runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Hvis der bliver færre hjertepatienter og der derfor ikke er nok til fire behandlingssteder, men kun til tre, vil der jo være et sted i landet, hvor man får længere afstand til den behandling.
Hvis der tilsvarende er børnespecialer, hvor det skønnes, at to steder i landet er nok og det mest betryggende for kvaliteten, ja, så vil der være andre steder i landet, hvor man derved får længere til den behandling.
Det kan jo ikke være anderledes.
Det, vi som politikere skal efterprøve, er selvfølgelig, om der er noget usagligt, om der københavneri inde i billedet, om der er noget, man har glemt osv.
Men hvis vi ved at se på den dialog, der har været med alle de forskellige selskaber, universiteter og hospitaler, kan se, at det er gået rimelig for sig, og det handler altså om faglige hensyn, synes jeg, at vi politikere skal lade Sundhedsstyrelsen træffe afgørelsen, sådan som vi har aftalt.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-04-28:
Det, jeg synes er helt åbenlyst i dette spørgsmål, er, at man altså glemmer, at der er tale om børn.
I andre dele af Norden, i Norge og Sverige, har man også centraliseret børneområdet, men man har ikke gjort det i så høj en grad, som Sundhedsstyrelsen lægger op til på det her område.
Jeg frygter virkelig, at de syge børn, det drejer sig om, går glip af en moderne behandling, som man har på Odense Universitetshospital på de her områder, bl.a. for de nyresyge børn.
Noget af det, man tit taler om, er, at der er en dynamik imellem flere afdelinger, hvor nogle kan tage noget nyt i brug, andre kan holde fast i nogle gamle metoder, og man kan udveksle oplysninger.
Jeg frygter virkelig, at det her vil betyde, at der er nogle børn, der får dårligere muligheder for at være sammen med deres familie og deres pårørende, men også for at få et liv til at hænge sammen, på trods af at de måske er blevet nyrepatienter, eller på trods af de måske har fået kræft.
Det synes jeg er et meget, meget stort problem, for det vil også betyde, at der vil være nogle børn, der får en dårligere behandling som følge af dette spørgsmål.
Derfor skal vi være utrolig sikre den dag, vi siger, at der ikke skal være et tilbud til de her børn.
Vi skal være hundrede procent sikre, for vi kan meget hurtigt komme til at gøre det, at vi nedlægger noget, der har taget 40 år at opbygge i dette land, på 40 dage, og bagefter kan vi ikke gøre det om.
Rasmus Prehn (S), 2010-04-28:
Når Finansministeriet har fremlagt beregninger, der viser, at kommunerne kan spare 6 mia. kr., hvis kommuner, der har et højt serviceniveau, skærer deres udgifter ned til gennemsnittet, er ministeren så enig med næstformanden for KL, Venstremanden Erik Fabrin, der kalder disse udregninger teoretiske og diskussionen absurd?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-04-28:
Er ministeren enig med sundhedsøkonom ved Syddansk Universitet Kjeld Møller Pedersen i, »at hvis niveauet skal holdes, bliver regeringen nødt til at gå på kompromis med politikker som behandlingsgarantien ... eller indføre brugerbetaling«, hvis ikke borgerne skal opleve forringelser ved indlæggelse og behandling i vores fælles sundhedsvæsen?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Nu er det jo gået helt godt med at leve op til behandlingsgarantien.
Ventetiderne er faldet med en tredjedel; den gennemsnitlige ventetid er nu på 63 dage, hvor den tidligere var på 90 dage.
Og det er jo altså sket under det eksisterende finansieringssystem og under de eksisterende regler.
Så derfor kan det vel også godt gå en tid endnu. Jeg kunne forstå spørgsmålet, hvis det var sådan, at vi nu dekreterede nulvækst på sundhedsområdet, men det gør vi jo netop ikke.
Vi har jo sagt, at 5 af de 10 mia. kr., som staten og kommunerne skal spare de næste 3 år, netop skal gå til sundhedssektoren, og det er jo ikke mindst, for at vi kan være sikre på, at ventetiderne ikke stiger.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-04-28:
Baggrunden for spørgsmålet er jo, at man i Information den 23. april, altså i fredags, kunne læse, at ikke bare Kjeld Møller Pedersen, men også Jes Søgaard og andre sundhedseksperter siger, at det her jo ikke kun er et spørgsmål om besparelser på nuværende tidspunkt.
