runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Barfoed (KF), 2010-03-26:
Nu er det sådan, at jeg er justitsminister, og dermed er det inden for mit ansvarsområde at beskæftige mig med de civilretlige problemstillinger, der knytter sig til ægteskabslovgivningen, dels om indgåelse af ægteskab, dels om ægteskabets retsvirkninger og indgåelse af registrerede partnerskaber og registrerede partnerskabers retsvirkninger.
Jeg overlader det – og det tror jeg er meget fornuftigt – til kirkeministeren at gå ind i den mere kirkepolitiske debat.
Derfor koncentrerer jeg mig her om at sige, at vi i regeringen ønsker at afvente den indre afklaring, som jeg har indtryk af der er ved at finde sted i kirken.
Det kan der i hvert fald være et håb om.
Jeg har også forstået, at kirkeministeren har været imødekommende over for de ønsker, der har været fra kirken om i en eller anden form at få drøftet de her ting.
Derfor synes jeg, det er rigtigt at afvente de drøftelser, inden jeg som justitsminister måtte tage skridt til lovgivningsmæssige tiltag på det her område.
Men jeg vil også gerne tilføje, som jeg vist har sagt nogle gange, at jeg ikke ser for mig, at der gennemføres vielser til ægteskab mellem personer af samme køn, for jeg mener, at det er to forskellige begreber; registrerede partnerskaber er et, og ægteskaber er et andet.
Karen J. Klint (S), 2010-03-26:
Jeg forstår ministeren således, at hvis vi havde nøjedes med overskriften, havde ministeren kunnet være meget mere positiv.
Derfor vil jeg spørge ministeren direkte: Hvis vi fjerner de sidste en, to, tre, fire, fem, seks ord i beslutningsforslaget og havde nøjedes med at sætte et punktum efter kirkelige vielser af samme køn, så havde vi hørt en hel anderledes positiv tale fra ministeren?
Er det rigtigt?
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Altså, nu drejede Børnekommissionens arbejde sig om alt andet end tvangsfjernede børn, det bliver jeg bare nødt til at sige.
Der var givetvis også tvangsfjernelser oppe dengang, men det er en anden snak.
Det var et meget bredere arbejde.
Så vil jeg sige, at jeg ikke vil trænge ind i familien.
Familien må være, som familien er.
Med det her forslag ændrer jeg ikke noget ved familien; med det her forslag ændrer jeg, hvad man forstår ved et ægteskab, og det er noget ganske andet.
Vi har en uddannelsespligt, og det er den stærkeste opdragelse af nogle børn, man overhovedet kan forestille sig, at vi i realiteten tvinger dem til at tage en uddannelse – ikke til at gå i skole, men til at få en uddannelse.
Det kan så være hos forældrene eller i en skole, eller hvad ved jeg, men det er dog at trænge ind i familien, må man sige.
Søren Krarup (DF), 2010-03-26:
Jeg synes, det er en temmelig håbløs debat, for det lader sig åbenbart ikke gøre overhovedet at blive forstået i det, man siger.
Det, jeg taler om, er, at det, at man vil skabe en anden familie end den virkelige – der, hvor der kommer børn, og hvor man udgør et samfund – betyder en ophævelse af familien, fordi det betyder, at alle bliver familier, at alle kan blive familier.
Det vil sige, at der går en virkelighed under, som man så selvfølgelig har alle mulige smukke begrundelser for at ødelægge, men det er realiteten, at man ud fra sin hellige idé om antidiskrimination forbyder en familie at være det sluttede fællesskab, der vil have lov til at leve sit liv, uden at eksperterne på antidiskrimination kommer løbende og fortæller, at der skal være helt andre muligheder end dem, vi kender til.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Jeg forbyder da ingen familier – tværtimod, kan man næsten sige – altså de familier, der eksisterer i dag.
Vi går ind og blander os i familien på mange forskellige måder, og det forholder hr. Søren Krarup sig overhovedet ikke til, men det er jo realiteten.
Jeg siger bare, at der kan være andre familiebegreber end dem, hr. Søren Krarup går ind for.
Mine begreber er anderledes.
Jeg er sådan set enig i, at det er en relativt håbløs diskussion, det kan det også være fra min side, men det er vel mere en diskussion mellem to, der er lodret uenige om nogle ting.
Hr. Søren Krarup definerer familien snævert, og jeg definerer familien bredere, men det er ikke ensbetydende med, at jeg mener, at en familie bliver dannet af, at man gifter sig med et kæledyr.
