Carolina Magdalene Maier (ALT), 2016-02-25:
Tak, formand.
Tak for ordet, og tak for alle kommentarerne her i salen i eftermiddag.
Behandlingen af transpersoner og transpersoners værdighed har flere gange været til debat her i Folketingssalen.
Og i 2015 blev juridisk kønsskifte jo så faktisk vedtaget her i Folketingssalen.
Men selv om der har været meget debat om det, og selv om flere partier har tilkendegivet, at de ikke betragter transpersoner som psykisk syge – og det er også kun det, vi har hørt i dag – ja, så har det altså været småt med handling.
For når det gælder klassificeringen af transpersoner, er det altså fortsat sådan, at de klassificeres i det føromtalte kapitel 5, »Mental and behavioural disorders«, i ICD-10, og det synes vi er uværdigt.
Vi synes, det er utidssvarende og uretfærdigt over for de mennesker, der har truffet et valg om, at de gerne vil skifte køn.
Det at ønske at skifte køn er en personlig beslutning, som intet som helst har at gøre med ens mentale tilstand.
Så derfor har vi – Enhedslisten og Alternativet – fremsat det her beslutningsforslag for at få fjernet transpersoner fra kapitel 5 og få dem flyttet, og ja, det her er en tilføjelse til beslutningsforslagets oprindelige ordlyd.
For vi vil gerne have dem flyttet over i et kapitel, som ikke indikerer en psykisk lidelse.
Der har været talt om kapitlet »Factors influencing health status and contact with health services«, hvilket vi også synes er en god idé, men den beslutning skal selvfølgelig træffes i samarbejde med aktørerne fra transmiljøet.
Det har efterhånden i flere år forlydt, at WHO er i gang med at revidere indplaceringen af transkønnethed i den her nye version af ICD, altså ICD-11, og faktisk har det igennem de seneste 4 år været den primære årsag til ikke at gøre noget ved det her problem.
Men her må vi bare konstatere, at den her revision skulle have været foretaget i 2012, og som vi har hørt flere gange, er den blevet udskudt til 2014, så til 2015, så til 2017, og nu er den udskudt til 2018.
At det er så tydeligt, at sagen trækkes i langdrag, understreger jo meget fint, at vi er nødt til selv at gøre noget, hvis vi virkelig gerne vil gøre en forskel på det her område, og hvis vi mener det alvorligt, og det gør vi altså i Enhedslisten og i Alternativet.
Vi er naturligvis helt enige i, at den enkelte skal tilbydes afklarende og vejledende samtaler i forbindelse med et eventuelt kønsskifte, men at kræve, at en person skal gennemgå et nedværdigende psykiatrisk udredningsforløb, som man skal i dag, er simpelt hen ikke værdigt for et land, som bryster sig af frisind og frihed.
Jeg har læst op fra et af de spørgsmål, man bliver stillet, og jeg har flere her.
Men Folketingets medlemmer skulle læse nogle af de spørgsmål, som transpersoner bliver stillet, når de er igennem et udredningsforløb.
For det er simpelt hen så krænkende, og jeg synes ikke, vi kan være det bekendt.
Jeg har nævnt eksemplet med spørgsmålet, hvor man skal svare på, om man tænker på sine forældre, når man onanerer, og bare det er simpelt hen, undskyld mig, så langt ude i skoven, som det overhovedet kan blive.
At vi behandler gode og retskafne og almindelige mennesker – var jeg ved at sige – på den her måde, er jeg ganske enkelt uforstående over for, og når jeg læser nogle af de debatter, der har været i forbindelse med de tidligere beslutningsforslag om det her i Folketingssalen, så er jeg endnu mere uforstående over for, at der ikke er sket noget på det her område.
Hvorfor er der ikke sket noget?
F.eks. udtalte hr. Jens Henrik Thulesen Dahl i 2013 på vegne af både Dansk Folkeparti og De Konservative, at transkønnethed ikke er en psykisk sygdom.
