runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2008-05-29:
Vi har masser af almenvelgørende foreninger og selvejende institutioner osv., hvilket er noget ganske andet end firmaer, der skal tjene penge.
Men hvis ministeren virkelig mener, at vi skal have en fælles, solidarisk velfærd af en god kvalitet, betyder det så også, at ministeren har tænkt sig at gå til sin kollega, finansministeren, og kræve, at man ikke udsulter det offentlige, og at der kommer penge til kommuner og regioner, for at de kan leve op til, at vi skal have en god solidarisk velfærd?
Vil ministeren sikre, at der kommer penge til bl.a. den sociale indsats og derfor gå imod den lov, vi lige har haft til anden behandling i dag, hvorefter kommunerne bliver straffet og tvunget til at skulle betale adskillige millioner i dummebøder til finansministeren, hvis de bruger flere penge på den sociale indsats og f.eks. anbringer lige så mange børn i år, som de gjorde sidste år?
Karen Jespersen (V), 2008-05-29:
Nu kan man jo dokumentere sort på hvidt, at kommunerne gennem de senere år faktisk har fået flere penge til velfærd, og også at de har brugt flere penge på velfærd.
Men samtidig er det jo utrolig afgørende ikke mindst for de svage grupper, at man sikrer en økonomisk politik, der betyder, at man ikke sætter gang i en løninflation, som skaber flere arbejdsløse.
Det er jo fantastisk vigtigt.
På samme måde, da man fik løninflation der i slutningen af 1980'erne, var det også til skade for de dårligst stillede grupper.
Derfor er det fantastisk vigtigt, at vi holder den balance, at vi både er i stand til at fastholde en meget lav arbejdsløshed og samtidig undgår løninflation.
Lise von Seelen (S), 2008-05-29:
Jeg hæfter mig ved, at ministeren siger her til sidst, at hun har lyttet sig frem til, at der både økonomisk, kulturelt og socialt er et ønske om et samfund med stor lighed.
Det glæder mig meget, at ministeren hægter de tre ting sammen, for jeg synes, at vi i debatten her i dag har oplevet et ønske om at adskille det økonomiske fra det kulturelle og det sociale, og de to ting giver for mig ingen mening.
Ingen af delene kan stå alene.
Hvis vi ønsker lige muligheder, hænger de tre ting sammen.
Og det er simpelt hen en nødvendighed, for at vi kan sige med alvor, at vi ønsker at give mennesker lige muligheder.
Jeg vil bare lige lytte efter, om ministeren er enig med mig i det synspunkt, så jeg kan gå og glæde mig over det på min hjemfart her om lidt.
Karen Jespersen (V), 2008-05-29:
Det er jo netop virkelig den samlede politik, der er blevet ført, som er forklaringen på, at så mange mennesker er kommet i arbejde.
Altså, det er jo også det, at der er lavet nogle ændringer i reglerne, så det kan betale sig at arbejde.
Og det har jo også været med til at sikre, at det var nemmere for indvandrere at blive integreret og dermed også mindske de kulturelle uligheder.
Så på den måde hænger ting sammen.
Selvfølgelig er det da vigtigt for livskvaliteten, at man har et ordentligt indkomstgrundlag, men den allervigtigste måde at sikre det på, er ved at sikre, at folk er i stand til at tjene deres egne penge, at der er arbejde til dem, og at der er mulighed for at få de job.
Lise von Seelen (S), 2008-05-29:
Ikke desto mindre synes jeg, at vi har set forsøg på her i dag at tale om et nyt begreb, en ny ulighed, hvor økonomien ingen rolle har at spille.
Men jeg hører, at der deler ministeren min opfattelse af, at man ikke kan skille tingene ad på den måde.
Så vil jeg gerne spørge, i forhold til at kommunerne har haft en øget aktivitet og dermed øgede udgifter til særligt sårbare børn og unge: Vil ministeren love, hvis vi igen skal tage det alvorligt med de lige muligheder, at kommunerne får mulighed for faktisk at løfte deres opgaver, altså at de ikke bliver straffet økonomisk for at leve op til det, som jo står i serviceloven?
Vi har jo mange tilbagemeldinger om, at kommuner er meget tilbageholdende med den her indsats, fordi den koster mange penge, og fordi de har en risiko for at blive straffet.
Og her kan vi altså se, der er en øget aktivitet, der er en merudgift for kommunerne.
