Christian Poll (ALT), 2016-05-12:
Tak til ministeren for redegørelsen, som jo giver en slags status, men samtidig også sætter nogle spor ud i fremtiden – og det er jo dem, der er interessante at drøfte.
Jeg finder det f.eks. interessant, at man vælger at fremhæve EUDP's positive bidrag til at skabe omsætning, eksport og beskæftigelse i danske virksomheder, samtidig med at regeringen har skåret voldsomt ned på EUDP.
Det kunne være interessant at høre lidt mere om, hvordan dette hænger sammen.
Hvilken stigningsrate forventer ministeren i den danske energiforskning frem mod 2020?
COWI, DAMVAD Analytics og Ea Energianalyse har evalueret den danske energiforskningsindsats og konkluderer, at der er en klar sammenhæng med konkurrenceevne, jobskabelse og vækst.
For hver krone der investeres i energiforskningsstøtte, er der i snit 2½ kr. i afkast.
Det kunne være fint at høre ministerens holdning til dette.
Der står i redegørelsen, at PSO-afgiften i de seneste år har været stigende på grund af faldende energipriser og stigende udbygning med vedvarende energi, og det er jo fuldstændig rigtigt – og forventeligt.
For at sænke PSO-afgiften er det derfor relevant at høre, hvilke initiativer ministeren påtænker i forhold til at øge efterspørgslen efter strøm og derved sænke udgiftsniveauet.
Her anbefaler Klimarådet at fokusere på f.eks. eldrevne varmepumper og elbiler.
Jeg kan jo godt fornemme på det hele, at der ikke er flertal for at videreføre PSO-ordningen, som vi kender den i dag.
Det er ærgerligt, for det er en god ordning med nogle gode principper.
Vi kunne have løst problemerne i forhold til EU-kritikken ved at åbne noget af vores PSO-støtte op for producenter af grøn strøm i udlandet.
Tyskland har jo fået samme besked, og her peger tallene på, at Danmark ville få flere PSO-penge fra Tyskland, end vi skal levere den anden vej.
Men sådan en løsning er der desværre ikke flertal for.
Når nu alt alligevel er oppe i luften og regeringen med De Konservatives melding i dag ikke har flertal for finanslovsløsningen, vil jeg opfordre til, at vi i fællesskab indretter et fremtidssikret system, der skaber de nødvendige stabile rammer for energipolitikken.
En afgiftsmæssig ligestilling mellem energiformerne ville være på sin plads og på tide.
Det ville gavne el og biogas.
Jeg vil foreslå Folketinget, at vi sikrer mere lige konkurrencevilkår på markedet for flere energiformer.
Det vil resultere i en markant ændring af markedet, hvor alle former for energi ligestilles i højere grad.
I dag forholder det sig desværre sådan, at subsidier til fossile energiformer skævvrider det frie marked og koster dyrt på de sociale, økonomiske og miljømæssige bundlinjer.
Danmark støtter den sorte energi langt mere, end f.eks. Holland, Norge, Sverige og Finland gør det.
Når vi ikke gør det, skævvrider vi markedet og får svært ved for alvor at sætte fart i den grønne omstilling.
I Alternativet håber vi på, at vi hurtigst muligt kan få indregnet de reelle omkostninger ved brugen af forskellige energiformer i prisen.
Sådan kan vi udbedre den markedsfejl, vi ser i dag, hvor vi ikke tager højde for de samfundsmæssige omkostninger ved fossile brændsler.
Men denne omkostning indgår ikke i den pris, vi betaler for den fossile energi, og sådan skævvrider vi altså markedet.
Derfor håber jeg også i løbet af debatten at blive klogere på, hvad der menes med, at omkostningerne for erhvervslivet og forbrugerne ikke må blive unødvendigt høje.
Her er jeg bange for, at regeringens definition af omkostninger er meget snæver, netop fordi man ikke kigger på de omkostninger ved at fortsætte brugen af fossil energi, der er for klima, miljø, natur og menneskelig sundhed og trivsel.
Men jeg er samtidig rigtig glad for, at skiftende regeringer gentagne gange har påpeget fornuften i at indregne miljøskader i priserne, senest af denne regering i delanalyse 1.
Det er et indlysende fornuftigt princip, men hvorledes stiller regeringen sig i forhold til IMF's rapport kaldet »How Large Are Global Energy Subsidies?« fra 2015, der påpegede, at vores manglende evne til at håndhæve netop dette princip årligt koster 40 mia. kr., hvoraf statens afkald på skatteprovenu er en betydelig del af forklaringen.
Her henvises der især til de lave afgifter på diesel, som man bl.a. kan se effekten af i Sønderjylland, hvor mange tyske bilister vælger at tanke op på grund af lave danske afgifter.
Har ministeren til hensigt at arbejde hen imod en større grad af håndhævelse af regeringens eget princip om at indregne miljøskader i afgiftspolitikken?