I forbindelse med den samme behandling udtalte fru Jane Heitmann fra Venstre, at hun nødig ville »bidrage til at fastholde stigmatiseringer af bestemte minoritetsgrupper alene på grund af køn eller seksuel orientering«.
I den samme debat sagde Camilla Hersom fra De Radikale, »at det er krænkende for transpersoner at blive opfattet som nogen med adfærdsmæssige forstyrrelser, også fordi den sprogbrug jo dybest set legitimerer, at andre kan opfatte dem som sådan«.
Det er jo også det, vi har hørt i dag, og det er også de meninger og holdninger, der bliver tilkendegivet her i Folketingssalen i dag, og vi er fuldstændig enige i alle de citater.
Derfor undrer det mig rigtig meget, at der ikke er opbakning fra et flertal i Folketinget til at gøre noget ved det problem.
Og hvad er det så, vi venter på?
Vi venter på WHO, er der flere der siger, men som sagt er ændringen af klassificeringen blevet udskudt tre gange før.
Det siger sig selv, at det er problematisk, at der fortsat ikke er sket noget.
Lad os nu prøve at være realistiske: En omklassificering har været på vej siden 2012, der er 193 medlemslande i WHO, som skal blive enige her, og jeg tror ikke, vi skal foregøgle os selv, at det her bliver nemt.
Der er 193 lande, som ikke nødvendigvis har det samme syn på transseksualisme, på homoseksualitet, på individers frie rettigheder, som skal blive enige om den her nye klassificering.
Jeg tror ikke, vi skal vente længere; jeg tror, vi skal gå foran i Danmark.
Ministeren argumenterer i det her ordførernotat, som alle ordførerne har fået oversendt, at vi ikke bør ændre klassificeringen i Danmark uden om WHO, fordi – og jeg citerer – det vil besværliggøre international sundhedsfaglig kommunikation om transkønnede samt internationalt sundhedsstatistisk samarbejde.
Citat slut.
Så tænker jeg bare: Helt ærligt, vejer hensynet til international sundhedsfaglig kommunikation og internationalt sundhedstatistisk samarbejde tungere end hensynet til en minoritetsgruppes rettigheder i Danmark?
Det gør det ikke for os i Alternativet og i Enhedslisten.
For netop minoritetsgruppers rettigheder er ofte noget af det, der viser den sande styrke i et demokrati.
Og her er vi helt på linje med Socialdemokraternes Flemming Møller Mortensen, som i 2010 sagde – og han har gentaget det i dag – at det jo netop ofte er på det niveau, som minoritetsgruppernes rettigheder ligger på, at man for alvor kan måle et lands mangfoldighed og tolerance.
Jeg er så enig, og jeg synes, det er et superflot citat, så lad os dog handle på det.
Det kan godt være, at der er nogle ændringer til det beslutningsforslag, der ligger der, som specificerer det, og at der er nogle tekniske detaljer, men det er jo derfor, vi debatterer det i Folketingssalen i dag, og det er en rimelig nem løsning.
Vi stiller et ændringsforslag, længere er den ikke.
Så lad os gå foran i Danmark, de andre lande skal nok følge efter.
Lad os dog være dem, der tager det første skridt.
Der er intet i vejen for, at vi har det politiske mod til at vise, at vi i Danmark sætter hensynet til minoritetsgruppers rettigheder højere end hensynet til internationale standarder og systemer, hvor forhandlinger forhales i årevis.
Så når alle ordførere her i salen har tilkendegivet, at transpersoners rettigheder er højt oppe på deres dagsorden, så kræver det et knips med fingrene at gøre noget konkret ved det.
Jeg håber sådan, at vi har det nødvendige politiske mod og den tilstrækkelige respekt for transpersonerne, som oplever stigma og krænkelse, både fra omverdenen og fra systemet.
Jeg håber, vi har respekten og modet til at gøre noget ved det her område, og vi har faktisk muligheden for det.
Lad os gribe den mulighed.
Det håber jeg at alle vil være med til.
Med det vil jeg gerne sige tak for ordet.