Magni Arge (T), 2016-05-20:
Det går ikke så ringe endda på Færøerne, vil man nok sige på jysk.
Vi fik en ny regering den 14. september 2015 på årsdagen for folkeafstemningen for løsrivelsen tilbage i 1946.
Til trods for en noget turbulent start har regeringen været med til at sætte et positivt og optimistisk præg på omgivelserne.
Lakseopdrætten og det pelagiske fiskeri går godt, og der er gang i byggeriet over det ganske land, måske lidt i overkanten, men der er egentlig ingen arbejdsløshed.
Færøerne blev også et mere rummeligt sted, da Lagtinget stemte for en modernisering af loven om borgerlig vielse, så også par af samme køn kan blive gift på Færøerne.
Loven træder i kraft, så snart Folketinget har stemt for en modificering af ægteskabslovgivningen.
Der er taget hul på hjemtagelse af udlændingeområdet.
Familie-, person- og arveretsområdet bliver også hjemtaget, og der er en dialog i gang om overtagelse af dele af luftfartsområdet.
Til efteråret tages det store nye gymnasium i Thorshavn i brug, og man har sat gang i en tiltrængt udbygning af landshospitalet i Thorshavn.
Optimismen kan direkte aflæses i befolkningsvæksten, som var på 1,2 pct. fra april 2015 til april 2016.
I april var det 49.331.
Fortsætter vi med den hastighed, passerer vi et halvt hundrede tusinde til maj næste år.
Men det er ikke kun antallet, som glæder os.
Det kunne tyde på, at vi har fat i en tilgang, som kan imødegå dommedagsprofetier om, at de unge rejser, mens de ældre bliver
, med de enorme udfordringer, det vil medføre.
Selvfølgelig har det her noget med de økonomiske konjunkturer at gøre.
Det går jo fremad og opad i færøsk økonomi.
Men det handler også i høj grad om, at man politisk signalerer en stærk vilje til at udvikle det færøske samfund og det, der på engelsk kaldes nation building, til et selvstændigt samfund, som vil stå på egne ben politisk og tage ansvar for kommende generationers velfærd.
Vi knokler for at opnå en selvbærende økonomi, der bygger på, at vi udnytter havets ressourcer på en bæredygtig måde, biologisk, økonomisk og socialt, og vi vil sikre både erhvervsmæssig dynamik og samfundsmæssige interesser i processen.
Det handler også om et samfund, som løbende investerer i habil uddannelse, godt helbred og omsorg for dem, der har særlig brug for den, og ikke mindst et samfund, som forstår både at værdsætte traditionelle værdier og omfavner moderniteten.
Vi behøver en fokuseret og energisk indsats, der konstant forbedrer vores odds for at nå målet.
Derfor er der flere store sager på agendaen i den nærmeste fremtid.
Så er der også en pensionsreform på vej.
Den offentlige Landsbanki Føroya genetableres og får til opgave at administrere offentlige lån og likviditet samt en økonomisk stabiliseringsfond.
Landsbanki Føroya skal også forestå analyse og rapportering om færøsk økonomi med særligt henblik på finansielle risici og den finansielle sektor.
Den skal også etablere et makrofinansielt tilsyn, der svarer til Det Systemiske Risikoråd i Danmark.
Hvis Finanstilsynet, som foretager tilsyn med de færøske banker, skal være en del af det færøske risikoråd, kræver dette en mindre lovændring i Folketinget, men jeg forventer selvfølgelig, at både regeringen og Folketinget støtter fuldt op om initiativet, som kan reducere risici og øge holdbarheden i færøsk økonomi.
Vi har hjemtaget langt de fleste lovgivnings- og administrationsområder i dag.
Faktum er, at det færøske folk selv betaler hen ved 90 pct. af det færøske statsbudget.
Den danske blokstøtte udgør nu mindre end 5 pct. af bruttonationalproduktet.
Netop for at styrke sammenhængskraften har landsstyret kaldt alle partier sammen for at færdiggøre arbejdet med den færøske forfatning.
Vi har brug for at forankre vores værdier, politiske og administrative system, rettigheder og pligter i en færøsk grundlov eller forfatning, som folk vil tage beslutning om.
Folkeafstemningen forventes afholdt i efteråret 2017.
Det her er en uhyre vigtig demokratisk proces for det færøske samfund.
Så jeg mener, at det færøske Lagting og det færøske folk skal tage beslutningen uden nogen indblanding fra dansk side.
Jeg forstår ikke den danske regerings udtrykte mistillid til det færøske demokratis evne til at forestå arbejdet med at formulere, behandle og vedtage en forfatning for vores eget land.
Jeg synes, det er utidig indblanding, når statsministeren gang på gang mistænkeliggør motiverne og forlanger en skelnen mellem en forfatning inden for rigsfællesskabet og uden for rigsfællesskabet.
