Charlotte Dyremose (KF), 2015-02-17:
I Det Konservative Folkeparti mener vi, at der er en række problemer, en række uhensigtsmæssigheder i forhold til det her med, hvornår og hvorfor man kan få orlov i forbindelse med alvorlig sygdom og død.
Derfor er det prisværdigt, at vi får en mulighed for at drøfte det, men jeg er enig med dem, der har fremført, at det jo er lidt nemt bare at sige: Lad os lave en eller anden ændring, og nogen må finde nogle penge.
Det havde været lidt mere prisværdigt, hvis man også havde anvist, hvordan vi skulle finansiere det her forslag.
I dag er det jo sådan, at mange mennesker, der mister – uanset om det er et barn og uanset dets alder – sygemeldes; de kan sygemeldes, og det bliver de individuelt, alt efter hvilket behov de har og hvilken sorgproces de er igennem.
Det betyder så, at vi har en lovgivning på området.
Og hvad angår den her uhensigtsmæssighed i forhold til 2 af de 14 uger, er vi sådan set enige i, at det virker meget, meget bizart, og det må virke meget, meget bizart på den enkelte familie.
Men der er ingen tvivl om, at det er mindst lige så bizart, at man ikke har den samme adgang til orlov, hvis man mister et 2- eller 3-årigt barn til leukæmi f.eks. Det mener vi at man nødvendigvis bør se i en sammenhæng.
Når vi nu er ved det her med orlov, vil jeg også godt flage en anden ting, som vi Konservative ved flere lejligheder har nævnt, nemlig det faktum, at man i dag kan få plejeorlov, hvis en nærtstående er meget alvorligt syg og døende.
Men det øjeblik denne nærtstående kommer på hospice og altså skal livsafslutte, ophører orloven.
Så skal man tilbage på arbejde, mens ens nærmeste er på hospice.
Al den stund vi ved, at en døende gennemsnitligt er på hospice i 15 dage, inden han eller hun dør, så virker det helt ærligt temmelig absurd på os, at man ikke kan fortsætte sin orlov, mens man har en pårørende på hospice.
Derfor vil jeg meget gerne på linje med det, der også blev fremført fra DF's ordfører, sige, at vi synes, at det her må lægge op til, at vi i fællesskab ser på, hvordan vi forholder os til orlov i forbindelse med alvorlig sygdom og død.
Og jeg vil ikke her sige, hvad svaret nødvendigvis er.
Jeg mener ikke, at svaret bare er at gennemføre det her forslag.
Det mener jeg bl.a. ikke det er på grund af de ting, jeg har nævnt, og der er altså en række andre problemstillinger, som er mindst lige så absurde.
Der blev sagt lige før fra SF's ordførers side, at det her var retten til at sørge.
Jeg mener ikke, at orlov er lig med retten til at sørge.
Retten til at sørge har vi alle sammen.
Hjælp til at komme igennem sorgen er noget helt andet.
For nogle er det, som andre har nævnt, at komme på arbejde og komme videre; at der sker noget, og at man er ude og tale med sine kollegaer; at man ikke får muret sig inde.
For nogle er det at få psykologhjælp, og for nogle er det alt mulig andet.
Derfor synes jeg sådan set, at det her giver anledning til, at vi ser lidt bredere på det. Hvad skal man så, og hvad er så den rigtige orlovslængde?
Det skal jeg ikke kunne sige.
I virkeligheden tror jeg allermest på, at det rigtige er, at man individuelt kan få tildelt den orlov, man har behov for, for nogle har behov for langt mere orlov end andre.
Det handler om, hvordan man sørger, måske også de omstændigheder, man har mistet under, hvor forberedt man har været, hvordan man selv som person håndterer den sorg.
Derfor synes jeg helt ærligt, at det her burde ende ud i, at vi samlet kigger på, hvordan vi forholder os til orlov.
Så kan det være, at vi skal indføre en eller anden standardorlov, man ved man har i visse situationer, eller det kan være, at vi skal gøre det mere klart, at det, som vi i dag kalder en sygemelding, også kan hedde noget andet, men i hvert fald at vi får gjort klart, hvad det er, og altså ikke nødvendigvis har forskel på, om man mister et barn på 2 uger eller 2 år.
For jeg er slet ikke sikker på, at der er ret mange mennesker, der skal have en anderledes orlov end den, de har i dag; den skal måske bare hedde noget andet eller håndteres på en anden måde.