runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Nej, jeg har fuld tillid til kulturministeren.
Det, jeg trygt overlader til landets kulturminister, er selv at beslutte, hvorledes den dialog foregår; om den foregår mundtligt eller foregår med mail eller hvad.
Så har jeg blot fastslået, at man naturligvis ikke må referere fra fortrolige ministermøder.
Sådan har det altid været i det her land, det er der jo ikke noget nyt i, sådan er det, og sådan er reglen.
Det må man selvfølgelig heller ikke gøre i sådan en dialog.
Jeg har også slået fast, at der ikke på noget tidspunkt i regeringen har været planer om at privatisere Danmarks Radio.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-21:
I modsætning til statsministeren har jeg ikke dobbelte standarder for partifæller og andre, så det kan sådan set slet ikke hidse mig op, at regeringens nye defensor i forhold til alt, hvad der handler om Danmarks Radio, nemlig David Trads, åbenbart er kommet med nogle løse rygter, som han i øvrigt ikke har dokumenteret.
Det, der er det interessante i statsministerens svar, er derimod, at statsministeren siger, at han trygt overlader ansvaret til kulturministeren.
Det synes jeg egentlig er meget flot.
Statsretseksperter, medieprofessorer, borgerlige kommentatorer som Ralf Pittelkow og borgerlige aviser som B.T. på lederplads alle har taget afstand fra det, som kulturministeren har gjort.
I udlandet ryster de på hovedet af, hvad der sker i Danmark, og statsministeren overlader det trygt til kulturministeren at foretage sine egne valg og sine egne overvejelser.
Har statsministeren ikke lidt grund til alligevel at være utryg ved kulturministerens overvejelser?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
For det første må jeg sige, at jeg ikke ved, hvordan kulturministeren har tilrettelagt sin dialog med skiftende bestyrelsesformænd i Danmarks Radio, og det overlader jeg trygt til kulturministeren selv at finde ud af.
Men dernæst må jeg altså afvise hr. Simon Emil Ammitzbølls påstand om, at kulturministeren har forsøgt at gå ind og påvirke den redaktionelle linje i Danmarks Radio.
Det har han netop ikke gjort.
Han har ikke henvendt sig til indlandsredaktøren eller nogen anden redaktør.
Han har henvendt sig til bestyrelsesformanden i den her mail.
Det er netop i modsætning til, hvad daværende indlandsredaktør, David Trads, har oplyst den 17. marts i Nyhedsavisen, hvor han siger, at der er eksempler på, at radikale ministre i sin tid under eurokampagnen ringede indlandsredaktøren op for at brokke sig over dækningen.
Det kan man da kalde at gå ind og blande sig direkte.
Der må jeg sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at det måske også ville tjene hr. Simon Emil Ammitzbøll og hans parti lige at få den her sag bragt lidt ned på jorden, hvor den hører til.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2007-03-21:
Nu har statsministeren i de sidste par besvarelser prøvet at tale sagen lidt ned.
Det forstår jeg såmænd også godt, for det er jo ikke så interessant en sag for statsministeren at have en kulturminister, der ikke rigtig kender forskellen på, hvornår man blander sig i DR's redaktionelle frihed, og hvornår man sådan mere generelt har en løbende dialog.
Jeg kan også oplyse statsministeren om, at vi tidligere i dag har haft samråd med kulturministeren, hvor han garanterede, der ikke fandtes andre e-mail af den her slags fra hans hånd.
Dermed vil jeg gerne høre, om statsministeren ikke vil erkende, at der dermed ikke er tale om en løbende dialog, men om et enkeltstående tilfælde, hvor kulturministeren går ind og blander sig direkte i den redaktionelle linje.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
For det første må jeg gentage, hvad jeg allerede har svaret: Jeg har først fået kendskab til, at der er sendt en sådan mail nu her, da den forleden kom frem i forbindelse med forberedelsen af et bogsalg.
Det tror jeg faktisk alle fuldt ud er klar over.
Og for det tredje har jeg ikke på noget tidspunkt opfattet det som sensationelt, at landets kulturminister har en løbende dialog med formanden for bestyrelsen i Danmarks Radio.
