runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Michael Aastrup Jensen (V), 2009-02-24:
Nu er det jo heldigvis sådan, at strukturmidlerne lige præcis bruges på struktur, og hele ideen var, at når vi fik Østeuropa med ind i EU, jamen så var det en ekstremt fattige del af Europa, vi så skulle sørge for at få bygget op.
Og det har vi da også både økonomiske og også politiske interesser i.
Hvis vi ser på det politiske, vil jeg sige, at så får vi en stabilitet, som Østeuropa ikke har set i nyere tid.
Og jeg må indrømme, at det synes jeg faktisk er gode argumenter, som også selv hr. Morten Messerschmidt må være glad for.
Derfor er vi stadig væk tilhængere af strukturfonden.
Helle Sjelle (KF), 2009-02-24:
Det er jo ikke noget med, at bare fordi det er EU, er det en fantastisk succes.
Vi skal naturligvis også være kritiske over for de ting, der er at være kritiske over for i vores EU-samarbejde.
Vi har jo, som også udenrigsministeren har påpeget det, tænkt os at give udtryk for, og har tidligere givet udtryk for, at vi i højere grad gerne ser, at det er de mere fattige lande, som de her midler kommer til gode, frem for de rigere lande i EU.
Og det er jo en linje, som vi har tænkt os at forfølge, og det er en linje, som jeg synes er ganske fornuftig at forfølge.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Jeg bøjer mig fuldstændig for, hvad hr. Michael Aastrup Jensen siger, og man kan sige, at her kom han så igen i hvert fald på den lingvistiske del.
Så har vi bare problemet med den geografiske del, for hvor er Østeuropa egentlig henne?
Niels Helveg Petersen (RV), 2009-02-24:
Tak, hr. formand.
Jeg tror ikke, at hr. Morten Messerschmidt vil forstå det, men jeg kan i hvert fald sagtens forstå følgende forklaring: Jeg, Niels Helveg Petersen, er dansk statsborger.
Herudover har jeg, Niels Helveg Petersen, rettigheder i kraft af EU-lovgivningen i andre EU-lande.
Modstykket til det er, at andre EU-borgere i andre EU-lande også har samme rettigheder hos os.
Altså, jeg har mine rettigheder her i Danmark som dansk statsborger - stemmeret og de rettigheder, der følger af grundlovens bestemmelser i øvrigt - men så har jeg altså også nogle rettigheder som et supplement i andre EU-lande.
Er det så svært at forstå?
Det synes jeg ikke det er, og jeg må sige, at den juridiske substans i hr. Morten Messerschmidts argumentation er virkelig, virkelig tyndbenet.
Jeg vil gerne tilslutte mig det forslag til vedtagelse, som er fremsat af hr. Michael Aastrup Jensen m.fl
Jeg finder, at det på en udmærket måde udtrykker, hvad der er kernen i sagen, nemlig at vi har rettigheder som danske statsborgere og herunder også alene kan bestemme, hvem der tildeles dansk statsborgerskab.
Det er sådan set kernen i diskussionen, og jeg håber, at jeg har givet et bidrag.
Jeg tvivler på, at hr. Morten Messerschmidt kan forstå forskellen mellem et dansk statsborgerskab og de yderligere rettigheder, man har som EU-borger.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Når vi peger på Portugal, Grækenland, Spanien og Irland som de største nettomodtagerlande, er det jo selvfølgelig, dels fordi det er rigtigt
det er simpelt hen de lande, der får flest penge - dels fordi det jo i sig selv er foruroligende, at lande, der har været medlem af en omfordelingsklub så længe, stadig væk er på støtten.
Altså, i enhver socialpolitisk sammenhæng ville man da sige, at det var et mislykket projekt, hvis man indførte støtte med det formål at gøre modtageren uafhængig af støtte og det ikke er sket efter 20 år.
Hvorfor er det så, at bare fordi det er EU, er det en fantastisk succes?
Helle Sjelle (KF), 2009-02-24:
Vi Konservative kan ikke tilslutte os forslaget fra DF om, at regeringen i forbindelse med de forestående budgetforhandlinger i EU pålægges at arbejde for en afvikling af EU's struktur- og samhørighedsfonde.
Og det er der en række gode grunde til.
Først og fremmest er vi uenige i Dansk Folkepartis væsentligste argument for forslaget, nemlig at EU's struktur- og samhørighedsfonde er uden virkning.
