Charlotte Dyremose (KF), 2011-05-10:
Det er absolut for den enkelte unge, der forsøger at få økonomien til at hænge sammen samtidig med familieforøgelse og alt det andet, man skal have til at hænge sammen i den forbindelse, nattesøvn og alt muligt andet, et ganske alvorligt forslag, vi her behandler.
Men det er altså også en lille smule underligt, må jeg sige, at læse det her beslutningsforslag og så høre en af medforslagsstillerne stå her og sige, at vi sandelig skal holde fast i, at det er arbejdsmarkedets parter, der regulerer det her område, samtidig med at man fremsætter det her beslutningsforslag.
For det her er jo absolut et opgør med den model, og det går vi altså som Konservative ikke ind for.
Problemstillingen er jo her, at hvis vi bare går ind så smukt og laver alle mulige ekstra tilskud – og lad mig lige starte med i den sammenhæng at sige, at det jo altså allerede er sådan, at der via den sociale lovgivning er mulighed for, at man får forskellige tilskud, der er børnetilskud til enlige forsørgere med uddannelse, der er boligstøtte, der er tilskud til dagtilbud og tilskud til enkeltudgifter og den slags, som jo altså ligger i den almindelige sociallovgivning, hvor man, hvis man netop ikke har en bestemt indkomst, så får mulighed for at få de her særlige tilskud til hjælp og støtte –
hvis vi gør det sådan, at vi helt fast belønner de brancher, som ikke giver særlig høj elevløn, med et ekstra tilskud oveni, hvorfor skulle nogle brancher så tilskyndes til nogen sinde at give en elevløn, som kommer op på SU-niveau?
Vi kan sådan set godt stå her med de fine hensigter og tilkendegive, at vi også synes, det er hensigtsmæssigt og rimeligt, at man tænker på i sine overenskomster, at de her unge mennesker altså står i en særlig udsat situation.
Og det er, som det tidligere har været nævnt, jo ikke særlig mange, så derfor er det måske heller ikke en uoverskuelig økonomisk udfordring i forbindelse med overenskomstforhandlingerne at løse det her problem.
Men hvis vi begynder her at gå ind med en politisk gulerod, der gør netop det modsatte, altså giver en gulerod til dem, der ikke løser problemet, på bekostning af dem, der løser problemet, så får vi da ikke i fremtiden et overenskomstsystem, der fungerer hensigtsmæssigt.
Jeg vil også sætte spørgsmålstegn ved, om det nu er AER-pengene, der så godt kunne gå til det her, for må jeg ikke lige minde om, at AER-pengene jo sådan set samles ind og deles ud med det formål at sikre nok praktikpladser.
Og der må man da i sandhed sige, at vi særlig i disse kriseår har haft en udfordring, som AER-ordningen jo skal være med til at løfte så godt som muligt, sådan så de her unge ikke risikerer at falde fra deres uddannelse, fordi de ikke kan få en ordentlig praktikplads.
Så jeg synes, at problemstillingen er ganske kompleks.
Og nu ved jeg godt, at jeg sikkert lige om lidt bliver spurgt, at hvis jeg synes, det er et problem, hvad er så min løsning?
Til det er der jo kun at sige, at det jo ikke er altid, man nødvendigvis har en god løsning, selv om man kan se et problem.
Jeg kan godt se problemet, og jeg kan også godt se løsningen.
Løsningen ligger hos arbejdsmarkedets parter, men problemet ved den politiske løsning og den der lyst og vilje til altid at gå ind og sige: Nu er vi som politikere voldsomt aktive, og nu skal der være handling, og nu skal I bare se, venner, er jo altså, at hvis vi først går ind og piller ved det her, så har vi altså en stor risiko for, at vi smadrer det system, som vi har på det danske arbejdsmarked, og som fungerer rigtig, rigtig godt.
Og det vil jeg være utrolig betænkelig ved.