Villy Søvndal (SF), 2008-10-09:
For nylig så jeg statsministeren på tv.
Statsministeren var i Wall Street - han rejser jo en del - hvor han med et hammerslag lukkede den amerikanske børs.
Det der med at lukke børsen i New York med et hammerslag er en meget traditionsrig begivenhed, som hver dag følges af tv-seere over hele verden.
Statsministeren benyttede så i øvrigt lejligheden til at komme med en utvetydig hyldest til liberalismen og den uregulerede kapitalisme - midt under en verdensomspændende krise, der hvert eneste sekund kaster almindelige lønmodtagere ud i arbejdsløshed og truer millioner almindelige menneskers økonomi i en grad, så mange mennesker må gå fra hus og hjem.
Statsministeren benyttede i øvrigt lejligheden til at advare mod enhver begrænsning af de frie kapitalbevægelser og markedets brutale love.
Pludselig kunne man kende ham igen som den liberalistiske ideolog, der slås for den rå og utilslørede kapitalisme, en fuldstændig utøjlet kapitalisme, hvor markedet sættes foran alt andet, og hvor sociale, miljømæssige og menneskelige hensyn kommer i anden række uden begrænsninger og demokratisk kontrol med kapitalbevægelser, kort sagt et samfund, hvor pengene bestemmer.
Jeg kunne ikke lade være med at tænke på, at der var noget historisk over billederne af statsministeren, der slår med hammeren, så børsen kan lukkes og lysene slukkes.
På den måde var det også et billede af en tid, der er ved at rinde ud, nemlig den nyliberale æra, som statsministeren og George W. Bush, statsministerens bedste ven, har været eksponenter for.
Den tid er ved at være forbi.
Hvad efterlader de så?
De efterlader et morads, som andre må rydde op i, når det handler om økonomi, når det handler om klima, og når det handler om Irak.
Jeg tror, at statsministeren og George W. Bush vil blive husket som politikere, der tog fejl på alle de afgørende dagsordner i deres tid.
De tog fejl, da de lod spekulanter og lykkeriddere tage for sig på det frie, uregulerede marked og efterfølgende sendte regningen til almindelige skatteydere.
De tog fejl, da de ignorerede den truende klimakatastrofe og i årevis forsinkede de nødvendige internationale aftaler.
De tog fejl, da de indledte den katastrofale krig i Irak, som har kostet hundredtusinder af irakere livet og drevet millioner på flugt.
På den måde er historien om Bush og statsministeren en trist historie, en sørgelig historie, men den gode nyhed er, at det snart er slut.
Det er det både i USA og i Danmark, hvor et nyt hold står parat.
I USA skaber Barack Obama håb og begejstring blandt helt almindelige amerikanere, fordi han er klar til at stille sig i spidsen for et politisk sporskifte.
Og i Danmark ser vi en stadig mere samlet opposition, der med S og SF som de toneangivende partier formulerer fælles politik på de centrale områder.
Vi er i fuld gang med at gøre Danmark klart til en ny start.
Den seneste tid har vi også herhjemme oplevet banker, der er krakket, firmaer, der er gået nedenom og hjem.
Vi oplever unge familier, som er førstegangskøbere, og som nu sidder fast i en gældsfælde og måske skal gå fra hus og hjem.
Nogle vil måske spørge, om det er rimeligt at bebrejde regeringen, at det går skidt med økonomien.
Regeringen er vel ikke ansvarlig for, at der er krise i USA.
Og så alligevel.
For var det ikke den her regering, der pustede boligpriserne op ved at give grønt lys for både flexlån og afdragsfrie lån?
Var det ikke den her regering, der satte yderligere skub i den udvikling ved at fastfryse ejendomsbeskatningen?
Var det ikke den her regering, der som Bush i USA uddelte ufinansierede skattelettelser?
Var det ikke den her regering, der lod stå til, mens griske og uduelige bankdirektører sikrede sig aktieoptioner på to- og trecifrede millionbeløb?
Regeringen lod smarte gulddrenge og lykkeriddere tage for sig af værdierne i stedet for at sikre et effektivt tilsyn.
Spekulanterne blev styrtende rige uden selv at skabe noget som helst af værdi, mens murersvenden, der bygger huse, og SOSU-assistenten, der tager sig kærligt af vore ældre, nu sidder tilbage med regningen.
Det er resultatet af en helt forfejlet politik, og derfor har vi brug for en ny regering, der fører en ny politik.
I SF har vi fremlagt en række forslag, som skal hjælpe de trængte unge familier, der lige har købt hus eller lejlighed.
Vi foreslår, at førstegangskøbere, der kommer i klemme, skal have mulighed for at indefryse deres ejendomsskat.
Det vil skabe tryghed hos mange unge familier.
For SF er det vigtigt at sikre stabilitet i finanssektoren og tryghed for almindelige bankkunder; tilsynet med bankerne skal skærpes, hvis det står til SF.