Fondene har forskellige formål, som vi er af den opfattelse at de også bør vurderes på baggrund af.
De tilstræber ikke kun at skabe økonomisk vækst, men har altså også sociale, kulturelle og regionale formål.
Og EU fordeler på den baggrund midlerne i strukturfondene til projekter, der ser lovende ud, som altså kan dokumentere en fornuftig samt ansvarlig anvendelse af EU-midlerne, og EU vurderer så selv de samme midlers virkning.
Derudover bruger Dansk Folkeparti så også Spanien, Portugal, Grækenland og Irland som eksempler på lande, der unødigt modtager penge fra strukturfondene.
Og det er da rigtigt, at de lande er nettomodtagerlande, men det er også rigtigt, at når man ser på de enkelte fonde, går en stigende andel af midlerne til de nye EU-lande.
Tendensen er, at de lande, der har størst behov - vurderet ved hjælp af en række objektive kriterier - også er dem, der får midlerne.
Det er en tendens, som den danske regering ihærdigt arbejder på at forstærke, og derfor vil den danske regering også i de kommende budgetforhandlinger slå til lyd for, at strukturfondsmidlerne til rige områder i Europa reduceres yderligere og overføres til de mere fattige områder, der har mere behov for de her midler.
Derudover har man også ved tidligere lejligheder givet udtryk for en række principielle synspunkter, hvad angår de her ting.
Ved således og som vanligt at deltage konstruktivt i EU-samarbejdet kan Danmark gøre sin indflydelse gældende.
Sådan en konstruktiv tilgang til det europæiske samarbejde er vi Konservative store tilhængere af.
Endelig er der også en sidste, men meget central grund til at afvise beslutningsforslaget.
Takket være en ihærdig indsats efter den kolde krigs ophør lykkedes det EU og dermed os at få orienteret de central- og østeuropæiske lande mod EU, liberalt demokrati og markedsøkonomi.
Det skete bl.a. ved hjælp af løfter om EU-medlemskab, der på sin side satte gang i en henrivende udvikling mod bedre tider i de pågældende lande.
Det er en udvikling, der i dag er nået langt, men der er lang vej endnu.
Levestandarden i øst og vest er stadig meget forskellig.
Som et middel til at understøtte en fortsat gunstig udvikling i Central- og Østeuropa, der på sigt vil komme os alle til gode i form af mere købestærke samhandelspartnere, er EU's strukturfonde et veloplagt instrument.
Samlet set stemmer vi Konservative altså nej til beslutningsforslaget, fordi struktur- og samhørighedsfondene efter vores opfattelse har en række gunstige effekter, men også, fordi vi mener, at man har en pligt til at hjælpe de nyeste medlemslande på deres vej mod bedre tider.
Hanne Agersnap (SF), 2009-02-24:
Jeg er overbevist om, at det kan ses på udviklingen i landene.
Det svarer til dels til ulandsbistanden, som jeg har mere forstand på.
Der indbygger man jo i ulandsbistanden nogle indikatorer for at se, hvorvidt projekterne bliver bæredygtige eller programmerne kan klare sig selv.
Hvad angår Spanien, er det rigtigt nok, at Spanien kom med i 1986 - jeg er af ældre dato, og jeg kan godt huske det - men landet har i hvert fald i den tid haft stor glæde af udviklingsmidler.
De skal så ikke blive hængende på de udviklingsmidler, og Spanien har jo udviklet sig gevaldigt i hvert fald i de første 10 år som medlem af EU.
Jeg anerkender ikke præmissen om, at de reelt ikke har nogen gavnlig effekt, men det er klart, at de kunne gavne flere.
Altså, det skal selvfølgelig være solidarisk med de dårligt udviklede egne i Europa, de fattige egne Europa, de yderligt liggende, øde egne.
Det er jo ikke meningen, at man skal på varig hjælp, og det er selvfølgelig ikke meningen, at hjælpen skal blive afhængighedsskabende, og det er vigtigt at indbygge at indbygge en overgang til bæredygtighed i hjælpen, så landene selv kan klare det.
Det forventer jeg går imod en afvikling, og at pengene så i højere udstrækning overføres til de nye medlemslande.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Jeg vil bare gerne spørge: Hvem er det, de er så solidariske over for?
Altså, det er helt tydeligt, at de koster skatteyderne omkring 40 mia. euro om året.
Det er trods alt en del.
