Margrethe Vestager (RV), 2010-06-02:
Danske borgere tager ansvar igen og igen, i det frivillige sociale arbejde, i idrætsforeningerne, i det politiske arbejde, som besøgsvenner, og når der skal passes en livslinje eller siddes ved en hospiceseng.
Der er så mange eksempler på, at borgerne tager ansvar for deres medborgere både her og uden for Danmarks grænser.
Det er medborgerskab, når det er bedst.
Det er et godt land, hvor det er på den måde.
Det er også et godt land, når vi taler sammen på en forpligtende måde om det, der skal gøres, og de valg, som skal træffes.
Det er, både når det gælder en sund økonomi, og når det gælder om at få råd til den velfærd og den omsorg, som kendetegner Danmark, at vi finder brede løsninger og indgår kompromiser, der kan bære.
Radikale Venstre blev smidt ud fra forhandlingerne om at genoprette dansk økonomi, fordi vi ønsker reformer af dagpenge og efterløn i stedet for besparelser.
De Konservative fik lov at blive trods deres reformønsker, og Dansk Folkeparti satte så dagsordenen.
Det er nu og her.
Men det er ikke bare historien om regningen for en økonomisk krise.
Det er opgøret med Fogh Rasmussens og den nuværende statsministers økonomisk politik.
Statsministeren siger, at den økonomiske politik var på sporet, indtil den økonomiske krise ramte.
Det kan jeg kun genkende som sporet af tabte muligheder.
VKO skylder mindst 5 mia. kr. i 2015, mindst 18 mia. kr. i 2020.
Det er godt nok mange penge.
Regningen er ikke betalt, og herom kan der ikke være to meninger.
Tja, i en ny prognose vurderer den internationale organisation for økonomisk samarbejde og udvikling, OECD, at Danmark vil ligge helt bagest i feltet, når det gælder økonomisk vækst frem til 2025.
Faktisk er det kun Japan, der vil have en lavere vækst, når økonomerne vurderer det økonomiske potentiale i årene frem til 2025.
Og dér – altså i Japan – er statsministeren gået af.
Hvor eurolandene i gennemsnit kan vokse med 2,3 pct., ser dansk økonomi ud til at vokse med knap det halve.
Dermed er vores største udfordring at skabe vækst, især med fokus på at blive dygtigere.
Prognoser af den type er som en lammende lussing til Fogh Rasmussens og den nuværende statsministers politik.
Fogh Rasmussen ville have de økonomiske lærebøger skrevet om.
Fogh Rasmussen troede ikke på recession.
Fogh Rasmussen kastede Danmark ud i et ikke finansieret skattestop, der til dato har kostet os over 100 mia. kr.
3.109 dage – skattestopstælleren tæller stadig på Venstres hjemmeside, godt nok med en note om før og efter VKO's skattereform.
Men det er dog tankevækkende, at man ikke engang kan tage sig sammen til at stoppe tælleren, på trods af at statsministeren klart har erkendt, at VKO’s seneste aftale betyder, at skatteskruen strammes.
Der er ikke noget at tælle, der er ikke noget skattestop.
Danmark lever på klods.
Regeringen tør ikke løfte blikket og se længere frem
end til 2013.
Kortsigtet økonomisk politik er blevet regeringens valgsprog.
Siden hvornår er det blevet en borgerlig dyd?
Regeringen er en regering, der med sænket blik har gemt sig bag fru Pia Kjærsgaard og EU – en mildest talt overraskende kombination som forsvarskæde for regeringen.
Regeringen forsvarer sig så med, at det er EU, der kræver dette og hint af os – men EU kan ikke tvinge Danmark.
EU kan henstille, men ikke tvinge Danmark til at gøre en masse ting, som vi ikke vil.
Sparevejen er VK’s eget valg.
Til gengæld synes fru Pia Kjærsgaard at kunne tvinge regeringen til både dette og hint.
Om de vil eller ej, må stå hen i det uvisse, men de gør det i hvert fald.
Dermed har regeringen truffet et valg.
Det er af indlysende grunde afgørende og nødvendigt, at dansk økonomi bygges op igen.
Men alle har et valg, og regeringen har valgt.
