runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Andersen (V), 2009-11-19:
Det er naturligvis altid nyttigt og også interessant at læse de indkomne høringssvar, således også høringssvaret fra Østre Landsrets præsident vedrørende L 49.
Jeg er meget enig i, at vi skal undgå at handle overilet, at vi skal undgå at handle uoverlagt, og at vi skal være præcise i den lovgivning, vi gennemfører.
Jeg ser i og for sig ikke, at Østre Landsrets præsident siger, at vi handler overilet eller uoverlagt.
Jeg ser derimod, at præsidenten i sit høringssvar, i en meget stor del af det relativt korte høringssvar, gør nogle ressourcespørgsmål for domstolene gældende, herunder for Østre Landsret.
Det synes jeg er helt i orden at man påpeger, og at man fægter for sine interesser ved domstolene, men jeg har vanskeligt ved at se, at det har meget at gøre med det retspolitiske, principielt set i forhold til det forslag, vi her har til behandling, og de principper, som forslaget er omfattet af.
Derimod ser jeg det snarere som et partsindlæg vedrørende ressourcer og vedrørende kapacitetsvanskeligheder for domstolene i en given situation.
Karen Hækkerup (S), 2009-11-19:
Domstolene står vagt om vores demokrati, om vores ytringsfrihed og om vores ret til at forsamles, og de advarer, vil jeg sige til hr. Kim Andersen, imod, at vi vedtager det her lovforslag, fordi det går langt ud over grænsen for, hvad der er rimeligt.
Der er jo ikke nogen her, der siger, at vi ikke skal komme efter bøllerne, banditterne og dem, der sætter byen i brand.
Så mit spørgsmål til hr. Kim Andersen må derfor være: Hvad er strafniveauet for hærværk, hvad er strafniveauet for den forbrydelse, som man nu vil fordoble eller sætte op til 40 dage?
Hvad er det nuværende strafniveau, og hvad er årsagen til, at man ønsker at hæve det?
Vi har stillet spørgsmålet, og vi har ikke fået noget svar – hverken på, hvad strafniveauet er, eller hvad man ønsker, at det skal være.
Kim Andersen (V), 2009-11-19:
Vi ønsker med den her lovgivning helt klart at sige, at strafniveauerne skal skærpes.
Og i de tilfælde, i førstegangstilfælde, hvor man i dag giver bøde, mener vi, at der skal være mulighed for at give fængselsstraf og oppe i en sådan ramme, at der også kan varetægtsfængsles.
Vi har med nogle alvorlige forbrydelser at gøre her i den værst tænkelige situation.
Jeg håber ikke, at det sker, og i det omfang at det sker, håber jeg, at det bliver i meget få tilfælde, at man virkelig vil sætte sig ned og kollektivt forhindre politiet i at udføre sit arbejde.
Men hvis det sker, skal det også sanktioneres kraftigt fra samfundets side.
Så siger den socialdemokratiske ordfører, at Østre Landsret hævder, at det her ikke er rimeligt.
Der må jeg bare spørge: Hvad er rimeligt?
Og det gør vi altså i det her tilfælde.
Vi siger, at det under alle omstændigheder er fuldstændig urimeligt at acceptere uro og bøller under klimatopmødet i København.
Line Barfod (EL), 2009-11-19:
Hr. Tom Behnke glemmer bare, at man er nødt til også at se på, hvordan bestemmelserne bliver anvendt i praksis, hvad det er, der sker, når politiet bruger bestemmelserne, og vi har altså set, hvordan de bliver brugt, og hvordan rigtig mange, som bliver taget af politiet, år senere viser sig at blive frifundet.
Der var jo engang, man talte om de borgerlige frihedsrettigheder, og hvor borgerlige partier så det som deres opgave at kæmpe for frihedsrettigheder.
Desværre er det de samme partier, der i dag gør, hvad de kan, for at indskrænke frihedsrettighederne.
Det mener jeg er et alvorligt problem.
Grunden til, at man indførte i grundloven, at en anholdt har ret til at komme for en dommer, var jo, at man ønskede at stoppe muligheden for, at dem, der sad på magten, vilkårligt kunne anholde.
Men med de præventive anholdelser har man jo genindført, at det er magthaverne, der vilkårligt kan gå hen og anholde, og jeg mangler at få begrundelsen fra hr. Tom Behnke for, hvorfor det er nødvendigt.
