Villum Christensen (LA), 2013-04-16:
Tak for det.
Lovforslaget, vi behandler i dag, kan få stor betydning for den måde, ministeren kan tilrettelægge organisationen på.
På forsvarets område såvel som på mange andre områder i det offentlige er det i dag et ubønhørligt krav, at der effektiviseres, og at ministrene leverer de besparelser, som Folketinget beslutter.
For at dette kan ske, ikke mindst på det administrative område, således at vi i videst muligt omfang sikrer kerneydelsen, altså kampkraft og suverænitetshåndhævelse, er det vigtigt, at man starter i toppen og sikrer korte beslutningsveje, styrket implementeringskraft og at få luget ud i meget af det dobbeltarbejde, som ofte følger med en stærkt opdelt ledelsesstruktur.
Skal vi kunne sikre det største besparelsespotentiale, skal vi nok også give mulighed for at samordne den militærfaglige del med den civile og den politiske del, men det skal gøres på en måde, så forsvarschefens militærfaglige anbefalinger ikke drukner i politiske processer.
Jeg er derfor glad for, at det i lovforslaget er slået fast, at forsvarschefen som hidtil er den øverste militærfaglige rådgiver i alle militærfaglige spørgsmål, også i forhold til operationer, og at rådgivningen foregår uden indblanding og direkte til ministeren.
Vi vil finde det afgørende, at denne rådgivning bliver eksplicit og skriftligt underskrevet af forsvarschefen, i hvert fald for så vidt angår større beslutninger.
Herved får også Folketingets partier mulighed for at følge med i de afvejninger af politisk og militærfaglig art, som finder sted i ministeriet.
Med andre ord: Vi skal kunne identificere de større rådgivningsspørgsmål som en isoleret tekst, som der kan kigges på, og som kan kommenteres, uanset hvordan offentlighedsloven ender med at blive skruet sammen.
Så kunne vi jo i udvalgsarbejdet passende prøve at definere disse beslutningstyper, hvor sådanne krav skal imødekommes efter vores opfattelse.
Uanset hvilken organisationsmodel man vælger, vil der være fordele og ulemper, og det har vi også hørt på debatten i dag.
En ulempe ved den integrerede model, som ofte påpeges og benævnes som den mindre armslængde, synes jeg ud fra en helhedsbetragtning er mindre problematisk i den militære organisation sammenholdt med f.eks. SKAT og politiet, hvor retssikkerhedsaspektet i forhold til de mange borgere vejer langt tungere end i tilfældet her; det er formentlig mere opportunt for rigspolitichefen at iværksætte en indsats i eget navn og på eget initiativ, end at forsvarschefen indleder en ny militær aktion.
Hensynet til ønsket om korte og effektive beslutningsgange og mulighederne for en mere koordineret styringsindsats vejer altså tungt for os, men vi ved selvfølgelig også godt, hvad det symbolske i organisationsmodeller kan betyde for den selvopfattelse, de faglige miljøer har, og derfor vil vi i udvalgsarbejdet stille krav om, at forsvarschefen i alle beskrivelser af rollen, som de også er defineret i lovforslaget – dem har jeg nævnt – sikres en indplacering sideordnet med departementschefen, som det bl.a. ses i den engelske struktur.
Vi mener ikke, at forsvarschefen skal være fjerde afdelingschef i ministeriet, og synes egentlig også, at når vi nu giver så stor en bemyndigelse til ministeren, som der bliver lagt op til, bør der være mulighed for, at Folketinget drøfter den endelige organisering, inden den sættes i værk.
Jeg kan sagtens forstå, at ministeren på nuværende tidspunkt ikke er helt afklaret med den rette model, men vores endelige stillingtagen til lovforslaget vil afvente en afklaring af de tre elementer, jeg har været inde på.
Så bundlinjen er altså således for os, at vi gerne vil have indføjet nogle tydeligere organisatoriske præmisser for indplacering af forsvarschefen, nogle tydeligere præmisser for kommunikationen af den militærfaglige rådgivning samt en mulighed for at tage stilling til den endelige organisationsmodel, når den måtte foreligge.
Så vil jeg i øvrigt opfordre til, at partierne bøjer sig mod hinanden og finder konsensus, så organisatoriske spørgsmål i forsvaret ikke bliver en politisk kampplads, som vi har oplevet det i dag.
Et sådant emne er for sårbart til politik og kan blive rigtig, rigtig dyrt i en organisation med over 20.000 medarbejdere.