runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Joachim B. Olsen (LA), 2011-12-14:
Jeg er heller ikke af den opfattelse, at værdier ændrer sig hurtigt, og det lå ikke i mit spørgsmål, at det kun er Socialdemokratiets skyld, at der er sket et normskred.
Men jeg kan bare konstatere, at i takt med at man har bygget en større og større velfærdsstat op, har værdierne ændret sig.
Da man f.eks. indførte folkepension, valgte 20 pct. ikke at tage imod den, fordi de følte, at det var skamfuldt at modtage noget fra staten; de ville gerne klare sig selv.
Sådan er det ikke i dag.
Der er det nok meget få mennesker, der ikke tager imod en offentlig ydelse, hvis de er berettiget til den.
Og det er det, der er min pointe.
Altså, man opbygger den her kæmpestore stat med højere skatter og flere ydelser, og man går til valg på at love endnu mere og endnu mere – selv til folk, der er i stand til at arbejde, siger man: Ved du hvad, det skal du ikke, for det synes vi ikke – gå på efterløn.
Det kan godt være, at ministeren og jeg ikke er helt enige, men kan ministeren imødekomme mig bare en lille smule og sige, at det godt kunne være, at det var med til at skabe et normskred og skabe en krævementalitet i samfundet?
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Der er flere ting i spørgerens præmis, som jeg ikke forstår.
Lægger spørgeren til grund, at det sådan er frivilligt, om man ønsker at komme i arbejde eller ej?
Det er muligt, at det tidligere har været sådan i beskæftigelsespolitikken, men det er ikke den beskæftigelsespolitik, som jeg og regeringen står for.
Hvis man er arbejdsmarkedsparat og på kontanthjælp og ikke gider at arbejde, skal man da ikke have kontanthjælp.
Jeg synes, at det er et element i den her diskussion, som ofte glemmes, og som tilsidesættes af nogle af aktørerne.
Hvis man er arbejdsmarkedsparat, skal man stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Derfor er der ikke tale om et frit valg, når man er på kontanthjælp, og der skal ikke være tale om et frit valg.
Jeg har taget initiativ til, at vi nu får genvurderet de borgere, der er i matchgruppe 3, for at få afdækket, om de borgere er matchet rigtigt.
Det betyder selvfølgelig, at hvis man finder ud af, at nogle af de borgere bør være i matchgruppe 1 eksempelvis, så skal de stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Den der diskussion, som sådan bygger på præmissen om, at man bare kan lade være, er jeg ikke enig i, og jeg er bestemt ikke enig, hvis der ude i kommunerne er eksempler på, at man lader en borger sidde derhjemme på kontanthjælp, hvis vedkommende er arbejdsmarkedsparat, og stiltiende accepterer det.
Det mener jeg ikke at man skal.
Hvis man ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet og er arbejdsmarkedsparat, skal man ikke have en ydelse.
Ole Birk Olesen (LA), 2011-12-14:
Jeg ved godt, at der er en lov, der kræver, at mennesker, der er på kontanthjælp, skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Men jeg ved til gengæld også, at sådan en lov ikke er nok til, at folk, der ikke ønsker at arbejde, bliver tvunget i arbejde.
Det er jo sådan, at ud over at man skal have regler, der siger, at folk skal søge et arbejde, hvis de faktisk er arbejdssøgende, er det altså også nødvendigt, for at folk kommer i arbejde, at de udviser en reel motivation for at få et arbejde.
De skal i ansøgninger og ved jobsamtaler anskueliggøre en lyst til at påtage sig det arbejde, de nu har mulighed for at få.
Det er meget nemt at stå til rådighed for arbejdsmarkedet med jobansøgninger, samtidig med at man skriver jobansøgninger, som gør, at ingen arbejdsgiver vil ansætte en.
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Hvis spørgerens præmis om, at det ikke er nok at have regler for rådighed, holder vand, er der altså rigtig, rigtig meget, der tyder på, at det så heller ikke er tilstrækkeligt at sætte ydelserne ned.
For hvis det at sætte ydelserne ned, som den tidligere regering har gjort, vil få folk i arbejde, hvorfor har vi så folk på kontanthjælp?
Altså, jeg synes, det er det, der også er kernen i den her diskussion.
