runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Benedikte Kiær (KF), 2011-03-02:
Jeg kan næsten forstå af hr. Rasmus Prehns spørgsmål, at man skal til at aflyse det kommunale selvstyre og gå ind fra Christiansborgs side og fuldstændig bestemme, hvordan og hvorledes pengene skal bruges i de enkelte kommuner i de enkelte institutioner.
Det kan godt være, at hr. Rasmus Prehn er uenig, men så kan hr. Rasmus Prehn stille et spørgsmål.
Så er der også lige det aspekt, man skal forholde sig til, nemlig at man også bliver nødt til at respektere det, når de enkelte kommuner går ind og omlægger en indsats eller laver noget om for måske at gøre det bedre, mere effektivt og billigere, f.eks. ved at lægge nogle institutioner sammen.
Når vi løfter nogle regler og nogle byrder og noget bureaukrati væk fra dem, som udløser en effekt på 170 mio. kr., så kan vi jo ikke stille krav om, at de så skal bruges på daginstitutionerne, det må de da selv bestemme! Men jeg kan forstå, at hr. Rasmus Prehn åbenbart er uenig i, at vi skal bevare det kommunale selvstyre.
Rasmus Prehn (S), 2011-03-02:
Naturligvis skal vi bevare det kommunale selvstyre.
Men jeg synes, det er lidt mageløst, at vi skal høre på, hvad ministeren står her og siger.
Da fru Line Barfod var på for et øjeblik siden med tal for besparelser på børneinstitutionsområdet, prøvede ministeren at afvise det ved at sige: Ah, det passer vist ikke helt, jeg har nogle andre tal fra Danmarks Statistik osv.
Da jeg så kommer på med mit spørgsmål, afviser ministeren ikke længere, at der er tale om besparelser,
nu er det et spørgsmål om, at man ude i kommunerne bare benytter sig af det kommunale selvstyre.
Men kan ministeren ikke bekræfte, at der her i efteråret, hvor regeringen lagde op til nulvækst, var rigtig mange kommuner, som meget højlydt fortalte regeringen, at de på den her måde sådan set satte det kommunale selvstyre ud af kraft, for de havde ikke nogen anden mulighed end at spare?
Erik Lund, der er konservativ borgmester i Allerød Kommune, var jo meget højlydt i sin kritik af regeringens nulvækst, for som han sagde: Jeg kan ikke andet end at spare.
Mener ministeren ikke, at det så er et brud med det kommunale selvstyre, at man tvinges ud i at spare på det, regeringen lovede der skulle være råd til, nemlig velfærd og børnepasning?
Benedikte Kiær (KF), 2011-03-02:
Hr. Rasmus Prehn har ikke helt hørt, hvilke tal fru Line Barfod og jeg diskuterede.
Vi diskuterede tal for normeringer.
De tal, som fru Line Barfod henviste til, var nogle fra undersøgelsen, og jeg henviser til Danmarks Statistiks tal.
Jeg mener faktisk, at vi godt kan respektere og tro på de tal, der kommer fra Danmarks Statistik, men det kan jeg sådan set forstå at hr. Rasmus Prehn også sætter spørgsmålstegn ved.
Nej, jeg gik ikke ind og sagde, at der slet ikke blev skåret i nogen som helst budgetter nogen steder i forhold til daginstitutionsområdet.
Jeg sagde, at der også er færre børn, og det har selvfølgelig også indflydelse på, hvor store budgetterne er.
Og så har det selvfølgelig også indflydelse på budgetterne, hvis man vælger ikke at ville bruge den lettelse, jeg kommer med på 170 mio. kr. på daginstitutionsområdet, men man hellere vil prioritere det på et andet område.
Så kan jeg her forstå, at de ting, som Socialdemokraterne har sagt om, at den offentlige sektor skal effektiviseres, slankes og trimmes, åbenbart er aflyst.
Rasmus Prehn (S), 2011-03-02:
Jeg synes, at ministeren er meget langt ude omkring i sin argumentation.
Hun kommer med alle mulige forskellige bortforklaringer i stedet for at forholde sig til det helt konkrete spørgsmål, som handler om, hvordan regeringen på den ene side kan love, at vi skal have ordentlig børnepasning, ordentlig velfærd, og så på den anden side rent faktisk lave så stramme økonomiske rammer for kommunerne, at man nu bruger ½ mia. kr. mindre på børnepasningsområdet, end man gjorde året før.