Vi synes i Socialdemokratiet, at det er mærkeligt, at det er kommunerne, der skal holde for, for at man kan sikre, at der fortsat er vækst i sundhedsvæsenet.
Men det, som bliver rejst som en problemstilling i den her artikel, er jo, at vi faktisk på lidt længere sigt står over for en ganske stor udfordring, i og med at vi dels bliver flere ældre, dels kan behandle flere.
Og udgifterne til sygehusmedicin er jo steget 15 pct. hvert år de seneste mange år.
Så alene af den årsag vil der ikke være skattegrundlag til at kunne undgå at måtte foretage nogle prioriteringer i det danske sundhedsvæsen.
Og der synes jeg jo, at det er lidt mærkeligt, at regeringen bliver ved med at holde krampagtigt fast i, at der skal være en 4-ugers-behandlingsgaranti for alle borgere, uanset om det, de fejler, er en skavank, de godt kunne leve lidt længere med, hvis de til gengæld bare vidste, at det ville blive behandlet inden for 8 uger, eller om de fejler noget, der er lidt mere alvorligt.
Der er fuldstændig ens garanti for alle, uanset at vi bliver nødt til at komme igennem nogle ret hårde besparelser og nogle ret hårde prioriteringer i sundhedsvæsenet i de kommende år.
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Da landet var ved at gå rabundus i slutningen af 1970'erne og begyndelsen af 1980'erne, låste den daværende Schlüterregering med Henning Christophersen som finansminister kronen fast.
Renten faldt, og der har været troværdighed omkring det lige siden.
Det er så at sige rygraden i dansk økonomi.
Bemærk, at midlet på en vis måde er irrationelt og strider imod det, der står i de økonomiske lærebøger, men ikke desto mindre virkede det politisk.
Så indførte vi et skattestop, som også på visse måder kan diskuteres, men det har virket og skabt så stor troværdighed, at næsten alle partier på et tidspunkt i princippet var tilhængere af skattestoppet.
Og jeg ser målet om at nedbringe ventetiderne i det samme lys.
Den udvidede behandlingsgaranti er et måske ikke særlig rationelt, men ikke desto mindre virkningsfuldt middel til at få nedbragt ventetiderne.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-04-28:
Konsekvensen er jo, at man havde opbrugt de midler, man havde fået stillet til rådighed af regeringen.
Og vi ser lige nu, at folk bliver fyret som følge af det ansvar, som regionerne har taget på sig.
Men det er da ikke en politik, der kommer til at medføre, at ventelisterne bare sådan uden videre bliver kortere og kortere, og det er da heller ikke en politik, der vil medføre, at de mange ældre patienter, vi har rundtomkring, vil opleve, at der er serviceforbedringer i sigte, når det handler om, at man bliver indlagt akut.
Tværtimod har vi jo nu set, at Arbejdstilsynet har været ude og sige, at niveauet for arbejdsmiljøet er helt i bund ude på de danske hospitaler, og vi har været ude og sige, at det nogle steder kommer til at være til skade for patienterne.
Så jeg hører godt ministeren sige, at man ikke vil prioritere fra den her regerings side, men konsekvenserne vil jo bare ramme patienterne rigtig, rigtig hårdt, især de svage patienter.
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
De gennemsnitlige ventetider er faldet med en tredjedel, fordi regeringen har øget bevillingerne til sundhedsvæsenet i faste kroner og øre med 25 pct.
Sådan hænger det sammen.
Nu øger vi bevillingerne yderligere i forventning om, at det giver endnu flere operationer, at endnu flere kommer igennem.
At der så er især en region, som har ansat flere, end de havde patienter til, er jo en tilståelsessag.
Det er jo påviseligt, og det indrømmer sygehusdirektørerne: Der blev ansat flere, end der var patienter til.
Det er jo ikke noget argument i forhold til de regioner, som faktisk gjorde det rigtig godt, bl.a. Region Syddanmark, som ikke har gjort den samme fejl, og som ikke har de samme overskridelser.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-04-28:
Jamen det vil jeg ikke, for både i Region Hovedstaden og i Region Midtjylland
har man fuldt ansvarlige regionsråd, som har taget opgaven på sig, har taget teten og sagt, at de nok skal gå i gang med at prøve at spare de midler, som budgetterne er overskredet med.