Hvordan har ministeren tænkt sig at ville leve op til, at kommunerne ikke forsøger at stramme loven, sådan at de her børn og unge ikke får det, de har brug for?
Karen Jespersen (V), 2008-05-29:
Lige først til spørgsmålet om den ny ulighed vil jeg sige, at tankegangen jo er den, at der også er mange mennesker, man ikke hjælper ved at hæve de sociale ydelser.
De unge, der har svært ved at komme i gang med en uddannelse eller at fastholde en uddannelse, hjælper man jo ikke ved at øge SU'en, og man hjælper ikke andre mennesker ind på arbejdsmarkedet ved at hæve kontanthjælpen.
Det betyder jo ikke, at de ikke har brug for flere penge at leve for, men det får de ved, at man hjælper dem ind på arbejdsmarkedet.
Den indsats kan jo også godt koste penge, men man skal ikke bruge de penge, man har, på at hæve ydelserne, man skal bruge dem på at hjælpe de mennesker, der har svært ved at komme ind og få fodfæste på arbejdsmarkedet.
Med hensyn til børnene vil jeg sige, at det jo er meningen, at de sociale ordførere bliver indkaldt inden sommerferien, hvor vi skal drøfte en fælles indsats, som jeg har nogle planer om, og som jeg vil orientere om der.
Marianne Jelved (RV), 2008-05-29:
Det er faktisk lagt fast i loven, hvad der skal gøres, og det er faglige hensyn og begrundelser.
Det giver jo en lidt anderledes situation end i forhold til så mange andre af kommunernes opgave, og derfor spørger jeg velfærdsministeren, om velfærdsministeren ville være åben over for at diskutere finansieringsmulighederne for de her opgaver i sammenhæng med kommunernes øvrige forpligtelser.
Karen Jespersen (V), 2008-05-29:
Jeg vil sige, at der er to ting i det, som fru Marianne Jelved spørger om.
Det ene er, om vi er nødt til at tydeliggøre det, der kan sikre børns retssikkerhed, lige meget hvor i landet de bor, altså sådan, at børn med alvorlige sociale vanskeligheder ikke bliver behandlet forskelligt, men hvor man siger, at de selvfølgelig skal have en ensartet hjælp, uanset hvor de bor.
Når det er sikret, så kan der være et lokalt selvstyre, hvor man mere konkret håndterer det.
Det andet er, hvordan man skaber nogle økonomiske incitamentstrukturer i forhold til kommunerne, og der har jeg jo også medgivet i et samråd, at det er nogle af de elementer, vi skal se på, men jeg har også prøvet at beskrive nogle af de vanskeligheder, der er for at undgå kassetænkning og andre uhensigtsmæssigheder.
Marianne Jelved (RV), 2008-05-29:
Jeg har også noteret mig, at velfærdsministeren i flere forskellige sammenhænge har erklæret sig - ligesom nu - positiv over for at se på nogle af de her dele.
Det, jeg sådan ville ønske mig, var, at vi kunne få et forløb i en ordførerkreds, hvor man kunne afprøve forskellige muligheder, uden at man lagde sig fast på, hvad man så ville vælge, så man får belyst forskellige muligheder og fordele og ulemper ved dem.
For det kunne godt være, at vi ikke møder op med den samme forestilling om, hvad der er hensigtsmæssigt.
Karen Jespersen (V), 2008-05-29:
Jeg synes altså i høj grad, at den måde at arbejde på er meget tilstræbelsesværdig.
Man kan jo sige, at det lidt kunne ligne modellen for vores arbejde i forbindelse med førtidspensionen, hvor vi jo havde en række analysemøder, og hvor jeg oplever med mit kendskab - og det tror jeg også fru Marianne Jelved gør - til både de fordele og ulemper, der kan være ved mange forskellige økonomiske mekanismer, at dem er der også brug for at få grundigt belyst af nogle, der ikke bare har en socialfaglig viden, men også af nogle, der har en viden om de her specielle økonomiske mekanismer.
Lene Hansen (S), 2008-05-29:
Det lyder rigtig positivt, at ministeren vil tage initiativ til at samle nogle ordførere.
Da bogen »Social ulighed i sundhed blandt børn og unge« kom, må jeg sige, at det gjorde et meget stort indtryk på mig, at vi på trods af mange års officiel sundhedspolitik på området, som vi har været fælles om, må sige, at der altså stadig væk er et stykke arbejde at gøre.
