Anne Baastrup (SF), 2013-05-14:
Enhedslisten skal have tak for at sætte dette tema på dagsordenen.
Det har jo været på dagsordenen i den socialpolitiske debat, siden Danmarks Radio startede deres udsendelser, men i virkeligheden også tidligere, for vi har den udfordring, at der er kommuner – og det viste Danmarks Radios udsendelser jo også – der muligvis har problemer med helt at beskrive og kende det regelgrundlag, de skal arbejde efter.
Derfor synes jeg også, det er vigtigt, at ministeren har nedsat den her tværministerielle arbejdsgruppe, fordi den jo bl.a. skal komme med vejledning og praksis for myndighedernes vurdering af enlige kontra samlevende, således at borgerne får et klarere grundlag for at vurdere, hvad deres ret og pligt er.
Vejledningen skal være med til at sørge for, at der er færre modtagere af enligydelser, som skal frygte for at have socialt samvær med andre, og vejledningen skal vise, hvilke kriterier der lægges til grund, når det skal vurderes, om man er enlig eller samlevende.
Den skal klart vise, at det ikke har nogen betydning for de ydelser, man får som enlig, at man f.eks. går i biografen en gang imellem med en god ven.
Så skal den selvfølgelig også samtidig vise, at der er nogle pligter, at man har pligten til at fortælle myndighederne, hvis ens forhold er ændret.
Samtidig var ministeren jo også meget klar i sin tale om, hvad det er for nogle forpligtelser, man har som skilt forælder, hvis man har fælles børn.
Der har man simpelt hen forpligtelsen til at sørge for, at der er samvær med barnet.
Og det, at man har samvær med barnet, eventuelt i morens hjem, skal ikke betyde, at man mister sin ret som enlig forsørger.
Jeg synes også, det er vigtigt at huske, at Ombudsmanden faktisk i sin beskrivelse af, hvad det er for nogle grundlæggende forvaltningsretlige regler, der gælder, når det drejer sig om reelt enlige forsørgere, jo har præciseret, at man skal overholde undersøgelsesprincippet.
Det vil sige, at myndigheden, der undersøger, skal være objektiv i sin undersøgelse.
En anonym anmeldelse kan ikke stå alene.
Det er kun, hvis der er en situation, hvor man i øvrigt har andre elementer, der gør, at man så kan rejse en sag.
Man kan ikke foretage tvangsindgreb, medmindre man også fortæller borgeren, at her står vedkommende foran en eller anden form for straffesag.
Det betyder, at borgeren ikke er forpligtet til at fortælle, hvad det er, der er virkeligheden.
Myndighederne skal også foretage partshøring.
Myndighederne, kommunen, har pligt til at høre en borger, inden de træffer afgørelse i sagen, hvis der indgår væsentlige faktiske oplysninger, der taler til ugunst for borgeren.
Myndighederne har en vejledningsforpligtelse.
Man kan ikke sidde som sagsbehandler i en kommune og være opmand og dommer over for en enlig forsørger.
Man har en forpligtelse til at indgå i en dialog og fortælle, hvad regelgrundlaget er, hvad borgerens faktiske liv er, og hvordan de så i fællesskab kan finde ud af, om borgeren er enlig eller ej.
Samtidig skal myndighederne også være meget præcise i deres begrundelser.
Det her drejer sig for enlige forsørgere om rigtig mange penge.
For det er ikke bare at sige, at der er handlet bevidst.
Det er jo alle de der mange elementer, som vi skal i gang med, dels at få det tværministerielle udvalg til at komme med vejledninger, der er præcise osv., dels spørge: Kan vi gøre mere?
Kan vi i højere grad imødekomme Ombudsmanden i de ting, han siger?
For vi skal også samtidig huske, at det drejer sig om mennesker, og at mennesker er forskellige.
Hvis vi går ind og siger, at der er de her tre principper og intet andet, så behandler vi jo ikke den mangfoldighed af mennesker, der lever her.
Derfor tror jeg, at der skal være klare regler, men helt så objektive regler, som Ældre Sagen har fastlagt, tror jeg ikke at vi kan være tilfredse med.
Vi afviser beslutningsforslaget i den udformning, det har, men vi er i princippet enige med Enhedslisten i, at vi jo ikke kan leve med, at det hele sejler.
Jeg tror i virkeligheden, de havde en ambition om at vise noget andet, og så afslørede de, at der var en alt for uklar og upræcis behandling af disse mennesker, der stod over for en situation, hvor de kunne miste deres grundlag for at bo der, hvor de boede.
Så afvisning fra vores side.