Men der er også en bestemt grund til, at man mange steder overskrider budgetterne.
Jeg er nødt til at minde ministeren om – for ministeren var jo ikke minister dengang – at dengang man lavede strukturreformen under den her regering, valgte man at lade Region Hovedstaden føde med et permanent underskud på 450 mio. kr. om året, hvert år.
De penge har Region Hovedstaden hvert år taget på sig at finde, uden at det skulle gå ud over de psykiatriske patienter, uden at det skulle gå ud over disse medicinske patienter, men det kan jo ikke blive ved.
Der er det da interessant nok, at Region Syddanmark hives frem, men det var da også Region Syddanmark, der fik ekstra penge af regeringen sidste gang.
Jeg synes, det interessante er, at det, vi kan se er konsekvensen af regeringens politik, er, at man har indført en hyr og fyr-politik, at det går ud over arbejdsmiljøet og dermed ud over patienterne, at det, der måske kunne kaldes utilsigtede hændelser, er ved at blive til omsorgssvigt og misforståelser og kommunikationssvigt mellem patienterne og personalet.
Er det det sundhedsvæsen, vi ønsker os i Danmark?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg synes ikke, det var et klart spørgsmål.
Men jeg skal jo svare, og svaret er, at ventelisterne er blevet nedbragt i kraft af ekstra bevillinger og et element af øget produktivitet.
Det er fint.
Det er den vej, vi skal videre ad.
Selvfølgelig er der fortsat problemer, og jeg har da godt set, at der er overskridelser i visse regioner, men det ændrer jo ikke ved, at de statslige udgifter i faste kroner og øre er steget og produktiviteten er steget lidt.
Så er der problemer i nogle regioner, det ved jeg godt.
Dem skal vi vel også drøfte, når vi nu mødes her i maj/juni for at drøfte fremtidens økonomi.
Men jeg synes ikke, at spørgeren kan løbe fra, at sundhedspolitikken har været en rigtig stor succes.
Borgerne er rigtig glade for, at de kan gå et andet sted hen, hvis ikke de kan få deres operation i løbet af 1 måned, og det vil vi helst holde fast i.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-04-28:
Mener ministeren, at det er klogt at gennemføre en langt mere vidtrækkende centralisering af behandlingen af syge børn på kræft- og nyreområdet udover det, man har gjort i de øvrige nordiske lande, og på trods af anbefalingerne i specialerapporten fra 2008 udarbejdet af Sundhedsstyrelsen i samarbejde med Dansk Pædiatrisk Selskab og repræsentanter fra regionerne, når det vil medføre, at flere syge børn og deres familier vil få sværere ved at få en hverdag med sygdom og behandling til at hænge sammen, at dygtige speciallægers kompetencer ikke vil blive udnyttet, og at rekrutteringen og uddannelsen af yngre læger vil blive forringet?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Det kunne jeg jo holde en meget lang tale om, og jeg er glad for, at der var et spørgsmål mere, for det var selvfølgelig en lidt barsk afslutning, jeg kom med, og derfor er det godt, at hr. Rasmus Prehn har mulighed for at komme igen.
Vi mener, at man kan leve op til det mål, vi har sat – samlet uændret offentligt forbrug, samme personale, samme antal kroner i faste værdier – og så flytter vi lidt fra kommunerne til regionerne, og de penge skal findes fra om 1 ½ år, og det mener vi kan lade sig gøre uden de konsekvenser, som hr. Rasmus Prehn her udmaler.
Hele tiden får mindre, hele tiden får mindre, hele tiden får mindre.
Det er hr. Rasmus Prehns sang om den offentlige sektor i almindelighed og i dag om kommunerne.
Og den sang har ingen forbindelse med virkeligheden.
I virkeligheden er personalet vokset og vokset i kommunerne og især i regionerne.
Og skatterne har vi det største besvær med at holde i ro.
Han ville jo ikke skælde så meget ud på regeringen, hvis det ikke var, fordi han, hvis han selv kunne bestemme, bare ville give los, selvfølgelig ville han bare give los.
Det er også derfor, det er rigtig uklogt at give hr. Rasmus Prehn magt, som han har agt.
Men han skal ikke påstå her i Folketinget, at regeringen sparer og sparer og sparer, og at kommunerne får mindre og mindre og mindre.
