Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-03-13:
Hr. Eyvind Vesselbo sagde heroppefra for en times tid siden, at det er gået op for flere og flere politikere, at den globale opvarmning er et alvorligt problem.
Ja, og tak for det.
De sidder herovre, dem, det er begyndt at gå op for, og jeg vil selvfølgelig hellere have, at det går op for dem, end at det ikke går op for dem.
Vi har faktisk oplevet 5 år, som har været nærmest spildte i hele processen med at arbejde for, at vi får bugt med den eskalerende, globale opvarmning, og det er et voldsomt problem.
Det er altså ikke mere end 5 år siden, vi stod i denne sal, faktisk nøjagtig på det her tidspunkt af året i 2002, hvor regeringspartierne ville have Lomborg på banen.
Formålet var jo ikke et seriøst institut.
Det er heller ikke mere end 5 år siden, vi også stod her, og hvor regeringen meddelte, at den nu havde besluttet at aflyse tre planlagte havmølleparker i Danmark.
Tre planlagte havmølleparker blev aflyst.
Samtidig blev alle midler til udvikling af vedvarende energi aflyst.
Det var alle midler, og forskningsmidlerne, der var i det daværende Energiministerium, blev halveret.
Det var altså det, der var regeringens offensive dagsorden i 2002.
Den holdt ved i mange år.
I 2005 – det er altså 2 år siden – fremlagde regeringen et forslag til en energistrategi, som baserede sig på, at markedet alene uden politisk hjælp, uden politiske beslutninger ville sikre udbygningen af vedvarende energi.
For langt de fleste mennesker tror jeg, at det imidlertid er den måde, vejret rent faktisk ter sig på, ikke bare i Danmark, men også i andre lande, der har ændret noget.
Jeg hører til dem, der af indlysende årsager er meget glad for, at EU nu har besluttet sig for, at man vil have 20 pct. vedvarende energi i 2020, og at det er en bindende beslutning, altså en beslutning, som landene i sidste ende, hvis de ikke går med til det, kan slæbes i retten for.
Jeg har sammen med resten af oppositionen slidt og slæbt for, at det rent faktisk blev Danmarks position, og man kan ikke andet end være glad for, at det er blevet det, og det samme gælder, at Danmark vil arbejde for 30 pct. drivhusgasreduktion som forpligtende.
Det, der så er farligt nu, er, hvis man ligesom slapper af og ikke fortsætter, for EU er stadig væk ikke i tilstrækkelig grad på den kurs, hvor man kan sige, at EU virkelig har stor troværdighed.
EU har selv erkendt, at 30 pct.s udslip af drivhusgasser i 2020 er nødvendigt, hvis man bare vil have 50 pct.s chance for at undgå faretruende global opvarmning.
Men man har ikke forpligtet sig til det endnu.
Her mener jeg så, det er afgørende, at regeringen kommer med en strategi for, hvad Danmark vil gøre i EU nu, ikke om 2 år, men nu og fremover for at få gjort det her til EU’s politik og for at få gjort målsætningen om energibesparelser, der nu er vejledende, til en forpligtende, bindende målsætning, sådan at vi rent faktisk med stor troværdighed kan gå ind i de internationale klimaforhandlinger, hvor vi jo godt ved, at specielt store lande som Kina og Indien vil se på, hvad vi gør i EU, som er blandt dem, der er årsagen til det helt store udslip.
Hvad gør vi?
Hvad påtager vi os selv for at få andre med i forpligtende aftaler?
Den fare eksisterer jo.
Det her er først lige begyndt at trænge rigtig ind i hjernevindingerne hos stats- og regeringscheferne.
Det er en ny problemstilling for dem, som de har ønsket at se bort fra i mange år.
Men beslutningen om at gøre vedvarende energi-målene forpligtende i EU er jo også et håb om, at det kan lykkes at komme videre med de andre.
Vi har i hvert tilfælde kun EU til at påtage sig det globale lederskab i den her proces.