Vi har ikke kunnet få nogen eksempler på, at det ikke har været nok med de nuværende 6 timer, som jeg allerede mener er for meget.
Hvorfor er det, at man ønsker at tilbageholde i 12 timer?
Hvad er det for nogle situationer, hvor det ikke har været tilstrækkeligt med 6 timer?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-11-19:
Nu tror jeg, at hr. Jonas Dahl bevidst misbruger ordene, når der er tale om, at det nu hedder overkompensation.
Jeg har sagt, at der aldrig er sket overbetaling.
Ordet overkompensation kom fra fru Sophie Hæstorp Andersen, ikke fra mig.
Det, vi nu lægger op til, er, at parterne, når de har forhandlinger, selv kan gå ind diagnose for diagnose og lægge sig på forskellige niveauer i forhold til de mest effektive offentlige sygehuse.
Det er altså en vejledning i forhold til forhandlingerne.
Men det skal samtidig ses i lyset af, at det ikke længere er ministeren, der griber ind, hvis ikke de bliver enige, men det uafhængige voldgiftsinstitut, der vel også vil gå ind og kigge på, hvem de mest effektive offentlige sygehuse er, og hvad de mest effektive offentlige sygehuse kan udføre de pågældende ting til, og så lægge sig på det niveau i tilfælde af uenighed.
Jonas Dahl (SF), 2009-11-19:
Nu har jeg også andre spørgsmål, så lad os lade det her ligge, men bare afslutningsvis: Burde ministeren så ikke have undersøgt de her takster noget tidligere?
Nu har ministeren siddet på ressortområdet i over 2 år, og det er først her for 2 uger siden, man fandt frem til, at taksterne så har været de her 25 pct. for høje, i øvrigt noget, som sundhedsministerens egen partiformand allerede anerkendte i marts måned.
Har man ikke været lidt for sløv i regeringen, for bare at sige det med et mildt ord?
Tilbage til lovforslaget: I forhold til psykiatrien vil jeg godt spørge ind til en enkelt ting.
Man skriver, at den her udvidede behandlingsgaranti kommer til at gælde i psykiatrien og ikke kommer til at gælde i Kriminalforsorgens institutioner.
Hvordan forholder det sig i øvrigt til den gældende grundlov?
Nu er ministeren jurist, så det kunne være, at ministeren har lidt indsigt i det her.
Som jeg ser det, betyder det netop en begrænsning af en bestemt gruppe borgere, ene og alene fordi de har fået en dom.
Men der står vel også i grundloven, at man skal behandle alle lige.
Er ministeren enig i det?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-11-19:
Vi har bestemt ikke været for sløve.
Som jeg sagde før, skrev vi i vores regeringsgrundlag i 2007, at vi ville arbejde for fair konkurrence og lige vilkår.
Vi har nedsat en arbejdsgruppe, der meget grundigt har belyst mulighederne for at lave et andet system.
Og hr. Jonas Dahl er klar over, at i hele den lange periode, hvor det udvidede frie sygehusvalg var suspenderet, var det i virkeligheden ligegyldigt, hvilket regime der gjaldt, for der var ikke noget udvidet frit sygehusvalg at betale til.
Derudover er den rapport, som hr. Jonas Dahl omtaler – for mig er det nu kun nogle interne arbejdspapirer i mit eget ministerium – nu altså så sendt over til Sundhedsudvalget.
Det er jo den, der lægger op til, at parterne skal forhandle, og at man så finder det gyldne snit ved et referencetakstsystem.
Orla Hav (S), 2009-11-19:
Ministeren brugte før argumentet om, at privathospitalerne nu havde aflastet, således at vi kunne se kortere ventetider i vores sundhedsvæsen.
Jeg vil godt bede ministeren om at konkretisere, hvor det er, at vi kan se de kortere ventetider.
Jeg mener faktisk ikke, at vi har kunnet se i nogen af de ting, vi har fået forelagt i skrift eller på tale, at der er tale om den afkortning af ventetider, som ministeren siger er effekten af i højere grad at bruge de private sygehuse.
Kunne ministeren nævne sådan bare tre diagnoser, hvor det afgørende har rykket?
Altså, 60 dage er stadig væk ganske længe, og det har kostet ganske mange penge.
Spørgsmålet er, om det her er den mest hensigtsmæssige måde, vi bruger pengene på.
