runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Østergaard (RV), 2007-03-02:
Glade, ja, men tilfredse, nej, det er vi ikke.
Men vi er selvfølgelig glade for, at det lykkedes at påvirke flertallet på den måde, som det jo altså ikke lykkedes for De Konservative, dengang man sad og forhandlede det.
Men der er et spørgsmål, vi så er nødt til at vende tilbage til, og som jeg er sikker på at fru Henriette Kjær synes er lidt trættende at blive ved med at blive spurgt om.
Et af de andre punkter, som stod lysende klart for fru Henriette Kjær efter at have været på besøg i asylcentrene, var jo, at der var nødt til at være en øvre grænse for, hvor længe man kunne sidde i asylcentrene.
Jeg forstår, at der kan være teknikaliteter og problemer i den model, vi har lagt frem, og som var det sidste punkt på dagsordenen, men her taler vi sådan set bare om, at vi overlader det til ministeren og embedsmændene at finde en løsning – og der kan være mange forskellige løsninger.
Ordet midlertidig opholdstilladelse er slet ikke nævnt, vi siger bare, at vi sætter en øvre grænse.
Derfor vil jeg gerne spørge fru Henriette Kjær: Kan man ikke i det mindste for børnefamiliernes vedkommende aftvinge fru Henriette Kjær et svar på, hvor lang tid vi kan byde dem at sidde i et asylcenter, selv et asylcenter, hvor de selv må lave mad?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-03-02:
Jeg er helt enig i, at der skal handles.
Vi har haft løbende fokus på især børnenes forhold, på at sikre, at de tilbud, de muligheder og de rammer, der er for dem, er så gode som overhovedet muligt.
Så jeg er helt enig i, at der er behov for at handle, og det bliver der heldigvis også gjort.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-02:
Der findes vel næppe noget for en politiker, der er mere irriterende end at blive fejlciteret, og jeg tror ikke, det bliver bedre af, at det er en partifælle, der gør det.
For hr. Søren Krarups partifælle, hr. Jesper Langballe, sagde jo netop, at »det er meningsløst at give dem mere plads, hvis de alligevel skal rejse hjem.
Det vil blive opfattet som om, at vi bløder op«.
Hr. Jesper Langballe siger jo intet som helst om det med at tiltvinge.
Hr. Jesper Langballe taler jo netop om det samme, som hr. Søren Krarup nu taler om, nemlig at man giver en gave, og at denne gave vil blive opfattet, som om man bløder op og som »et signal til andre afviste asylansøgere om, at de bare skal bide sig fast.«
Søren Krarup (DF), 2007-03-02:
Jeg må tilstå, at debatten kører i ring, for det, der er at svare, har jeg allerede sagt: at der er en væsensforskel på, at de afviste asylansøgere skal tiltvinge sig fordele, som de ikke har nogen ret til, mens vi naturligvis ikke har noget som helst imod, at de samme asylansøgere i en situation, hvor forholdene har ændret sig, får mulighed for at få lidt mere plads.
Der er forskel på at tiltvinge sig noget og få noget givet som gave.
Henriette Kjær (KF), 2007-03-02:
Der er ingen tvivl om, at det ikke er sjovt at være flygtningebarn.
Det må ikke være sjovt at blive revet op med rode, komme ud på en lang, opslidende rejse og derefter lande i et asylcenter i et fremmed land.
Det er heller ikke særlig sjovt at se sine forældre blive angste, desperate eller apatiske, og derfor er flygtningebørns situation ikke optimal, for at sige det mildt.
Men at sige, at de kun må bo på et asylcenter i 6 måneder, kan vi Konservative ikke sige ja til.
Det vil for det første kræve store logistiske tiltag med at have boliger stående til rådighed ad hoc, og derudover mener jeg også, at det vil være en klar forskelsbehandling af asylansøgerne i forhold til enlige, barnløse par og ældre.
En anden bekymring, vi kunne have, er, at nogle af forældrene til børnene på asylcentrene har meget lidt overskud og kan have svært ved at tage sig af deres egne børn, og på centrene er der jo trods alt psykologer og sundhedsfagligt personale til at hjælpe familierne.
Jeg mener, at vi i stedet skal sikre børnene gode forhold på centrene, og jeg er tilfreds med de øgede bevillinger, der er blevet givet sidste år og den udmelding, der er kommet i dag om, at der nu vil komme mere plads til familierne.