Lars Barfoed (KF), 2010-03-26:
Vi har jo i debatten om det foregående lovforslag haft lejlighed til også at drøfte den her problemstilling, så jeg skal forsøge at gøre det kort.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget bliver det fremhævet, at det ikke er tilsigtet at forpligte de enkelte trossamfund til at medvirke til kirkelige vielser af par af samme køn, der ønsker at indgå ægteskab.
Så langt så godt.
Som jeg nævnte, har vi været inde på forslagets tema under den foregående debat, og som jeg også var inde på der, gælder det jo som hovedregel, at der er de samme regler for registrerede partnerskaber som for ægteskaber.
De øvrige juridiske forskelle var jeg inde på i den tale, jeg holdt i forbindelse med det foregående lovforslag, som vi netop har behandlet.
Regeringen kan ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Det skyldes helt overordnet, som jeg også har nævnt tidligere, at regeringen simpelt hen ikke er enig i forslagets grundlæggende forudsætning om, at ægteskabet som begreb skal ændres.
Det skal det efter vores opfattelse ikke.
Allerede af den grund kan regeringen ikke støtte forslaget om, at par af samme køn skal kunne vies i kirken som ægtefæller.
Men det er også vigtigt for mig at understrege, at regeringen naturligvis fuldt ud anerkender homoseksuelle pars behov for gennem et partnerskab at sikre sig selv og hinanden og samtidig også markere deres parforhold.
I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve, at to personer, som har indgået registreret partnerskab, f.eks. har mulighed for efterfølgende at blive velsignet i kirken.
Som sagt kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.
Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
I øvrigt spekulerer jeg lidt på, om ikke det bliver muligt på et eller andet tidspunkt at få oppositionen til at forstå, hvad vi taler om – jeg synes, jeg kan høre sådan en lille smule bevægelse i det – altså at forstå, at når man udvider en ordning til at omfatte en hel masse andet eller ophæver grænserne for den ordning, så præger det selve ordningen og de mennesker, der i forvejen er underlagt den.
Altså, vi har en titel og en funktion her til lands, der hedder at være statsminister.
Vi har én statsminister, og han hedder Lars Løkke Rasmussen.
Tænk, hvis man nu sagde til befolkningen: Det har vi stadig væk, og det står vi fast på, men i øvrigt har alle og enhver i landet ret til at kalde sig statsminister og blive betragtet som sådan.
Ville det ikke være at ophæve statsministerembedet?
Paul Johnson nævner et eksempel fra USA, hvor den føderale domstol siger, at ægteskabet ikke er en lov, men en menneskeret, og vupti, hvad sker der så?
Der sker det, at alt, hvad der kalder sig ægteskab, har en menneskeret, der siger, at man må få det betragtet sådan, og det vil sige, at ægteskabet er ophævet.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Jeg vil ikke gå ind på, om det kan præge ordningen, at flere end i dag får mulighed for at indgå et ægteskab, men det må vel være op til dem, der er i ægteskabet selv.
Det kan jeg slet ikke forstå, så hvis hr. Jesper Langballe vil ind i den argumentation, må han komme med nogle bedre eksempler end det håbløse eksempel, han efter min opfattelse kom med.
Jeg kan ikke se, at det ændrer alle han-hun-ægteskaber i dette land, at der kommer nogle andre.
Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
Altså, love og regler – sådan noget, som Folketinget sidder og vedtager – har vi egentlig, når det drejer sig om ægteskabet, for det tilfældes skyld, at der er noget, der går galt.
Hvis to mennesker elsker hinanden, så det ikke er til at rokke ved, behøver de strengt taget ikke nogen love og regler.
Love og regler er noget, vi har for det tilfældes skyld, at noget går galt.
Derfor er det jo altså også klart, at de love og regler skal sætte bestemte grænser, og de skal selv holde sig inden for bestemte grænser, for gør de ikke det, ophæver de sig selv.
Det synes jeg må være til at forstå.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Vi har altså love og regler for et ægteskab mellem mand og kvinde, og jeg synes også, vi skal have love og regler for et ægteskab mellem to mænd eller to kvinder.
Der er vi bare uenige, og jeg bliver ikke overbevist af argumentationen.
Så enkelt er vel det.
Kim Andersen (V), 2010-03-26:
Det sidste spørgsmål har hr. Mogens Jensen jo været inde på tidligere, også i dag og også over for mig.
