Dennis Flydtkjær (DF), 2014-11-25:
Tak for det.
Her har vi jo et lovforslag, som omhandler en lang række af ting: hurtig afslutning i visse klagesager, omkostningsgodtgørelse i retssager, dækningsrækkefølgen for underholdsbidrag, restanceforebyggelse, momsregistrering af visse virksomheder, forbedret inddrivelse af restancer til det offentlige og andre ting.
Samlet set er det rigtig mange forskellige tiltag, og jeg synes ærlig talt, det er lidt af en uskik, at man puljer så mange tiltag i ét forslag.
Vi har fire forslag fra skatteområdet i dag, og der kommer et senere i dag, som faktisk er næsten endnu værre.
Det giver også den risiko, at der kan blive ytret ønske om, at man er nødt til at få forslagene delt, altså fordi der er nogle ting, man godt kan støtte, og nogle ting, man ikke kan støtte.
Og det kan jeg også allerede sige nu vil være konsekvensen af den her førstebehandling: at vi i Dansk Folkeparti vil ønske at få forslaget delt, fordi der er nogle ting, vi ikke kan støtte, og nogle ting, vi kan støtte.
Det, jeg vil bruge mest krudt på, er omkostningsgodtgørelsen i retssager.
Det er vist det, vi allerede har diskuteret med no-cure-no-pay-vilkår.
Jeg synes jo, at den her ændring i lovforslaget alene har til formål, at man vil skræmme folk til at lade være med at klage.
Man vil beskatte de borgere, som tør prøve sagen af, og vi synes da, det er en rigtig dårlig løsning, at man nu vil forringe de vilkår.
Vi synes sådan set, at no-cure-no-pay er en rimelig løsning, og modsat det, som Skatteministeriet bruger som argument, mener vi faktisk, at det gør, at rådgiverne gør sig ekstra umage med at føre en ordentlig sag, for de får sådan set kun betaling, hvis de vinder, og får jo ikke nogen betaling af kunden, hvis de taber.
Så vi tror ikke – modsat Skatteministeriet – at det her giver en dårlig rådgivning.
Hvorfor skulle man næsten gøre det, når man kun får betaling, hvis man vinder?
Så det med, at advokater tilbyder at køre sagen og kun får penge, når de taber, og eventuelt får en del af gevinsten, synes vi sådan set ikke er noget, man burde kunne have noget imod her fra Folketingets side.
Man kan også vende den om og sige: Når borgere vinder, betyder det jo sådan set, at staten har begået en fejl.
Og ved det her lovforslag vil der nok være en del, som vil lade være med at køre sagen, og det synes vi sådan set er skidt for retssikkerheden.
Jeg synes ikke, at det skal være frygt for høje sagsomkostninger og et eventuelt skattesmæk, der får folk til at lade være med at køre sagen.
Og det er muligt, at der er mange klager, men en løsning er altså ikke at forringe klagemuligheden.
Som jeg sagde i mit spørgsmål, kan man også vælge at have en generel anskuelse af problemet.
Der er mange, der klager, og der er mange, der vinder sagerne.
Og så kan man vælge to veje.
Jeg synes sådan set, at man burde gøre mere ud af at gå den sidste vej, for lavede SKAT ikke så mange fejl, var der heller ikke så mange, der klagede, og der ville ikke være nogen rådgivere, der ville tilbyde no-cure-no-pay – for de tilbyder trods alt kun den her løsningsmodel, når de er ret så sikre på, at de kan vinde sagerne.
Så jeg synes, det er et meget principielt spørgsmål, om det skal være let eller svært for folk at klage.
Og der synes vi altså i Dansk Folkeparti kun, det er rimeligt, at borgerne får gode muligheder for at klage.
Og specielt også nu i en tid, hvor der har været meget storm omkring SKAT, synes jeg, det er en helt forkert retning at gå, at man så samtidig vil forringe muligheden for at tage sager op med SKAT. Så vi synes, det er et rigtig ærgerligt forslag, og det forslag vil vi gerne stemme nej til.
Lovforslaget indeholder også en række andre punkter, som jeg ikke vil gå i dybden med.
Dem kan vi sådan set godt se det positive i, men det betyder så, at vi vil bede om i udvalgsbehandlingen at få lovforslaget delt op, så vi har mulighed for at stemme ja til de trods alt gode tiltag og kan stemme nej til den del omkring omkostningsgodtgørelsen.