgerligt at skulle finde penge nu, men jeg kan bare hilse Socialdemokraterne og sige, at hvis man følger deres plan, er situationen jo den, at man så ikke skal finde 24 mia. kr. plus meraktivitet på sundhed og kommuner og meraktivitet i uddannelsessystemet, nej, så skal man finde 37 mia. kr.
Julie Rademacher (S), 2010-05-31:
Jeg synes, det er helt utroligt at følge debatten i dag og så erfare, at den borgerlige regering lige pludselig er blevet eksperter i SR-regeringens politik i 1990’erne.
Jeg må nok indrømme, at den borgerlige regering er meget, meget dårlig til at føre socialdemokratisk politik, i hvert fald er der noget, man helt åbenlyst ikke har forstået.
Det her med at forhøje uddannelsesniveauet er afgørende for vores konkurrenceevne også fremadrettet.
Som ministeren selv påpeger: Det er dyrt at spare.
Der er mange hjemme hos mig, der frygter, at det bliver alt for dyrt at spare på voksnes uddannelse i den nuværende situation.
Det kan simpelt hen ikke betale sig, hverken økonomisk eller menneskeligt.
Så mit spørgsmål lyder: Frygter ministeren ikke, at det her forslag bliver alt for dyrt på lang sigt?
Tina Nedergaard (V), 2010-05-31:
Naturligvis omfatter det jo mennesker, som nu ikke længere kan få et forhøjet forsørgelsesniveau, når de tilvælger uddannelse.
Det er fuldstændig korrekt.
Man reducerer perioden fra 80 til 40 uger.
Ole Vagn Christensen (S), 2010-05-31:
Man kan jo diskutere meget og meget længe om den der effekt.
Hvis det er tilfældet, at det her har været med til at opkvalificere mennesker, som ellers ville være blevet sendt ud i ledighed, har jeg lidt svært ved at se, at der så er tale om, at det har været til ugunst for det danske samfund.
I det hele taget er det sådan med uddannelse og opkvalificering, at det er noget, der er hårdt brug for, men ved den her reduktion til de 40 uger kan man jo ikke færdiggøre nogle dele af sin kommende uddannelse, hvor man kunne gå ind og blive opkvalificeret.
Det er uanset, hvilken uddannelse man taler om.
Vi ved jo, at der er brug for virkelig mange jobskift i dag, men vi ved også, at hvis den ufaglærte skal have mulighed for det, skal der også noget opkvalificering til.
Og her mener jeg at man sådan set rammer de mennesker, der, som det også er blevet fremført gang på gang, ikke har de muligheder for at få den uddannelse.
Tina Nedergaard (V), 2010-05-31:
Nu er det 25 år, der er grænsen, og den agter jeg sådan set ikke at pille ved eller røre ved eller noget som helst.
Men jeg blev spurgt om, hvorfor det var præcis 25 år, og det kan jeg jo ikke argumentere for, for det er indført lang tid før min tid.
Jeg ved, at vi senest fik lavet ændringer på det område i 1993, men da var det også 25 år, så det er altså en gammel regel.
Og at man undgår spekulation ved at sætte den ved 25 år, er rigtigt, men det kunne man jo også undgå spekulation i ved at sige, at det er forsørgere.
Man får nok ikke børn, fordi man så tænker, at man får den her lukrative SVU i henholdsvis 80 eller 40 uger, så der kunne være mange andre måder.
Men vi har valgt, og det har vi valgt på en lang række områder, at det er 25-års-grænsen, som er fastsat, og så fred være med det.
Jeg kan bare ikke argumentere for, hvorfor det ikke er 24 eller 26 år
Altså, det kan man bare ikke forvente at jeg magter.
Det er 25 år, slut, færdig med det.
Samlet set er det jo en gevinst for Danmark, når vi har et effektivt voksen- og efteruddannelsessystem, selvfølgelig er det det.
Og det er også derfor, vi har verdens dyreste offentligt finansierede voksen- og efteruddannelsessystem, og det vil også fortsat ligge blandt verdens allerdyreste, når vi er færdige med genopretningsplanens implementering i dansk politik.
Og det har en makroøkonomisk effekt, det er bare sådan, at jeg vurderer og regeringen vurderer, at den negative makroøkonomiske effekt vil være større af at lade stå til i den økonomiske situation, vi er i.
Ole Vagn Christensen (S), 2010-05-31:
Når grænsen i sin tid blev sat ved de 25 år, hænger det jo sammen med, at man sagde, at man ikke skulle kunne spekulere i at vente på at få en uddannelse på et højere niveau.
Det var grundlaget derfor.
Mit spørgsmål er: Har regeringen kunnet konstatere, at de her 500 uddannelser er unødvendige uddannelser, at det kun har været en udgift for samfundet og det ikke har medvirket til, at man har kunnet undgå en vis form for ledighed for de mennesker, som sådan set har lavet den her nødvendige omstilling?
Hvis det er tilfældet, er det jo ikke en besparelse, man opnår.
Så vil det sige, at man overlader det til de kommende ledige; det er situationen for de her mennesker.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-05-31:
Det var et ringe svar på et spørgsmål, der var og er meget, meget relevant for det forslag, vi står og behandler, og ikke mindst relevant for den argumentation, ministeren nu har fremført som svar på adskillige spørgsmål her i salen.
Der er jo en årsag til, at SVU’en er højere end SU’en, nemlig at man er nødt til at give en højere ydelse til voksne mennesker, der har etableret sig og har været på arbejdsmarkedet.
Kan ministeren ikke bekræfte, at det her forslag vil betyde, at færre ufaglærte kommer i uddannelse?
Tina Nedergaard (V), 2010-05-31:
Jo, det vil det jo.
Det er 500 deltagere, som vil blive omfattet af dette lovforslag.
Det svarer til 0,1-0,2 promille af arbejdsstyrken, som bliver omfattet af dette forslag.
Det giver i 2011 et provenu på 41 mio. kr. og det efterfølgende år 89 mio. kr., som medgår til bl.a. at finansiere flere penge til sundhed, til at holde kommunerne skadesfri i den økonomiske situation, vi er bragt i af en økonomisk krise, der er kommet udefra, og endelig til at sikre, at der er penge til uddannelsesaktiviteter.
Men jeg kan ikke tilkendegive, at jeg mener, at man kan definere, at behovet opstår præcis ved de 25 år.
Hvis jeg skal være fuldstændig ærlig, har det altid undret mig, at man lige præcis dér bliver voksen, for det tror jeg er meget individuelt.
Men det, jeg gerne lige vil slå fast her, er, at fru Johanne Schmidt-Nielsen tager fejl, når hun siger, at dette omfatter folk, som har været på arbejdsmarkedet.
Nej, det omfatter folk, som er på arbejdsmarkedet.