Peter Skaarup (DF), 2014-05-02:
Tak for Folketingets behandling af det her forslag.
Der er ikke umiddelbart opbakning til forslaget, og så må vi jo bare leve med, at det er der ikke.
Det ændrer ikke ved, at vi synes, det er et godt forslag, for det ville jo indebære, at man fik sat væsentlig mere fokus på offerets situation, end det er tilfældet i dag.
Man kan sige, at hvis politiet og domstolene havde ressourcer til at gennemføre de her retssager hurtigt, når det gælder specielt voldtægt og de grove voldssager, så ville det her forslag ikke være nødvendigt.
Men virkeligheden er, uanset om vi kan lide det eller ej, at de frister, som Folketinget gentagne gange har mindet de forskellige instanser om at vi har, f.eks. 37 dage for domstolenes behandling, jo langtfra bliver overholdt i alle tilfælde.
Det betyder, at nogle af de voldtægtsofre, der deltager i forbindelse med de her sager, som ligesom med seksuelt misbrug af børn er det noget af det mest forfærdelige, altså kan risikere – efter at de først har skullet afgive forklaring til politiet i dagene efter det, de har været udsat for – at skulle komme til domstolen mange måneder senere og igen få rippet op i det traumatiserende, de har været udsat for.
Og de kan risikere, hvis sagen bliver appelleret, at de under landsretsbehandling igen skal deltage i forbindelse med retsmøder, hvor der skal gives forklaring om de her ting.
Det er altså noget, der gør, at det er meget, meget svært for dem, det går ud over, at komme over det, de har været udsat for, for lige så snart de egentlig troede, at nu var de ovre den samtale, der ripper op i det, de har været udsat for, så kommer der en ny samtale – i det her tilfælde med domstolen – i månederne efter.
Og så kommer der måske en eller flere nye samtaler igen med forsvarer og derefter i forbindelse med domstolsbehandlingen.
Det er svært for dem at komme over det, plus at der også i mange tilfælde går lang tid fra det, man har været udsat for, og frem til, at man får erstatning.
Der lægger vi så i forslaget også op til, at det køres i samklang med den indenretlige afhøring.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll spurgte så: Kan man gøre det her i alle tilfælde?
Det er en intention, man kan have, ud over at det i dag bruges i de sager, hvor der er sygdom, eller hvor pågældende opholder sig i udlandet, eller hvor vedkommende kan være udsat for trusler, og hvor det allerede bruges i dag.
Vi synes, at man altså som en hovedregel godt kan bruge det i flere tilfælde, men det klart, at opstår der nye oplysninger, lad os sige det, i en sag, så kan man jo ikke sige til den pågældende, at nu er du friholdt for tid og evighed.
Det kunne f.eks. være nogle oplysninger, der betød, at lad os sige en voldtægt var en falsk anmeldelse, eller hvor noget tydede på, at det kunne være en falsk anmeldelse, for det er klart, at så må en hovedforhandling også indeholde, at offeret er til stede.
Og som jeg sagde til en ordfører, så er virkeligheden jo den, at der i en del af de her sager vil være vidner, som selvfølgelig deltager i hovedforhandlingen, og forklarer den oplevelse, vidnerne har.
Her taler vi altså bare udelukkende om offeret, som vi gerne vil skåne mest muligt, og som jo har været udsat for det voldsomme, som vedkommende nu har været udsat for.
Det gør man så også allerede i dag.
Men vi skal gøre det endnu mere, synes vi.
Så er der et hjørne af det her, som flere ordførere har været inde på, og det handler om seksuelle overgreb mod børn, og der er det jo heldigvis sådan, at med hensyn til de yngste børn kan man i dag foretage videoafhøring.
Det var en hård kamp at få indført det i sin tid, men det blev indført, og nu taler man så heldigvis om – hvad også Børnerådet har været inde på – at man kan forhøje grænsen, så flere, også de lidt ældre børn, kan blive omfattet af muligheden for videoafhøring ligesom i de andre nordiske lande.
Spørgsmålet er så, om vi også skal indføre det i vidt omfang – specielt når det gælder voldtægt – som jo desværre kan sammenlignes med seksuelle overgreb mod børn.
Det er det, vi foreslår her i al sin enkelhed, og vi håber, at tiden arbejder for det her forslag.
For enten skal man som sagt gøre det her, eller også er man altså nødt til at være meget mere kontante med ressourcetildelingen, sådan at sagerne kan blive afgjort hurtigere ved domstolene og hos politiet.
For man kan ikke overholde de mål, vi har sat os fra politisk side, og man gør det åbenbart ikke, og derfor er der en indsats at gøre fra regeringens side på de to fronter.
Jeg kunne også efterlyse – det vil vi arbejde på i forbindelse med udvalgsarbejdet – at regeringen så bliver stærkere til at fortælle, hvad den vil gøre for, at de krav, der er om at overholde fristerne, bliver opfyldt – både hos politiet og hos domstolene.
For det er en vigtig del af hjælpen til ofrene, som vi skylder dem for det, de har været udsat for.