runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mai Mercado (KF), 2014-02-07:
Der er noget, som simpelt hen halter i fru Pernille Rosenkrantz-Theils retorik.
Det er sådan lidt, som om det bliver afhængigt af øjnene, der ser.
Hvis man tager ydelserne, vil man huske, at det at afskaffe kontanthjælpsloftet var forfærdeligt; man ramte en række familier og nedsatte deres kontanthjælp.
Men det var altså helt o.k. at lave en reform af kontanthjælpen, hvor man satte unges kontanthjælp ned.
Det var o.k. at afskaffe fattigdomsydelserne, men det er helt o.k. at beholde en sygedagpengesats, som ligger under det, regeringen har defineret som fattigdom.
Jeg tror, enhver kan se, at når man bruger et begreb, som er så teoretisk som en fattigdomsgrænse, så bliver det meget, meget relativt.
Og jeg tror egentlig, debatten her viser det meget godt.
Det kommer til i højere grad at handle om arbejdsmarkedspolitik, og jeg vil egentlig rigtig, rigtig gerne tilbage til socialpolitikken og det, som det egentlig handler om.
Derfor vil jeg egentlig spørge fru Pernille Rosenkrantz-Theil om, hvad den her fattigdomsgrænse egentlig skal bruges til.
For lige nu har den ført til en – undskyld mig – ikke specielt kvalificeret debat.
Vi er jo ikke kommet ud og har fået en god diskussion om, hvordan vi får færre til at blive udsatte, hvordan vi undgår hjemløshed, prostitution osv. osv.
Men vi har fået en god teoretisk diskussion om økonomi.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2014-02-07:
Jamen altså, hvis man tror, en fattigdomsgrænse i sig selv løser et eller andet, har man da taget helt fejl af, hvad man kan med den type begreber.
Det, jeg mener er vigtigt, og det, der er årsagen til, at jeg i mange år har ment, at vi skulle have en fattigdomsgrænse, er, at vi skal kunne se, hvor det er, vi har problemer.
Altså, når man kan sammenligne og sige, at der er nogle punkter, hvor vi er gået op i ydelser, og andre punkter, hvor vi mener det skal kunne betale sig at arbejde, afspejler det jo, at vi i Danmark har et meget mangfoldigt ydelsessystem.
Der er nogle, der ligger meget langt nede, og der er nogle, der ligger tættere på at være oppe i nærheden af en lønindtægt.
Derfor vil der selvfølgelig være forskel.
Dem i bunden har vi et ønske om at løfte op.
Og så er det fuldstændig korrekt, at det har vi ikke med de unge, der er uddannelsesparate.
Det skal ikke kunne betale sig ikke at tage en uddannelse, hvis man er uddannelsesparat.
Stærke unge mennesker skal tage sig en uddannelse.
Og der mener vi, at samfundet skal gå ind og opdrage på de unge og sige: Kære søde venner, I skal i gang, det er til gavn for jer selv, det betyder, at jeres livsindkomst stiger.
Det er på alle måder en god idé, både for den unge selv og for samfundet.
Det ansvar vil vi gerne påtage os.
Det svarer til, at SU'en i Danmark jo heller ikke er oppe på et dagpengeniveau.
For vi mener, det er i orden, at unge i de år, de er i den alder, lever på den måde.
Mai Mercado (KF), 2014-02-07:
Jamen ordføreren siger det jo i virkeligheden meget godt.
Altså, hvor har vi problemet?
Der, hvor jeg synes, det bliver et problem, er, når ordføreren bliver nødt til at padle så meget baglæns, at det bliver svært at finde hoved og hale i, hvad der egentlig bliver sagt.
For på den ene side var kontanthjælpsloftet forfærdeligt; regeringen afskaffede det, og det var rigtig godt at gøre det, selv om det ifølge ordføreren betød, at op til 3.000 færre kom ud og tog et arbejde.
Så det var helt forfærdeligt at have de her fattigdomsydelser.
Men på den anden side er det altså o.k., at man sætter unge tilsvarende ned i ydelse.
For mig giver det bare ikke rigtig mening, og jeg tror, at det for mange, som sidder derude og følger debatten, ikke giver mening, at der er den forskel.
Det bliver svært for ordføreren at forklare dem, hvad det er, hun egentlig mener med det.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2014-02-07:
Jeg tror, det i virkeligheden bare drejer sig om, at den konservative ordfører skal tage debatten ud i virkeligheden.
