Johs. Poulsen (RV), 2010-01-28:
Det har været ganske underholdende at høre ikke mindst regeringspartiernes ordføreres forsvar for det forhold, at man nu i efterhånden en håndfuld år har haft den situation, at gælden til det offentlige er steget og steget i en temmelig voldsom kurve.
Det er jo naturligvis ikke tilfredsstillende, og det er egentlig en smule underligt at høre ordførere fra regeringspartierne sådan nærmest gøre det til et relativt lille problem og noget, man ikke behøver at tage sådan voldsomt alvorligt.
De siger: Det går nok, og på et eller andet tidspunkt kommer vi til at kigge på det, og vi får vel systemerne til at fungere.
De siger den slags ting.
Det er en lille smule underligt og, synes jeg, måske også en lille smule underholdende at høre det fra regeringspartiernes ordførere.
For det korte af det lange i den her sag og i den her diskussion er, at da man i sin tid besluttede sig for at flytte opgaven med inddrivelse fra kommunerne til staten, var det jo garneret med masser af ord om, hvor effektivt det nu ville blive fremover, og hvor dygtig man var, og hvordan alting nu kunne lade sig gøre på en langt bedre måde.
Virkeligheden har bare bevist det modsatte, og det er sådan set afsættet for diskussionen.
Derfor synes vi egentlig fra Det Radikale Venstres side, at det mest interessante, vi kunne gøre i fællesskab, var at sætte os ned og sige: Hvordan kommer vi væk fra den her situation, hvor gælden stiger og stiger?
Det er jo ikke en diskussion om, hvorvidt kommunerne i princippet kan bruge flere penge eller ej.
Det er sådan set bare en diskussion om, at de penge, der burde have været i de offentlige kasser, naturligvis skal ligge i de offentlige kasser og disponeres der, hvor de nu engang hører til.
Derfor burde diskussionen først og fremmest handle om, hvordan vi sikrer, at den situation bliver genoprettet, altså at i hvert fald størstedelen af gælden til det offentlige bliver inddrevet.
Og virkeligheden er også, at jo længere tid, der går, med større og større gæld, som bygges op, jo større andel vil aldrig nogen sinde blive inddrevet.
Det skyldes en række forskellige årsager, som jeg ikke skal fortabe mig i her, men sådan er situationen jo omkring det.
Derfor har vi stor forståelse for intentionen, der ligger bag forslagsstillernes forslag, om end vi er noget i tvivl om, om det også lige nøjagtig er den rigtige og præcise opbygning, altså det der med at lave en 100-procents-refusion.
Det, der er mere interessant, er sådan set i sammenhæng at se på, hvordan man kan sikre, at man nu kommer en helt anden vej end den forkerte vej, det er gået 5 år i træk.
For det er gået den forkerte vej, og selv når man er flink, må man jo sige, at det her nærmest er historien om en fiasko.
Det er nærmest historien om, hvordan det hele er gået galt på det her felt i forhold til de løfter, der blev givet.
Så lad os komme i gang med den diskussion, lad os komme i gang med at få vendt kurven, og lad os komme i gang med det, som jo Kommunernes Landsforening desperat har ønsket fra regering og Folketing gennem lang tid, nemlig at få effektiviseret det her område.
Når det blev en del af den aftale, der ligger, er det jo, fordi man igen og igen fra kommunernes side har påpeget, at det er et kæmpeproblem, at tilgodehavenderne vokser og vokser.
Og det er det naturligvis.
Så det burde være dagsordenen, også for regeringspartierne, som i stedet for bruger det meste af deres kraft på at negligere problemet.
Det synes jeg er ærgerligt.