Morten Bødskov (S), 2013-05-28:
Tak for det.
Vi skal i dag behandle et beslutningsforslag om straffelovens regler for medvirken til andres prostitution.
Beslutningsforslaget pålægger regeringen inden udgangen af 2013 at fremsætte et lovforslag, der ændrer straffelovens bestemmelser om rufferi og alfonseri, så ansatte i service- og sikkerhedsfunktioner, der hjælper og beskytter frivillige sexarbejdere, ikke omfattes af bestemmelserne som anbefalet af Straffelovrådet.
Jeg kan oplyse, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Spørgsmål om strafansvar for medvirken til andres prostitution indgår i det lovforslag om modernisering af straffelovens regler, om seksualforbrydelser, som jeg fremsatte i februar måned, og som lige nøjagtig i det her øjeblik behandles i Folketinget.
De strafbestemmelser om medvirken til andres prostitution, som jeg har foreslået, bygger på Straffelovrådets forslag.
Det gælder særlig de strafbestemmelser, som har størst betydning i praksis, dvs. den egentlige rufferibestemmelse, om at drive virksomhed med andres prostitution og bestemmelsen om udlejning af hotelværelser til erhvervsmæssig prostitution.
På ét enkelt punkt adskiller mit forslag til en ny rufferibestemmelse sig ganske vist fra Straffelovrådets forslag.
Kort fortalt er forskellen, at jeg har foreslået uændrede regler om prostitutionsvirksomheder, som flere prostituerede driver i fællesskab.
Det vil sige, at flere prostituerede efter lovforslaget ligesom i dag straffrit kan drive en prostitutionsvirksomhed i fællesskab, hvis de alene deler udgifterne.
Straffelovrådet foreslog, at der også skulle være mulighed for straffrit at dele indtægterne i sådanne tilfælde.
Denne forskel mellem mit og Straffelovrådets forslag har imidlertid nok næppe den store praktiske betydning.
Det er både efter lovforslaget og Straffelovrådets forslag en forudsætning, at der vitterlig er tale om et fællesskab mellem de prostituerede og altså ikke om, at en eller enkelte af dem ejer eller leder prostitutionsvirksomheden.
Når den her forudsætning er opfyldt, vil de prostituerede næppe i praksis føle noget stort behov for i givet fald at skulle dele ikke alene udgifterne, men også indtægterne.
Herudover er der to mindre forskelle på det her område mellem det lovforslag, der er til behandling, og Straffelovrådets udkast.
For det første har jeg ikke medtaget forslaget om at nedsætte strafmaksimum fra 3 års fængsel til 2 års fængsel for udnyttelse i øvrigt af andres erhvervsmæssige prostitution.
For det andet har jeg i modsætning til Straffelovrådet foreslået at videreføre den gældende strafbestemmelse om at fremme andres prostitution ved for vindings skyld eller i ofte og gentagne tilfælde, som det hedder, at optræde som mellemmand.
Heller ikke de her forskelle mellem mit og Straffelovrådets forslag har imidlertid nogen stor praktisk betydning.
Jeg vil her navnlig henvise til, at Straffelovrådet jo lægger til grund, at anklagemyndigheden i praksis ikke længere rejser tiltale mod personer, der alene ikkeerhvervsmæssigt, som det hedder, har formidlet kontakt mellem en prostitueret og en kunde.
Når jeg på de nævnte punkter har valgt ikke at følge Straffelovrådets anbefalinger, er det altså ikke, fordi jeg ønsker en afgørende anden retstilstand end anbefalet af Straffelovrådet.
Som det fremgår af det lovforslag, der er til behandling nu, er baggrunden derimod, at det efter min opfattelse vil være at sende et forkert signal at lempe de gældende strafbestemmelser om medvirken til andres prostitution, som det er foreslået af Straffelovrådet.
Så vil jeg gerne vende mig mod det beslutningsforslag, som vi behandler her i dag.
Beslutningsforslaget går ud på at gennemføre Straffelovrådets forslag om at ophæve den gældende bestemmelse om at fremme andres prostitution ved at optræde som mellemmand.