Børnene skal i videst muligt omfang holdes skadesløse, men det mener vi Konservative også man kan gøre ved at lave nogle gode rammer inden for centrene.
Så vi afviser forslaget.
Morten Østergaard (RV), 2007-03-02:
Et eller andet sted kan jeg godt forstå, hvis fru Henriette Kjær synes, at det her langt hen ad vejen er en god dag, for det var jo efter det her besøg, som også hr. Søren Krarup refererede, at fru Henriette Kjær gik ud og sagde, at nu skulle der være bedre forhold og mere plads for børnefamilierne på asylcentrene.
Der vil jeg spørge: Synes fru Henriette Kjær ikke, at det er lidt ærgerligt, at der skulle gå det meste af et år, efter at Folketinget blev opmærksom på de her forhold, og at der skulle beslutningsforslag til, så ministeren var tvunget til at komme med et eller andet?
Synes fru Henriette Kjær ikke, at det er ærgerligt, at det var nødvendigt at gå det igennem, og at ikke flere kunne se det, som fru Henriette Kjær og vi andre, som bl.a. står bag det her forslag, kunne se dengang: at der var behov for mere plads?
Det synes jeg bare at fru Henriette Kjær bør gøre sig overvejelser over, når man nu afviser et forslag fra dem, man egentlig var enig med for et års tid siden, og holder med dem, som ikke ville være med på galejen.
Henriette Kjær (KF), 2007-03-02:
Nej, jeg synes faktisk, at den debat, der blev rejst efter besøget i asylcentrene sidste forår, blev der handlet utrolig hurtigt på fra ministeriets side og fra regeringens side, hvor der hurtigt blev afsat de første 37 mio. kr. til at forbedre forholdene for asylbørnene.
Det synes jeg altså ikke man kan sige andet end.
Nu er vi så kommet et skridt videre, hvor der også bliver flere kvadratmeter, og det regner jeg da også med at De Radikale er meget, meget tilfredse med oven på det forslag, de selv kom med ved satspuljeforhandlingerne.
Så vi burde vel egentlig alle sammen være glade og tilfredse over, at asylansøgerne får bedre forhold i centrene.
Det har jeg svaret på i forrige debat, og der kan ikke sættes en øvre grænse.
Det har vi jo diskuteret.
Men jeg må lige vende tilbage til, hvad jeg ikke nåede at få svaret på i sidste omgang.
Det er temmelig flot, og man må have stor selvtillid, når man sådan kan give sig selv æren for de forbedringer, der nu bliver fremlagt i dag fra regeringens side.
Det har intet med det her beslutningsforslag at gøre.
Det falder tilfældigvis sammen med, at der har været møde i regeringen, hvor man er blevet enig om at bevilge de her midler.
Steen Gade (SF), 2007-03-02:
Selv om fru Henriette Kjær siger, at vi ikke kan lave en øvre grænse, må fru Henriette Kjær vel alligevel have nogle tanker om, at hvis børn vokser op i 4, 5, 6 år i en asyllejr, er det vel ikke kun en diskussion om, at de skal have to rum.
Altså, set fra familiernes side må fru Henriette Kjær vel også være enig med mig i, at deres vilkår bliver ringere, også selv om de får to rum.
Det er selvfølgelig bedre end kun at have ét, men to rum i en enormt lang række år er da skadeligt for børn og deres opvækst.
Henriette Kjær (KF), 2007-03-02:
Jamen nu synes jeg, man skal passe på ikke at lave sådan nogle standardløsninger, der siger, at det eneste rigtige er, at de her mennesker kommer ud i en lejlighed.
Børn vokser op under mange forskellige forhold – det kan være i kollektiver for den sags skyld, hvor man også kun har ét værelse og nogle fælles rum at mødes i, og det gør man helt frivilligt, fordi man godt kan lide fællesskabet.
Der kan altså være fordele.
Der er selvfølgelig ikke fordele, hvis der er en negativ stemning og tingene ikke fungerer, men det er jo så netop det, vi siger nu: Vi skal have tingene til at fungere bedre, have noget mere livsglæde ind, netop i form af at der kommer nogle tilbud, at der bliver mere plads og mere ro, så folk forhåbentlig får en bedre søvn om natten, når de kan lukke døren og sove for sig selv og ikke skal sove fire mennesker i ét rum.
Det regner jeg da hundrede procent med giver nogle bedre forhold for børnene.