Det er ret tydeligt, at det ikke har den ønskede effekt, for de lande, der får støtte, bliver permanent afhængige af støtte, og det vil sige, at der ikke sker den udvikling, som fru Hanne Agersnap taler om.
Så hvem er det præcis, den her solidaritet er der for, dem, der betaler, eller dem, der får pengene?
Ingen af dem får noget ud af det.
Hanne Agersnap (SF), 2009-02-24:
I SF kan vi også undre os over det her forslag - et forslag om at afvikle EU's struktur- og samhørighedsfonde.
Det er de dele, der sikrer udvikling, der sikrer en samhørighed og en solidarisk fordeling inden for EU.
Bemærkningerne til forslaget går selvfølgelig på, at der er dele af de her penge, der bliver brugt meget uhensigtsmæssigt, og at kriterierne for tildeling måske ikke er de bedste.
Det står vist ikke direkte i bemærkningerne, men vi talte i sidste uge om, at det regnskabsmæssigt er nogle af de penge, der er sværest at holde styr på.
Så der er grund nok til kritik af, hvordan pengene bliver brugt, men jeg synes, det er en meget defensiv reaktion på det at sige, at vi skal afvikle de her fonde, som faktisk er de mest solidariske i EU.
Så i SF kan vi godt tilslutte os, at man skal forbedre kriterierne, at man skal forbedre fordelingen.
Men med hensyn til at afvikle fondene siger vi altså nej, så vi kan ikke støtte forslaget.
Orla Hav (S), 2009-02-24:
Jeg skal ikke bryste mig af at have voldsomt indblik i spanske forhold, men nævner det ene eksempel som det gode eksempel på, hvor det for alvor er lykkedes.
Der er masser af gode eksempler på, hvor det er lykkedes at vende en udvikling ved at give kompetencer og støtte til at bruge de kompetencer, der er til stede i et område.
Dem har vi nydt godt af; vi har ikke altid syntes, at det var tilstrækkeligt, fordi vi kunne gøre noget mere.
Og den udvikling vil vi også fremover have behov for, fordi den globale udvikling teknologisk, økonomisk og handelsmæssigt løber så hurtigt, som den gør.
Det vil der til stadighed være behov for at have fokus på, og jeg ærgrer mig over, at det ikke er det, Dansk Folkeparti er optaget af.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Jeg synes, det er rigtig godt, at hr. Orla Hav har så indgående kendskab til forholdene omkring Bilbao.
Nu er det sådan, at Spanien i 2007 havde et overskud - altså ikke bare i forbindelse med det, man modtog, men simpelt hen et nettooverskud på strukturmiddeltilførelsen på 27,2 mia. kr.
Nu kan det være, at hr. Orla Hav har langt bedre lokalkendskab til Spanien end undertegnede, men jeg antager, at ikke alle disse midler er gået til Bilbao.
Jeg tror simpelt hen, man har spredt dem lidt rundtomkring.
Er det så i virkeligheden ikke temmelig undergravende for hr. Orla Havs bevisførelse og argumentation, at han kun kan pege på et eneste område i Spanien, som er en af de allerstørste modtagere af strukturstøtte, som eksempel på, at den virker?
Orla Hav (S), 2009-02-24:
Jeg er jo ked af, at hr. Morten Messerschmidt ikke hørte efter, da jeg nævnte mit velvalgte, gode eksempel fra en egn ved Bilbao i Spanien, som var præget af stor afvikling som følge af, at den tunge industri, som området havde været karakteriseret ved igennem ganske mange år, blev afviklet over ganske kort tid.
Her valgte man bevidst at bruge strukturfondsmidler sammen med landets egne midler og en kraftig regional autonomi til at bygge på de kompetencer, der var til stede, og udbygge yderligere.
Det har været en fornuftig politik, og Spanien hørte som bekendt til det store nye kuld, der kom ind for nogle år siden.
Der er jo ingen tvivl om, at der til stadighed er behov for at arbejde med kriterierne for strukturfondsmidlerne, det er hævet over enhver tvivl.
Og vi ser frem til også at deltage i det stykke arbejde.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Nu kan jeg forstå på hr. Orla Hav, at hvis man giver støtte, skaber det en masse udvikling.
Kan vi så ikke få en forklaring på, at de lande, der får mest støtte, er dem, der har været med i lang tid, at det altså er dem, der har fået støtte i meget lang tid, der får mest?
