runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eigil Andersen (SF), 2008-04-09:
Jeg kan forstå, at der er noget omkring arbejdsfordelingen her.
Det, der er sket i den tyske sag fra Niedersachen, er, at man havde et udbud af et offentligt byggeri, hvor en del af byggearbejdet blev udført vistnok af et polsk firma, og selv om det var krævet, at man skulle følge tyske overenskomster, betalte det polske firma kun halv løn til de medarbejdere, der udførte arbejdet.
Nu er jeg så klar over, hvordan arbejdsfordelingen er mellem de forskellige ministerier.
Men som det er nævnt af fru Line Barfod, har bl.a. Århus Kommune en regel om, at hvis man laver udbud der, skal danske overenskomster overholdes.
Er det ministerens holdning, at det er vigtigt at stå vagt om, når kommunerne udbyder et arbejde og det eventuelt bliver udliciteret også til udenlandske firmaer, at man så kan kræve, at danske overenskomstforhold for løn og arbejdstid skal overholdes?
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Nu er det jo sådan, at der ligger en dom, og konsekvenserne af den dom vil nu blive undersøgt, og når så juristerne har vurderet konsekvenserne af den, kan vi jo sætte det i relation til de regler, der hidtil har været gældende i Danmark.
Det er altså beskæftigelsesministeren, der er ansvarlig for at foretage den vurdering.
Jeg vil selvfølgelig afvente den med stor interesse og se, hvad Beskæftigelsesministeriet sammen med Justitsministeriet og Udenrigsministeriet kommer frem med af vurderinger i forhold til det danske arbejdsmarked.
Eigil Andersen (SF), 2008-04-09:
Jeg respekterer fuldt ud, at det hører under Beskæftigelsesministeriets område at foretage den juridiske vurdering af dommen, som vi her taler om.
Det, som jeg prøver at spørge velfærdsministeren om, er, hvorvidt hun holdningsmæssigt mener, at det er vigtigt uanset jura, som kan falde forskelligt ud, altså, at det er en god pointe, at vi gør alt, hvad vi kan for, at det er muligt i Danmark, når man foretager licitationer, at stå vagt om danske løn- og arbejdsforhold, og at det kan lade sig gøre at kræve, at de overholdes.
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Spørgsmålet gik på min holdning til dommen.
Der er svaret: Jamen det kan jeg ikke svare på, før jeg kender vurderingen af dommens konsekvenser.
Man begiver sig jo heller ikke ud i en mere generel vurdering, fordi konsekvenserne i forhold til det danske arbejdsmarked jo i den grad vil jeg sige - afhænger af vurderingen af dommen.
Line Barfod (EL), 2008-04-09:
Jeg er med på, at det kan tage lidt tid at læse en dom fra EF-Domstolen.
Men ministeren og regeringen må jo have en holdning til, om man synes, at social dumping i Danmark er en god idé, og om man synes, det er godt, at der kommer firmaer hertil fra andre lande, som byder ind med nogle meget lavere priser på opgaver for det offentlige, fordi de ikke behøver at overholde danske løn- og arbejdsvilkår.
Det må ministeren jo have en holdning til.
Er det godt med social dumping, eller synes ministeren, at vi skal gøre, hvad vi kan for at holde fast i, at de, der kommer hertil, skal arbejde på lige vilkår, at danske løn- og arbejdsvilkår skal overholdes, og dermed også, at firmaerne konkurrerer på lige vilkår og ikke på at kunne dumpe prisen?
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Nu vil jeg altså holde mig til det, jeg faktisk blev spurgt om, nemlig min holdning til EF-Domstolens dom i Rüffertsagen.
Det var det, jeg blev spurgt om, og der må jeg så sige, at jeg ikke i stand til at svare, før dommen er blevet vurderet i Beskæftigelsesministeriet sammen med Justitsministeriet og Udenrigsministeriet.
Jeg håber på, at vi kan finde bred enighed om at få gjort noget ved det, for det vil give et rigtig godt fundament for at få vendt den her udvikling, som jo har stået på i rigtig mange år.
Vi kan se af rapporten, at det for de mennesker, der bliver sat ud af deres bolig, faktisk er noget, som trækker meget lange, alvorlige spor efter sig.