Jeg er ikke sikker på, at der vil ske noget ved en sådan ændret anvendelse af ægteskabsbegrebet.
Men man kan frygte, at det, der er det ideelle for os, det, der er traditionen, og det, som er reglen, og som vi ønsker skal være reglen, med tiden vil undergå en devaluering og dermed ikke have den status, som ægteskabet har, og som vi ønsker at det skal have.
Derfor holder vi fast i begrebet, som det er,
Med hensyn til det sidste: Nu ser vi, hvad kirken måtte finde ud af at komme med af indstillinger.
Venstres folketingsgruppe er kommet med sin indstilling, og hvad grundloven siger om, hvad folketingsmedlemmer er forpligtet af og til, ved vi alle.
Mogens Jensen (S), 2010-03-26:
Jeg synes nu nok, at justitsministeren sådan forsøger at slippe en lille smule udenom.
Det behøver ikke at overlades til kirkeministeren.
Men med det her med den indre afklaring i kirken forstår jeg jo, at det er sådan, at regeringen mener, at det er trossamfundene, der skal beslutte, hvad det er, der skal lovgives om.
Nu nævner ministeren så kun folkekirkens indre afklaring.
Jeg ved så ikke, hvem det er, der skal komme tilbage.
Det tror jeg også lige, vi skal have et svar på.
Hvem er det i folkekirken, der skal komme tilbage med den her afklaring? Men ud over det vil det så sige, at vi også skal afvente det katolske samfunds og det jødiske samfunds holdning til, om man synes, at det er rimeligt at vie mennesker, før regeringen vil tage stilling til det her?
Nu har den her debat jo kørt intensivt i 10 år – i 10 år.
Skal den køre i 10 år mere?
Lars Barfoed (KF), 2010-03-26:
Jeg vil sige, at når hr. Mogens Jensen hævder, at jeg forsøger at tale udenom, er det fuldstændig korrekt.
Det gør jeg, for jeg ønsker sådan set ikke at tage stilling til kirkepolitiske spørgsmål på nuværende tidspunkt.
Det overlader jeg først og fremmest til kirkeministeren, og jeg ønsker heller ikke at foregribe en debat, som jeg har indtryk af der er i kirken i øjeblikket.
Det er mit indtryk, at den debat, der vel har været længe, nærmer sig en mere struktureret form.
Det kan så give håb om, at der kan komme en afklaring.
Jeg tror ikke, at vi her taler om en afklaring inden for nogle år.
Jeg tror, det er en afklaring inden for nogle måneder.
Derfor tror jeg, at Folketinget gør bedst i at vise en respekt for den dialog, der er i kirken, inden vi eventuelt giver os til at se på, om der er regler, der skal ændres.
Jeg vil i hvert fald som justitsminister være afventende over for de tilkendegivelser, der måtte komme fra kirken, inden jeg foretager mig noget i forhold til den civilretlige regulering af de her forhold.
Kamal Qureshi (SF), 2010-03-26:
Det synes jeg er klar tale.
Det er jo klar tale, at man ønsker at blande sig i kirkens indre anliggender, at man ikke vil give kirken lov til selv at bestemme.
Det er Venstres folketingsgruppe, der skal definere, hvad kirken må og ikke må.
Det er klar tale.
Her til slut vil jeg gerne spørge: Er det sådan, at Venstres folketingsgruppe er blevet pålagt at følge en bestemt politisk linje, eller har de lov til at stemme efter deres egen politiske overbevisning eller samvittighed, eller hvad man nu skal kalde det, som de plejer i disse spørgsmål?
Kim Andersen (V), 2010-03-26:
Jeg kan bekræfte, at jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at det er ganske klar tale.
Det har det været hele vejen igennem.
Hvordan spørgeren vælger at definere og udlægge den klare tale, lader jeg være op til spørgeren.
Karen J. Klint (S), 2010-03-26:
Tak for det.
Ordføreren bruger selv begrebet civile anliggender, og det er jo rigtigt, at vi som land har udstyret trossamfundene med nogle civile beslutninger, der har juridisk gyldighed.
Det kan være lidt forskelligt fra trossamfund til trossamfund, hvad de er udstyret med, og med hensyn til hvad folkekirken er udstyret med, er der også lidt forskel på, om det er nord eller syd for Kongeåen.
I al almindelighed er f.eks. folkekirken udstyret med at kunne navngive både drenge- og pigebørn, hvorefter navnet har juridisk gyldighed.
