runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Petersen (DF), 2007-04-12:
Jamen hr. Martin Lidegaard ved jo udmærket godt, at priserne ikke bare kan justeres op efterfølgende, som det nu passer de forskellige elselskaber.
Hvis det er PSO'en, hr. Martin Lidegaard hentyder til, så er jeg ganske overbevist om, at den afgift er sådan, som den skal være, og at den er støt faldende, som aftalen fra den 29. marts 2004 beskriver.
Det, der kan ændre sig, er jo i forbindelse med Nordpool, at der er udsving, og sådan har det været i mange år.
Martin Lidegaard (RV), 2007-04-12:
Men de, der skal skære i deres kvoter, er elsektoren.
Elsektoren har jo kun én mulighed for at hente de penge hjem igen på den ene eller den anden eller den tredje måde – det har sektoren også meldt meget klart ud – og det er jo hos forbrugerne, og der kunne man så godt have forestillet sig, at Dansk Folkeparti var gået i brechen for, at man lidt mere delte regningen mellem de kvotebelagte virksomheder, så det ikke kun var forbrugerne, der skulle betale.
Tina Petersen (DF), 2007-04-12:
Altså, elselskaberne har jo meldt ud, at de sagtens kan efterkomme det her forslag og sagtens kan efterleve det krav, der bliver stillet.
Der vil altid være en udsvingning af strøm, og Dansk Folkeparti, om nogen, har i hvert tilfælde sikret, at afgifterne på det område holder sig i ro og er støt faldende.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-12:
Balance er nøgleordet, når der skal tildeles CO2kvoter, nemlig balance mellem at sikre miljøet bedst muligt og at sikre, at virksomhedernes konkurrenceevne og vækstmuligheder ikke stækkes markant.
Vi har påtaget os en reduktionsforpligtelse på 21 pct. i perioden fra 2008 til 2012 i forhold til udledningerne i 1990.
Med den allokeringsplan står det klart, at Danmark vil leve op til dette ambitiøse mål.
Det vil først og fremmest ske ved, at vi strammer kvoten for virksomhederne og især elselskaberne, som dermed bliver nødt til at være endnu mere effektive i fremtiden.
I Det Konservative Folkeparti anerkender vi de store udfordringer, vi står over for på miljøområdet nu og i fremtiden, udfordringer, der er blevet synliggjort meget tydeligt i de rapporter, som FN's klimapanel har offentliggjort i den seneste tid.
For os er det grundlæggende at sikre, at vore børn og børnebørn ikke modtager en verden, der er i en ringere stand end den nuværende.
Det er mit håb, at vi med denne afbalancerede fordeling af kvoter kan sikre et incitament til en fortsat positiv udvikling i bestræbelserne på at fremme nye og mere effektive metoder blandt virksomhederne, som kan sikre innovationen og nye muligheder.
Jeg fornemmer, at der hos den enkelte borger og blandt vore virksomheder er en stærkt stigende vilje til at bidrage til at løse de store udfordringer, vi står over for.
Alle kan bidrage, også i det små.
Denne holdning skal vi gøre alt for at fremme, og med denne allokeringsplan viser vi fra dansk side vilje i verdensklasse til at begrænse udledningen af CO2.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-04-12:
Men jeg vil gerne høre, om hr. Per Ørum Jørgensen så har det ligesådan med plan B, nemlig at det kan vi se på til den tid, eller om hr. Per Ørum Jørgensen har det ligesom mig, nemlig at det er nødvendigt at have et beredskab, vi kan sætte ind, hvis det viser sig, at virkeligheden ikke arter sig på samme måde som tegnebrætsmodellen.
Det er det ene.
Det andet er, at jeg gerne vil vide, om hr. Per Ørum Jørgensen deler den noget bizarre opfattelse, Venstres ordfører har, af, at stigningen på næsten 3 pct. i CO2-udslippet sidste år, altså det korrigerede udslip, skyldes eleksporten.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-12:
Til det første spørgsmål om en plan B synes jeg faktisk, at det her virker dokumenteret.
Det kan jeg så forstå at der i oppositionen er divergerende holdninger om.
Men et eller andet sted må vi sige, at det jo ikke er noget nyt, vi kaster os over her, og derfor har man selvfølgelig erfaringer i forbindelse med de her ting.
Og jeg synes faktisk, at jeg med alle de initiativer, man i øjeblikket foretager på energiområdet, er ret fortrøstningsfuld.
