Henrik Dam Kristensen (S), 2010-10-12:
Også jeg vil gerne sige tak til ministeren både for samarbejdet og redegørelsen og allerede her fra starten indikere, at sidst vi mødtes her i salen, og det var i torsdags i forbindelse med åbningsdebatten, blev det en sådan meget klar debat imellem regeringen og oppositionen.
Jeg tror ikke, vi kan svinge os helt så højt op i dag, men mindre kan vel også gøre det.
Jeg vil i øvrigt gerne benytte lejligheden til at sige, da jeg nu står her som repræsentant for Socialdemokratiet, at det jo igennem mange år var hr. Niels Sindal, der gjorde det.
Hr. Niels Sindal har valgt andre arbejdsopgaver, og jeg synes sådan set, der er grund til at takke ham for lang tids indsats i det nordiske samarbejde.
Man siger somme tider om trafikpolitikere, at de kender hvert eneste sving på tognettet og hver eneste jernbanebro i Danmark, og om hr. Niels Sindal kan man vel sige, at han kender hver eneste skibsrute i de arktiske egne, for
er der nogen, der har vist sit engagement, så er det hr. Niels Sindal.
Grundlæggende er vi som sagt enige i redegørelsen.
Jeg vil trække nogle enkelte punkter frem.
Først om punktet globalisering må jeg sige, at det er den store satsning.
Vi har også undervejs haft diskussionen imellem ministerrådet og parlamentarikerne, og den handlede mest om økonomien og budgettet og vel egentlig ikke så meget om, at der skulle satses i forhold til det nordiske samarbejde.
Jeg tror stadig væk, der er lidt utilfredshed med det, statsministeren føles at have tilranet sig nogle penge, men på den anden side er der vel også en eller anden form for enighed.
Når jeg synes, det er vigtigt, at vi prioriterer de udfordringer, der er i forbindelse med globaliseringen, er det, fordi vi, som det også fremgår af det arbejde, der pågår, skal være opmærksom på det, der er de nordiske styrkepositioner: uddannelse, forskning, informationsteknologi osv.
Så jeg synes helt klart, at det er rigtigt, at der bliver satset i forhold til globaliseringen.
Men jeg vil gerne sige til ministeren og andre: Pas nu lidt på og sørg for, at det sikres, at alle får ejerskab til det her.
Jeg tror, at viljen er der både hos parlamentarikerne og ministeren.
Men hvis det her skal nytte noget og give en merværdi, skal vi komme ud over den budgetdiskussion, der har været indtil nu, og ind til kernen af det, det handler om, nemlig en merværdi i forhold til det nordiske samarbejde, så vi alle sammen føler et ejerskab til det.
Det andet, jeg vil trække frem,
er det om grænsehindringer.
Det har jo efterhånden kørt i mange år, og der er ingen tvivl om, at der kan oplistes en masse succeser med det, og jeg er glad for, at det nu er blevet fastlagt, sådan at det fortsætter i en årrække frem.
Det er rigtigt at gøre det.
Men det, man også skal huske på her, er, at det i forbindelse med grænsehindringer jo i bund og grund også handler om, at vi kan få noget mere vækst og dynamik i regionen.
Når vi snakker eksport, taler vi meget om Tyskland og kigger på Fjernøsten osv.
Det er også fint nok, men hvis vi kigger på den værdi, der ligger i de nordiske landes samhandel, vil vi se, at her er der virkelig meget at tage fat på.
Og der er ingen tvivl om, at jo mere ubureaukratisk vi kan gøre det, jo mere dynamik og ny vækst kan vi skabe, så også set i lyset af det er grænsehindringer noget helt afgørende.
Jeg skal vende tilbage til det på et senere tidspunkt.
Med hensyn til budgettet vil jeg sige, at jeg synes, der har været en god dialog med ministeren.
Jeg synes, der har været lydhørhed med hensyn til det, vi som delegation er kommet med, og jeg tror også, det er vigtigt, at vi tager det alvorligt.
Jeg er blandt dem, som synes, at vi skal prioritere det nordiske samarbejde, og jeg er blandt dem, som synes, at det også er fint, at der bliver brugt penge, i og for sig også mange penge, på området, men vi skal også kunne dokumentere, at det har en merværdi for de enkelte lande.
Hvis vi ikke kan dokumentere det, men får det her til at fremstå som noget, som ikke er nemt at gennemskue, skyder vi i realiteten os selv og dermed det nordiske samarbejde i foden.
Så det her er ikke et forsøg på at komme efter nogen, det er i realiteten et forsøg på at sikre, at der er gennemsigtighed i tingene.
Og så skal vi selvfølgelig huske på, at det rent faktisk er sådan, at man skal følge rådets anbefalinger, hvis der ikke er særlige omstændigheder, der gør sig gældende – det er faktisk artikel 64 i Helsingforsaftalen.