Jeg ved ikke, hvor initiativet skal komme fra, men det kunne jo være, at velfærdsministeren måske kunne snakke lidt sammen med sundhedsministeren og se lidt på området, for det, der virkelig batter ifølge forskerne her, er jo at få lavet en samlet sundhedspolitik på børn og unge-området, der netop skal imødegå den sociale ulighed.
Karen Jespersen (V), 2008-05-29:
Når jeg siger det, er det jo, fordi der er en grundlæggende enighed om, at vi vil have et samfund, hvor der ikke er en stor økonomisk, social og kulturel ulighed og forskel mellem mennesker.
Vi er også meget enige om, hvilke grupper der har brug for at få en særlig opmærksomhed.
Vi er også meget langt hen ad vejen enige om, hvad det er, der skal til for at sikre, at vi ikke får et voksende antal mennesker, der lever med sociale problemer, og enige om, hvad der skal til for ikke at øge afstanden mellem mennesker i det danske samfund.
Det er jo fantastisk vigtigt, at vi holder os det for øje, når vi fører en række deldiskussioner om, hvorvidt det går hurtigt nok, og om, hvorvidt vi bruger de rigtige og mest effektive instrumenter.
Når det er sådan, er det jo ikke så underligt, fordi det også afspejler den holdning, der er i befolkningen, og det er jo som bekendt dem, der har valgt os, der er herinde.
Her er det fuldstændig uomgængeligt, og det viser utallige undersøgelser, at der i den danske befolkning er en meget omfattende og grundlæggende enighed og konsensus om, at man ønsker et samfund, som bygger på en social indsats over for de dårligt stillede, og et samfund, hvor der ikke udvikles en for stor forskel mellem mennesker.
Det er jo en af grundene til, at vi har et velfungerende samfund, og vi er vel nok et af verdens mest lige samfund.
Vi ved jo, at der inden for en række af de temaer, der har været berørt, er problemer.
Der er stadig væk mennesker, der har brug for at få en forbedret livssituation, og vi skal være opmærksomme på, at der ikke sker en vækst i antallet af dem, der har svære vilkår.
Det kan f.eks. være unge, der ikke får begyndt på en uddannelse eller dropper ud af uddannelsen.
Det kan være misbrugsproblemer.
Det kan være mennesker, der bliver sat ud af deres lejlighed.
Det er jo sådan noget, der er på programmet og til forhandlinger i Folketinget, hvor jeg igen oplever, at der er en meget bred enighed om at finde sammen om nogle løsninger.
Det synes jeg egentlig at den debat her i dag har markeret meget godt.
Line Barfod (EL), 2008-05-29:
Nu har jeg sådan set
Det kan godt være, at ordføreren ikke synes, at 12 pct. af et budget til fødevarer er særlig meget, men for nogle af dem, der har allermindst, så er det altså rigtig meget, og det er rigtigt, at det især er mel og korn og den slags, altså brød osv., der er steget, og spaghetti, og hvad det ellers er, folk er nødt til at leve af, når de ikke har særlig mange penge.
Det er i gennemsnit 200-300 kr. om måneden, og det er selvfølgelig ingenting for en folketingspolitiker, men det er det altså, hvis man er på starthjælp eller kun har sin folkepension eller førtidspension.
Så er 200-300 kr. om måneden altså rigtig mange penge, og så hjælper det ikke noget, at frugt og grønt ikke er steget så meget, for det er alt det andet basismad, man skal have.
Vivi Kier (KF), 2008-05-29:
Og finder vi den gyldne middelvej eller de vises sten og kan se, at det lige er det her, vi skal gøre, jamen så er vi jo altid åbne over for at kigge på det.
Men jeg synes rent faktisk, at der, hvis vi kigger nærmere efter, ligger et hav af initiativer og handlinger, der er sat i værk - nogle gange går der jo lidt tid, før de virker - men samtidig er jeg åben over for, at er der nogle ting, som ikke virker, og kunne vi gøre tingene på en helt anden måde, skal man selvfølgelig til enhver tid prøve nogle nye og bedre tiltag for at sikre, at alle børn får en uddannelse og kan skabe sig et godt liv.
Lene Hansen (S), 2008-05-29:
Når vi i Socialdemokratiet rejser debatten om ulighed igen og igen, er det jo selvfølgelig, fordi vi er dybt bekymrede over at konstatere, at konsekvenserne af fattigdommen jo viser sig fra livets begyndelse.
