Mette Frederiksen (S), 2015-01-23:
Man kan sige meget om os, der arbejder på retsområdet – retsordførere og justitsministeren – men vi kommer i hvert fald vidt omkring i dag.
Nu har vi diskuteret fremtidsfuldmagter for dem, der måtte blive syge eller få så stor funktionsnedsættelse, at de ikke længere er i stand til at varetage deres egne interesser, vi har diskuteret øget kontrol ved vore grænser, og nu når vi så til de elektroniske fodlænker.
Det er nok meget godt, at man ikke kombinerer de tre forslag, og det er også meget godt, at vi behandler dem hver for sig.
Jeg kan i virkeligheden svare ganske kort, for den diskussion, som Venstre rejser med forslaget her, nemlig om det skal være sådan, at kompetencen til at træffe beslutninger om afsoning med elektronisk fodlænke kan overføres fra Kriminalforsorgen til domstolene, er en diskussion, vi allerede har påbegyndt i regeringen og i Justitsministeriet.
Det har vi gjort på baggrund af bl.a. et ønske fra SF, men også fra vores egne ordførere, som ved forskellige sammenhænge har sagt, at de her fodlænker faktisk ser ud til at være et rigtig, rigtig godt instrument.
Er det noget, vi kan bruge mere, end vi gør i dag?
Det har jeg sagt ja til, det vil jeg meget, meget gerne undersøge.
Det er klart, at hvis vi kan komme tættere på, at vi kan sanktionere intelligent, klogt og med et resocialiserende formål, og at der er flere mennesker, der kan bevare deres tilknytning f.eks. til arbejdsmarkedet, mens de afsoner, så er det en rigtig vej at gå.
Så jeg har givet tilsagn både over for mine egne ordførere og over for SF og nu også over for Folketingets Retsudvalg om, at vi er positivt indstillede over for den her idé.
Så er der lige et par kommentarer, for det er der næsten altid.
For det første synes jeg, vi skal tænke os meget om i spørgsmålet om, hvorvidt vi skal overføre det fra Kriminalforsorgen til domstolene, og om ikke det i virkeligheden ville være bedre at have et sigte på, at det kunne foregå begge steder.
Jeg ville være ked af, at Kriminalforsorgen mister et instrument, der faktisk ser ud til at have en positiv effekt.
Så i den videre diskussion vil jeg meget gerne have, at vi i stedet for at sige »overføre fra« kommer tættere på at sige, at det er et instrument som både domstolene og Kriminalforsorgen kan komme til at bruge i fremtiden.
Justitsministeriet har allerede mødtes med Dommerforeningen og relevante myndigheder, og på baggrund af de helt første drøftelser er der altså en række ting, som også Folketinget bliver nødt til at overveje. For det første er det jo sådan i dag, at når man afsoner med elektronisk fodlænke, ligger der i Kriminalforsorgen det, man kalder en egnethedsundersøgelse.
Man skal altså finde ud af, om den her afsoningsform er den rette for den person, der skal afsone.
Hvad betyder det?
Det betyder, at der er nogle, der kan afsone med fodlænke, og at der er nogle, der ikke kan.
Det kræver en egnet bolig – man skal jo være et sted, når man har fodlænken på – og der er altså også afsonere, der giver udtryk for, at det at have elektronik på sig og blive overvåget af nogle andre oplever de, måske på baggrund af deres egen situation, ikke er den rigtige måde at afsone på.
Den egnethedsundersøgelse tror jeg det er klogt at tage med os på vores videre færd.
Det, man selvfølgelig skal overveje, er, at hvis man – eller vi – også overfører den her kompetence til domstolene, vil der givet skulle laves nogle flere egnethedsundersøgelser.
Det er det første, man bliver nødt til at afdække, fordi det selvfølgelig er vigtigt, at Kriminalforsorgen bruger ressourcerne rigtigt.
Det næste, og det er i hvert fald noget, der ligger mange retsordførere på sinde, er, at vi skal passe på, at det her ikke resulterer i en forlængelse af sagsbehandlingstiderne ved domstolene.
Man kan sige, at en egnethedsundersøgelse jo altså skal foreligge, forud for at sagen skal for retten, og det skal jo altså helst hverken medføre – og det vil jeg gerne understrege – flere udsættelser eller længere berammelsestider.
De er sådan set rigelig lange i forvejen.
Det skal vi også tage stilling til.
Med alt det her siger jeg, at der er nogle – og det er der altid på retsområdet – principielle overvejelser, vi bliver nødt til at gøre os i fællesskab.
Men retningen for det her synes jeg er rigtig, og det har jeg tilkendegivet over for Retsudvalget.
Hvad er så konklusionen?
Den er, at jeg synes, at vi i fællesskab i Folketinget skal arbejde videre.
Det bliver ikke med et ja til beslutningsforslaget her, for vi vil altså gerne have lov til at gøre os også de praktiske overvejelser, men der er jo noget, der tyder på, at vi måske her kunne blive enige på tværs af en række politiske partier, og det ville være godt.