Der er som begrundelse for beslutningsforslaget bl.a. anført, at der er behov for at forbedre arbejdsforholdene for de beskæftigede i prostitutionsbranchen, og at de prostituerede på grund af straffelovgivningen har alt for ringe mulighed for at beskytte sig selv i tilfælde af trusler, afpresning eller overfald.
Som jeg sagde før, vil en gennemførelse af Straffelovrådets forslag på det her punkt imidlertid efter alt at dømme ikke få nogen betydning i praksis.
Den pågældende strafbestemmelse findes i dag i straffelovens § 229, stk. 1, og § 229, stk. 1, indeholder også strafbestemmelsen om udnyttelse i øvrigt af andres erhvervsmæssige prostitution, som det hedder.
Jeg kan oplyse, at i 2009, 2010 og 2011, som er de seneste år, vi har statistik for, var der på landsplan henholdsvis otte, fem og to domfældelser, hvis hovedforhold var overtrædelse af straffelovens § 229, stk. 1. Som nævnt har Straffelovrådet lagt til grund, at anklagemyndigheden i praksis ikke rejser tiltale mod personer, der alene ikkeerhvervsmæssigt har formidlet kontakt mellem en prostitueret og en kunde.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget henviser man også til ønsker fra de prostituerede selv.
Hertil vil jeg gerne sige, at jeg er bekendt med, at der i hvert fald er nogle af de prostituerede, der ønsker ændringer af straffelovens regler om medvirken til andres prostitution.
Som jeg har forstået det, er det imidlertid ikke den strafbestemmelse om mellemmandsvirksomhed, som beslutningsforslaget angår, der efter disse prostitueredes opfattelse giver dem problemer.
Det er derimod selve hovedbestemmelsen om at drive virksomhed med andres prostitution.
Hvis man reelt ønsker at imødekomme disse prostitueredes ønsker, vil man, som jeg ser det, skulle foreslå en afkriminalisering af den bagmandsvirksomhed, der trods den eksisterende kriminalisering i praksis finder sted i et vist omfang.
En sådan liberalisering af prostitutionserhvervet, som Gadejuristen og Sexarbejdernes Interesseorganisation har foreslået, vil indebære, at det blev lovligt at tjene penge – og efter omstændighederne mange penge – på andres arbejde som prostitueret.
Jeg er klar over, at beslutningsforslaget går ud på at gennemføre Straffelovrådets meget begrænsede forslag og dermed ikke lægger op til en generel liberalisering af prostitutionserhvervet.
Jeg kan se, at forslagsstilleren trods alt også er enig med mig i det.
Sagen er imidlertid den, at en gennemførelse af Straffelovrådets forslag i praksis slet ikke vil medføre den afkriminalisering af hjælpere, som der står i bemærkningerne til beslutningsforslaget er formålet.
Mange prostituerede lejer sig i dag ind på et bordel under sådanne omstændigheder, at bordelejeren, som selv kan være prostitueret eller tidligere prostitueret, både efter gældende ret, efter Straffelovrådets forslag og efter beslutningsforslaget er skyldig i rufferi.
Det gælder også funktioner som telefonpasning, kørsel og beskyttelse, som er nævnt i beslutningsforslagets bemærkninger.
Det gælder som nævnt ikke alene efter gældende ret for lovforslaget, men også efter Straffelovrådets forslag.
Så hvis jeg her kort til sidst skal opsummere: Regeringen har fremsat et samlet lovforslag, som de tilstedeværende ved, om modernisering af straffelovens regler om seksualforbrydelser, herunder strafbestemmelserne om medvirken til prostitution.
Regeringen har i lovforslaget jo selvfølgelig redegjort for vores holdning, herunder i forhold til det forslag, der ligger fra Straffelovrådet og deres betænkning, 1534.
Virkeligheden er den, at regeringen i det væsentligste har fulgt Straffelovrådets forslag.
En gennemførelse af de af Straffelovrådets forslag, som regeringen ikke har medtaget, vil ikke løse de problemer, som straffelovens udformning ifølge forslagsstillerne giver prostituerede, når de søger at udøve deres erhverv.
Ved vejs ende er konklusionen, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget.