Benny Engelbrecht (S), 2014-05-13:
Debatten har jo allerede været godt i gang i et stykke side, al den stund at vi er ude i anden debat i form af en forespørgsel, og derfor har rigtig mange ting selvfølgelig også været berørt under det tidligere behandlede beslutningsforslag.
Men alligevel er det selvfølgelig stadig væk væsentligt at få slået fast, at Socialdemokraterne fuldstændig deler regeringens holdning, altså dette, at vi vil tage stilling til en eventuel dansk deltagelse i det styrkede banksamarbejde ud fra en samlet vurdering af fordele, ulemper og konsekvenser.
Jeg synes, der er et par ting, som set i lyset også af den tidligere debat kan være relevante at fremhæve.
Et af de elementer er selve bankafviklingsmekanismen, fordi den jo ligger så tæt op ad det, vi allerede kender fra bankpakke III.
Det er altså det helt grundlæggende princip i det styrkede banksamarbejde og den fælles afviklingsmekanisme, at det er bankerne selv, der skal betale.
Det vil sige, at det er aktionærer, det er kreditorer, der skal betale en regning, hvis der er en bank, der kommer i krise.
Det kommer til udtryk på mange forskellige måder – først og fremmest ved at gældskonvertering og nedskrivning, den såkaldte bailin, er den helt afgørende hovedregel.
Det betyder konkret, at det er bankernes aktionærer og kreditorer, der skal betale regningen, og den fælles afviklingsfond, som er finansieret af bankerne, vil kun direkte kunne indskyde kapital i et nødlidende institut i ekstraordinære situationer, hvor det er nødvendigt af hensyn til at videreføre instituttets kritiske funktioner og lignende.
Det ville i givet fald være et krav om forudgående bailin af et betydeligt beløb, konkret svarende til 8 pct. af instituttets balance.
Når fonden har indskudt midler i instituttet svarende til 5 pct. af instituttets balance, skal alle såkaldte simple kreditorers tilgodehavender nedskrives, før fonden kan skyde yderligere midler i instituttet.
Er fonden tom, kan den låne midler fra andre sider, herunder fra staterne.
Disse midler skal dog tilbagebetales af den finansielle sektor, hvorfor eventuel brug af sådanne midler vil være fiskalt neutral på længere sigt.
Alt i alt er der altså tale om et system, hvor det er bankerne, aktionærerne, kreditorerne, der betaler selv.
Det er et system, som vi allerede kender fra Danmark i bankpakke III, og som vi har – det kan jeg vist rolig tillade mig at sige – gode erfaringer med.
Det er altså også lidt væsentligt at få understreget, synes jeg, i en situation, hvor vi på et tidspunkt måtte vælge at tilslutte os.
Det har vi ikke taget stilling til på nuværende tidspunkt, men hvis den situation skulle opstå, vil jeg sige, at vi jo i den danske sektor har en meget væsentlig spiller blandt de finansielle institutioner, nemlig realkreditsystemet, og derfor er det selvfølgelig også helt afgørende og har været meget væsentligt at sikre, at realkreditsystemet i givet fald ville kunne omfattes af det her styrkede banksamarbejde, og det er tilfældet.
Angående dansk realkredit har man fra dansk side arbejdet hårdt på at sikre, at der tages hensyn til realkreditinstitutternes særlige forretningsmodel og den meget stabile karakter, de har i det danske realkreditsystem.
Det er særlig kommet til udtryk i den fælles afviklingsmekanisme.
Her har regeringen bl.a. konkret fået sikret, at den fælles afviklingsinstans ikke som for andre typer af institutter på forhånd stiller meget store krav til realkreditinstitutter om kapital og gæld, der skal kunne nedskrives.
Et sådant krav ville være uhensigtsmæssigt for realkreditinstitutterne, idet deres forretningsmodel netop består af sikrede lån og sikrede obligationer, som er undtaget fra bailin.
Det er derudover blevet sikret, at der skal tages hensyn til institutternes risiko, forretningsstruktur m.v., når størrelsen af bidragene til den fælles fond skal fastsættes.
Det er relevant, hvis Danmark beslutter sig for at deltage.
Bidragsreglerne skal dog fortsat operationaliseres gennem delegerede og implementerede retsakter, og her vil vi fortsat have fokus på hensynet til realkreditten.
Angående den fælles tilsynsmekanisme har Danmark ligeledes arbejdet hårdt på at sikre, at der tages hensyn til den danske realkreditmodel, og det er derfor særlig vigtigt, at ECB er forpligtet til at tage hensyn til særlige forretningsmodeller og er bundet af eksisterende lovgivning og guidelines på samme måde som øvrige medlemsstater.
Med andre ord er hensigten at sikre en reel og lige mulighed for, at Danmark vil kunne deltage, hvis vi skulle ønske det, men også, at man altså heller ikke skal diskrimineres, hvis man står uden for.
Begge dele har været meget afgørende, og jeg synes, det har været meget hensigtsmæssigt at arbejde for det.
Det er jo altså også det, som et meget bredt flertal i Folketingets Europaudvalg har givet regeringen som mandat.
Det giver os et godt grundlag for, at vi kan drage nærmere konklusioner, når man har afsluttet den vurdering af sundhedstilstanden i de 130 største banker i euroområdet, som jo er helt afgørende for at finde ud af, om vi kan sikre os, at der ikke er danske banker, som, om jeg så må sige, i givet fald skal hænge på regningen.
Først når det arbejde er afsluttet senere på året, vil det være muligt at kunne tage stilling til en eventuel tilslutning fra Danmarks side.