Den er også udstyret med at kunne foretage begravelser af begge køn.
Den er bare ikke udstyret med vielsesret for de to forhold, som man ellers kan leve i af juridiske parforhold i Danmark.
Så jeg vil bare spørge ordføreren: Er det ikke ulogisk, at vi har en kønsadskillelse på ét forhold inden for de juridiske rettigheder, som folkekirken har, når vi ikke har det på de andre forhold?
Kim Andersen (V), 2010-03-26:
Jeg har forstået spørgsmålet, det har jeg sådan set gjort for længst, også når det blev stillet til andre ordførere.
Jeg har også besvaret det i det, jeg sagde tidligere, og det, jeg sagde under det forrige punkt.
Vi ønsker fra Venstres side ikke at ophæve de nugældende regler og gøre det muligt for folkekirken at vie homoseksuelle til ægteskab.
Men det ændrer ikke ved, at kirken under den form, som den nu vil definere sig på, eller kredse inden for kirken kan diskutere, hvad man måtte have af fremtidige ønsker, herunder ønsker til ritualer.
Det kan kirken til enhver tid gøre.
Der er ikke noget i den nuværende lovgivning, der forhindrer, at kirken kan have sådan en drøftelse, sådan en diskussion.
Og vi følger gerne den diskussion.
Vi lytter også til den, men det er i den rækkefølge, tingene foregår.
Karen J. Klint (S), 2010-03-26:
Jeg kunne stille samme spørgsmål til ordføreren, som jeg gjorde til justitsministeren: Hvis vi nu alene holder os til overskriften på beslutningsforslaget her og ser bort fra de sidste seks ord i forslaget – det er det eneste sted, hvor der står ordet ægteskab i det her beslutningsforslag – kan ordføreren så ikke se det ulogiske i, at man har givet trossamfundene juridiske gyldighedsrettigheder på en masse områder, bare ikke på forholdet at kunne vie et par, der er homoseksuelt?
Det er jo en undtagelse fra den almindelige civile lovgivning, og hvorfor er den undtagelse så vigtig, når det netop er vielsesretten, vi bruger som blåstempling af, at et trossamfund er godkendt?
Kim Andersen (V), 2010-03-26:
Jeg hører ikke spørgsmålet stillet anderledes, end at jeg i min besvarelse substantielt må henholde mig til det, jeg sagde lige før.
Mogens Jensen (S), 2010-03-26:
Så jeg vil høre, om de medlemmer af Venstres folketingsgruppe bliver fritstillet.
Hvilken beslutning har man truffet i gruppen om det?
Får de mulighed for at stemme efter deres overbevisning, eller har gruppen ønsket ligesom at holde dem fast på en flertalsbeslutning i gruppen?
Det kunne være rart at vide.
Så mangler jeg også at høre noget fra hr. Kim Andersen.
Hr. Kim Andersen siger nu det her med, at ægteskabet er historisk osv.
Hvad er det for nogle problemer, der vil opstå for ægteskabet mellem mand og kvinde, hvis det udvides til også at kunne være et begreb, der dækker en pardannelse mellem to af samme køn?
Kim Andersen (V), 2010-03-26:
Nej, det er det ikke, for i alle andre tilfælde er der tale om en kirkelig handling i forhold til individet.
I forbindelse med en vielse er der tale om en kirkelig handling mellem to individer til indgåelse af ægteskab.
Ægteskabet er mellem to mennesker af forskelligt køn, og den terminologi ønsker vi at fastholde.
Det er en status, som ægteskabet har haft i mange hundrede år, og som har været ganske givende for vores samfundsudvikling og vores kulturelle udvikling, og det ønsker vi ikke at sætte spørgsmålstegn ved.
Mogens Jensen (S), 2010-03-26:
Min pointe var nu – i forhold til at ministeren forsøgte at smyge sig udenom – den, at det jo altså er justitsministeren, der giver vielsesautorisation til trossamfund, og derfor mener jeg også, at justitsministeren vel må kunne udtale sig på det område.
Det er jo inden for justitsministerens ressort.
Men jeg fik ikke svar på, om de øvrige trossamfund også skal tages i ed, om der også skal komme en eller anden afklaring fra det katolske trossamfund, det jødiske, de asatroende osv., før man har tænkt sig at gennemføre det her.
Jeg fik heller ikke svar på, hvad det er for en afklaring.
Hvem er det, der skal tale på folkekirkens vegne og sige, at det her vil man gerne?