Er det et udtryk for, at bare man giver noget støtte, sker der en masse, så klarer de sig selv, så kommer de op i gear, og så behøver de ikke at få støtte?
Eller er det måske i virkeligheden et udtryk for, at det, at man får den her støtte fra EU, er en sovepude, så man ikke får gennemført de reformer, der er nødvendige, og som i virkeligheden er årsagen til, at landene sakker bagud?
Orla Hav (S), 2009-02-24:
Formålet med Danmarks medlemskab af EU er at sikre Danmark en stærkere position internationalt, handelsmæssigt, markedsmæssigt og økonomisk i et engageret europæisk samarbejde.
Dette formål synes vi med rimelighed er opfyldt gennem de næsten 40 år, hvor vi har været medlem af først EF og senere EU.
Fra vores side er der ikke tvivl om, at vi står os bedst ved at være medlem af EU.
Struktur- og samhørighedsfondene er etableret ud fra en erkendelse af, at der er egne i de medlemslande, der har sværere ved at holde trit med den globale, teknologiske, markedsmæssige og befolkningsmæssige udvikling internt i det enkelte land og set i forhold til udviklingen i fællesskabet.
Det er således de svagest udviklede egne i de enkelte medlemslande, der har mulighed for at trække på midlerne i strukturfondene - midler, der bevidst er afsat for at modvirke, at egne i landene mister fodfæste i udviklingen og styrer mod afvikling.
En sådan afvikling kan slå igennem, ved at befolkningen bryder op og flytter til andre egne af landet eller til andre steder inden for EU.
Det vil samlet set medføre andre og nye problemer.
Det er set fra vores side absolut at foretrække at give hjælp til selvhjælp på en forpligtende måde med opbakning fra EU-fællesskabet.
For os er det uforståeligt, at Dansk Folkeparti - netop Dansk Folkeparti - vil svække egne, der i forvejen har det svært.
Her afslører Dansk Folkeparti, at de ikke som postuleret er de svages hjælpere, men tværtimod bekender sig til kræfternes frie spil, hvor de svageste egne uvægerligt taber.
Her kan man måske sige - med gårsdagen in mente - at masken er faldet.
Strukturfondene er imidlertid ikke tilstrækkelige til at sikre en ligelig og afbalanceret udvikling i medlemslandene internt.
Det forudsætter, at hvert enkelt medlemsland følger op med regional udviklingspolitik.
Måske har vi i Dansk Folkepartis iver efter at afskaffe redskabet med strukturfondene set bestræbelserne på at modvirke, at disse egne bliver tabt i udviklingen, og har set forklaringen på, at der ikke i Danmark føres en systematisk regional udviklingspolitik, der for alvor har kræfter til at modvirke, at Danmark udvikler sig i to tempi, hvor den svageste del benævnes så lidet flatterende som »den rådne banan«.
Det er en skændsel for et lille land, hvor målsætningen jo bør være en harmonisk og balanceret udvikling.
I kraft af klog anvendelse af strukturfondsmidler og bevidst, statsligt støttet, regional udviklingspolitik byggende på styrker i lokalområderne er det lykkedes kulturelt, beskæftigelsesmæssigt, uddannelsesmæssigt og økonomisk at skabe en gedigen succeshistorie.
Nu ved vi altså, at Dansk Folkeparti ønsker at svække de svage egnes muligheder ved at begrænse den værktøjskasse, der er til rådighed.
Af de årsager, jeg her har nævnt, kan vi fra Socialdemokratiets side ikke støtte B 70, og jeg skal på vegne af Det Radikale Venstres ordfører, som ikke har mulighed for at være til stede her under debatten, meddele, at det også dækker Det Radikale Venstres holdning hertil, så de altså også afviser B 70.
Michael Aastrup Jensen (V), 2009-02-24:
Nu har man jo meget smart fra forslagsstillernes side kun taget disse få lande med.
Hvis man begyndte at opgøre i forhold til et Sydeuropa- og et Østeuropaperspektiv, ville man jo se, at Østeuropa overordnet set får langt hovedparten af strukturmidlerne.
Men det vælger man jo ikke.
Man vælger selvfølgelig at tage de argumenter, man føler passer i ens kram, når man prøver at komme frem med et budskab.
Men det ændrer ikke på, at går vi ind der, hvor det reelt batter noget, det vil sige især i de fattige dele af Europa, og får vi bygget strukturen op, får vi en større stabilitet, og det får vi mest ud af.
