Kristian Thulesen Dahl (DF), 2014-10-09:
Tak for det, formand.
Da jeg i tirsdags gik over til kirken til festgudstjeneste i anledning af Folketingets åbning, tikkede der en besked ind på min telefon om, at det var rygtedes på Christiansborg, at der skulle være folkeafstemning om retsforbeholdet.
Jeg satte mig ind i kirken og sideløbende med at høre en rigtig god prædiken, fik jeg sådan spekuleret mig frem til, at det jo egentlig gav rigtig god mening, fordi det er klart, at en regering, der sådan ikke har det helt store på programmet for det kommende folketingsår, og som godt vil have tiden til at gå, indtil der skal være folketingsvalg, jo skal være offensiv og have noget på tapetet, skal sætte noget frem for danskerne og sige: Nu gør vi noget offensivt.
Så jeg tænkte, at på den måde giver det jo politisk meget god mening, at statsministeren i dag, altså i tirsdags, udskriver folkeafstemning om retsforbeholdet.
Så jeg syntes, at brikkerne faldt lidt på plads, og jeg var i gang med at lave vores kampagne.
En analysegruppe, siger jeg.
Ja, en analysegruppe, som nu skal sidde og vurdere konsekvenserne af en ændring af retsforbeholdet.
Nå, sagde jeg.
Hvor lang tid skal de så sidde og vurdere det?
Ja, de skal sidde og vurdere det lige til den anden side af et folketingsvalg.
Ja, det er sådan set rigtigt.
Og så fik jeg den der tanke: Jamen det er jo også rigtigt; der kommer en god løsning i morgen eller i næste måned eller måske efter næste valg, i hvert fald en god løsning for dem, der gerne vil have lavet om på de her ting.
Og den offensiv, som jeg havde siddet og forberedt mig på, og som statsministeren havde lanceret her i tirsdags, udeblev.
Når man så gravede lidt videre i tingene omkring retsforbeholdet og det med Europol, er sagen, at regeringen jo faktisk gør noget ganske – synes jeg – nederdrægtigt over for den danske befolkning.
Men med den måde, man nu laver det på fra regeringens side, ønsker man jo at køre tingene op i en spids, så danskerne bliver spurgt på et tidspunkt, hvor løbet for en parallelaftale er kørt, altså hvor den mulighed ikke eksisterer længere.
Og hvorfor?
Jo, for hvad i alverden skulle få de andre EU-lande til at forhandle en parallelaftale på plads med Danmark om et område, hvor Danmark selv har sagt til de andre lande at vi ordner det selv ved at lave retsforbeholdet om.
Så i virkeligheden har regeringen nu lavet det over for den danske befolkning, at man viser, at man ikke har respekt for det retsforbehold, at man ikke ønsker at give danskerne reelle valgmuligheder.
Man ønsker at spørge danskerne på et tidspunkt, hvor danskerne bliver presset op mod en væg og får at vide, at der ikke er noget alternativ til at ændre retsforbeholdet, sådan som regeringen ønsker.
Se, det er ikke er en fair måde at drive politik på.
Det er ikke respekt for danskerne, der ønskede retsforbeholdet.
Det ikke en værdig måde at gøre det på.
Derfor ønskede jeg at bruge min anden runde, fordi jeg ikke havde tid i første – det stod på sedlen, men tiden var gået – til at understrege det her forhold og håbe, at vi kan få en debat om det, for jeg synes ikke, at det er en respektfuld måde at gøre det på over for den danske befolkning.
Men så vidt jeg kan forstå, har der i månedsvis ikke været kontakt mellem regeringen og Kommissionen om det her spørgsmål.
Det er ikke noget, man har forhandlet, og sandsynligvis er man i hvert fald stoppet med at overveje forhandlinger med Kommissionen nogenlunde på det tidspunkt, hvor man har besluttet sig for at prøve at løse det her ved en folkeafstemning i stedet for.
Så jeg skal dybt beklage den måde, man griber det an på.
Jeg synes, at det er ærgerligt, men vi må tage diskussionen med den danske befolkning.
Det er jo dem, der til syvende og sidst skal beslutte sig, og så må det stå klart for den danske befolkning, hvad det er for en metode, regeringen har valgt for at prøve at presse sine synspunkter igennem.
Vi har jo i dag rigtig meget diskuteret, om partierne er enige eller uenige, og i hvilken grad de er enige, eller i hvilken grad de er uenige.
Der bed jeg bare mærke i, at en af hr. Finn Sørensens sidste bemærkninger tidligere på dagen i forbindelse med det første ordførerindlæg var, at intet af det, regeringen har gjort, har gavnet væksten i Danmark.
Jeg synes bare, at det virkelig viser, at der er et spænd mellem regeringen og det parlamentariske grundlag.
Men det, jeg så tog ordet for lige at spørge om, var egentlig for at følge op.
For der har jo været lidt tid siden første runde, så nu har hr. Finn Sørensen også haft mulighed for at dykke ned og måske gøre sig lidt mere parat til at svare på lige præcis det spørgsmål.
Altså, hvilken økonomisk vækst i den offentlige sektor, altså realvækst, går Enhedslistens politik ud på der skal være her i de kommende år, typisk frem til 2020, som jo er den tid, regeringens plan går på, og som andre partier også afkræves svar på?
Så hvad er Enhedslistens plan for, hvordan den offentlige økonomi må udvikle sig frem til 2020?