runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bente Dahl (RV), 2008-10-21:
Folkets kirke er ikke et tagselvbord eller en statslig serviceanstalt.
Med disse ord indledes et protestbrev, som jeg har modtaget i anledning af L 27's fremsættelse.
Det er et udtryk for en protest og en frustration, som vi ikke kan sidde overhørig.
Der er, som andre ordførere har været inde på, syv hovedområder i lovforslaget.
De fleste er ikke særlig kontroversielle, men der er dog nogle, som er, og som vi må tage op og lave ændringsforslag til eller i hvert fald diskutere i udvalgsarbejdet.
Det handler om medlemmernes rettigheder, og netop debatten om, hvilken stilling folkekirken skal have i samfundet for at være folkekirke, er essentiel.
Hvad er forholdet mellem rettigheder og pligter?
Folkekirken skal være tilgængelig.
Den skal være nærværende, men der er også - jeg vil ikke sige men, jeg bør sige og - et personale, som vi skal tage hensyn til i folkekirken.
Lad mig slå fast, at jeg ikke mener, at folkekirken er en vare eller kan sammenlignes med det.
Jeg mener, at folkekirken har en opgave, der går ud på at øge tilgængeligheden på alle planer, bl.a. det aktuelle med, at nogle overenskomstmæssigt ansatte præster har specielle rettigheder i forhold til præster med andre ansættelsesformer.
Sådan nogle ting kan vi godt tage fat på at ændre.
Flere og flere føler sig ikke hjemme eller tilpas i folkekirken, sådan som den fungerer.
Det viser det noget magre fremmøde ved informationsmøderne, som lige har været holdt i landet i anledning af de kommende menighedsrådsvalg.
Det er blot et tegn på denne udvikling.
Samtidig er vi i en turbulent tid, hvor mange mennesker søger åndelige værdier i en uoverskuelig og travl hverdag, og så er spørgsmålet, hvorfor der er så forholdsvis få, som søger folkekirken for at få deres behov for åndelighed dækket eller imødekommet.
En af grundene kunne være, at kirken er langt væk for mange mennesker, både fysisk og mentalt.
Den fysiske afstand kan kortes ved hjælp af dette lovforslag.
Samtidig må vi se på, hvordan vi kan løse det problem, jeg nævnte, med ordentlige arbejdsforhold for de ansatte.
Jeg har en række forslag og dem vil jeg fremsætte under udvalgsarbejdet.
Den mentale afstand, som en del mennesker føler i forhold til folkekirken, vil jeg foreslå at den enkelte sognekirke arbejder meget mere aktivt på at løse og ændre.
De tjener til at gøre den kirkelige administration mere nutidig, eksempelvis via opdatering af it-systemer og lignende.
Det er vi helt med på.
Jeg vil til afslutning komme lidt ind på kirkegårdsdrift.
Jeg mener principielt, at jo tættere på menighederne beslutningerne tages og udføres, desto bedre, men det har vist sig, at der åbenbart er problemer med den model, vi arbejder med nu, og det er vi naturligvis nødt til at tage højde for i et lovarbejde.
Derfor er vi også positive over for det foreslåede tiltag med hensyn til kirkegårdsdrift.
Med disse bemærkninger vil jeg sige, at Det Radikale Venstre er overvejende positive over for lovforslaget.
Vi ser frem til et udvalgsarbejde, hvor vi sikkert vil fremkomme med nogle ændringsforslag.
Jesper Langballe (DF), 2008-10-21:
Ja, det var utvivlsomt en mulighed.
Nu må man diskutere, om der overhovedet er noget reelt problem; det er der ikke efter min mening.
Men det der var i hvert fald noget, man sagtens kunne overveje.
Karen J. Klint (S), 2008-10-21:
Jamen det var næsten rigtigt forstået.
Det var ikke et forslag, men jeg spurgte til, om det var en mulighed for at gøre det mere frit, at man kunne blive konfirmeret enten i 6. klasse eller i 7. klasse, for så var det jo noget, der kunne drøftes præst og menighed imellem.
Bente Dahl (RV), 2008-10-21:
Ja, nu vil jeg gerne dele spørgsmålet op i to.
Det tillader jeg mig at gøre.
Jeg deler det op i en politisk del og i en religiøs del.
Folkekirken er sat i verden for at forkynde, men en forkyndelse kan ikke bare flagre i vinden, den skal have nogle rammer, og de rammer er politiske rammer, vi som politikere sætter.