Steen Gade (SF), 2007-03-02:
Jeg er sådan set enig med fru Henriette Kjær i, at der jo ikke er noget her, der nødvendigvis er det eneste rigtige, men selv med to rum – vi ved jo, cirka hvor mange kvadratmeter det så giver – er det jo ikke ordentlige opvækstvilkår alligevel.
Men jeg er enig i, at det kunne man jo godt bløde op på, altså, at der var flere muligheder osv.
Men det grundlæggende er, at det, vi ved indtil nu, er, at det faktisk skader børns opvækst.
Så er der nogle, der klarer sig, men det skader jo sådan gennemsnitligt børns opvækst at leve i lejre og i en situation, hvor deres forældre ikke er mere integreret i samfundet end det, vi ser i dag.
Henriette Kjær (KF), 2007-03-02:
Ja, men det var også derfor, jeg i min ordførertale gjorde noget ud af at sige, at det at være flygtningebarn ikke er en optimal situation, for det skaber nogle problemer næsten ligegyldigt hvad.
Om vi så fandt den her lejlighed efter 6 måneder og sagde værsgo, så havde de stadig væk ikke fået afklaret deres sag, for her taler vi jo endda om folk, der stadig væk kan være i fase 2 og være ved at få behandlet deres sag.
De kunne også være dér, hvor de havde fået afgjort deres sag og var klar over, at de skulle rejse ud, så snart man havde fået lavet en aftale med deres hjemland.
Så ville vi have en debat herinde, der hed: Nej, det er da umenneskeligt, det er jo rædselsfuldt for de her børn, de ved ikke, om de er købt eller solgt, skulle vi ikke ...?
Og så ender vi altså med, at vi faktisk – for at give alle ro i sjælen og give optimale forhold – skal give opholdstilladelse faktisk ganske hurtigt til stort set alle.
Og det mener jeg jo ikke vi kan, for så ødelægger vi hele flygtningebegrebet.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-02:
Ikke overraskende støtter Det Radikale Venstre det her forslag, som vi selv er medforslagsstillere på.
Jeg synes alligevel, der er grund til at gøre et par bemærkninger.
Der er en lang række, for ikke at sige flere hundrede børn og deres familier, som opholder sig i danske asylcentre.
Mange af dem opholder sig i lang, lang tid i et asylcenter; faktisk er der 233 børn, der har boet længere tid end 4 år på et dansk asylcenter.
Jeg tror ikke, at der er nogen mennesker med fornuften i behold, der vil mene, at de optimale rammer om en barndom er at opvokse i et asylcenter.
Det mest optimale er selvfølgelig at vokse op ude i samfundet.
Det er der, de mest optimale forhold er for børn, hvor de kan få så normal en barndom som muligt og en barndom, som kan gøre dem til hele mennesker på et senere tidspunkt.
Det undrer mig lidt, at der har været så mange afvisende taler indtil nu.
Jeg er nødt til at fortsætte lidt i samme rille, som jeg også gjorde i den forrige debat, som der jo egentlig var en del partier der prøvede at få til at handle om det her.
Hvad er det, der gør, at både De Konservative og Socialdemokraterne tidligere har været villige til at diskutere spørgsmålet om, hvorvidt der skulle sættes et loft over, hvor lang tid man kunne opholde sig i sådan et asylcenter?
Hvordan kan det være, at partier, som i foråret 2006 mente, at tidsfaktoren var utrolig vigtig, utrolig afgørende, i dag synes, at det søreme ikke længere er det afgørende?
For Det Radikale Venstre er det fuldstændig essentielt, at børn ikke skal sidde i lange perioder i danske asylcentre.
De kan jo ikke gøre for, at de er kommet herop sammen med deres familie.
De kan ikke gøre for, at deres familie ikke har fået asyl.
Men de må leve med den realitet, at de med de nuværende regler må tilbringe år på år på år i asylcentre.
Det vil vi ikke være med til fra radikal side.
Vi synes, at vi – og her tænker jeg på det danske samfund – skylder disse børn at sørge for, at de kommer ud i samfundet.
Og derfor kan Det Radikale Venstre støtte det her forslag, som jeg helt klart ser som et udtryk for, at regeringen var opmærksom på, at oppositionspartierne prøvede at presse dem – også i Folketingssalen i dag.
Vi har en minister, der har sans for timing – det kan vi se.
Hr. Eyvind Vesselbo varmede lidt op, og så kom forslaget, samme dag som vi skulle diskutere emnerne her i Folketingssalen.
