Eigil Andersen (SF), 2010-11-30:
Lovforslaget her bygger på noget grundlæggende godt, nemlig en rigtig erkendelse og en tilståelse.
Med forslaget tilstår regeringen og Dansk Folkeparti, at regeringen med sit hidtidige bedrevidende incitamentssystem har skabt en på mange måder uhensigtsmæssig, ineffektiv og i en lang række tilfælde umenneskelig sygeopfølgning ude i kommunerne, og det er helt rigtigt, at sådan har det været.
Nu kan det være svært at erkende en fejl, og jeg vil da gerne sige til beskæftigelsesministeren – og synes, at hun bør høre efter et øjeblik her – at jeg gerne vil rose beskæftigelsesministeren for at indrømme sine fejl og prøve at lære af dem.
Det vil jeg gerne være den første der roser ministeren for.
Men som bekendt kan man jo erstatte en fejltagelse med en ny, og det er desværre det, som er sket for ministeren og Dansk Folkeparti i denne sag.
Regeringen har tidligere givet kommunerne et sindrigt refusionssystem, som bygger på, at regeringen ved bedre end sagsbehandlerne i jobcentrene, hvad der kan bringe forskellige mennesker med forskellige sygdomme hurtigst og sikrest tilbage på arbejde – nemlig hurtig aktivering i mindst 10 timer om ugen til så mange som muligt.
Derfor har regeringen hidtil indrettet det, så kommunernes jobcentre kan tjene penge på at gøre netop det, og de økonomisk trængte kommuner – fordi staten giver dem for små bloktilskud – har i vid udstrækning gjort det, som regeringen prædikede, og er løbet efter refusionsgevinsterne.
De har med andre ord spillet med på den kassetænkning, som regeringen har opfordret dem til, og resultatet har som nævnt været uhensigtsmæssig, ineffektiv og umenneskelig sygeopfølgning.
Hvad gør regeringen og Dansk Folkeparti så, når man erkender, at det ikke duer?
Ja, man gør det samme en gang til, bare på en ny måde med nogle mindre økonomiske gulerødder og nogle mere detaljerede krav til, hvordan de syge skal aktiveres, hvis kommunerne skal hente nogle ekstra refusionspenge hos staten.
Den eneste ændring er, sagt på en anden måde, at en form for bedreviden, med hensyn til hvad der skal ske, bliver erstattet med en anden form for bedreviden.
Det, som nu giver den høje refusionsprocent til kommunerne, som det også er omtalt tidligere i debatten her, er, hvis der er tale om gradvis tilbagevenden, delvis raskmelding, virksomhedsrettede aktive tilbud i form af virksomhedspraktik, ansættelse med løntilskud eller tilbud om ordinær uddannelse.
Men hvad er det så, der mangler?
Der mangler en tidlig og individuel sygeopfølgning med hjælp og støtte til arbejdspladsens fastholdelse af den syge på jobbet.
Det får vi ikke, og det ville der ellers være brug for.
Som vi også diskuterede, da den her lovgivning blev vedtaget i sin første form for cirka halvandet års tid siden, så er det sådan, at hvis man laver rundbordssamtaler med den langtidssyge, hvor den syge er til stede, tillidsmanden er til stede, arbejdsgiveren er til stede, den praktiserende læge er til stede og sagsbehandleren fra jobcenteret er til stede, så kan der komme en kolossal masse konstruktivt ud af det, og det kan hjælpe mennesker i det danske samfund.
Men sagens kerne er, at det rummer systemet ikke ressourcer til, og der er ikke nogen form for opfordring til, at man skulle yde sådan en helhedshjælp til den enkelte langtidssyge.
I øvrigt sker der det, at regeringen sænker refusionssatserne og flytter en større del af den økonomiske risiko for et stort antal sygedagpengemodtagere til de enkelte kommuner.
Og ministeren har ikke i lovforslaget redegjort for dette eller oplyst, hvor skævt det kan komme til at ramme kommunerne indbyrdes.
Under udvalgsbehandlingen vil vi derfor fra SF's side afkræve ministeren svar på, hvorfor regeringen og Dansk Folkeparti har ønsket at pålægge kommunerne en øget økonomisk risiko, og hvordan refusionsomlægningen vil omfordele mellem kommunerne, for det bliver der nemlig også tale om.
Men alt i alt må vi fra SF's side sige, at det her ikke hjælper de syge; man lader en form for kassetænkning afløse af en ny, og resultatet vil selvfølgelig blive det samme dårlige, som det har været hidtil, og derfor stemmer vi imod det her lovforslag.