Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2016-04-26:
Tak for ordet, formand.
Jeg vil starte med, for det er også det, jeg har mest at sige om, forslag B 171.
Først og fremmest vil jeg gerne takke forslagsstillerne for at bringe debatten om det her efter vores mening meget afgørende emne på dagsordenen her i Folketingssalen.
I Kommissionens arbejdsprogram for 2016 var det sat som en målsætning at gennemføre et princip om the same pay for the same job in the same place.
En gennemførelse af det her princip ville være et enestående skridt i kampen imod social dumping på europæisk plan, og meldingen var oprindelig, at Kommissionen ville fremsætte et revideret udstationeringsdirektiv, der kunne gennemføre princippet i sin fulde form.
I Socialdemokratiet glæder vi os over, at Europa-Kommissionen har taget skridt til at genåbne udstationeringsdirektivet ud fra en målsætning om at sikre lige løn for lige arbejde.
Tiltaget er sket under pres fra en lang række lande, herunder også Danmark, der er optaget af at indrette EU-lovgivningen på en måde, så vi kan bekæmpe social dumping og hjerneflugt m.v.
Særlig positivt finder de reviderede bestemmelser i direktivet, at medlemsstaterne skal fastsætte, at udstationerede vikarbureauer skal garantere udstationerede vikarer de samme rettigheder, som gælder for værtsstatens vikarer.
Samtidig finder vi det positivt, at der er indsat en ny bestemmelse vedrørende underleverandører, en form for anerkendelse af, at der kan indføres forskellige former for kædeansvar.
Det giver medlemsstaterne en mulighed for at kræve, at en virksomhed kun indgår aftaler med underleverandører, der garanterer overholdelse af de samme lønvilkår, som den førstnævnte virksomhed skal overholde.
Men vi må også tilstå, at vi deler den skuffelse, som både LO, FTF og Akademikerne giver udtryk for i deres høringssvar til Kommissionens udkast, for Kommissionens forslag indfrier ikke umiddelbart den ambition, at der indføres et egentligt princip om lige løn for lige arbejde på samme arbejdssted.
Kommissionens udkast, formentlig alene af politiske årsager, er en minimumsrevision.
Derfor bliver det også afgørende, hvordan forhandlingerne kommer til at forløbe, og det er afgørende, at regeringen er helt oppe på mærkerne for at sikre, at lønmodtagere, der arbejder i Danmark, får samme løn for samme arbejde på samme sted.
Vi noterer os, at både fagbevægelsen og arbejdsgiverne udtrykker bekymring for, om en række af bestemmelserne overholder proportionalitets- og nærhedsprincipperne.
Særlig vedrørende lønbegrebet samt begrænsning i medlemsstaternes adgang til at ligestille udstationerede vikarer med indenlandske er der brug for at være ekstra årvågen.
Det kører der lige nu allerede en proces om i henholdsvis Europaudvalget og Beskæftigelsesudvalget, en proces, vi i Socialdemokratiet lige nu engagerer os meget i.
Som sagt anerkender vi de gode intentioner fra forslagsstillernes side, men finder det også en smule besynderligt, at der lægges op til mandatgivning ved et beslutningsforslag med de fem meget konkrete punkter.
Beslutningsforslagets formulering om, at der lægges afgørende vægt på alle fem punkter i de kommende forhandlinger, vil unødigt binde regeringen og kan i yderste konsekvens spænde ben for mulige forbedringer af Kommissionens udkast, og det vil låse regeringen til det uopnåelige, for som sagt er Socialdemokratiets position, at vi er glade for en revision af direktivet.
Vi havde ønsket, at Kommissionen var gået længere, men det håber vi kan opnås i forhandlingerne.
De enkelte målsætninger i beslutningsforslaget er isoleret set glimrende, men det er vigtigt for os, at regeringen har manøvrerum i de kommende forhandlinger.
På den baggrund kan vi i Socialdemokratiet ikke støtte beslutningsforslaget.
For så vidt angår beslutningsforslag nr. B 172, anerkender vi igen i Socialdemokratiet de gode intentioner fra forslagsstillernes side i forhold til at sikre arbejdstagerrettighederne i EU's medlemslande.
Socialdemokratiet er tilhænger af den frie bevægelighed af arbejdskraften, men selvsagt forudsat at de udenlandske arbejdstagere beskæftiges på danske løn- og arbejdsvilkår.
Desuden skal der naturligvis betales skat, sociale bidrag og moms efter gældende regler enten i hjemlandet eller i Danmark.
Vi anerkender derfor i den sammenhæng beslutningsforslagets relevans.
Alligevel afviser vi beslutningsforslaget om en social protokol af to årsager.
For det første mener vi ikke, at bemærkningerne i beslutningsforslaget er retvisende.
I bemærkningerne indikeres det, at arbejdstagerrettighederne, som reglerne er i dag, slet ikke er sikret i EU, f.eks. er det ikke rigtigt, at der er helt frit spil for arbejdsgiverne i medlemslandene som anført i bemærkningerne.
Herudover er grundlæggende sociale rettigheder, herunder konfliktretten allerede sikret i chartret for grundlæggende rettigheder, hvilket f.eks. heller ikke fremgår af bemærkningerne.
For det andet er det grundlæggende socialdemokratisk politik, at nyorientering af europapolitikken som udgangspunkt ikke skal foregå via fragmenterede beslutningsforslag, men fastlægges af en bred aftalekreds og med hensyntagen til Danmarks samlede forhold til EU, særlig hvis vi gerne vil ændre i traktater eller skrive nye protokoller.
På den baggrund kan vi heller ikke støtte beslutningsforslag nr. B 172.