Kirsten Brosbøl (S), 2007-03-21:
Men der er jo noget principielt forkert i den måde, som kulturministeren henvender sig til DR på.
Det er sådan, jeg tolker statsministerens tidligere svar i dag om, at statsministeren altså vælger en anden måde at gøre det her på.
Burde statsministeren så i det lys, hvis han ser tilbage og kunne gøre tingene anderledes, i den situation, hvor kulturministeren altså direkte henvendt til statsministeren orienterer om, at man har den her dialog om tingenes tilstand, altså DR's dækning af Irakkrigen og af regeringen, ikke som pressens minister have belært kulturministeren en lille smule om, hvordan man omgås pressen, og om, hvilke principielle regler regeringen har for den omgang med pressen?
For statsministeren har jo i et direkte svar til Folketinget klart tilkendegivet, at man altså har nogle klare regler for, hvordan man omgås pressen.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jeg tror ikke, at vi kan komme det meget nærmere.
Jeg tror ikke, det er nogen enestående sensation, at der i politiske kredse jævnt hen er en drøftelse af, hvordan medierne dækker forskellige spørgsmål.
Nogle gange er man glad for dækningen af nogle spørgsmål, andre gange er man mindre glad for dækningen af forskellige spørgsmål.
Jeg tror, at sådanne drøftelser jævnt her finder sted i den socialdemokratiske folketingsgruppe eller dele af den socialdemokratiske folketingsgruppe ligesom i andre af folketingsgrupperne her i Folketinget.
Og selvfølgelig drøfter ministre da også, hvordan forskellige sager bliver dækket.
Det er der jo ikke noget enestående i, og der er altså heller ikke noget enestående eller principielt forkert i, at landets kulturminister har en løbende dialog med en bestyrelsesformand for Danmarks Radio.
Hele hr. Mogens Jensens spørgsmål hviler på en forkert antagelse, for der er ikke tale om, at kulturministeren eller regeringen for den sags skyld har forsøgt at udøve pression mod Danmarks Radio.
Som kulturministeren selv har givet udtryk for, har han sendt en mail som led i en løbende dialog med bestyrelsesformanden, hvilket jo er meget naturligt.
Jeg vil sige til hr. Mogens Jensen, at jeg faktisk har så stor tillid til journalisters integritet og selvstændighed og til, at de selvfølgelig ikke lader sig hverken true eller presse til en anden dækning af sagerne end den, de synes er den rigtige.
Og lad mig igen understrege, at regeringen ikke kunne drømme om at forsøge at true sig til eller presse en anden dækning af begivenhederne frem.
Men selvfølgelig har ministre såvel som folketingsmedlemmer og alle andre i det her samfund lov til at give udtryk for deres holdning til den dækning af begivenhederne, som løbende finder sted.
Kirsten Brosbøl (S), 2007-03-21:
Men når nu kulturministeren skriver, at han har orienteret statsministeren om, at han havde den her direkte dialog om tingenes tilstand, hvad opfatter statsministeren så som værende tingenes tilstand?
For det er jo ikke sådan, at man, når man læser den her mail, får indtryk af, at de har diskuteret det gode vejr eller det sidste afsnit af Krøniken.
Nej, de har direkte haft en dialog om regeringens utilfredshed med den generelle dækning på DR af Irakkrigen og om enkelte konkrete medarbejdere i DR, som de altså har syntes ikke leverede en fair – som der står i mailen – dækning af Irakkrigen og regeringens ageren i den sammenhæng.
Vi må jo kunne få et eller andet frem om, hvad statsministeren så, hvis han skulle tolke det, der står i den her mail, vil lægge i tingenes tilstand.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jeg savner baggrund for at gå ind og vurdere, hvorledes det forholder sig til udførelsen af embedet, men jeg tør i hvert fald godt konkludere, at Christian Nissen næppe kan have opfattet det som nogen særlig alvorlig mail, når den kan ligge i 4 år, før den kommer frem.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-03-21:
Når Christian Nissen ikke betragter mailen som en sensation, kan det så ikke hænge sammen med, at der simpelt hen er kommet og kommer så mange mails fra regeringen, at man ikke betragter lige præcis den her mail som en sensation?