For de fleste mennesker giver det nemlig mening, at mens man er ung, er det o.k., at man lever af spaghetti og ketchup i nogle år, mens man uddanner sig.
Altså, ude i virkeligheden giver det fuldstændig mening.
Og jeg ved ikke, om der i det her ligger, at ordføreren ønsker at hive f.eks. studerende op på niveau med folk, der er på dagpenge, fordi ordføreren bliver for forvirret over, at der er forskellige ydelser.
Så jeg tror egentlig, den her debat giver ret god mening ude i virkelighedens verden.
Det er jo sådan set relativt simpelt.
Det har været sådan, indtil vi lavede reformen, at man kun har kunnet få sygedagpenge i 12 måneder, så røg man ud over kanten, og så fik man ingenting.
Det, vi har gjort nu, er, at man de første 5 måneder får sygedagpenge, og herefter kommer man over på den anden ydelse, men permanent, og det betyder altså, at hvis man er syg i 5 år f.eks., kunne man førhen kun få en ydelse det første år, så det, man får vekslet nu, er de 7 måneder, der er tilbage, således at man faktisk kan få forsørgelse, indtil man er rask igen.
Det, vi så selvfølgelig har et ønske om, er, at vi ved at lægge grænsen efter 5 måneder får en mulighed for faktisk at hjælpe folk i gang, fordi virkeligheden for rigtig mange syge i dag jo er, at de går helt indtil 9 måneder, efter de er blevet syge, før de får nogen former for hjælp i forhold til at komme ind på arbejdsmarkedet igen.
Så det er rigtigt, at ydelsen er blevet sat en lille smule ned, og det er jo så det kompromis, vi indgår, for at man til gengæld undgår, at folk har den der fuldstændig knivskarpe grænse efter de 52 uger eller 12 måneder, hvor de så ikke længere kan få nogen indtægt.
Eyvind Vesselbo (V), 2014-02-07:
Jeg kan forstå på ordføreren, at det er helt i orden, at der er nogle, der lever under fattigdomsgrænsen, og at man ikke synes, det er et problem.
Jeg kunne forstå på det, man svarede hr. Joachim B. Olsen i forhold til de syge, at det gjorde sådan set ikke noget.
Der havde man lavet en ordning, så de lå under fattigdomsgrænsen.
De studerende må sådan set også godt leve under fattigdomsgrænsen – det gør ikke noget.
Og hvad så med pensionister?
Kunne fru Pernille Rosenkrantz-Theil svare mig på: Ligger pensionister med deres folkepension over eller under fattigdomsgrænsen?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2014-02-07:
Jeg tror egentlig, man skal vende svaret rundt og sige: For os handler det jo om at få de folkepensionister, der ligger under fattigdomsgrænsen, tættere op mod fattigdomsgrænsen.
Det er jo derfor, vi har givet folkepensionister flere penge mellem hænderne.
Jeg ved godt, at det var en finanslov, vi lavede sammen med Enhedslisten, og at det kan være derfor, det ikke rigtig bliver anerkendt ovre i den borgerlige lejr, men for os har det været vigtigt at kigge på, at når man har en fattigdomsgrænse, er det jo præcis den sigtelinje, det giver.
Der har været nogle folk på sygedagpenge, som har kunnet få 0 kr.
Så tager vi de skridt opad, at vi siger, at nu kan de så i det mindste få en ydelse.
Så har hr. Eyvind Vesselbo da ret i, at vi ikke er gået hele vejen på en gang, men jeg ved ikke, om det, hr. Eyvind Vesselbo foreslår, er, at vi midt i en krisetid går hele vejen i et hug.
I givet fald kunne jeg godt tænke mig at vide, hvordan hr. Eyvind Vesselbo ville finansiere det.
Det, vi gør, er jo at arbejde med de mandater, vi har, og med den regeringsmagt, vi har, i den tid, vi har til det, på at skubbe samfundet i retning af, at færre og færre mennesker lever i fattigdom.
Jeg mener, at vi har taget nogle rigtig væsentlige skridt, men hvis man spørger mig, om vi er i hus endnu, vil jeg sige: Nej, det ved gud vi ikke er.
Altså, på den måde helmer Socialdemokraterne ikke.
Vi har været her i rigtig mange årtier efterhånden og har bevæget os langsomt i den rigtige retning, men vi går i den rigtige retning.
