Tina Nedergaard (V), 2010-05-06:
Forslaget retter sig mod at etablere sammenlignelige vilkår for fritidshjem og skolefritidsordninger.
Muligheden for at etablere en skolefritidsordning som et alternativ til fritidshjem har eksisteret i over 25 år … Undskyld, det er utroligt, så meget ministre forventes at tale her, det må da være trættende for omgivelserne, men det er også lidt hårdt for stemmen af og til, jeg beklager, jeg starter simpelt hen forfra.
Muligheden for at etablere en skolefritidsordning som alternativ til fritidshjem har eksisteret i over 25 år, og kommunerne har i alle årene benyttet muligheden for at oprette skolefritidsordninger og i nogle tilfælde nedlægge et fritidshjem og erstatte det med en skolefritidsordning.
Lige siden det blev muligt at oprette skolefritidsordninger efter folkeskoleloven, har det været hensigten, at kommunerne skulle have valget mellem fritidshjem og skolefritidsordninger.
Vi har kommunalt selvstyre, og i nogle tilfælde vil det være mest hensigtsmæssigt med skolefritidsordninger; i andre tilfælde vil kommunerne foretrække fritidshjem.
Enhedslisten mener imidlertid, at kommunernes frihed til at vælge en fritidsordning skal begrænses.
Regelsættene for de to forskellige ordninger bør efter Enhedslistens opfattelse være ens, og det skal være reglerne fra dagtilbudsloven, der skal gælde for begge ordninger, altså de regler, der gælder for fritidshjemmene.
Enhedslisten har nemlig den opfattelse, at vilkårene for de to forskellige ordninger rettet mod de 6-9-årige børn er vidt forskellige, og at det er i skolefritidsordningernes disfavør.
Man mener simpelt hen, at fritidshjemmene er bedre.
Som eksempler på forskelle mellem fritidshjem og skolefritidsordninger fremhæver Enhedslisten bl.a. forskelle i formålsbestemmelse og værdigrundlag og i de indholdsmæssige krav.
Det er fuldstændig korrekt, at der er forskel på de to ordninger, men det er jo det, der giver koloritten, at der af og til er forskellighed, og det bakker vi op om i regeringen, hvor vi støtter forskellighed frem for ensretning.
Med dagtilbudsloven fra 2007 fik fritidshjemmene en særskilt formålsparagraf, mens skolefritidsordningerne er underlagt folkeskolens formålsparagraf.
Begge formålsparagraffer er udtryk for de værdier, som vi som samfund lægger vægt på skal gælde for vores børn, når de er i de kommunale institutioners varetægt.
Der er med andre ord ikke den store forskel i de grundlæggende værdier for skolefritidsordninger og fritidshjem.
Dagtilbudslovens formålsparagraf fastsætter regler for fritidshjemmenes pædagogiske indhold.
Hvad skolefritidsordningerne angår, skal det pædagogiske indhold være i overensstemmelse med folkeskolens formålsparagraf.
Derudover er kommunalbestyrelserne fra og med indeværende skoleår blevet pålagt at offentliggøre mål og indholdsbeskrivelse for kommunernes skolefritidsordninger.
Offentliggørelsen skal bl.a. give indblik i kommunernes prioriteter og serviceniveau i forhold til skolefritidsordningernes virksomhed.
SFO'en er en del af skolen og bliver derfor vurderet i forbindelse med skolens undervisningsmiljøvurdering, der skal foretages mindst hvert tredje år.
Også her er lighederne større end forskellene.
Enhedslisten kan heller ikke forlige sig med, at forældre til børn i skolefritidsordninger ikke har en særskilt forældrebestyrelse.
Her vil jeg minde om, at skolebestyrelsen også er skolebestyrelse for SFO'en, altså skolefritidsordningen.
Et tilsvarende loft findes ikke for skolefritidsordningernes vedkommende.
Senest har den tidligere undervisningsminister i januar måned i år svaret på Uddannelsesudvalgets spørgsmål nr. 114-117 om udviklingen i SFO-takster.
Jeg henviser til disse svar, hvoraf det fremgår, at forældretaksterne på landsplan udgør 41 pct. af udgifterne i 2008 og 44 pct. af udgifterne i henholdsvis 2009 og 2010.
Dertil kommer, at bruttoudgifterne for en skolefritidsordningsplads generelt er lavere end for en fritidshjemsplads, idet en række udgifter, som skolefritidsordningen har fælles med folkeskolens undervisningsdel, ikke fordeles forholdsmæssigt mellem de to områder, men indgår under undervisningsdelen.
Jeg finder, det er en anelse pudsigt, at Enhedslisten agter at lave denne ensretning og pålægge kommunerne ét valg af én mulighed.
Faktisk er det sådan, at forskellen, hvis man vælger på tværs af kommuner, på mange måder er større end mellem de beslægtede tilbud i den enkelte kommune.
Så hvis man skulle forfølge Enhedslistens opfattelse af, at ensretning pr. definition altid er bedre, og at det er glimrende at pålægge kommunerne at indsnævre deres handlemulighed, kunne man jo have den antagelse, at der så skulle være et ensartet tilbud over hele landet i enhver kommune til nøjagtig samme forældrebetaling, for hvis det drejer sig om, at man er bekymret for forældrenes egenbetaling, så burde det jo gælde nationalt, at dette er maksimumsloftet for egenbetalingen, slut, finale, færdig.
Det mener vi i regeringen heller ikke er en god idé, da vi mener, det er godt med forskelligheden.
Derfor mener vi heller ikke, det er rigtigt, at det nødvendigvis er på grund af økonomi, at man overvejer, hvilket tilbud der økonomisk også er det mest forsvarlige for kommunen; det kan være en del af kommunernes overvejelser, men det er sådan set også legitimt nok, ikke mindst i disse tider, hvor vi har brugt langt mere, end vi har tjent, i det danske samfund Jeg afviser forslaget.
Jeg mener, det er en god idé, at vi har forskellige muligheder for kommunerne, og at man kan tilbyde forskellige ting.
Derudover deler jeg slet ikke opfattelsen af, at fritidshjemmene pr. definition er bedre end skolefritidsordningen, og jeg ved, hvad jeg taler om, for situationen er den, at jeg netop har flyttet min datter fra en kommune til en anden, hvad angår hendes skolegang.
I den kommune, vi flyttede fra, var det en skolefritidsordning, som matchede vores liv rigtig godt; skolefritidsordningen var placeret på den skole, hvor min datter gik, og det var meget godt i vores situation.
Nu er vi i Københavns Kommune, hvor der er et ganske glimrende, godt fritidshjemstilbud – der er ikke noget at udsætte på det – men det matcher min lille families behov noget dårligere, at tilbuddet om pasning og aktiviteter om eftermiddagen ikke ligger samme sted som skolen.
Ergo: Der er fordele og ulemper ved begge ordninger, og når der er fordele og ulemper, skyldes det jo, at der er forskelligheder.
Forskellighederne tåler vi godt i regeringen, hvorfor vi afviser beslutningsforslaget.