Holger K. Nielsen (SF), 2015-02-03:
Jeg vil godt takke ministeren for den her redegørelse, som jeg synes giver nogle vigtige hovedlinjer og sigtelinjer for dansk udenrigspolitik.
Jeg vil godt starte med også at sige tak til hr. Søren Pind for nogle betragtninger, han kom med, om strategi i udenrigspolitik.
For jeg er meget enig i, at det er vi nødt til at have her i Danmark.
Vi er et lille land, som ligger som en lille klat i det nordlige Europa, og man kan spørge sig selv: Hvorfor skal vi have en udenrigspolitik?
Giver det mening, at vi bruger så mange ressourcer på det?
Giver det mening, at vi forsøger at påvirke vores omverden, og kan vi overhovedet gøre det?
Svaret er jo: Ja, selvfølgelig kan vi det.
Det er en nødvendighed for det her land, der er så afhængigt af omverdenen, at vi gør det.
Men i og med at vi er det her lille land, er det også vigtigt, at vi gør det klogt, og at vi har en strategi for den måde, vi agerer på udenrigspolitisk.
Det er også derfor, vi har fremsat et beslutningsforslag om en udenrigskommission.
For der er faktisk behov for en mere grundlæggende strategisk diskussion om, hvordan Danmark skal placere sig i de store forandringer, vi ser i geopolitikken i verden i de her år.
Der kom et papir fra Udenrigsministeriet her lige før jul, et visionspapir, som jeg synes er ganske, ganske fremragende på mange måder, og som giver nogle gode sigtelinjer.
Men jeg tror, det er vigtigt, at vi graver et spadestik dybere, og at vi får et meget mere grundlæggende arbejde på, hvordan Danmark kan placere sig i verden, altså med hensyn til hvilke perspektiver vi skal arbejde efter, om vi har de rigtige instrumenter til at løse de opgaver, der skal løses, og at vi ligesom får udenrigspolitikken sat højere op på den politiske dagsorden.
Der kan ofte være en tilbøjelighed til, at den bliver sat lidt ned.
Det ved vi fra valgkampe.
Sådan er det bare.
Men når vi nu stadig ikke har fået en valgkamp rigtig op at stå endnu, selv om den kører i kulisserne, synes jeg, der er god grund til, at vi sætter gang i det her arbejde – netop for også at illustrere de forskellige fora, som vi skal arbejde i, og hvor vi jo er afhængige af alliancer udeomkring i verden globalt, FN, Europa, EU og NATO, Norden og Nordisk Råd, og så vi kan få en analyse af, hvordan vi kan få de forskellige fora og de forskellige indflydelsesmuligheder til at spille sammen i videst muligt omfang, så vi får en styrket dansk linje ude i verden og en dansk stemme, der bliver lyttet til udeomkring i verden.
Det er der virkelig brug for i de store forandringer, som vi oplever i de her år.
Jeg synes som sagt, at redegørelsen er god.
Der er de rigtige sigtelinjer i den.
Jeg synes, der er en vigtig nyorientering i forhold til tidligere, ved at man i denne redegørelse lægger meget stor vægt på det multilaterale samarbejde.
Man bevægede sig væk fra EU.
Det var det nye Europa, som Rumsfeld kaldte det, Danmark var en del af og ikke det gamle Europa, og hvor FN kom til at spille en meget, meget begrænset rolle.
Det er enormt vigtigt, også for dansk udenrigspolitik, og den tradition, der er her i Danmark, at vi kommer tilbage til FN-sporet.
Selv om der er alle mulige diktatorer, alle mulige banditter, for at sige det rent ud, der også sidder i FN, er vi nødt til at have et sted, hvor vi kan diskutere med dem.
Derfor er FN så vigtigt et organ, og jeg synes, det er afgørende, at det her Folketing, det her land, kommer tilbage på et ansvarligt FN-spor, som jeg synes var lidt fraværende i en periode.
Det gælder også for EU: at vi erkender, at i Europa er det EU, der kan komme til at spille en vigtigere rolle, end det gør i øjeblikket, og at det er i dansk interesse, at EU gør det.
