Kenneth Kristensen Berth (DF), 2014-10-24:
I dag skal vi behandle tre associeringsaftaler, som EU har indgået med henholdsvis Georgien, Moldova og Ukraine.
For alle tre nationer gælder det, at der er tale om en videreudbygning af de partnerskabs- og samarbejdsaftaler, der er indgået i henholdsvis 1998 og 1999.
I Dansk Folkeparti mener vi, at det er afgørende vigtigt, at vi opretholder et godt naboskab med de lande, der grænser op til Den Europæiske Union.
Ligeledes er det en grundlæggende præmis for os at øge samhandelen i verden, for øget samhandel øger den globale velfærd.
Et element i de associeringsaftaler, som vi behandler i dag, er, at de tre lande tilbydes lettere adgang til vores markeder.
Der er tale om ganske vidtgående aftaler, som forpligter de tre lande og EU gensidigt inden for en lang række politikområder.
Her vil jeg ikke undlade at nævne dyrevelfærdsområdet, hvor landene forpligter sig til en gradvis tilnærmelse af de trods alt for dyrene højere dyrevelfærdsstandarder, der er gældende i Den Europæiske Union.
Dog er associeringsaftalerne med disse tre lande ikke nødvendigvis uproblematiske.
Det skal f.eks. understreges, at der jo er tale om lande med betydelige udfordringer.
Som det er os alle bekendt kæmper separatister i den østlige del af Ukraine for løsrivelse fra den vestlige del af Ukraine.
Ukraine er delt imellem et øst, som orienterer sig i retning af Rusland, og et vest, som orienterer sig i retning af Europa.
Det skisma er naturligvis først og fremmest et internt ukrainsk anliggende, men det har naturligvis også betydning i forhold til, hvordan vi fra dansk og europæisk side skal agere over for et Ukraine, hvis befolkning ikke er ganske enige om, hvor Ukraine skal bevæge sig hen.
For så vidt angår Georgien, er der også her tale om et land, der ikke er i stand til at opretholde suveræniteten over hele sit område.
Som bekendt forsøgte Georgien at bringe Sydossetien tilbage under georgisk kontrol i august 2008, efter at sydossetiske tropper havde bombarderet en række georgiske landsbyer.
Herefter intervenerede Rusland på sydossetisk side; en våbenhvile blev aftalt ved udgangen af august.
Både i Sydossetien og i Abkhasien er de etniske georgiere de facto blevet udrenset.
Georgien har således ikke kontrol over området.
Også i Moldova eksisterer der en kløft mellem den vestlige og østlige del af landet.
Således viste en folkeafstemning i den Autonome Territoriale Enhed Gagauzien i februar 2014, at 98 pct. af indbyggerne ønskede en toldunion mellem Rusland, Hviderusland, Kasakhstan og Moldova frem for en aftale med EU.
Samme antal stemte for gagauzisk uafhængighed, i tilfælde af at Moldova blev en del af Rumænien.
Som i tilfældet med Ukraine er der, for så vidt angår spørgsmålet om frihandel, tale om en aftale med en overgangsperiode på 10 år.
Jeg ved ikke, om man i EU forventer, at disse 10 år vil gøre en afgørende forskel, i forhold til hvordan borgerne i den østlige del af Moldova og Ukraine vil orientere sig i fremtiden.
Jeg kan godt stille mig noget tvivlende over for, om 10 år vil udslette et tilknytningsforhold til Rusland, der har eksisteret i mange hundrede år, ej heller er jeg sikker på, at det nødvendigvis er i EU's interesse, at en betydelig befolkningsgruppe i de to lande skal trynes.
EU er nødt til at tage de problemstillinger alvorligt, som viser sig i lande, hvis befolkninger er delt i en gruppe, der orienterer sig mod vest, og en gruppe, der orienterer sig mod øst.
EU skal ganske enkelt også kende sin grænse.
Det forhold er blevet rejst, at der i alle tre lande er betydelig bekymring i forhold til frihedsrettighederne.
I Georgien synes dog en bedring af situationen undervejs efter valget af præsident Margvelasjvili i oktober 2013.