Derfor var det jo rart at vide, om der er nogle steder med nogle diagnoser, hvor det for alvor har rykket, og hvor man kan se, at de her patienter har vi virkelig hjulpet ved at bruge rigtig mange penge på at opbygge et privat sygehusvæsen.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-11-19:
Det her har da rykket på utrolig mange områder, og jeg skal sørge for, at det vil tilgå hr. Orla Hav og resten af Sundhedsudvalget diagnose for diagnose.
Men det er altså i gennemsnit en række ventetider, der er faldet fra 90 til 60 dage.
Det er et fald med en tredjedel.
Når hr. Orla Hav så taler om, at det da er frygtelig mange penge, så er det da rigtigt, men det koster at være på borgernes side; det koster at give borgerne en rettighed; det koster at sige, at borgerne ikke skal finde sig i ventetid.
Vi har altså valgt at sige, at borgerne ikke skal finde sig i ventetid.
Det er der også en vis værdi i, som ikke lige er med i prisen, når vi taler om, hvad det koster.
Per Clausen (EL), 2009-11-19:
Alt, hvad der er kommet frem i den her sag, tyder jo på, at man kunne have opnået den samme gevinst i det offentlige sygehusvæsen for væsentligt færre penge, og det er vel trods alt en smule vigtigt for en konservativ minister.
Så er der det, jeg i grunden gerne ville spørge om, og som ministeren ikke nåede at svare på, nemlig om den manglende aktindsigt i journalen for mennesker, der er under Kriminalforsorgen.
Jeg vil gerne høre, om ministeren kan bekræfte, at man opererer med sådan en generel undtagelse, og hvad der er begrundelsen for det.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-11-19:
Det er jeg simpelt hen ikke enig i, altså at man kunne have opnået den samme gevinst i det offentlige sygehusvæsen.
Jeg husker for ca. 3 år siden, da der var generalforsamling i Danske Regioner, at den daværende, nuværende og muligvis også fremtidige formand, Bent Hansen, udtalte, at eksistensen af det udvidede frie sygehusvalg havde givet en ekstra effektivitet i det offentlige sygehusvæsen på omkring 5 pct.
Det er udtryk for en sund konkurrence, der gør, at man har flyttet sig fra et systemfokus til et patientfokus, og det mener jeg er den rigtige måde at anskue tingene på, hvis man i øvrigt vælger at være på borgernes side og give dem nogle rettigheder.
I øvrigt kan jeg da oplyse, at jeg helt generelt går ind for ligebehandling.
Jonas Dahl (SF), 2009-11-19:
Nu hører vi så igen det her med, at regeringen ikke anerkender, at der er foregået overbetaling, det har så været overkompensation – jeg har svært ved at se forskellen, men lad det nu ligge – og at det er noget med, at Rigsrevisionen ikke har forstået regeringen.
Der er så åbenbart mange, der ikke har forstået regeringen, kan jeg afsløre.
Jeg vil bare holde fast i den rapport, der kom for snart 2 uger siden fra sundhedsministeren og ministeriet selv.
Der skriver man: »Det anbefales, at referencetaksterne fastlægges på et niveau svarende til 65-72 pct. af den offentlige DRG-takst.«
Så står ministeren alligevel og siger, at de her 95 pct. ikke var en overbetaling, mens man i en rapport, der er udarbejdet i ministeriet, og som der jo i øvrigt åbenbart har været bredt kendskab til i regeringskredse i op til et halvt år, selv skriver, at der er foregået en overbetaling, i og med at taksterne reelt set skulle have været 65-72 pct., mens regeringen kunstigt fastsatte det til 75 pct.
Det er da ærlig talt en smule underligt at skulle blive ved med at høre på en minister, som ikke vil anerkende, at den daværende sundhedsminister og nuværende statsminister rent faktisk overbetalte privathospitalerne og kostede skatteyderne et overforbrug på op mod 1 mia. kr.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-11-19:
Det er da de offentlige sygehuse, vi nu bygger nye af for 40 mia. kr.
Det er de offentlige sygehuse, der bliver tilført yderligere 21 mia. kr., fordi det er dem, der virkelig skal løfte vores sundhedsvæsen til at være i verdensklasse, når vi er virkelig, virkelig syge.
Men det ændrer jo ikke ved, at de private sygehuse for en lang række ikkelivstruende sygdomme har været i stand til at reducere ventetiderne ganske betragteligt.
Og det har været med til at give et patientfokus, hvor vi fokuserer på, hvad der er godt for patienten, frem for hvad der er godt for systemet.