Nu, hvor vi er i gang med det her, vil jeg sige, at jeg tror, at alle er enige om, at man selvfølgelig skal prøve at gøre det mest muligt effektivt.
Er der steder, hvor man kan undgå noget bureaukrati, så er det fint med os.
Det er også det, vi mener fra socialdemokratisk side.
Men hvordan skal man, når vi i forvejen er i trange tider, så finde ekstra penge til skattelettelser, som jeg forstår at Det Konservative Folkeparti ønsker?
Man har senest været ude og love hele 35 mia. kr. i skattelettelser.
Hvordan får ministeren det til at hænge sammen, at man lover skattelettelser, når vi er i en tid, hvor vi er presset helt i bund på et så vigtigt område som pasning af vores børn, som jo også hænger sammen med lønmodtageres mulighed for at kunne passe deres arbejde, altså at de skal kunne få passet deres børn?
Er det ikke simpelt hen at trække tæppet væk under velfærdssamfundet at give så massive skattelettelser?
Benedikte Kiær (KF), 2011-03-02:
Jamen igen har hr. Rasmus Prehn sikkert ikke hørt, hvad det er for nogle udtalelser, der er kommet fra bl.a. partiets politiske leder.
Der er blevet talt om, at vi selvfølgelig skal finde balance i 2020.
Det er bl.a. baggrunden for, at vi er kommet med genopretningspakken og vi er kommet med forslaget omkring tilbagetrækningsreformen.
I genopretningspakken ligger der også en indefrysning af nogle af de skattelettelser, som vi besluttede i forbindelse med forårspakken, og de skal jo først tøs op igen, før vi overhovedet begynder at tale om nye skattelettelser.
Det, som der er blevet sagt fra konservativ side, er, at vi på sigt godt kunne tænke os, at vi arbejdede hen imod – selvfølgelig først, når vi fandt et råderum til det – at vi kunne have et lavere skattetryk, når vi faktisk er det land i verden, der har det højeste skattetryk.
Vi bliver simpelt hen nødt til at se på, hvordan vi kan gøre os konkurrencedygtige i forhold til andre lande.
Det var sådan set der, det simple ønske egentlig lå.
Vi har ikke været ude og sige, at det skal loves her og nu på nogen som helst måde.
Jeg går meget op i, at vi har en ordentlig børnepasning i vores kommuner, og at vi har nogle forældre, som er glade for de dagtilbudspladser, som vi tilbyder deres børn.
Der er det jo også dejligt og glædeligt at se, at når vi får de her resultater fra undersøgelser, der går ind og ser på, hvad forældrene synes om det, vi tilbyder deres børn, kan vi se, at de faktisk er rigtig, rigtig tilfredse med det, som vi tilbyder deres børn.
Og det synes jeg faktisk vi kan glæde os over.
Jeg vil meget gerne diskutere tal med fru Line Barfod.
Problemet er bare, at fru Line Barfod ikke tror på de tal, der kommer fra Danmarks Statistik, og det er jo der, hvor jeg så siger til fru Line Barfod: Stil spørgsmålet igennem Socialudvalget, og så kan jeg give en forklaring på, hvad det er for forskelle, der kan være, på de to typer tal.
Med hensyn til hvor mange penge der bliver brugt på daginstitutionsområdet, er det jo klart, at budgetterne er lidt mindre for 2011, end de var for 2010, når der simpelt hen er færre børn, der skal passes, end der har været førhen.
Det kan godt være, fru Line Barfod ryster på hovedet, men Danmarks Statistik fortæller også, at børnetallet faktisk er faldende og vil være det i de kommende år i en lang række kommuner.
Så er det jo klart, at man skal gå ind og justere budgettet, for der er ikke nogen idé i at have den samme størrelse institution med det samme antal pladser, hvis man faktisk har færre børn i kommunen.
Der er faktisk rigtig mange kommuner, der oplever et markant fald i børnetallet.
Regeringen har meget fokus på at udvikle daginstitutionsområdet.
Derfor har vi jo bl.a. også fra 2006 til 2009 brugt ekstra 2 mia. kr. til bl.a. læring og sprogudvikling.
Gitte Lillelund Bech (V), 2011-03-02:
Nu tager jeg aldrig ordet hellig i min mund om andet end noget, der sådan foregår inden for trosretninger.
Jeg ved ikke, om det, hr. Lund er på vej ind til, er en sag om en psykolog.
