Meta Fuglsang (SF), 2011-01-14:
Vi mener i SF, at det er et stort problem, at vi ikke behandler asylbørn bedre, end vi gør, og bliver meget bekymrede, når vi hører, at børnerettighedsorganisationer ofte støder på problematiske sager, hvor asylbørn ikke har fået den rette eller tilstrækkelige behandling.
Disse enkeltsager gør stort indtryk på os, da vi ved, hvor store konsekvenser de kan have for det enkelte barn, og det skal i den her sammenhæng tages meget alvorligt, uanset hvilken regering der er, når der sættes spørgsmålstegn ved, om Danmark overholder FN's børnekonvention.
Vi skal i Danmark kunne garantere, at alle asylbørn får en værdig og ensartet behandling, og det afgørende hensyn må være, at asylbørn ikke udvikler psykiske lidelser, som forfølger dem resten af livet.
Vi har derfor et stort ansvar i forhold til asylbørnenes ve og vel og i forhold til de lidelser, alt for mange udvikler i asylcentrene.
I vores plan »Plads til alle der vil« har vi i SF og Socialdemokratiet fremlagt den politik, der vil være i vores fremtidige regeringssamarbejde.
Danmark er et land, som både har muligheden for og en medmenneskelig pligt til at sørge for ordentlige og anstændige forhold for vores asylansøgere.
Vi vil sørge for, at asylcentrene får tilført viden og ressourcer, så de aktivt kan gøre en forskel for det enkelte barn, og så børnene kan tilbydes psykologisk bistand og en ordentlig uddannelse.
Disse tiltag vil sikre en mere anstændig og fremadrettet indsats for at hjælpe alle flygtninge, både dem, som opnår opholdstilladelse, og dem, som ikke gør.
Der er ingen tvivl om, at vi i SF mener, at FN's konventioner skal overholdes, og det er en alvorlig sag for en hvilken som helst regering, hvis det ikke sker.
Hvis det er rigtigt, at vi ikke overholder børnekonventionen og andre internationale konventioner, er det en alvorlig sag, og det er en situation, som ingen burde acceptere, heller ikke den siddende regering.
Vi deler forslagsstillernes bekymringer, men jeg må samtidig sige, at denne sag er så alvorlig, at der må mere til end en rapport udarbejdet af organisationerne omkring de mange enkeltsager, de er stødt på.
Den rapport, vi kan se, og de oplysninger, vi har, er imidlertid vores baggrund for at sige: Det er vi nødt til at gøre noget ved; vi er nødt til at undersøge, hvilken virkelighed der ligger bag, og hvad vi kan gøre ved det.
Vi ønsker derfor i SF en tilbundsgående undersøgelse, som man også har haft det i Sverige og Norge, hvor det afdækkes, om Danmark lever op til børnekonventionen.
Det vil være den mest saglige fremgangsmåde og en nødvendighed, før vi kan beslutte, om der skal laves ændringer i lovgivningen, eller om det er ændringer i praksis, som skal foretages.
Det er korrekt, at man skal have tillid til medarbejderne, og vi skal sikre os, at der er den tillid til medarbejderne.
Det, som bliver centralt her, er nok så meget, om de rammer, medarbejderne har, er tilstrækkelige for at sikre, at det arbejde, de skal udføre, kan udføres inden for rammerne af de forpligtelser, som Danmark har.
Derfor er det ikke for os at se et spørgsmål om tillid eller ikke tillid til medarbejderne, men et spørgsmål om de rammer, der ligger, de instruktioner, der ligger til medarbejderne, og de muligheder, man har for at give rådgivning og behandling
Dem er vi nødt til at få undersøgt, så vi ikke må sidde tilbage med mistanken om, at vi ikke gør det godt nok.
Så vi har i SF sympati for beslutningsforslaget, men vi mener, at en tilbundsgående undersøgelse eller redegørelse skal gå forud for eventuelle ændringer.
Det, SF håber, er, at vi kan komme i gang med et konstruktivt samarbejde om at finde fælles fodslag på baggrund af de bekymringer, der ligger i rapporterne, og på baggrund af det forslag, der ligger her.
Og vi vil gøre alt, hvad vi kan, for at finde et fælles udgangspunkt for at få lavet undersøgelsen og et fælles udgangspunkt for at finde ud af, hvad den undersøgelse må føre til, når vi ved, hvad realiteterne er.
Der er væsentlig mere end én organisation, som siger, at det er et problem.
Og det er organisationer, som er meget tæt på virkeligheden, tættere på virkeligheden end både hr. Karsten Lauritzen og jeg, som har vores daglige arbejde herinde og ikke ude blandt de børn, som det her handler om.
Så jeg er ikke i tvivl om, at der er problemer.
Om det er en overtrædelse af konventionen eller ej, må vi så lade komme an på en prøve, havde jeg nær sagt.
Men uanset om det er en overtrædelse af konventionen eller ej, kan vi simpelt hen ikke have siddende på os, at de her børn skal have det så dårligt, og at vi ikke tager det alvorligt.
Og midlerne til det er lige præcis det, der er i beslutningsforslaget.
Det er vi nødt til at finde ud af, når vi har en undersøgelse af det, der viser, præcis hvad det er, der skal til.
Det er den forståelse, jeg håber vi kan blive fælles om, nemlig at det her kan vi ikke have siddende på os i et velfærdsland som Danmark.
Vi er nødt til at gøre noget ved det, og derfor er vi nødt til at finde en enighed om, hvad vi skal gøre, i hvilket tempo, og hvad vi er parate til at forpligte os til der kommer ud af de undersøgelser, der måtte komme.
Men vi kan ikke være det bekendt, som kommer frem i det, de her organisationer siger.