Hvis vi havde villet udbud, havde vi da bare lavet en lov om, at det offentlige skulle sende ting i udbud, men et udbud har det jo med at samle alle operationer på en gang og ikke med at fokusere på patienten.
Det udvidede frie sygehusvalg er for den patient, der kommer drypvis og ikke som følge af en stor udbudsforretning, men drypvis, fordi han eller hun efter et politisk valg ikke skal vente længere end 4 uger.
Vivi Kier (KF), 2009-11-19:
Fra konservativ side kan jeg da tilslutte mig den lange række af ordførere, der har været indtil nu,
som synes, at det er nogle rigtig positive elementer, vi kigger på med det her lovforslag.
Jeg vil ikke gå ind i alle de forskellige elementer i lovforslaget, for det er der mange, der har gjort, men jeg vil sige, at alle de her elementer tilsammen vil gøre det endnu bedre at være patient i vores sundhedssystem.
Et af de elementer, jeg vil knytte et par kommentarer til, er det om retten til det udvidede frie sygehusvalg, som nu også kommer til at gælde for diagnostiske undersøgelser.
Man kan måske sidde derhjemme i stuen og tænke: Ja, ja, hvad er det nu for nogle undersøgelser?
Det er eksempelvis undersøgelser som røntgenbilleder eller scanninger.
Der er rigtig mange patienter, for hvem den her ret kommer til at betyde meget.
I dag ser vi, at nogle patienter kommer til at vente alt, alt for længe på behandling, fordi de mangler at få foretaget de diagnostiske undersøgelser, der gør, at man præcist ved, hvad det er, de fejler.
Man kan sige, at det jo ikke bliver nogen diagnosegaranti, for det kan man aldrig give.
I langt, langt de fleste tilfælde har man en fornemmelse af, hvad det er, patienten fejler, men har brug for at få lavet nogle diagnostiske undersøgelser, som kan understøtte, hvad det så er, patienten egentlig fejler.
Men vi ser jo også i dag tv-udsendelser, som viser noget om patienter, man bare aldrig kan finde ud hvad fejler, og vi ser en hel udsendelse med, at de kommer igennem tusind lægers konsultation, og at man alligevel stadigvæk ikke kan finde ud af, hvad de fejler.
Men i langt de fleste tilfælde vil det her være en fantastisk hjælp til de patienter, som står og mangler lige nøjagtig den undersøgelse, der gør, at man så kan sige: Jamen det er den og den behandling, patienten efterfølgende skal have.
Så er der voldgiftinstitutionen, som jeg også hører et flertal synes er god, og der vil jeg sige, at det jo lige nøjagtig er en institution, der er der, i tilfælde af at der opstår uenighed mellem regionen og den private aktør.
Der er tale om, at der er lettere adgang til egne journaloptagelser, og så er der Sundhedsstyrelsens adgang til at evaluere det offentligt finansierede sundhedsvæsen.
Nu gøres det glasklart og tydeligt, og det synes vi fra konservativ side er rigtig godt.
Så vi kan støtte alle elementerne i det her lovforslag.
Bente Dahl (RV), 2009-11-19:
Da den radikale ordfører er blevet syg, er det mig, der skal gøre rede for den radikale holdning til lovforslaget om ændring af sundhedsloven.
Lovforslaget har en række elementer, positive såvel som negative.
Det er blevet nævnt af andre ordførere.
Det er også blevet nævnt, og det vil jeg tilslutte mig, at der i øjeblikket findes en række ventepositioner i behandlingsforløbet, som det her lovforslag ser ud til at kunne medvirke til bliver af kortere varighed.
I Det Radikale Venstre er vi, som andre også er det, bekymrede for de psykisk syge og den måde, som vi fremover skal kunne tilbyde behandling på til den form for sygdom.
Det er noget, vi kan tage op i udvalgsbehandlingen.
Vi mener, at de forslag, der er fremsat, er til fordel for patienterne – stort set i hvert fald – og derfor kan vi som udgangspunkt støtte forslaget.
Vi ser frem til udvalgsbehandlingen og til at få de ting, som jeg har nævnt, og andre ting belyst.
Men vi er altså positive.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-11-19:
Jeg vil gerne sige tak for, at jeg kan konstatere, at der overvejende er bred opbakning til mit lovforslag.
Jeg er især glad for støtten til regeringens forslag om at forkorte udredningsforløbene i praksissektoren.