Det giver nogle skadevirkninger, som jo ikke kun er en alvorlig belastning for de mennesker, men som også betyder, at det er noget, som på mange forskellige måder rammer samfundet som helhed.
Det er på alle måder en god idé at være langt tidligere på banen i den slags sager.
Så jeg glæder mig rigtig meget, og jeg synes, det er en meget vigtig socialpolitisk indsats, vi for alvor skal have gjort noget ved nu.
Rasmus Prehn (S), 2008-04-09:
Det er jeg rigtig glad for.
Jeg synes, det er så ulykkelig en sag, at det skærer helt ind i hjertet, når man bliver konfronteret med sådan noget, også den konkrete sag, som jo desværre kun er én blandt rigtig mange.
Derfor håber jeg virkelig, at det, at ministeren nu beder om en redegørelse, går ind i sagen og prøver at gøre noget ved det, er noget, der kan være medvirkende til, at man får rettet op på det her.
Afslutningsvis vil jeg da gerne sige, at jeg synes, det er træls, at vi har stået her og talt om det siden 2005, og at vi skal helt frem til 2008, før ministeren konkret begynder at gøre noget ved det.
Nu ved jeg godt, at der har været andre ministre før den nuværende minister, men lad os nu håbe, at vi kan få løst den her situation.
Vi skal have et Danmark, hvor familier med børn ikke bliver sat på gaden.
Det er jo udmærket med ord og overskrifter fra regeringens side, og det er jo også prisværdigt, at man fra regeringens side har valgt at skrive ind i sit regeringsgrundlag, at man skal af med de her udsættelsessager.
Men ikke desto mindre er tallet jo steget.
Vi har igennem de sidste flere år set, at tallet er steget og steget og steget.
Og imens har vi set, at regeringen har nøjedes med at tale om det uden at komme med reelle initiativer.
Allerede tilbage i efteråret 2005 tog jeg på vegne af Socialdemokratiet den her sag op med den daværende socialminister, fru Eva Kjer Hansen, og spurgte, om vi ikke skulle til at gøre noget, for vi kunne se, at tallene var steget siden 2002.
Jeg spurgte: Skal vi ikke have løst de her problemer?
Hun lovede bod og bedring, og så har vi altså set, at tallet steg i 2006, og nu er det så også steget i 2007.
Det er jo flere år, der er gået nu her.
Jeg har set hos Ritzau, at formanden for de socialt udsatte Preben Brandt udtaler, at den her stigning simpelt hen er forkastelig.
Mener ministeren ikke, at regeringen har svigtet gennem de senere år, når man ikke har gjort noget mere ud af det her?
Det er jo virkelig alvorligt, når en familie bliver sat på gaden.
Jeg skal gøre opmærksom på, at vi her i salen i dag har besøg af en person fra Greve, som er blevet sat på gaden med sine fire børn, og vedkommende sidder her og er tilhører.
Det er altså den virkelige verden, der er på besøg her i Folketinget i dag.
Der er flere og flere, der bliver sat på gaden, og regeringen har siden 2005 ingenting foretaget sig andet end at lægge nogle overskrifter frem.
Kan man være det bekendt?
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Men nu sker der heldigvis noget, for det er jo en illusion at tro, at det her er et nyt fænomen.
Desværre har det jo været et fænomen, som bestemt også fandtes op gennem 1990’erne under den socialdemokratisk-radikale regering.
Dengang kom det bare ikke frem i lyset, fordi det ikke blev talt.
Nu er der heldigvis sket det, at Domstolsstyrelsen er begyndt at tælle og hvert år oplyse, hvor mange udsættelsessager der er.
Det giver jo grundlag for, at der bliver handlet.
Man kan så bare begræde, at det ikke er sket noget før.
Det, der er grundlaget for de initiativer, som jeg offentliggjorde i går, er jo, at Socialforskningsinstituttet har lavet en kulegravning af området som en forudsætning for at finde ud af, hvad det er for mennesker, og hvad det er for en situation, de er i, for at lave en så effektiv indsats som muligt.
Rasmus Prehn (S), 2008-04-09:
Jeg er sikker på, at hvis man spørger folk fra miljøet, socialrådgivere og andre, der har siddet med de her sager, så vil de give udtryk for, at der altså har været en meget stor stigning i de senere år, hvor man har talt op.
I de år, hvor man har talt op, kan vi også se, at det er steget år for år.