Det her handler ikke om løsrivelse.
Det handler om styrkelse af fundamentet for den færøske nation, som jeg mener det færøske folk selv skal tage beslutning om.
Hvis det færøske folk på et senere tidspunkt beslutter sig for løsrivelse, tager man stilling til, om det kræver en anderledes forfatning end den, som man nu ønsker gennemført.
Derfor er jeg også glad for Enhedslistens og SF's oplæg til et forslag til vedtagelse.
Jeg forventer også, at regeringen vil behandle den udenrigspolitiske lov i Lagtinget i den nærmeste fremtid, fordi man ikke anser den for hensigtsmæssig anno 2016.
Siden Danmark forlod rigsfællesskabet i handelsmæssig forstand og gik ind i det europæiske fællesmarked, har Danmark og Færøerne støt og roligt bevæget sig fra hinanden.
Danmark er en del af EU handelspolitisk, og Færøerne forhandler selv om adgang til andre landes markeder, men med begrænsede muligheder.
EU fører også en centraliseret fiskeripolitik, så Færøerne har, siden fiskerigrænserne blev udvidet til 200 sømil i 1977 pådraget sig ansvaret for sin egen færøske fiskeripolitik, mens Bruxelles har styret den danske politik.
Overdragelsen af denne danske selvbestemmelsesret har bl.a. resulteret i, at Danmark deltog i en boykot af færøsk eksport og lukkede alle sine havne for færøsk eksport af pelagiske fiskeprodukter for ganske kort tid siden.
Det betyder vel, at Danmark dybest set prioriterer fællesskabet med andre europæiske lande højere end fællesskabet med Færøerne.
Vi kan derfor forvente, at Danmark tager parti for vores modpart, når der opstår en lignende konflikt igen.
Justitsministeriet og Statsministeriet har igennem tiderne konsekvent argumenteret med, at det danske kongerige er en enhedsstat, hvor der ifølge grundloven ikke er plads til f.eks. udenrigspolitiske indrømmelser og f.eks. en færøsk grundlov.
Men det er noget vrøvl.
Enhedsstatstænkningen antager en grundliggende fælles identitet, som netop ikke foreligger, uanset om man definerer identiteten sprogligt, kulturelt, etnisk eller nationalt.
For riget består af tre rigsdele, som er grundlæggende forskellige med hensyn til sprog, kultur, klima og livsmønster.
Vi har så ofte erkendt, at det kun er færinger, der prioriterer færingerne højest.
Det er en kendsgerning, vi ikke kan komme uden om, og stort set alle markante resultater i det færøske samfund er drevet af selvstyrebevægelsens ukuelige vilje til at udvikle nationen Færøerne.
At Danmark til gengæld har overdraget en stor del af sin selvbestemmelse til EU og i øvrigt indrettet den tilbageværende lovgivning, så den i størst mulig grad harmonerer med EU og mere end med andre dele af kongeriget, har i nogle tilfælde været med til at medføre større grænsehindringer mellem Danmark og Færøerne, end der er mellem Danmark og landene i EU. En fælles historie er ikke nok til at holde sammen på rigsfællesskabet.
Det kræver gensidige politiske og økonomiske interesser og en stor tillid.
Når det er sagt, vil jeg sige, at jeg er positivt overrasket over flere spændende og fremsynede ordførertaler, og ville ønske, at regeringen vandrede i samme retning.
Jeg vil gerne medvirke til, at vi får en mere moderne og tidssvarende debat om det fremtidige politiske samarbejde.
Det kunne omfatte flere spørgsmål: Hvordan ser vi på fremtiden hver især?
Hvad er vores største udfordringer internt?
Hvordan tænker vi Europa og Arktis ind i det her?
Kan man i det hele taget behandle udenrigspolitik for alle tre lande, når vi har så store forskelle?
Hr. Martin Lidegaard talte jo om det næste trin for fællesskabet.
Jeg går selv ind for fuld færøsk selvstændighed, men skal der være et alternativ, må det nødvendigvis handle om en føderativ konstruktion mellem jævnbyrdige og suveræne parter a la en free association eller personaleunionmodel.
Det er muligt, at Færøerne og Grønland ikke er på samme tidslinje, hvad det angår, men jeg er ikke i tvivl om, at tiden er moden for Færøerne, og så må vi tage den derfra.
Det behøver ikke ændre noget ved de mange gode venskaber og fælles interesser, vi overtager, mellem venner og samarbejdspartnere kulturelt og på andre politiske områder.
Det kan tværtimod bevirke, at vi får stærkere venskaber ud af det, som nogle har fremført.
Jeg vil gerne bidrage til at finde en fælles forståelse for den nødvendige tilgang hen imod selvstændighed, og hvordan vi kan skabe en stærk og konstruktiv platform for et moderne samarbejde imellem landene.