Lars Barfoed (KF), 2010-05-20:
Forslagsstillerne præciserer, at det med et sådant lovforslag f.eks. kunne fastslås, at afgørelser fra britiske domstole vedrørende injurierende ytringer ikke er gældende i Danmark.
Forslaget bliver begrundet med, i hvert fald bl.a., at den engelske injurielovgivning …
Det gik lidt hurtigt med at komme herop, så jeg fik ikke helt set, hvad det egentlig var, vi skulle i gang med.
Men nu tror jeg, at jeg har fat i det rigtige.
Det, der står her, passer i hvert fald med det, der står på tavlen.
Jeg beklager meget.
De her forslag – det er jo to forslag, der bliver behandlet samlet – B 183 og B 188, vedrører reglerne i partiregnskabsloven om private bidrag til politiske partier.
Beslutningsforslag nr. B 183, som er fremsat af Enhedslisten, indeholder en række konkrete forslag til ændringer af de gældende regler i partiregnskabsloven, mens beslutningsforslag nr. B 188, som er fremsat af SF, lægger op til, at der nedsættes en kommission, som skal komme med forslag til ændringer af de nævnte regler.
Inden jeg kommenterer de her to forslag nærmere, vil jeg lige i grove træk gennemgå de gældende regler på området, og de findes jo som bekendt i partiregnskabsloven.
Der var i 1990 en grundig debat om loven, som så blev vedtaget af et bredt flertal af Folketingets partier.
I 1995 blev der foretaget en ændring af lovens regler om, i hvilket omfang partier skal offentliggøre oplysninger om private bidragydere i deres regnskaber, og så er der i 2001 indsat en hjemmel i loven til at pålægge straf for overtrædelse af lovens regler om regnskabsaflæggelse.
Loven indebærer, at partier, som har været opstillet til det senest afholdte valg til Folketinget eller Europa-Parlamentet, skal aflægge et regnskab over partiets landsorganisations indtægter og udgifter.
Da lovforslaget blev behandlet i 1990, blev der stillet forslag om, at det burde fremgå af regnskabet, hvilke privatpersoner der har ydet et bidrag på 5.000 kr. eller mere.
Så blev der som nævnt i 1995 gennemført en ændring af loven.
Ændringen betød, at regnskabspligtige partier i deres regnskaber skal anføre navn og adresse på private bidragydere i tilfælde, hvor et partis landsorganisation i regnskabsåret fra samme private bidragyder har modtaget et eller flere bidrag, der tilsammen overstiger 20.000 kr.
I bemærkningerne til lovforslaget fra 1995 er det anført, at formålet med, at bidrag, der overstiger 20.000 kr., skal anføres på regnskabet, var at give interesserede mulighed for at få indsigt i, hvilke personer og foreninger der yder bidrag til de politiske partier.
For så vidt angår anonyme bidrag, skal regnskabet indeholde oplysninger, dels om hvor meget partiet i alt har modtaget fra anonyme bidragydere og dels om størrelsen på hvert enkelt anonymt bidrag på mere end 20.000 kr.
Der gælder altså ikke noget forbud imod anonyme bidrag.
Lad mig derefter gå over til indholdet af de to beslutningsforslag, vi skal diskutere.
Først vil jeg sige noget om beslutningsforslag nr. B 183 og derefter komme ind på B 188.
Med beslutningsforslag nr. B 183, som er fremsat af Enhedslisten, lægges der jo op til en række konkrete ændringer i partiregnskabsloven – for det første, at bidrag på over 5.000 kr. til politiske partier skal offentliggøres; for det andet, at offentliggørelsen, foruden at omfatte bidragyderens identitet, skal omfatte størrelsen af bidrag, der overstiger 5.000 kr.; for det tredje, at bidrag til bl.a. partiernes kandidater skal offentliggøres; for det fjerde, at anonyme bidrag skal videresendes til humanitære formål.