Så der er altså rigtig meget, der tyder på, at det er, imens vi har haft den nuværende regering, at det er steget.
Men o.k., jeg er enig med ministeren i, at det her ikke skal være nogen talkrig, og det skal ikke være nogen krig om, hvis skyld det er.
Det, der er det vigtige, er at få taget hånd om at få løst nogle af de her ting.
Nu pegede vi tilbage i 2005 på, at noget af det, der kunne være årsagen til, at nogle havner i den her situation, kunne være kontanthjælpsloftet.
Det kunne også være det, at folk var i en urimelig gældssituation, som de ikke kunne se sig ud af.
Vil ministeren tage konkrete initiativer til at fjerne kontanthjælpsloftet og lave ordninger i kommunerne, hvor der kan laves en eller anden form for gældssanering eller en mulighed for at skylde nogle penge, så man kan blive i sin bolig uden at blive sat på gaden?
Er det sådan nogen konkrete initiativer, vi vil se fra ministerens side?
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Noget af det, som undersøgelsen viser, er faktisk, at der intet er, der tyder på, at de mennesker, der er berørt af det her meget alvorlige problem, er ramt af kontanthjælpsloftet.
Så hvis man fjernede det, er der ikke noget, der tyder på, at nogle af de mennesker her ville blive hjulpet.
Men det, der ser ud til at være et stort problem, er gæld, og det er også det, at man selv oplever, at man har vanskeligheder ved at styre sin økonomi.
Så man kan sige - nu er der jo ikke meget tid her, men materialet er fuldt tilgængeligt - at det handler om en meget tidlig indsats, så boligselskaberne og kommunerne kommer på banen, inden det for alvor begynder at køre skævt, med henblik på at gøre en indsats, så familierne ikke kommer i den situation - det kan jo også være enlige.
Det andet er så at fortsætte med en række redskaber, f.eks. gældsrådgivning.
Rasmus Prehn (S), 2008-04-09:
For så vidt angår muligheden for at kigge på den gældssituation, folk er i, er jeg glad for den positivitet, der er fra ministerens side her, altså at man gerne vil kigge på det.
Man kan så ærgre sig over, at regeringen ikke slog til allerede i 2005, så vi kunne have været alle de her sager foruden.
Men når vi taler om det med kontanthjælpsloftet, har jeg altså forstået Socialforskningsinstituttet sådan, at de ikke har undersøgt det her.
De har ikke noget klart billede af, hvor mange af dem, der bliver bragt i den her situation, som bliver ramt af kontanthjælpsloftet.
Det har de faktisk ingen viden om, har jeg forstået på dem.
Det er jo lidt mærkeligt, eftersom vi netop tog den problemstilling op i 2005 og sagde, at vi faktisk gerne ville have en undersøgelse, der netop viste noget om det.
Og så kan jeg alligevel forstå på SFI, at de altså ikke har tal for det.
Derfor undrer det mig selvfølgelig også, at ministeren kan stå her i salen og sige, at de ikke har set nogen sammenhæng mellem det.
For sagen er jo, vil jeg sige til ministeren, at de ikke har undersøgt det.
De ved ikke, hvor mange af dem, der er blevet sat på gaden, der er ramt af kontanthjælpsloftet.
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Sådan har jeg helt klart forstået forskerne bag rapporten og rapporten selv.
Man har jo ikke spurgt alle, der er blevet sat på gaden.
Og vi ved jo fra andre opgørelser, at det blandt enlige forsørgere er ganske få, som bliver ramt af kontanthjælpsloftet, og at det i givet fald er med meget, meget små beløb.
Men jeg vil meget gerne på baggrund af det, jeg har forstået fra SFI og deres rapport, redegøre for det her på skrift, for det tror jeg giver mere mening og et bedre udgangspunkt for at vurdere situationen.
Men det helt afgørende er, at vi skal have fundet nogle redskaber til at gøre noget ved det her alvorlige problem.
Spørgsmålet drejer sig om en konkret familie og det lyder: Hvilke kommentarer har ministeren til Greve Kommunes håndtering af sagen om en enlig mor til fire børn, der blev sat på gaden?
Og der er så henvisninger til to artikler.
Så vidt jeg har forstået, er det også den familie, som har været i fjernsynet.