Derfor mener jeg, at vi skal sætte rammer, sådan så folkekirken har mulighed for dække de åndelige behov, som befolkningen har, sådan at den del af befolkningen, som føler sig som kristne i folkekirkelig forstand, kan opsøge folkekirken for at få dækket sit behov.
Jesper Langballe (DF), 2008-10-21:
Jeg er ikke sikker på, at jeg helt fik fat i spørgsmålet.
Var det et forslag fra fru Karen J. Klint om, at man kunne flytte konfirmationen fra 7. til 6. klasse?
Jeg beklager, hvis jeg ikke har fået helt rigtigt fat i det.
Karen J. Klint (S), 2008-10-21:
Jeg markerede godt nok ikke for det med sognebåndsløsning.
Og jeg tror faktisk, vi er meget enige om, at det er til præsten, det er til forkyndelsen, og det er til ordet, man løser sognebånd.
Det er også derfor, at det er præsten, der skal tage stilling, så jeg tror faktisk, at vi er enige.
Det, jeg egentlig markerede for, var til spørgsmålet om børns konfirmation.
Når der nu er den tradition med, at der er flere og flere børn, der skifter skole fra 6. klasse, skal vi måske så til at give mulighed for, at man kan blive konfirmeret i 6. klasse fremfor at vente til 7. klasse.
Så sker det jo - havde jeg nær sagt - hjemme i sognet.
Charlotte Dyremose (KF), 2008-10-21:
Fru Karen Klint har sådan set ret i, at der er et skisma her.
Men sagen er jo sådan i realiteten den, at det er utrolig svært for præsten at sige nej til en sognebåndsløser, så man kan sige, at det jo ikke er sådan, at præsten så bare kan sidde og vælge og vrage og sige, at han kan lide Petersen, men han kan ikke lide Hansen, og derfor synes han, at Petersen skal være en del af menigheden, men Hansen skal ikke.
Der skal være ganske gode årsager til, at en præst siger nej til en sognebåndsløser.
Det er faktisk nærmest umuligt at sige nej til en sognebåndsløser, så jeg ved ikke, om problemet i realiteten er så stort.
Men fru Karen Klint har ret i, at der er et skisma her, som det selvfølgelig i den her forbindelse er værd at få drøftet godt igennem.
Karen J. Klint (S), 2008-10-21:
I dag kan man jo vælge også at tage sit demokrati med sig.
Det er jo der, jeg så siger: Jamen det er jo præsten, der i første omgang siger ja til en sognebåndsløser.
Det er den debat, jeg sådan set efterlyser, altså, om det er godt nok, når det er en enkeltperson, der kan sige ja, men at det er demokratiet, der også kan få en konsekvens.
Charlotte Dyremose (KF), 2008-10-21:
Jeg er naturligvis indstillet på, at vi drøfter det her rigtig grundigt, når vi gør det.
Vi har jo heldigvis også en tradition for på det kirkelige område, at vi også gør det på en måde, hvor man bredt i det kirkelige liv er indstillet på, at det er sådan, vi gør det.
Jeg må dog sige, at som udgangspunkt er min helt klare opfattelse altså, at man løser sognebånd til en præst, altså til ordet, og ikke til en bunke sten i form af kirken.
Helge Sander (V), 2008-10-21:
Den radikale ordfører, hr. Morten Helveg Petersen, bruger formuleringen, at indholdet i dette lovforslag er en fornuftig løsning.
I relation til, at hr. Jesper Langballe fra Dansk Folkeparti fæstner sig ved det, kan jeg kun sige, at jeg tror, at vi i dag efter mange, mange møder og mange års ihærdig indsats må erkende, at vi simpelt hen ikke kan finde en model, hvor der overhovedet ikke vil blive rejst kritik af den ene eller anden art.
Det her må være en fornuftig løsning, og jeg er helt sikker på, at det er det absolut maksimalt opnåelige.
Så med disse ganske få bemærkninger ser jeg frem til en hurtig udvalgsbehandling.
Det er vort ønske - hvis det er således, at der ikke er uoverskuelige problemer under behandlingen i udvalget - at vi allerede kan lade dette lovforslag træde i kraft pr. 1. januar.
Morten Helveg Petersen (RV), 2008-10-21:
Det Radikale Venstre er en del af teleforligskredsen, og vi kan selvfølgelig støtte op bag det forslag, der ligger her, som vi jo, må man sige, har diskuteret i en rum tid.
