John Dyrby Paulsen (S), 2014-12-11:
Lad mig starte med at sige, at jeg jo i et og alt bakker op om det, som udenrigsministeren sagde i sin indledende tale, og deraf følger så også, at Socialdemokraterne ikke kan støtte det konkrete forslag, der nu ligger på bordet, også selv om vi jo har sympati for den målsætning, der ligger i forslaget, nemlig at vi på et eller andet tidspunkt ser en selvstændig palæstinensisk stat.
Det er ikke, fordi Socialdemokraterne i sig selv er pro palæstinensiske eller pro israelske.
Hvis vi er noget, er vi vel pro fred.
Men som det er blevet sagt flere gange, har et meget stort flertal i Folketinget jo sagt, at løsningen på konflikten er en tostatsløsning.
Heraf følger så også logisk, at staten Palæstina skal godkendes.
Det er dog ikke logisk, hvornår det nøjagtig skal ske, og det er ikke logisk, at det lige nøjagtig skal ske med et beslutningsforslag fra Enhedslisten.
Det er jo en konflikt, der er udkæmpet over flere årtier; en konflikt, der involverer religion, økonomi, nationalisme og sikkert en hel del andre ting.
Verdenssamfundet har trods adskillige forsøg ikke formået at finde en fredsløsning mellem parterne, og med dagens debat er det hverken den første eller sidste gang, vi i Folketinget diskuterer den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Derfor synes jeg også, at debatten kalder på en vis ydmyghed og en vis realisme.
Konflikten er på mange måder noget særligt.
Det handler vel i bund og grund om kontrol over jord, der opfattes som hellig af begge konfliktens parter, og det er vel også en vigtig pointe i den her debat.
Hvis man skal være lidt polemisk, gør det jo det unægtelig sværere at løse en konflikt, når hver side i konflikten med stærke kræfter hævder, at de nærmest handler på mandat fra vorherre.
Det kræver vel, om jeg så må sige, at Danmark sætter større sejl end dannebrog til, hvis vi skal være med til at ændre status quo.
Generelt er det sådan en lidt mærkværdig præmis i debatten om Danmarks udenrigspolitik i medierne og nogle gange også her i Folketingssalen, at det handler om, hvor meget og hvor hurtigt Danmarks udenrigspolitik kan løse stridigheder i verden.
Det er blevet diskuteret, hvordan vi stopper krigen i Syrien, hvordan vi stopper den russisk-ukrainske konflikt, og nu i dag, hvordan vi stopper den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Og lad mig sige det ligeud: Hvad Danmark gør og siger i sådanne bilaterale konflikter bliver ikke afgørende for afslutningen af disse konflikter, og dansk udenrigspolitik må og skal ikke reduceres til et væddeløb om at komme først med forskellige meldinger eller meninger.
Det er helt afgørende, at vi samarbejder med vores allierede om at lægge et stærkt politisk pres på parterne i konflikten.
I forhold til Israel-Palæstina-konflikten gør vi det bedst gennem EU.
Det fremgår også af regeringsgrundlaget endda med meget stor tydelighed.
Jeg synes, at det i den sammenhæng er værd at bemærke, at EU's nye høje repræsentant for udenrigsanliggender Federica Mogherinis første besøg i embedet gik til Israel og Palæstina.
Det er værd at bemærke, at Mogherini har sat Israel-Palæstina-konflikten meget, meget højt på sin dagsorden i EU.
Det er værd at bemærke, at Mogherini, da hun besøgte København for nylig, sagde om den svenske anerkendelse af Palæstina, at det ikke er hjælpsomt.
Og jeg synes, at man skal give den nye høje repræsentant for udenrigsanliggender i EU muligheden for at arbejde med sit bud på EU's rolle i løsningen af konflikten, og i den sammenhæng forekommer en ensidig dansk anerkendelse af staten Palæstina på nuværende tidspunkt at være hverken betimelig eller hjælpsom.
Krænkelser af basale rettigheder og de daglige ydmygelser, som palæstinensernes liv er underlagt, er et meget stort problem.
De uretfærdigheder ændrer en bilateral dansk anerkendelse i dag ikke på.
I Israels optik handler en selvstændig palæstinensisk stat om en potentiel trussel mod staten Israel.
Det kan man være enig eller uenig i, men en dansk anerkendelse af staten Palæstina gør ikke den frygt mindre.
Som nævnt er det gennem EU, vi har en mulighed for reelt at påvirke Israel, og derfor skal jeg sige, at Socialdemokraterne ikke kan støtte Enhedslisten og SF's beslutningsforslag om en bilateral dansk anerkendelse.