Tom Behnke (KF), 2011-04-15:
Jeg må også indrømme, at da jeg så forslaget første gang og skulle til at forholde mig til det og finde ud af, hvad der er op og ned, tænkte jeg umiddelbart, at det lyder da meget fornuftigt.
Men så hører jeg også justitsministerens svar i dag i starten af debatten her, hvor justitsministeren jo redegør for alle de mange muligheder, der rent faktisk er.
Og der er muligheder.
Derfor er der jo ikke det behov, som jeg egentlig startede med at tro.
For der er en mulighed.
Der kan jo ske beskikkelse af en bistandsadvokat til de pårørende til en afdød, hvis dødsfald efterforskes som en forbrydelse, og der er vi jo så ude over det, hvor vi må sige, at dødsfaldet er naturligt, at man f.eks. dør af alderdom eller sygdom eller sådan noget, hvor man kan sige, at det ikke har noget at gøre med, om man sidder i fængsel.
Vedkommende ville sådan set være død, uanset hvor vedkommende var henne, om man så lå i en hængekøje på Bahamas, og der er der jo ikke nogen grund til, at man skal have beskikket en bistandsadvokat.
Men i de tilfælde, hvor der er tvivl, og hvor man er lidt usikker på, hvad forløbet har været, og hvor politiet altså går i gang med en efterforskning for at finde ud af, hvad der er op og ned i den her sag, er der mulighed for, at domstolene, altså retten, kan vurdere, at her skal der beskikkes en bistandsadvokat, og det vil sige, at mulighederne er til stede.
Det, man så selvfølgelig kan diskutere – det kan være, at udvalgsbehandlingen kan komme tættere ind på det – er, hvordan det så fungerer i praksis, altså i hvilket omfang sker det rent faktisk.
Der må jeg blankt erkende, at her ved førstebehandlingen, hvor vi sådan forholder os lidt mere principielt til forslaget, har jeg ikke været det spadestik dybere nede for at se, hvad det er for nogle sager, vi taler om.
Men det er mit indtryk, at det fungerer i dagligdagen.
Hvordan kan jeg så sige det?
Det kan jeg sige ud fra, at hvis det ikke gjorde det, var det helt sikkert, at så var det noget, som vi ville blive konfronteret med igen og igen i Retsudvalget, medierne vil selvfølgelig tage det op osv., og det er jo det skønne ved at leve i et samfund som det danske, nemlig at det er så gennemskueligt, så gennemsigtigt, som det er, så vi alle sammen kan følge med i, hvad der foregår.
Så jeg er meget tryg ved den ordning, der er i øjeblikket, altså at man rent faktisk kan få beskikket en bistandsadvokat til de pårørende til dem, der dør i fængslerne, hvis det er sådan, at der er tale om en forbrydelse, som bliver efterforsket af politiet.
Derfor ser jeg ikke et behov for, at vi laver en obligatorisk ordning som den, vi har i forhold til politiet, fordi der er det en anden situation, og det er to forskellige situationer, som jeg ikke mener man umiddelbart kan sammenligne, og derfor mener jeg ikke, at behovet er til stede.
Men det betyder jo ikke, at jeg så bare læner mig tilbage og siger: Det var så det, nu har jeg sagt, hvad jeg mener om det her forslag.
For som jeg sagde tidligere, synes jeg alligevel, at det her da også har skubbet til min nysgerrighed i forhold til at prøve at blive lidt klogere på, hvad omfanget er, hvad det typisk er for nogle sager, vi taler om, hvornår der sker beskikkelser osv.
Det tror jeg at vi kan gøre under udvalgsbehandlingen, og jeg glæder mig meget til at blive meget klogere på, hvad det faktuelt er, for en ting er, at vi har lavet nogle regler, der giver mulighederne.
Spørgsmålet er jo så, om de muligheder bliver brugt.