Der er også stadig væk dele af Sydeuropa, som reelt trænger til et løft, og det kan hr. Morten Messerschmidt også kun være glad for.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Det er vist et spørgsmål om definitioner, hvad der er et nyt medlemsland.
Jeg tror i hvert fald, at der er 12 lande i EU, som hårdt og kontant vil bestride, at Spanien skulle kunne kategoriseres som sådan.
Men bekymrer den her sådan, man kan sige ideologisering af solidaritetsbegrebet ikke fru Hanne Agersnap?
Altså, det må være ideologi, når der ikke er nogen effekt af det.
Man kan så sige, at ideologien er væsentligere end effekten, det er helt i orden, så kender vi socialisterne igen.
Men bekymrer det trods alt ikke, at det overhovedet ikke har nogen betydning for afhængigheden af støtte, at man giver støtte?
Altså, ville det ikke selv i den socialistiske samfundsmodel være attråværdigt, at dem, der i år 1 får støtte, trods alt i år 2 og 3 har behov for lidt mindre støtte?
Og bekymrer det så ikke, at udviklingen ikke kan ses på strukturfondene?
Per Clausen (EL), 2009-02-24:
Jeg kan jo godt forstå, at hr. Michael Aastrup Jensen hellere vil gøre det her til en debat om hr. Morten Messerschmidts uddannelse end det, sagen handler om.
Kan han ikke for det andet bekræfte, at EF-Domstolen systematisk har udvidet unionsborgerskabets omfang og brugt unionsborgerskabet til på en række områder at træffe nogle afgørelser, som strider mod det, hr. Michael Aastrup Jensen selv i det danske Folketing har stemt for skal være regler?
Michael Aastrup Jensen (V), 2009-02-24:
Unionsborgerskabet er en slags bonus, kan man sige, som giver en lang række rettigheder til borgere, at vi f.eks. kan søge hjælp på en nærliggende EU-ambassade, hvis ikke der er en dansk ambassade det pågældende sted.
I forhold til Lissabontraktaten er der indskrevet borgerinitiativet, hvor 1 million underskrifter kan bevirke, at der kommer en sag på EU’s dagsorden.
Men hr. Morten Messerschmidt prøver at forplumre debatten ved at gå stik imod alle eksperters vurdering af unionsborgerskabet og ved at prøve med den her skræmmebilledeteknik med, at det så at sige skulle overskygge det nationale statsborgerskab.
Det ved hr. Morten Messerschmidt godt ikke passer, og det er kun et forsøg på at forplumre debatten, desværre.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Og må jeg ikke lade det være en opfordring til den pågældende ordfører om måske selv at kaste sig ud i det samme forehavende.
Det tror jeg ville gøre ordførertalerne fremadrettet langt mere berigende.
Derfor vil jeg bare stille det samme spørgsmål igen: Når nu hr. Michael Aastrup Jensen gør så meget ud af at citere både DIIS og en lang række andre for, at der ikke er nogen problemer med unionsborgerskabet, fordi det alene supplerer og ikke erstatter det danske statsborgerskab, må jeg så ikke bede ordføreren om bare at forklare, hvad et supplement er, og hvad en erstatning er?
Hvis ikke hr. Michael Aastrup Jensen er i stand til at forklare, hvad forskellen på de to ting er, så giver hans argument og konklusion lige lidt mening.
Michael Aastrup Jensen (V), 2009-02-24:
Nu må jeg jo desværre skuffe hr. Morten Messerschmidt, selv om jeg tror, at det kunne være nogle rigtig fornøjelige juridiske timer at have, hvis man var en stud.jur., som hr. Morten Messerschmidt er.
Det er jeg ikke, og derfor stoler jeg i tykt og tyndt og meget godt på de meldinger, vi får, bl.a. fra Dansk Institut for Internationale Studier, som jo har gennemanalyseret hele det her område.
De slår klokkeklart fast, ikke bare på grund af den måde, som det står på i de forskellige traktater, senest Lissabontraktaten, men også med hensyn til, hvordan og hvorledes den reelle handling har været, at der reelt ikke er noget som helst at komme efter i forhold til den frygt, der har været med, at unionsborgerskabet skulle komme i stedet for det nationale statsborgerskab.
Så den juridiske embedseksamen må hr. Morten Messerschmidt selv klare.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Tak for ordene.
