Karen J. Klint (S), 2011-03-31:
It er kommet for at blive, vi bruger det alle mere og mere – på godt og ondt – og it er også en forudsætning for meget godt i sundhedsbehandlingen.
Derfor bliver it også et fælles værktøj for rigtig mange i behandlingen af patienterne, et fælles værktøj, der endda kan nedbringe risikoen for utilsigtede hændelser på grund af manglende viden i nuet, og et værktøj, der er en forudsætning for, at fremtidens sundhedsstruktur kommer til at virke efter hensigten, f.eks. i den præhospitale del.
Der er gode erfaringer med såkaldt telemedicin med daglig patientstatus over nettet, med faglig konsultation over nettet, og den udvikling skal vi passe på og fortsætte.
For patienterne forventer på den ene side, at de ikke selv skal komme med de samme oplysninger til alle personaler, og at der er sammenhæng i behandlingen på tværs af systemerne, men de forventer på den anden side også, at ikke alle ved alt om vedkommendes forhistorie m.m., så der er den der dobbelte forventning til, hvad man skal vide på forhånd.
Så det er et oplagt konfliktsted i det at åbne op for, at flere får adgang til journalerne.
Det er noget af det, vi skal drøfte.
Og hvor mange skal have adgang til at vide hvad om den konkrete patient, herunder personer, der ikke har en sundhedsfaglig baggrund?
Det synes jeg også at sagen kommer til at handle om.
Så handler den også om, hvorvidt det alene er de behandlende faggrupper, der skal kunne kigge med i den elektroniske patientjournal, og hvad planlæggerne i de kommunale og regionale kontorer skal have adgang til, for at de kan skabe nye sammenhænge i behandlingsforløbet.
Umiddelbart lyder det jo godt, men vi skal passe på relationerne til persondataloven, ikke af hensyn til persondataloven, men fordi det faktisk er vigtigt at passe på, hvilke persondata der flyder rundt i æteren.
Så der er nogle ting, vi skal have styr på.
Jeg havde egentlig skrevet i min tale her, at jeg synes, vi måske skulle have en høring om nogle af de her relationer til persondataloven,
men hvis vi skal være rationelle, er vi meget åbne for, at måske netop det her kan klares på et særligt ordførermøde med ministeren.
Men som udgangspunkt siger vi ja til de udvidelser, der er i lovforslaget her, og det, vi vil drøfte, er, om vi så med forslaget opnår den rette balance i forhold til patientens ret til privatliv, og om der er andre grupper, der skal med i det, for at vi kan sikre en helhed i behandlingen og en bedre planlægning.
Er reglerne om de private klinikker godt nok beskrevet, og er snittet lagt det rigtige sted i forhold til det offentlige sundhedsvæsen?
For det offentlige sundhedsvæsen overtager jo også nogle patienter, der kommer fra det private.
Modsat skal vi også kunne håndhæve, at folk, der betaler for en privat behandling på en privatklinik, kan gøre det relativt anonymt i forhold til alle andre, men en gang imellem skal man altså kunne overføre det.
Når patientoplysningerne mest skal bruges til planlægningsværktøj, hvor anonyme skal de så være?
Og er der alene tale om, at det er planlægningen omkring den konkrete patient, eller er det mere generelt?
For nogle dage siden var der f.eks. en stor drøftelse af de underernærede babyer.
De statistiske oplysninger er det vigtigt at man kan få på it, men derfor behøver man jo ikke kende hele moderens sygehistorie eller babyens sygehistorie.
Så er der også i den her sag lidt om økonomisiden.
Men konklusionen er: Vi er positive, og så har vi lige et par spørgsmål under udvalgsbehandlingen, men vi vil meget gerne have et ordførermøde om nogle af de tekniske ting og om relationerne til persondataloven.