Nu er ydelserne blevet sat ned i flere omgange.
Og jo, det har været med til at skabe et fattigdomsproblem.
Hvorfor er de folk så ikke kommet i arbejde?
Skal de i minus?
Jeg er da ikke i tvivl om, at hvis vi fjernede alle offentlige overførselsindkomster i morgen, ville vi givet flytte nogle fra passiv overførselsindkomst ind på arbejdsmarkedet, men er det det, vi vil?
Jeg tror, at det er muligt at have en balanceret social- og beskæftigelsespolitik, hvor vi på den ene side har et stærkt socialt sikkerhedsnet med et ydelsesniveau, som er rimeligt, samtidig med at vi på den anden side sikrer, at folk kommer i arbejde.
Jeg kan bare konstatere, at det at flytte folk fra passiv overførselsindkomst ud på arbejdsmarkedet ikke har stået tilstrækkelig højt på dagsordenen, for der er desværre ikke flyttet ret mange mennesker.
Ole Birk Olesen (LA), 2011-12-14:
Det fremgår jo af regeringens tal, at de initiativer, som er taget med bl.a. kontanthjælpsloftet og 225-timers-reglen, har ført til en højere beskæftigelse.
For ellers ville regeringen jo alt andet lige ikke forvente en lavere beskæftigelse som følge af, at tingene nu rulles tilbage.
Regeringen forventer jo en lavere beskæftigelse på 2-3.000 personer.
Det er jo en klokkeklar indrømmelse af, at de lidt lavere overførselsindkomster i det her tilfælde faktisk fører til, at folk i højere grad søger et arbejde.
Jeg synes ærlig talt, at ministeren skylder os et svar.
I svaret på et tidligere spørgsmål har ministeren erkendt, at kontanthjælpsloftet ikke i sig selv fører til fattigdom.
Hvorfor er det nødvendigt at mindske tilskyndelsen til at søge et arbejde, når der ikke er fattigdom?
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Det må altså stå for spørgerens egen regning, når han siger, at der ikke er fattigdom i Danmark, og at der ikke er en sammenhæng mellem de ydelser, vi nu afskaffer, og fattigdom.
Og der er grund til, at de sociale organisationer igen kan melde om længere køer i forbindelse med at søge julehjælp.
Vi har også i undersøgelser dokumentation for, at der er sket en forøgelse af fattigdommen i Danmark.
Så det må stå for spørgerens egen regning, når han siger, at der ikke er fattigdom.
Ja, de nedsatte, lave, sociale ydelser har medført en højere beskæftigelse.
Men er det nok?
Altså, vil vi have mennesker, der lever på en meget, meget lav ydelse i mange år for at få en lidt højere beskæftigelse?
Eller kunne man forestille sig, at man ikke blot kunne få en højere beskæftigelse, men en meget højere beskæftigelse, hvis man nu reformerede beskæftigelsesindsatsen på en klog, fremadrettet, individuel måde?
Og var det ikke klogere?
Når starthjælpen, som er en meget, meget lav ydelse, har stået på for en borger i mere end 4 år, har den ikke engang fået hver anden i arbejde.
Det kan godt være, at spørgeren synes, at det succeskriterium er o.k.
Det synes jeg ikke.
Og jeg tror, at konsekvenserne af år efter år at enten at leve i fattigdom eller på en nedsat kontanthjælpsydelse i sig selv kan give andre problemer, hvad angår muligheden for at blive en del af arbejdsmarkedet.
Så der er en reel politisk uenighed her.
Jeg tror på, at reformer af den aktive beskæftigelsespolitik kan bringe flere mennesker i arbejde end det bare blindt at nedsætte ydelserne.
Søren Pind (V), 2011-12-14:
Mener ministeren, at det er et passende niveau for en kontanthjælpsmodtager at modtage omkring 16.000 kr. pr. måned efter skat, når alle offentlige ydelser medregnes, eller hvad påtænker ministeren konkret at foretage sig?
nr. S 1208
Ole Birk Olesen (LA), 2011-12-14:
Så kom den igen, altså den om fattigdommen.
Det var jo derfor, at jeg stillede det spørgsmål, som jeg stillede for to spørgsmål siden, her i salen, hvor ministeren ikke ville sige, at danskere, som lever under kontanthjælpsloftet, nødvendigvis er fattige.