Der er vel ikke så meget at sige til, at de berørte parter i høringssvarene er uenige.
Der er store økonomiske interesser på spil
dem kender vi alle, vi er alle sammen blevet kontaktet, og man kan sige bestormet af teleselskaber af forskellig karakter, der gerne vil gøre opmærksom på deres interesser i feltet her.
Det er jo fuldt legitimt og helt i orden.
Men det korte af det lange er vel, at vi som lovgivere skal bestræbe os på at sikre nogle rammer, der gør, at vi kan få den bedst mulige konkurrence på markederne her til gavn for forbrugerne lavere telepriser, højere båndbredder osv.
Og der mener vi fra Det Radikale Venstres side, at det forslag, som vi har på bordet her, er en fornuftig løsning på den her dobbeltdækningsproblematik, som vi jo virkelig har været rundt om en hel del gange.
Så vi kan støtte forslaget.
Vi finder, det er en fornuftig og pragmatisk løsning på nogle af de udfordringer, vi står over for.
Og lad mig sige afslutningsvis om det her med en revisionsklausul i lovgivningen: Vi ser på det på den led, at vi selvfølgelig løbende skal kigge på, hvordan prisudviklingen er - om det virkelig er sådan, at de ting, vi gør politisk, også fører til, at der er lavere telepriser og højere båndbredder og højere udbredelse osv. til gavn for forbrugerne.
Vi skal selvfølgelig i teleforligskredsen og på Christiansborg generelt være opmærksomme på, om udviklingen nu går i den rigtige retning.
Men vi vil da sådan set være åbne over for en idé om en egentlig revisionsklausul.
Men uanset om vi indfører den eller ej, er vi i hvert fald fra Radikale Venstres side optaget af at følge den her udvikling nøje.
Men vi er en del af forligskredsen, og vi står også bag lovforslaget, som det ligger her.
Mike Legarth (KF), 2008-10-21:
Jeg vil ikke trætte de mange tilhørere med en gennemgang af sagen, men hæfte mig ved og kort kommentere, hvorfor vi synes, at 50-50-princippet skulle vælges frem for 100-0.
Det var for at sikre en fortsat god udvikling på bredbåndsområdet.
Der skal vi fastholde den eksisterende balance mellem den infrastrukturbaserede konkurrence og den tjenestebaserede konkurrence, og det sikrer vi med 50-50-løsningen.
Med den løsning deles omkostningerne til infrastrukturen ligeligt mellem de udbydere, der anvender infrastrukturen.
Grundlæggende er det et spørgsmål om, hvordan vi gerne vil have at konkurrencen fungerer på telemarkedet.
Selskaberne, som udbyder bredbånd via kobbernettet, vil gerne have, at det er så billigt som muligt at leje sig ind på kobbernettet, og det er jo helt naturligt.
Andre selskaber, f.eks. fiberudbyderne, vil derimod gerne have, at det er dyrere for deres konkurrenter at leje sig ind på kobbernettet.
Det er jo lige så naturligt.
Telepolitikken har bl.a. det formål at sikre, at vi får et telemarked, der er præget af velfungerende konkurrence og innovation, og hvor der også er kvalitet i udviklingen, og det kræver naturligvis investeringer.
Det får vi kun, hvis der er gode incitamenter til at investere i fremtidens telenet, og med den løsning, vi her vælger - lægger op til at vælge - sikrer vi, at der fortsat er incitamenter til at investere i også f.eks. fibernet.
Det Konservative Folkeparti støtter forslaget.
Hanne Agersnap (SF), 2008-10-21:
Hovedformålet med dette lovforslag har været at få løst dobbeltdækningsproblematikken.
Det har været en hård nød at knække, og det har også taget sin tid.
Vi er en del af teleforliget og har derfor taget del i diskussionerne om, hvilken model der skulle vælges.
Vi har i teleforligskredsen fastsat, at omkostningerne til kommunikationsnettet skulle deles på engrosniveau blandt dem, der bruger det.
Det vil sige, at hvis det bliver benyttet af to brugere fastnettelefoni og bredbånd - er det 50 pct. til hver.
Er der på et tidspunkt flere brugere, f.eks. tv, vil omkostningerne blive delt i tredjedele.
Vi blev enige i foråret, og nu er lovforslaget så kommet.
Telebranchen har ikke kunnet blive enige, og det kan også ses af høringssvarene, hvor nogle har ønsket den såkaldte 50-50-model med en ligelig fordeling, som vi har valgt, mens andre har ønsket en 100-0-model.