Timingen er faktisk lige så god, som ministerens timing var, da der var problemer med nogle psykisk syge kosovarer.
Da var ministeren også klar, så det lige passede, sådan at man kunne rive brodden ud af debatten.
Men det gør man jo i virkeligheden ikke.
Det, man gør, er, at man siger til os: Bliv bare ved.
Og det gør vi – vi bliver ved.
Søren Krarup (DF), 2007-03-02:
Må jeg lige sige allerførst, at hr. Morten Østergaard ganske rigtig ikke har mere taletid, men det havde han, da han begyndte, og jeg havde i min ordførertale stillet ham nogle konkrete spørgsmål, som han ikke har svaret på.
Så må jeg lige gentage over for hr. Simon Emil Ammitzbøll, der stiller samme spørgsmål som både hr. Morten Østergaard og hr. Jørgen ArboBæhr, at der er forskel på, at man tiltvinger sig fordele, og at man får dem skænket, fordi forholdene muliggør det.
Og der er ingen modsætning imellem at sige, at vi afviser, at man skal kunne tiltvinge sig fordele, men vi har i øvrigt ikke noget imod, når forholdene har udviklet sig, som de har, at disse afviste asylansøgere får bedre plads.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-03-02:
Da Danmark i 2001 fik en ny regering skete det efter en folketingsvalgkamp, som i høj grad havde fokuseret på udlændingedebatten.
Venstre og ikke mindst Dansk Folkeparti kørte en ekstremt hård og beskidt valgkamp, hvor de med symbolpolitik appellerede til den indre svinehund og folks frygt for udlændinge.
Siden valgkampen i 2001 har flertallet bestående af Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti gjort deres til at skræmme udlændinge fra at søge til Danmark gennem starthjælp og almindelige opstramninger og afholde folk fra at kunne komme til Danmark, hvis de var så uheldige at være forelsket i en herboende, gennem 24-års-reglen og tilknytningskravet, og ikke mindst har de behandlet de mennesker, der søgte asyl i Danmark, og som fik afslag på asyl i Danmark, meget, meget dårligt.
Når virkeligheden bliver dokumenteret dels i medierne, dels direkte over for politikere, der f.eks. besøger Sandholmlejren eller Avnstruplejren, når virkeligheden for alvor trænger sig på, er det, at Dansk Folkepartis og regeringens reaktion er, at de bliver nødt til at gøre noget, men ikke, at de bliver nødt til at gøre det rigtige.
Virkeligheden har jo presset sig så meget på, at det for regeringen og Dansk Folkeparti er blevet klart, at de er gået ud over grænsen; at man ikke kunne behandle afviste asylansøgere sådan, som man gjorde; at det var nødvendigt sidste år at bevilge nogle penge til nogle bittesmå forbedringer for de afviste asylansøgere – nogle bittesmå forbedringer.
Dansk Folkeparti gjorde det til et ultimativt krav, at de 37 mio. kr. ikke måtte bruges på mere plads til de afviste børnefamilier.
Derfor er det jo selvfølgelig lidt glædeligt, at vi i dag har set, at virkeligheden endnu en gang har presset sig så meget på, at selv regeringen og Dansk Folkeparti igen har ændret holdning.
Det kan vi selvfølgelig kun glæde os over i oppositionen, bl.a. fordi vi har medvirket til, at virkeligheden er blevet gjort klart, samtidig med at medierne har beskæftiget sig med det, og samtidig med at tusinder af mennesker uden for det her Folketing har beskæftiget sig med det og sagt fra.
Det forslag, vi behandler her, er jo egentlig bare et forslag om, at vi går det skridt videre – noget, der burde være opbakning til i Folketinget.
Hvis man hører udmeldingerne f.eks. fra De Konservative og tidligere fra Socialdemokraterne, har der jo været opbakning til, at der skulle være en grænse for, hvor længe man kunne tillade sig at holde folk i almindelighed og børn i særdeleshed i asylcentrene.
Alle, der beskæftiger sig med det – Dansk Røde Kors, Dansk Flygtningehjælp – siger, at der er en øvre grænse; asylcentrene er ikke beregnet til langvarige ophold.
At sætte en øvre grænse for langvarige ophold er ganske simpelt, hvad det her forslag handler om.
Derfor burde det være sådan, at alle anstændige mennesker, der mener, at børnene skal have det så godt som muligt – og jeg er enig med den konservative ordfører i, at det aldrig vil være rart at være flygtningebarn, men at børnene skal have det så godt som muligt – vil kunne stemme for det her forslag.