Det var deres udgifter, der var for høje, og det var det, der gjorde dem til fattige, forstod man på ministeren.
Den anden side af den mønt er, at det for de selv samme familier nu endnu mindre kan betale sig at arbejde.
Hvis vi kigger på tallene i svaret på spørgsmål 24, som jeg henviste til i spørgsmålet her, viser de følgende: I 2001, før den tidligere borgerlige regering indførte bl.a. kontanthjælpsloftet og 225-timers-reglen, var det sådan, at det for hver 12. i arbejdsstyrken ikke kunne betale sig at arbejde forstået som, at forskelsbeløbet på at være i arbejde og på at være på overførselsindkomst var mindre end 1.000 kr. om måneden.
Det var for hver 12.
Det blev så ændret med de reformer, som nu rulles tilbage, således at det i dag er for hver 30., at det ikke kan betale sig at arbejde.
Nu ruller regeringen jo det tilbage med henvisning til noget sniksnak om fattigdom, selv om de familier, vi taler om, jo ikke er fattige.
Ministeren vil ikke tage ordet fattigdom i sin mund om disse familier.
Så vi har kun negative sider af det her.
Der udryddes ikke fattigdom; der skabes blot et mindre incitament til at arbejde.
Søren Pind (V), 2011-12-14:
Kan ministeren oplyse, hvordan ministeren konkret vil sikre, at regeringens kontanhjælpsreform vil gøre det mere attraktivt at arbejde, sådan som bl.a. socialministeren oplyste det på TV 2 den 30. november 2011, og vil det dermed indebære, at regeringen vil skære ned i kontanhjælpsydelserne eller begrænse adgangen til at modtage kontanthjælp?
nr. S 1210
Ole Birk Olesen (LA), 2011-12-14:
Mener ministeren, at familier, der modtager kontanthjælp i henhold til reglerne om kontanthjælpsloft, er fattige?
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Jeg vil gerne starte med at sige, at det at bekæmpe fattigdom har høj prioritet i den nye regering, og derfor har vi som noget af det første fremsat lovforslag, der bl.a. skal afskaffe loftet over kontanthjælp, starthjælp og timereglen.
Vi har samtidig tilkendegivet i vores regeringsgrundlag og ved andre lejligheder, at vi synes, der er behov for en dansk fattigdomsgrænse, så vi ikke enten skal læne os op af udenlandske målemetoder eller af fattigdomsgrænser, der er uenighed om værdien af.
Derfor er det regeringens holdning, at der nu skal nedsættes et udvalg, der skal komme med forslag til, hvor en sådan fattigdomsgrænse skal placeres.
Når jeg siger det sådan, er det, fordi jeg tror, det er vigtigt, at vi får et fælles grundlag at diskutere fattigdom ud fra i fremtiden.
Ole Birk Olesen (LA), 2011-12-14:
Det var jo ikke noget svar på spørgsmålet.
Spørgsmålet lød, om ministeren mener, at folk, der lever under kontanthjælpsloftet, er fattige.
Det udenomssvar, ministeren kom med, var, at regeringen er i gang med at undersøge, hvad det vil sige at være fattig.
Så det var ikke et svar på det her spørgsmål.
Jeg noterer mig, at den skråsikkerhed, som ministeren og ministerens parti havde i valgkampen, er pist forsvundet.
Dengang var der for ministeren og ministerens parti ingen tvivl om, at kontanthjælpsloftet var en fattigdomsydelse.
Det var på den måde, man søgte at overbevise danskerne om, at de skulle stemme på regeringens partier, især Socialdemokraterne og SF – og ministeren selv i øvrigt.
Hvor er den skråsikkerhed henne i dag?
Er den afløst af en eftertænksomhed, ifølge hvilken man måske siger, at folk faktisk godt kan leve under kontanthjælpsloftet og ikke være fattige overhovedet?
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Jeg mener nu, at der altid har været eftertænksomhed i både vores socialpolitik og vores beskæftigelsespolitik.
Det er der, når vi er i opposition, og det er der selvfølgelig også, når vi er i regering.
Loftet er en ydelse, der hænger nøje sammen med vilkår, der omgiver den enkelte familie.
