Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-05-29:
Som en serviceoplysning vil jeg lige sige, at hvis jeg snøfter, er det ikke, fordi jeg er ked af det – i hvert fald ikke nødvendigvis – men en forårsforkølelse har ramt mig, så jeg udstyrer mig lige med lidt gode sager heroppe, der hjælper mig hele vejen igennem.
Gode argumenter er jo heller ikke at forklejne, når man står heroppe, så derfor er jeg vel udstyret.
Dernæst vil jeg sige tak til statsministeren for talen, for det synes jeg man skal gøre.
Når man hører på statsministerens tale, synes jeg, at der er ting i den, som man egentlig kunne tænke lyder godt, og man får måske den mistanke, at der har været nogle skriverkarle i gang med at skrive tale for statsministeren.
Et råd kunne være, at nogle af de ting, som går igen i statsministerens tale, faktisk i højere grad skulle være at genfinde i statsministerens gøren og laden – det kunne være, at der var flere danskere, der så ville synes, at regeringen gør det godt – for der var nogle ting om fællesskab, tryghed og sådan nogle ting, som vi i Dansk Folkeparti i hvert fald synes er rigtig vigtige.
Jeg synes også, at det har været kendetegnende indtil for halvandet år siden, hvor vi havde valg, at når Venstrefolk kom op på talerstolen som de første, hørte vi om alt det gode, der skete, og ikke ret meget om, hvor galt tingene kunne stå til.
Socialdemokratiet kom så og fortalte om, hvor forfærdeligt det hele stod til.
De roller er jo byttet om, og det har vi også kunnet se i dag.
Nu er det omvendt, for det er dem, der sidder med regeringsmagten, der prøver at fremhæve alt det gode, og oppositionen, der fremhæver alt det, der er skidt.
Jeg synes, vi kan være glade for, at der i Danmark er en situation, hvor rigtig mange – f.eks. offentligt ansatte – slider og slæber hver eneste dag på vores plejehjem og vores sygehuse.
Børnene bliver passet i børneinstitutionerne, og skolelærere – på trods af konflikten og de ting, der skete der – møder entusiastisk op på skolerne hver dag og underviser vores børn.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi også en gang imellem lige husker det, at det også kan siges herinde, og at det ikke bare ryger over i en christiansborgdiskussion, christiansborgfnidder af den ene eller den anden karakter med det samme, men at vi faktisk også kan glæde os over det.
Jeg glæder mig da også over, at Danmark er et af de få lande i verden, der er AAA-ratet i forhold til det her med den økonomiske formåen – at vi altså har etableret et samfund, der økonomisk er kreditværdigt i et omfang, så vi matcher de bedste i verden.
Det synes jeg som Dansk Folkeparti-mand er rigtig godt.
Derfor drejer det sig for os om, hvordan vi bevarer det og sikrer det i fremtiden.
Det drejer sig ikke om, hvor hurtigt vi kan lave det om, og hvor hurtigt vi kan rive samfundet ned, men om, hvordan vi sikrer de ting, som danskerne er glade for og stolte af.
Og på den anden side vores værdier: Sikrer vi de danske værdier i en omskiftelig verden?
Hvordan sikrer vi de danske værdier i et globaliseringsramt udgangspunkt, hvor alting ser ud til at flyve og fare og de faste holdepunkter bliver færre?
Med hensyn til den økonomiske situation har vi jo en regering, der kom til magten på et løfte om, at man kunne bringe Danmark ud af krisen.
Vi har en regering, der kom til på et løfte om, at man på trods af den internationale konjunktur ved hjælp af en kickstart i Danmark kunne sørge for, at der kom helt anderledes skub i den danske økonomi i forhold til landene omkring os.
Vi har set, hvordan regeringen, hver gang der er kommet en ny prognose, har måttet nedjustere sit skøn for væksten i Danmark.
Det paradoksale er jo i virkeligheden, at den minister, der har ansvaret for økonomien – ud over statsministeren, som selvfølgelig har ansvaret for det hele – nemlig økonomi- og indenrigsministeren, vedblivende har holdt fast på, at det nok skulle gå.
2012 var et år, hvor man regnede med en vækst, men det blev til 2000 og træls i økonomi- og indenrigsministerens terminologi, for det blev et år, hvor vi fik minusvækst.
På trods af at regeringen langt ind i 2012 regnede med, at vi ville få en positiv udvikling i økonomien, fik vi et tilbageslag i dansk økonomi i 2012.
Men – fik vi at vide – i 2013 skal det nok gå, i 2013 kommer væksten.
Det har vi så kigget lidt på og fået regeringens vurdering af, og i mandags kunne vi så se, at regeringen måtte erkende, at nej, det ser heller ikke særlig godt ud for 2013.
Man har nedjusteret skønnet for væksten i økonomien til 0,5 pct., og som det også har været nævnt tidligere i debatten, vurderer vismændene, at det nok snarere bliver det halve.
Så vi er altså nede på noget, der er meget, meget vagt, og noget, der står i dyb kontrast til det billede, man forsøgte at skabe tidligere, af, at hvis man bare kom til magten, kunne man rive Danmark ud af den økonomiske krise og sørge for, at der selvstændigt i Danmark kom en økonomisk vækst.
Det, der måske i virkeligheden er lidt trist ved det her, er, at man gav et billede af, at man var bedre til at spå end andre, og at man også var bedre til at vurdere, hvordan situationen var, for man har jo skoset den tidligere regering for ikke at ramme plet i dens prognose for, hvordan tingene ville udvikle sig.
Der må vi jo bare sige nu halvandet år inde i valgperioden, at den her regering i hvert fald ikke har gjort det bedre – den har måske gjort det ringere.