Jeg mener, at det er sådan en konkret sag, som jo med al lysende tydelighed illustrerer, at der er et stort behov for, at vi får gjort noget ved de regler, der er.
Jeg vil så sige, at jeg ikke vil gå i detaljer i den konkrete sag, men der er jo en række bestemmelser, der burde tage sigte på at hjælpe en familie som den enlige mor med de fire børn.
Den ene bestemmelse er den, der giver mulighed for midlertidigt husly; den anden bestemmelse drejer sig om, at der i alle kommuner skal være en anvisningsret til mindst en fjerdedel af alle almene boliger med et boligsocialt formål.
Det, man jo kan spørge sig selv om, er, hvordan det kan være, at de bestemmelser ikke er tilstrækkelige til at hjælpe den pågældende.
Det er selvfølgelig meget svært for mig at vurdere.
Jeg ved også godt, at det er meget svært for en borger, der er i den pågældende situation, at klage, og det kan jeg heller ikke vurdere grundlaget for, men det er jo altid nyttigt at få afprøvet grænserne for nogle bestemmelser ved en domstol - det sætter jeg i gåseøjne, for vi har jo statsforvaltningerne, som er den myndighed, der går ind og vurderer, om de her ret generelle bestemmelser, vi har i lovgivningen, rent faktisk er overholdt.
Det er ikke et argument for, at vi ikke skal gøre mere, men det kunne være rart, som udgangspunkt for, hvad vi skal gøre, at få vurderet de faktiske bestemmelser, vi allerede har.
Rasmus Prehn (S), 2008-04-09:
Det er jo nok ganske vanskeligt for den pågældende borger, Annika Sørensen, som vi har siddende heroppe på besøg i dag, at rejse den her sag ved en domstol.
Det er jo ikke lige, når man er blevet sat på gaden med fire børn - børn på 13, 11, 9 og 7 år - at man har overskuddet til at køre en principiel sag.
Jeg er enig med ministeren i, at det selvfølgelig ville være ønskeligt, hvis man kunne få prøvet tingene af, men der er altså tale om en familie, som i øjeblikket simpelt hen kæmper for at få et sted at overnatte hver eneste nat.
Det, kommunen har tilbudt, er jo, at børnene kan komme hen i et familiecenter, men at moderen ikke kan få lov til at overnatte samme sted eller bo sammen med dem, altså at familien skal splittes op.
Der er jo tale om en sag, hvor der ikke tidligere har været familiesager eller sociale problemer, og der har ikke været tale om anbringelse eller noget som helst.
Det er en helt almindelig, velfungerende mor, som har begået den brøde hvis man kan sige det sådan, og det synes jeg ikke at man kan - at hun har boet sammen med en mand, som ikke har betalt regningerne.
Nu skylder hun så 32.000 kr. til boligselskabet, og dem har hun ikke råd til at betale, fordi hun er på kontanthjælp.
Så sker der det, at hun henvender sig til kommunen for at få hjælp til at løse den her situation med de 32.000 kr., som hun mangler, og det kan de ikke hjælpe med, og så sker der simpelt hen det, at fogeden tropper op og sætter familien på gaden.
Familieafdelingen i Greve Kommune hjælper ikke til og er ikke til stede ved den her fogedsag, og det eneste, de kan tilbyde, er, at børnene kan komme hen i et familiecenter, mens moren må klare sig selv, slå op i en telefonbog og kigge efter et herberg.
Det er det, som er deres svar.
Selvfølgelig kan vi ikke gå ind i den helt konkrete sag, men jeg synes, at ministeren er nødt til at forholde sig til, at sådan nogle situationer opstår i danske kommuner - her er det Greve Kommune, der er tale om - hvor man behandler sine borgere på den her måde.
En enlig mor, Annika Sørensen, med fire børn, som bliver sat ud, og så er der ikke nogen alternativer.
Børnene skal bo i et familiecenter, mens moderen må klare sig selv.
En familie, der kan blive ødelagt på grund af det her.
Jeg synes ikke, at vi kan være det bekendt i Danmark anno 2008.
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Jeg vil lige sige, at når jeg taler om domstolen, så sætter jeg det jo netop i gåseøjne, for man hører jo så straks om en sagsbehandlingstid på flere år.
