Margrethe Vestager (RV), 2013-11-14:
Jeg vil godt først og fremmest kvittere for debatten, som jeg synes har været god.
Det store flertal i Folketinget har bekræftet noget, som vel ret beset et eller andet sted er noget lavtflyvende, nemlig at det er en god ting at have styr på sin økonomi, og det synes jeg på mange måder er betryggende.
Så kan vi diskutere, hvad den økonomiske ramme skal være – det har vi forskelligt syn på, det tror jeg at de fleste ved – men det helt fundamentale at have viljen til at holde en aftale i form af et budget, når man har lavet den, at stå inde for det med den tryghed, det giver, at man også ved, hvad man har til rådighed fremadrettet, fordi man ikke overforbruger, og at man har den sådan almindelige, synes jeg, fornuftige tilgang, at hver generation skal være forsigtig med at beslaglægge for store dele af næste generations muligheder for også at handle politisk, vil jeg meget gerne kvittere for.
Så er der nogle få dele af debatten, som jeg gerne vil kommentere eller svare på.
For det første vil jeg gerne kvittere over for Venstre for at nævne samrådet den 31. oktober, hvor finansministeren jo var i samråd om nogle af de tekniske baggrundsvariable, bl.a. i lyset af den kritik, som vismændene har rejst af dokumentationen, når det kommer til udgiftslofter, og dermed jo også det klare tilsagn om at gøre, hvad vi kan fra regeringens side for at sørge for, at den dokumentation er til rådighed.
Det sætter vi meget stor pris på at der bliver kvitteret for på den måde.
Når det gælder det spørgsmål, som blev rejst i forlængelse af artiklen i Børsen den 13. november, deltager vi meget gerne i drøftelser om det.
Vi har så et stykke tid til at få vandet til den kaffe til at koge, fordi det jo er fra 2026, vi har problemstillingen.
Men det er ikke for at trække noget fra det, at det naturligvis er vigtigt at vide, hvordan holdbar økonomi, budgetloven og de rammer, som den lægger, spiller sammen med den demografiske udvikling, når vi sådan virkelig tager de langsynede briller på.
Det drøfter vi meget gerne videre også med Venstre.
Jeg kan i hvert fald sådan huske tydelige eksempler, nedslag både i mit barne- og voksenliv, hvor det ikke kunne siges at være tilfældet, og i øjeblikket regner jeg også med konservativ opbakning til, at vi skal gøre, hvad vi kan, for at Danmark kommer ud af den henstilling, vi jo faktisk har fået i forhold til at være i økonomisk smult vande.
Så har jeg lige et par bemærkninger til hr. Villumsens indledning og spørgsmål her igennem dagen.
Jeg har forsøgt at finde ud af, hvad det egentlig er, Enhedslisten gerne vil med den her forespørgsel.
Det synes jeg er svært at overbevise sig selv om, hvis man lytter til de spørgsmål, som er stillet.
Enhedslistens ordfører har også gennem hele dagens debat sagt, at den enkelte kommune helt frit bør kunne bestemme, hvad den vil bruge.
Det er i mine øjne et meget særpræget synspunkt, når man tager det fællesskab, som vi har i Danmark, i betragtning.
At den enkelte kommune skal kunne betragte sig selv som en stat i staten fuldstændig uden blik for, hvad der foregår andre steder, fuldstændig uden blik for de konsekvenser, det kan have andre steder i landet, at man bare skal have lov til at bruge løs uden blik for, hvad det er for en gæld, man pålægger næste generation, og uden blik for, hvilke konsekvenser det har i nærmeste fremtid, er ikke regeringens politik.
Jeg synes også, det er bemærkelsesværdigt, at man siger, at det at have styr på sin økonomi så skal påklistres, at det er noget, som EU har pålagt os.
Danmark har jo igennem vores meget lange medlemskab først af Det Europæiske Fællesskab og senest af Den Europæiske Union selv taget stilling til, hvilke forpligtelser vi ville stå inde for.