Om det første forslag, hvorefter navnene på alle bidragydere, som har givet mere end 5.000 kr., skal offentliggøres, kan jeg oplyse, at det element også har indgået i de forskellige beslutningsforslag, som SF har fremsat på området igennem årenes løb.
Det vil altså i virkeligheden indebære en nedsættelse af den gældende beløbsgrænse fra 20.000 kr. til 5.000 kr.
Det kan regeringen ikke tilslutte sig, og baggrunden for det er, at Folketinget i 1995, som jeg lige har redegjort for, efter grundige overvejelser valgte at fastsætte grænsen netop til de 20.000 kr.
Det var, som den daværende justitsminister også forklarede på spørgsmål i forbindelse med lovændringen i 1995, sådan, at beløbsgrænsen var udtryk for et kompromis mellem på den ene side offentlighedens interesse i at vide, hvem der yder bidrag til politiske partier, og på den anden side de enkelte bidragyderes interesse i under diskretion at kunne yde bidrag til de politiske partier, som de støtter.
Den daværende justitsminister anførte i den forbindelse i 1995, at det bør være muligt under diskretion at kunne yde et bidrag på eksempelvis 10.000 kr., da et beløb i denne størrelsesorden næppe kan antages at skabe et økonomisk tilknytningsforhold af den karakter, som loven tilsigter at skabe åbenhed om.
Jeg er enig i de betragtninger, og derfor mener jeg ikke, der er grund til at ændre på beløbsgrænsen.
For det andet foreslås det, at regnskabet ud over bidragyderens identitet skal indeholde oplysninger om størrelsen af de enkelte bidrag, som overstiger 5.000 kr.
Dette forslag, som også SF har fremsat ved tidligere lejligheder, kan regeringen heller ikke tilslutte sig.
Som nævnt skal partierne efter den gældende lov offentliggøre navn og adresse på de bidragydere, der har givet mere end 20.000 kr., og efter regeringens opfattelse er de regler tilstrækkelige til at tilgodese de hensyn, som loven søger at varetage.
Regeringen kan altså heller ikke her tilslutte sig forslaget.
Som nævnt lægger Enhedslistens beslutningsforslag for det tredje op til, at regnskabspligten bliver udstrakt til også at omfatte partiernes kandidater, medarbejdere, kampagner, organisationer m.v.
Som bekendt indebærer loven i sin nuværende udformning, at det kun er bidrag til partiernes landsorganisationer, som skal offentliggøres.
Spørgsmålet om kredsen af regnskabspligtige var også noget, som blev drøftet, da man behandlede forslaget i 1990.
Det fremgår således af den daværende justitsministers svar på spørgsmål fra Folketingets Retsudvalg, at man havde overvejet, om det var muligt og hensigtsmæssigt at lovgive om lokale partiafdelingers forhold.
Derudover havde man lagt vægt på, at de politiske partier er meget forskelligt organiseret på lokalt plan, og at støtte fra de lokale afdelinger til partiernes landsorganisationer ville indgå i det regnskab, som partierne allerede er forpligtet til at offentliggøre.
Med hensyn til spørgsmålet om regnskabspligt for de enkelte kandidater anførte den daværende regering tilbage i 1990, at man ikke havde fundet det nødvendigt at lovgive på dette område, og spørgsmålet om, hvorvidt og i givet fald i hvilket omfang et partis kandidater må modtage direkte økonomiske bidrag til valgkampen, må således i første række være et spørgsmål, som det pågældende parti selv tager stilling til.
Det blev i den sammenhæng anført, at spørgsmålet har en nær sammenhæng med det enkelte partis opstillingsregler.
Også de synspunkter er jeg enig i, og derfor kan regeringen heller ikke på dette punkt støtte forslaget.
Endelig vil jeg kommentere den del af Enhedslistens forslag, som lægger op til, at partierne skal pålægges at videresende anonymt modtagne bidrag til humanitære formål.