Vi var med til at redde Roskilde Bank, og det gjorde vi, fordi alternativet ville være værre og ville ramme mange danskere med helt almindelige indkomster.
Men lad mig sige det meget klart: Jeg har ingen respekt for de bankdirektører, der sikrede sig selv mange millioner og efterlod regningen hos andre.
Jeg vil tro, at smarte advokater og revisorer har hjulpet dem med at få millionerne i sikkerhed.
Måske er det lovligt, men rimeligt er det ikke.
Jeg tror, at rigtig mange danskere sidder tilbage med en følelse af at være til grin for deres egne penge, og det gider vi ikke en anden gang.
Direktørernes aktieoptioner har fået dem til at tænke kortsigtet og uansvarligt for selv at score en hurtig gevinst, og det går ikke.
Derfor har vi krævet et forbud mod aktieoptioner til bankdirektører, så svage sjæle ikke fristes over evne.
Det har været SF's position helt fra starten, og derfor har vi også tilsluttet os aftalen fra i mandags, som forpligter bankerne til at stille med de første 35 mia. kr., hvis en bank skal reddes.
Vi tilslutter os aftalen og tager det økonomiske medansvar, men vi undrede os stilfærdigt over, at vi ikke blev inviteret til forhandlingerne.
Vi er overbevist om, at vi ville have fået en bedre aftale, hvis SF havde siddet med ved bordet.
Hvorfor skal landets fjerdestørste parti holdes ude?
Jeg synes ikke, situationen er til den type af barnagtigt drilleri.
Det klæder ikke regeringen at bruge krisen til partitaktiske manøvrer, især ikke når finansministeren har haft så travlt med at understrege, at man skulle hæve sig over partipolitik på grund af situationens alvor.
Danmark står ikke kun i en finanskrise; vi står også i en velfærdskrise.
7 år med gammeldags og forældet liberal politik, hvor skattelettelser prioriteres højere end velfærd, begynder nu at vise sig på velfærden, der skranter.
Rigtig mange danskere er trætte af at høre den ene minister efter den anden bedyre, hvor fint det hele går, samtidig med at velfærden smuldrer.
I øjeblikket er landets kommuner i gang med hårde spareøvelser takket være regeringens benhårde, ja, næsten nordkoreanske styring af kommunerne.
I september svarede over halvdelen af landets kommunalchefer, at de forventede væsentlige besvarelser i budgettet for næste år, og kommunalcheferne løftede også sløret for, hvem der ville blive ramt.
23 pct. af kommunerne vil skære på ældreområdet, og 22 pct. vil spare på børnehaver og vuggestuer.
Det er de ældre, det er børnene, der betaler prisen for regeringens politik, så derfor, kære statsminister og kære regering: Hvis I ikke kan gøre det bedre, så kan vi! SF har sammen med Socialdemokraterne formuleret en fælles plan, der skal komme kommunerne til hjælp.
Vi vil hjælpe kommunerne med en ekstra milliard – penge, der skal gå til de ældre, til de udsatte børn og til at sikre, at de mange busruter ikke nedlægges.
Også på dette område er der fælles fodslag mellem oppositionens toneangivende partier.
Under valgkampen lovede Venstre, at det skulle være slut med nedslidte folkeskoler og uhumske toiletter.
Siden er der ikke sket meget på den front, tværtimod.
Forfaldet fortsætter, og man kan jo undre sig.
Enhver privat husstand, der opdager, at det drypper ned, vil da ikke udsætte en renovering; den vil gå i gang nu.
Borgmestre af forskellig partifarve kan fortælle om, hvordan regeringen trods sine valgløfter har nægtet dem at reparere skoler, der er hærget af skimmelsvamp.
Der er også kommuner, der har fået afslag på at bygge nye institutioner, selv om de har pengene på anlægskontoen; det skyldes regeringens anlægsloft.
SF mener, det er absurd at forhindre kommunerne at reparere skoler, der er angrebet af svamp, og at det er absurd at tvinge kommunerne til at leje dyre pavilloner i stedet for at bygge de nødvendige institutioner.
Det er det specielt i øjeblikket, hvor ledigheden inden for byggeriet stiger.
Ordrebøgerne er ved at være tomme, og murere og tømrere og andre bygningsarbejdere i titusindvis står til at miste deres job i løbet af den kommende tid.
I SF er vi optaget af at sikre beskæftigelse for håndværkere.
Det skal bl.a. ske ved at give kommunerne lov til at renovere de nedslidte skoler og bygninger, og det tror jeg også at mange elever og lærere vil sætte pris på.
Arbejdstilsynet har på det seneste besøgt 1.200 skoler over hele landet.
På hver fjerde skole
var der problemer med indeklimaet, og på 230 skoler var det så alvorligt, at der blev givet et påbud om at ændre forholdene.
Der var skoler, der var i så ringe en forfatning, at de slet ikke kunne repareres.
Vi kan ikke være det bekendt.
Børn sidder hele dagen på skoler, som ikke er i orden, med utætte vinduer, huller i loft og vægge og toiletter, som er så ulækre, at ingen herinde kunne drømme om at benytte dem.
