Jeppe Kofod (S), 2010-05-28:
Der er ingen tvivl om, at jeg havde håbet på, at vi i dag kunne have haft en seriøs debat om fornyelsen af Partnerskab 2000 med den nye strategi, som har været under debat i længere tid, også før den nye minister kom til.
Men jeg synes, det er lidt absurd at ønske sig det, for i lyset af, hvad der er sket bare det sidste halve år, er det jo svært at have en seriøs debat.
Jeg kan godt forstå, at ministeren og Venstre ikke har lyst til at tale om niveauet af dansk udviklingsbistand.
Det siger sig selv, når vi ser på, hvad det er, man har brudt af løfter i den seneste tid.
Jeg synes, det er alvorligt, at regeringen ikke er til at stole på.
Det er jo sådan, at man inden for det sidste år har brudt løfter tre gange.
For det første skrev man i finanslovforslaget for 2010, at BNI-procenten skulle stige, altså at dansk udviklingsbistand skulle stige i de kommende år.
For det andet lovede man op til klimatopmødet, at man ville give nye, additionelle midler til klimaindsatsen.
Pengene skulle altså ikke tages fra ulandsbistanden.
For det tredje lovede man her i regeringsgrundlaget fra februar måned i år, at bistanden ikke måtte falde til under 0,8 pct. af BNI.
Alle tre løfter er brudt, og det er sket inden for et år.
Det er selvfølgelig meget useriøst at diskutere det her, når man på den måde kommer med løfter til verdens fattigste og bryder dem næste dag.
Jeg synes, at det er vigtigt, at vi har en debat om dansk udviklingsbistand.
Men man kan jo spørge sig selv, hvorfor det er sådan, at regeringen mener, at det er de allerfattigste børn, kvinder og mænd i ulandene, som skal betale en stor del af regningen for regeringens økonomiske politik.
Det forstår vi ikke.
Det er uanstændigt, det er forkert, og det er en vej, vi ikke kan støtte.
Derfor har vi også den debat, vi har i dag,
om strategien
Det er useriøst at have en strategidebat, mens regeringen bryder løfter og svækker Danmarks ambitioner på området.
Hvad er det så, som man har sagt?
Lad os tage ministeren først.
Udviklingsministeren udtalte så sent som den 15. marts i år til Jyllands-Posten: Donorerne, herunder EU, må fastholdes på deres løfter til de fattigste lande, også selv om vores egne økonomier er berørt af den økonomiske krise. Javel, det udtalte ministeren, men hvad er det, regeringen selv har gjort?
Er det troværdigt?
Jeg synes, at man selv må dømme, og jeg tror, at dommen bliver hård.
Nu skal det hele heller ikke gå ud over Venstre, for Venstre har været meget på.
Man kan også spørge, hvad et andet borgerligt parti, som sidder i regeringen, har sagt om det her område.
Jeg vil gerne citere finansordfører hr. Mike Legarth fra De Konservative, der den 14. maj – og det er jo ikke særlig lang tid siden – udtalte til et medie, Berlingske Tidende:
Vi skal bedømmes på, hvordan vi hjælper de svageste, også på verdensplan, og midt i en økonomisk krise er det ikke tiden at lade besparelser ramme de svageste.
Lad mig i al beskedenhed bare konstatere, at jeg er fuldstændig enig i den kommentar.
Så man kan sige, at baggrunden for forespørgslen som bekendt er regeringens nye strategi, og lad os lige se på, hvad der egentlig står i strategien.
Der står bl.a., og jeg citerer: »Som borgere i et af verdens mest velstillede samfund påtager vi danskere os gerne vores del af et globalt ansvar. …
Vi tror på menneskers grundlæggende ret til et liv i frihed og værdighed og er rede til at give vores bidrag hertil.«
Igen er jeg fuldstændig enig.
Sproget er jo nærmest poetisk.
Men hvad er det så, man gør?
Man gør det modsatte af det, man lover.
Hvis det, som jeg citerede her, havde været ledetråden i regeringens politik, tror jeg, at vi ville have været mange, der kunne støtte den nye strategi.
Men det er det desværre ikke.
Sammenligner man med Danmark med nabolandene Norge og Sverige, ja, så kan man se, at vi lå på niveau med dem for 10 år siden i udviklingsbistand.
I dag sakker vi voldsomt bagud.
Selv en liberal-konservativ ny regering i Storbritannien, som har vedtaget en omfattende spareplan, har valgt ikke at skære på udviklingsbistanden.
Så man kan sige, at det er lidt ærgerligt, at vi har den her debat i dag, når man ser på regeringens svækkede ambitioner.
Der er mange positive elementer i den nye strategi, f.eks. fastholdelse af fattigdomsorienteringen – i hvert fald i ord – og fokus på menneskerettigheder, klima, ligestilling osv., men hvor er det, man vil dreje bistanden hen?
Til det kan man også komme med nogle kritiske bemærkninger.
Erhvervsstøtte er blevet det store nye fokusområde, og jeg skal være den første og sidste til at insistere på, at der skal skabes bæredygtig økonomisk vækst for at bringe mennesker ud af fattigdom, men der er ingen dokumentation for, at erhvervsbistanden virker.
Tværtimod har mange af evalueringerne vist, at der er meget af den bistand, der ikke har nået sit mål.
Derfor vil jeg i al beskedenhed bare gerne spørge: Har man sat sig ned og undersøgt – lad os bare tage de sidste 10 år – hvilke dele af dansk bistand der har virket, og hvilke der ikke har virket?
Det har man ikke.
Hvis man havde gjort det, havde man måske kunnet formulere en bedre strategi, der byggede på, at vi for hver eneste bistandskrone, vi brugte, sikrede, at vi nåede de allerfattigste.
For vi er optaget af, at hver skattekrone går til de mennesker, der er i nød.
Derfor kunne jeg jo sige, at jeg havde håbet på at få den debat i dag, men set i lyset af, hvad regeringen har foretaget sig sammen med Dansk Folkeparti, synes vi, at det desværre er ærgerligt, og vi mener, at det skuffer mange mennesker, som har set frem til, at der skulle vedtages en strategi i bred enighed.
Jeg skal så afslutningsvis på vegne af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Danmarks fremtidige strategi for udviklingssamarbejde skal understrege, at verdens allerfattigste ikke skal betale for den finansielle og økonomiske krise, men tværtimod hjælpes igennem forøget bistand.
Folketinget opfordrer derfor til, - at de centrale mål i dansk udviklingspolitik er at bekæmpe fattigdom og ulighed, skabe bæredygtig udvikling samt at fremme menneskerettigheder og demokrati, - at gennemførelse af FN’s 2015-mål skal have højeste prioritet, hvilket kræver, at uddannelse og sundhed opprioriteres på linje med regeringens prioriteringsområder, - øget fokus på skrøbelige stater og risikovillighed, - en øget lande- og sektormæssig koncentration af bistanden, styrke det regionale samarbejde og styrke EU’s udviklingsindsats samt fortsat have bistandssamarbejde i Latinamerika, - at styrke sammenhængen mellem relevante politikker i Danmark og i EU til fordel for udvikling, - strategiens gennemførelse, herunder ændringer i landevalg, løbende drøftes med Folketingets Udenrigsudvalg.«