Eyvind Vesselbo (V), 2014-02-07:
Jamen jeg stillede ikke noget spørgsmål om, hvorvidt Socialdemokratiet var i hus eller ikke var i hus med det.
Jeg stillede heller ikke noget forslag.
Det ville jo være svaret, og det mener jeg også var det, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil sagde.
For jeg spurgte med hensyn til de ydelser, de får: Ligger de over eller ligger de under fattigdomsgrænsen?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2014-02-07:
Det kommer jo an på, hvad for en pensionist vi taler om.
Men det er jo klart, at når vi går ind og giver pensionisterne flere penge, synes jeg, det lå implicit i det, at vi syntes, det var problematisk, at nogle pensionister fik for lidt.
Vi synes, at nogle pensionister får for få penge; vi synes, det er et stort problem for de mennesker, der kun lever af folkepensionen.
Derfor har vi valgt at give nogle flere penge til folkepensionisterne.
Nu er det ærgerligt, at hr. Eyvind Vesselbo ikke kan svare mig på et spørgsmål, for jeg kunne da sådan set godt tænke mig at spørge Venstres ordfører og for så vidt resten af den borgerlige lejr, om de har samme opfattelse.
Vi vil gerne have, at folkepensionisterne får flere penge, og derfor har vi givet dem det.
Vil den borgerlige lejr også det?
Finn Sørensen (EL), 2014-02-07:
Tak til ordføreren for et indlæg, som jeg faktisk synes var nuanceret i forhold til den debat, der bliver lagt op til, underforstået måske lidt i modsætning til et af de tidligere indlæg.
Så tak for det.
Jeg kan forstå på ordføreren, at man gerne vil – jeg kan ikke huske ordene præcist – undgå, at mennesker havner i fattigdom, eller hjælpe dem ud af det.
Men kunne ordføreren så forholde sig til, om det så ikke var en god idé at skaffe sig et redskab i det arbejde?
Det er jo det, der er meningen med fattigdomsgrænsen, også fra regeringens side: at man skal have nogle redskaber til at få et nogenlunde præcist billede af, hvad det egentlig vil sige at leve i fattigdom i dagens Danmark, og at der også i det begreb jo er nogle redskaber til at fange det hele menneske, om man så må sige, og ikke bare en økonomisk grænse.
Det andet spørgsmål er: DF vil gerne gøre noget for de udsatte borgere, undgå, at folk havner i fattigdom, så hvorfor medvirker man så til en kontanthjælpsreform, som med den socialdemokratiske ordførers egne ord indebærer risikoen for, at flere unge mennesker havner i hjemløshed og fattigdom?
Karin Nødgaard (DF), 2014-02-07:
Jeg vil egentlig sige i forhold til den her fast definerede fattigdomsgrænse, som hr. Finn Sørensen nævner, at jeg bare har det sådan lidt med den, at jeg ikke kan bruge den til så meget.
Den må gerne være der, der må gerne være de her beløb, men som jeg også meget tydeligt siger i min tale, er der jo stor forskel på, hvordan den enkelte person eller den enkelte familie opfatter sin egen tilværelse.
Og jeg synes, det er der, man skal gå ind i det og gribe ind.
Det hænger så sammen med den anden del af spørgsmålet, som hr. Finn Sørensen stiller til mig, om nogle redskaber.
Jeg nævnte også forebyggelse, altså at gå ind i det, inden problemerne opstår, og se på, hvad det er, man kan gøre, og jeg synes jo, at vi i Folketinget heldigvis har været rimelig bredt enige om, at der var nogle ting, der skulle sættes i værk.
Der var en anden ordfører, der var inde på det der med, hvordan man egentlig har et budget, hvordan man får det til at hænge sammen ud fra de midler, man nu engang har, i stedet for at man ender i en situation, hvor man skal gældssaneres og det hele.
Vi skal kigge på uddannelse, vi skal sørge for, at vi får de unge mennesker, hvad skal jeg sige, uddannet, i hvert fald sørge for, at de får et arbejde, altså incitamenterne til, at der skal ske noget, så man ikke bliver placeret og parkeret på et eller andet område.
For det må altid være sådan, at det skal kunne svare sig, og det hænger lidt sammen med den sidste del af hr. Finn Sørensens sidste spørgsmål, at tage et arbejde, så vidt det overhovedet er muligt.
