Mette Frederiksen (S), 2014-04-10:
Tak for det.
Og tak til Dansk Folkeparti for at rejse debatten.
Jeg vil gerne indledningsvis tilslutte mig det, der foreslås som en præmis for debatten, nemlig at vi ikke påbegynder egentlige politiske forhandlinger, men måske snarere har en mere generel drøftelse af beskæftigelsesindsatsen.
Der er ikke nogen som helst tvivl om, at det er nødvendigt, og at der er behov for en anden beskæftigelsespolitik end den, vi har i dag.
Vi har på mange måder og på lange stræk et arbejdsmarked, der fungerer rigtig godt i Danmark.
Vi har en relativt høj beskæftigelse.
Vi ser også et svagt fald i ledigheden.
Vi har mange jobåbninger.
Vi har fortsat et stærkt socialt sikkerhedsnet, tryghed mange steder, men også den fleksibilitet, der gør, at vores virksomheder kan tilrettelægge deres produktion på en klog måde.
Selv her undervejs i krisen er det jo sådan, at næsten hver anden af vores nyledige kommet i ny beskæftigelse og har fundet sig et nyt arbejde, inden der er gået ½ år, så der er meget, der fungerer godt.
Den gruppe, jeg synes vi skal være særlig optaget af, er jo så er den halvdel af vores arbejdsløse, der ikke er kommet i arbejde, inden der er gået ½ år.
Det, der må være sigtet med vores beskæftigelsespolitik i Danmark, er jo at have så korte arbejdsløshedsperioder for så mange mennesker som overhovedet muligt, og det, der er regeringens primære sigtelinje i det arbejde, vi er i gang med nu, og som selvfølgelig skal fremlægges for Folketinget, når vi er klar til det, er jo, hvordan vi sikrer, at flere kan vende tilbage til varig beskæftigelse så hurtigt som overhovedet muligt.
Når jeg altid betoner det her med varig beskæftigelse, så er det jo, fordi det ikke nødvendigvis er nogen udfordring i sig selv at få folk hurtigt væk fra arbejdsløsheden, men det, vi også skal kunne, og det, vi må have ambitioner om i fællesskab, er at sørge for, at der er færre, der overhovedet havner i arbejdsløshed, og at der i fremtiden er færre af dem, som jeg i andre sammenhænge har kaldt konjunkturgidsler.
Noget, mange af vores ufaglærte oplever, er nemlig, at man går ind og ud af arbejdsmarkedet, er med, når det går godt, men også ofte er dem, der ryger ud, når det går dårligt.
Det er det ene, vi gerne vil have fokus på fra regeringens side.
Det andet, vi gerne vil have fokus på, er at bygge beskæftigelsespolitikken på en grundlæggende tillid til, at voksne mennesker, der mister deres arbejde, gerne vil i arbejde igen.
Jeg mener ikke, vi har behov for en lovgivning, der grundlæggende bygger på mistillid eller kontrol.
Jeg har en grundlæggende tro på og tiltro til, at voksne mennesker, der mister deres arbejde, gerne vil i arbejde igen.
Det tredje, vi har fokus på, er, hvordan vi med en beskæftigelsesreform kan afbureaukratisere og genopbygge tillid både for den enkelte ledige, medarbejderen derude, og i øvrigt også for virksomhederne.
Jeg tror ikke, der er mange områder, der er behæftet med så tung en lovgivning, som vores er, med så mange dokumenter, så mange paragraffer og papirer, og det kommer uvægerlig til at have konsekvenser for dagligdagen, både i a-kasser og jobcentre.
Måske er der for meget fokus på netop at overholde rettidighed og være sikker på, at paragrafferne overholdes, i stedet for at have fokus på det, der betyder noget, nemlig om man kan hjælpe den enkelte ledige i beskæftigelse.
Så er vi jo også fra regeringens side meget optaget af uddannelse og kompetenceløft.
Jeg ønsker ikke, at vi generelt indfører en masse uddannelsesrettigheder, som hverken er fokuserede eller målrettede.
Jeg er omvendt ikke et sekund i tvivl om, at der er en del, ikke mindst af vores ufaglærte, der har et reelt behov for at blive dygtigere, hvis de skal vende tilbage til arbejdsmarkedet, og hvis de skal fastholde deres arbejdsmarkedstilknytning.
Og alle, der er på arbejdsmarkedet i dag eller kigger på vores arbejdsmarked i dag, kan jo se, at kravene bare stiger og stiger og tager til.
