Per Clausen (EL), 2011-04-28:
Når man lytter til den her debat, kunne man godt få indtryk af, at Danmark, hvis vi indførte muligheden for dobbelt statsborgerskab, ville bevæge sig ind på uprøvet jord, hvor man ville løbe mange ukendte risici.
Det forunderlige er, at man, så vidt jeg har forstået, har muligheden for dobbelt statsborgerskab i en lang række europæiske lande, der langt hen ad vejen har nogle af de samme karaktertræk som Danmark, og i disse lande har man den oplevelse, at muligheden for dobbelt statsborgerskab giver en lang række fordele, også f.eks. den fordel, at hvis man har mulighed for at tilkendegive over for det land, man er flyttet til, at man meget gerne vil have statsborgerskab og gerne være en del af det samfund fuldt og helt, uden at man endegyldigt sådan vil droppe de kærlige relationer, man nu har til der, hvor man kom fra, og de retsmæssige bevæggrunde, det giver, ja, så synes man faktisk, det er en fordel.
Det er klart, at det, hvis man har den opfattelse, at det at føle noget for en nation kun kan ske over for en nation ad gangen, selvfølgelig er helt forkasteligt, for så er man jo et principløst menneske, som ligger under for alskens modeluner.
Jeg tror sådan set, at der findes rigtig mange af den slags mennesker i dag, og jeg tror, vi kommer til at vænne os til i fremtiden, at mennesker rejser på tværs af landegrænserne, bliver gift på tværs af landegrænserne, og vi synes sådan set, at man skal skabe så gode betingelser for, at det kan ske på en fornuftig og organiseret måde, som det overhovedet er muligt.
Derfor er vi meget positive over for det her beslutningsforslag, som vi jo har behandlet flere gange i Folketinget. Vi synes, at de problemer, der er blevet nævnt, jo indtil nu er blevet håndteret på den måde, at man har undersøgt, hvordan det forholdt sig der, hvor man har indført det dobbelte statsborgerskab.
Så må man jo sige, at det ser ud til, at det er muligt at håndtere disse ulemper på en måde, der gør, at fordelene ved det dobbelte statsborgerskab entydigt er større end ulemperne, for det ville jo være sært, hvis det var sådan, at vi havde et lovforslag, hvor der kun var fordele og ingen ulemper – det ville være helt usædvanligt, vil jeg sige.
Den nuance vil jeg godt tillade at man indfører i den her debat.
Jeg tror bare, at hvis vi, hver eneste gang vi behandlede et beslutningsforslag eller et lovforslag her i Folketingssalen, havde det udgangspunkt, at vi ikke, hvis der kunne argumenteres for, at der var et eller to problemer af større eller mindre omfang, som man ikke var helt sikker på hvordan man efterfølgende skulle løse, kunne vedtage lovforslaget, så vil jeg i hvert fald som oppositionspolitiker sige, at vi i de fleste af de forhold, der bliver bragt op her i Folketingssalen, da har fået et helt nyt redskab til at blokere for udvikling og fremskridt eller det modsatte, og det tror jeg er en rigtig, rigtig dårlig idé.
Så Enhedslistens synspunkt er, at vi støtter det her beslutningsforslag.
Det, der gør det lidt besværligt, er, at man jo over for de konkrete problemstillinger, der bliver rejst, kunne spørge, om vi så ikke skulle gå i gang med at løse dem, gå i gang med at lave en plan for, hvordan de bliver løst, beslutte os for, hvad vi vil gøre den dag, Danmark befinder sig i krig med nogle lande, som vi har tilladt dobbelt statsborgerskab med – måske skulle man også være lidt mere forsigtig med, hvem man bevægede sig ud i krig med hele tiden – altså ligesom prøve at forudsige, hvordan vi løser det problem.
Det samme gælder for alle de andre konkrete problemer – man kunne prøve at se, om man ikke godt kunne beskrive eller aftale sig ud af det problem.
Min idé er, at det kunne være måden at komme videre med det her på.
Og hvis det kniber, vil jeg sige, har jeg selv ret store evner med hensyn til at udforme problemstillinger, som kan være besværlige at håndtere, så det kunne være, man kunne få en konsulentaftale med dem, som gerne vil være imod det her forslag uden at vælge den meget klare og konsekvente linje, som Dansk Folkeparti har, hvor man siger, at man ikke skal kunne have dobbelt statsborgerskab, og det skal man bare ikke kunne have, for det skal man ikke kunne have, for man kan kun være statsborger i ét land, og sådan er det, sådan har det altid været, og sådan skal det altid være, og det er der ikke noget at gøre ved.
Det er jo et konsekvent standpunkt, efter min mening et forkert standpunkt og et standpunkt, vi er helt uenige i, men dog et standpunkt, der er til at tage og føle på.
Det bliver vanskeligere med dem, som har alle de her praktiske problemer, som skal løses først, og hvis man løser dem, har man meget klart på fornemmelsen, at det ikke hjælper.
Alligevel håber jeg jo på, at vi engang vil kunne få et flertal for at indføre den her mulighed for dobbelt statsborgerskab, det vil også gøre det nemmere for de mennesker, der faktisk i forvejen har dobbelt statsborgerskab, fordi de, selv om de er blevet danske statsborgere, slet ikke kan slippe af med statsborgerskabet der, hvor de kommer fra, fordi de slet ikke kan komme ud af det.
Så det ville også løse nogle praktiske problemer for de mennesker og også give nogle bedre betingelser for de mange danskere, som rejser rundt i verden og gerne vil have bedre muligheder for at blive integreret i det samfund, de lever i, men uden at slippe tråden til Danmark.
Hvornår det sker, ved jeg ikke, men jeg ved jo af erfaring, at man nogle gange skal fremsætte beslutningsforslag rigtig mange gange, før de kommer igennem, og jeg ved også af erfaring, at det somme tider sker.