Når man hører oppositionen, så er det jo næsten ligesom at høre den biskop, der sagde, at dommedag var nær; jeg synes efterhånden, det er af samme kategori.
Jeg synes, oppositionen skulle være mere positiv og måske også byde lidt bedre ind med hensyn til regeringens energiudspil.
Vi ser meget frem til at fortsætte de forhandlinger, vi har i gang på området, og forventer egentlig også, at oppositionen fortsat konstruktivt deltager i dem.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-04-12:
Jeg vil bare sige, at det ikke har noget med dommedag at gøre.
Det har sådan set bare noget at gøre med, at jeg har læst papirerne temmelig grundigt, og at jeg derfor må sige, at jeg er ret bekymret over den nedskrivning af mankoen og den måde, den sker på, og den manglende dokumentation af den.
Så jeg synes sådan set, hr. Per Ørum Jørgensen også skulle læse det meget grundigt i stedet for at stå og tale om bisper.
Men mit spørgsmål er sådan set egentlig meget enkelt: Mener hr. Per Ørum Jørgensen, at der slet ikke er nogen usikkerhed i den nedskrivning af mankoen til 13 millioner t?
Det er det ene.
Og det andet var, at jeg spurgte om: Deler hr. Per Ørum Jørgensen den bizarre opfattelse, at den korrigerede stigning i CO2-udslippet sidste år, som er på næsten 3 pct., skyldes eleksporten?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-04-12:
Jamen jeg vil sige, at jeg slet ikke er i tvivl om, at fru Anne Grethe Holmsgaard har læst det her meget grundigt, og vi har selvfølgelig også set meget, meget seriøst og grundigt på de her ting.
Det viser jo netop, at der er fleksibilitet med hensyn til de ting, der kan ske.
Men det er jo ikke noget nyt, når vi snakker de her ting, at der er udsving fra år til år.
Tina Petersen (DF), 2007-04-12:
Det er med en vis undren, man står her og hører fru Anne Grete Holmsgaard uddybe sin mistillid til den ordning, der indtil nu har været etableret i Danmark omkring CO2-kvoter og nedskæringer.
Vil fru Anne Grete Holmsgaard give ordføreren her ret i, at Danmark faktisk har været det land i Europa, der har stået hårdest for skud, når vi taler om nedskæringer i CO2-kvoter, og at Danmark faktisk har været førende og er førende på området?
Og vil fru Anne Grete Holmsgaard endvidere bekræfte, at med de planer, hun giver udtryk for, ville man fastholde Danmark i en presset situation, presse virksomheder ud i noget, der næsten er umuligt, det, jeg kalder det ekstreme, hvor vi risikerer en større arbejdsløshed eller i hvert tilfælde flere arbejdsløse, og at mange af de store virksomheder, som i dag er etablerede, risikerer at skulle lukke?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-04-12:
Jeg kan i hvert tilfælde sige, at der med den her kvotelov ingen risiko er for, at der er nogen af de store virksomheder, der skal lukke på grund af de kvoter, de har fået tildelt.
Lad mig bare nævne et par eksempler: Aalborg Portland får lige så mange kvoter, som de havde af udslip i 2005, og det får de altså for hele perioden frem til 2012.
Det er jo ikke noget stærkt incitament til at spare på udslippet af CO2.
Danisco Sugar får fuldstændig lige så mange kvoter for den periode, som de havde af udslip i 2005.
Så det kan man ikke sige er noget pres på nogen som helst virksomhed, da det er gratiskvoter, som de kan omsætte på markedet.
Det er sådan set et tilskud.
Hvis vi så tager offshoresektoren, får den færre kvoter, end den havde af udslip i 2005.
Til gengæld må man sige, at den danske offshoresektor altså er kendetegnet ved, at den har et meget stort udslip af CO2, hvis man sammenligner med den norske offshoresektor.
Man har udstrakt grad af flaring, altså, at man brænder gas af og slipper CO2 ud i atmosfæren.
I Norge har man håndteret det ved at lægge en afgift på flaring, og det har rent faktisk bragt flaringen ned, altså bragt udslippet ned.
Det demonstrerer i praksis, at man kan gøre det her ganske billigt, og at man kan få den ned.
Så det her giver ikke nogen som helst risiko for de virksomheder, der er etablerede.
Tina Petersen (DF), 2007-04-12:
Det er lidt rystende at høre, at fru Anne Grete Holmsgaard farer fuldstændig i flint over virksomhederne og kører løs på virksomhederne om CO2-kvoter og nedskæringer: at det ikke er godt nok.
