Lars-Emil Johansen (SIU), 2008-02-21:
Allerførst skal jeg meddele, at jeg i denne sag også taler på vegne af det andet grønlandske medlem af Folketinget, fru Juliane Henningsen.
Vi kan allerede på nuværende tidspunkt meddele, at vi begge agter at stemme for forslaget, når vi kommer så langt.
Det forholder sig nemlig sådan med de økonomiske forbindelser mellem Grønland og Danmark, at de i altovervejende grad reguleres via aftale mellem den danske regering og det grønlandske landsstyre.
Der indgås flerårige aftaler om bloktilskud til Grønland, aktuelt for 2008 og 2009, og da disse er skabt i enighed mellem vores regeringer, har vi ikke meget at tilføje til det i denne sal.
Det synspunkt deler vi, så vidt jeg kan bedømme, med stort set alle andre medlemmer af dette Ting, bortset fra Dansk Folkeparti.
Dansk Folkeparti har igen i år fremsat forslag om markante ændringer af bloktilskuddet til Grønland.
I år foreslår Dansk Folkeparti, at en del af bloktilskuddet skal konverteres til et lån til Grønland, og at dette skal udgøre cirka en syvendedel af det nuværende bloktilskud, og at det skal forøges med samme antal kroner hvert år i de næste 7 år.
Jeg har kun to ting at bemærke til dette forslag.
Det er, at det for det første vil være et brud med den aftale, som regeringen har med landsstyret i hvert fald for indeværende år, 2008, og for 2009.
For det andet vil jeg gerne som en generel bemærkning til Dansk Folkepartis tankegang sige, at det jo i princippet er et interessant forslag.
Der er bare det ved det, at olien endnu ikke er kommet frem, og at det derfor vil være en tand for tidligt at begynde at modregne noget i bloktilskuddet, der endnu ikke er dukket op.
Man kan så glæde sig over, at Dansk Folkeparti trods alt endnu ikke har magt, som de har agt.
Og jeg kan glæde mig over de utrolig mange henvendelser, de grønlandske folketingsmedlemmer i disse dage modtager fra gode og anstændige danskere, der føler, at de må undskylde på deres lands vegne.
Lad mig bruge denne lejlighed til at sende dem en dybtfølt tak.
Når det er sagt, vil jeg gerne understrege, at jeg som en af de første vil være klar til at gå i spidsen for ethvert rimeligt skridt, som kan bringe det såkaldte bloktilskudssystem ud af verden.
Jeg har sagt det før, når vi har drøftet finansloven, og jeg siger det igen: Det var en sorgens dag, da bloktilskuddet nåede 3 mia. kr., og det kan ikke gå hurtigt nok med at finde løsninger, der kan fjerne dette undergravende system fra jordens overflade.
Systemet er ikke kun undergravende for os og vores stolthed i Grønland, det er også negativt for den danske opfattelse af hele sammenhængskraften mellem vore folk.
Det ødelægger vores muligheder for at være sammen i glæde og ligeværdighed.
Derfor var jeg også meget glad for det resultat, vi nåede i Selvstyrekommissionen, lige inden folketingsvalget blev udskrevet.
Når den aftale bliver cementeret i en selvstyrelov, vil det efter alt at dømme gå meget hurtigt med at få skaffet bloktilskuddet ud af verden.
Det vil afhænge af, om de forventede fund af råstoffer i vores undergrund vil kunne sætte os i stand til at erstatte bloktilskuddet med vores egne penge, uden at levestandarden for vores folk sættes over styr.
Det er netop det smukke i den aftale, at den på en gang sikrer en fortsat positiv erhvervsudvikling i Grønland og samtidig gør Danmark endnu rigere, fordi bloktilskudsmidlerne så kan bruges her i landet i stedet for.
Vi bliver altså alle sammen rigere og forhåbentlig også lykkeligere hver for sig og sammen.
Aftalen tilsiger, at når bloktilskuddet er ude af verden, skal vi forhandle om yderligere fælles brug af de indtægter, råstofferne vil give Grønland i fremtiden.
Jeg vil gerne slå fast, at det er en aftale, som vi fra Grønlands side står fast ved.
Det er netop, fordi det er en aftale, der er baseret på frivillighed og ikke på tvang.
Tvang er noget, vi konstant bør søge at komme væk fra.
Frivillige aftaler er noget, vi bør bevare og udbygge.
Og hvem skulle Grønland hellere ville bygge sine fremtidige aftaler med end med det land og det folk, som vi nu nærmest mere er knyttet sammen med af blodets bånd end af noget andet?
fortsat have brug for et massivt samarbejde med andre end os selv, hvis vi skal drive vores samfund fremad - både som selvstændig aktør på verdensscenen og i den moderne erhvervsudvikling, vi ønsker os.
