Julie Skovsby (S), 2013-06-04:
Tak for det.
I dag står vi ved tredjebehandlingen af den ny offentlighedslov, og jeg mener helt bestemt, at vi som Folketing kan være stolte over den grundige behandling, som vi har givet lovforslaget.
Siden efteråret, hvor vi indgik den brede politiske aftale, som mere end to tredjedele af Folketingets medlemmer står bag, har vi haft 2 forespørgselsdebatter her i salen, næsten 200 udvalgsspørgsmål er blevet besvaret, og 7 samråd har været afholdt plus en høring i Landstingssalen.
En grundig behandling af den ny offentlighedslov i Folketinget er ikke overraskende.
Nuancerne i lovforslaget har været svære at få øje på, og et meget kompliceret lovforslag er blevet fremstillet sort/hvidt.
Hermed mener jeg, at man overser det faktum, at vi taler om en modernisering og en revision af en i dag omfangsrig lov.
For ja, der er tale om en revision af den gamle lov fra 1985.
Og ja, nogle dokumenter, som i dag er underlagt aktindsigt, vil i fremtiden ikke blive udleveret.
Andre dokumenter vil, ligesom vi kender det i dag, være underlagt aktindsigt.
Og ja, en hel tredje gruppe af dokumenter, som journalister i dag ikke kan få udleveret, vil offentligheden i fremtiden få aktindsigt i.
Særlig den sidstnævnte gruppe af dokumenter og oplysninger har modstandere af den ny offentlighedslov ikke talt meget om.
Hvis jeg kort skal nævne nogle af de dele af lovforslaget, hvorved der sker en nyskabelse i forhold til loven fra 1985, så er det eksempelvis i forhold til de faglige vurderinger i endelig form, det er muligheden for dataudtræk, muligheden for temaansøgning og de mange nye områder – eksempelvis i forhold til KL, Danske Regioner, ikkebørsnoterede selskaber, hvor det offentlige ejer mere end 75 pct., og muligheden for aktindsigt i bødeforelæg m.v.
Ser vi lovforslaget i sin helhed, vil forslaget til en ny offentlighedslov udbygge borgernes indsigt i den offentlige forvaltning.
Hvis jeg skal fremhæve en enkelt pointe, som jeg mener står tydeligt frem efter udvalgsbehandlingen, er det sammenhængen mellem organiseringen af arbejdet i centraladministrationen og muligheden for aktindsigt.
Sagt med andre ord er muligheden for aktindsigt i dag bestemt af organisatoriske tilfældigheder.
Det er ikke tilfredsstillende.
Afgørende for, at der kan søges aktindsigt i et dokument, skal ikke være den fysiske bygning, hvori en mand eller en kvinde sidder og skriver et dokument.
Det afgørende må da være, hvad der skrives i dokumentet.
Nu sikrer vi, at loven kommer til at gælde på samme måde for al skriftlig kommunikation, uanset om den kommer fra et kontor under departementet eller fra en styrelse.
Når det gælder de få elementer i lovforslaget, hvor der lægges op til, at der i videre omfang end i dag kan gives afslag på aktindsigt, finder jeg, at disse er båret af både saglige og legitime hensyn, ligesom det for os Socialdemokrater har været helt afgørende, at den såkaldte § 24 fortolkes og anvendes restriktivt.
Ordene »et tidspunkt« og »konkret grund« er helt vitale i den præcisering af § 24-reglen, som findes i den brede politiske aftale.
Der er altså tale om interne dokumenter og oplysninger, der udveksles på et tidspunkt, hvor der er konkret grund til at antage, at en minister har eller vil få behov for embedsværkets rådgivning og bistand.
Hvorfor er netop disse ord så vigtige?
Jo, det er de, fordi vi sikrer, at § 24 ikke bliver et tagselvbord eller en blankocheck – for ja, man vil i fremtiden kunne opleve, at et dokument er udvekslet eller sendt fra en underliggende styrelse til ministeren uden at være omfattet af ministerbetjeningsreglen, selv om det måske ved første øjekast kunne se sådan ud.
Hvorfor er det så sådan?
Det er det, fordi der kan være tale om dokumenter, der ikke er udvekslet på et tidspunkt, hvor der var konkret grund til at antage, at en minister havde eller ville få behov for embedsværkets rådgivning og bistand.
I lovforslagets bemærkninger beskrives denne situation også, eksempelvis kan man læse, at det forhold, at pressen udviser en interesse for en bestemt sag, ikke indebærer, at det uden videre kan lægges til grund, at dokumenter og oplysninger, der udveksles mellem forskellige myndigheder, vil være omfattet af § 24.
Også når det handler om den såkaldte folketingspolitikerregel, § 27, stk. 2, mener jeg, at den offentlige debat i medierne kræver en kommentar eller to.
Som det første skal det fastslås, at reglen vil have et snævert anvendelsesområde og kun vil anvendes i bestemte, afgrænsede tilfælde.
Helt præcis kan man læse i selve lovparagraffen, at folketingspolitikerreglen kun må bruges, når det handler om dokumenter, der udarbejdes og udveksles mellem ministre og folketingsmedlemmer i forbindelse med sager om lovgivning eller anden tilsvarende politisk proces.
Endvidere skal det nævnes, at for både såkaldte § 24-dokumenter og § 27-dokumenter gælder det, at reglerne om ekstrahering i § 28 og § 29 har forrang, det vil sige, at oplysninger om sagens faktiske grundlag og oplysninger om eksterne faglige vurderinger samt om interne faglige vurderinger i endelig form skal udleveres, hvis en borger søger om aktindsigt.
Som alle ved, er vi Socialdemokrater optaget af at følge anvendelsen og brugen af § 24 og § 27, stk. 2, i praksis efter lovens vedtagelse.
Vi er opmærksomme på de bekymringer, som der fra forskellige sider har været fremsat, og derfor er vi glade for den supplerende politiske aftale, som indebærer, at der foretages en evaluering af de to omdiskuterede paragraffer.
Som det er sagt undervejs i debatten om den ny offentlighedslov, mener jeg, at vi har fundet den rette balance mellem på den ene side mest mulig åbenhed og på den anden side hensynet til, at der bliver lavet god lovgivning.
Jeg er overbevist om, at man får den allerbedste lovgivning, når alle faglige input, inklusive de spirende ideer og de løse tanker, kommer med.
Alle gode kræfter i den offentlige forvaltning og det politiske system skal kunne tænke frit – også på papir.
Min påstand er, at man i dag kan være tilbageholdende med de faglige input, fordi man ved, at der er en risiko for, at korrespondancen mellem én selv og ministeren bliver åben.
På samme vis kan man argumentere for, at embedsfolk pålægger sig selv uhensigtsmæssige begrænsninger i forhold til indholdet af og formen for rådgivningen.
Man kan således risikere, at embedsfolkene for ikke at havne i et offentligt modsætningsforhold til en minister vil undlade at rådgive skriftligt om f.eks. de faglige svagheder ved en given løsning.
Sagt lidt firkantet tror jeg, at vi med den nye lov vil opleve en kultur, hvor mere og mere kommunikation vil blive skriftlig frem for det åbenlyse alternativ, nemlig mundtlig kommunikation.
Hele øvelsen med den nye offentlighedslov handler om at finde den rette balance mellem på den ene side mest mulig åbenhed og på den anden side hensynet til, at der bliver lavet god lovgivning.
Jeg er personligt enig med Offentlighedskommissionen og to tredjedele af Folketinget i, at den balance har vi fundet.