Det bliver aldrig godt nok, tror jeg.
Jeg spørger så endnu en gang: Vil fru Anne Grete Holmsgaard bekræfte, at Danmark ligger i front, når vi snakker CO2-nedskæringer, og at vi massivt har presset virksomheder til at skære ned?
Når jeg så hører den dialog, der er, og den snak og peptalk, der har været oppe fra talerstolen, vil jeg gerne spørge til plan B, som er nævnt en del gange herinde.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-04-12:
For det første vil jeg sige om virksomhederne, at jeg sådan set bare siger, hvad der står i den nationale allokeringsplan.
Der er ikke andet i det.
Altså, jeg kan konstatere, at Aalborg Portland får fuldstændig det samme, som de rent faktisk har haft af udslip, og det samme gør Danisco Sugar.
Så der er ikke noget som helst med, at jeg farer i flint over virksomhederne.
Jeg konstaterer bare, hvad der står i det, som ministeriet har sendt til dem.
Det er sådan set meget enkelt.
Og ja, Danmark har forpligtet sig til 21 pct., det er fuldstændig rigtigt, det ved vi alle sammen at Danmark har.
Danmark har også nogle gode muligheder for rent faktisk at nå de 21 pct. og bruge det som en platform til at blive førende inden for energiteknologier, hvad enten vi snakker energibesparelser, energieffektivitet, eller vi snakker vedvarende energi.
Så det er da bare med at bruge det til virkelig at være førende og vise os som en god rollemodel på nationalt plan.
Om energiforhandlingerne vil jeg sige, at dem fører jeg altså med energiministeren, og der har jeg det bare sådan, at jeg synes, det er med at komme ud af hullerne, for nu er der snakket meget om de energiforhandlinger, og der er lavet to udspil, først et tilbage i, ak ja, var det i 2004, det blev lavet?
og så et igen i 2007.
Men vi kan jo ikke leve af vindfrikadeller.
Det handler om at få omsat det her til noget, hvor der rent faktisk kommer flere biogasanlæg, flere vindmøller, bølgekraft osv., og kommer gang i de her ting.
Vi kan jo ikke leve af, at vi bare snakker frem og tilbage.
Det skal jo vise sig ude i den fysiske virkelighed, og det er jo også der, vi skal vise os over for omverdenen.
De er sådan set ligeglade med, hvor meget vi snakker om den ene og den anden plan.
Martin Lidegaard (RV), 2007-04-12:
Jeg kunne forstå, at ministeren undrede sig lidt over, at nogle af os måske lød lidt kritiske.
Men jeg ved ikke, om ministeren kan sætte sig ind i, hvordan det opleves, når man som konstruktiv opposition, der forsøger at indgå i en konstruktiv, politisk dialog om Danmarks overordnede energistrategi, oplever, at en meget væsentlig del af den energistrategi bliver forhandlet bag lukkede døre med Dansk Folkeparti, uden at vi er blevet indbudt til så meget som én forhandling.
Vi har fået en teknisk gennemgang, den kvitterer jeg for, og vi har så haft lejlighed til at stille nogle spørgsmål, men der har overhovedet ikke været inviteret til, ikke engang forsøgt optaget en dialog med de partier, der forventes at lægge ryg til Danmarks kommende energistrategi.
Det opleves ikke som nogen venligsindet måde at gå frem på, når man har at gøre med et helt centralt element i Danmarks fremtidige energipolitik.
Jeg ved ikke, om ministeren kan sætte sig ind i, at det set fra oppositionens side kan forekomme som en mærkelig fremgangsmåde, at man hele tiden siger, at man gerne vil et bredt forlig, men når der skal tages afgørende beslutninger, så læner man sig op ad det snævrest mulige flertal i Folketinget.
Vi har haft det første om udviklingsprojektet DPLU, eller hvad det nu hedder, og det energiteknologiske udviklingsprogram – så skal jeg ikke forkorte det – og der er det bestemt min hensigt at vi skal prøve at få et bredt forlig.
Med hensyn til det her er det rigtigt, at vi har gennemgået stoffet med Dansk Folkeparti, og at de heldigvis er enige i regeringens betragtninger, og det er jeg glad for, men hvis der kommer nogle fornuftige indspil under udvalgsforhandlingerne, vil vi selvfølgelig tale om dem.
Det har Dansk Folkeparti da også tilkendegivet, ligesom regeringen.
