Lars-Emil Johansen (SIU), 2008-10-09:
Næsten symbolsk for historiens forløb afgik tidligere folketingsmedlem og en af grundlæggerne af Grønlands hjemmestyre og mit parti Siumut, Moses Olsen, ved døden for nu et par uger siden.
Symbolsk, fordi Moses jo netop startede den historiske proces her i Tinget, der i dag har ført til, at der nu foreligger et enestående forslag til en ny struktur for såvel Grønland selv som for forholdet mellem Grønland og Danmark.
Herinde var Moses den person, der for første gang i historien i klare og utvetydige - og ikke underdanige - vendinger begyndte at formulere krav om en »ændret statsretlig placering i det danske rige« og forlangte, at Grønland nu skulle udvikles efter »de grønlandske forudsætninger«, der i sin grundsubstans var og skulle være baseret på det grønlandske folks egen kultur og identitet. Moses forlod denne verden, præcis to måneder før det grønlandske folk skal afgøre det næste skridt i den grønlandske politiske udvikling ved den planlagte folkeafstemning den 25. november dette efterår.
Man kunne have undt ham at få lov til at se denne frugt af sine egne frø blive høstet.
Men hans død symboliserer - for mig i hvert fald - også, at en epoke i Grønlands historie nu er bragt til ende, og at en ny skal til at begynde.
De seneste 4 år har danske og grønlandske politikere siddet i en fælles parlamentarisk kommission og forsøgt at bruge alle de muligheder og begrænsninger, som grundloven rummer, til at skabe en ny og endnu stærkere udvikling af den grønlandske selvstændighedsproces, samtidig med at hensynet til ligeværdigheden i det dansk-grønlandske fællesskab blev øget og vore fælles bånd styrket.
Med det resultat, der i dag foreligger via forslaget til en ny selvstyrelov for Grønland, må man konstatere, at det er lykkedes
fuldt ud.
Der er sagt mange ord undervejs, og indimellem har tonen været ganske hård.
Således har jeg selv brugt ganske kraftige vendinger for at bryde igennem en næsten 300 år gammel isbræ af ansvar og skyld, der gennem årene har frosset mange af os fast i begge lejre.
Men heldigvis er også den is nu under nedsmeltning, således at de mange gode ressourcer, der har ligget gemt nede under den, kan komme fri.
Samtidig har jeg benyttet enhver given lejlighed til at omtale de familiære og følelsesmæssige bånd, der har bundet vore folk sammen gennem snart 300 år.
Det har til tider været en yderst vanskelig balancegang at varetage disse venskabelige og familiære relationer mellem det danske og det grønlandske folk samtidig med at arbejde for at nedbryde resterne af det danske formynderi og den danske dominans, der desværre var fulgt med fra fordums tid ind i hjemmestyresystemet.
Resultatet af Selvstyrekommissionens arbejde rummer denne balance: Vore lande vil fortsat være i rigsfællesskab med hinanden, samtidig med at Grønland får langt større politisk og økonomisk frihedsgrad.
Den grønlandske fremtid og samfundsudvikling er med selvstyreloven helt lagt i hænderne på os selv og vore egne frie valg.
Nu afventer vi det grønlandske folks bedømmelse af dette resultat, og lad mig understrege, at jeg både håber og forventer, at det forslag, som hele det grønlandske politiske spektrum plus et meget stort politisk flertal her i Tinget er blevet enige om, også vil blive blåstemplet af det grønlandske folk.
Jeg vil dog allerede på nuværende tidspunkt og nuværende grundlag tillade mig at takke såvel medlemmerne af Selvstyrekommissionen som alle de partier herinde, der har støttet det resultat, som nu foreligger.
Det har fra denne regerings start været klart udtrykt af statsministeren, at han ønskede at modernisere rigsfællesskabet, at modernisere hjemmestyreaftalerne, og at han ønskede at gøre dette på basis af den internationale folkeret.
