Christine Antorini (S), 2008-03-25:
Jeg vil gerne takke for den debat, der har været om Socialdemokraternes beslutningsforslag om at sikre, at der også kommer kvalitet på hele det private uddannelsesmarked.
Jeg har med glæde noteret mig, at alle har erkendt, at der er et problem her; der er et ureguleret marked, som betyder, at nogle unge mennesker tror, at de får en ordinær uddannelse, og som bagefter finder ud af, at der ikke er nogen, der vil ansætte dem, i hvert fald ikke hvis det er en virksomhed, som gerne vil have uddannede medarbejdere.
Jeg har også hørt, at alle sådan set erkender, at der kan være problemer i, at man som kunde simpelt hen ikke kan gennemskue, om man rent faktisk bliver behandlet af nogen, som har en uddannelse, fordi der ikke er de redskaber, der skal til, for at vi kan skabe gennemsigtighed på markedet.
Men hvis man omvendt markedsfører sig med, at man laver uddannelser, der svarer til de offentlige uddannelser, synes vi, at det er et helt rimeligt krav, at der også bliver ført til tilsyn med, om man lever op til det niveau.
Derfor består de tre elementer, der er i vores beslutningsforslag, netop af nogle redskaber, som ikke på en bureaukratisk måde, men meget enkelt giver et tilbud til de private kursusudbydere, som faktisk laver en ordentlig uddannelse, om at de også kan få den blåstempling, at de med god samvittighed kan gå ud og markedsføre sig på det her marked.
Når vi foreslår, at der skal føres et eksternt tilsyn via Undervisningsministeriet, er det jo, hvis man siger, at man laver, hvad der svarer til en ordinær uddannelse.
Hvis man ikke gør det, kan man lave et kursus, så nemt er det.
Så der er jo ikke meget bureaukrati i det; hvis man laver noget, der ikke lever op til det, jamen så hedder det bare et kursus.
Og inspireret af hr. Jørgen Poulsen vil jeg sige for det er et meget godt eksempel - at der jo f.eks. er mange journalistiske uddannelser, der masser af kurser, hvor man kan lære forskellige teknikker inden for det journalistiske håndværk, og det er fint, man behøver ikke at gå på universitetet for at lære de teknikker.
Men hvis der omvendt udbydes en privat journalistuddannelse, må man også forvente, at den uddannelse lever op til de krav, som de offentlige journalistuddannelser har.
Det er jo den måde, man får gennemsigtighed på markedet på, både for de unge mennesker, og når virksomhederne skal ansætte folk efterfølgende.
Men det, der ligger i vores beslutningsforslag, er som sagt et eksternt tilsyn, hvis man ønsker at kalde sin private uddannelse for en uddannelse.
Jeg vil også lige sige om økonomien, at vi synes, det er helt rimeligt, at hvis man ønsker den blåstempling, som det jo vil være - det vil give meget værdi til de private udbydere, hvis de rent faktisk kan skrive: Dette er under Undervisningsministeriets tilsyn - så betaler man også for det tilsyn.
Så det er ikke sådan en ekstraordinær byrde, vi vælter ud over Undervisningsministeriets i forvejen lidt sparsomme budgetter, for det er faktisk markedet selv, der kommer til at finansiere det, sådan som man også kender det fra mange andre ordninger, fordi det giver værdi til den pågældende virksomhed, at man har den blåstempling.
Det andet - og det vil jeg gerne kvittere for, for det hørte jeg faktisk fra alle ordførerne, inklusive Venstres, som ellers var mest tilhænger af det her lidt wild west private kursusmarked - er, at der nok er behov for at kigge nærmere på, om markedsføringsreglerne er tilstrækkelige.
Det vil vi selvfølgelig tage op i udvalgsarbejdet.
Jeg håber, vi kan inddrage Forbrugerombudsmanden; det er lidt svært, for det er jo en uafhængig instans.
For at dømme efter den dialog, jeg har haft med folk fra Forbrugerombudsmandens kontor, er det et mangelfuldt regelsæt, og man mangler faktisk den ekspertise, som lige præcis Undervisningsministeriet har, i, hvad indholdet af en god uddannelse er.
Men jeg hører en bred tilkendegivelse af, at vi kigger videre på det element i fællesskab i udvalgsarbejdet.
