Karen J. Klint (S), 2011-02-03:
Jeg må indrømme, at jeg faktisk trak på smilebåndet under læsningen af dagens kirkelovforslag, for set i det store perspektiv er det jo ikke store ændringer, vi taler om, men ændringerne fylder næsten ti sider i bemærkningerne.
Jeg siger ikke, at ændringerne i sig selv ikke er fornuftige, men de er altså også et bevis på, at det haster med at få en mere samlet udredning af de kirkelige forhold, få vasket dele af lovtavlen ren og få en meget mindre detaljeret lovsamling om folkekirken, dens indretning, virke, drift og øvrige forhold.
Og når der i lovforslaget henvises til den folkekirkelige frihedslovgivning, kalder det altså på smilet hos mig.
Jeg ved godt, at frihedsbegrebet f.eks. henviser til medlemmernes adgang til at løse sognebånd, visse muligheder for at anvende en anden autoriseret liturgi end vanlig og et hensyn til, at et teologisk retningsbestemt mindretal i et vist omfang skal tilgodeses.
De er alle sammen gode frihedsregler, men frihedslovgivning på kirkeområdet synes jeg ikke at vi kan tale om med de mange meter lovsamlinger, der er.
Vi lovgiver og regelstyrer i detaljer i en sådan grad, at der næppe er et menighedsråd, der kan genkende begrebet frihedslovgivning.
De skal udtale sig om mangt og meget, de skal overholde nogle frister, og der er færre midler til nye aktiviteter, bl.a. på grund af lønstigninger, de slet ikke har indflydelse på, men som de bare skal betale for.
De kan heller ikke fælde et træ eller male kirkebænken, uden at de først skal spørge dyre konsulenter.
Så er det jo ikke engang en statskirke, jeg taler om; det er faktisk en folkekirke, en medlemskirke, en kirke, som vi som stat skal understøtte, jævnfør grundloven, og det sætter jeg jo personligt pris på, hvad alle andre kirkeordførere godt ved, men vi skal altså understøtte den og ikke styre den.
Så skal vi også passe på folkekirken, for kirken er til stor gavn for sammenhængskraften her i landet.
Det tror vi Socialdemokrater at vi bedst kan ved at få igangsat en modernisering, ikke en politisk bestemt modernisering, men en, der bygger på en bred og grundig udredning af, hvad der gavner kirke og menighedsråd bedst, og en, der ikke øger befolkningens, herunder også ikkemedlemmernes, kritik af folkekirkens forhold.
Men en sådan udredning får vi næppe før et regeringsskifte.
Så må jeg også hellere forholde mig til indholdet i dagens lovforslag efter min lille – eller lidt lange – indledning til det her.
For Socialdemokraterne går jo ind for en rummelig folkekirke, og vi er enige i, at ansatte præster, provster og biskopper ikke alle skal være ens.
De skal repræsentere den bredde, der er i den grundlovsbestemte trosretning i kirken, den evangelisk-lutherske tro, og når jeg understreger det, er det, fordi jeg er lidt beklemt ved, at der er fløje i folkekirken, der synes, de måske bedre kunne være til, hvis de gik ud af folkekirken.
Så det er en meget stor og kraftig opfordring til at holde sammen på den bredde, der er i folkekirken.
Vi kan fint støtte bedre muligheder for mobilitet – det, vi andre steder kalder jobrotation – for præster uanset aflønningsform, og at noget sådant kan aftales helt lokalt.
Men hvorfor skal man have været i job i 10 år, før man får den rettighed?
Det synes jeg faktisk er lang tid.
Det er to og en halv valgperiode for menighedsrådet, før en præst faktisk kan flytte sig hen et andet sted, medmindre der er en dybtgående konflikt.
Jeg synes da sådan set: Hvis man har lyst til at bytte, hvorfor kan man så ikke ligesom i andre fag gøre det, uden at der skal være dybtgående konflikter, og også lidt før end efter 10 år?
Jeg har i øvrigt en stor ros til Landsforeningen af Menighedsråd, der faktisk har sagt ja til det med, at man kan flytte, når det er en præst, der er raget lidt uklar med menighedsrådet, eller omvendt.
Det kan være et menighedsråd, der er raget lidt uklart med sin præst.
Jeg synes, det er meget fint, at landsforeningen selv skriver, at de gerne vil udvise ny solidaritet mellem menighedsrådene.
Det er noget, der er rigtig godt.
Men mobilitet og jobrotation skulle også gerne kunne bruges til udvikling, og ikke kun ske, fordi man er kørt træt af hinanden.
Så har jeg et enkelt spørgsmål, som jeg nok også skal stille i udvalget, og det er: Når et teologisk retningsbestemt mindretal i et menighedsråd skal tilgodeses, hvad så, hvis det mindretal bortfalder ved et valg?
Og vil der fortsat være hjørner i ansættelsesforholdene og mobiliteten, som kan vetoes af et enkelt menighedsråd i et pastorat?
Jeg vil under udvalgsbehandlingen stille nogle af de spørgsmål, og så vil jeg også bede om en oversigt over, hvor mange regler og alt muligt andet vi faktisk har sendt ud til menighedsrådene i de sidste 5 år, for at se, om jeg er uretfærdig i min kritik af det, jeg kaldte for opgøret med frihedslovgivningen.
Men konklusionen til de andre ordførere og til ministeren er, at vi er positive over for L 126, om end vi hellere havde givet kirken en lovpause for at få en endnu større udredning.
Og den må så vente, til vi selv kommer til.