Lise von Seelen (S), 2009-05-04:
Spørgsmålet om en fattigdomsdefinition bliver selvfølgelig mere vedkommende, jo større gruppen er, og jo mere den adskiller sig fra gruppen af mennesker, som lever under helt, helt andre vilkår.
Og det, vi ser i de her år, er jo, at vi i Danmark har en gruppe, som ikke nødvendigvis vokser så meget i antal, men som adskiller sig, ved at gruppen kommer længere og længere bort fra den store gruppe af borgere, som får det økonomisk bedre.
Det betyder, at den gruppe borgere får sværere ved at finde tilbage til fællesskabet, og det er et kolossalt problem for de mennesker, som vi taler om, og det er også et kolossalt problem for samfundsudviklingen.
Dertil kommer, at det jo må vække bekymring, at vi lige nu befinder os i en situation, hvor fyresedlerne skrives ud med en hastighed, som vi kun kan blive urolige over.
Så vi kan ikke være andet end bekymrede for den gruppe, og vi kan være bekymrede for, at den udstødning, der kan finde sted, bider sig så meget fast, at vi vil få et varigt samfundsproblem.
Den fattigdom, vi taler om her, er naturligvis en helt anden slags fattigdom end den fattigdom, vi taler om i den tredje verden.
Det er indlysende.
Nogle gange vil man ligesom dreje debatten hen på at sige, at det ikke giver mening at tale om fattigdom i Danmark, fordi der jo er mennesker andre steder, som lever under helt andre vilkår under en helt anden slags fattigdom, og det er vi Socialdemokrater da enige i, for det er ikke den type fattigdom, vi taler om, men vi taler alligevel om mennesker, som lever på en måde, der gør, at de er i risiko for at blive udstødt.
Der kunne også peges på nogle andre.
Det vigtige er egentlig, at der er villighed og interesse til stede, og at man ønsker at vide, hvor stor den her gruppe er, så man kan forebygge den udstødelse, som finder sted.
Vi er meget optaget af, at den meget store gruppe børn, der lever i fattigdom, ikke lever i en varig tilstand af fattigdom, der vil gøre, at de faktisk både økonomisk og især kulturelt vil være i risiko for ikke at blive en del af fællesskabet.
Og der er altså et problem lige nu.
Der er nogle grupper, der, som vi opfatter det, og som det også blev nævnt tidligere i debatten, ikke hører med til fattigdomsgruppen.
De studerende er en gruppe, og dem synes vi heller ikke det giver mening at tale om som en gruppe fattige, det er en midlertidig tilstand, og vi ved, at de har muligheder for at hente hjælp forskellige steder fra, og at de har særlige muligheder for at kunne have gældsætning på favorable vilkår.
Så vi synes heller ikke, det er vigtigt at tage de studerende med.
Derfor synes vi, at vi skal gøre os rigtig, rigtig stor umage for at lave en model, som ikke låser nogen fast, men som er dynamisk og gør os i stand til at finde ud af, hvordan vi som politikere kan få en større sikkerhed for, at vi i den måde, vi tilrettelægger tingene på, inkluderer de mennesker, som er i risiko for ellers at blive udstødt.
Det er jeg sikker på at man kan finde modeller på.
Jeg er ikke sikker på, om lige den model, der er i forslaget, måske er den eneste rigtige, men vi Socialdemokrater er meget, meget optaget af det her spørgsmål, fordi vi kan se, at uligheden vokser, og fordi vi kan se, at vi har en samfundsmæssig risiko her.
Vi er optaget af at bidrage ved at arbejde videre på at finde en model, som er dynamisk, og som sikrer, at vi forebygger eksklusion af de mennesker, som i et meget, meget stort omfang har brug for, at vi har et særligt fokus på, at de kommer ud af den låste situation.