Så vidt jeg husker, har det været et ønske, eller også er det allerede sket, at der er en psykolog, der er blevet dømt til at fravige sin tavshedspligt.
Det er sket i retssystemet, ved domstolene.
Og jeg er altså ikke jurist.
Jeg kan heller ikke gå ind og vurdere i konkrete sager, hvis det er sådan, at vores domstolssystem rent faktisk siger, at man må fravige tavshedspligten.
Så jeg kan simpelt hen ikke gå nærmere ind i det, hvis det er det, hr. Lund tænker på.
Det, der er vigtigt for mig, og som jeg har brugt meget tid på at snakke om, også sammen med vores soldater, er lige præcis det her med, at hvis man har behov for at snakke hos en psykolog, skal man være klar over, at der netop er den her tavshedspligt, så det ikke er et spørgsmål om, at psykologen derefter kan gå hen til gruppeføreren eller regimentschefen og sige: Du skal altså bare lige vide, at vedkommende soldat har fortalt mig det og det.
Det må altså ikke ske.
Så man bruger ligesom psykologen eller for den sags skyld præsten – jeg er helt sikker på, at hr. Jens Christian Lund kender feltpræsten, når vi jo er ude – som sådan en afledningsventil, hvor man kan få luftet sine bekymringer eller måske få snakket nogle af de ting igennem, som man har svært ved at snakke med andre om, og som man ikke nødvendigvis vil snakke med sin chef om.
Jens Christian Lund (S), 2011-03-02:
Jeg er jo glad for, at ministeren er enig med mig i, at det er utrolig vigtigt.
Derfor vil soldaterne holde sig tilbage.
Det er det ene problem.
Det andet problem vedrører auditørkorpset.
Jeg er jo enig i, at auditørkorpset er et uafhængigt korps.
Det er jeg enig i, og jeg har stor respekt for domstolene, og jeg er helt sikker på, at alle dommerne er hundrede procent loyale over for de love, Folketinget har vedtaget.
Men hvis der nu kan komme en situation og der kommer flere situationer, hvor det bliver normalen, at et uafhængigt organ kan få domstolene til at dømme en psykolog til at afsløre sin tavshedspligt, er det så ikke vores lov, der er noget galt med?
Er det så ikke Folketinget, der har et problem med straffe- og retsplejeloven i forsvaret?
Vil ministeren så love mig, at hvis det er rigtigt, som ministeren nu antyder over for mig, at der har været sådan en sag – for ellers kunne jeg ikke have drømt om at spørge ministeren om det – altså at hvis det er rigtigt, at det kan ske, så må vi kigge på loven og se på, om der er noget galt i loven?
Gitte Lillelund Bech (V), 2011-03-02:
Nu ved jeg jo ikke, om det er den samme sag, som hr. Jens Christian Lund og jeg tænker på.
Jeg refererer til en sag, som også er blevet refereret i aviserne.
Men for at gøre en lang historie kort: Jeg synes, det er meget, meget vigtigt, at en minister eller for den sags skyld auditørkorpset eller andre ikke skal kunne komme og fritage psykologerne for deres tavshedspligt.
Jeg mener, at udgangspunktet for lige præcis det med, at vi har psykologer i forsvaret, og at vi har psykologer tilknyttet forsvaret, er, at en del af vores soldater er ude i nogle situationer, hvor man har behov for at få nogle samtaler og også har behov for i forbindelse med det her med, at man har oplevet noget unaturligt, at finde ud af, at det er helt naturligt, at man reagerer på en unormal måde.
Og hvis det viser sig, at der kunne komme gentagne tilfælde, hvor tavshedspligten bliver brudt, er det da klart noget, vi skal se på.
Jeg kerer mig meget om, at vores soldater har mulighed for lige præcis at få den luft og at få den mulighed for at bearbejde de unaturlige oplevelser, som en del af dem har været ude for, og derfor synes jeg også, det er vigtigt at holde fast i tavshedspligten for vores psykologer.
Jens Christian Lund (S), 2011-03-02:
Jeg vil godt starte med at sige, at jeg ikke mistænker ministeren for ikke at have de bedste intentioner over for vores soldater; det kunne jeg ikke drømme om, og det mener jeg heller ikke.
Men når sådan en gammel mand som mig har virkelig store problemer med, at der er blevet anlagt sag mod en psykolog for at få ophævet tavshedspligten – det er jo hverken mord eller noget lignende, der er i den sag, som ministeren omtaler – mener jeg, at det er vigtigt, at ministeren her i dag får slået fast og herfra siger: Jeg er enig med hr. Jens Christian Lund i, at tavshedspligten for læger, psykologer og præster er vigtig.