Ellers er der ingen mening i at have udvalgsarbejde.
Men skal det forstås sådan, at regeringen sådan set regner med at anvende samme fremgangsmåde i forhold til energistrategien, altså at den har lavet en aftale med skuffehåndtag med Dansk Folkeparti, som man kan tilslutte sig bagefter, hvis man har lyst?
Eller har regeringen tænkt sig en måske lidt mere åben fremgangsmåde?
Jeg tror egentlig også, det ville være i nationens interesse at få et bredt forlig om det lovforslag, vi vedtager i dag.
Det er jo dansk erhvervslivs konkurrenceevne, vi snakker om.
Det handler jo om, hvad det er for nogle energiteknologier, vi skal fremme, hvad det er for en rammelovgivning, vi overhovedet vil have.
Jeg tror, alle vil have interesse i, at det bliver en bred lovgivning, og derfor undrer det mig sådan, at regeringen intet – intet som helst – har gjort for at prøve at få et bredt forlig om lige præcis det her lovforslag.
Frank Aaen (EL), 2007-04-12:
Ja, lige præcis det er jeg ved at få undersøgt, for jeg kan ikke finde det på Folketingets hjemmeside.
Så jeg må sige, at skulle den være omdelt til nogle, så er det i hvert fald sket så fortroligt, at det er meget vanskeligt at finde den.
Jeg har det jo bare sådan, at hvis man kritiserer et land for ikke at overholde menneskerettighederne eller for, at det ikke gør, hvad det kan for at inddrage mennesker, så bør man selvfølgelig tage en åben debat om det.
Derfor kan jeg slet ikke forstå, at fru Pia Christmas-Møller, som ellers jo gerne vil bruge OSCE i forbindelse med andre landes problemer, her siger, at det er i orden, at vi i Danmark gemmer problemet væk, så ingen kan se det i 8 måneder.
Er det ikke en fejl?
Steen Gade (SF), 2007-04-12:
Jamen så er det jo, vi skal til at kigge på, hvilke værktøjer vi har, og hvilke værktøjer vi kan bruge.
Det kunne hr. Jens Hald Madsen selvfølgelig godt sige noget om, men jeg vil godt bore lidt mere i EU-delen.
Det handler jo ikke bare om Irland.
Det handler jo om, at nu sætter alle EU-lande deres selskabsbeskatning ned.
Det gør regeringen også, og det gjorde den tidligere regering sådan set også, fordi nabolandene gjorde det.
På et eller andet tidspunkt får vi faktisk her en konkurrence mod bunden, når det handler om beskatning af virksomhederne, og jeg regner med, at hr. Jens Hald Madsen ser det som et problem, at store multinationale koncerner kan flytte rundt med skatten, som det passer dem.
Jens Hald Madsen (V), 2007-04-12:
Jeg ser skattespekulation som en udfordring, forstået på den måde at jeg for det første er grundlæggende imod, at EU skal begynde at lave standarder for national beskatning, og at jeg for det andet er nødt til at sige, at skat jo også er et ideologisk politisk spørgsmål.
Skat er et fordelingsredskab, og derfor er jeg altså ikke interesseret i, at EU skal lave en ideologisk manifestation af, hvordan fordelingen skal være.
Jeg synes tværtimod, det er godt, at vi har markedsøkonomi, og det er også godt, hvis vi kan sørge for, at dansk erhvervsliv får nogle gode vilkår, så vi kan være konkurrencedygtige.
Det er nemlig en del af grundlaget for, at vi kan have et velfærdssamfund, at beskatningen kan blive lavere, så ligefrem udpege hr. Steen Gades tanker til det gyldne redskab er jeg ikke enig i.
Frank Aaen (EL), 2007-04-12:
Hvad skal vi gøre over for et land, hvor man f.eks. har forbudt fagforeningers eksistens og virksomhed, og hvor man accepterer, at miljøet bliver svinet til?
Hvad skal konsekvensen være for dem, der ikke overholder det, vi er enige om?
Kan vi f.eks. forbyde, at man importerer varer fra et sådant firma, eller skal vi bare acceptere, at de kan blive ved med at sælge deres varer i Danmark og også kan sælge dem, fordi de er de billigste sammenlignet med varer, der er produceret på en ordentlig måde?
Lise von Seelen (S), 2007-04-12:
Man kan selvfølgelig gå flere veje.
Frank Aaen (EL), 2007-04-12:
Vi foreslår ikke at holde nogen ude.