Det er simpelt hen løsrevet fra virkeligheden, det er taget ud af den blå luft, det er ude i hegnet, det er hul i hovedet.
Rasmus Prehn (S), 2010-04-28:
Når statsministeren har varslet fyringer
af 8.000 kommunalt ansatte, hvor skal kommunerne så efter ministerens opfattelse fyre medarbejdere er det inden for for folkeskolen, børnepasning eller ældrepleje?
Der er en chance mere her – jeg skal jo læse op.
Når statsministeren har varslet fyringer af 8.000 kommunalt ansatte, hvor skal kommunerne efter ministerens opfattelse så fyre medarbejdere – er det inden for folkeskolen, børnepasning eller ældrepleje?
Nu er jeg i den situation, at jeg stort set kommer fra en kaffesnak med den tidligere finansminister hr. Mogens Lykketoft, hvor vi simpelt hen repeterede de her ting.
Og sagen er den, at det var sådan, at da hr. Mogens Lykketoft var finansminister i kongeriget Danmark, var der en langt større vækst i det offentlige forbrug, der var mange flere penge til velfærdsydelser.
Sådan var det.
Og skolerne havde flere penge til at lave undervisning for.
Hvis man hele tiden stræber efter et gennemsnit, risikerer man altså, at man får en langsom udhuling.
Og det er jo det, borgerne oplever derude.
Det beklagede ministeren og sagde at han var virkelig ked af osv.
Men da problemet skulle løses, var der ikke flere penge, da måtte man finde dem inden for den samlede ramme.
Så er det jo, at det betyder, at man hele tiden får mindre, hele tiden får mindre og hele tiden får mindre.
Det er jo et angreb på fællesskabet, et angreb på velfærdssamfundet.
Det skulle regeringen tage og sige åbent og ærligt i stedet for at pakke det ind.
Da danskerne den 1. januar satte sig i sofaen for at se statsministerens nytårstale, tror jeg, at mange noterede sig med stor glæde, at der blev sat fokus på folkeskolen.
Der skulle være et såkaldt 360-graders eftersyn af folkeskolen.
Hvad jeg derimod ikke tror at danskerne havde forventet
var, at der ganske kort tid efter skulle være en 360-graders rundbarbering af folkeskolen, hvor man skal spare, hvor man skal have mindre, og hvor der direkte er skolelærere, der bliver sendt hjem til deres familie med en fyreseddel i hånden.
Man havde ikke regnet med, at den fokus, den omsorg, som regeringen viste for folkeskolen, handlede om at gøre mindre og spare og udhule, sådan at den situation, vi står i, er, at vi bliver en af de første generationer i mange hundrede år, der skal fortælle vores børn, at vi har råd til mindre uddannelse, end vi selv har fået.
Det er jo situationen, og det tror jeg skuffer folk.
Der tror jeg, der er nogle, der tænker, at den form for politik er helt på månen, helt i hegnet og hul i hovedet.
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Hvis jeg ikke husker forkert, vil antallet af elever falde med 36.000, og så skal der vel også være færre lærere.
Det er jo ikke en rundbarbering, det er en tilpasning til et faldende børnetal.
Normalt er det sådan, at når børnetallet falder, så bliver udgifterne, hvad de var, og når tallet så stiger, stiger udgifterne også.
Men det går altså ikke nu, for vi får færre børn og flere ældre, og samtidig har vi ikke flere penge, end vi har, og derfor er det altså nødvendigt at få en vis afdæmpning af udgifterne, når det gælder børn, så der bliver en vis stigning, når det gælder ældre.
Det er det, der hedder samlet uændret vækst.
Når man ser på, hvor vidt forskellige udgiftsniveauer kommunerne og skolerne har, så er jeg altså overbevist om, at man godt kan forbedre skolen uden at bevilge en hel masse ekstra penge fra staten.
Rasmus Prehn (S), 2010-04-28:
Når det er sådan, at forældre til børn og skoleelever landet over oplever, at der faktisk er en stigning i antallet af skoler, der ikke lever op til minimumstimetallet, oplever folk det altså som en kvalitetsforringelse.
Altså, når man ikke lever op til det antal timer, man har sagt der burde være, og der bliver flere og flere af den slags skoler, er det et udtryk for, at kvaliteten falder.