Argumentet fra de, der har ønsket en 100-0-model, er, at det ville styrke konkurrencen og derved få bredbåndsforbindelserne ned i pris og på den måde gavne investeringerne.
Der er en pointe i, at prisen har betydning for investeringerne og udbredelsen af bredbåndet, og det har vi også været inde på i vores overvejelser.
Man kan sige, at der er to ting at tage i betragtning i den forbindelse: Dels har Danmark i international sammenhæng en meget høj bredbåndsdækning allerede, og dels er der andre instrumenter, der er stærkere - bl.a. skal vi om et halvt års tid til at revidere den såkaldte LRAIC-model, der fastsætter afregningspriserne på kobberledningerne.
Derfor har vi valgt i denne omgang ikke at lade investering i bredbåndspriserne vægte så højt, men har i stedet fokuseret på en model, hvor vi vurderer, at der er størst mulig chance for, at besparelserne kan blive videreført til kunderne.
På grund af EU-regulering og måske også på grund af flertallet her i Folketinget kan vi ikke regulere på detailniveau, men i forslaget her er der nogle bestemmelser om gennemsigtighed i priserne, som vi håber kan føre til, at rabatterne kommer forbrugerne til gode.
Jeg vil gerne have, at vi i udvalgsbehandlingen får mulighed for at kigge på det, og at vi, som hr. Ole Hækkerup foreslog det, og som også Dansk IT har foreslået det i deres høringssvar, eventuelt indføjer en revisionsklausul, så vi om 1 år eller 2 kan se, i hvor høj udstrækning rabatterne er kommet forbrugerne til gode.
Ellers vil jeg bare sige, at vi som en del af teleforliget og diskussionerne bag det her selvfølgelig støtter forslaget.
Jesper Langballe (DF), 2008-10-21:
Nu må fru Karen J. Klint tilgive mig, nu bliver jeg forvirret på et højere plan, som det jo vistnok hedder, for det, fru Karen J. Klint siger, er, at der er en religiøs del og en politisk del.
Den religiøse del er det med, at man skal forkynde evangeliet, og så er der en politisk del, som går ud på, at politikerne skal skabe rammer, der kan dække det åndelige behov.
Det var dog en højst mærkværdig sondring.
Er det, fru Bente Dahl mener, i virkeligheden ikke det, at politikerne har til opgave at dække folks åndelige behov?
Ole Hækkerup (S), 2008-10-21:
Jeg er i den heldige situation, at jeg jo kan skære lidt ned på min beskrivelse af det faktuelle efter indlægget fra Venstres ordfører, for en god del af det er jo det samme.
Det er jo rigtigt, som hr. Torsten Schack Pedersen sagde, at der er de to elementer i det her, dels løsningen af dobbeltdækningsproblematikken, dels det her om at håndhæve regulering på teleområdet.
Og begge dele har vi jo i virkeligheden for lang tid siden nikket til i forligskredsen.
Så skal jeg sige, at der jo også er enkelte høringssvar, som har påpeget det her med, at med de ændringer, der er lagt op til - og jeg tror, at hr. Torsten Schack Pedersen også var inde på det - kan man ikke automatisk derudaf slutte, at en rabat også vil komme kunderne til gode.
Og skulle vi i øvrigt fuldstændig garantere, at det ville komme kunderne til gode, skulle vi jo som politikere i virkeligheden sidde og regulere prisen - jeg havde nær sagt hos hver enkelt kunde, hvilket jo åbenlyst i sig selv ville indeholde betydelige problemer.
Imidlertid understreger de høringssvar jo behovet for at holde øje med udviklingen i såvel priserne som konkurrencen i dynamikken på markedet, og derfor synes jeg nok så meget, at vi skal benytte debatten i dag til at aftale, at vi i løbet af 1 år eller måske 2 skal se på, hvad den her regulering i praksis har ført til af udvikling på det her marked.
Så skal jeg endelig hilse og sige fra de tidligere teleordførere i mit parti, at de mente, at det så sandelig var på tide, at det her blev løst, og at de havde advaret om det længe, men det kender ministeren sikkert endnu mere til.
På den baggrund støtter vi selvfølgelig lovforslaget.
Torsten Schack Pedersen (V), 2008-10-21:
Dobbeltdækningsproblemet på telemarkedet opstår, når man som kunde har en almindelig fastnettelefon og en bredbåndsforbindelse, som leveres på TDC's kobbernet.
Der betales først 100 pct. for en såkaldt rå kobber til den almindelige telefoni og dernæst 50 pct. for en delt rå kobber til bredbånd.
Det betyder, at den enkelte forbruger betaler to gange for den samme ydelse, nemlig adgangen til den rå kobber.
Problemet har som sagt været kendt i flere år, og i og med at bredbåndsudbredelsen stiger og stiger, ja, så stiger problemet også i omfang.
At få løst dobbeltdækningsproblemet har været en lang proces.
Der har været utallige juridiske, tekniske og konkurrencemæssige aspekter fremme undervejs.
Nu står vi så med et lovforslag, der helt konkret løser problemet.
Løsningen betyder, at omkostningerne deles ligeligt mellem de forskellige servicer, man har på sin rå kobber.
Det er den såkaldte 50-50-løsning.
Ved at sikre, at teleselskaberne kan få oplyst, at der er det, der hedder delt anvendelse på en konkret linje, får selskaberne nu mulighed for at sende samlerabatten, som den kaldes, videre til kunderne.
Rabatten gives med denne model i engrosleddet, for i Venstre er vi ikke tilhængere af regulering i detailleddet og på detailpriserne, når det gælder telemarkedet, for det hæmmer konkurrencen, og derfor gives rabatten i engrosleddet.
Med en konkurrencesituation på det danske telemarked er jeg ikke i tvivl om, at konkurrencen vil føre til, at den rabat bliver givet videre til den enkelte kunde.
Hvis der er nogle selskaber, der ikke gør det, kan man jo som kunde altid skifte til et andet selskab, der giver rabatten videre til kunderne.
Det er den frie konkurrence, der sikrer dette, og det hylder vi selvfølgelig i Venstre.
Det gør vi set med Venstres øjne bedst med den valgte løsningsmodel for dobbeltdækningsproblemet, som vi her behandler.
Lovforslaget følger desuden op på det strategiske eftersyn af telemarkedet og indeholder en række stramninger, som sikrer en bedre håndhævelse af reglerne på telemarkedet, således at konkurrencen sikres bedst mulige vilkår og dermed sikrer kunderne størst mulig valgfrihed til konkurrencedygtige priser.
Telepolitik er - indrømmet - ofte temmelig kompliceret og også teknisk, og det er dobbeltdækningsproblemet et rigtig, rigtig godt eksempel på, og i Venstre er vi glade for, at vi nu endelig får fjernet dette problem fra det danske telemarked.
Bente Dahl (RV), 2008-10-21:
Først vil jeg takke for komplimenten.
Det vil jeg til enhver tid sige at det er, når hr. Jesper Langballe sammenligner mig med fru Karen J. Klint.
Men i forbindelse med spørgsmålet til fru Bente Dahl vil jeg sige: Ja, jeg mener, at der er forskel på politikere, politisk håndværk, og hvad religionen står for.
Jeg mener, at vi har en religion, vi er religiøse.
Vi skal have mulighed for, og vi har alle sammen både mulighed for og skal have mulighed for at dyrke vores region, uanset hvilken religion vi har.
Det er politikernes opgave at sikre, at alle mennesker i dette land kan dyrke deres religion, uanset hvilken religion man har.
Når jeg siger, at jeg forventer, at folkekirken kan dække det åndelige behov, som befolkningen har, så mener jeg det, som jeg siger det, nemlig at folkekirken for at leve op til at være folkekirke skal dække befolkningens åndelige behov.
Jesper Langballe (DF), 2008-10-21:
Da Dansk Folkepartis teleordfører ikke kan være til stede, vil jeg læse hans ordførertale op i et lønligt håb om, at mine folketingskolleger vil vise den fornødne takt og lade være med at indlede en større drøftelse med mig.
Det drejer sig om fordeling af omkostningerne ved delt anvendelse af elektroniske kommunikationsnet og mere effektiv håndhævelse af telereguleringen.
Umiddelbart lyder det skitserede forslag som en ganske logisk måde at løse problematikken på, men høringssvarene viser, at ikke alle berørte parter finder løsningen tilfredsstillende, og der rettes flere steder hård kritik mod forslaget, ligesom flere af høringssvarene hævder, at et enkelt teleselskab - det, som ejer kobberledningerne - favoriseres.
Med den hårde kritik, der er rejst af forslaget, kan Dansk Folkeparti ikke på nuværende tidspunkt tilslutte sig denne del af lovforslaget, og vi vil i løbet af udvalgsbehandlingen overveje vores stilling.