Jeg tror, at det, man skal være opmærksom på, er, at der, hvor loftet kan have en negativ konsekvens, også hvad angår fattigdom, er, når børnefamilier rammes af loftet og det, man kalder 500-kroners-reglen, altså, hvor kontanthjælpen samlet set nedsættes med et betydeligt beløb.
Når man kombinerer det med ægtepar, forsørgere, der har været på kontanthjælp igennem en lang periode, kan der sagtens være tilfælde, hvor børn, der vokser op i de familier, oplever meget, meget begrænsede ressourcer, og det kan også godt, tror jeg, komme til udtryk i fattigdom.
Jeg er ikke et sekund i tvivl om, at hvis vi tager en enlig på starthjælp med et rådighedsbeløb på et sted mellem 2.000 og 3.000 kr., ja, så er der tale om fattigdom, og der vil også være folk, der er ramt af kontanthjælpsloftet, som jeg vil mene det er korrekt at kategorisere som fattige.
Ole Birk Olesen (LA), 2011-12-14:
Jeg kunne godt tænke mig at se eksempler på familier, der lever under kontanthjælpsloftet, som ifølge regeringen er fattige.
Det var jo det forsøg, som fru Özlem Sara Cekic, folketingsmedlem for SF, forsøgte at gøre, da hun ville fremvise en angiveligt fattig person for såvel hr. Joachim B. Olsen som pressen.
Det viste sig, at denne person ikke var fattig.
Det var regeringen enig i, og det var fru Özlem Sara Cekic efterhånden også enig i.
Nu forholder det sig jo sådan, at kontanthjælpsloftet og socialloven er lige for alle, og det vil sige, at der findes masser af personer og familier ude i samfundet, som lever under kontanthjælpsloftet, og som får de samme ydelser fra det offentlige, hvis de ellers har det samme huslejeniveau og lignende.
Alle disse mennesker har regeringspartierne og ministeren kaldt fattige i valgkampen.
Kan vi nu konstatere, at de ikke er det alligevel?
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Nej, jeg tror ikke, der er den direkte sammenhæng.
Jeg tror ikke, det er sådan, at hvis man som politisk parti mener, der er bedre økonomiske løsninger end at afskaffe en efterløn, så har det direkte indflydelse på, hvordan en ung på 19 år ser sig selv, når vedkommende modtager kontanthjælp.
Så let tror jeg ikke det er at forklare.
Jeg tror under alle omstændigheder – hvis jeg har ret i, at der helt eller delvis finder et normskred sted, for det er jo min subjektive oplevelse og vurdering – at vi har et fælles ansvar og en fælles forpligtelse til at imødegå det.
Jeg tror ikke, at værdier ændrer sig med den hast, som spørgeren lægger op til.
Til gengæld tror jeg, det er utrolig vigtigt, at vi i den politiske debat også diskuterer, hvad det er for nogle grundlæggende principper og værdier, Danmark hviler på.
Og der er det altså vigtigt for mig, at vi fremmer princippet om ret og pligt.
Konsekvensen af det er, at vi på den ene side stiller krav – når det handler om arbejdsmarkedsparate ledige, synes jeg godt, vi kan tillade os at stille endnu større krav – og på den anden side giver mennesker de rettigheder, som et medborgerskab i Danmark fører med sig.
Det er også i det lys, man skal se det, at vi afskaffer starthjælpen, som i mine øjne ikke er at give mennesker den ret, som andre har til et ordentligt forsørgelsesgrundlag.
Så ret og pligt skal følges ad.
Ole Birk Olesen (LA), 2011-12-14:
Det var da et interessant input til den diskussion, som skal foregå, når regeringen vil definere, hvad fattigdom er, for her tog ministeren jo udgiftsposter på en families budget med som årsager til fattigdom.
Hvis en familie har opbygget gæld, som skal tilbagebetales, eller har en høj husleje, som skal betales hver måned, kan det gøre familier fattige, lød det fra ministeren.
Er der andre udgifter, som kan gøre familier fattige?
Kan en familie være fattig, hvis den spiller meget, bruger mange penge på tøj eller har en stor hund, der skal have meget mad?
Hvilke andre udgiftsposter end gæld og høj husleje vil regeringen inddrage som årsager til fattigdom?
Det her er jo helt nyt.