Jeg noterer selvfølgelig, at ordføreren gør meget ud af at citere artikel 17, stk. 2 om, at unionsborgerskabet alene er et supplement og ikke en erstatning.
Så vil jeg bare gerne høre, om ikke hr. Michael Aastrup Jensen vil forklare, hvad et supplement er, og hvad en erstatning er?
Altså, hvad er forskellen på de to begreber?
Morten Messerschmidt (DF), 2009-02-24:
Som det vil være de fleste bekendt, indførte man med ikrafttrædelsen af Maastrichttraktaten det såkaldte unionsborgerskab i 1993, som fra starten af har været omgærdet af megen mistænksomhed og uvished om, hvad det egentlig skulle føre til.
Det var også en af årsagerne til, at danskerne i 1992 valgte at stemme nej til Maastrichttraktaten og der fik et af deres berømmede forbehold, som i dag er direkte indskrevet - det blev det i Amsterdamtraktaten i 1998 - nemlig at unionsborgerskabet kun er et supplement og ikke erstatter de nationale statsborgerskaber.
Der er grund til her i dag, hvor det er ca. 10 år siden, at den bestemmelse blev indføjet i traktaten, at dvæle lidt ved, hvad det egentlig vil sige, at reglerne kun supplerer og ikke erstatter, for i takt med at EU-retten har fået forrang for national ret, er det jo naturligvis åbenlyst, at det at supplere også er at erstatte.
Og det er derfor, vi har bedt udenrigsministeren om at redegøre for, hvordan udviklingen har været på det her område.
EF-Domstolen har jo truffet afgørelse på afgørelse, hvor man har henvist direkte til artikel 18, altså unionsborgerskabet, ofte i sammenhæng med den gamle artikel 12 om ligebehandlingspåbuddet, og brugt det som argument for på socialområdet, på det uddannelsesmæssige område, det sundhedspolitiske område osv. osv., på en lang række områder at fortsætte integrationen.
Det er der givetvis mange der vil synes er rigtig godt.
Problemet er bare, at der aldrig nogen sinde har været et demokratisk mandat, et politisk eller folkeligt ønske om det.
Det er noget, som er skabt, initieret og drevet frem af dommere ved EF-Domstolen, ikke af politikere.
Det mener vi ikke hører til i et demokrati, og derfor ser vi frem til at høre udenrigsministerens redegørelse.
Frank Aaen (EL), 2009-02-24:
Det har vi spurgt om ud fra den ganske enkle betragtning, at hvis det var alle mulige andre, der skulle gøre det, ville vi kalde det tvangsægteskaber.
Men her er det altså noget, der står i loven: at sådan skal det være: at der skal ske en godkendelse her eller i regeringen eller hos mor og far, før vedkommende kan gifte sig, hvilket jeg altså synes er helt utidigt.
Man kan sige, at det er en lidt forældet lovgivning, vi har at gøre med i almindelighed, men det er da i hvert fald helt forældet, at vi ved en modernisering af den lovgivning, hvor vi indfører ligestilling mellem mænd og kvinder, så alligevel fastholder det oldnordiske princip, at man skal spørge, før man gifter sig, sådan som det er foreslået i loven.
O.k., det kan da godt være, men kunne man så ikke bare have skrevet i loven, at man ikke kan være gift med en konge eller dronning fra et andet land, og at man selv kun kan være konge for ét land?
Så var det da til at forstå i stedet for sådan en oldnordisk bestemmelse om, at man skal spørge for at få lov til at kunne gifte sig.
Jeg mener, det er altså en lovgivning med en indstilling til familierne, som er årtier forældet.
Altså, vi er for mange år siden holdt op med i Danmark at tale om ægte og uægte børn, og alligevel vil et stort flertal i Folketinget i dag vedtage, at der i forhold til arverettigheder skal skelnes mellem, om folk er uægte eller ægte født, altså uden for eller inden for ægteskab.
Jeg synes ikke rigtig, at der kom noget svar på det, men jeg forstår også fuldt ud statsministeren: at lige præcis det spørgsmål var meget vanskeligt at svare fornuftigt på.
Det er så heller ikke sket, men det er altså det, der bliver vedtaget lige om lidt.
Jeg siger bare: Mon ikke der havde været brug for en lidt større renovering af vores måde at have en regent eller et valgt overhoved på her i samfundet end det system, vi her sidder og lapper lidt på?