Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-05-23:
Vi skal behandle et beslutningsforslag fra Socialistisk Folkeparti om ligebehandling af offentlige og private sygehuse.
Det er et af den slags beslutningsforslag, som kun kan gøre en sundhedsminister glad, for det indeholder efter min mening en række gode ideer om et højaktuelt emne, problemet er bare, at forslagsstillerne kommer i vanskeligheder på to grundliggende punkter.
For det første ønsker de at løse et ikkeeksisterende problem, og for det andet vil de indføre initiativer, som regeringen allerede har besluttet at iværksætte eller måske ligefrem allerede har iværksat.
Forslagsstillerne motiverer deres beslutningsforslag med, at de private hospitaler spiller en større rolle i sundhedsvæsenet end tidligere, og at de ikke er begejstrede for denne udvikling, men de næsten 170.000 patienter, der har gjort brug af det udvidede frie sygehusvalg siden 2002, ser muligvis lidt anderledes på det spørgsmål; og at den påståede skævvridning af sundhedsvæsenet er til fordel for de private klinikker og sygehuse, er vanskelig at forene med det faktum, at regeringen har løftet det offentlige sygehusvæsen med ikke mindre end 17 mia. kr. fra 2001 til 2008.
Det kniber derfor allerede med præmisserne for beslutningsforslaget, og det går ikke overraskende igen i de enkelte punkter, som det indeholder.
For det første ønsker forslagsstillerne, at der skal ske en tilpasning af DRG-takstsystemet, så de private sygehuse ikke får bedre økonomiske incitamenter end de offentlige sygehuse til at tilbyde behandlinger.
Det lyder også umiddelbart meget fornuftigt, men læser man bemærkningerne til forslaget, så fremgår det, at forslagsstillerne hermed ønsker at sætte en stopper for favoriseringen af de private sygehuse.
Det er jo en helt anderledes vanskelig opgave, for en sådan favorisering finder slet ikke sted.
Regeringen offentliggjorde i 2007 »Rapport fra udvalget om vilkår for den udvidede fritvalgsordning på sygehusområdet« - en rapport, som også forslagsstillerne har haft rig lejlighed til at læse.
Om forslagsstillerne har læst rapporten i sin helhed tillader jeg mig dog at sætte spørgsmålstegn ved, for det fremgik af rapporten, at der var en lang række punkter, hvor omkostningstrukturerne på offentlige og private sygehuse var forskellige, men - og den del af rapporten er måske ikke blevet læst af forslagsstillerne med samme grundighed - det kunne ikke konkluderes, at taksterne for de private sygehuse var for høje eller for lave; det kunne derimod konkluderes, at de private sygehuse i gennemsnit modtog 95 pct. af den offentlige DRG-takst for at udføre behandlinger inden for det udvidede frie sygehusvalg.
Nu kan man ikke umiddelbart sammenligne alle omkostninger på tværs af offentlige og private sygehuse, men ikke desto mindre er der en god grund til, at den såkaldte favorisering af de private sygehuse er svær at få øje på, for de private sygehuse bliver generelt ikke favoriseret med de nuværende takster.
Og hvis det er årsagen til, at nogle private sygehuse eventuelt har et større incitament til at levere behandling end de offentlige sygehuse, så kan jeg ikke se, at det skulle være problematisk.
Når det så er sagt, må siges, at jeg er fuldstændig enig i, at der også fremover skal sikres fair konkurrence mellem det offentlige og det private, og det står faktisk også allerede klokkeklart i regeringsgrundlaget, at »der skal sikres« - jeg citerer - »størst mulig grad af fair konkurrence mellem offentlige og private sygehuse«.
Derfor undrer det mig også, at dette beslutningsforslag overhovedet er blevet fremsat, men det er samtidig betryggende at konstatere, at SF tilsyneladende også synes, at vi har et rigtig godt regeringsgrundlag.
Regeringen har for nylig iværksat et arbejde, der skal realisere målsætningen i regeringsgrundlaget og analysere og vurdere mulighederne for at fremme en mere fair konkurrence mellem offentlige og private sygehuse, og det skal ske med udgangspunkt i den nævnte rapport med henblik på at fremlægge en samlet plan for taksterne i de private sygehuse.
Vi er derfor allerede godt i gang med at realisere intentionerne i regeringsgrundlaget, og beslutningsforslaget skyder derfor lagt forbi målet på det punkt.
På det punkt kan jeg entydigt konstatere, at realiteterne for længst har overhalet beslutningsforslaget, for ikke nok med at regeringen allerede har iværksat initiativer i den forbindelse, så har de private sygehuse længe selv ønsket at deltage i uddannelsen af sundhedspersonalet.
Jeg vil gerne understrege regeringens holdning til inddragelse af private hospitaler i uddannelsesaktiviteter:
Regeringen synes ikke, at der politisk skal fastsættes en andel på så og så mange procent, der uddannes i henholdsvis privat og offentligt regi; tværtimod skal det være de kvalitetsmæssige krav til uddannelse, herunder det nødvendige patientgrundlag og den nødvendige organisation til at gennemføre et uddannelsesforløb, som skal være afgørende for omfanget i henholdsvis det offentlige og det private regi, uanset om vi taler om speciallæger eller sygeplejersker.
Men lad mig starte med sygeplejerskerne.
Jeg glæder mig over, at SF har tilsluttet sig dem, der mener, at vi bør inddrage privathospitalerne i speciallægeuddannelsen.
Så ønsker forslagsstillerne, at private og offentlige sygehuse får samme forpligtelser til at medvirke aktivt i samarbejdet med kommunerne i forbindelse med udskrivning og genoptræning af patienter.
Formålet hermed er ifølge bemærkningerne til forslaget, at der ikke må opstå konkurrenceforvridning mellem private og offentlige sygehuse.
Med kommunalreformen overtog kommunerne den ambulante genoptræning efter udskrivning fra sygehus.
Regionerne har stadig væk driftsansvaret for såvel genoptræning under indlæggelse som den specialiserede ambulante genoptræning.
Og de private sygehuse, der udfører behandling for det offentlige sundhedsvæsen inden for det udvidede frie sygehusvalg, er dermed også forpligtet til at vurdere behovet for specialiseret genoptræning og til at udarbejde genoptræningsplaner.
Der er således ikke nogen konkurrenceforvridning i forhold til de opgaver, og dette punkt i beslutningsforslaget er derfor fuldstændig unødvendigt.
Afslutningsvis vil jeg vende tilbage til de to grundlæggende problemer med det her beslutningsforslag.
Problemet, som forslagsstillerne ønsker at løse - den såkaldte favorisering af de private sygehuse - findes ikke.
Og initiativerne, som forslagsstillerne ønsker at iværksætte, har regering allerede besluttet at iværksætte, og der er i hvert fald ikke noget nyt under solen med det her beslutningsforslag.
Så selv om der er mange gode intentioner bag ved beslutningsforslaget, så er det heldigvis overflødigt, og derfor kan vi i regeringen ikke støtte det.