Og det synes jeg er meget vigtigt at slå fast, hvilket jeg også gjorde i min tale.
Finn Sørensen (EL), 2014-02-07:
Angående fattigdomsbegrebet skal vi måske dyrke det lidt mere i Socialudvalget, for der er faktisk nogle svar på det, som ordføreren efterlyser.
Det handler jo om at få et konkret billede af, hvilke afsavn man lider, hvordan man bliver isoleret socialt, når man i længere tid ikke har ret mange penge at leve for.
Det er jo det, det handler om.
Så det lyder, som om jeg måske kunne overbevise ordføreren om, at der var noget at hente.
Til sidst vil jeg bare lige stille spørgsmålet: Hvordan skulle det dog hjælpe på forebyggelse af fattigdom, at man halverer kontanthjælpen til unge mennesker?
Eyvind Vesselbo (V), 2014-02-07:
Nu ved jeg ikke, hvor hr. Finn Sørensen fik fra, at jeg talte på hele den borgerlige fløjs vegne, for jeg taler på Venstres vegne her, og mit svar er også på Venstres vegne.
Jeg har det sådan, og det er jo netop det, hr. Finn Sørensen ikke helt har forstået, at der i forbindelse med den der økonomiske grænse – hvor det kun drejer sig om økonomi – også er mennesker bag, og det er det, hr. Finn Sørensen glemmer.
Det er ikke kun økonomi, der er jo også mennesker, der har nogle problemer, som ligger ud over de problemer, de kan have med at få deres økonomi til at slå til, og det kan netop være, at det er derfor, de ikke kan få økonomien til at slå til.
Jeg mener ikke, at der bare kan tages udgangspunkt i, hvor meget man får i kontanthjælp, hvor meget man får i førtidspension, eller hvor meget man får i arbejdsløshedsunderstøttelse, og at det så kan siges, at alle dem, som er på de der sociale ydelser, er fattige.
Man bliver ikke bare fattig af at få kontanthjælp.
Man bliver fattig, fordi man har nogle problemer med ikke at kunne styre sin økonomi, og der er faktisk muligheder for at få hjælp og støtte; hvis man i en familie ikke har den økonomiske formåen, så har man altså mulighed for at få noget ekstra hjælp.
Så jeg mener, at det spørgsmål, som hr. Finn Sørensen stiller, er lige centralt for at have misforstået opfattelsen af, hvad fattigdom er.
Finn Sørensen (EL), 2014-02-07:
Hvis ordføreren nu gjorde sig den umage at læse denne rapport – man kan jo nøjes med sammenfatningen, hvis man synes, den er for tyk og for lang til, at det hele skal læses – ville man opdage, at når vi taler om teoretiske begreber tilsyneladende som budget- og afsavnsmetoden, er det jo netop, fordi vi ved, at der bag en medianindkomst, en disponibel indkomst på 8.000 kr. om måneden gemmer sig mennesker.
Så det handler om at kortlægge den situation, de faktisk befinder sig i.
Men jeg fik jo slet ikke svar på mit spørgsmål: Hvor skal det der kontanthjælpsloft ligge?
Skal det ligge på 10.800 kr., således at en enlig forsørger med to, tre børn skal klare sig for det beløb, fordi der bliver modregnet i tilskud til børnebidrag, børnetilskud, og hvad det ellers kan være?
Kan vi ikke få et svar på det?
For så kan vi måske få et mere konkret billede af, hvad hr. Eyvind Vesselbo vil gøre for fattige mennesker i det her land.
Joachim B. Olsen (LA), 2014-02-07:
Så let slipper ordføreren ikke.
Regeringen har jo ført en slingrekurs på det her område.
Man startede med at afskaffe loftet over kontanthjælp og 450-timersreglen.
Det vurderede regeringen selv ville fastholde et sted mellem 2.500 og 3.000 borgere uden for arbejdsmarkedet på overførselsindkomst.
Så har man senere hen lavet andre reformer, hvor man anerkendte, at det, at der var et økonomisk incitament til at komme ind på arbejdsmarkedet, var rigtig godt.
Derfor lavede man bl.a. en kontanthjælpsreform, hvor en stor del af bidraget til økonomien og til den strukturelle beskæftigelse kommer fra, at man sænker ydelserne.
Men så har man også lavet en sygedagpengereform.
