Merete Riisager (LA), 2012-12-12:
Danmark er det 18. euroland.
Sådan sagde statsministeren ved det åbne møde i Europaudvalget her til morgen.
Man skal høre meget, før ørerne falder af, og jeg er ret overbevist om, at alle de danskere, der stemte nej til euroen, vil blive overrasket over denne nye status.
Og de ca. 70 pct. af danskerne, der ønsker at bevare euroforbeholdet, vil formentlig undre sig over, at de ikke er blevet spurgt, om de har ændret holdning.
Statsministeren skal dog have ros for med denne udtalelse for en gangs skyld at indikere, hvor hun ønsker Danmark skal placere sig i den hastige integration, der i øjeblikket sker i EU.
Ud over denne udtalelse, der måske mest af alt var en sproglig svipser eller en politisk tanketorsk, har regeringen hidtil haft som strategi at tale sig lidt om EU-integration som overhovedet muligt eller at tale om det i så overordnede termer, at det bliver indhyllet i en sky af lyserød candyfloss, uhåndgribeligt og uskadeligt.
Men lad os lige slå fast, at EU er i en helt ny situation.
Det står klart for alle, der gider åbne en avis, at speederen er trykket i bund i forhold til at skabe et helt nyt fuldt integreret EU med finanspagt, fælles banktilsyn, udligning af gæld og risici mellem landene, central styring af landenes finanspolitik, fælles skattepolitik, fælles arbejdsmarkedspolitik, og sågar fælles løndannelse har været nævnt.
Det EU, der nu er ved at dannes, er fundamentalt forskelligt fra det EU, danskerne har sagt ja til, for det er i den nuværende situation vigtigt at huske på, at danskerne har sagt ja til at være medlem af EU og nej til euroen og dermed også nej til ØMU'en, den økonomiske overbygning på det, som vi i Liberal Alliance anser som EU's gode grundsøjler, nemlig samhandel og fredeligt samarbejde.
Når det gælder EU, er der ingen grænser for, hvor meget newspeak danskerne må lægge øre til, og her må jeg på det stærkeste opfordre regeringen til at slå forvrængeren fra og ærligheden til.
For der er mange måder at ødelægge et demokrati på.
Ikke at sige sandheden eller at lægge et røgslør ud for det, man gør, eller det, man har tænkt sig at gøre,
er en af dem.
Da vi diskuterede finanspagten her i Folketingssalen for nogle måneder siden, fik vi at vide, at finanspagten ikke havde noget med euroen at gøre, og nu får vi at vide, at vi er et euroland, fordi vi har tiltrådt finanspagten.
Jeg vil derfor rose Venstre for at melde nogenlunde klart ud i en kronik i Berlingske i dag, hvor man siger, at Danmark skal med ind i euroen, så snart støvet har lagt sig, og at vi skal så langt ind som muligt på nuværende tidspunkt.
Det er da noget, man kan forstå.
Men hvordan et parti, der tidligere har defineret sig selv som Danmarks liberale parti kan ønske at indgå i et system, hvor alle væsentlige beslutninger centraliseres, hvor ansvaret forsvinder, og hvor borgerne vil opleve en afvikling af det nationale demokrati, som de kender det, er uforståeligt.
Venstre har bedt om et memorandum, og statsministeren har taget handsken op.
Det er på høje tid.
Allerede dengang stod det klart, at eurozonen gik imod en finansunion.
Dengang blev vi mødt af skæve smil.
Regeringen kan for så vidt smile skævt til Liberal Alliance, alt det de vil, men at man ikke tager en befolkning alvorligt, der forventer at blive hørt, før de trækkes ind i et tæt økonomisk samarbejde omkring euroen, finder jeg dybt alvorligt.
Selv om statsministeren er europæer af hjertet, er hun dog valgt af den danske befolkning til at varetage danskernes interesser.
Liberal Alliance ønsker, at den danske befolkning spørges, før vi bevæger os endnu længere ind i eurozonen, og vi støtter derfor det forslag til vedtagelse, der er fremsat af Dansk Folkeparti.