Jeg er enig i, at psykologer er nogle fremragende mennesker, men de kan ikke blive ved med at være fremragende, hvis der sættes spørgsmålstegn ved deres tavshedspligt.
Hvis ministeren vil sige det lige så klart, som jeg gør det, bliver jeg glad.
Gitte Lillelund Bech (V), 2011-03-02:
Jeg kan sige til hr. Jens Christian Lund: Ja, jeg synes, det er vigtigt, at der er tavshedspligt for vores læger, vores psykologer, vores præster og i øvrigt det sundhedsfaglige personale, vi har tilknyttet i forsvaret.
Og ja til, at jeg bestemt ingen intentioner har om, at man skal kunne ophæve tavshedspligten.
Jeg er ikke jurist, så jeg kan ikke vurdere, hvad domstolenes muligheder for at kunne gøre det her er.
Men hvis vi lige pludselig ser, at der er åbnet en ladeport, således at psykologerne faktisk ikke længere har deres tavshedspligt, så har vi et problem, og det håber jeg at vi så kan se på sammen i Folketinget.
Mette Frederiksen (S), 2011-03-02:
Tak for det.
Vi har i offentligheden i Danmark lige nu en længere diskussion om børns rettigheder.
Heldigvis for det, for det er nemlig et utrolig vigtigt emne, for ethvert samfund skal jo kendes på sin evne til at tage sig af de mennesker, som har allermest behov for det.
Det er jo desværre bare sådan, at udsatte børn er de borgere i et samfund, der har allerallermest behov for et stærkt samfund og for voksne, der passer på dem.
For kort tid siden har Danmark afgivet sin årlige afrapportering til FN.
Det gælder også forældreansvarsloven.
Den kræver måske en diskussion her i Folketinget, og det kan være, at vi kan vende tilbage til den på et senere tidspunkt.
Men der var også en række kritikpunkter, som jeg synes at vi som Folketing bliver nødt til at reflektere over og overveje hvordan vi håndterer.
Det gælder både de fattigdomsydelser, der igennem de senere år er indført, og som rammer børnene meget.
Det gælder regeringens og Dansk Folkepartis sænkelse af den kriminelle lavalder.
FN mener i lighed med os i Socialdemokratiet, at børn selvfølgelig ikke skal sidde i fængsel.
Og der er også et tredje kritikpunkt fra FN, og det er det, jeg ønsker en drøftelse med ministeren om i dag, nemlig at børns adgang til at klage, børns adgang til at få oplysninger om egne rettigheder faktisk ikke er særlig god i Danmark.
Vi har igennem den senere tid haft en række ulykkelige enkeltsager.
Der var Tøndersagen for år tilbage.
Jeg tror, at mange mennesker har fulgt den såkaldte Brønderslevsag, hvor en meget stor børneflok har været udsat for meget, meget grove overgreb.
Der er desværre også nu en aktuel sag fra Greve Kommune.
Jeg synes, at alle de her sager kræver, at vi i Folketinget diskuterer, om udsatte børns rettigheder er stærke nok i vores samfund, om klageadgangen er tydelig nok, og om der er de rigtige instanser til at varetage børnenes behov og interesser.
Derfor er mit spørgsmål til ministeren: Vil ministeren se velvilligt på, at vi får oprettet en børneombudsmandsinstitution i Danmark?
Benedikte Kiær (KF), 2011-03-02:
Jeg er sådan set meget enig med fru Mette Frederiksen i, at det er vigtigt, at vi som samfund har et meget skarpt fokus på børns rettigheder og børns mulighed for at kunne give sig til kende, hvis der er nogle ting, der ikke er så gode for deres liv og deres opvækst.
Det er derfor meget vigtigt, at vi har et system, som giver dem muligheder for og rettigheder til at komme til orde.
Der sker heldigvis også en rigtig god udvikling på en lang række områder.
Og jeg er sådan set også fuldstændig enig med fru Mette Frederiksen i, at børn selvfølgelig ikke skal sidde i fængsel.
Det skal vi for alt i verden undgå.
Nu kan vi faktisk se, at der er ledige sikrede pladser på institutionerne rundtom i landet.
Med hensyn til oprettelsen af en børneombudsmandsinstitution er det, der er vigtigt for mig, at børnene har et sted, de kan gå hen, og at børnene har en mulighed for, at deres sag kan blive taget op.