Søren Krarup (DF), 2007-03-02:
Jeg vil komme med en enkelt bemærkning til hr. Morten Østergaard, der jo altså siger, at han hele tiden har understreget, at det drejer sig om familierne og ikke om børnene.
Hvis det er tilfældet, kan jeg vel sige, at så er det en fuldstændig overflødig debat, for den debat havde vi tidligere, hvor det handlede om, hvorvidt familierne skulle have midlertidig opholdstilladelse.
Men det er jo heller ikke rigtigt.
Hvis han ser sit eget forslag, vil han kunne konstatere, at ordet børn eller barn bruges syv gange, mens ordet familie altså lige er med to gange, hvor det ofte gemmer sig i begrebet barn.
Det vil jo sige, at hele denne debat selvfølgelig, som jeg tidligere har sagt, er et populistisk propagandafremstød, hvor venstrefløjen endnu en gang forsøger at lægge sig i halen på den folkestemning, som medierne, bl.a. TV 2's såkaldte dokumentar – det vil sige propaganda – har rejst.
Det er denne debat vidnesbyrd om.
Morten Østergaard (RV), 2007-03-02:
Altså, et er jo, at man har forberedt sig lidt sjusket og ikke har konstateret, hvad det er, der står i forslaget, noget andet er at blive ved at fremture med det.
Jeg kan da godt citere fra det en tredje gang: »Folketinget pålægger regeringen i indeværende folketingssamling at fremsætte de nødvendige lovforslag og foretage andre fornødne administrative ændringer, der sikrer, at ingen børnefamilie skal tilbringe mere end 6 måneder i et asylcenter.«
Så sidder hr. Søren Krarup og tæller op, hvor mange gange forskellige ord er brugt i forslaget.
Det her er lovteksten, det er det, vi lægger frem i vores beslutningsforslag.
Der er vist ikke så meget at diskutere, vil jeg sige til hr. Søren Krarup.
Søren Krarup (DF), 2007-03-02:
Ja, ja, vi må jo tilstå, at debatterne her i Folketinget jo mere og mere minder om goddag mand økseskaft-debatter.
Det er fuldstændig rigtigt, som jeg sagde, at begrebet familie optræder to gange, mens begrebet børn eller barn optræder syv gange.
Det vil sige, at det er helt klart.
Det står jo også i overskriften, at børn højst må tilbringe 6 måneder i et dansk asylcenter.
Er det mon tilfældigt, at det er børn, der fremhæves i overskriften?
Selvfølgelig er det ikke det.
Og det bekræfter, hvad jeg sagde før.
Morten Østergaard (RV), 2007-03-02:
Jamen jeg skal jo ikke forsøge at bortforklare, at det er børnene, vi har i tankerne her.
Det er børnene.
Men hr. Søren Krarup spurgte, om de skulle tvangsfjernes, og så sagde jeg: Nej.
Det står også i forslaget, at de ikke skal det, og derfor var det et overflødigt spørgsmål.
Men det, jeg godt vil sige til hr. Søren Krarup, når jeg nu alligevel har anledningen, er, at det da er lidt ynkeligt at se, at hr. Søren Krarup iklæder sig selv og Dansk Folkeparti denne offerrolle, som vi efterhånden kun kender alt for godt.
Fordi man nu er tvunget til at skifte sit standpunkt ud, fordi man er presset af, at man simpelt hen ikke kan vedstå længere at fastholde princippet om, at børnefamilierne ikke må få mere plads, så siger man, at det er på grund af propaganda fra medierne og på grund af venstrefløjen og alle mulige andre, hvis gerninger jeg ikke skal redegøre for.
Det er nærmest, som om vi skal have medlidenhed med Dansk Folkeparti, fordi man nu er blevet tvunget til at gøre det rigtige.
Der må jeg sige: Det rækker min humanisme trods alt ikke til.
Troels Ravn (S), 2007-03-02:
Jeg er helt sikker på, at det aldrig bliver uproblematisk at bo som flygtning på et asylcenter hverken som barn eller voksen.
Men kan hr. Morten Østergaard alligevel forestille sig en situation, hvor en grænse på 6 måneder kunne blive en rigid grænse?
Jeg tænker på, at vi, da vi var i Brovst, rent faktisk oplevede, at der var familier, der ønskede at blive i centeret, frem for at blive flyttet til en lejlighed ude i byen.