Det ville jo være dybt ulovligt, hvis jeg begyndte at gå ind og blande mig og sige, at her var en borger, der skulle behandles på den og den måde; det kan jeg lige så lidt gøre, som justitsministeren kan begynde at gå ind i en konkret sag og afgøre, om loven er overholdt eller overtrådt.
Men det, vi jo så som lovgivere kan sige, er, punkt 1, om der er nogle muligheder for at få afprøvet, om de love, vi faktisk har, er blevet overholdt, og punkt 2, at hvis de love, vi har, fører til sådan nogle resultater, så skal lovene laves om.
Jeg siger begge dele, men jeg mener, at den her sag jo netop illustrerer, at der er brug for at gøre noget, og det er min klare opfattelse, at nogle af de initiativer, jeg har peget på, ville betyde, at sådan en sag var blevet afværget.
Rasmus Prehn (S), 2008-04-09:
Men ministeren har vel på baggrund af den konkrete sag og den her henvendelse og det spørgsmål, som vi har i salen i dag, mulighed for at kontakte Greve Kommune for at få undersøgt, hvad der ligger i det her.
Hvor er det, loven ikke er tilstrækkelig, hvis det er loven, der er problemet?
Eller hvor er det, håndteringen, eller hvad kan man sige, vurderingen af sagen ikke er tilstrækkelig, hvis det er det, der er i vejen?
Altså, et eller andet sted må det jo være enten loven, der ikke er tilstrækkelig, eller Greve Kommune, der ikke har håndteret sagen korrekt.
Der synes jeg jo, at det ville være klædeligt, hvis det var sådan, at ministeren med det store sociale hjerte, som jeg ved ministeren har, gik ind og tog den konkrete sag op.
Det er formentlig en sag, som kan bruges til også at hjælpe andre familier, altså få slået fast, at der her er sket en fejl, at det ikke er sådan, loven skal forstås, og at det ikke er sådan, den skal administreres.
Så kunne det også hjælpe andre familier.
Kunne ministeren ikke rette en sådan henvendelse til Greve Kommune og få undersøgt den konkrete situation, hjælpe Annika Sørensen - men også hjælpe en masse andre familier, som havner i den her situation - helt ulykkeligt sat på gaden med fire børn?
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Jo, når Folketinget beder om det, er det fast praksis, at jeg kan bede kommunen om en redegørelse.
Det er vigtigt lige for god ordens skyld at holde fast i de, hvad skal man sige, helt grundlæggende principper eller spilleregler - justitsministeren kan også godt bede om en redegørelse om en konkret sag, man hun kan ikke gå ind og dømme i den - men det er klart, at vi kan få et klarere grundlag for at vurdere, om de regler, vi har, er tilstrækkelige, og om der er brug for at tydeliggøre dem.
Så det vil jeg gerne love hr. Rasmus Prehn, og jeg skal bede om en redegørelse.
Rasmus Prehn (S), 2008-04-09:
jf. lokalavisen Sydkysten den 7. og 14. marts 2008 og Ude og Hjemme?
Karen Jespersen (V), 2008-04-09:
Jeg har ikke mulighed for at vurdere EF-Domstolens Rüffertdom, fordi den er ved at blive analyseret i Beskæftigelsesministeriet sammen med Udenrigsministeriet og Justitsministeriet, og når den vurdering er tilendebragt, har vi et klarere billede af, hvad konsekvenserne er, og hvad reaktionerne eventuelt skal være.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-04-09:
Hvad vil ministeren foretage sig for at finde frem til de centrale forklaringer på Omniscanskandalen, og hvilke konsekvenser vil ministeren tage på baggrund af skandalen?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-09:
Jeg vil gerne indlede med at sige, at jeg fra medierne har hørt en kritik af, at Lægemiddelstyrelsens redegørelse ikke trækker de vigtigste iagttagelser frem eller, som spørgeren formulerer det, ikke finder frem til de centrale forklaringer i sagen.
Hertil vil jeg gerne fastslå, at det heller ikke er Lægemiddelstyrelsens opgave.
Lægemiddelstyrelsen har givet en saglig og objektiv beskrivelse af sagsforløbet på det faktuelle grundlag, som styrelsen er i besiddelse af, og det var netop det opdrag, jeg gav styrelsen, da jeg bad om redegørelsen.