Det sidste, vi foreslår, er at nedsætte et hurtigtarbejdende udvalg, der samlet kigger på de typer af sundhedsuddannelser, der har noget med vores krop at gøre.
Jeg hørte faktisk også en bred tilkendegivelse måske lige på nær fra Venstre - af, at det var en god idé med sådan et hurtigtarbejdende udvalg, og jeg håber, at vi igen, når vi sidder i vores udvalgsarbejde, kan lande på en model, hvor vi faktisk får nogle fagfolk på tværs af de her brancher til at sætte sig ned og kigge på problemet.
Det er jo ikke noget, vi som Socialdemokrater har opfundet ud af den blå luft.
Vi har fået en række henvendelser ikke bare fra frisørmestrene, men også fra dem, som faktisk gerne vil drive nogle seriøse kosmetikerforretninger, dem, som gerne vil drive nogle seriøse wellnessforretninger osv.
Så kan vi grine og sige, at det de er et velstandssamfund, der har råd til al den slags.
Der er vi faktisk ikke moralske; vi synes, det er fint, at der er et sprudlende erhvervsliv inden for de her brancher, det er smaddergodt.
Vi synes bare, det er vigtigt, at de, der er der, rent faktisk har en uddannelse.
Vi kan jo se, at det er et cirkus i øjeblikket, hvor mange faktisk ikke får en ordinær uddannelse.
Men vi håber også på - på baggrund af de tilkendegivelser, der har været - at vi i udvalgsarbejdet kunne få nogle fagfolk til at kigge på, hvordan vi kan sikre, at de uddannelser, der har noget med vores krop at gøre, får en form for autorisationsordning eller andet, der viser, at de opfylder de fornødne krav.
Ligesom det fremgik af den dialog, vi havde tidligere, om, at når man kan finde ud af at lave statsautoriserede ejendomsmæglere, så må det også være muligt at lave en eller anden form for ordning, der blåstempler dem, der er ansat ude i de pågældende virksomheder. Jeg vil gerne komme med nogle yderligere eksempler end dem, jeg er kommet med i den dialog, der har været, for jeg synes virkelig, at det, der sker ude på det her marked, er et cirkus. Jeg nævnte bl.a. den brochure, som vi har fået fra Frisørmesterforeningen: Den er så fra frisørskolen i Aalborg, og der er en række vildledende informationer om, at man følger Undervisningsministeriets bekendtgørelser, eksamener, og hvad ved jeg, og det er fup og fidus alt sammen.
Men det er ikke det eneste eksempel på vildledende markedsføring, der er.
På bagsiden af deres brochure, siger de, at der er en masse frisørsaloner, der bruger deres kursister; der er f.eks. nævnt en frisør Lynge fra Thisted.
Og grunden til, at jeg overhovedet har fået den her brochure, er, at frisør Lynge fra Thisted, en frisørmester, kunne se, at han figurerede på den der liste fra Frisørskolen i Aalborg, og han kunne ikke drømme om at ansatte sådan en ufaglært en fra Frisørskolen i Aalborg, hvorfor han går til sin arbejdsgiverforening, som jo altså er Danmarks Frisørmesterforening, og siger: Hvad i alverden stiller jeg op med, at jeg legitimerer et kursussted, hvor jeg ikke kunne drømme om at ansatte ufaglærte piger fra?
Men det sker bare, og der er ikke noget, der kan forhindre, at han bliver misbrugt på den måde.
Det er da ikke rimeligt.
Jeg undrer mig i øvrigt også over, at Danmarks dyreste frisørsalon, der hedder Gun-Britt i og ligger i København - nogle vil måske kende den er med på den her liste.
De er åbenbart også nogle, der bruger ufaglærte fra nogle af de her frisørskoler.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge Gun-Britt, om det virkelig kan være rigtigt, eller om de også figurerer sådan tilfældigt på de her lister.
Det er jo det, vi er ude for; det er et marked, som ingen kontrollerer, og hvor der ikke er de håndtag, som betyder, at pigerne faktisk kan blive informeret ordentligt.
Og det her kursus er et af de billige, for det koster kun knap 60.000 kr. for 1 år.
Der er andre steder, hvor det koster 80.000 kr. for 1 år for at få en uddannelse, man ikke kan bruge til en pind.
For frisørmestrene har faktisk lavet en undersøgelse, som dokumenterer, at de ikke vil ansætte dem.