Og i den sammenhæng synes jeg også, vi skal sige, at det i forhold til Ukrainekrisen jo faktisk er ganske, ganske imponerende, at der har vist sig enighed i EU om den linje, der er blevet ført.
Der har været mange hånsord i forhold til de sanktioner, der har været gennemført over for Rusland.
Vi har fraskrevet os det militære kort, heldigvis for det – heldigvis for det.
Der er sådan set kun sanktioner og diplomati, vi kan bruge, og jeg mener bestemt, at sanktioner har haft en virkning.
Men det centrale her er også, at EU har været i stand til at formulere en fælles linje, selv om der i Europa er meget, meget forskellige tilgange til Rusland.
Det er vigtigt, at vi fra dansk side arbejder på at fastholde den enighed.
Der er i den her redegørelse en erkendelse af, at militære interventioner kan være nødvendige, men at de skal bruges med stor forsigtighed, og at de først skal bruges, når alle andre muligheder er udtømt.
Den militære mulighed skal bruges til allerallersidst, hvor diplomati og hvor alle andre muligheder er udtømt.
Og det er jo det, der er tilfældet med IS i Mellemøsten.
Man kan ikke forhandle med en nazistisk, fascistisk organisation som IS; en brutal, barbarisk organisation som IS kan man ikke forhandle med.
Den erkendelse er vi bare nødt til så at drage.
Det er så også baggrunden for, at man er gået ind militært fra Vestens side.
Man kan diskutere: Nu gør vi det igen.
Nej, det er ikke det samme som Irakkrigen i 2003.
Det er noget helt, helt andet, vi er ude for her
Der er den meget, meget vigtige forskel – det fremgår også af den her redegørelse – at det ikke er os, der skal bekæmpe IS; det er de lokale kræfter i området, der skal bekæmpe IS, og vi er så udelukkende støttefunktion for dem.
Det er en fundamental forskel fra Irakkrigen, hvor vi gik ind og besatte Irak, og fra Afghanistan, hvor vi gik ind og besatte Afghanistan.
Det er jo derfor, det er lykkedes kurderne at slå IS tilbage.
Jeg ved, at Enhedslisten har været meget optaget af Kobane, og det lykkedes faktisk kurderne at slå IS tilbage.
Det skyldes mange ting, men det skyldes også, at amerikanerne bombede IS-stillingerne fra luften.
Det skyldes også de amerikanske bombninger.
Det skyldes også koalitionens bombninger i det nordlige Irak, at det lykkedes at standse IS' fremmarch mod Erbil i den del af det kurdiske område.
Derfor har det haft en funktion der.
Det er rigtigt, som det er blevet sagt, at der ligger et problem omkring den irakiske hær og den irakiske regering, og vi er nødt til at følge det meget nøje.
Vi har også sagt fra vores side, at hvis det viser sig, at der ikke sker fremskridt og shiamilitser er lige så brutale i deres fremfærd som IS, så går det simpelt hen ikke.
Men sådan som jeg overhovedet er blevet briefet om det og har forstået det, er der en udvikling i gang i Irak på det her område.
Men det er klart, at vi er nødt til at følge det nøje og se på, om det faktisk også har en funktion i forhold til det.
Men jeg synes som sagt, der ligger en meget rigtig linje i forhold til de her områder.
Arktis spiller en stor rolle, også i dansk udenrigspolitik, også i denne redegørelse.
Det er også nødvendigt, at vi diskuterer Arktis, for det er blevet et dansk interesseområder par excellence.
Gennem rigsfællesskabet spiller vi en vigtig rolle i det område, og i den forbindelse er det også helt, helt centralt, at vi har en Ruslandspolitik, der er håndterbar.
For Rusland er jo en vigtig aktør i Arktis.
Og derfor er det også vigtigt, som hr. Søren Pind også var inde på, at vi får en gennemgribende analyse af, hvad det er for et Rusland, vi oplever i de her år.
Hvordan kan vi håndtere det Rusland?
Og igen: Der er behov for, at vi får en mere strategisk gennemgang af dansk udenrigspolitik.
Men med de ord vil jeg sige tak for redegørelsen til regeringen.