Jacob Mark (SF), 2016-01-13:
Jeg skulle lige skrive en ekstra note på.
Man kan jo stå og blive inspireret, mens man hører de andre politikere.
Der er så mange ting at sige om det her lovforslag.
Det er et meget stort lovforslag på mange, mange sider.
Jeg viste det til min roommate, der sagde, at det der kan man jo ikke nå at læse, men det kan man godt.
Jeg vil alligevel forholde mig til nogle enkelte ting, som jeg synes er særlig alvorlige ved det her lovforslag.
Vi har travlt her i Folketinget, vi vedtager love, og der er nærmest hele tiden en journalist, der ringer, og da vi gik på juleferie, gik jeg sådan rundt og snakkede lidt med nogle forskellige politikere herinde, og der var en ting, vi alle sammen havde tilfælles, og det var, at vi glædede os til at komme hjem til familien, til at nyde ferien sammen med dem, for vi syntes, at vi havde set dem for lidt.
Sådan tror jeg egentlig at de fleste har det, altså at man bedst slapper af med familien, man er tryg med familien, og hvis man er væk fra sin familie for længe, kan man ikke rigtig koncentrere sig om de der daglige gøremål, fordi man tænker på, hvordan de egentlig har det.
Det her forslag vil betyde, at flygtninge, der er kommet til Danmark, fordi de er flygtet fra krig og nød, skal undvære deres familie i længere tid, end jeg tror nogen af os egentlig kan forstå.
Det vil betyde, at de skal vente tre hele år på at se deres familie igen – 3 år.
Jeg synes, at det er hårdt ikke at se min familie i 3 uger.
Da jeg var i Aarhus før jul for at besøge nogle modtagecentre for flygtninge, mødte jeg tre beboere, der lige var kommet til Danmark.
Vi står og snakker sammen på sådan lidt gebrokkent engelsk, og de fortæller mig, at de sådan set rigtig gerne vil arbejde og de rigtig gerne vil gøre en indsats, og tak, fordi de må være her.
De er jo simpelt hen så taknemlige, men de spørger mig også: Kan du ikke, please, få vores familie herop, fordi de er fanget dernede, og vi kan ikke tænke på andet?
De siger, at de sidder inde i deres rum, når det bliver mørkt, og det eneste, de kan tænke på, er deres familie, der er fanget dernede.
De smilte til mig, men man kunne se, at det ikke var den der ægte glæde.
Det stemmer jo sådan set meget godt overens med det, der står i høringssvaret, når Dansk Psykolog Forening og Røde Kors skriver, at en gennemførelse af forslaget kan føre til traumer og psykiske problemer for de berørte familier, fordi de skal undvære deres familie, som de holder af, så længe.
Det er det ene sådan mere menneskelige, som bekymrer mig i det her lovforslag.
Det andet mere juridiske, og det har jeg ikke så god forstand på, så der bruger jeg høringssvarene rigtig meget, er nemlig juraen i det her.
Bryder vi med de konventioner, som Danmark så længe har holdt af og støttet sig op ad, som vi har været et foregangsland for at beskytte?
Da jeg så høringssvarene, tænkte jeg, at det her er løgn.
Institut for Menneskerettigheder siger, at det her er et brud på den europæiske menneskerettighedskonvention, men de jo ikke de eneste.
Det samme siger Advokatrådet, Amnesty International, DIGNITY, Red Barnet, SOS mod Racisme, Dansk Flygtningehjælp, Foreningen af Udlændingeretsadvokater, Bedsteforældre for Asyl og Retspolitisk Forening.
Så mange siger på en gang, at det her er et brud med den europæiske menneskerettighedskonvention.
Det bekymrer mig også.
SF kan ikke bakke op om, at flygtninge skal vente 3 år på at se deres familie.
Så er der en anden del af det her forslag, der handler om, at betjente skal kropsvisitere og indkassere flygtninges penge, hvis de har mere end 10.000 kr. med.
Jeg blev interviewet af en dygtig journalist en dag – jeg tror, det var på P1.
Han havde fulgt de her flygtningestrømme, og han sagde, at det da var et mærkeligt forslag.
Det første, de her flygtninge møder, er menneskesmuglere, som tager deres penge, så møder de kriminelle bander, som tager deres penge, og så ender det søreme med, at de oppe i Skandinavien møder nogle danske betjente, der så tager deres opsparing, hvis den er på mere end 10.000 kr. Det fik mig så yderligere til at tænke på de betjente, som vi stiller i den her situation, for mange af de mennesker, der kommer herop, kan jo ikke tale engelsk.
Hvordan skal de her betjente lige forklare dem det?
Hvordan skal den kommunikation lige foregå?
Det synes jeg hverken vi kan byde betjentene eller de flygtninge.
Vi burde have mere overskud.
Hvorfor gør man så det her?
Det gør man, fordi det skal være mindre attraktivt at søge asyl i Danmark.
Men kan man overhovedet bruge det ord?
Altså, er det attraktivt?
Der er da intet mindre attraktivt end at flygte fra sit eget hjemland, flygte fra sin familie.
Vi har konkret foreslået et ekstraordinært flygtningebidrag, som skal finansieres ved at hæve beskatningen på de største aktieindkomster.
Det behøver sådan set ikke være der, man finder finansieringen, men det er da én model, og vi vil have statsministeren til at indgå i en seriøs dialog i EU om et forpligtende EU-samarbejde; ikke bare det der med, om vi skal finde nogle løsninger, men faktisk sige: Hej, vi er Danmark, og vi vil gerne tage vores del af kvoterne.
Det vil de største partier i den her sal stadig ikke sige ja til.
Apropos inspiration – sådan vil jeg slutte af – så sad jeg faktisk også og blev inspireret under hr. Marcus Knuths tale, for han sagde, at mine løsninger var så højtflyvende, så jeg skrev fire linjer, som jeg slutter med, som et lille digt.
Hvis alle løfter mere,/ så vil der også komme færre,/ men hvis alle spærrer sig inde,/ så kan ingen lande vinde.
Det håber jeg ikke er højtflyvende.