Lone Dybkjær (RV), 2010-12-07:
Det er jo almindelig kutyme, at man siger tak til regeringen for besvarelsen, og det vil jeg da også gøre her.
Selv om jeg ikke nødvendigvis er tilfreds med hele indholdet, må jeg jo indrømme, at justitsministeren sådan set meget godt udmalede, hvor alvorligt det er, at vi står uden for i de retslige og indre anliggender.
Så vil jeg godt sige til ministeren, der undrede sig over eller glædede sig over, eller hvordan det nu var, at jeg citerede ham, at Det Radikale Venstre ikke har noget imod at citere folk, hvis de siger noget fornuftigt, og det gælder da også, hvis justitsministeren siger noget fornuftigt.
Og så vil jeg bare lige sige, at den kronik, jeg stod med, var i Berlingske Tidende.
Jeg vil ikke afvise, at den har været i flere steder, men det er mere, fordi jeg godt kan se, at ministeren har troet, at han havde noget i Politikken, når jeg har læst det, men det er altså faktisk sådan, at jeg læser indtil flere aviser om dagen.
Og det her var altså i Berlingske Tidende, og for en ordens skyld kan jeg sige, at det var den 7. august, og det var faktisk der, jeg tænkte: Nu skal vi altså snakke om det her, når Folketinget en gang bliver samlet.
Altså, det, vi måske havde håbet på, var, at justitsministeren ville sige, at han ville kæmpe for, at det kom til afstemning, men så vidt gik justitsministeren ikke engang.
Han sagde, at det lå et andet sted.
Jeg mente dog, at regeringen var sådan et vist kollektivt forum, hvor man kunne oplade sin røst, men det er måske ikke tilfældet for denne regering.
Men det må jo klares hos regeringen selv, om man giver ordet til en justitsminister på det her område eller ej.
Men det, som jeg synes man kan konstatere, er, at ligegyldigt på hvilket tidspunkt vi har befundet os, siden denne regering trådte til i 2001, har den sagt ét og gjort noget andet.
Først undskyldte man sig med formandskabet – det er jo o.k. – senere med, at der var en ny traktat på vej, og så med, at man ikke kendte forfatningstraktaten, og så skulle vi lige have et ekstra valg, som var fuldstændig unødigt, men som skyldtes, at den danske statsminister gik efter en anden post og lige skulle have vundet et til valg i Danmark.
Så derfor kunne det heller ikke lade sig gøre.
Og så kom Lissabontraktaten, som krævede, at vi ventede på Irland, og da det hele endelig var på plads, blev der tavst.
Så er det først på et eller andet tidspunkt, når der er en bred enighed om det.
Men det er der jo.
Der er jo en bred enighed om, at vi skal have en afstemning om retsforbeholdet og forsvarsforbeholdet.
Euroforbeholdet kan jo slet ikke komme til nogen afstemning med den politik, regeringen har ført, så det kan vi jo ikke sidde og vente på; så kommer vi jo aldrig nogen vegne.
Vi opfylder ikke længere kravene til euroen, til at tage den sidste del af det – det ved alle jo godt – og det gør så også yderligere, at regeringen ikke gør noget som helst.
Regeringen har ikke taget et eneste initiativ til for alvor at sætte Europa på dagsordenen – det er jo sandheden om det – men stadig væk bedyrer regeringen, at den virkelig så gerne vil afskaffe disse forbehold.
Jeg skal lade være med at fortælle noget om, hvad det egentlig minder mig om.
Jeg synes, det er et dobbeltspil, der virkelig vil noget.
Og det, man jo kan spørge sig selv om, er: Hvad er den egentlige begrundelse?
Og den egentlige begrundelse er jo, at man ikke har ønsket et slagsmål med DF; det kunne man jo sådan set lige så godt sige ærligt.
Jeg ser, at de i DF er mødt talstærkt op, og det må jo så glæde DF, at de også her har en fuldstændig fantastisk indflydelse.
Det kan jo heller ikke undre, når en finansminister kan sige, at der virkelig er et idéfællesskab mellem Venstre og DF, og statsministeren praler jo ligefrem lige i øjeblikket med, at det er ham, der har opfundet pointsystemet.
Det er jo så også det, der sker her.
Man siger ét i skåltalerne, og man gør noget andet i praksis.
Man vil i realiteten ikke tage det nødvendige slagsmål.
Det er ærgerligt.
Der er som sagt et bredt flertal for at ophæve både det retslige forbehold og forsvarsforbeholdet, men regeringen vil ikke.
Så skal jeg på vegne af S, SF og RV fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at retsforbeholdet allerede nu og i stigende grad forhindrer Danmarks aktive deltagelse i samarbejdet på området retlige og indre anliggender.
Folketinget opfordrer derfor statsministeren til at indlede forhandlinger med Folketingets partier med henblik på at udskrive en folkeafstemning om omdannelsen af retsforbeholdet til den tilvalgsordning, som beskrevet i Lissabontraktaten, der betyder, at Folketinget fra sag til sag på dette område skal tage stilling til, om man ønsker at deltage i samarbejdet eller ikke.«