Vi har jo selv taget stilling til, om vi ville være en del af finanspagten eller ej.
Det her Folketing har selv taget stilling til, om vi ønsker en budgetlov eller ej.
Hvis man vil klandre nogen, skal man klandre sine kolleger her, som har andre politiske holdninger end en selv, i stedet for at klandre EU og dermed gøre det, som jeg synes er et retorisk trick, som ikke hører hjemme i en debat som den her, nemlig at man siger, at det også er EU's skyld det hele.
Det er ikke EU's skyld det hele; det er flertallet i Folketinget, der har taget ansvaret for, at der i højere grad bliver styr på dansk økonomi.
Det andet er, at når jeg ser på den diskussion, som der har været, synes jeg, den leder hen til, at man fra Enhedslistens side ikke synes, at man skal holde de aftaler, som regeringen laver med kommuner og regioner hvert år.
For det, som er budgetlovens og sanktionernes formål, er jo at sørge for, at aftalerne bliver holdt.
Og jeg må forstå på Enhedslistens ordfører sådan gennem dagens debat, at det ikke spiller så stor en rolle.
Jeg synes, man skal holde de aftaler, man har indgået.
Der er jo en grund til, at vi laver de aftaler: Det gør vi, fordi de passer i forhold til en langsigtet, tryg og ordentlig udvikling for danskerne og for den måde, vores velfærd, vores kommuner og vores regioner bliver drevet på.
Hvad mener man egentlig om økonomien i de aftaler?
For det, jeg oplever fra Enhedslistens side, er egentlig sådan en grundlæggende kritik af ideen om, at der skal være styr på dansk økonomi, at der skal være respekt for, at der et eller andet sted er grænser for, hvor store underskud vi skal have, for Danmark kører med underskud.
Danmark er jo ikke i balance.
Vi låner penge hver evig eneste dag.
Det gør vi med velberåd hu, fordi vi gerne vil stimulere økonomien, men vi vil gerne gøre det inden for en ramme, som sikrer, at der stadig væk kan være tillid til dansk økonomi.
Det er jo derfor, jeg slet ikke kan genkende Enhedslistens billede af, at vi da kunne gøre meget mere, når vi i de her år har et anlægsniveau, som er langt over, hvad man ellers historisk har kunnet finansiere.
At det har en bagkant, synes jeg illustreres ved, at kommunernes bruttogæld, altså den langfristede gæld, i øjeblikket er et lille stykke over 80 mia. kr.
Det er da alligevel noget, at man så siger: Brug løs!
Det er specielt, når man tager i betragtning, at de likvide aktiver, som man har efter kassekreditreglen, vel i gennemsnit ligger på 35 mia. kr.
Så den der opfordring til at bruge løs kan jeg ikke genkende i den økonomiske virkelighed, som vores folkevalgte, som er lige så folkevalgte og lige så værdige, som vi er, tager ansvar for i kommuner og regioner.
Jeg synes, de tager et meget, meget stort ansvar.
Det er måske mere politisk, end det nogen sinde har været, at være kommunalpolitiker eller regionspolitiker, fordi man skal prioritere, man skal finde ud af, hvad der er vigtigst, hvordan man afbalancerer forskellige hensyn til og forskellige interesser for de mennesker, som har brug for os, især – hvis det kommer til regeringens holdning – de mennesker, som er mest udsatte og mest sårbare.
Derfor er jeg så meget desto mere betrygget af, at der er et solidt flertal i Folketinget, som går ind for, at man godt må have styr på sin økonomi, at man godt må lave aftaler, og at de er sat i verden for at blive holdt.
På den måde synes jeg sådan set et eller andet sted, at selv om det er teknisk, og selv om det er fyldt med lange ord, styrker vi også fællesskabet ved at anerkende, at det både for os nu, men sandelig også fremadrettet er en god ting at have styr på sin økonomi.