Morten Helveg Petersen (RV), 2008-01-15:
Lad mig sige allerførst, at det er godt, at vi får en grundlæggende diskussion om ulandsbistanden.
Det er et vigtigt område, og det er godt, at Folketinget diskuterer det her emne, ikke kun af hensyn til ulandsbistanden i sig selv og hensynet til de fattigste på kloden, men også fordi - som debatten i dag jo har afsløret med al ønskelig tydelighed - der er en lang række parlamentariske spørgsmål her, som også er interessante.
Det er desværre ikke resultatet, det er desværre ikke tilfældet, og det synes vi fra Det Radikale Venstres side er ærgerligt.
FN's årtusind-målsætninger er et fantastisk vigtigt grundlag, et vigtigt principielt grundlag for udviklingsbistanden og et vigtigt praktisk grundlag for gennemførelsen af det.
189 regeringsledere skrev i september 2000 under på FN's såkaldte Millennium Declaration, en erklæring, der bandt alle lande til at arbejde for som hovedmål at reducere antallet af mennesker, der lever i absolut fattigdom, til det halve inden 2015.
Derudover er der en stribe andre vigtige målsætninger, eksempelvis at sikre grundskoleuddannelse for alle, at fremme ligestilling og styrke kvinders rettigheder, at reducere børnedødelighed, at forbedre gravide og fødende kvinders sundhed, at bekæmpe hiv/aids, malaria og andre sygdomme, at sikre en miljømæssig bæredygtighed og at skabe et globalt partnerskab for udvikling.
Det er alle sammen målsætninger, som er gode, som er rigtige, som er sympatiske, og som vi skal lægge os i selen for at indfri.
Indholdet af målsætningerne er fantastisk vigtigt, fordi det fokuserer på det enkelte menneske og fokuserer på en bekæmpelse af den helt basale fattigdom, som er et kolossalt globalt problem i dag.
Dertil kommer, at årtusind-målsætningerne på det praktiske plan jo også er udtryk for en vigtig form for koordination mellem donorerne.
Jeg synes, at det i øvrigt er en diskussion værd, om ikke de prioriteringer, der ligger i årtusind-målsætningerne, måske i højere grad, end tilfældet er i dag, burde være styrende for, hvad det er, vi selv giver bistand til fra dansk side.
Der skal ydes mere i bistand, for at vi kan nå at indfri de her vigtige målsætninger.
Derfor var vi i Det Radikale Venstre glade for de formuleringer, der stod i regeringsgrundlaget, om at øge ulandsbistanden.
Desværre må vi konstatere efter debatten i dag, at der ikke er opnået den brede enighed i Folketingssalen i dag, som ellers kunne have betydet, at man kunne have ført den her formulering ud i livet.
Kritikken af regeringen er virkelig åbenbar i diskussionen i dag.
Man kunne have valgt et bredt forlig på det her område, man kunne have valgt at strække hånden ud til den øvrige del af oppositionen med henblik på at indfri regeringens eget grundlag, og jeg forstår ikke, hvorfor regeringen dog ikke har benyttet sig af den mulighed på det her fantastisk vigtige område.
Det Radikale Venstre arbejder for, at vi kommer tilbage på at yde 1 pct. af bruttonationalindkomsten i ulandsbistand.
Dertil kommer, at vi finder, at man bør etablere, hvad vi kalder en global ramme, bl.a. med henblik på at løse nogle af de store klimaproblemer, som også gør sig gældende i ulandene.
Jeg vil allerede her annoncere, at vi agter at genfremsætte et beslutningsforslag om etablering af en global ramme, så vi kan få hele diskussionen om den rene bistand så at sige tilbage i Folketingssalen igen.
Det er der altså virkelig hårdt brug for.
Jeg skal sige, at vi selvfølgelig stemmer for det forslag til vedtagelse, vi selv har været med til at fremsætte.
Vi går imod det, der ligger fra regeringens og Dansk Folkepartis side, og vi synes, at det er trist, at den her anledning til at diskutere ulandsbistanden i dag ikke blev brugt til at skabe en reel enighed og et reelt bredt samarbejde.
Det kunne have været dagen, hvor vi havde set en ny tid for dansk ulandsbistand, og jeg synes, det er ærgerligt, at det ikke blev tilfældet.