Noget andet er, at statsministeren jo har givet et svar på spørgsmål nr. S 3589, som vi i Det Radikale Venstre er utrolig enige i, altså at det er meget vigtigt, at regeringen hæger om pressefriheden.
Alt tyder da også på, at statsministeren er optaget af det, men er kendsgerningen ikke, at det drejer sig om at opstille nogle klare regler for, hvordan man så håndhæver pressefriheden?
Der er jo forskellige muligheder for at lægge pres på uafhængige medier, f.eks. er der mulighed for at true dem på deres økonomiske eksistensvilkår, der er mulighed for at lade være med at give interviews til journalister, man betragter som kritiske, eller man kan f.eks. undlade at invitere dem til middag på Marienborg.
Så er det ikke det, som regeringen først og fremmest skal kigge på: Er vi nu omhyggelige nok med at værne om pressefriheden?
Er der en ægte armslængde?
Ole Sohn (SF), 2007-03-21:
Har statsministeren skiftet opfattelse, siden han under Muhammedkrisen i Jyllands-Posten den 22. december 2005
gav udtryk for følgende synspunkt: »Jeg har aldrig tilkendegivet min holdning.
For hvis jeg gik ind og sagde noget om det, ville jeg give udtryk for en statsautoriseret holdning til, hvad et dansk medie har valgt at bringe«?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Hr. Villy Søvndals konklusioner vedrørende kulturministeren må stå fuldstændig for hr. Villy Søvndals egen regning.
Jeg føler mig ikke dækket ind af dem.
Med hensyn til det med de røde lejesvende kan jeg sige: Nej, det er ikke min opfattelse, at det skulle være noget stort problem i Danmarks Radio.
Lad mig i den forbindelse minde om, at min egen tidligere formand for Venstre i sin tid er blevet kategoriseret som en af de røde lejesvende.
Så det siger vel alt om den diskussion.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2007-03-21:
Ja tak, jeg skal samle op.
Jeg forstår, at statsministeren er glad for, at mailen er kommet frem, så det her ikke skulle foregå gedulgt.
Jeg forstår, at statsministeren ser frem til at få lov til at svare på de der § 20spørgsmål til 20 ministerier, hvor der spørges: Hvilke andre sager ligger der?
Og så forstår jeg, at statsministeren synes, at kulturministeren har dummet sig.
Så er der vel kun et spørgsmål tilbage, nemlig om man kan leve med en kulturminister, der har dummet sig – det forstår jeg statsministeren kan.
Og så er der måske en lille overvejelse om årsagen til, at han gør det.
Er det ikke, fordi den der fortælling om, at Danmarks Radio består af røde lejesvende og socialistiske ballademagere, har fået lov til at brede sig i sådan en idiotisk form, at sarte sjæle er blevet fristet over evne?
Og der vil jeg godt spørge: Er det statsministerens opfattelse, at Danmarks Radio er overbefolket af røde lejesvende og socialistiske ballademagere, f.eks. Stuckert og andre?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jeg tror ikke, at jeg kan føje mere nyt til.
Hvis hr. Rasmus Prehn vil drøfte yderligere detaljer i den mail, så tror jeg, at hr. Rasmus Prehn med fordel kan gøre det med kulturministeren selv.
Jeg opfatter mailen som et led i en kommunikation og en dialog mellem kulturministeren og bestyrelsesformanden, og det er så det.
I det ligger der hverken trusler eller pression mod Danmarks Radios redaktionelle linje.
Rasmus Prehn (S), 2007-03-21:
Så må man deraf forstå, at det, som statsministerens kulturminister skriver i sin mail, ikke er regeringens holdning.
Det, som kulturministeren giver udtryk for i en mail til bestyrelsesformanden, er ikke regeringens holdning.
Statsministeren har altså en kulturminister, som farer rundt og ytrer holdninger, som ikke er regeringens holdninger.
Det forekommer besynderligt, det må jeg sige.
Kan statsministeren forklare, hvordan det kan lade sig gøre at have en kulturminister, som ikke repræsenterer regeringens holdninger?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Ja, jeg har fuld tillid til kulturministeren.
