Karsten Lauritzen (V), 2011-05-26:
Beslutningsforslaget her, som Dansk Folkeparti har fremsat, har der været noget offentlig debat omkring.
Det har der jo været, fordi Institut for Menneskerettigheder i en række sager har valgt at gå lidt videre end det, som nogle har tolket er juridiske vurderinger.
Jeg tror også, at noget af det, der er aktualiseret, står her i bemærkningerne til beslutningsforslaget, og det er den her video, som Institut for Menneskerettigheder har finansieret i anledning af 60-års-jubilæet for FN's menneskerettighedserklæring.
Den handlede grundlæggende om, at det var et problem, at der ikke var nok mørke dukker og mørke legomænd i landets børnehaver.
Der kan man da med rette spørge, om der ikke er et større og vigtigere område, hvor Institut for Menneskerettigheder kunne tage fat.
Det må jeg sådan set give forslagsstillerne ret i at der er.
Jeg må også indrømme, at jeg har noteret mig, at Institut for Menneskerettigheder ikke blot kommer med juridiske vurderinger, men i høj grad også politiske vurderinger af nogle sager.
Det gælder bestyrelsen, i særlig grad den tidligere bestyrelsesformand, som har skrevet en række meget politiske indlæg.
Nu er han så ikke bestyrelsesformand længere, og den nuværende, som er biskop Kjeld Holm, har en noget anden stil.
Men der er ikke nogen tvivl om, at Institut for Menneskerettigheder har lagt en politiserende linje, og spørgsmålet er så, om man synes, det er godt, eller man synes, det er skidt, og om det skal føre til, at man begrænser instituttets virke.
Jeg må sige, at ud fra den betragtning, at man i Institut for Menneskerettigheder gerne vil have, at der bliver lyttet til de anbefalinger, som man kommer med, er det et forkert udgangspunkt at blande objektive juridiske vurderinger sammen med politiske udtalelser om, at vi skal gå en bestemt politisk vej.
Man risikerer, at der ikke bliver lyttet så meget, og man udsætter også sig selv og sin institution for kritik, og det har der i høj grad været af Institut for Menneskerettigheder.
Jeg har selv på Venstres vegne i nogle af de sager, som også er nævnt i bemærkningerne, kritiseret Institut for Menneskerettigheder, men det ændrer ikke ved det faktum, at vi i Venstre ikke ønsker at begrænse Institut for Menneskerettigheders muligheder for at ytre sig kritisk.
Det er et selvstændigt institut.
Det har en bestyrelse.
Det har et repræsentantskab.
De kan gøre, hvad de mener er bedst for at tjene den sag og det mandat, de nu engang har.
Hvis de vurderer, at det er at være politiserende og blande nogle objektive juridiske vurderinger sammen med nogle politiske holdninger, så har de lov til det, og så skal de have lov til det, men det fører bare til, at man måske ikke i så høj grad lytter til deres anbefalinger.
Det er i hvert fald den konsekvens, det har haft i forhold til den værdi, jeg tillægger Institut for Menneskerettigheders høringssvar.
Så vil jeg bare sige, at i Venstre har vi en noget anden holdning til tingene end oppositionen og Socialdemokratiet.
Man kan se på forsiden af Information i dag, at hr. Henrik Sass Larsen, politisk ordfører for Socialdemokratiet, ønsker at trække i portostøtten til de borgerlige medier, fordi de åbenbart er kritiske over for hans parti og Socialdemokratiets politik.
Det er ikke den linje, vi ønsker at lægge i Venstre.
Vi accepterer, at der er nogle, der kritiserer os, og vi tager gerne debatten.
Man skal finde sig i, at hvis man kritiserer nogle, bliver man også kritiseret igen.
Det er vel fair nok.
Det er sagligt.
Det er demokrati.
Det er ytringsfrihed.
Men vi ønsker ikke at begrænse Institut for Menneskerettigheders mandat, som der ligger lovgivningsmæssigt.
De må finde sig i, at når de kommer med kritik, så vælger vi nogle gange at lytte til kritikken, men andre gange vælger vi at sige, at vi er uenige.
Når man blander politiske budskaber sammen med objektive juridiske vurderinger, risikerer man, at der bliver lagt mere vægt på den politiske diskussion end på den juridiske, og det tjener måske ikke det overordnede formål, som man godt kunne tænke sig.
Så med de bemærkninger skal jeg sige, at vi i Venstre forstår, hvorfor Dansk Folkeparti har fremsat beslutningsforslaget.
Vi synes, det er en fin debat, vi har hernede i Folketingssalen, og det håber jeg også at Institut for Menneskerettigheder glæder sig over, men vi kan ikke støtte beslutningsforslaget, som det ligger.