Hvis man ser på, hvad vi har i Danmark, så har vi Folketingets Ombudsmand, som kan gå ind i sager af generel, principiel karakter og komme med sine ytringer om, hvorvidt der er områder, der burde ændres.
Vi har også Ankestyrelsen, hvor man også som barn og ung kan henvende sig og få dem til at lave en underretning, så de af egen drift kan gå ind i en sag og se på, om der er noget i det, som barnet er blevet udsat for, der skal tages op, eller om der er noget, der skal gøres anderledes.
Derudover har vi også Børnerådet, som skal være børnenes talerør.
Det, vi så skal diskutere, er, om børnene kender deres rettigheder godt nok, og om de kender deres muligheder for at klage godt nok.
Det er nogle af de ting, som jeg tager fat på, for rettighederne er der, og klagemulighederne er der, og vi har instanserne til at kunne hjælpe børnene.
Men vi bliver også nødt til at se i øjnene, at det langtfra er alle børn, der kender deres muligheder for at kunne klage, og som kender deres rettigheder.
Det er en af de ting, som jeg vil arbejde med.
Mette Frederiksen (S), 2011-03-02:
Men hvorfor gøre det så svært for børnene?
Jeg vil tro, at hvis ministeren spurgte den voksne del af den danske befolkning, om alle i den voksne del af befolkningen kender Folketingets Ombudsmand og Ankestyrelsen, ville ministeren sikkert få det svar tilbage, at der er nogle, der kender dem, men at der søreme også er mange mennesker, der ikke kender dem.
Og det er nok de færreste, der ved, hvilket nummer de skal ringe til, og på hvilken adresse de skal indfinde sig.
Hvordan er det så ikke for vores børn?
Hvis man som barn sidder oppe i Brønderslev og er udsat for groft omsorgssvigt, hvordan skal man så finde sin vej til Folketingets Ombudsmand?
Hvis man sidder et sted i Sønderjylland og ens rettigheder ikke bliver respekteret og overholdt, hvordan skal man så finde Ankestyrelsen?
Jeg synes, det er et urimeligt krav at stille, at børn og måske sågar børn, der står i en udsat livssituation, skal finde instanser, som er voksne i deres måde at tænke på og i deres udformninger.
Derfor er det vores forslag, at vi laver en børneombudsmandsinstitution, som alene har børnene som fokusområde, og som vil være det nødvendige bindeled også mellem os politikere og børnene.
Benedikte Kiær (KF), 2011-03-02:
Jeg vil egentlig sige, at det er urimeligt, hvis man forlanger, at børn selv skal kunne henvende sig til en instans, hvis de er i en situation, hvor de faktisk lider under omsorgssvigt.
Jeg mener, at det er samfundets meget vigtige ansvar, og vores fagpersoners meget vigtige ansvar at kunne se, hvis der er nogle børn, der lider under omsorgssvigt, og kunne gribe ind i rette tid og hjælpe disse børn.
Vi kan ikke forlange, at børn selv skal henvende sig til en instans, hvis der er forhold, som de lider under, og hvor de faktisk har brug for hjælp.
Vi har sådan set en instans, som skal være den, der både taler børnenes sag, som skaber debat, og som også puster politikerne i nakken med hensyn til hele tiden at se på det her område og gøre det bedre for børn, unge og deres rettigheder.
Det er Børnerådet.
Vi har også noget, der hedder Børne Telefonen i Danmark, som jeg meget gerne vil kigge videre på for at se, om vi har nogle gode muligheder for at kunne styrke den.
Det ligger indgroet i børn, at de kan ringe til Børne Telefonen.
Det ligger indgroet, at man der kan tale frit om alt, hvad man har af bekymringer og sorger.
En af de ting, som jeg synes er meget vigtigt, er, at vi bruger de kanaler, som børn i forvejen kender, og så bruger de myndigheder og de instanser, vi har, og gør dem mere tilgængelige for børnene.
Det er det, jeg kigger på i øjeblikket, så vi kan gøre de instanser, som vi har i dag, og som fungerer godt, mere tilgængelige for børnene.
Mette Frederiksen (S), 2011-03-02:
Jeg synes, det er interessant, at ministeren nævner Børnerådet, for sagen er jo den, at Børnerådet gerne vil have en børneombudsmand.
Børnerådet er i lighed med de øvrige organisationer på børneområdet i Danmark stærke tilhængere af, at vi får etableret en børneombudsmand.