Jeg må gøre opmærksom på, at alle de kendte fattigdomsdefinitioner ikke inddrager udgiftsposter som årsager til fattigdom, men alene lave indkomster.
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Jamen man kan jo sige det meget enkelt: Hvis regeringen var af den overbevisning, at man kunne adoptere en af de fattigdomsgrænser, der er kendt, kunne vi jo gøre det.
Når vi vælger at nedsætte et ekspertudvalg, der skal rådgive om, hvordan vi kan lave en dansk fattigdomsgrænse, er det jo i erkendelse af, at en grænse, der alene fokuserer på relativ fattigdom eller på absolut fattigdom, ikke i tilstrækkelig grad giver mening.
Selvfølgelig har indtægter og udgifter noget med hinanden at gøre.
Det, jeg sagde før, var, at man, når det drejer sig om en børnefamilie, bliver nødt til at se på det samlet.
Jeg er ikke af den overbevisning, at jeg moralsk skal vurdere, hvad folk skal bruge deres penge på, men det siger sig selv, at i og med vi giver støtte via boligstøtteregler og boligydelsesregler, er sådan noget som huslejeudgifter et aspekt, vi kan inddrage.
Det synes jeg sådan set er ret oplagt, for hvis vi ikke kan forholde os til huslejens størrelse, giver det ikke nogen mening at have regler for boligydelse og boligstøtte.
De regler er der jo allerede i dag, og dermed har vi truffet det valg, at også boligens størrelse og øvrige forhold kan have indflydelse på, hvad det er for en støtte, vi vælger at give.
Jeg tror, det er vigtigt at anskue det her som et samlet hele, men det ændrer ikke på, at jeg synes, man skal have et rimeligt ydelsesniveau i Danmark.
Joachim B. Olsen (LA), 2011-12-14:
Mener ministeren, i lyset af at Beskæftigelsesministeriet som svar på spørgsmål 19 af 26. oktober 2011 vurderer, at 2.000-3.000 færre vil komme i beskæftigelse, når de såkaldte fattigdomsydelser fjernes, at dette initiativ modvirker det normskred i befolkningen, som det er regeringens selverklærede mål at bekæmpe?
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Altså, jeg vil sige indledningsvis, at det her med et selverklæret mål er et sjovt begreb.
Altså, som det er spørgeren bekendt, er jeg socialdemokrat, og når man er det, så er man også stærk tilhænger af princippet om ret og pligt.
Det er i øvrigt en værdi, som hele regeringen lægger til grund for vores beskæftigelsespolitik.
Når jeg har talt om et normskred, er det, fordi jeg har det sådan, at jeg mener, at de borgere, der er i Danmark i den erhvervsdygtige alder, i det omfang, det overhovedet lader sig gøre, jo skal forsørge sig selv.
Og hvis man i en periode skulle have behov for at modtage dagpenge eller kontanthjælp, synes jeg jo, at man har et stort personligt ansvar for at komme væk fra den overførselsindkomst.
Man skal ikke være flov over, at man har behov for hjælp, og det er ikke sådan, at vi overhovedet skal tilbage til en tid, hvor arbejdsløse skal stå i lange køer.
Men hvis man modtager en ydelse, har man selvfølgelig også selv et stort ansvar for at forsøge at komme væk derfra.
Og det, jeg har beskrevet i det pågældende interview, er, at jeg bl.a. møder unge, som jeg synes repræsenterer nogle andre værdier; som synes, at det er helt i orden at være på kontanthjælp, og som ikke mener, at de selv har et meget, meget stort ansvar for enten via uddannelse eller arbejde at bringe sig væk derfra.
Joachim B. Olsen (LA), 2011-12-14:
Mener ministeren, at det her normskred kan skyldes, at politikere bl.a. går til valg på at love mere og mere?
Man går bl.a. til valg på at hæve de offentlige ydelser, f.eks. ved at fjerne kontanthjælpsloftet, på trods af at nogle af de folk, der er ramt af kontanthjælpsloftet – det kan vi jo blive enige om – ikke er fattige; man går til valg på ikke at ville afskaffe efterlønnen, på trods af at 85 pct. af dem, der er på den, er i stand til at arbejde og ikke har noget dårligt helbred; man går til valg på ikke at ville forkorte dagpengeperioden, og man går til valg på højere skatter, der skal finansiere flere og flere – i gåseøjne – gratis ydelser.