Regeringen har valgt sparevejen med en enkelt reform af dagpengene som en blomst i buketten af tidsler.
For det er tidsel på tidsel.
Regeringen tørrer regningen af på de frie skoler, efterskoler, højskoler, produktionsskoler, på børn, unge og voksnes muligheder for uddannelse og på den forskning, som skal give grundlag for vækst og indsigt.
Det er lige så kortsigtet som en pulverslankekur dagen før bikinisæsonen.
For er der noget, vi har brug for, er det uddannelse og muligheder for børn, unge og voksne.
Det er borgernes indsigt, kreativitet og viden, der skal give Danmark vækst.
Det er det rugbrød, frugt og grønt, vi har brug for – og så viljen til at tænke langt.
Regeringen betaler ikke regningen.
Hver gang vi spørger, får vi at vide, at det er SU’en og førtidspensionen, der skal levere resten.
Vi kommer for at udvikle.
Og vi kommer for at gennemføre tilstrækkelige og rimelige reformer.
Det kan lade sig gøre.
Der er et valg.
Det Radikale Venstres plan er en reformplan, for vi har truffet et valg: Vi ønsker at afvikle efterlønnen.
Vi ønsker at gennemføre en skattereform, der virker, og hvor finansieringen er på plads, når pengene skal bruges.
Vi ønsker, at erhvervsstøtten målrettes.
Vi ønsker at gøre op med, at det er aldersbetinget, om man får adgang til dette eller hint til reduceret pris eller gratis.
Der er én grund til, at vi er så optaget af en sund og stærk økonomi: Det er den eneste mulighed, vi har, for at sikre omsorg for udsatte, sårbare og nedslidte borgere.
Det er den eneste måde at sikre muligheder for alle.
Et andet spor, som Danmark har forladt, er klimasporet.
CONCITO’s store analyse viser, at det er den økonomiske krise, der giver mindre CO2 – ikke regeringens politik, ikke handlinger, ikke en ændret adfærd.
Det, der er brug for, er ændringer i produktion, landbrug og transport, og dem har regeringen ikke haft formatet til at gennemføre.
Dermed spilder regeringen tiden.
På samme måde som regeringen tillod sig at spilde tid og kræfter på intern splid og en uklar strategi ved COP15.
Det er jo ikke kun klimaet, det er også miljøet.
I nogle af de store undersøgelser ligger Danmark på en lidt sølle 32. plads, og sammenligner man med EU, OECD, de andre rige lande, så ligger Danmark bare middelmådigt – middelmådigt, når det kommer til luftens kvalitet, til vores vandressourcer, biodiversitet, skovbrug, fiskeri, landbrug og kampen mod klimaforandringer.
Der er med andre ord brug for andet og mere end ødelæggelsen af Østerild og udskudte kørselsafgifter.
Der er brug for en egentlig klima- og miljøpolitik, så Danmark bliver miljø- og klimamæssigt bæredygtigt.
På lørdag er det Grundlovsdag.
Vi vil alle sammen holde store taler om demokratiet, men i år vil der for alvor være malurt i bægeret.
Det vil være første gang i mange, mange årtier, tror jeg, at et flertal i Folketinget har indskrænket vores demokrati – ellers har vi udvidet det: kvinders stemmeret, lavere valgretsalder.
Men for første gang har et flertal besluttet sig for, at nu vil vi tage noget fra nogen, når det kommer til demokrati.
Under den tragikomiske overskrift demokratisk integration har VKO besluttet, at der skal gå 4 år frem for 3, før udlændinge kan få stemmeret.
Det er dybt beklageligt, at et af regeringens resultater i det forgange folketingsår er en indskrænkning af de demokratiske rettigheder for en gruppe af medborgere.
Nu suppleres denne indskrænkning med en indskrænkning af folkeoplysningen, med indgreb mod de frie skoler, efterskoler, højskoler, produktionsskoler, de unges, børnenes og de voksnes uddannelse.
Det er selve folkeoplysningen, der står for skud.
Stemmeret, folkeoplysning, muligheder.
Det er medborgerskab.
Det er Danmarks fundament.
Det bygger Radikale Venstre på.