Med hensyn til mailens indhold kan jeg ikke sige mere, end hvad jeg allerede har sagt, men endnu en gang understrege, at regeringen aldrig nogen sinde har haft planer om at ville privatisere Danmarks Radio.
Rasmus Prehn (S), 2007-03-21:
Der ligger jo en direkte pression i, at man direkte skriver i mailen fra kulturministeren, at man har overvejelser om at privatisere.
Det synes jeg ikke statsministeren kan komme uden om.
Men i det hele taget vil jeg gerne sige, at det er en bemærkelsesværdig lethed, som statsministeren tager den her sag med.
Vi har set en lang række situationer, hvor statsministeren, når vi har refereret til den mail, kulturministeren har skrevet, siger: Jamen det er helt hen i vejret.
Så statsministeren har altså en kulturminister, som skriver ting, der er helt hen i vejret.
Derudover er det sådan, at vi kan forstå, at statsministeren, hver eneste gang vi spørger ind til, om statsministeren kan huske, at han har talt med kulturministeren om de her ting, siger, at det har han virkelig ikke nogen erindring om.
Så vi får altså indtryk af, at kulturministeren har været i gang med at repræsentere regeringen uden at orientere sin statsminister.
I det hele taget er der en lang række eksempler på, at der ikke rigtig er nogen korrespondance mellem statsministeren og kulturministeren, og at kulturministeren bare har skrevet helt hen i vejret.
Kan statsministeren virkelig leve med at have sådan en kulturminister?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Nej, regeringen har ikke til hensigt at udøve pression eller komme med trusler.
Men selvfølgelig har ministre da lov til at give udtryk for deres synspunkter ligesom alle andre i det her land.
Som jeg nu flere gange har haft lejlighed til at gøre opmærksom på, er det jo jævnt hen noget, der er sket i tidens løb.
Tidligere generaldirektør Hans Jørgen Jensen siger: Ja, jeg har jo også været udsat for, at politikere, ministre i socialdemokratiske regeringer, har brokket sig over Danmarks Radios dækning.
For det ligger nu engang for en regering, at den bliver kritiseret, eller at der bliver udøvet kritisk journalistik over for den, og så brokker den sig.
Derfor siger han så, at han ikke kan være særlig forarget over det.
Men i det ligger da ikke, at man forsøger at true eller udøve pression.
Mogens Jensen (S), 2007-03-21:
Der er tale om regeringens ageren i forhold til Danmarks Radio.
Nu har vi det her regeringsmøde, hvor man har diskuteret en kritik af Danmarks Radio.
Vi kender eksemplerne fra sidste efterår med forældredemonstrationer ude i daginstitutionerne, hvor man har ministre ude at kritisere Danmarks Radio.
Man kender det fra Afghanistanfilmen, hvor man har haft ministre ude at kritisere Danmarks Radio, og hvor statsministeren selv har været ude.
Og så beretter Christian Nissen i sin bog også om et møde, han havde med beskæftigelsesministeren allerede i 2002, hvor beskæftigelsesministeren siger til Christian Nissen, at der måtte ske noget med P1, nærmere bestemt med den politiske slagside i en række faste programmer, som trængte til en udskiftning af medarbejderne.
Og her er vi altså tilbage i 2002.
Ser vi ikke et klart mønster, hvor den her regering forsøger at stække Danmarks Radio gang på gang på gang?
2002, 2003, 2005 og 2006 er det, vi foreløbig har kendskab til.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Jeg må for, jeg ved efterhånden ikke hvilken gang nu, gentage, at der aldeles hverken er tale om trusler eller pression.
Jeg betragter mailen som udtryk for en dialog mellem kulturministeren og bestyrelsesformanden, og det synes jeg hverken der er noget som helst sensationelt, overraskende eller forkert i.
Og med hensyn til mailens indhold kan jeg altså ikke føje noget nyt til, hvad jeg allerede har sagt.
Mogens Jensen (S), 2007-03-21:
Jeg synes, det er rart, at efterhånden som vi kommer lidt frem i spørgsmålene her, får vi nu også fra statsministeren klart at vide, at der har fundet en drøftelse sted på regeringsmødet om den her sag.