I redegørelsen kan man ligeledes læse, at lave priser på forsyning er til gavn for både husholdningerne og de energi- og vandforbrugende virksomheders konkurrenceevne og dermed danske arbejdspladser.
Det er nemlig rigtigt.
Tidligere tiders investering i VE-udbygningen har presset elprisen ned, og det er godt.
For at sikre en omkostningseffektiv omstilling har Klimarådet derfor også efterlyst en fortsat gradvis og balanceret udbygning af vedvarende energi.
Til sammenligning er vindkraftskapaciteten i snit steget med kun ca. 250 MW årligt de seneste 10 år.
Det har skabt et massivt investeringsefterslæb.
Hvilke initiativer vil ministeren tage for at adressere dette efterslæb og sikre lavere priser?
I redegørelsen står der også: »El fra biomasse modtager et fast pristillæg på 15 øre per kWh, og biomasse er desuden fritaget for energi- og CO2-afgifter.«
Så er mit spørgsmål, om ministeren mener, at denne krydssubsidiering er samfundsøkonomisk hensigtsmæssig, og jeg citerer igen fra redegørelsen: »Anvendelse af biogas som transportbrændstof er kun i sin spæde start.« Ja, det er rigtigt, og eftersom 95 pct. af transportsektoren er afhængige af fossile brændsler og Energistyrelsen samtidig anser gas for at være det mest optimale brændsel for tung transport, er det jo interessant at høre, hvad ministeren planlægger at gøre for at lette den omstilling.
Det fremhæves i øvrigt i delanalyse 1 i afgifts- og tilskudsanalysen: »En hensigtsmæssig måde at måle den grønne omstilling på kan være fortrængning af fossilt energi-forbrug.
Det vil sige mængden af kul, naturgas og olie, som udfases.«
Det er jo en god måde at måle omstilling på, men hvordan går det med omstillingen til el til let transport og gas til tung transport, som jo kun bliver endnu mere relevant, når Europa-Kommissionen kommer med deres byrdefordeling her til sommer?
Når ministeren siger, at det er vigtigt at holde fast i den danske førerposition inden for eksport af grøn energiteknologi, så er jeg meget enig.
Men så er det, som om regeringen alligevel hele tiden bakker fra omstillingen, med henvisning til at omstillingen ikke tjener som eksempel for udlandet, hvis den bliver for dyr for forbrugerne og erhvervslivet.
Det er egentlig fornuftigt nok, men jeg tror bare kun, det bliver dyrere, jo længere vi venter.
Omstillingen er jo en bunden opgave, som ikke kan gå for langsomt, og som altid vil betale sig på alle bundlinjer.
I den sammenhæng vil jeg også gerne henlede ministerens opmærksomhed på et OECD-studie fra marts, der konkluderer, at strenge miljømæssige krav og lovgivning ikke skader eksport eller konkurrenceevne, tværtimod.
Selvfølgelig vil dele af den voldsomt forurenende industri opleve færre fordele end den grønne industri, men dette vil der samfundsøkonomisk blive kompenseret for ved stigningen i den grønne eksport.
Tiden er simpelt hen ikke til inerti og satsning på fortidsteknologier.
Vi ved, i hvilken retning vi skal.
Lad os hjælpe fremtidens teknologi og erhvervsliv på vej i stedet for at holde fast i nogle dogmatiske og af OECD modbeviste antagelser om, at grøn regulering skader vores økonomi, når det forholder sig stik modsat.
For lige kort at runde det internationale aspekt af vil jeg gerne rose ministeren for at ville spille en aktiv rolle og presse på i EU for en fortsat ambitiøs energipolitik, men jeg oplever bare ikke, at det er tilfældet lige nu.
En række EU-lande som Tyskland, Østrig, Frankrig, Portugal, Belgien, England og Sverige giver i EU udtryk for, at der er brug for en øget ambition fra EU's side her efter den historiske Parisaftale fra december, og mig bekendt bakker regeringen dog ikke op om den linje.
Så jeg ved ikke helt, hvordan ministeren mener at man i EU fortsat presser på for en ambitiøs politik.
Hvis man var ambitiøse i EU, ville det betyde, at man aktivt arbejdede for, at EU satte nogle reduktionsmål for 2020, 2030 og 2050, der er i tråd med konklusionerne i Parisaftalen.
Men det modarbejder Danmark jo, på trods af at syv andre lande presser på for højere ambitioner.
Når vi alle glæder os over og anerkender Parisaftalen og mener, at omstillingen skal være omkostningseffektiv, synes jeg derfor også, det er mærkværdigt, at regeringen f.eks. ikke arbejder på en opdatering af EU's 2030-mål, da det vil betyde, at vi ellers står over for en meget drastisk reduktionskurve efter 2030, som vil være dyr at implementere.
Så jeg har nogle gange lidt svært ved at forstå, hvorfor man ikke drager konklusionen af det, man siger.
Omkostningseffektiv omstilling betyder, at det skal gå hurtigt nu, da vi ellers får rigtig travlt senere.