Da jeg ved, at ordføreren jo også interesserer sig for sundhedspolitik, kunne jeg få lyst til at spørge, om hun vil være med til at presse regeringen til at gøre en ekstra indsats.
De konsekvenser, man ser i udsatte familier, er jo, at der er en høj risiko for for tidlig fødsel, spædbørnsdødelighed, børnene vokser ikke så hurtigt, de bliver hyppigere overvægtige, og der er en meget højere sygelighedsgrad i de familier, hvor der er tale om udsatte børn.
Så vil man fra Konservatives side være med til at dreje fokus, så det ikke kun handler om økonomi i den her debat, men lige så meget om sundhedspolitik?
Vivi Kier (KF), 2008-05-29:
Jamen det synes jeg er en rigtig spændende debat.
Det synes jeg der faktisk allerede er mulighed for; man kan altid gøre det langt bedre.
I den her uge har jeg været ude at besøge danske døgninstitutioner og har snakket lidt om, hvad man kan gøre for de børn, der, allerede inden de bliver født, er under nogle vanskelige vilkår.
Igen vil jeg sige, at vi skal have fokus rettet imod det.
Ude i kommunerne er det typisk jordemoderen og lægen, måske er det også det sociale system, der kender dem i forvejen og har fokus rettet mod dem, og de har sagt, at vi skal gøre en ekstra indsat der.
Der kommer et barn til verden, som måske ikke har de bedste betingelser.
Jo, selvfølgelig skal vi have fokus rettet derhen.
Lene Hansen (S), 2008-05-29:
Nu håber jeg også, at det kan lykkes for det mindste regeringsparti at overtale storebror til at se lidt mere velvilligt på de bånd, der snærer kommunerne og regionerne, for den indsats, man skal forstærke over for de gravide, er jo mange, mange steder skåret bort.
Fødselsforberedelse er noget, man har i teorien, men i praksis er det en mangelvare.
Sundhedsplejerskernes besøg - antallet af dem - jamen de bliver også skåret ned rundtomkring, og det skyldes jo den økonomiske spændetrøje, som regeringen har lagt både regioner og kommuner i.
Der er simpelt hen ikke fokus nok på betydningen af den tidlige indsats over for de her børnefamilier.
Vivi Kier (KF), 2008-05-29:
Så må jeg sige, at det alligevel er blevet til et spørgsmål om økonomi.
Men lige før skulle jeg slet ikke forholde mig til økonomien.
Jeg har faktisk kendskab til mange kommuner - måske ikke så meget regioner, så jeg kan tale på deres vegne - men kommuner, som faktisk har prioriteret anderledes og sagt, at den mor, som har en helt almindelig graviditet og er i gang med nummer to eller nummer tre barn, måske ikke har så meget behov for en sundhedsplejerske - der kan man måske tilbyde noget andet - og hvor man så i stedet lægger kræfterne hos den mor eller det barn, som er bekymringsmoren eller bekymringsbarnet, og det synes jeg er fint. Kommunerne og regionerne kan vi jo blive ved med at tale om.
Er alt så lykkeligt og godt?
Det tror jeg ikke på.
Skulle vi give alle kontanthjælpsmodtagere nogle flere penge, for så har vi ikke nogen problemer - så har vi lige pludselig ikke nogen problemer?
Det tror jeg ikke på.
Mette Frederiksen (S), 2008-05-29:
Nu ved jeg, at den konservative ordfører også arbejder med sundhed, og derfor vil jeg gerne koncentrere mine korte bemærkninger om sundhedsområdet.
Vi ser jo lige nu en meget voldsom udvikling på sundhedsområdet.
Den fri og lige adgang er blevet afløst af stigende tendenser til et forsikringsdanmark, til, at de, der har råd, kan komme til først, hvis de har en privat sundhedsforsikring i baglommen.
Allerede nu har vi hørt eksempler på danskere, der ikke kan komme til en speciallæge, fordi der er patienter med en privat sundhedsforsikring, der er garanteret en plads foran i køen.
Derfor skal jeg bare spørge den konservative ordfører: Er det De Konservatives holdning, at det er acceptabelt, at bare én dansker kommer bagest i køen, fordi en anden dansker har en privat sundhedsforsikring?
Er det acceptabelt, at bare én kommer bagest i køen?