Med forslaget til selvstyrelov har statsministeren og hans regering sammen med landsstyret i Grønland levet op til denne målsætning, og det vil jeg gerne kvittere for her og nu uanset det videre forløb.
Naturligvis har jeg ikke været tilfreds med de rammer, som blev sat for arbejdet fra dets begyndelse, nemlig grundlovens rammer.
Jeg fandt, de var for snævre, hvis Grønlands fulde fremtidsinteresser skulle varetages.
Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at kvittere for, at der nu er etableret en mulighed for, at de gentagne forsøg på at skære ned på bloktilskuddet til Grønland, som vi har set herinde de seneste år, kan blive stoppet endegyldigt.
Den fastfrysning af bloktilskuddet, som er indarbejdet i selvstyreloven, er ikke, som nogle gerne vil have folk til at tro, et stop for yderligere og stigende tilskud til Grønland.
Den er tværtimod en sikring af, at de tilskud, vi hidtil har fået, ikke langsomt bliver sparet væk under fødderne på os.
Det er et forhold, der er af uendelig værdi ikke mindst i en situation, hvor hele den generelle, internationale økonomiske politik er ude af sin normale balance.
I denne situation, hvor de sorte skyer - med statsministerens ord trækker op over det danske rige, er det trygheden for alle, der kommer i centrum.
Det udtrykte statsministeren ganske klart i sin åbningstale og det samme gælder naturligvis for Grønland, hvad angår både borgernes hverdag og hele landets fremtid.
I den sammenhæng kan det ikke understreges tydeligt nok, at det er den nye selvstyrelov for Grønland, der er det sikre kort, den garanti for tryghed, som vi har brug for netop nu.
Med selvstyreloven ved vi, hvad vi har, og hvad vi kan regne med i årene fremover.
Selvstyreloven indeholder garantier, som hjemmestyret aldrig har haft, først og fremmest garantien for vores økonomi, men sandelig også garantier for vores fortsatte samarbejde med Danmark i årene fremover.
Der findes folk, der tror, at selvstyre er vejen til mindre sammenhold mellem Danmark og Grønland.
Min opfattelse er den stik modsatte.
Selvstyret er præcis den medicin, vore to folk har brug for, så de positive sider af vores fællesskab kan frigøres fra belastningen af de negative.
Naturligvis vil selvstyret ikke kunne løse alt, og naturligvis vil drømmen om den fulde selvstændighed for Grønland stadig udvikle sig blandt vores folk – heldigvis, for det er naturligvis derfra, nationens dynamik skal komme på alle andre udviklingsområder.
Men fremover er også selvstændigheden helt vores egen sag, og vi får faktisk papir på, at ingen for alvor kan stille sig hindrende i vejen den dag, vi selv mener vi er parate til det.
Indtil da er der en række områder, som fortsat forbliver under rigsfællesskabets domæne.
Det samme gælder de forsvarspolitiske aspekter, der er udløst af det amerikanske missilskjold, som vores land jo er knyttet ganske stærkt op på.
Så her bliver der nok at samarbejde om inden for rigsfællesskabet i de kommende år – også for vores medlemmer i Folketinget.
Det samme gør sig gældende med den udvikling, der sker omkring hele EU's struktur og EU's stigende indflydelse på dansk politik.
Fangsten af frie vildtlevende dyr er en del af vores kulturarv, også selv om det gælder dyr, som andre lande ikke fanger eller opdrætter, og vi har lige så megen ret til beskyttelse af og respekt for vores kulturarv, som alle andre lande har for deres, også internationalt.
Derfor er jeg sikker på, at hvis det havde været Moses Olsen, der stod her i dag, så ville han have været meget stolt.
Men først og fremmest ville han nok have glædet sig over, at vi grønlændere nu omsider vil blive erklæret for og anerkendt som et folk på helt samme folkeretslige niveau som alle andre selvstændige folk i verden.
Med den position kan vi endelig rette ryggen helt, se hele verden i øjnene som ligemænd og erklære vores indtog i den internationale retsorden på den plads, som alle dage var vores førstefødselsret.