Vi foreslår at sige til virksomheder og til lande: I skal behandle jeres ansatte ordentligt, og I skal behandle miljøet ordentligt.
Og hvis de ikke gør det, vil vi sige: Nu får I en frist på en bestemt periode til at rette op på det, f.eks. acceptere forbuddet mod børnearbejde, give fagforeninger frie rettigheder til at arbejde i det pågældende land og tage hensyn til miljøet.
Det er vi enige om.
Men hvad gør vi så med den virksomhed eller det land, der konsekvent ikke vil rette sig efter, at der skal være ordentlige vilkår?
Skal vi bare lade dem fortsætte?
Det er det, der er det grundlæggende spørgsmål i hele debatten.
Skal der være mulighed for at indføre sanktioner over for folk, lande og virksomheder, der gør brug af børnearbejde?
Skal vi have den mulighed, eller skal vi ikke have den mulighed?
Lise von Seelen (S), 2007-04-12:
Der er jo forskel på, hvad man tror der vil gavne sagen bedst.
Der er ingen tvivl om, at vi alle er optaget af at afskaffe børnearbejde, og at vi alle gerne vil forbedre vilkårene for de børn, som lever i de områder, hvor der findes børnearbejde, og jeg kan høre på hr. Frank Aaen, at hr. Frank Aaen tror, at den mest effektive model til at hjælpe børnene er at lukke af for varerne.
Vi tror derimod, at man hjælper børnene bedst ved at indgå i og være en stærk part i det internationale samarbejde, der sikrer, at de konventioner, som vi har bekendt os til, også bliver overholdt i de dele af verden, hvor børnearbejde er almindeligt.
Frank Aaen (EL), 2007-04-12:
Man kan selvfølgelig have den opfattelse, at jo mere fri handel og frihed for de store multinationale selskaber, desto bedre er verden.
Det synes jeg Dansk Folkeparti gerne må mene, det er helt i orden.
Jeg er uenig.
Men så siger de: Nej, det kan vi ikke.
Kan vi ikke sige til den virksomhed, at det kræver vi af jer?
Bør det ikke være sådan, vil jeg spørge hr. Morten Messerschmidt?
Morten Messerschmidt (DF), 2007-04-12:
Jeg synes jo, at den første sætning, som hr. Frank Aaen fremkommer med, den her lidt kontinuerlige vederstyggelighed over multinationale selskaber, faktisk er det mest symptomatiske for hr. Frank Aaens og Enhedslistens hele tilgang til det her spørgsmål.
Jeg må bare starte med at sige, at det rent faktisk – uanset om hr. Frank Aaen muligvis hænger fast i en opfattelse af, at det ikke er tilfældet, så vil jeg faktisk fastholde, at det er tilfældet – er selskaber, der skaber værdierne, og at det er værdierne, der er forudsætningen for den økonomiske vækst, som skal skabe de rettigheder, som hr. Frank Aaen og jeg for så vidt er enige om alle bør have en grundlæggende ret til.
Men uden den økonomiske vækst, uden at man får skabt grundlag for, at de her lande kan komme økonomisk på fode i en grad, der bare minder om det, vi kender fra Vesten, så er det en total illusion at tale om, at man skal bekæmpe børnearbejde, at man skal bekæmpe de grove overtrædelser af arbejdsmiljøreglerne og ILOkonventionerne, som vi ser i øjeblikket, for de lande vil ikke have forudsætningerne for det, hvis ikke der er den økonomiske vækst.
Mulighederne vil ikke være der.
Frank Aaen (EL), 2007-04-12:
Nu er problemet, at sådan en chokolade, en Toms Guld-Barre, ikke er særlig billig i Danmark.
Jeg får jo ikke nogen billig chokolade at spise, fordi den er produceret af mennesker, som er børn, som lever på slavelignende vilkår, og som ikke får løn.
Det er jo chokoladefirmaet et eller andet sted i kæden, der tager hele profitten
Derfor spørger jeg: Skal det ikke være sådan, at en virksomhed, der ikke kan garantere ting og ikke gør en ordentlig indsats for, at der ikke er slavearbejde og børnearbejde og udbytning af ekstrem grad i den chokolade, de sælger til os for en høj pris, skal der kunne sanktioneres imod?
Skal vi bare sige: Nå, det var en skam, det må forbrugerne selv klare, det må verdensmarkedet selv klare?
Eller skal vi sige til chokoladefirmaet, at det vil vi ikke have?