Hvorfor skulle vi ikke først og fremmest vælge Danmark i den sammenhæng, medmindre Dansk Folkeparti får ødelagt det gode forhold mellem vores lande fuldstændig, inden vi er nået dertil?
Det er jo ikke af uvilje mod danskerne eller Danmark, at vi ønsker vores selvstændighed og vores økonomiske frihed.
Det er, som jeg gang på gang har understreget, et positivt ønske, ikke et negativt.
Jeg har tidligere plæderet for den ordning, der hedder »Free association«.
Det kunne være repræsentation i udlandet, forsvar af vores grænser eller overvågning af luftrummet for nu blot at nævne nogle oplagte områder.
Med den udvikling, verdens klima er inde i for tiden, er det jo nærmest umuligt at forudse, hvilke ændringer, muligheder og behov fremtiden vil skabe i det arktiske område.
Vi er allerede i dag hårdt ramt af ganske ukendte variationer i vores vejrlig med direkte følgevirkning for specielt vores fangere og deres hunde, men også for vores trafiksystemer og vores erhvervsmuligheder.
Man kan med rette befrygte, at denne form for forandring kun vil gå hurtigere og hurtigere i fremtiden og skabe så mange ændringer i det arktiske område, at vi i dag slet ikke kan overskue konsekvenserne heraf.
Der er i øvrigt heller ingen garanti for, at olien i fremtidens samfund vil fortsætte med at have den altafgørende effekt på økonomierne, som den har i dag.
Det vil vi naturligvis ikke medvirke til.
Men som jeg sagde tidligere, er der ikke meget, vi ikke gerne vil medvirke til, hvis det på en betryggende måde kan nedbringe Grønlands behov for bloktilskud.
Bloktilskuddet, som det er i dag, kan kun forstås i sammenhæng med Danmarks krav på suverænitet over Grønland.
Danmark har over for udlandet via aftaler og via internationale retssager fastslået sin ret til at regere over Grønland i forhold til resten af verden.
Det har naturligvis samtidig givet Danmark den forpligtelse at opretholde en levestandard i Grønland, der er lig den danske.
Det er det, man gør med bloktilskuddet i dag: Man betaler for suveræniteten.
Det har hele tiden været min påstand, at Danmark direkte, men især indirekte har haft en ganske god økonomisk og ikke mindst ganske god politisk forretning ud af den ordning.
Hvis vi fremover skal belægges med lån i stedet for tilskud, er der mindst to ting, der først skal ske.
For det første skal det undersøges, hvad Danmark vinder, både økonomisk og politisk, via sin håndhævelse af suveræniteten over Grønland.
Det skal ske både i form af en analyse af de pengestrømme, der løber fra Grønland til Danmark, og i form af en analyse af de direkte og indirekte gevinster, Danmark har af amerikanernes og NATO's tilstedeværelse i landet.
Der er derfor efter min mening et pænt stykke vej igen, før vi så meget som kan drøfte mulighederne for at ændre radikalt på bloktilskudsordningen.
Men det skal ikke forhindre os i at bane vejen ved først og fremmest at få de reelle fakta på bordet, og jeg vil derfor foreslå regeringen, at den nu en gang for alle får sat en absolut uvildig undersøgelse i gang omkring Danmarks økonomiske og politiske fordele ved suveræniteten over Grønland.
Lad mig slutte disse noget mere overordnede betragtninger med at udtrykke håbet om, at den støtte til arktisk forskning, som regeringen pludselig fandt frem i forbindelse med Det Internationale Polarår, som vi havde henvist til i årevis, ikke blot er udtryk for en enlig svale, men for et tilbagevendende træk, der strækker langt ud over polarforskningsåret.
For der er brug for den danske polarforskning, og den har været ganske stærkt svækket alt for længe.
Men det kan vel forventes, at Danmarks nye rolle som klimatopmødevært kan åbne denne regerings øjne op for nødvendigheden af, at også Danmark deltager i forskningen der, hvor ændringerne er værst.
Jeg har sagt det før, og jeg gør det igen nu: Danmark bør, sådan som alle de andre medlemmer gør, støtte initiativet fra Arktisk Råd, nemlig det virtuelle arktiske universitet, U-Arctic, som jeg desværre endnu en gang har ledt forgæves efter i finanslovforslaget.
Vi har tidligere foreslået, at der afsættes 4 mio. kr. til driften af dette fremragende initiativ, som Danmark kan få meget glæde af i sin nyvundne interesse for det arktiske klima.
Til allersidst vil jeg udtrykke det håb, at den besparelsesform, som finansministeren har lagt ned over netop denne finanslov, og som går under det i Grønland noget fremmedartede navn grønthøstermetoden, ikke kommer til at svække de institutioner i Grønland, der stadig er under den danske finanslov.
Jeg tænker her i særlig grad på politiet, hvor vi absolut ikke tåler nogen nedskæringer, hverken i år eller fremover.