Nu må der så ske en politisk stillingtagen til, hvilke konklusioner og initiativer redegørelsen giver anledning til.
Jeg mener, at det helt centrale i denne sag er, at der først i 2006 sker en indberetning af bivirkninger fra nefrogen systemisk fibrose, også kaldet NSF - det er lidt nemmere at sige - stammende fra perioden 2002-2006.
Som det fremgår af Lægemiddelstyrelsens redegørelse, kan den sene indberetning skyldes, at de tidligste symptomer på NSF kan være uspecifikke og svære at adskille fra en kronisk nyresyg patients mange andre symptomer.
Derfor har jeg som min første reaktion på redegørelsen bedt Region Hovedstaden om en udtalelse vedrørende tidsforløbet i indberetningen af NSF.
Jeg vil derfor tage hele vores system for indberetning og behandling af bivirkninger ved lægemidler op til en samlet revision.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-04-09:
Nu siger ministeren det jo faktisk meget præcist, for ministeren siger, at det ikke er Lægemiddelstyrelsens opgave og heller ikke det opdrag, de har fået, at finde de centrale forklaringer.
Det betyder jo lige præcis, at vi i alle disse dokumenter i den her sorte mappe netop ikke har de centrale forklaringer, fordi det ikke har været det, man har bedt om.
Det underbygger jo kun det problem, jeg rejser, nemlig at det er afgørende, at vi kommer til bunds og får fundet de centrale forklaringer, så vi ved, hvad der er sket i den her sag.
Det synes jeg er helt afgørende.
Men i hvert fald er det jo nu afklaret, at vi med det her ikke nødvendigvis har fundet de centrale forklaringer.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-04-09:
Jamen altså, hr. Jens Peter Vernersen må gerne få det sidste ord, for jeg tror, vi kører i ring.
Jeg mener, vi skal til bunds i den her sag; jeg synes, det er en dybt ulykkelig sag for de mennesker, der har fået de meget alvorlige bivirkninger, de har fået.
Vi har alle set den mand, der blev blind og havde mærkelig hud, vi har set ham på fjernsynet.
Det er frygteligt at se, og det er jo ikke meningen, at man skal gå ind på et dansk hospital for at gå syg derfra.
Så derfor skal vi til bunds i det her.
Der er jo ingen, der ikke ønsker at komme til bunds i den her sag.
Jens Peter Vernersen (S), 2008-04-09:
Jeg glæder mig naturligvis både til samrådet og til den videre tekniske gennemgang.
Men det, der jo også er afgørende der, er, at det bliver uvildige, der skal lave den tekniske gennemgang.
Har vi nu fået det hele frem?
Jeg går ud fra, at vi, når vi nu skal mødes og tale om de her ting, så ikke efterfølgende skal være i tvivl om, at det altså er uvildige folk, der har givet den her tekniske redegørelse.
Og ministeren kunne måske også lige sådan løfte sløret for, hvordan han havde tænkt sig, det skulle ske.
Helge Sander (V), 2008-04-09:
Et af formålene med universitetsloven fra 2003 var jo at skabe mere rum for ledelse på vore universiteter.
Det var samtidig hensigten at øge universiteternes frihedsgrader gradvis, i takt med at grundlaget for regelforenkling og afbureaukratisering blev etableret.
Det er sket i overensstemmelse med forliget, som regeringen jo indgik i 2003 med Socialdemokraterne og Kristendemokraterne forud for selve vedtagelsen af universitetsloven.
Konkret blev der dengang lovet en indsats for færre regler på ti områder, og i dag kan vi konstatere, at der er opnået et resultat på ni af de ti områder.
Kun på et enkelt område er hensigterne ikke fuldstændig indfriet, nemlig for så vidt angår forelæggelsesgrænsen for Finansudvalget.
Processen om flere frihedsgrader til universiteterne fortsætter.
Sidste år nedsatte jeg en arbejdsgruppe med repræsentanter fra universiteterne og Videnskabsministeriet, som skulle undersøge, hvor der kunne gives yderligere frihedsgrader til universiteterne.
Arbejdsgruppen kom med ti nye anbefalinger, som vi nu arbejder med.
Der er bl.a. allerede aftalt flere frihedsgrader på personaleområdet, men jeg tror, vi må konstatere, at regelforenkling og mindre central styring er en vedvarende proces.