Flemming Møller Mortensen (S), 2015-12-10:
Og hvad er faren ved det?
Ja, faren er, at uligheden i sundhed kan risikere at stige, og det er fuldstændig uacceptabelt set med socialdemokratiske øjne.
Der har jo i mange år været et skarpt fokus på den her udfordring såvel her i Folketinget som ude i regionerne og en bekymring i de 98 kommuner i forhold til det her område.
Her i Folketingssalen tog vi mange debatter, lange debatter tilbage i 2013, hvor vi havde en ændring af sundhedsloven, som sundhedsministeren også var inde på.
Her gav Folketinget nogle nye muligheder til de fem regioner, som jo bærer ansvaret for lægedækningen i hverdagen, og vi gav dem nye veje at gå for at sikre den her dækning.
Jeg vil blot nævne to områder.
Det ene var, at vi sikrede, at der blev nedsat det, der hedder et praksisplanudvalg, i hver af de fem regioner, og her skulle der være et samarbejde mellem regionen, kommunerne, de faglige organisationer og patientorganisationerne.
Den anden ting, vi gjorde med den ændring af sundhedsloven, var, at vi gav regionerne en mulighed for at oprette regionsklinikker, hvis det viste sig, at man ikke kunne få praktiserende læger til at overtage tomme og ledige praksisser.
Men udfordringen er der stadig, selv om vi lavede de her ændringer, og forudsigelsen er også, at de udfordringer også vil være der i den nære fremtid.
Vi bor jo alle, også alle os, der er medlemmer af Folketinget, derude i landet, og nogle af os bor så også derude i den yderste del af provinsen, og jeg ved ikke, om nogle også bor der, hvor der er særligt socialt udsatte boligområder.
For mit eget vedkommende bor jeg selv derude i det yderste sogn, og jeg ved, hvor afgørende det er, at der er en lægedækning.
Det er rigtigt, som fru Liselott Blixt også nævnte, at det gjorde et stærkt indtryk på et samlet Sundhedsudvalg, da vi besøgte Lolland-Falster, og vi besøgte praktiserende læger.
Jeg tror, det slog os meget – jeg har i hvert fald citeret det mange gange siden – at der var 5 ugers ventetid på en ikkeakuttid hos den praktiserende læge på Lolland.
Det er ikke i orden.
Og hvorfor er det ikke det?
Her har vi et ansvar at bære.
Jeg vil også godt lige ridse et par statistikker op på de praktiserende lægers område, som er bekymrende, og det er, at antallet faktisk har været faldende over de sidste år, fra 3.600 til nu knap 3.500, at gennemsnittet pr. praktiserende læge er 1.600 borgere – men rigtig mange ligger langt, langt derover – og at hver tredje praktiserende læge er over 60 år.
Så er alvoren rammet ind.
Regionerne kæmper jo hver eneste dag for at sikre læger og andet sundhedsfagligt personale nok til at løse sundhedsopgaverne.
De har et skarpt blik på hvert eneste hjørne af regionen for at sikre dækningen med de praktiserende læger.
Og hvad er det så, regionerne har at gøre godt med?
Hvad kan de handle med?
Hvad kan de lokke med?
Ja, det er i hvert fald vores pligt her i Folketinget at være med til at sætte rammerne op herfor.
Opmærksomheden på det her område er stor ude i regionerne, og jeg vil også sige, at kreativiteten er det samme.
Også lokalmiljøerne og civilsamfundet er rigtig, rigtig aktive på det her punkt i at forsøge at gøre det attraktivt for læger at rejse til.
Da Socialdemokraterne sad i regering indtil for få måneder siden, havde vi et skarpt fokus på det her.
De 800 mio. kr., som sundhedsministeren nævner der er sat af til sundhedshuse, var sat af af den tidligere regering.
Vi førte i valgkampen mange diskussioner om, hvad vi kunne gøre på det her område, også i forhold til om man kunne lave en anden honorering af de praktiserende læger ude i den yderste provins.
Så det var en stor glæde, at vi fik udvidet antallet af lægestuderende i Aalborg, fordi hensigten og troen på, at de bliver i Nordjylland, er til stede.
Jeg vil slutte af, og jeg vil sige, at vi har behov for at finde langsigtede løsninger med meget bred politisk opbakning.
Men vi har også behov for at kigge på det korte sigt, og her bider jeg mærke i noget, ministeren siger, som også er utrolig vigtigt for os Socialdemokrater, og det er det med at kigge på, hvordan andre faggrupper kan være med til at udvide den faglige kapacitet ude i almen praksis.
Det skylder vi den samlede befolkning, og det skylder vi også ud fra, at den sociale ulighed i sundhed blot vil stige, hvis ikke vi får løst det her problem.