Et krav om, at partierne skal videresende sådanne anonyme bidrag, svarer jo i realiteten til et forbud mod, at politiske partier overhovedet modtager anonyme bidrag.
Det første spørgsmål, der vil melde sig i forhold til den del af forslaget, er: Hvorfor skal det egentlig være forbudt, hvorfor må man ikke længere give anonyme bidrag til politiske partier?
Og man behøver ikke at bruge meget tid på at konstatere, at svaret på de spørgsmål ikke findes i beslutningsforslagets bemærkninger.
Men jeg må bare overordnet sige, at det naturligvis kræver en god forklaring, før der bør gennemføres så principielle ændringer, som forslagsstillerne lægger op til på det her punkt.
Ud over at regeringen ikke kan se nogen god forklaring på, at der bør indføres et forbud, ville en sådan ordning også efter regeringens opfattelse give anledning til nogle principielle betænkeligheder.
Som nævnt indledningsvis blev der i 1995 fastsat krav om, at partiregnskabet skal indeholde oplysninger, dels om den samlede størrelse af eventuelle anonyme bidrag, dels om størrelsen af det enkelte anonyme bidrag på mere end 20.000 kr.
Ved vurderingen af, om den foreslåede ordning bør indføres, må der efter min opfattelse lægges vægt på, at der ikke i andre sammenhænge gælder forbud mod at yde anonyme bidrag til private foreninger og organisationer.
Og så må man jo også tage i betragtning, at den foreslåede ordning, der som nævnt reelt ville svare til et forbud mod anonyme bidrag til politiske partier, ville harmonere dårligt med den øvrige lovgivning, der i vidt omfang beskytter borgeres ret til anonymitet i politiske forhold.
F.eks. kan der peges på grundlovens § 31, stk. 1, som jo bestemmer, at valg til Folketinget skal være hemmelige.
Et andet eksempel er lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet m.v., som i § 4 bl.a. indeholder forbud mod, at en arbejdsgiver anmoder om oplysning om en lønmodtagers politiske anskuelse i forbindelse med eller under vedkommendes ansættelse.
På den baggrund kan det jo anføres, at adgangen til efter de gældende regler at modtage anonyme bidrag næppe på nogen væsentlig måde svækker ordningens formål, nemlig at give interesserede mulighed for at danne sig et overblik over partiernes eventuelle økonomiske tilknytningsforhold, eftersom der jo netop ikke kan siges at foreligge sådanne tilknytningsforhold i relation til bidragydere, hvis identitet det pågældende parti ikke har kendskab til.
Vi kan altså heller ikke støtte den del af forslaget.
Så sammenfattende er det regeringens opfattelse, at de gældende regler egentlig er udtryk for en god og fornuftig afvejning, og vi finder ikke anledning til at ændre på dem, og derfor kan vi ikke støtte B 183.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget anføres det bl.a., at de gældende regler indeholder store mangler og giver mulighed for omgåelse.
Flere af de konkrete elementer i de gældende regler i partiregnskabsloven, som forslagsstillerne i bemærkningerne til B 188 peger på som problematiske, svarer til de elementer, som indgår i Enhedslistens beslutningsforslag.
Jeg skal derfor ikke på ny adressere de synspunkter, som jeg har fremført, men bare mere overordnet henholde mig til det, jeg sagde før, nemlig at det er regeringens opfattelse, at de gældende regler om partiernes regnskabsaflæggelse er udtryk for en god og fornuftig afvejning af de modsatrettede hensyn, der kan være på området.
Derfor er det efter regeringens opfattelse sådan, at der hverken er grundlag for at foretage ændringer af reglerne om partiregnskaber eller for den sags skyld nu bede en kommission om at se på reglerne med henblik på at komme med forslag til sådanne ændringer, og derfor kan regeringen heller ikke støtte Socialistisk Folkepartis beslutningsforslag.