Bertel Haarder (V), 2009-12-01:
Beklager meget.
Jeg har det her.
Jeg var klar; tak til formanden for hensynsfuld vejledning!
Socialdemokraterne foreslår, at reglerne om bevilling af specialpædagogisk støtte ændres, så bl.a. ordblinde, der søger ind på en ungdomsuddannelse, kan modtage en it-rygsæk og få instruktion i at bruge den, allerede før de starter på uddannelsen.
På baggrund af et svar, som jeg har givet til Folketingets Uddannelsesudvalg på spørgsmål 354, har forslagsstillerne fået den opfattelse, at der skulle være et hul i lovgivningen; at der ikke skulle være mulighed for at bevilge specialpædagogisk støtte i form af f.eks. it-hjælpemidler, før eleverne er optaget på en ungdomsuddannelse.
Forslagsstillerne lægger desuden op til, at rammen for instruktion i brug af it-rygsæk hæves fra 10 til 30 timer.
Forslaget anslås at have beskedne økonomiske konsekvenser.
Jeg vil gerne forklare, hvorfor regeringen ikke kan støtte forslaget.
Jeg er enig i, at det er en fordel, hvis ordblinde elever er fortrolige med it-rygsækken, før de starter på en ungdomsuddannelse, sådan at de ved ungdomsuddannelsens start kan bruge kræfterne på det faglige indhold, men jeg mener, at indsatsen gerne skulle ske allerede på grundskoleniveau.
I folkeskolen er det kommunen, der har ansvaret for den specialpædagogiske bistand, herunder også it-rygsække til eleverne.
Kommunerne har således mulighed for at sikre eleverne den nødvendige støtte, så de er vante med hjælpemidlerne, før de påbegynder en ungdomsuddannelse.
Der er således ikke noget hul i lovgivningen, men der gælder forskellig lovgivning på forskellige uddannelsesniveauer.
Nøglen til en bedre hjælp til f.eks. ordblinde er efter min mening dels en fremskudt indsats i folkeskolen, dels en mere koordineret indsats, så elevernes behov, som de har vist sig i grundskolen, bliver tænkt med, når de unge søger optagelse på en ungdomsuddannelse.
Jeg synes også, det skal nævnes, at ungdomsuddannelsesinstitutionerne allerede efter de gældende regler har mulighed for at indgive ansøgning til styrelsen, så snart eleven er optaget, det vil sige allerede i forsommeren.
Igen er det afgørende, at grundskolen har løftet sin opgave ved i løbet af skoletiden at have afdækket elevens vanskeligheder, og at Ungdommens Uddannelsesvejledning har hjulpet eleven med at få denne information bragt videre til ungdomsuddannelsen, som er anført i uddannelsesplanen.
Derudover kan uddannelsesinstitutionerne prioritere at give instruktion tidligt i forløbet og bakke op om og synliggøre støttemulighederne fra starten af uddannelsesforløbet, så de unge med støttebehov ikke tabes på gulvet.
Forslaget vil, som det ligger, pålægge institutionerne en unødig administrativ belastning og også en række praktiske problemer, hvis institutionerne skal rekvirere hjælpemidler til elever, som endnu ikke er optaget.
I dag er det faktisk op imod hver tiende ansøger, som aldrig påbegynder den uddannelse, han eller hun har søgt ind på.
I forslaget hævdes det, at flere unge har brug for op til 30 timers instruktion.
Styrelsen for Statens Uddannelsesstøtte, der administrerer den specialpædagogiske støtteordning, deler ikke denne opfattelse og hører den heller ikke fra ekspertinstitutioner på området.
Mere tyder på, at det væsentlige er at tilrettelægge instruktionen på en måde, så eleverne bliver holdt til ilden og oplever, at der støttes op om brugen af de kompenserende hjælpemidler, snarere end at øge antallet af timer.
En forøgelse af antallet af instruktionstimer fra 10 til 30 timer vil medføre merudgifter på ca. 19 mio. kr. om året, og som jeg sagde, er det tvivlsomt, om det er fornødent.
Samlet set er det min opfattelse, at forslagets i øvrigt fornuftige formål om at gøre eleverne bedre i stand til at anvende it-rygsække eller andre hjælpemidler så tidligt i uddannelsen som muligt kan realiseres inden for gældende regler uden at påføre institutionerne den ekstra administration og uden at udløse de betragtelige merudgifter, som følger af dette forslag.
Og derfor må regeringen – med respekt for forslagets intentioner – afvise det.
Jeg vil gerne takke for den meget brede tilslutning, der er til forslaget om denne permanentgørelse af en særlig takst for unge uden kompetencegivende uddannelse.
Forslaget er et led i ungeplanen, altså et led i at vi gerne skulle nå, at 95 pct. af en ungdomsårgang senest i 2015 får en ungdomsuddannelse.
Meningen er, at denne mentorordning, som her kan finansieres, skal være noget, som Ungdommens Uddannelsesvejledning skønner er et vigtigt bidrag til, at den unge kan tage en uddannelse.
Det skal stå i den unges uddannelsesplan, og derved bliver det et led i ungepakken.
Det er altså unge uden kompetencegivende uddannelse uanset etnisk baggrund vi her taler om.
Fru Britta Schall Holberg har selvfølgelig ret i, at tillægstaksten for unge med anden etnisk baggrund forbliver på efterskolerne, fordi efterskolerne ikke kommer med i denne nye ordning, hvorimod tillægstaksten fjernes for folkehøjskoler, husholdningsskoler og håndarbejdsskoler.
Jeg forstår godt, at både fru Britta Schall Holberg og efterskolerne gerne ville have en pose penge til en mentorordning også på efterskolerne, og det skal jeg ikke fortænke nogen i at ønske.
Men jeg siger: Nu kom vi så vidt, nu får vi en permanent mentorordning på folkehøjskoler, husholdningsskoler og håndarbejdsskoler – og så tager vi det derfra, som det hedder.