Er ministeren af den opfattelse, at det kan være med til at skubbe til det her normskred, at man fralægger sig selv mere af ansvaret og begynder at tænke: Jamen staten er der jo, og den klarer det for mig?
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Jeg skal måske rette en ting, for det, jeg sagde før, var, at jeg mener, man godt kan finde børn, hvis forældre er ramt af kontanthjælpsloftet og 500-kroners-nedsættelsen, der er fattige, men der kan være andre ting, der spiller ind på den families vilkår og de børns opvækstbetingelser end loftet over kontanthjælpen.
Det kan være familier, der er ramt af loftet, af langtidsledighed, dvs. mange år på kontanthjælp, måske en gældsproblematik og en meget høj husleje.
Så jeg kommer ikke her med familieeksempler, der peger i den ene eller den anden retning, for i mine øjne er loftet en anden form for ydelse end den, der gælder for starthjælpen.
Det, jeg sagde før til spørgeren, var, at jeg tror, man godt kan finde børn, som lever i familier ramt af loftet, der vokser op i fattigdom.
Men om det så er loftets skyld, eller om det er et samspil mellem den nedsatte kontanthjælp, en gældsproblematik i familien, en høj husleje, langtidsledighed eller andre problemer, kan jeg ikke stå og afklare her i salen.
Når vi har været optaget af at afskaffe de lave ydelser under et, er det, fordi vi mener, at de samlet set ikke har bidraget i tilstrækkelig grad til at få folk i beskæftigelse, og dermed har der jo været en risiko for, at folk igennem mange år har skullet være på nedsat kontanthjælpsydelse.
Jeg tror, at det, der er vigtigt at fokusere på herfra, er, hvordan vi får folk væk fra kontanthjælpen og i beskæftigelse, så flere mennesker kan forsørge sig selv og deres børn.
Thor Möger Pedersen (SF), 2011-12-14:
Jeg tror også, at spørgeren har fat i en lidt ældre sag med de 65 dage, for netop for at undgå misforståelser ændrede man allerede – sådan som jeg har fået oplyst – under den tidligere regering autosvaret fra at handle om de 65 dage til at omhandle 3 måneder, og hvor det så også klart fremgår, at det er den længste behandlingstid.
Jeg tror, det er vigtigt, at man er realistisk fra det offentliges side snarere end urealistisk i forhold til forventede behandlingstider.
Men jeg er enig: Man skal altid bestræbe sig på kortest mulig sagsbehandlingstid, og jeg synes ikke, at det her spørgsmål kan ses uafhængigt af den generelle kanalstrategi, som jo handler om at besvare spørgsmål via www.skat.dk, via telefoniske henvendelser og via de generelle henvendelser på skrift inden for 5 hverdage.
Så jeg må ærligt indrømme, at jeg ikke synes, der sådan er grund til at fare til politisk indblanding i, hvordan autosvarene udformes.
Finn Sørensen (EL), 2011-12-14:
Mener ministeren, at der i en reform af førtidspensionen skal indgå, at nuværende førtidspensionister skal have revurderet deres sag med mulighed for, at de fratages førtidspensionen?
Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at der i en reform af førtidspensionen skal indgå, at nuværende førtidspensionister skal have revurderet deres sag med mulighed for, at de fratages førtidspensionen?
Mette Frederiksen (S), 2011-12-14:
Det er jo et spørgsmål af mere principiel karakter.
Jeg vil gentage, hvad jeg sagde før: Vi kan ikke som regering påvirke Kommissionens interne arbejde, men vi har indflydelse på, hvad der sker i Rådet, og så kan vi selvfølgelig partipolitisk påvirke vores kollegaer i Europa-Parlamentet.
Men Kommissionen arbejder jo som en selvstændig størrelse.
Det er, som både spørgeren og jeg som minister har konkluderet, erhvervs- og vækstministeren, der arbejder videre med drøftelserne af papiret, og derfor vil jeg foreslå, at fremtidige spørgsmål af mere detaljeret karakter, som ikke har at gøre med beskyttelse af arbejdsmiljø og andre ting, som jeg har det ressortmæssige ansvar for, bør rettes til den ansvarlige minister.