Marianne Jelved (RV), 2016-04-29:
Børnesager er i deres natur ulykkelige, fordi børn er de mest udsatte og sårbare mennesker, som helt og aldeles er afhængige af voksne omkring sig.
Det gælder også de voksne, som de har på deres institutioner, altså på skolerne og i fritidstilbuddene, og så er der selvfølgelig socialrådgiverne i kommunerne.
De voksne har en særlig sans for at fange de signaler, der kommer fra de børn, der har problemer.
Jeg synes, at det på mange måder er et rigtig godt beslutningsforslag, som Enhedslisten har fremsat.
Jeg vil tillade mig at læse et stykke op fra bemærkningerne til beslutningsforslaget for at gøre reklame for den gode sag, som handler om, at man ved at forebygge og tage fat meget tidligt kan løse en lang række problemer langt, langt bedre, end hvis man venter, til børnene bliver teenagere.
Det har vist sig i Herning, og det er evalueret af Det Nationale Institut for Kommuners og Regioners Forskning og Analyse
– Fire ekstra sagsbehandlere havde på kun 1 år tjent de ekstra lønudgifter hjem.
– Udgifter til dyre forebyggende foranstaltninger er stagneret.
– Færre børn blev anbragt på institution.
– Færre børn blev anbragt uden for hjemmet.
– Antallet af klagesager blev halveret.
– Tilknytningen til nærmiljøet blev øget.
– Kvaliteten i sagsarbejdet er bibeholdt og på nogle parametre forbedret.
« Så kommer der også en meget vigtigt kommentar her: »Evalueringen slog fast, at det bærende element for succesfuld implementering var et lavt sagstal, fordi dette giver sagsbehandlerne tid til den nødvendige faglighed og fordybelse.« Ingen kan være mere enig i, at det her er en succeshistorie.
Det er en god idé, at Herning lod sig inspirere af en svensk kommune, som hedder Borås.
Der står også meget fair, at Folketinget har afsat midler til videreudvikling i andre kommuner, der kan få en økonomisk håndsrækning, hvis de vil gennemføre implementering af den samme form for program eller måde at arbejde på.
Den anden succeshistorie er jo, at Dansk Socialrådgiverforening i en undersøgelse af sagsantallet i de kommunale forvaltninger har fundet, at godt halvdelen af kommunerne overskred Dansk Socialrådgiverforenings anbefalinger om sagsantal.
Det er, uden at vi har lovgivet.
Det kan virke som inspiration.
I Radikale Venstre er vi ikke særlig interesserede i at lovgive om, hvor mange enkeltsager den enkelte socialrådgiver bør have.
Der er helt forskellige vilkår, og derfor synes vi, det er bedre at reklamere for og oplyse om de resultater, man får andre steder, ved at gøre tingene på en måde, som er mere rimelig, end at dynge 90 sager op til den enkelte sagsbehandler.
Det er jo et ledelsesproblem i en kommune, hvor man opfører sig på den måde, og derfor bør man også holde øje med dem, der er ansat til at holde øje med sagerne.
Her tænker jeg også på Ankestyrelsen, som har en sag med at holde øje med de kommuner, som ikke varetager deres opgave godt nok, og som får klager fra borgerne om, at de skal kigge på den slags ting og formidle viden og erfaring fra andre kommuner.
Så jeg kan ikke glæde Enhedslisten med andet end at rose deres forslag, for jeg vil ikke være med til at lovgive om sagsantal pr. socialrådgiver, men gerne til at udbrede viden om, hvordan man får bedre sagsbehandling.