Kære regering, kære statsminister: Hvis I ikke kan gøre det bedre, så kan vi! Mange danskere husker nok, hvordan statsministeren på Venstres landsmøde for 5 år siden pralede med regeringens voldsomme nedskæringer på miljøområdet.
Det var ved den lejlighed, at statsministeren med stor selvsikkerhed proklamerede: Der er ikke en frø, der er ikke en fugl, der er ikke en fisk, der har fået det ringere som følge af regeringens miljøpolitik. Det budskab klappede Venstrefolkene voldsomt ad, for man kan beskylde Venstrelandsmøder for meget, men ligefrem at være en økologisk højborg tror jeg ville være en falsk beskyldning.
Netop derfor var det også både interessant og morsomt, at statsministeren i sin åbningstale forsøgte at fremstille sig som naturens sande ven.
Der er brug for en grøn revolution, siger statsministeren i dag.
Ja, det har vi bestemt brug for.
Det er faktisk på høje tid, for denne regering har både skåret ned og ladet stå til på miljøområdet.
Regeringen har netop i år givet tilladelse til at pløje naturarealer op - som også fru Ida Auken var inde på - på størrelse med Bornholm, Samsø og Læsø sammenlagt.
Det er store arealer, der indtil nu har ligget brak, og mon ikke de fugle, mon ikke de frøer, mon ikke de fisk, der havde opholdssteder i og omkring disse naturområder, har fået det en lille smule værre?
Mon de opfatter statsministeren som naturens sande ven?
I SF vil vi have en ordentlig beskyttelse af de omgivelser, vi lever i, og som giver os så stor livskvalitet.
Derfor fremlægger vi i denne samling en omfattende og ambitiøs naturplan for Danmark, en plan, der kan beskytte naturen og sikre, at fremtidige generationer kan vokse op i et grønt Danmark.
Næste år er Danmark vært for et stort internationalt klimatopmøde i FN-regi.
Det er vigtigt, at vi tør stille os i spidsen for en løsning på de faretruende klimaproblemer.
Klimaproblemerne er nu så alvorlige, at de kræver hurtig og håndfast handling, vi har ikke meget tid at give af.
Derfor skal vi have en ordentlig og forpligtende international aftale på topmødet i København.
Ikke bare i Danmark, men i hele verden vil statsministeren blive vurderet på de resultater.
I øjeblikket kan vi ikke være tjent med Danmarks rolle.
Regeringen udvander igen og igen de klimamål, som EU sætter sig, det er dårligt lederskab.
Det må da vække til eftertanke, når vores klimaminister i BBC-programmet HARDtalk bliver konfronteret med, at Danmarks energipolitik er på linje med kinesernes.
Der er en berettiget forventning om, at Danmark som værtsnation går forrest i arbejdet med at sænke CO2-forbruget, og det lever vi ikke op til i øjeblikket.
Vi skal have flere vindmølleparker på havet, og vi skal udnytte de gode danske erfaringer og udvikle klimavenlige løsninger, der kan eksporteres til resten af verden.
Vi skal have et kollektivt trafiksystem, der er nemt, der er lækkert, der er billigt.
Lige nu risikerer vi, at hver femte bus bliver taget ud af drift, fordi olieprisen stiger.
Regeringen sidder med armene over kors og sender sorteper videre til kommunerne.
SF og Socialdemokratiet har fundet penge til busserne, også på dette område er oppositionen i førertrøjen.
På en dag som i dag er det også passende at sige lidt om ytringsfriheden.
Det er selve livsnerven i vores demokrati.
Jeg deler også opfattelsen af, at den er under pres, men det er jo netop i en sådan situation, hvor den er under pres, at man skal stå sammen.
Vi skal slå ring, hvis ytringsfriheden krænkes, og her tænker jeg også på Jens Rohde.
Venstres tidligere politiske ordfører dristede sig til at sige sandheden om regeringens spil om Irakkrigen, hvilket gennemhullede hele regeringens forklaring om, hvorfor Danmark gik i krig.
Han blev straks mødt med et krav om at trække sine udtalelser tilbage.
Hvordan man gør det, ved jeg ikke, men det kan man jo spørge den tidligere socialminister, fru Eva Kjer Hansen, om.
Og hvorfor skulle han så æde sine ord i sig igen?
Nej, den reelle grund til, at han skulle trække dem i sig igen, afslørede hr. Søren Pind i Politiken.
Det skal han, fordi de, som hr. Søren Pind sagde, var i modsætning til, hvad statsministeren siger, og den slags går jo ikke i Venstre.
Så derfor bare til sidst: Lad os i Folketinget slå ring om den ytringsfrihed, hvor et folketingsmedlem eller et tidligere folketingsmedlem får lov til fuldstændig frit, uden at føle sig intimideret, uden at føle sig truet, at sige tingene, som man reelt oplever dem.
Det er noget helt værdifuldt i det her land.