Så vil ministeren rette ind og sørge for at indrette lovgivningen, efter at nogle interessenter så har talt.
Det er jo i sig selv bemærkelsesværdigt, at det er kirken, der skal definere lovgivningen, og ikke lovgiver, men det er åbenbart den holdning, ministeren har til det.
Lars Barfoed (KF), 2010-03-26:
Igen må jeg give hr. Mogens Jensen ret.
Det er fuldstændig rigtigt, at der var flere spørgsmål, jeg ikke besvarede.
Det skyldes, at jeg mærker formandens øjne hvile på mig og på uret.
Det er simpelt hen umuligt at nå at svare på alle de spørgsmål, som der meget hurtigt bliver stillet, inden for den taletid, som jeg har til rådighed.
Nu er jeg blevet irettesat en gang om taletiden.
Det vil jeg nødig blive igen, så derfor.
Nej, jeg mener ikke, at vi skal lave høringsprocesser i alle mulige trossamfund.
Det er derfor, jeg siger, at vi i sidste ende selvfølgelig selv her i Folketinget skal bestemme, hvilke regler vi laver, men jeg synes, vi skylder kirken at afvente den proces, der tilsyneladende med kirkeministerens bistand finder sted i kirken lige i øjeblikket.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Det er selvfølgelig superfarligt at erklære sig enig med hr. Søren Krarup, men når hr. Søren Krarup er her, er der dog mulighed for, at han kan gøre indsigelse, vil jeg sige.
Men hr. Søren Krarup har jo ret i den ting, han siger: Hvem kan bestemme i kirken?
Derfor er det jo en falsk argumentation.
Jeg synes virkelig, vi blander os i kirkens forhold ved at sige, at det er et eller andet, jeg ved ikke hvad, flertal i kirken, der skal bestemme, om der skal være kirkelige vielser for homoseksuelle eller ej.
Det må de da selv om.
Det er forbudt i dag.
Det, vi vil, er bare at åbne, og så kan vi kalde det ægteskab for alle eller registreret partnerskab.
Det er jo sådan set ikke det, den her diskussion vedrører.
Hvorfor skal et eller andet flertal i et eller andet trossamfund bestemme, om det skal ophæves eller ej?
Det må da være os, der bestemmer det.
Kamal Qureshi (SF), 2010-03-26:
Det kan de jo rent faktisk ikke, fordi de ingen valgmuligheder har, som det er i dag.
Jeg vil da ikke gå så langt som Venstres Ungdom, som siger om den opfattelse, som hr. Kim Andersen lige har tilkendegivet, at det er et produkt af en gammeldags tankegang.
Det mener Venstres Ungdom, og man kommer i øvrigt med mange andre skarpe kritikpunkter.
Det, som vores forslag lægger op til, er jo ikke, at der skal ske nogen som helst form for ændring af ægteskabsmønstret eller noget som helst andet.
Det fjerner jo alene det politiske forbud, der er i dag, over for trossamfundene.
Er hr. Kim Andersen ikke enig i det?
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-26:
Det, jeg er imod, er, at justitsministeren siger, at der er et eller andet flertal i folkekirken, der skal tilkendegive et eller andet.
Folkekirken kan ikke tilkendegive et eller andet.
Nu tager vi bare folkekirken, som er vores – stort set hovedparten af danskernes – kirke, hvis de er i en eller anden kirke.
Det er jo det, der er forkert.
Der er det – jeg ser til min glæde, at jeg tror, jeg er enig med hr. Jesper Langballe og hr. Søren Krarup – at det jo netop ødelægger kirken at gøre det på den måde.
Det, vi skal, er at lave en præcis og klar lovgivning.
Så må kirken gøre op med sig selv, om den vil lave et vielsesritual for et registreret partnerskab eller for et ægteskab, og det vil den jo.
Men det er den, der må afgøre det.
Man kunne for så vidt vel også forestille sig, at hvis det var sådan, at ægteskabet pludselig ændrede sig, så det blev for to af samme køn, kunne ingen jo forhindre folkekirken i at lave forskellige vielsesritualer.
Jeg ville ikke synes om det, men det er noget andet.
Jeg kan ikke blande mig i kirkens indre anliggender.
Jeg fatter ikke, at man kan stå der og sige, at det er et flertal i folkekirken; så har man virkelig for alvor blandet sig i kirkens indre anliggender.