Og når Børnerådet og andre børneorganisationer er af den overbevisning, er det jo netop, fordi samfundet ikke er i stand til at passe på alle vores børn i Danmark.
Ministeren siger meget flot: Hvis et barn udsættes for omsorgssvigt, er det samfundets ansvar at tage over.
Men samfundet tager ikke over.
En gang imellem vender samfundet det blinde øje til.
En gang imellem glemmer samfundet at reagere.
En gang imellem overlader samfundet børn til forældre, der ikke kan varetage deres interesser, det er det ulykkelige udgangspunkt, vi har.
Og selv om de fleste børn i Danmark har et godt og rigt børneliv, er der også mange børn, der ikke har det, og jeg synes, vi har en enorm politisk forpligtelse til at passe på hvert eneste af dem.
Derfor ønsker jeg en styrkelse af børns rettigheder, en styrkelse af børns adgang til at kunne klage, en styrkelse af samfundets evne til at passe på, især nogle af de mest udsatte børn.
Derfor vil en børneombudsmand selvfølgelig være en styrkelse af børnene og ikke omvendt.
Benedikte Kiær (KF), 2011-03-02:
Jamen det er det, jeg prøver at sige til fru Mette Frederiksen, nemlig at jeg også ønsker at styrke børns muligheder for at kunne klage, ved at de netop ved, hvor de skal henvende sig, når de har noget, de vil klage over, når de har nogle problemer, som de gerne vil have der er nogle der lytter til, og når de gerne vil have, der er nogle, der tager over.
Men jeg kan ikke se, hvordan vi skal kunne styrke de muligheder, ved at vi tager et messingskilt og skruer det ned og sætter et nyt messingskilt op, hvor der står »Børneombudsmand«, medmindre man har tænkt sig, at der skal være to parallelle systemer.
For hvis man skal have en børneombudsmand, der skal kunne de ting, som er blevet fremhævet i pressen, bl.a. af fru Mette Frederiksen, nemlig kunne gå ind i enkelte sager og kunne rejse en debat, så er der en lang række andre instanser, som vi skal nedlægge.
Og det vil sige, at så skal vi til at kalde noget, som vi egentlig har i dag, for noget andet, for så kan vi jo ikke blive ved med at have Ankestyrelsen på den måde, som den fungerer i dag, altså medmindre man skal have to parallelle systemer, og det mener jeg ikke er hensigtsmæssigt.
Derimod mener jeg, det er hensigtsmæssigt, at vi går ind og ser på, hvordan vi kan give børn en bedre adgang til f.eks. Ankestyrelsen, som virkelig er på et meget højt fagligt niveau, og som virkelig kan gå ind i de enkelte sager og hjælpe de enkelte børn.
Line Barfod (EL), 2011-03-02:
Jeg vil gerne holde fast i børnevinklen, men fra en lidt anden indfaldsvinkel.
Jeg vil gerne høre, om socialministeren mener, at vi skal arbejde på at sikre, at vores børn har et godt børneliv, at vores børn ikke kun bliver opbevaret og passet, at der ikke kun bliver passet på, at der ikke sker nogen fysisk skade, mens de er i vuggestuer og børnehaver, men at vi faktisk sikrer, at der er gode vilkår for børnene, at der er voksne, som kan sørge for, at de også psykisk har det godt, at der er voksne, der kan sørge for, at der bliver sat leg i gang, som kan snakke med børnene, som kan læse højt for dem, kan tage dem med ud på tur osv. og i det hele taget sørge for, at der er nogle rigtig gode rammer for vores børn i de mange timer, de i dag opholder sig i vuggestuer og børnehaver.
Hvor der for 25 år siden f.eks. var en voksen til syv og et halvt børnehavebarn, er der i dag over 11, næsten 12, børn pr. voksen, som man skal tage sig af i børnehaven.
Og i vuggestuen var det for 25 år siden fire børn, som en voksen skulle tage sig af, og i dag er det altså mere end seks børn, som en voksen skal tage sig af på en gang i vuggestuen.
Så er der altså ikke meget tid, og vi hører om, at der indimellem opstår problemer.
Hvis der f.eks. er et barn, der skal have skiftet ble, ja, så skal man vælge: Skal man gå ud og skifte ble på det barn og så lade alle de andre børn sidde alene, fordi der ikke er flere voksne på stuen, eller skal man tage sig ordentligt af de andre børn?