Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-05-02:
I fredags havde jeg et møde med landsforeningen, som arbejder for seksuelt misbrugte.
De havde en lang ønskeliste med, og der er ingen tvivl om, at der er en række områder, hvor vi godt kunne forbedre tingene herinde fra Folketingets side.
Det synes jeg vi skal være meget lydhøre over for, for det er ganske voldsomt at have været udsat for et seksuelt overgreb som barn.
Der er mange, der lever med det resten af livet, og det popper op i alle mulige livssammenhænge og er yderst belastende for den pågældende.
Jeg har i hvert fald set nogle meldinger om, at hver tiende barn i Danmark i en eller anden udstrækning har været udsat for en uønsket seksuel kontakt, ikke nødvendigvis et seksuelt overgreb som sådan, men en uønsket kontakt.
Det synes jeg at vi skal tage meget alvorligt.
Det betyder, at der vil være en stor skare mennesker, som til enhver tid kunne have behov for støtte og behandling, rådgivning og vejledning.
Et af de meget store ønsker fra den her forening er, at man bliver anerkendt som offer.
Det handler måske ikke nødvendigvis om adgang til at kunne føre en sag, som fru Karen Hækkerup også sagde, men om på en eller anden måde at kunne blive anerkendt i systemet.
Det handler bl.a. om adgangen til at kunne få erstatning eller i det mindste få sin sag registreret hos politiet.
Jeg kan forstå, at man i Norge, Finland og Irland har en lidt anderledes lovgivning på det her område, hvor der er en mulighed for at få en erstatning, selv om sagen ikke nødvendigvis bliver ført i et retssystem, fordi det kan være rigtig svært at samle det fornødne bevismateriale.
Der var også et interessant forslag om, at man kunne få de her sager registreret ved politiet, og så kunne der over tid måske dukke flere registreringer op på den samme person.
Så kunne politiet måske ane et mønster, og så ville der blive en adgang til på et tidspunkt at sige, at nu er der så mange sager på den pågældende person, at det må være en indikation på, at der er noget om snakken, så der på den måde kunne samles beviser til at kunne føre en sag.
Det synes jeg er et interessant forslag, som jeg håber vi kan arbejde videre med.
Men det, det handler om her i dag, er jo at afskaffe tidsfristen i de her sager om seksuelle overgreb.
Vi har stillet os positive over for at se på det i en erkendelse af, at det i rigtig mange år har været et tabu at tale om det, og mange ofre finder først nu det fornødne mod til at stå frem med de oplevelser, de har haft.
Særlig i forbindelse med sagerne i den katolske kirke har vi set, at ofre er stået frem efter mange år og har et behov for på en eller anden måde at få sat gang i de sager.
Det har så ikke været muligt.
Derfor synes vi faktisk principielt, at man bør afskaffe forældelsesfristen, men vi anerkender også, at vi faktisk allerede fra Folketingets side har tilkendegivet, at det her er et vigtigt område.
Vi har sat Straffelovrådet i gang med det, og jeg kan i hvert fald ikke personligt overskue, hvad det vil sige at fjerne forældelsestidsfristen helt.
Der kan jo være ting, som vi ikke lige har kunnet forudse herindefra.
Derfor synes jeg faktisk, det er fornuftigt, at vi afventer, hvad Straffelovrådet kan komme med på det her område.
Jeg synes, det er fint, at vi har tilkendegivet, at vi synes, at der skal ses på det her fra Folketingets side, men jeg vil også godt sige, at der er behov for at arbejde videre i en retning, hvor vi i det mindste i de sager, som aldrig vil kunne føres, får givet den rette hjælp til de her ofre, så de kan komme over krænkelsen.
Det synes jeg ikke at vi er gode nok til endnu i Danmark.