Morten Østergaard (RV), 2009-05-07:
Der tegner sig jo ligesom to skoler her i Folketinget.
Den ene skole tegnes af regeringen, regeringspartierne og Dansk Folkeparti.
De siger, det går kanon, det kører derudad, og den kriminalpræventive indsats er lige der, hvor den skal være.
For sandheden er jo, at de, der bliver rodet ind i den konflikt, vi nu hører og taler så meget om, er nogen, som er kendt af systemerne - det er nogen, som kommunen kender, det er nogen, som politiet kender - og at der ikke er ressourcer til at tage sig af dem, og at der ikke er en samlet og koordineret indsats.
Og man kan også se, at der er steder, hvor det fungerer, men det sker på sådan en slags projektbasis, og uden at der er nogen helhed i det.
Så kan man spørge, om ikke regeringen gør noget, og svaret er, at det gør den, for der er da fremlagt en bandepakke.
Og der må vi så igen spørge: Hvad siger de, der har forstand på det kriminalpræventive arbejde?
Der kan vi jo så kigge i Politiken for den 7. april og under overskriften »Socialarbejdere dumper bandepakke« læse det, Jørgen Pedersen, der er formand for SSP-samrådet, citeres for at sige: »Jeg tror ikke, at hårdere straffe vil virke. Selv unge kriminelle kender loven ud og ind, og de ved, hvornår de kan slippe uden om. …«.
Der er altså med andre ord nogle regeringspartier, som siger, at de gør det, der skal til, og at det kører som smurt i olie.
Så kan vi konstatere, at der bliver flere og flere bandemedlemmer, og vi kan konstatere, at de, der arbejder ude i felten, både politiet, BUPL og SSP-medarbejderne, siger, at der skal andet til end det, regeringen lægger frem.
Og så kan vi jo så spørge befolkningen, om de er trygge ved det, der foregår.
Nej, det er de ikke.
Situation er den, at der i dag er dobbelt så mange mennesker, som lever i angst for at blive udsat for kriminalitet, end der var i 2002.
Derfor synes jeg, at regeringen bør genoverveje, om ikke alle de her sporadiske tiltag, som man nævner, og som jo hver for sig kan være udmærkede, trænger til at blive samordnet til en samlet strategi mod organiseret kriminalitet og væbnede opgør, for vi hører meget om den her indsat, der skal gå på to ben, men det er jo, som om det ene ben går betydelig hurtigere end det andet.
Og det virker jo heller ikke, i hvert fald hvis man skal høre på dem, der arbejder med det ude i felten, som om de sådan går i samme retning.
Monty Python havde på et tidspunkt noget, de kaldte OL i gakkede gangarter, og det kan det jo nemt udvikle sig til, hvis det er sådan, at når man går på to ben, går benene i hver sit tempo og i hver sin retning.
Derfor synes jeg altså, at regeringen bør tage bestik af situationen, som er alvorlig, når det så klart og entydigt siges af dem, der arbejder ude i felten med de her ting, at der skal en mere struktureret indsats til.
Må jeg så ikke med hensyn til efterspørgslen efter narko
- det var fru Marlene Harpsøe, der var inde på det - sige, at det for os er helt afgørende at have en strategi for at mindske efterspørgslen efter narko, og at det at sætte kloge mennesker til at vurdere, hvordan man gør det mest effektivt, har jeg meget vanskeligt ved at se hvad man kan have imod.
For os har det været helt afgørende, at det netop ikke blev en hashkommission eller noget andet, men at det blev en kommission, som har til opgave at fokusere på efterspørgslen efter narko, hash og andre rusmidler i almindelighed, for hvis ikke vi kan reducere efterspørgslen, vil vi vedblive at have de her kriminalitetsproblemer, og de kan tage til i form i mere eller mindre voldsom grad og nogle gange blusse op til det, vi ser i øjeblikket.
Derfor er det jo et spørgsmål om, hvorvidt man bare vil lade stå til og så ligesom tage tidslen en gang imellem, når man synes den stikker for meget, eller hvorvidt man vil tage fat om ondets rod.
Og det, vi lægger op til, er altså en tilbundsgående, struktureret, koordineret og systematisk indsats frem for brandslukning og sporadiske initiativer, og det gør vi, fordi det er det, der efterspørges, og fordi vi tror det virker.