Morten Messerschmidt (DF), 2007-04-12:
Nu er det sådan, at langt hovedparten af de lande, som vi samhandler med, har vi jo aftaler med indgået mellem EU og det pågældende land.
I de aftaler, som jeg antager hr. Frank Aaen har kendskab til, idet vi rent faktisk har stemt om dem her i Folketingssalen, er der jo en lang række betingelser og forpligtelser om netop de her forhold.
Hvis ikke de lande, hvori produktionen finder sted, overholder de aftaler, som vi har indgået, så er det klart, at der skal finde en sanktion sted.
Men jeg synes faktisk ikke, at man kan fortænke virksomheder i at overholde de regler, som Christiansborg og lovgiver fastsætter, så jeg synes, at fokus fra hr. Frank Aaens side er forkert.
Problemet er, at landene ikke fastsætter de nødvendige regler og minimumskrav for deres borgere, og det er der, vi skal gribe ind, og det er det, vi gør i de internationale fora, ILO, Europarådet, WTO og FN.
Det er i øvrigt de fora, hvor Enhedslisten helt konsekvent står uden for vedtagelserne, som kommer igennem her i Folketinget.
Lars Barfoed (KF), 2007-04-12:
Den globale samhandel og vel globaliseringen i det hele taget rummer betydelige vækstmuligheder for os alle sammen.
Det gælder ikke mindst for den fattigste del af verden, som nærmest er afhængig af, at vi globaliserer samhandelen i verden.
De muligheder for vækst og det potentiale for vækst, som globaliseringen indebærer, er i øvrigt ikke bare et økonomisk potentiale, men også ikke mindst et kulturelt potentiale, en mulighed for kulturel vækst og medmenneskelig forståelse, der jo også følger med globaliseringen og den globale samhandel.
Derfor er Det Konservative Folkeparti særdeles positiv over for den globalisering, der finder sted, og vi mener, at vi i Danmark skal udnytte mulighederne så godt som overhovedet muligt.
Men selvfølgelig er der også store risici.
Derfor er det også relevant, at vi har en debat som den her i Folketinget i dag.
Der er risiko for misbrug af billig arbejdskraft, hvilket har været påpeget i debatten.
Der er risiko for en stigende forurening, for en stigende grad af mangel på ressourcer i verden og også for f.eks. skadelig skattekonkurrence.
Flere eksempler kunne sikkert nævnes.
En anden udfordring i forbindelse med globaliseringen er naturligvis at sikre, at den vækst, som globaliseringen indebærer og kan indebære, bliver til gavn også for de fattigste lande i verden.
For det er jo ikke en selvfølge, at den fattigste del af verden får mulighed for at gribe potentialet og væksten til fordel for dens borgere.
Derfor er det også en dimension, vi skal have med.
Det er vigtigt, at vi i Den Europæiske Union og WTO sikrer, at den stigende samhandel sker på nogle vilkår, der sikrer en bæredygtig udvikling og vækst også i de fattigste lande i verden.
Hvad er det så, vi i Danmark skal gøre i forhold til den globale samhandel og de udfordringer og risici, der også ligger i den?
Vi skal naturligvis sikre, at vi selv i Danmark er parate til at udnytte fordelene; at vi er et konkurrencedygtigt samfund på alle områder, så vi danskere også får fordele af globaliseringen.
Det er også en vigtig dimension for danske politikere at sikre det.
Det er bl.a. det, regeringen og det store, brede flertal her i Folketinget har gjort med de reformer, der blev gennemført i sommer, hvor der bl.a. ligger en betydelig satsning på forskning.
Det er jo bl.a. også derfor, at Det Konservative Folkeparti går ind for, at vi skal have lavere skatter på arbejde her i landet.
Den anden side af det er naturligvis, at vi i Danmark skal deltage aktivt i det internationale samfund for at sikre, at de skadelige virkninger ikke kommer til udtryk, at de skadelige virkninger ikke bliver en realitet, men at vi får forhindret disse risici i at udvikle sig.
Der er miljø et godt eksempel på, at Danmark særdeles aktivt har sat dagsordenen.
Det er jo på dansk initiativ, på initiativ af den danske miljøminister, at hele temaet om miljø og globalisering er blevet en del af dagsordenen i FN's miljøprogram.
Det, der nytter noget, det, der flytter noget, er et stadigt og vedvarende arbejde i de internationale fora og organisati oner, som Danmark deltager i, først og fremmest i EU og WTO.