Vivi Kier (KF), 2008-05-29:
Nu har vi jo taget den her debat i salen før i forbindelse med en anden forespørgsel.
Jeg vil gerne svare, at de privatpraktiserende speciallæger, der er, og som har indgået en overenskomst med regionerne, selvfølgelig skal leve op til den aftale, der ligger i overenskomsten.
Hvad de så måtte lave efter arbejdstids ophør, skal jeg ikke blande mig i.
Men har man lavet den aftale, at man leverer 37 timers specialbehandling om ugen, så skal man levere 37 timers specialbehandling, og hvis man så har lyst til at arbejde 20 timer ud over det, er det mig ligegyldigt.
Det må så blive arbejdet med de private patienter.
Men har man indgået en aftale og en overenskomst, skal den selvfølgelig overholdes, og hvis man ikke gør det, kan det jo påklages.
Mette Frederiksen (S), 2008-05-29:
Jamen nu er det ikke så meget overenskomstspørgsmålet, der er det afgørende her.
Det afgørende er, at mange danskere ved at tegne en privat sundhedsforsikring jo siger to ting.
De siger for det første, at de ikke er trygge ved velfærdssamfundet længere, at de ikke føler sig sikre på, at de kan få behandling, den dag de har behov for den.
For det andet siger de, at de dermed får adgang til en behandling, som de, der ikke har en privat sundhedsforsikring, ikke har adgang til.
Derfor vil jeg bare igen stille et spørgsmål vedrørende de danskere, der ikke har en privat sundhedsforsikring, enten fordi de ikke vil have en, eller fordi de ikke har råd til en.
Vil Det Konservative Folkeparti blive ved med at acceptere, at nogle af de danskere kommer bagest i køen, på grund af at der er danskere, der har en privat sundhedsforsikring, og som dermed kan komme foran?
Vivi Kier (KF), 2008-05-29:
Det var jo en rigtig spændende debat, der blev rejst her.
Allerførst må jeg bare tilbagevise påstanden og sige, at vi ikke favoriserer det private sundhedsvæsen.
Fra konservativ side er det stadig væk vigtigt, at vi har let og lige adgang til sundhedsvæsenet.
I forhold til speciallægen, hvor fru Mette Frederiksen påstår at patienten med privat sundhedsforsikring kommer ind foran patienten uden denne forsikring, må jeg sige: Er der lavet en aftale om, at man skal levere 37 timers speciallægeydelse om ugen, så skal man levere det, og hvor meget man så måtte arbejde efter arbejdstid, blander jeg mig ikke i.
Jeg kan f.eks. sige, at jeg købte mig til en behandling til min søn, og den tid, jeg fik, var kl. 20.50.
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Nu kan jeg høre, at ordføreren ikke svarede på det, jeg spurgte om, det er jo også lettere at svare udenom, når man ikke ønsker at forholde sig til det, der jo reelt set er fakta, nemlig at priserne kun er steget eksplosivt, når vi taler fødevarer, det seneste år, og at det faktisk, som CASA-rapporten også viser, er meget forskelligt, hvilke fødevarer der er steget, og hvilke fødevarer der ikke steget.
Sådan noget som frugt og grønsager er jo ikke steget mere end 2,3 pct. - det er faktisk mindre end den regulering, som vi talte om på nogle områder.
Sundhedsydelserne har et samlet fald på 1 pct., og sådan er der jo mange af de forskellige grupper, som CASA- rapporten også viser.
Og derfor vil jeg gerne spørge Enhedslistens ordfører: Når CASA-rapporten viser, at det er knap 12 pct. af en husstands samlede indkomst, der bliver brugt på fødevarer, er det så ikke korrekt, at der også er mange andre forhold, der gør sig gældende, og at meget af det her også ofte handler om gæld, og at det derfor er andre steder, vi skal sætte ind, end kun med hensyn til størrelserne på overførselsindkomsterne?
Jørgen Poulsen (NY), 2008-05-29:
Jeg skal gøre mit til ikke at forlænge den her debat.
Ny Alliance er med i forslaget til vedtagelse fra regeringspartierne.
Det er vi jo ikke, fordi vi synes, at alting er, som det skal være, og at der ikke kan gøres en hel masse mere.
Vi gør det egentlig af nøjagtig samme grund, som jeg hørte fra fru Mette Frederiksen, nemlig at man må prøve at få indflydelse der, hvor indflydelse er mulig.