Den økonomiske situation er desværre skidt.
Hvad skal der til?
De aner det ikke.
Den zigzagkurs, der er givet udtryk for, gør selvfølgelig, at danskerne holder på pengene, og det er fuldt forståeligt.
Det skaber utryghed, at der er kursskifte fra regeringens side.
Jeg tror, at ordet reformamok i statsministeren ordbog er et positivt ord, men ikke desto mindre kan det nemt aflæses som noget, der får folk til at tænke: Hvad mon der sker lige om hjørnet?
– jeg må hellere holde på pengene.
På trods af at regeringen har pumpet penge ud til forbrug, betyder det, at det ikke har sat sig i øget privatforbrug, og det kunne have været en af vejene frem til at holde hånden under den økonomiske situation i forhold til eksportmarkederne i et svagt udgangspunkt.
Jeg vil lige vende mig mod det med værdierne, for regeringen påstod jo også, før den blev regering, at den ville videreføre den stramme udlændingepolitik.
Jeg må nok sige, at det er blevet gjort til skamme.
Der er virkelig sket noget, og det kan vi jo se på de tal, der er for f.eks. antallet af asylansøgere i Danmark.
Fra 2011 til 2012 skete der ikke en fordobling, men noget, der ligner, og fra 2012 til 2013 er udviklingen fortsat.
Det vil sige, at vi nu regner med, at der måske kommer 7.000 asylansøgere i år.
Det betyder, at vi nu har de højeste tal for asylindvandring i perioden fra 2001.
Det er da paradoksalt, at antallet af asylansøgere i Danmark vokser kraftigt, lige så snart der kommer en socialdemokratisk ledet regering til.
Det er da tankevækkende.
Hvad er det for en mekanisme, der gør sig gældende?
Kunne det være, fordi den politik, man fører, faktisk har en betydning?
Kunne det være, fordi man sender det signal ud i verden, at med de aftaler, man laver, er det blevet mere lukrativt og bedre at komme til Danmark nu?
Vi i Dansk Folkeparti må sige til regeringen: Antallet af asylansøgere, der kommer til Danmark, har betydning.
Det har altså betydning for integrationen af de mennesker, der kommer, hvor mange der kommer, for kan vi nå at integrere dem på ordentlig vis?
Hvis vi ikke kan det, fordi der kommer for mange for hurtigt, ja, så får vi øget konflikterne i det danske samfund.
Det er meget enkelt, og vi har også tidligere hørt socialdemokrater tale om, at det her med antallet har betydning.
Jeg ved ikke, om det er sådan længere, men det kunne være interessant at få svar på her under debatten.
Når statsministeren eksempelvis i sin tale siger, at hun tror på et solidarisk Danmark, hvor vi passer på hinanden, at hun tror på fællesskab, og at hun tror på et land med stor tryghed, så er det jo sådan nogle ord, som vi meget hurtigt kan blive meget enige om.
Men det afgørende er selvfølgelig, hvad vi så lægger i de ord.
Er det bl.a. også, at vi sørger for, at dem, der kommer her til landet, kommer i et antal, der gør, at de kan nå at blive integreret, så det ikke skaber fremtidige konflikter?
Vi døjer stadig i det danske samfund med de udfordringer, der er efter den for store indvandring i 1990'erne, da Socialdemokraterne sidst havde magten, og nu kan vi så også på det her område komme til at rydde op på et tidspunkt efter en ny socialdemokratisk ledet regering for at passe på Danmark.
For os er det vigtigt, at man stiller krav hele vejen.
Om det er forældrenes ansvar med ungepålæg – som jeg kan forstå regeringen har skiftet kurs på – om det er folkeskolen, hvor unge skal opleve konsekvens og krav, om det er i forhold til, at vi stiller krav om, at man deltager aktivt i samfundslivet og gerne også på arbejdsmarkedet, og at vi også stiller krav med hensyn til, om man kan få dansk statsborgerskab, det giver sådan set det samme for os, nemlig at det er godt, at dem, der kommer hertil, ved, at de bliver mødt af klare krav og forventninger.
Det tror vi øger chancerne for integration og dermed, at vi ikke får værdikonflikter fremover.
Jeg vil lige til slut nævne det pres på danske lønmodtagere, der finder sted for tiden – og jeg kan se på tiden, at det desværre er det sidste, jeg når.
Der er jo rigtig mange ting om ældrepolitik og sundhedspolitik og vores soldaters indsats i Afghanistan osv., man kunne ønske sig at tale meget om.
Vi synes, det er godt, at der er lavet en anden indfasning af dagpengereformen, det har vi støttet.
Vi havde gerne deltaget i forhandlingerne.
Det havde vi ikke mulighed for, men det skal ikke gøre, at vi så ikke støtter det.
Men ved siden af den diskussion er der altså en diskussion om social dumping og de lønmodtagere, som bliver presset væk fra deres arbejdspladser, fordi der bl.a. kommer mange østeuropæere til Danmark og tager deres arbejdspladser eller presser lønniveauet ned.
Det er altså en diskussion, som må tages på et helt andet og mere håndfast niveau end det, der har været tale om indtil nu.
Det er en diskussion, som vi meget håber kan blive en del af afslutningsdebatten i dag, også om, hvad man fremadrettet gør i den praktiske verden for at gøre noget ved det.
Det vil vi meget gerne lægge op til.
Bl.a. mener vi, at regeringen bør støtte det initiativ, som fire EU-lande har taget, og som kommer til debat om nogle uger i EU-kredsen.
Det ville være et godt bidrag til at få gjort noget ved den sociale dumping, vi desværre ser i det europæiske samarbejde netop nu.