Martin Lidegaard (RV), 2016-05-11:
Det er et næsten symbolsk sammenfald, at i det år, hvor SKAT og Danmarks skatteforvaltning møder sin hidtil største krise nogen sinde, er også det år, hvor det blev gjort helt tydeligt, at skattely er en udfordring for vores velfærdssamfund og er noget, som vi bliver nødt til at stå sammen om at bekæmpe.
Derfor er det i sig selv glædeligt, at der tegner sig så bred en vedtagelse, og det er også glædeligt, at den indsats, vi oplever på internationalt niveau, bliver bedre.
Det ligger i den vedtagelse, som vi bakker op om, at i takt med at vi bliver klogere på omfanget af skattely her i Danmark – og det er jo både, når Finansrådet barsler med deres redegørelse, men jo altså også, når det nye Skattelovråd får lov til at komme med deres bedste bud på, hvordan det kan imødegås – sætter vi os sammen her i Danmark og prøver i bred forståelse at finde ud af, hvor meget der kan gøres.
Og der er ingen tvivl om, at der kan gøres mere.
Jeg tror ikke kun, det er mig, der har en fornemmelse af, at der har været en forvaltning i SKAT, som på en eller anden måde har haft mere travlt med eller været mere optaget af – sådan virker det i hvert fald – meget nidkært at gå efter de små fisk, men måske lidt mindre nidkært efter de store.
En af de ting, som er blevet rejst flere gange i dag, er spørgsmålet om ressourcer.
Vi er fra radikal side blevet overbevist om, at der er et behov for at styrke ressourcerne, når det handler om at komme efter det, man kunne kalde de større snydere.
Det første spørgsmål til ministeren er derfor i al sin enkelthed, om ministeren til stadighed arbejder på det.
Det har ministeren haft lejlighed til at svare på før, men da det ikke kun er ministeren, men også finansministeren og regeringen som sådan, der bliver nødt til at stå bag det her, vil jeg bare sige, at det ikke er sidste gang, ministeren får spørgsmålet, for vi har tænkt os at holde fast i den dagsorden, for vi mener, det er helt afgørende for, at folk tror på SKAT og på den retssikkerhed, vi skal kunne forvente fra SKATs side, både for at undgå nidkærhed over for de små fisk, men også for rent faktisk at gå efter de store fisk, der ikke vil bidrage til fællesskabet.
Det andet spørgsmål er så i forlængelse af det, som også flere andre har været inde på, nemlig det mandat, som skatteministeren udstyrer vores embedsmænd i Bruxelles med.
For lige nu pågår der jo en meget intens, stor diskussion i EU om, hvor effektiv EU skal være, og det er ikke nogen hemmelighed, at der desværre er nogle lande i EU, der ikke ønsker den stramning af landrapporteringsdirektivet, som andre lande ønsker.
Det handler konkret – og det er de to vigtigste ting – om, hvorvidt man skal have en offentliggørelse af regnskaber for alle lande, som de pågældende koncerner har aktiviteter i, altså ikke bare på EU-grund, men også uden for, og det handler om, hvilke virksomheder det her skal omfatte, altså om det kun er dem, der har over 750 mio. euro i omsætning, eller om man kunne gå længere ned og få flere med.
Og endelig er der en diskussion om, hvilken information der skal være dækket af den her rapportering.
Det er jo oplysninger, som virksomhederne har i forvejen, så der er ikke store administrative omkostninger forbundet med at offentliggøre dem.
Vi ved, det virker, det ved vi fra bankerne, og derfor kan jeg ikke forestille mig andet, end at vores ihærdige skatteminister står helt op på stolen og bordet nede i Bruxelles, når det her bliver diskuteret i Ministerrådet, og siger: Selvfølgelig er Danmark blandt de lande, der allerhårdest og mest aktivt støtter en så effektiv landrapportering som muligt og hjælper de progressive kommissærer, der kæmper den samme kamp i EU.
Men det er jo altid rart lige at få bekræftet, at der ikke er tale om sådan en nølende dansk frikadelle-dukken-sig her.
Det her er en sag, som Danmark kæmper, og vi kæmper den hårdt og inderligt, fordi det er der, det batter noget.