Karen Ellemann (V), 2012-03-23:
Tak for det.
Ordlyden i det her lovforslag er noget, vi har diskuteret, for det at kalde det inklusion er måske i nogles ører et lidt slidt begreb, og hvad er det, man lægger i ordet inklusion?
Men ønsket om at skabe en faglig stærk folkeskole for alle deler vi, og definitionen af inklusion er vi sådan set også fuldstændig enige i, men det er jo lidt grotesk, at vi er nået dertil, hvor vi er nødt til at tale om inklusion, at der altså er en mangel på inklusion i dag, at vi kan se, af 30 pct. af de penge, der bruges til undervisning, rent faktisk er kanaliseret ud til specialundervisning, og at rigtig mange elever ikke er en del af det, man kalder normaltfeltet i den danske folkeskole.
Vi har længe arbejdet for i folkeskoleforligskredsen at finde en løsning på det, og det her lovforslag er et af de store resultater i den retning.
Jeg synes, vi har haft nogle rigtig gode drøftelser i forbindelse med overhovedet at få det her lovforslag frem til, hvor vi står i dag, nemlig førstebehandlingen.
Det er kun førstebehandlingen, og vi har selvfølgelig også løbende drøftelser i folketingsudvalget.
Men inklusionen af elever med specielle behov er en varm kartoffel, kan man sige.
Det er et emne, som er på alles læber.
Jeg ser lidt det her lovforslag som et brud med et tabu, der handler om, at blot fordi man adskiller sig fra normen i forhold til indlæring eller andet, kan man ikke deltage i den såkaldte normale undervisning.
I Venstre vil vi meget gerne bevæge os væk fra den form for kassetænkning, kan man vel kalde det, så folkeskolen i langt højere grad tager højde for elevernes forskelligheder i undervisningen og får mulighed for at skabe et mere inkluderende og accepterende miljø for eleverne i folkeskolen.
Det kræver, at vi giver langt større frihed til kommunerne og til den enkelte skole, den enkelte skoleleder, til netop at kunne fokusere der, hvor de finder det nødvendigt, hvilket det her lovforslag jo altså omfavner.
»Faglighed og frihed«, som var Venstre og De Konservatives oplæg til en bedre folkeskole, lagde netop også op til mere frihed til selvbestemmelse.
Og det handler som sagt om at skabe en fagligt stærk folkeskole.
Det er vi alle sammen enige om.
Den her positive indstilling til det her lovforslag følger også af en anerkendelse af behovet for specialklasser.
Netop det forum, hvor der er plads til udvikling på et andet niveau, er nødvendigt for både de socialt og fagligt stærke og de – i gåseøjne – normale og de svageste elever.
Derfor er det jo også trinnet til at turde vende både strukturerne og undervisningen lidt på hovedet, så vi i langt højere grad formår at anvende nye indlæringsmetoder, og så nye indlæringsmetoder og holddeling i det hele taget ikke altid går hen og bliver associeret med sådan et eller andet skræmmebillede af fremtidens folkeskole, men netop er med til at skabe fleksibilitet og dynamik i løsningen for fremtidens skoler.
Man skal så huske på, og det synes jeg er meget vigtigt i den her diskussion, at inklusionsdebatten jo ikke handler om, at begavede og besværede elever nødvendigvis skal sidde i samme klasse og træde hinanden over tæerne, uden at nogen af dem bliver klogere.
Det her handler altså om at omfavne de muligheder, der ligger i at samle elever på eget niveau, hvor de lærer bedst, og dernæst indrette det her mere – lad os kalde det – omfavnende læringsmiljø, hvor der er plads til udfoldelse og udvikling i det faglige og menneskelige rum.
Det her lovforslag er et meget, meget vigtigt skridt på vejen.
Nu går jeg ikke ind i al teknikken med antal timer, og hvornår man bliver i folkeskolen.
Det er der sikkert nogle af de andre ordførere, der gør, så vi får hele historikken med om, hvad vi rent faktisk gør.
Men lovforslaget her er et meget, meget vigtigt skridt på vejen, og jeg er glad for, at det sker i regi af folkeskoleforligskredsen, som jo er blevet en stor glad familie, der bakker op om de her ting og tager nogle alvorlige og i virkeligheden også svære politiske beslutninger, for det er jo ikke simpelt bare at gå ud og sige, at specialundervisningen nu først er med den store etikette på, når man har behov for mere end 9 timer om ugen.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi tager det her skridt.
Jeg synes, at vi alle sammen er modige, og jeg glæder mig meget til at følge hele implementeringen, for den er jo altid vigtig.
Vi kan sidde og have i det her tilfælde nogle fælles politiske mål for, hvad det egentlig skal bidrage til, men det bliver rigtig spændende at se, hvordan det bliver i virkeligheden.
Jeg tror på, at rigtig mange af dem kan.
Jeg tror også, at der er nogle, der skal hjælpes.
Det skal vi selvfølgelig bidrage til.
Så jeg glæder mig til en god lovbehandling.