Sophie Løhde (V), 2010-04-26:
Lovforslaget, vi nu behandler, indeholder for det første et forslag om at indføre en maksimal betænkningstid på 3 dage forud for beslutning om tvangsbehandling, for det andet et forslag om at indføre hjemmel til oppegående tvangsfiksering på Sikringsafdelingen under Retspsykiatrisk afdeling i Region Sjælland, og for det tredje indeholder lovforslaget et forslag om at indføre pligt til ugentlig lægelig vurdering af tvangsfikseringer, der udstrækkes ud over 48 timer, ved en uvildig læge.
Under hensyntagen til den trods alt begrænsede taletid vil jeg koncentrere mine ord primært omkring den del af lovforslaget, som vedrører oppegående tvangsfiksering på Sikringen.
Efter at den europæiske torturforebyggelseskomité i 2008 besøgte Sikringsafdelingen under Retspsykiatrisk afdeling, Region Sjælland, blev det daværende sundhedsministerium gjort opmærksom på, at Sikringsafdelingen anvendte en ulovlig form for tvangsfiksering i forhold til den gældende lov i Danmark.
Eftersom der i den gældende psykiatrilov ikke var hjemmel til oppegående tvangsfiksering, indskærpede ministeriet naturligvis over for Sikringsafdelingen, at denne form for fiksering måtte indstilles.
Efterfølgende blev Sundhedsstyrelsen så bedt om en faglig vurdering af den oppegående tvangsfiksering, således at ministeriet og vi i Folketinget kunne få en faglig vurdering af spørgsmålet, herunder en vurdering af, om de eksisterende tvangsforanstaltninger i lovgivningen i nogle tilfælde var utilstrækkelige. Spørgsmålet herom blev bl.a. indeholdt i Sundhedsstyrelsens udredning om tvangsforanstaltninger i psykiatrien, som udkom tilbage i september 2009, og som bl.a. vurderede, at brugen af tvang i Danmark i psykiatrien er godt reguleret, og at patienter udsættes for mindre tvang end patienter i vores nabolande.
Det er i øvrigt også denne udredning, som danner baggrund for alle tre hovedelementer i lovforslaget, som vi nu behandler.
I forhold til den meget lille patientgruppe, som lovforslaget omkring oppegående tvangsfiksering vedrører, altså visse ekstraordinært farlige patienter anbragt på Sikringsafdelingen, er det for os afgørende, at vi i videst muligt omfang forebygger negative legemlige, sociale og adfærdsmæssige følger af langvarig isolation eller tvangsfiksering.
Mennesker med en psykisk lidelse skal have en værdig og respektfuld behandling, også når tvang er en nødvendig del af behandlingen.
Det er på den baggrund væsentligt at understrege, at formålet med forslaget om oppegående tvangsfiksering derfor dels er at forebygge, at der på grund af langvarig tvangsfiksering, som efter nugældende regler kun kan ske liggende, ikke udvikles en somatisk sygdom, dels at få patienten tilbage i sine normale rutiner, herunder at der igen etableres kontakt med de andre patienter på afdelingen.
I den forbindelse skal det understreges, at forslaget om oppegående tvangsfikseringer alene er fremsat af hensyn til nogle ganske få patienter på Sikringsafdelingen, der er så alvorligt syge, at helt særlige foranstaltninger kan være nødvendige.
I den forbindelse kan jeg ikke lade være med at læse et par linjer op fra et brev, som en patient fra Sikringen sendte til den daværende justitsminister tilbage i oktober 2009.
Vedkommende skrev – og jeg citerer: Jeg ved, I arbejder på loven om bælter på Sikringen for patienter på stuen.
Jeg sidder selv meget på min stue hele tiden.
Jeg håber, I vil finde det lovligt.
Nu skal brevet ikke stå for sig selv, men jeg vil gerne sætte en tyk streg under, at vi for det første aldrig ville have diskuteret spørgsmålet og forslaget her i dag, hvis det ikke var sådan, at Sundhedsstyrelsen såvel som de ansatte på Sikringen anbefalede os at foretage den konkrete lovændring for Sikringen, og for det andet, og som brevet også illustrerer, har forslaget om oppegående fiksering til formål i forhold til de ganske få patienter, forslaget vedrører, at kunne give disse patienter mulighed for at gå og bevæge sig i stedet for at ligge fastspændt til en seng og at have social kontakt i stedet for at være isoleret på egen patientstue.
Jeg noterer mig desuden, at såvel FOA som Fagligt Selskab for Psykiatriske Sygeplejersker også støtter denne del af lovforslaget.
Med henblik på at få en grundig vurdering af nødvendigheden af at anvende oppegående tvangsfiksering foreslås det således også i lovforslaget, at indgrebet alene kan iværksættes efter tilladelse fra Sundhedsstyrelsen, hvis tilladelsen gives på baggrund af en indstilling fra et helt særligt, sagkyndigt råd.
Jeg skal på den baggrund meddele, at vi i Venstre støtter det fremsatte lovforslag og herunder også de forskellige forslag til præciseringer i loven, som ministeren har foreslået på baggrund af de indkomne høringssvar.