Per Clausen (EL), 2014-06-04:
Når man læser FN's klimarapport, slår det jo en, hvor langt der er fra de løsninger, der skal til, til det, som vi så i realiteten gør.
Det er selvfølgelig også derfor, at det vel kan være fristende at indtage det standpunkt, at da vi i Danmark alligevel kan gøre så uendelig lidt, og da der heller ikke er meget, der tyder på, at der er så mange andre, der for alvor vil gøre det, der skal til, så kan man lige så godt lade stå til. Jeg synes, at det ville være komplet uansvarligt og uanstændigt; uansvarligt og uanstændigt over for dem, der kommer efter os, vores børn og børnebørn, som jo gerne skulle have muligheder for at leve et ordentligt liv her på jordkloden.
Ja, det er vel i grunden sådan, at det anses for en sådan almindelig menneskelig egenskab, at vi alle sammen har en drøm om, at vores egne børn og børnebørn og også de andres børn og børnebørn kan få mindst lige så gode udgangsbetingelser for at skabe sig et godt liv, som vi selv har haft.
Det er realiteten, at vi har fjernet os fra den forudsætning, og som det også fremgik meget klart af begge ministrenes redegørelse, fjerner vi os fra den dagligt.
En anden grund til, at jeg vil tillade mig at kalde det for uanstændigt, er jo, at der ikke er nogen som helst tvivl om, at netop ved at insistere på at leve på en måde og producere på en måde og forbruge energi og forurene på en måde, som gør, at vi bruger langt, langt flere af jordens ressourcer, end der er plads til, og forurener langt mere, end der er mulighed for, hvis man skal bevare jordkloden i en nogenlunde ordentlig tilstand, så er vi med til at blokere for mulighederne for udvikling i den fattige del af verden, og vi er med til at fremme miljøkatastrofer af meget, meget omfattende karakter de samme steder.
Vi skaber umulige vilkår for mennesker, der i forvejen har det rigtig svært.
Jeg synes sådan set, ud fra en almindelig, menneskelig, humanistisk synsvinkel, at der i den situation ikke er andet at sige, end at vi må gøre det, vi kan.
Det er klart, at det, Danmark kan, ud over selv at føre en klima-, miljø- og miljøpolitik, der gør, at vi kommer over på vedvarende energi, gør os uafhængige af fossile brændstoffer og sparer på CO2-udslippet, selvfølgelig er at slås for det i de internationale organer, hvor vi har mulighed for at udøve indflydelse.
Det er jo heldigvis ikke sådan, at man, bare fordi man er et lille land, behøver at have en småstatsmentalitet på den dårlige måde.
Man kan godt, fordi man synes, man har nogle synspunkter og holdninger og har vist i praksis, at man kan nogle ting, i langt større udstrækning stå fast på det og kæmpe for det og også overbevise nogle mennesker om, at det kan lade sig gøre.
Det er også indlysende, at det ikke går så godt i de internationale organer og på det, hr. Jens Joel kaldte de bonede gulve – og jeg skal ikke afvise, at disse gulve undertiden kan være bonede, også så bonede, at det kan være svært at stå fast i hvert fald for sådan nogle som mig – men der er jo også et arbejde ved siden af det.
Det er den bistand, vi giver de fattige lande i den tredje verden til at skabe sig udviklingsmuligheder, skabe social udvikling, skabe en fødevareproduktion, som er miljømæssigt bæredygtig og gør, at man kan blive selvforsynende med fødevarer, men også på længere sigt kan eksportere fødevarer.
Det er et spørgsmål om at sikre, at de kan få en energiforsyning, hvor de i udgangspunktet er uafhængig af fossile brændstoffer, og får den på et teknologisk niveau, som de kan anvende og bruge.
Og det er andre måder, hvorpå man kan spare på ressourcerne, sådan at man kan komme i gang med en samfundsmæssig udvikling uden at belaste jordkloden og natur og miljø, ud over hvad tålegrænsen er.
Det er også at etablere konkret samarbejde med lande rundtomkring i verden – hvad enten det nu er lande i vores del af verden, den rige del, eller det er nogle af dem, der er på vej op, eller det er de fattige lande – om konkrete projekter, som kan løse klima- og miljøudfordringerne og gøre det på en fremadrettet måde.
Og det er jo rigtigt nok, at hvis man er en del af løsningen, er sandsynligheden for, at man også kan tjene penge på det, ikke helt lille, men det forudsætter selvfølgelig, at der er flere end os, der vil være en del af løsningen.
Men det, at det kan være svært, det, at det kan se tungt ud, det, at det kan se ud, som om det er rigtig, rigtig besværligt, og det, at vi får FN-klimarapporter, der dagligt bekræfter, at det ser rigtig, rigtig sort ud, gør vel ikke, at vi som mennesker er fri for den forpligtelse, der handler om at sikre, at vores børn og vores børnebørn får de bedst tænkelige vilkår, og handler om, at vi erkender, at alle mennesker på jordkloden i grunden har den samme ret til at trække på naturens ressourcer, til at bruge løs af det råderum, som naturen har.
Det kunne være, vi skulle bringe os i overensstemmelse med den grundlæggende erkendelse og det grundlæggende synspunkt.