Sådan oplever danskerne det.
Men jeg kan sådan set godt medgive dette, at lad os nu prøve at få en dialog om det i stedet for at beskylde hinanden for at være på månen eller have hul i hovedet.
Jeg tror altså, at man selvfølgelig er nødt til også at tilpasse folkeskolen til antallet af elever, ingen tvivl om det, og derfor skal man også kigge på det.
Og man er også nødt til at kigge på, om man kan lære af en nabokommune, om man kan gøre noget andet, noget med undervisningsassistenter.
Lad os tale om det, ingen tvivl om det, men det er jo bare det, kommunerne allerede gør i stort omfang
Og vil det ikke klæde en regering, som lige har givet skattelettelser i flere hundrede tusinde kroners klassen til de allerrigeste, bare åbent og ærligt at sige: Jamen prøv at høre, det med velfærd er altså ikke noget for os, den er vi ikke med på i Venstre, næh.
Vi synes, at bankdirektører skal have mange hundrede tusinde kroner i skattelettelser, det er vores politik.
Så er det jo åbent og ærligt, for så kan man jo vælge på valgdagen at sige: Er vi til velfærd, eller er vi til skattelettelser?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg vil foreslå spørgeren at tage en kop kaffe med tidligere finansminister hr. Mogens Lykketoft.
Så kan han fortælle, hvordan det er, man fører kommuneforhandlinger.
Så jeg kan kun opfordre til en kaffesnak med hr. Mogens Lykketoft for at finde ud af, hvordan de kommuneforhandlinger foregår.
De foregår overhovedet ikke på den måde, som spørgeren forestiller sig.
Nu vil jeg så for anden gang gentage, at jeg ikke har talt om undervisningstimer, tværtimod har jeg så sent som i dag indskærpet, at undervisningstimetallet skal holdes.
Der er vedtaget et minimum, og det skal holdes.
Jeg har ikke talt om ekskursioner, jeg har ikke talt om noget som helst af det, som spørgeren nævner her.
Derimod er der ting, som man med fordel kan drøfte med kommunerne, og det er, om der er statslige regler, som kan lette kommunernes arbejde, altså om man kan bruge udfordringsretten noget mere.
Der er jo visse steder, hvor man får afslag på at bruge udfordringsretten, fordi det strider mod loven.
Det er sådan, det foregår, når man forhandler med kommunerne.
Og det tror jeg heller ikke han mener den er.
Det er jo en rimelig ting at gøre opmærksom på, at der er nogle, der gør det billigere og bedre end andre.
Det er ikke absurd.
Naturligvis kan forskelle i ressourceforbrug tilskrives forskelle i rammevilkår og den prioritering, som politikerne har besluttet at foretage.
Det er jo tilladt at beslutte at have et højt serviceniveau, ligesom det er tilladt at beslutte at have et lavere serviceniveau.
Men det er jo interessant, at nogle kommuner bruger dobbelt så meget på administration som andre.
Det er jo interessant, at en kommune bruger 73.000 kr. pr. ældre i kommunen, mens en anden kommune kun bruger 39.000 kr. pr. ældre i kommunen.
Så jeg må bedrøve spørgeren.
Regeringen vil blive ved med at studere sådan nogle opgørelser, ikke fordi man skal tage dem for mere, end de er, men fordi de trods alt indikerer, at der er nogle, der gør det bedre end andre.
Det kan jeg som tidligere undervisningsminister virkelig bekræfte.
Og det, der på en vis måde er det glædelige i disse tider, hvor vi ikke har så mange ekstra penge, er, at jeg som undervisningsminister stort set aldrig har kunnet konstatere nogen sammenhæng mellem udgiftsniveau og kvalitet.
Rasmus Prehn (S), 2010-04-28:
Hvis man skal tage det sidste for pålydende, kan man jo blive helt nervøs for fremtidens folkeskole, altså hvis ministeren nærmest antager, at jo færre penge der er, jo bedre en folkeskole får vi.
Det synes jeg da er uhyggeligt, og det er da kedeligt at høre det fra regeringens side.
Jeg synes også, det er noget besynderligt at høre ministeren stå her i Folketingssalen og give udtryk for, at hans egen partifælle, den tidligere formand for Kommunernes Landsforening og nuværende næstformand, borgmester Erik Fabrin, ikke mener det, han siger.