Hvis man går ind på de vikarbureauer, der findes inden for det her område - og det er ikke kun frisører, det er altså også inden for kosmetikerbranchen osv. - kan man se, at de i deres markedsføringsmateriale understreger, for de laver jo nemlig ordentligt markedsføringsmateriale, at kunden er garanteret, at hvis vedkommende får en vikar fra dem, så er det en, der har den 4-årige erhvervsuddannelse inden for det pågældende område.
De understreger det, fordi de ved, der er for mange af de her unge mennesker ude på markedet, som ikke kan det, de skal.
Jeg vil komme med flere eksempler, for det pengecirkus, der foregår, er virkelig grotesk.
Der er nævnt en driftig frisørskole her, Frisørakademiet i Odense.
De sender sådan en reklamebrochure rundt til frisørsalonerne, hvor de har lavet et regnestykke for dem.
Hvis frisørsalonen nu dropper at tage en praktikelev fra den ordinære uddannelse, lyder regnestykket, og bare betaler det der kursusgebyr her koster det så 74.500 kr. for 1 år - så sparer de x kr. i forhold til praktikløn osv., og når eleverne fra Frisørakademiet så kommer og skal have praktikken i deres frisørsalon, kan de bare bruge dem som ordinær arbejdskraft.
Det kan de jo tjene penge på, og det regnestykke betyder, som der står her: Din fortjeneste er på 61.000 kr.
Tænk, de er ude og markedsføre til private saloner: Lad være med at lave ordinære praktikpladser.
Næh, finansier vores dyre, dyre kursusafgift, og så kan du oven i købet tjene penge på det.
Det er da helt ude i hampen.
Så tager man nogle af arbejdsformidlingerne: De har så troet på det, når de her private frisørskoler har sagt, at eleverne får en jobgaranti for det er også noget af det, de markedsfører sig med.
Den jobgaranti, som en ung pige får her, betyder, at hun har betalt de der sådan 78.000 kr. for en uddannelse, der ikke er en uddannelse, og jobgarantien består i, at hun kan blive ansat på en af de her kursusudbyderes - så at sige egne saloner efterfølgende.
Men hun bliver altså fyret, inden der er gået 9 måneder.
Og hvorfor?
Fordi man kan fyre kvit og frit inden 9 måneder, uden at man skal komme med en skriftlig begrundelse for fyringen.
Så det er jo et fuldstændig lukket kredsløb, der er ude på det her marked, og jeg er altså nødt til at sige, at det ikke er nok at sige: Det var dog trist, det er vi kede af.
Vi er altså nødt til at finde nogle håndtag, så vi får noget kvalitet i de her uddannelser.
Det er synd for pigerne, det er synd for kunderne, det er synd for de virksomheder, der faktisk gerne vil drive ordentlig virksomhed.
Og det er det, vi prøver at tage højde for med det her beslutningsforslag.
Vi glæder os til udvalgsdrøftelsen.
Jeg har noteret mig, at der faktisk er ret bred tilslutning til forslagene, så jeg håber, at vi kan komme så langt, at vi får et kvalificeret udvalgsarbejde for at få løst nogle af de her helt uacceptable problemer, som der er på det her private såkaldte kursusmarked.
Ja, man kan jo blive fristet til at blive privat i den her snak, og jeg ville ønske, at jeg havde råd til at blive klippet hos Gun-Britt.
Men det, som er sagens kerne i forhold til den her brochure, er noget andet.
Det er hele diskussionen om markedsføring.
Og når vi overhovedet har fået brochuren, er det jo altså, fordi en frisørmester figurerer på den som garant for, at man roligt kan tage den her uddannelse, for så er der en masse frisørklinikker, der vil ansætte en.
Der er så bare en, der har sagt: Jeg har aldrig ansat nogen fra Frisørskolen Aalborg. Gun-Britt og andre rangerer som de dyreste i Danmark, og det synes jeg også er helt i orden, hvis man klipper godt, eller hvis det er fedt at blive klippet der; det vil jeg så overveje nu, men det kan vi snakke om bagefter.
Det er altså fint nok, men jeg synes så bare, at man skal vide, hvad det er for medarbejdere, der er der, herunder også, om de har fået den efteruddannelse, der skal til.
Venstres ordfører sagde jo også, at de selv havde erkendt, at de ikke kunne så meget, de fleste af dem fra de private skoler.