Synes ministeren – jeg synes ikke, vi har fået et klart svar på det – at det er i orden, at en minister sender en sådan mail med det her indhold med navngivne journalister, med navngiven dækning, med slet skjulte trusler om privatisering?
Er det i orden, at man sender sådan en mail til Danmarks Radio?
Villy Søvndal (SF), 2007-03-21:
Det er jeg helt enig i.
Sagen skal ikke overdrives, og hvis statsministeren taler sandt, har statsministeren derfor ikke et problem.
Så er det kun kulturministeren, der har et problem, og derfor er sagen vel, at statsministeren så er nødt til at tage højde for det problem, at han har en kulturminister, der taler usandt.
Det er ikke noget, nogen beskylder ham for, det fremgår af hans eget brev, hvor han nemlig påstår, at det har været oppe på et regeringsmøde.
Jeg vælger i den her sag at tro på statsministeren, når han lægger al vægt bag sine ord og siger, at det ikke har været oppe på et ministermøde.
Men så taler kulturministeren jo usandt, og derfor er det vel rigtigt – det er ikke nogen stor sag, det er ikke statsministerens liv, der er i fare – at kulturministerens liv er i fare, for jeg kan ikke forestille mig, at statsministeren, der tidligere har sagt, at vi ikke vil have slaphed og konsekvensløshed, kan leve med en minister, der ud fra sit eget brev taler usandt.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Hr. Villy Søvndal prøver virkelig at fordreje tingene i forhold til, hvordan jeg har beskrevet dem.
Det, jeg har sagt, er to ting.
Det kan da meget vel være, at man også under et formelt møde, hvor det ikke er et punkt på dagsordenen, alligevel finder anledning til i en eller sammenhæng at rejse en diskussion.
Det kan da meget vel finde sted.
Men det, jeg har sagt under spørgetiden i dag, er – jeg tror, jeg her brugte en lidt humoristisk formulering – at der ikke på noget tidspunkt er truffet nogen regeringsbeslutning om, at regeringen er sur på nogen som helst.
Det tør jeg i hvert fald rolig fastslå uden at overskride nogen fortrolighedsgrænse, i forhold til hvad der foregår på ministermøderne.
Villy Søvndal (SF), 2007-03-21:
Statsministeren siger, at der aldrig har været noget punkt på regeringsmøderne, og der ligger formentlig både dagsorden og referater.
Jeg har derfor ingen grund til at tro, at statsministeren ikke taler sandt, når han siger, at der aldrig har været noget punkt på.
Men så taler kulturministeren jo usandt.
Det er jo hele pointen, for så taler kulturministeren usandt i det brev, han har sendt.
For det er der, hvor han beskriver, at det er diskuteret både af mange ministre under morgenmaden og dernæst under det formelle møde.
Så spørger jeg: Kan statsministeren leve med, at han har en kulturminister, der påviseligt taler usandt, hvis statsministeren taler sandt?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Som jeg har svaret tidligere under spørgerunderne her, har der ikke været noget formelt punkt på dagsordenen på ministermødet og derfor heller ikke nogen beslutning om noget i den her henseende.
Hvordan en minister så kommunikerer med bestyrelsesformanden for Danmarks Radio, må man altså overlade til den enkelte minister.
For så vidt angår min egen holdning, må jeg sige, som jeg også har sagt tidligere i dag, at jeg i dag simpelt hen ingen erindring har om, hvad jeg på det tidspunkt måtte have ment om Danmarks Radios dækning af Irakkrigen; altså, det er 4 år siden.
Hr. Villy Søvndal må have mig undskyldt, at jeg er sådan indrettet, at jeg ikke går og bærer rundt på sådan noget, for det synes jeg livet er for kort til.
Det bliver lidt for surt, hvis man skal gå og bære på sådan nogle ting.
Det, jeg også har sagt, er, at jeg aldrig nogen sinde har set mig sur på nogen som helst studievært, hverken kvindelige eller mandlige studieværter.
Villy Søvndal (SF), 2007-03-21:
Nu er vi så langt, at statsministeren synes, at det må ministre godt.