Lars Barfoed (KF), 2010-03-26:
Jamen nu kan fru Lone Dybkjær jo bagefter slå op i Folketingets forhandlinger og så konstatere, at det er fru Lone Dybkjær og alene fru Lone Dybkjær, der taler om et flertal i folkekirken.
Jeg har på intet tidspunkt talt om et flertal i folkekirken, der skulle manifestere nogle holdninger.
Det er alene fru Lone Dybkjær, der taler om det.
Jeg har talt om, at jeg har indtryk af, at der er en dialog i kirken, der muligvis fører frem til en indre afklaring i kirken om disse spørgsmål.
Det er noget helt andet.
Kim Andersen (V), 2010-03-26:
Jeg skal på vegne af Venstres folketingsgruppe tilkendegive, at vi ikke kan støtte det fremsatte beslutningsforslag, B 123, fra SF, Socialdemokraterne og Enhedslisten.
Vi har jo lige i forbindelse med det tidligere dagsordenspunkt haft en grundig diskussion, hvor jeg klart tilkendegav Venstres synspunkter i de her sager, og derfor kommer det nok ikke bag på nogen her i salen, at jeg nu meddeler, som jeg gør, vedrørende dette beslutningsforslag.
Vi har ikke noget ønske i Venstres folketingsgruppe om, at ægteskabet som begreb skal ændres.
Ægteskabet er for os en juridisk tradition og en historisk betegnelse for et samlivsforhold mellem en kvinde og en mand, og det er ikke noget, vi sådan er til sinds at ændre på, ej heller her i Folketingssalen en sen fredag eftermiddag.
Vi respekterer, at andre mennesker lever sammen på den måde, de nu vælger at gøre det på.
Vi har også registreret partnerskab, som giver en formel ramme.
Vi har en meget vid udstrækning af ligestilling mellem forskellige samlivsforhold, men vi ønsker ikke, at man i kirken skal kunne vie to personer af samme køn til et egentligt ægteskab.
Vi mener, at ægteskab og vielse hører uløseligt sammen, og det hører uløseligt sammen med kirken.
Og det siger vi nej til for personer af samme køn.
Så har vi selvfølgelig også, som jeg bemærkede i min ordførertale under det forrige punkt, registreret den drøftelse, der er i nogle kirkelige kredse.
Den følger vi, uanset hvordan den i øvrigt måtte blive organiseret, og uanset hvordan den på et tidspunkt måtte ønske at artikulere sig, hvis det er tilfældet, at den vil det.
Jeg er meget enig i, at vi har en særlig ordning i Danmark, en meget fin balance mellem kirke og stat.
Der er ikke noget, der alene hedder kirkelige anliggender, lige så vel som der ikke er noget, der hedder egentlige statslige eller civile anliggender.
Derfor vil jeg heller ikke på nogen måde forpligte Venstres folketingsgruppe her i dag til at følge den indstilling, som måtte komme i en eller anden form fra et eller andet forum, som måtte have defineret sig inden for folkekirken.
For det er til syvende og sidst et anliggende for Folketinget og et anliggende, som under alle omstændigheder vedrører meget andet end kirken, også politiske, statslige og civilretlige spørgsmål.
Det er Venstres position, den er fuldstændig klar og umisforståelig.
Sådan er den i dag, og sådan vil den være i morgen.
Lars Barfoed (KF), 2010-03-26:
Jeg er fuldstændig enig i, at det er os i Folketinget, der bestemmer, hvordan reglerne skal være.
Jeg har bl.a. tilkendegivet, at jeg ikke ser for mig, uanset hvad kirken måtte mene, at vi skal give plads til, at man vier personer af samme køn til et ægteskab, fordi jeg ønsker at fastholde, som vi tidligere drøftede, betydningen af et ægteskab i forhold til betydningen af registreret partnerskab, rent sprogligt.
Men det er jo ikke et hvilket som helst trossamfund, vi taler om.
Vi taler om folkekirken, den danske folkekirke, som størstedelen af befolkningen er medlemmer af.
Der synes jeg, at det er naturligt og rigtigt og fornuftigt, at Folketinget viser den respekt over for kirken, når der nu er en sådan dialog i kirken i øjeblikket, at vi afventer en afklaring af den dialog.
Det er jo heller ikke et hvilket som helst flertal, vi taler jo om en afklaring i en dialog, der foregår mellem betydende kredse i den danske folkekirke, og som jeg forstår kirkeministeren har tilkendegivet at kirkeministeren vil bidrage til finder sted.