Søren Pind (V), 2010-05-21:
Lad mig indlede med at sige, at regeringen er enig i de overordnede målsætninger bag beslutningsforslaget om oprettelse af Danmarks Frivilligkorps for Udvikling og Demokrati.
Vi kan alle blive enige om behovet for at styrke bæredygtig udvikling og demokrati i udviklingslandene, og det er faktisk fundamentet for vores udviklingssamarbejde.
Vi kan også blive enige om, at folkelig deltagelse i udviklingsarbejdet er vigtig for at sikre en bred forankring af vore indsatser, og der er heller ikke tvivl om, at vi hele tiden skal søge at styrke befolkningens kendskab til og interesse for udviklingsarbejder.
For det første er der ikke noget behov for et frivilligkorps i statsligt regi, og for det andet er oprettelsen af et sådant korps ikke den mest effektive måde at bruge knappe udviklingsmidler på.
Hvad angår behovet for oprettelse af et frivilligkorps, er der allerede en lang række muligheder for frivilligophold i udviklingslandene, som tusindvis af danskere, unge som ældre, benytter sig af.
Bl.a. arrangerer mange private danske udviklingsorganisationer forskellige frivilligprogrammer i udviklingslandene, og det er programmer, som grundlæggende svarer til ideerne bag beslutningsforslagets frivilligkorps.
Mellemfolkeligt Samvirke sender hvert år mere end 1.000 danske ud i verden på kortere eller længere ophold.
Over 100 danskere arbejder i dette øjeblik frivilligt for Mellemfolkeligt Samvirke i forskellige udviklingslande.
De laver fortalervirksomhed, miljøarbejde, oplyser om hiv/aids, hjælper til på børnehjem eller bidrager på anden vis med en frivillig indsats.
Adskillige andre små og store danske civilsamfundsorganisationer tilbyder tilsvarende frivillige ophold, hvor danskere arbejder frivilligt med humanitære udviklingsrelaterede spørgsmål.
Frivilligprogrammerne har typisk et element af egenbetaling, hvor et eventuelt overskud fra programmet går til at finansiere organisationernes professionelle udviklingsarbejde.
Også en række private firmaer, danske såvel som internationale, tilbyder lignende muligheder for at gøre en forskel i et udviklingsland.
Endvidere er der mulighed for gennem multilaterale organisationer at lave frivilligarbejde.
FN har eksempelvis et volontørprogram, hvor tusindvis af mennesker hvert år bidrager til FN's arbejde med at fremme fred og udvikling.
Den første begrundelse for at afvise beslutningsforslaget er altså, at der allerede eksisterer en lang række forskellige muligheder for frivilligindsatser, som danskere i alle aldre i vidt omfang er engageret i.
Det har jeg stor respekt for, og jeg mener ikke, der er noget behov for, at staten går ind og duplikerer eller underminerer indsatser, der allerede på glimrende vis udføres i regi af bl.a. det danske civilsamfund.
Der er ingen tvivl om, at frivilligprogrammerne kan være et værdifuldt bidrag til mellemfolkelig forståelse og danskeres kendskab til udviklingsspørgsmål, og der er heller ikke tvivl om, at de mange frivillige i samarbejde med lokale partnere er med til at løse en række vigtige konkrete opgaver i udviklingslandene.
Det kan vi kun være glade for og stolte af.
Til gengæld mener jeg ikke, at oprettelse af et frivilligkorps giver danske skatteydere og ikke mindst denne verdens fattigste fuld valuta for hver bistandskrone.
Behovene i udviklingslandene er i princippet uendelige, men ressourcerne til gengæld knappe, og derfor skal vi også prioritere hårdt.
Vi skal bruge hver enkelt bistandskrone så effektivt som overhovedet muligt, og det gør man efter min opfattelse ikke ved at oprette et administrativt tungt og bureaukratisk frivilligkorps, hvis konkrete udviklingseffekt er tvivlsom.
Vi har en kvalitet i vores bistand, der er blandt verdens bedste.
Det skyldes bl.a., at vi arbejder i overensstemmelse med principperne i Pariserklæringen og Accrahandlingsplanen.
Det betyder, at vores udviklingssamarbejde er baseret på modtagerlandenes egne behov og egne prioriteter, at indsatserne foregår inden for rammerne af landenes egne udviklingsplaner og egne systemer, og at der tilstræbes en effektiv koordination og arbejdsdeling mellem donorer.
Et dansk korps af frivillige, der typisk vil udføre enkeltstående projekter og aktiviteter inden for en begrænset tidshorisont, vil med al respekt ikke være den direkte vej til bæredygtig udvikling og demokrati i udviklingslandene.
Udsendelse af danske tømrere og lærere til udviklingslandene hører bistandens barndom til og efterspørges ikke af vore partnere.
Oprettelse af et frivilligkorps er således ikke den mest effektive måde at bruge knappe bistandsmidler på, og på regeringens vegne skal jeg således opfordre til, at beslutningsforslaget afvises.