Jeg mener, og det er også det, der er bred enighed om, at vi hermed sikrer patienterne et kortere udredningsforløb.
Det giver alt andet lige også bedre behandlingsresultater og dermed på sigt også et mindre træk på sygehusvæsenet - altså det, man på nudansk kalder en win-win-situation.
Jeg er selvfølgelig også meget glad for den opbakning, der er til vores forslag om at lægge løsningen for fremtidige takstkonflikter mellem privathospitalerne og Danske Regioner i hænderne på et voldgiftsnævn.
Tiden er efter min opfattelse nu moden til en sådan konfliktløsningsmodel, som jeg selvfølgelig ikke håber får alt for meget at lave.
Forholdet er jo det både i forhold til det fremtidige system med referencetakster, jeg lægger op til, og i forhold til det nugældende system, at parterne, nemlig Regionernes Lønnings- og Takstnævn og privathospitalerne, selv skal nå til enighed om, hvilke priser der skal gælde for privathospitalerne.
Det er altså et aftalesystem.
Vi har haft den situation, at hvis parterne ikke kunne nå til enighed, var det op til den siddende sundhedsminister at gribe ind.
Det er, og det synes jeg i virkeligheden er interessant, selv om vi har haft situationen siden 2002, kun sket en gang, med undtagelse af at jeg selv har gjort det en gang over for øjenlæger.
Men helt generelt er det kun sket en gang, hvor den daværende sundhedsminister fastsatte niveauet for de private sygehuses betaling til 95 pct. af det, som de offentlige får for de samme ydelser.
Så jeg er stærkt uenig i, at man kan tale om overbetaling.
Når man lagde sig fast på 95 pct., var det, fordi det var det gyldne snit imellem det, som var kravet fra parterne.
Så vi lavede altså et gyldent snit mellem de krav, som man havde i en forhandlingssituation, for hvilke det gjaldt, at man ikke kunne blive enige.
Derfor er niveauet fastsat en gang, ikke på nogen måde kunstigt højt, som det blev sagt af fru Sophie Hæstorp Andersen, men som et gennemsnit, der ligger under det, de offentlige arbejder til.
Der er blevet sagt en del om, at Rigsrevisionen har fastsat, at der er sket en overbetaling.
Jeg synes, at jeg for god ordens skyld her skal sige, at regeringen ikke anerkender, at der er sket en overbetaling, og det har vi også skrevet i vores svar til Statsrevisorerne.
Vi har stor respekt for Rigsrevisionen.
Vi mener ikke, at de i den konkrete sag har forstået, hvad regeringen oprindelig ville med det udvidede frie valg, nemlig at skabe en enkeltstående patientrettighed for landets borgere.
Så tak for bemærkningerne.
Jeg har lyttet til de spørgsmål, der er kommet omkring journaloptagelserne, og det er klart, at det er nogle ting, som vi skal have kigget på under udvalgsbehandlingen, og jeg stiller mig selvfølgelig til rådighed for svar.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2009-11-19:
Nu skal vi selvfølgelig ikke til igen og igen – vi er midt i en lovproces lige nu – men når ministeren om voldgiftsnævnet igen beretter, at man ikke er enig med Rigsrevisionen i, at taksterne kunne være lagt på et lavere niveau, og at der er rettet kritik mod regeringen for ikke i de efterfølgende år at have fulgt op på at sikre, at man lavede et system, der sikrede nogle mere reelle udgifter til privat behandling, ja, så synes jeg alligevel, at jeg bliver nødt til at tage ordet.
En anden ting er, at på det tidspunkt – og det er jo det, Rigsrevisionen ridser op – var det sådan, at der allerede lå en aftale med nogle andre private klinikker, hvor man muligvis ville kunne købe samme ydelse til omkring 80 pct. af DRG, så et kompromisforslag lå jo ikke på 95 pct., men nærmere på 90 pct. af DRG, hvis vi skal kigge på det.
Til sidst vil jeg bare sige, at det jo også reelt har vist sig, at de offentlige hospitaler har betalt langt mere end de 95 pct. af DRG.
Politiken har afdækket ganske fint, at man reelt har haft langt større udgifter, bl.a. fordi de private hospitaler har nægtet at betale for implantater i forbindelse med operationer.