Det er en sygedagpengereform, der betyder, at dem, som ikke kan få forlænget deres sygedagpenge efter 5 måneder, ryger på en jobafklaringsforløbsydelse, og det medfører, at er man enlig ikkeforsørger, får man en ydelse, som ligger under fattigdomsgrænsen.
Her taler vi altså om syge mennesker.
Her taler vi altså om beløbet.
Eyvind Vesselbo (V), 2014-02-07:
Jeg mener, der kom et helt konkret og kontant svar fra min side på det spørgmål, hr. Finn Sørensen stillede, nemlig at jeg ikke mener, at beløbene i kontanthjælp, førtidspension eller andre sociale ydelser er ensbetydende med, at man bliver fattig, og at man kan bedømmes som værende fattig.
Jeg ved godt, at vi der er fuldstændig uenige, men jeg ved også, at Enhedslistens eneste mission – og det var derfor, jeg stillede spørgsmålet – i den her debat om fattigdomsgrænse er, at folk skal have noget mere i sociale ydelser.
Men hr. Finn Sørensen glemmer, at der faktisk er nogle i det her land, hvor det at få 100 kr. mere i kontanthjælp er mindre betydende end at få noget hjælp til de sociale problemer, de har.
Dem har Enhedslisten fuldstændig glemt i den her debat.
Det er mennesker, som er psykisk syge, som er misbrugere, alkoholikere, det kan være prostituerede, det kan være hjemløse – alle de grupper har Enhedslisten fuldstændig lukket ude i den her lidt hektiske debat om, hvor kontanthjælpsloftet skal ligge, og hvor meget man skal have i kontanthjælp.
Man skulle lige prøve at fokusere på de mennesker, der er allermest marginaliserede i det her samfund.
I øvrigt behøver jeg ikke at læse den rapport, hr. Finn Sørensen nævner, for at kunne danne mig en mening.
Det er bare at gå ud i hverdagen og møde de her mennesker, vil jeg sige til hr. Finn Sørensen.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2014-02-07:
Nu er jeg jo ny ordfører på området, men der er dog alligevel noget, der slår mig, når Venstres hovedpointe i talen er, at regeringen skulle have spildt dyrebar tid på at udvikle fattigdomsgrænsen, altså noget, som Venstre opfatter som akademisk snak.
Så skal jeg bare spørge hr. Eyvind Vesselbo: Hvad var det nu rækkefølgen var?
Afskaffede regeringen fattigdomsydelserne først, eller kom regeringen med fattigdomsgrænsen først?
Det tror jeg hr. Eyvind Vesselbo har været ordfører længe nok til at kunne svare mig på.
For os er det fuldstændig afgørende, at folk ikke bliver holdt i fattigdom på nogle ydelser, som er besluttet herindefra.
Derfor var noget af det første, som regeringen gjorde, da den trådte til, faktisk at afskaffe fattigdomsydelserne.
Det første, vi gjorde, var at afskaffe nogle ydelser.
Hvis vi taler om mennesker ude i virkeligheden, tror jeg da sådan set, at det er det, der betyder noget for dem.
Altså, hvis du ser på de mennesker, der levede under 450-timersreglen eller på starthjælp på det tidspunkt, hvor vi overtog regeringsmagten, kan du se, at vi jo tog dem fra den ene dag til den anden og løftede dem op i indkomst, så de konkret får flere penge mellem hænderne, konkret får råd til, at deres knægt kan få lov til at gå til fodbold, eller at de faktisk kan betale for fødselsdagsgaverne, når ungerne skal til børnefødselsdag.
Altså, det er jo det, vi mener ændrer folks fattigdomssituation.
Så er det rigtigt, at vi også har taget en diskussion om en fattigdomsgrænse.
Den mener jeg er relevant, fordi vi får et måltal, vi kan forholde os til.
Men selvfølgelig gør vi det da i den rækkefølge, at det vigtigste for os er, at danske børn har mulighed for også at gå til fodbold, selv om deres forældre ikke tjener alverden, og at man har råd til at komme til børnefødselsdagen.
Eyvind Vesselbo (V), 2014-02-07:
Nu er det jo sådan, at fordi man siger, at en, man debatterer med, siger noget vrøvl, behøver man ikke nødvendigvis at have ret i det, man siger.
Og det kan jo være, at jeg ikke lige svarede på den måde, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil mente at jeg skulle, og derfor kan man selvfølgelig sige, at det, der blev sagt, var noget vrøvl, men det er sådan en lidt primitiv måde at diskutere på.