Lovforslagets anden del vedrører håndhævelse af telereguleringen.
På dette område har IT- og Telestyrelsen gennemført et strategisk eftersyn af telereguleringen fra 2006 til 2007.
Derfor har ministeren foreslået en række skærpelser, for at dette mål kan nås.
I Dansk Folkeparti kan vi kun bakke op om, at reguleringen af telemarkedet foregår effektivt.
Karen J. Klint (S), 2008-10-21:
Det er lige netop det sidste her om sognebåndsløsning, jeg godt vil bede ordføreren om at uddybe lidt.
Jeg er enig i, at vi kan lovgive smalt om ansættelsesformen for præsterne i forbindelse med det her lovforslag, men når vi så skal have en lidt større debat om konsekvenserne af sognebåndsløsning, skulle vi så ikke - for at stille et lidt ledende spørgsmål - se på demokratidelen, og hvordan den følger med ved en sognebåndsløsning?
Det er jo præsten, der tager stilling til, om en person kan løse sognebånd, men demokratiet vedrører jo menighedsrådet.
Så skal vi ikke også have drøftet det godt og grundigt: Hvem er det, der siger ja, og
hvem er det, der skal bære konsekvenserne?
Charlotte Dyremose (KF), 2008-10-21:
Tak for det, hr. formand.
Forandre for at bevare er sådan en god gammel konservativ talemåde og faktisk også meget dækkende for det her lovforslag.
Vi Konservative ønsker at bevare folkekirken som folkekirke, og vi ønsker at være med til at udvikle folkekirken og dens struktur på en måde, som på den ene side fastholder og respekterer de traditioner, som folkekirken bygger på, og på den anden side tilpasser sig en moderne virkelighed.
Folkekirken skal netop være det, dens navn siger den er, nemlig folkets kirke.
En del af de ændringer, der lægges op til, har vi uden problemer kunnet tilslutte os, for de virker fornuftige og naturlige, og de to tidligere ordførere har været inde på en lang række af dem, og det er også forslag, der bredt støttes af kirken selv.
Her tænker jeg på de ændringer, der skal være med til at forenkle økonomistyringen og modernisere dele af den kirkelige struktur.
Hvad angår kirkegårds- og præsteembedskapitaler, har vi kunnet tilslutte os forenklingen, men det har for os været vigtigt at fastholde begge navne af respekt for kirkens historie.
Og jeg vil godt sige tak til ministeren for at have lyttet til det.
Den mest debatterede ændring er helt sikkert § 7, altså det her med tilknytningen.
Lad mig med det samme sige, at vi fra konservativ side gik ind i overvejelserne om at beskrive tilknytningskravet nærmere med sådan en vis tilbageholdenhed.
Vi finder, at sognetilknytningen er en væsentlig rygrad i folkekirkens struktur, og vi mener, at sognebåndsløsningen er et rigtig godt svar på mange menneskers tilknytning til en anden præst end lige ham eller hende, der måtte være i den lokale sognekirke.
Men for nogle mennesker er virkeligheden altså bare en anden.
I de fleste tilfælde har det ikke vist sig at være noget problem, fordi præster jo normalt er venlige og imødekommende mennesker, der gør, hvad de kan for at hjælpe.
Men vi kender desværre også til de brodne kar, der ødelægger det flotte billede af en moderne og imødekommende kirke.
Det behov må vi som politikere selvfølgelig anerkende.
Det skal også gøres på en måde, så vi ikke undergraver sognet som folkekirkens udgangspunkt, og så vi ikke gør planlægningen af netop det lokale sogneliv helt umuligt.
Derfor har vi på det her punkt haft en rigtig god drøftelse med ministeren på baggrund af både høringssvarene og egne bekymringer for det oprindelige lovudkast.
Vi synes, at der med det forslag, der nu ligger, er fundet en rigtig god model.
På den ene side tager vi hensynet til folkekirkens struktur og det lokale kirkeliv helt seriøst, og på den anden side signalerer vi også, at kirken skal være til stede der, hvor mennesker er i deres liv.
Lad mig så lige igen til sidst minde om, at vi stadig fastholder muligheden for sognebåndsløsning, hvor det udelukkende er den enkelte, der selv vurderer, om man føler særlig tilknytning til en anden kirke end den, der er i det sogn, hvor man bor.
Helt til sidst