Så skulle vi nu ikke komme ud over den her diskussion, vi har haft hele sommeren, og lade regeringen anerkende, at der har været problemer med afregningen imellem private hospitaler og det offentlige sundhedsvæsen, og at det har betydet, at vi har brugt en masse midler på at få en masse fine private hospitaler, men færre midler på at sikre, at nogle af vores patienter reelt fik behandling.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-11-19:
Jamen regeringen anerkender altså ikke, at der er sket en overbetaling.
Sagen er den, at i november 2007, da vi skulle skrive et regeringsgrundlag, skrev vi, at vi ville arbejde på, at der kom fair konkurrence og lige vilkår i samspillet privat og offentligt, og det satte jeg så et stykke arbejde i gang om.
Så kom konflikten, hvor vi suspenderede det udvidede frie sygehusvalg, så i hele den lange periode, hvor det var suspenderet, var det i virkeligheden ligegyldigt, hvilket regime vi havde, for det havde ikke nogen relevans.
Det udvidede frie sygehusvalg var jo suspenderet, så der var ikke nogen at betale til.
Så mundede arbejdet ud i, at vi sagde, at vi måtte lave et nyt system, og vi aftalte, at der skulle være en voldgiftsinstitution, i stedet for at det skulle være ministeren, der gik ind og gjorde sig til part i sagen.
Så var det bedre, at vi lavede et fuldstændig uafhængigt system, for så kunne man ikke bebrejde ministeren, at han eller hun havde sat et for højt tal.
Jeg anerkender stadig væk ikke, at vi generelt skulle have fastsat et niveau, der var for højt, når det var 95 pct. af det offentlige.
Fru Sophie Hæstorp Andersen kan sagtens finde enkeltdiagnoser, hvor 95 pct. var højt, men man kan også finde enkeltdiagnoser, hvor 95 pct. var alt for lidt.
Nu kommer vi med 600 referencetakster over 600 forskellige diagnoser, og de 95 pct. skulle jo også dække de 600 forskellige diagnoser før.
Så selvfølgelig kan man finde nogle enkelte, hvor det kunne være lukrativt, og nogle enkelte, hvor det bestemt ikke var lukrativt.
Men det var et gennemsnit af, hvad det offentlige opererer til, og det lå under 100.
Derfor er det absurd at tale om overbetaling.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2009-11-19:
Det kan godt være, at ministeren ikke vil kalde det overbetaling, men vi kan så kalde det overkompensation, for det er jo det, der har været tale om.
For det første er det sådan, at privathospitaler hverken forsker eller uddanner, medmindre der i nogle særlige tilfælde ligger særlige aftaler herom, og derfor har det hele tiden været sådan, at opgaven selvfølgelig altid kan udføres billigere i privat regi, end den kan i offentligt regi, fordi der er nogle opgaver, man ikke har.
For det andet har et privathospital heller ikke haft opgaven med f.eks. at have et akutberedskab døgnet rundt, og man har heller ikke haft opgaven med at skulle behandle meget, meget svært syge, som f.eks. har yderligere komplikationer, eller som er meget, meget gamle eller har andre problemstillinger.
Så ja, selvfølgelig skal det være billigere at bruge et privathospital, for ellers kunne det da være lige meget.
Så kunne vi jo lige så godt sikre en fair konkurrence på alt muligt andet.
Altså, det, der er det interessante, er, at det skal være billigere.
Det interessante spørgsmål er jo selvfølgelig, hvor meget billigere det er, og der vil jeg sige, at Socialdemokratiets holdning er, at det i hvert fald bør afspejle de udgifter, man har haft på privathospitalerne, og der er altså meget under suspensionsperioden, der har vist, at de i virkeligheden kunne udføre de her behandlinger langt billigere.
Og det var det, man opnåede i suspensionsperioden, da behandlingerne blev sendt i udbud af regionerne.
Per Clausen (EL), 2009-11-19:
Jeg er glad for, at vi nu er kommet dertil, at Bent Hansen, formand for Danske Regioner, er blevet sådan et sandhedsorakel, som vi kan trække frem i enhver debat, når vi ikke er enige – og så har Bent Hansen ret.
Det tror jeg at sundhedsministeren kommer til at stifte bekendtskab med en del gange i fremtiden.
Om glæden så bliver på sundhedsministerens side ved jeg ikke.
Men jeg prøver igen: Er det sådan, at de mennesker, der er under Kriminalforsorgen, undtages fra at have fri adgang til deres journal?
Og hvis det er tilfældet, hvad er så begrundelsen for det?