Jeg tror ikke, der er ret mange af de børn i Danmark, som føler sig fattige, som bliver mindre fattige af, at vi har siddet herinde i Folketinget og lavet en fattigdomsgrænse.
Det gør vi jo netop ved at være konkrete og prøve at komme med nogle konkrete ting, som kan afhjælpe de problemer, man har, når man er fattig.
Jeg opremsede tre af de ting, og der var der ikke nogen ordfører, der havde taget stilling til dem.
Nå, o.k., sådan er det.
Zenia Stampe (RV), 2014-02-07:
Det er et ganske kort spørgsmål.
Mener Venstres ordfører så, at der vitterlig ikke findes en smertegrænse, altså at det ikke er muligt at pege på et eller andet minimumsgrundlag, som skal gøre det muligt at eksistere og have en rimelig værdig tilværelse i Danmark?
Eyvind Vesselbo (V), 2014-02-07:
Nu er fru Zenia Stampe jo medlem af et regeringsparti, og det er mærkeligt at stå og stille mig det spørgsmål, om der er en sådan smertegrænse, for det var vel den, som regeringen skulle fremlægge noget om, hvis fru Zenia Stampe har en mening om den ting.
Så jeg synes, det er underligt at spørge mig om det.
Igen er det jo sådan en teoretisk debat, hvor folk, hvis der er nogen, der ser vores debat her i fjernsynet, siger: Hvorfor spørger ordføreren om det?
For det har jo ikke noget med den her sag at gøre.
Det drejer sig om de mennesker derude.
Og når fru Pernille Rosenkrantz-Theil taler om fattigdomsydelser, ved jeg ikke, hvad det er for nogle.
For det at få nogle ydelser, gør jo ikke nødvendigvis, at man bliver fattig, tværtimod.
Det betyder jo, at man får nogle ydelser, som man kan overleve på, og som man kan leve for.
Det kan godt være, at der er nogle, der gerne vil have, at de skal være højere.
Men da jeg nævnte julehjælp som en god indikator, er det jo interessant, at antallet af mennesker, der søger julehjælp, er steget de sidste 2 år, hvor den her regering har siddet.
Det er så også i den periode, hvor de ydelser, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil benævner fattigdomsydelser, er blevet fjernet.
Så hvordan hænger det sammen, at der kan blive flere, der søger julehjælp, når man har fjernet nogle af de ydelser, man kalder fattigdomsydelser?
Så skulle det jo gerne være faldet.
Zenia Stampe (RV), 2014-02-07:
Jamen jeg vil meget gerne fortælle om det, når det er min tur til at stå og besvare spørgsmål, men lige nu er det vistnok min rolle at stille spørgsmål, og derfor vil jeg gerne spørge mere konkret: Hvor går Venstres økonomiske smertegrænse?
Hvor meget sådan cirka skal man have til rådighed om måneden, for at vi kan sige, at man lever et rimelig værdigt liv?
[Lydudfald]
... meget gerne konkret og ikke noget med en oplevelse eller noget julehjælp osv., men et slag på tasken.
Hvis man ikke kan give det, og det er helt fair, så er det vel, fordi man mener, at der faktisk ikke findes en smertegrænse.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2014-02-07:
Jamen nu kan jeg jo som ordfører i sagens natur ikke gøre særlig meget hverken ved vejledning eller noget som helst andet, for det har jeg ikke mandat til.
Men det, jeg kan se, og det, jeg mener er vigtigt, og det, jeg bringer videre til ministeren, er sådan set allerede på bagkant, for ministeren har allerede været ude i forhold til præcis det her spørgsmål.
Det er jo at sørge for meget tæt at følge, at kommunerne ikke ligger over det gennemsnit, der er lagt ind i forbindelse med reformen.
I forbindelse med reformen har man vurderet, at det er 40 pct. af de unge, der i dag er på kontanthjælp, som er uddannelsesparate.
Resten er for socialt eller psykisk udfordret til det.
Det kan godt være, at det bliver opfattet som et retorisk spørgsmål, men sådan opfatter jeg det ikke.
Jeg er dybt og inderligt forarget over, at Enhedslisten ikke kan være med på at skubbe på, med henblik på at unge mennesker under 30 år får taget sig en uddannelse.
Men det må vi tage på et andet tidspunkt, for taletiden er løbet ud.