»Hvilke konsekvenser vil regeringen drage af kulturministerens direkte forsøg på at påvirke den redaktionelle linje i DR?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
Det anede mig jo nok, at hr. Villy Søvndal som den drevne parlamentariker, han er, havde stillet sine spørgsmål, så derfor er jeg jo kun glad for den måde, jeg svarede på.
Det har jo været to sjæle, en tanke.
Med hensyn til mailen og måden at kommunikere på vil jeg bare sige, at om mailens indhold kan jeg ikke føje noget nyt til, hvad jeg nu i mange omgange har svaret, og jeg overlader det altså til de enkelte ministre at træffe beslutning om, hvordan de kommunikerer med de bestyrelsesformænd, der er på deres område.
Jeg synes, hr. Villy Søvndal må anerkende, at det med den struktur, vi har i vores samfund, er meget naturligt, at der er kommunikation mellem ministre på et bestemt område og dem, der er bestyrelsesformænd for forskellige institutioner inden for det pågældende område.
Det er der altså hverken noget sensationelt eller mærkeligt i.
Det ville faktisk være mere mærkeligt, hvis der ikke var en sådan kommunikation.
Men det er selvfølgelig en kommunikation, der skal overholde alle de skrevne og uskrevne regler, der nu gælder.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2007-03-21:
Statsministeren startede jo med at stille op til et stærkt forsvar for ytringsfriheden og gennemskueligheden i vort samfund.
Så synes jeg, at jeg oplevede en svaghed, da vi kom lidt længere frem.
Det var på det tidspunkt, hvor jeg spurgte, om vi så ikke godt måtte få lov til at se al den korrespondance, der var ind i og ud af ministerierne.
Da mærkede man sådan det flakkende blik og usikkerheden hos statsministeren.
Jeg skal komme med den forbrugeroplysning, at vi har stillet 20 enslydende spørgsmål, hvor hvert eneste ministerium bliver bedt om at redegøre for det.
Jeg har så et eneste afsluttende spørgsmål: Når statsministeren ikke synes, at kulturministeren har gjort noget galt, ligger der da deri en opfordring til, at kulturministeren fortsætter den der aktive diplomatiske form over for medierne, eller ligger der deri, at han skal holde lidt igen, eller ligger der i virkeligheden bare deri, at det må han godt gøre, men det skal ikke være på skrift?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-03-21:
For det første er den mail, kulturministeren har sendt, ikke udtryk for trusler eller pression.
Kulturministeren giver selv udtryk for, at det er et led i en dialog med bestyrelsesformanden, og jeg vil i hvert fald ikke blande mig i, hvordan enkelte ministre foretager sådan en dialog.
For det andet må jeg nok sige, at sammenlignet med, at der her er sendt en mail til bestyrelsesformanden, synes jeg, det er meget nærgående, at der tilsyneladende er socialdemokratiske og radikale ministre, som under euroafstemningen ringer direkte op til indlandsredaktøren på DR Nyheder og brokker sig og er rasende over Radioavisens dækning.
Det kan de så have haft deres grunde til osv., men her er der altså virkelig tale om, at man går ind og direkte over for redaktionen prøver at påvirke dækningen af nyhederne om euroen.
Det er dog noget andet end her, hvor kulturministeren altså skriver en mail til bestyrelsesformanden – vel at mærke en bestyrelsesformand, som overhovedet ikke har noget ansvar for nyhedsdækningen, for det hviler på redaktionen.
Bestyrelsen er kun overordnet ansvarlig.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-03-21:
Jørgen Flindt Petersen har defineret lakmusprøven på armslængdeprincippet på den måde, at et ressortministerium skal sørge for at holde sin truende pegefinger væk fra DR's bestyrelsesformand i en situation, hvor regeringen føler sig under pres.
Er det ikke netop rigtigt, at i en situation, hvor regeringen føler, at den her virkelig får en dårlig medieomtale, er det vigtigt, at netop kulturministeren holder sin løftede pegefinger væk og beskytter institutionen Danmarks Radio?
Kan man ikke sige, at det er kulturministerens fornemste opgave at beskytte sin kulturinstitution mod pres fra den øvrige regering?
Og mener statsministeren, at kulturministeren har levet op til det?