Jeg synes om debatten, at det er utroligt at opleve den.
Man skulle næsten ikke tro, at det er det samme land, vi taler om, når man hører de to sider.
Det er jo ikke, fordi vi ikke synes, at der er masser af ting, vi gerne vil, men her har vi trods alt et løfte i en tekst fra en regering, som kan flytte noget, hvis den vil flytte noget, hvor man selv bruger begrebet den nye ulighed, og hvor man også taler om det her begreb og om, at det ikke kun handler om penge og materielle goder.
Hvad er velfærd egentlig?
Jeg vil da gerne sige, at jeg altid har været af den opfattelse, at velstand dybest set er sociale reformer.
Vi synes jo, at vi gerne ville være med til at skubbe i den rigtige retning.
Det er klart, at der er god plads til at skubbe.
Med hensyn til sådan noget som f.eks. starthjælpen synes jeg, at starthjælpen rent faktisk ligger på den helt forkerte side af det, man kan byde mennesker.
Jeg vil endda sige, at den næsten ligger på linje med madkasseordninger og andre ting af den slags.
Jeg er også selv meget optaget af, at halvdelen af de unge med indvandrerbaggrund faktisk falder ud af uddannelsessystemet.
Jeg er glad for, at regeringen her udtrykker sin vilje til at ville være med til at tage initiativer, selv om man jo altid skal passe lidt på, hvem der bestemmer i regeringen, men jeg har altså fuld tillid til, at ministeren har de holdninger, der kan bringe det her i den rigtige retning.
Karsten Lauritzen (V), 2008-05-29:
Venstres ordfører på det her område er faktisk hr. Søren Pind, men han kunne desværre ikke være til stede her i dag, så derfor har jeg lovet at læse hans ordførertale op: Danmark er et land med mere end 7.300 km kyststrækning.
Året rundt benytter den danske befolkning sig af vores lette adgang til havene omkring os.
Der er vinterbaderne på tidspunkter, hvor resten af befolkningen skutter sig i den kolde vinter og længes efter sommerens komme, og når temperaturen stiger, som vi kan se frem til i den kommende weekend, forlader borgerne deres huse og lejligheder for at køle sig i bølgen blå.
Men havet kan være lumsk.
Strømforhold, hestehuller eller måske en uforudset dybde tæt på land kan alt sammen medvirke til, at en svømmetur bliver fatal.
Det foreliggende beslutningsforslags hovedbestanddele er, som justitsministeren netop har redegjort for, at man fra centralt hold skal fastsætte et mål for udrykningstid, fastlægge en standardoperationsprocedure og indføre offentlig kontrol med og kvalitetssikring i kystlivredning.
Venstre noterer sig med tilfredshed, at arbejdsgruppen, der har arbejdet siden 2004, har færdiggjort sit arbejde, der har ført til, at der pr. 1. juni føjes en pligt til ordensbekendtgørelsen til, at den lokale politikreds sammen med kommunalbestyrelsen fastsætter lokale regler for badesikkerheden, hvor det kan skønnes nødvendigt, og at rigspolitiet udsender et modelregelsæt, der kan danne baggrund for den lokale regulering.
Det er efter vores opfattelse den bedste måde at sikre en ensartet regulering på, som tager behørigt hensyn til de lokale forhold på kongerigets strande, for det lokale politi er dog dem, der må formodes at have det største kendskab til og den største forståelse for behovene på de strande, der ligger i deres kreds.
Dette kan selvfølgelig indebære, at der fastsættes krav om et vist antal livreddere og en bestemt type redningsmateriel, men det må igen være en lokal vurdering.
Samtidig er den nye regulering netop ny.
Den er ikke engang trådt i kraft endnu, og jeg mener, at vi bør give reglerne en chance og lade den virke lokalt, før vi fejer den til side og bestemmer fra centralt hold.
Når det er sagt, så synes jeg - og det er altså hr. Søren Pind - at forslaget er sympatisk.
Hvem ønsker ikke bedre kvalitet og færre drukneulykker?
Vi er blot uenige om måden, hvorpå vi kan opnå dette mål.
Jeg skal derfor på hr. Søren Pinds vegne afslutningsvis bemærke, at Venstre af ovennævnte grunde ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Jeg skal meddele fra Det Konservative Folkeparti, at de heller ikke kan støtte beslutningsforslaget.