Det er dog en voksen mand, der har været i politik i ganske mange år, og som har beklædt en af de største tillidsposter i det danske samfund, nemlig den som formand for Kommunernes Landsforening, som til citat giver udtryk for, at nu må den her diskussion holde op, for den er absurd, og den er teoretisk.
Det siger Erik Fabrin jo ikke, fordi man ikke skal sammenligne og ikke hele tiden skal bestræbe sig på at blive bedre, men fordi det absurde ligger i, at regeringen tillader sig at antage, at kommunerne ikke allerede laver den form for benchmarking, den form for sammenligning.
Altså, ministeren må da være bekendt med, at hver eneste kommune, hver eneste gang den lægger budget, sammenligner nøgletal med andre kommuner for at se, om den kan blive bedre, og om der er noget, den kan gøre mere effektivt.
Men når der er forskelle, er det jo, fordi der er kæmpestor forskel på landets kommuner.
Nogle har mange borgere med sociale problemer, nogle har borgere med store integrationsvanskeligheder, nogle har store geografiske afstande osv. osv., nogle kommuner har pendlere, som rejser ind til København og tilbage igen, og som har brug for daginstitutioner med lange åbningstider, nogle har mulighed for at have dagplejere, fordi det er der altså nogle, der gerne vil være, mens andre er nødt til at have vuggestuer osv.
Der er kæmpestore forskelle.
Derfor er det altså et nummer for popsmart bare at drage sammenligninger og sige, at de dårligste kommuner må tage sig sammen og blive bedre.
Det er, som om regeringen ikke respekterer det kæmpestore stykke arbejde, som bl.a. Erik Fabrin og andre byrådsmedlemmer gør landet over, og hvor man jo er fuldt ud bevidste om, at man godt kan lære af hinanden, det gør man jo hver eneste dag.
Der er bare forskelle.
Vil ministeren slet ikke anerkende det problem?
Bertel Haarder (V), 2010-04-28:
Jeg kan overhovedet ikke godkende nogen som helst af hr. Rasmus Prehns udlægninger og heller ikke udlægningerne af, hvad jeg har sagt, og heller ikke udlægningerne af, hvad Erik Fabrin har sagt.
Jeg er overbevist om, at det, som han har ment, da han talte om, at diskussionen var absurd, har været, at det kommunale selvstyre jo består i, at man har lov at vælge et højt serviceniveau og lov at vælge et lavt serviceniveau.
Det har han jo fuldstændig ret i, deri består det lokale selvstyre.
For så vidt kan man sige, at diskussionen er absurd.
Men jeg har så nævnt eksempler, hvor den ikke er absurd.
Der er nogle kommuner, som i stedet for tolærerordninger bruger undervisningsassistenter, det er billigere – og lige så godt efter min mening.
Det er deres beslutning.
Jeg har lov til at påpege det, hvis de har valgt en dyrere løsning end nødvendigt.
Rasmus Prehn (S), 2010-04-28:
Ministeren er jo udmærket godt klar over, at hvis det alene drejede sig om de der små eksempler, ministeren kommer med her, var der ikke rigtig nogen penge at finde.
Hvis man skal op på de beløbsstørrelser, som regeringen selv har lagt frem i deres regnestykke, er det voldsomme besparelser, vi taler om, så drejer det sig ikke om forskellen på en studenterløn og en lidt højere løn for en undervisningsassistent, det er jo ikke der, problemet ligger.
Nej, det er altså voldsomme beløb, der skal spares.
Vi har prøvet at regne lidt på det.
Hvis man tager nogle af de kommuner, som bruger mere end gennemsnittet, hvor meget skal der så rent faktisk spares?
Tager vi f.eks. Aalborg Kommune, skal man på dagpasning spare 40,3 mio. kr., og på ældreområdet skal man spare 56,6 mio. kr.
I forvejen er det sådan, at man nu 10 år i træk har siddet i budgetforhandlingerne og sparet og sparet og sparet , og man føler, at man har nået smertegrænsen.
Og det signal, der så sendes herfra, er, at man kan trylle beløb frem af den her størrelse bare ved at lære af hinanden.
Er det ikke i overkanten af, hvor arrogant man kan være over for kommunalpolitikere, der gør alt, hvad de kan, for at leve op til det ansvar, de er blevet betroet af vælgerne?