Rasmus Jarlov (KF), 2010-11-12:
Altså, når jeg giver en – hvad skal vi kalde det – fortælling om, hvordan det står til med Danmarks økonomi, er det jo, fordi det er det, som er begrundelsen for, at vi er nødt til at gennemføre de her nedskæringer.
Det er den eneste begrundelse for det, og det er derfor, jeg giver den begrundelse.
For havde vi penge nok, og havde vi ikke en økonomisk krise, havde vi ikke foretaget de her besparelser.
Havde vi uendeligt med ressourcer, delte vi dem hjertens gerne ud, men det har vi ikke.
Det er ærgerligt, men det er de hårde realiteter, som man er nødt til at forholde sig til, hvis man vil kalde sig en ansvarlig politiker.
Men den dag, hvor S og SF kommer og siger, at de gerne vil være med til at afskaffe efterlønnen og finde 18 mia. kr., hvoraf vi jo nok kunne bruge en del på uddannelsesområdet i stedet for at betale fuldt arbejdsdygtige 60-årige for at gå derhjemme og lave ingenting, så kan jeg love dig for, at vi opsiger det forlig med det samme.
Undskyld, at jeg brugte direkte tiltale, det var ikke med vilje.
Jeg skal meddele, at Det Konservative Folkeparti støtter det her lovforslag, som jo er en del af vores forsøg på at skaffe en balance mellem indtægter og udgifter på statsbudgettet.
Situationen er hård for dansk økonomi.
Den er ikke så slem som i mange andre lande, på grund af at der er blevet ført en sparsommelig og fornuftig økonomisk politik i Danmark, men situationen er dog stadig væk den, at der er en meget alvorlig finanskrise, som har ramt Danmark, lige så vel som den har ramt resten af verden.
Vi bruger simpelt hen for mange penge.
Der er ikke overensstemmelse mellem indtægter og udgifter.
Det er jo et problem, som man som politiker er nødt til at forholde sig til.
Man kan selvfølgelig forholde sig til det på forskellige måder.
Man kan lukke øjnene for det, og man kan fortsætte med at bruge flere penge.
Man kan også forholde sig til det på den måde, at hver gang der er et politisk emne, der er oppe at vende, afviser man besparelser, man afviser at skære ned på udgifterne og vil fortsat bruge flere penge, end vi har til rådighed.
Resultatet af den politik er dog bare, at vi kommer til at oparbejde en større og større statsgæld.
Det betyder, at vi i fremtiden vil komme til at bruge alle vores ressourcer, ikke på det, som vi gerne vil, nemlig på at skabe vækst og velstand i Danmark, men på at betale af på statsgælden og betale renter til udlandet.
For regeringspartierne er det ikke en mulighed.
Der skal føres en økonomisk politik, som er ansvarlig, og det skal være sådan, at vi også i fremtiden er et rigt land.
Situationen er drønhamrende alvorlig, fordi der, hvis vi ikke få styr på vores statsbudget, er en risiko for, at Danmark ender ligesom Grækenland.
Der er en reel risiko for, at vi kan ødelægge det for os selv.
Situationen, hvor Danmark er et rigt land og økonomisk set ligger i superligaen, er jo ikke noget, der er faldet ned fra himlen, men skyldes, at der er blevet ført en god og ansvarlig økonomisk politik.
Det har vi tænkt os at fortsætte med, og det her forslag er en del af de nødvendige tiltag, som vi er nødt til at foretage.
Det betyder, at der vil være en øget egenbetaling på et par hundrede kroner for unge mennesker under uddannelse.
Selv om vi fastholder et meget højt uddannelsesniveau generelt og vi fastholder et meget højt udgiftsniveau, er det sådan, at der er nogle besparelser på uddannelsesområdet.
Hvis nu andre partier ville gå ind og påvise, hvor man ellers kunne finde pengene, ville situationen unægtelig blive meget nemmere.
Men sagen er jo den, som vi har også gennemgået under behandlingen af lovforslag nr. L 41 og L 42 tidligere i dag, at der simpelt hen mangler nogle forslag fra oppositionen til, hvor man alternativt vil finde de her penge.
Man afviser totalt at spare på ellers fuldstændig åbenlyse ting såsom efterlønnen, og man vil altså hellere tvinge igennem, at der skal spares på uddannelsesområdet, end man vil skære ned på, at raske mennesker kan trække sig tilbage på samfundets regning.
Man afviser også fuldstændig at spare på kommunerne, som står for størstedelen af det offentlige forbrug.
Der var et forslag fra Venstre og Konservative, som gik på, at der skulle spares ¾ pct. ude i kommunerne.
Det ville jo unægtelig have gjort det noget nemmere at finde nogle penge, så vi ikke skulle spare andre steder.
Også det blev fuldstændig fejet af bordet, og der blev brugt ord som massakre og katastrofe, og jeg ved ikke hvad, hvis vi havde bedt kommunerne om at blive lidt mere effektive.
Regionerne må heller ikke spare.
Det er vi sådan set enige i, vil jeg sige, men det er jo heller ikke noget, der bliver anfægtet fra oppositionens side.
Men tilbage er der ikke ret mange steder at finde pengene, og det jo meget nemt at stå her og afvise enhver besparelse uden at komme med nogen alternativer, ud over at man ret fantasiløst fra oppositionens side foreslår at hæve skatterne med 5.700 kr. pr. dansker og brandbeskatte vores erhvervsliv.
Det er på lang sigt en meget dårlig løsning, for det vil betyde, at der simpelt hen er færre penge at fordele i fremtiden, fordi virksomhederne vil forlade Danmark, flytte arbejdspladser ud, som Vestas lige har gjort, og det er ikke vejen frem, hvis man gerne vil have et velfærdssamfund i fremtiden.
Så vi støtter det her lovforslag, ikke fordi vi synes det er morsomt at bede folk om at skulle betale noget mere – det havde vi da gerne været foruden, det skal jeg slet ikke lægge skjul på – men simpelt hen fordi det er afgørende, at vi fører en ansvarlig økonomisk politik, og til det hører en gang imellem, at man desværre må skære lidt ned på de offentlige ydelser.