Tom Behnke (KF), 2012-11-22:
Fra konservativ side er vi også meget optaget af de problemer, der opstår, når man bliver udsat for en forbrydelse i udlandet, især når der er tale om de grove volds- og sædelighedsforbrydelser.
Der er jo nogle ofre, som, uanset hvor det er foregået i verden, er ofre.
Derfor er vi også tilfredse med de regler, som vi har fået gennemført under den tidligere regering, og som heldigvis stadig væk er i kraft, nemlig at man går ind og støtter ofrene alt det, man kan, i forhold til at beskikke en bistandsadvokat, der kan hjælpe med sagen, at myndighederne hjælper med at få sagerne oplyst i de pågældende lande og i det hele taget bistår med sagsbehandlingen, så ofrene kan se, at der sker noget, at det ikke bare var ligegyldigt, og at det ikke er sådan, at det pågældende land bare kan lægge sagen til side.
For så kommer de danske myndigheder og spørger: Var det nu ikke en god idé, om vi fik kigget på sagen?
Så langt så godt.
Men beslutningsforslaget her går jo videre, for i forslaget ønsker man at forbedre retsstillingen for ofrene.
Vi kan jo ikke ringe til et eller andet land og pålægge de pågældende myndigheder der, at de skal foretage det ene eller det andet efterforskningsskridt, og pålægge dem, hvordan de skal opklare sagen og sådan noget.
Det kan vi ikke gøre.
Så den del af forslaget kan simpelt hen ikke lade sig gøre.
Lad os forestille os, at der ringede en betjent fra Spanien hertil og sagde til de danske politimyndigheder: Nu skal I bare høre, hvad jeg synes I skal gøre, nu skal I gøre sådan og sådan.
Så ville vi nok sige: Vi tror nok, at vi har styr på det her i Danmark; rolig nu, vi skal nok tage os af den her sag.
Selvfølgelig ville man gøre det, og det gør man også den anden vej rundt.
Så den del af forslaget kan jeg ikke se skulle kunne lade sig gøre.
Og det synes jeg så til gengæld vi langt bedre kunne komme af sted med, for som ministeren siger, er det rigtigt, at det i dag er muligt i helt særlige tilfælde.
Men lige præcis den formulering ved vi jo godt betyder, at det er en ud af 1.000, der kan komme igennem nåleøjet – altså, det er virkelig svært at komme igennem nåleøjet der.
Det kunne vi godt gøre lidt bedre.
Jeg ved godt, at ministeren har svaret, at det rent faktisk er muligt at søge erstatning i det pågældende land, og at danske myndigheder også gerne vil bistå og hjælpe med, at det kan lade sig gøre at søge den erstatning.
Det kommer vi ikke uden om.
Altså, ofre bliver jo ikke mindre ofre af den grund.
Og jeg synes godt, vi kunne være lidt large her og sige, at så gælder de danske regler.
Hvis ikke der er mulighed for at hente erstatningen andre steder, er man inde under de danske regler for erstatning fra staten til ofre for forbrydelser.
Det synes jeg godt man kunne gøre.
Det ville ikke betyde noget, at man gjorde det her.
Tværtimod ville det i hvert fald hjælpe ofrene til at have den tryghed, at har man prøvet alle muligheder, er der til sidst også den mulighed, at man kan få erstatning fra den danske stat.
Vi skal huske på, at det pågældende offer jo ikke bare søger erstatning for sjov.
Det er en erstatning, som bliver brugt til at prøve at genoprette det liv, som man havde tidligere.
Så den del af forslaget vil vi gerne være meget positive over for, og den del af forslaget kunne vi godt finde på at jagte noget mere.
Nu har der været forskellige tilkendegivelser i løbet af debatten, så det kunne være, at det – og det skal så være min opfordring til forslagsstillerne – i stedet for at skrive betænkning, og at vi skal ud i at stemme om det her forslag, er hensigtsmæssigt, at vi skrev en beretning om, hvad det er, vi godt kunne tænke os, altså hvor vi kunne se nogle muligheder for at forbedre ofrenes retsstilling.
Og det vil vi gerne være med til fra konservativ side.