Morten Østergaard (RV), 2007-03-02:
Det er derfor, vi med det her forslag tager princippet om, at der skal være en øvre grænse på 6 måneder, op og beder regeringen om at fremsætte de nødvendige lovforslag og andre administrative ændringer.
Herunder kan der jo være masser af muligheder for at sige, at hvis familierne f.eks. vælger at blive på et asylcenter, eller hvis der er særlige forhold, der taler for noget andet, jamen så er situationen en anden.
Det er jo sådan, man laver love.
Hvis det er den misforståelse, vi skal have opklaret, så vil jeg se frem til det.
Troels Ravn (S), 2007-03-02:
Vi skal måske fortsætte lidt ad den konstruktive vej.
Ville det ikke også efter hr. Morten Østergaards opfattelse være en bedre vej at gå, at vi dels forbedrer forholdene i asylcentrene, sådan at der bliver en tilværelse så tæt på det normale som overhovedet muligt for børn og voksne, dels åbner for, at voksne får lejlighed til at uddanne sig, tage arbejde – også lønnet arbejde – og faktisk skabe grundlag for ad den vej frivilligt at kunne søge bolig uden for centret og dermed også gå ud og fungere i det danske samfund, indtil der viser sig et afslag eller ophold, altså at de har fået nogle kompetencer, som man under alle omstændigheder kan bruge enten her i Danmark eller i sit hjemland?
Morten Østergaard (RV), 2007-03-02:
Jeg bliver måske nok mere og mere forvirret over, hvad det socialdemokratiske standpunkt er i den her diskussion.
Bare for lige at være helt sikker på, at det står klart for enhver, vil jeg sige: I modsætning til det foregående forslag går det her ikke ind i teknikken og i, hvordan man vil gøre.
Det går ikke ind og siger, at der skal gives midler til opholdstilladelser, så den løsning, hr. Troels Ravn her taler om, om at man kan tage bolig uden for asylcentrene, kunne jo udmærket være en måde, hvorpå man løste og levede op til beslutningsforslaget her om, at der skal være en øvre grænse.
Det kunne jo udmærket være en sådan måde, man kunne gøre det på.
Derfor må man sige, at vi nok har behov for en udvalgsbehandling for at finde ud af, om vi kan nærme os hinanden, for det er min oplevelse efter den debat, vi har haft, at de her børns tarv også ligger Socialdemokraterne på sinde – det vil jeg gerne medgive.
Derfor er det også bare lidt skuffende, at man i dag vælger at afvise at lægge et øvre loft for, hvor længe folk kan sidde i et asylcenter, hvad vi tidligere har været enige om var en væsentlig del af det.
Derfor håber jeg, at vi kan komme det nærmere, men jeg vil gerne kvittere for den mere konstruktive tilgang, som har været her i den afsluttende del af debatten.
Afstemning
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-02:
Jamen jeg synes sådan set, at det er fint nok, at man får sagsbehandlingstiden ned, at vi har en målsætning om lavere sagsbehandlingstider osv., så vi kan sørge for en hurtig afklaring.
Det er der jo ingen der kan være uenig i.
Men det, der er det interessante, er, at hvis vi nu går ud og spørger folk på gaden om, hvad der er den bedste barndom, om det er i et asylcenter eller ude i virkeligheden, så tror jeg, at der vil være rigtig mange, der vil sige, at det er ude i samfundet, man får den bedste barndom.
Det er der, de mest optimale forhold er.
Lige meget hvor meget ministeren og jeg kan ønske os, at der ikke er nogen, der ender med at sidde i mere end 6 måneder, er realiteten jo, at det sker.
Og vi kan jo se, at det tal er steget enormt inden for de sidste 5 år, altså antallet af dem, der sidder i længere tid i et asylcenter.
Og så må vi da handle.
Jeg vil gå lidt ind i den diskussion, som ordføreren havde med hr. Jørgen Arbo-Bæhr.
Om de to udsagn var i modstrid med hinanden, vil jeg ikke gøre mig til dommer over, men det er jo sådan, at den 1. august 2006 i Information sagde hr. Søren Krarups partifælle: »Det er jo meningsløst at give dem mere plads, hvis de alligevel skal rejse hjem.
Det vil blive opfattet som om, at vi bløder op og også være et signal til andre afviste asylansøgere om, at de bare skal bide sig fast.«
Hvad skyldes holdningsændringen, hr. Søren Krarup?