Der er et evigt krav om omstillingsparathed, om produktivitet og evne til at sætte sig ind i nye måder at gøre tingene på, og hvis ikke vi formår at få løftet bl.a. vores ufaglærte arbejdsstyrke, så vil der også fortsat være mange mennesker, der har et alt for usikkert grundlag at stå på på vores arbejdsmarked.
Jeg minder bare her om, at en af de grupper, der har været rigtig hårdt ramt af den økonomiske krise, er de 25-29-årige ufaglærte i Danmark.
Og når vi ved, at vi kommer til at mangle faglærte, og når vi kan se, at behovene på arbejdsmarkedet stiger og stiger, hvad angår kompetencer og færdigheder, så ville det da være mærkeligt, hvis vi ikke i fællesskab kunne lave en beskæftigelsespolitik, hvor man bygger menneskers kompetencer op i stedet for det modsatte.
Desuden er det også nødvendigt at have fokus på vores virksomheder.
Og der kniber det i hvert fald i en række sammenhænge med relationen mellem jobcentre og virksomheder.
Endelig er der hele spørgsmålet om samarbejdet mellem a-kasser og jobcentre.
For mig er det afgørende, og for mig er det vigtigt, at både a-kasser og jobcentre kommer til at spille en aktiv rolle i den fremtidige beskæftigelsesindsats.
Jeg ved, at der er mange mennesker, der tænker, at a-kassen er det mest naturlige sted at gå hen, når de bliver ramt af arbejdsløshed.
Det kan være, man kender medarbejderne, og at de kender den branche, man tilhører, og det kan også være, der er tidligere kolleger, man kan mødes med og måske indgå i et fællesskab med, som kan hjælpe alle de implicerede.
Så a-kassen er vigtig, a-kassen har branchekendskabet, og vi ved også, at en række af vores a-kasser faktisk er ret gode til at jobformidle.
Så fra min side skal der lyde en opfordring til at stoppe den til tider puniske krig mellem a-kasser og jobcentre, for det afgørende må være, at vi hjælper de mennesker, der ikke selv er i stand til at komme i arbejde som konsekvens af en ulykkelig fyring eller anden form for arbejdsløshed.
Må jeg så ikke derudover tilføje, at der i den nuværende lovgivning – som man jo kan sige har overvintret et par gange efter den foregående borgerlige regering –
har været en meget stærk tro på, at alle ledige skulle behandles på samme måde.
Det vil jeg gerne advare kraftigt imod at vi fortsætter med.
For vores arbejdsløse i Danmark er lige så forskellige som alle mulige andre, og der er meget stor forskel på at være ved afslutningen af sit arbejdsliv og være i starten af sit arbejdsliv.
Der er meget stor forskel på, om man er uddannet inden for et område, hvor der kommer til at mangle arbejdskraft, eller om man måske i årtier har været ansat inden for en branche, som er ved at lukke ned i Danmark.
Vores behov er forskellige, og det skal indsatsen afspejle.
For jeg vil sige – og det gør jeg i al stilfærdighed – at hos de partier, der lavede dagpengereformen, har jeg ikke kunnet finde meget store overvejelser om, hvad den måtte have af betydning for beskæftigelsesindsatsen.
Det ser ud, som om man, da man forkortede dagpengeperioden, tænkte: Vi kører bare videre med den samme beskæftigelsesindsats.
Men husk på, at den lovgivning, vi har, jo er udformet til en 4-årig dagpengeperiode.
Og med en 2-årig dagpengeperiode er alle forpligtet til at sætte ind tidligere, end det er tilfældet i dag, og arbejde bedre sammen.
Summa summarum har vi her i foråret en rigtig god mulighed for at sætte os sammen, både de oprindelige forligspartier og gerne de partier, der ikke var med til at indgå forliget, og skabe en beskæftigelsespolitik, der virker.
Og der påhviler os en fælles forpligtelse til at nå derhen.
Derfor har vi behov for en ny beskæftigelsespolitik fremadrettet, og jeg tror faktisk, at hvis vi bærer os klogt og dygtigt ad, kan vi skabe en beskæftigelsespolitik, der gavner både de mennesker, der er ramt af ledighed, og de danske virksomheder og deres fremtidige behov for at rekruttere de dygtigste medarbejdere, medarbejdere, som alt for ofte oplever at få deres faglighed trådt under fode på grund af bureaukrati.
Og kan man løse den opgave – og det tror jeg godt vi kan i fællesskab – så vil det jo ikke alene være til gavn for dem, der snævert set har med beskæftigelsespolitikken at gøre, men hele det danske samfund.
Arbejdsmarkedspolitikken er en hjørnesten i det danske velfærdssamfund, og derfor er der også behov for en ny beskæftigelsespolitik.