Så rådet har indflydelse og skal have indflydelse.
Vi har gjort nogle fremskridt, men ikke nok, vi skal fortsætte med at gøre det.
Min påstand er, at det, siden det officielt blev nedlagt i 2005, fungerer stedmoderligt.
Jeg har godt hørt andre sige, at det kan fungere på den ene og på den anden måde, men sådan opleves det i hvert fald ikke af os, der arbejder med det.
Det opleves heller ikke sådan af organisationerne, hvad enten det er forbrugerorganisationerne eller erhvervsorganisationerne.
Jeg vil gerne sige til ministeren, at når jeg har været optaget af det her, er det, fordi jeg altid er optaget af at finde nogle områder, hvor det nordiske kan være med til at give en merværdi, og det tror jeg rent faktisk i en globaliseret verden at forbrugerspørgsmål kan.
Jeg tror ikke på, at vi altid er enige i de nordiske lande, imellem landene og imellem de politiske partigrupper, men når det præcis gælder forbrugerspørgsmål, så tror jeg, det er vigtigt, at det er os, der er eksponent for de fælles pejlemærker i de globale sammenhænge og ikke mindst i EU.
Det første, jeg er optaget af, er, at vi får sat det på dagsordenen ud over de nordiske lande, for det er der rent faktisk ikke så mange andre der vil og kan.
Det andet, jeg er optaget af, er grænsehindringerne, og dem vil jeg nu vende tilbage til.
Jeg har lidt på fornemmelsen, at vi på den ene side har nogle, der kæmper for at fjerne nogle grænsehindringer, og så har vi på den anden side nogle grænsehindringer, som opstår, fordi der ikke er en god nok koordination imellem de nordiske lande, når vi skal implementere de mange direktiver, der kommer specielt i forbindelse med det indre marked.
Jeg har ikke nogen speciel dokumentation for det, men jeg har en klar fornemmelse af det.
Jeg har tilbagemeldinger fra både erhvervslivets organisationer og fra forbrugerorganisationer, og hvis der er et gran af sandhed i det, er det jo helt tåbeligt, og så er det, jeg synes, vi skal prøve at tage fat på det.
Så skal jeg sige til slut her, at det, jeg har oplevet igennem de mange år, jeg har beskæftiget mig med europæisk politik, er, at det forandrer sig.
Det er meget naturligt, at det er sådan.
Da jeg startede med at være medlem af Ministerrådet, var vi 12 lande, der sad i Ministerrådet.
Så blev vi 15 lande, og nu er der så 29 lande, og vi er måske undervejs til at blive et par og tredive lande.
Jeg har meget tydeligt oplevet, at det europæiske samarbejde i højere grad udvikler sig til også et regionalt samarbejde.
Jeg tror ikke, vi skal bruge ret lang tid på at finde masser af eksempler på, at regionalt samarbejde har haft stor betydning, eksempelvis for Middelhavsregionen.
Jeg mener faktisk ikke, at en af de ting, der kan være med til at give det nordiske samarbejde en merværdi, er, at vi desperat, hver eneste gang der er en EU-dagsorden, partout skal være enige i de europæiske lande.
Men der er rent faktisk, og det synes jeg selv jeg har oplevet, i mange situationer steder, hvor vi faktisk er enige om i al fald en overordnet dagsorden, og derfor tror jeg på, at vi skal blive bedre til at samarbejde og til at koordinere EU – og måske hele Østersøsamarbejdet – i en europæisk kontekst.
Jeg tror rent faktisk, at der også er folkelig forståelse for det nordiske samarbejde.
I en tid, hvor globaliseringen buldrer frem, er det rart at have nogle venner lidt tæt på, som man langt hen ad vejen føler man kan stole på, og som man føler en eller anden form for fællesskab med.
Det er jo ikke noget, vi skal ud at dyrke kunstigt og opfinde kunstigt, vi har det naturligt i det nordiske samarbejde.
Derfor er det for mig vigtigt, at vi fastholder det nordiske samarbejde, men det er også meget vigtigt, at den enkelte borger i måske højere grad end i dag oplever det nordiske samarbejde som noget konkret.
Det er fint nok, jeg fornægter ikke det, men jeg tror, det er vigtigt, at vi får sat også konkrete politiske ting på dagsordenen, så befolkningerne oplever, at det nordiske samarbejde rent faktisk også gør en forskel i den globale udvikling, og her er der ret meget at tage fat på.
Jeg skal slutte af med at sige tak for redegørelsen, tak for samarbejdet, og specielt på det personlige plan glæder jeg mig til det samarbejde, der skal være næste år, som jeg har på fornemmelsen i hvert fald på nogle strækninger bliver lidt arbejdsomt.