I Ukraine er situationen yderst uafklaret grundet forholdene i den østlige del af landet, hvor separatister jo som bekendt har kontrol med en række områder.
Man kan naturligvis altid stille spørgsmålet om, hvor meget EU skal forlange for at kunne indgå associeringsaftaler med andre lande.
Som bekendt har EU også en associeringsaftale med syv lande i Mellemøsten, herunder bl.a. Algeriet, Libanon og Marokko, hvor frihedsrettighederne hverken på tidspunktet for aftalernes indgåelse og ej heller i dag i alle tilfælde respekteres.
Det afgørende må i denne forbindelse være, om der er en vilje til at forbedre situationen.
Og den vilje kan efter Dansk Folkepartis opfattelse detekteres i både Georgien, Ukraine og Moldova.
Man kan så altid vurdere, om det samme var tilfældet, da associeringsaftalerne med de syv middelhavslande blev indgå, men det er en anden snak.
For Dansk Folkeparti er det under alle omstændigheder afgørende, at overholdelsen af de basale frihedsrettigheder fremadrettet indgår som et vigtigt og væsentligt parameter, når der indgås gensidigt forpligtende aftaler.
Der er imidlertid også elementer i aftalen, som Dansk Folkeparti er kritisk over for og gerne ser nærmere belyst.
Det drejer sig f.eks. om den visumliberalisering, der er lagt op til i relation til Ukraine og Georgien.
For Moldovas vedkommende eksisterer der – desværre, kunne man ønske at tilføje – ikke længere visumtvang, så personer fra Moldova kan altså rejse frit ind i EU allerede i dag.
Set i lyset af den udbredte kriminalitet, der plager landet, synes dette ikke videre hensigtsmæssigt.
Dansk Folkeparti finder det afgørende vigtigt, at såvel Danmarks egne som EU's ydre grænser bevogtes og beskyttes bedst muligt.
Visumtvang er et vigtigt element dertil.
Derfor er det bekymrende, når det fremgår af aftalerne med Georgien og Ukraine, at der arbejdes hen mod visumfrihed også for disse to nationer.
Det er et forhold, som vi vil belyse nærmere i det videre arbejde med beslutningsforslaget.
Forudsætningen for et godt naboskab er som bekendt, at man ved, hvor matriklens grænse går.
Hvis ens nabo til stadighed vandrer uindbudt ind på ens matrikel, er det ikke befordrende for et godt naboskab.
Blot fordi man kommer godt ud af det med naboen, er det heller ikke nødvendigvis udtryk for, at man har lyst til, at naboens og ens eget hus skal slås sammen til et kollektiv.
Et godt naboskab er netop et godt naboskab.
Dermed også være sagt, at Dansk Folkeparti ikke ser disse associeringsaftaler som et udtryk for et første trin i retning mod medlemskab.
Dansk Folkeparti ser hverken Ukraine, Georgien eller Moldova som fremtidige medlemmer af Den Europæiske Union.
Efter vores opfattelse har Den Europæiske Union nået en størrelse, hvor Unionen ikke skal være ret meget større.
Allerede i dag er de indbyrdes forskelle mellem landene af så betragtelig en størrelse, at det giver anledning til betydelige problemer bl.a. i forhold til arbejdskraftens fri bevægelighed, hvor efter dansk standard uhyre lave lønninger i f.eks. Bulgarien og Rumænien ansporer selv relativt højt uddannede rumænere og bulgarere til at tage ufaglærte jobs i Vesteuropa, hvilket genererer, hvad man på godt dansk kan kalde et braindrain i disse lande.
Samtidig har danske ufaglærte vanskeligt ved at skaffe sig arbejde her i landet.
Derfor vil Dansk Folkeparti være imod en optagelse af Ukraine, Georgien og Moldova i Den Europæisk Union, ligesom vi er modstandere af en optagelse af Albanien og Tyrkiet, som der i øjeblikket pågår optagelsesforhandlinger med.
Dansk Folkeparti vil følge udvalgsarbejdet i disse sager nøje, og vi vil tilkendegive vores endelige stillingtagen til aftalerne, når vi har fået belyst de forhold, som vi her har bragt op.