Frank Aaen (EL), 2009-02-03:
Et massivt flertal i Folketinget vil stemme det her beslutningsforslag om en samfundspakke ned.
Til gengæld vil et massivt flertal få sekunder efter stemme for at forære 100 mia. kr. til landets banker oven i de 20 mia. kr., de fik til Roskilde Bank, oven i den garanti på 3.000 mia. kr., som samme flertal tidligere har bevilget, altså nu ekstra 100 mia. kr. uden krav om tilbagebetaling, uden krav om afdrag, uden krav om hvad pengene bliver brugt til.
De skal bare gøre, som det hedder, bankerne lidt federe - tror jeg er de ord, der oftest er brugt.
Jeg vil sige, at jeg synes, at det er yderst mærkværdigt.
Man kan være uenige om bankpakken, men jeg synes, det er yderst mærkværdigt, at der ikke er større fokus på de mennesker, der rent faktisk er kommet i klemme i krisen.
Lad os bare tage fra dagens nyheder: SAS fyrer 3.000 medarbejdere, Coloplast fyrer 60 medarbejdere, Samson Agro fyrer 70 ansatte.
Tidligere i januar måned fyrede Sauer-Danfoss 400, F.L. Smidth 600, LM Glasfiber 420, og sådan kunne jeg blive ved.
Antallet af fyringer stormer i vejret.
Antallet af huse, der går på tvangsauktion, stormer i vejret.
Man har godt nok i går fremlagt en skattepakke, som nogle vil sige skal hjælpe lidt på det.
Det er en skattepakke, der giver direktøren en skattelettelse på 37.000 kr., hvorimod en politibetjent eller anden lavtlønnet offentligt ansat mister penge på skattepakken.
Jeg mener, at det simpelt hen er så hamrende asocialt, det der foregår.
Den, der har formøblet milliarder væk, nemlig banksektoren, får bare midler stillet til rådighed, og hele Folketinget på nær Enhedslisten er glade for, at man kan sige, at man står bag bare at vælte penge ud til bankerne.
Men når man kommer med forslag om f.eks. at sige, at hvis der er problemer med at låne penge til fornuftig virksomhed, kan man låne dem ud via staten, i stedet for at man sender dem ned i et sort hul i bankerne.
Man skal lave en velfærdspakke, som kan sikre, at der kommer gang i produktionen udeomkring med f.eks. at renovere de toiletter, som var det største emne i sidste valgkamp, men som blev glemt umiddelbart efter valget; sørge for, at der kommer penge ud til at ansætte folk der, hvor der mangler hænder til at forøge velfærden.
Der er masser af steder, der er brug for at sætte nogle i gang.
Det er der ikke noget om.
Alle taler om miljøet og klimaet.
Det er der heller ikke lydhørhed for.
Vi taler om en boligpakke, der både sikrer, at boligerne inden for det almene byggeri bliver renoveret, og vi får flere af dem.
Vi er også dem, der siger: Lad os da hjælpe boligejerne.
Der er boligejere, hvis huse går på tvangsauktion.
Skulle vi ikke gå ind og prøve at hjælpe dem for at undgå tvangsauktion f.eks. med en boligsikring, som de så kan betale tilbage, hvis boligerne senere fik en værdistigning?
Skal vi ikke gå ind og sige, at staten køber det hus, der går på tvangsauktion, hvis det er sådan, at familien, der bor i huset, gerne vil blive boende i samme hus som lejere, så børnene er fri for at skulle skifte skole, så de ikke skal flytte langt væk fra deres venner, og de i det hele taget ikke kommer ud i den sociale tumult, det er, når man mister sin bolig og bliver sat ud af den?
Vi har også et forslag om, at vi skulle prøve at kigge på dagpengenes størrelse og sørge for, at dagpengene kommer til lidt at ligne det, de var engang, nemlig en reel erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, for når man bliver arbejdsløs i dag, går en typisk lønmodtager måske 200.000 kr. ned i løn.
Det er elementerne i den samfundspakke, som vi har foreslået, og som jeg desværre må beklage lige om et øjeblik bliver stemt ned.
Men det er det, der er brug for, og derfor vil vi selvfølgelig tage andre initiativer for at pege på, at de, der skal have hjælp, ikke er bankdirektører, det er ikke bankers aktionærer; de, der skal have hjælp, er de mennesker, der ude i den reale økonomi kommer i klemme.