Merete Riisager (LA), 2014-03-28:
Tak til ministeren for redegørelsen.
Lad os starte med det positive.
Det er min holdning, at ligestillingsdebatten i Danmark har været inde i en positiv gænge.
Før valget ville de nuværende regeringspartier og SF indføre kvoter for kvinder i bestyrelser, øremærke barsel til fædre, og de ville kriminalisere sexsælgere.
Det er ikke blevet gennemført.
Om vi kan takke ministeren specifikt for det, ved jeg ikke, da jeg ikke ved, hvad der sker i regeringskontorerne, men hvis det faktisk er tilfældet, så er vi ham tak skyldig.
Ligestillingsdebatten må handle om dem, der faktisk bliver diskrimineret, dem, der rent faktisk undertrykkes og forfølges på grund af deres køn eller seksualitet.
Den må ikke handle om, at kvinder med lange uddannelser skal have en større del af kagen ude i bestyrelserne uden samtidig at gøre sig fortjent til det.
Jeg har selv en lang uddannelse og har haft udmærkede stillinger i det private erhvervsliv, og jeg mener ikke, at kvinder som jeg er dem, der skal stå øverst på ønskesedlen for ligestillingstiltag.
Ligestillingsindsatsen bør heller ikke handle om, hvordan staten kan overtage beslutninger i familierne om, hvem der skal tage barsel og hvor meget.
Staten afsætter en periode til barsel, resten bør være op til familierne.
Endelig bør staten blande sig udenom, hvordan kvinder og mænd tjener deres penge, hvis de vel at mærke gør det inden for lovens rammer.
Mennesker, der sælger sex, skal snarere have ordentlige vilkår i stedet for at se sig selv sat under administration.
Hjælp skal der være til dem, der ufrivilligt er havnet i prostitution, men hjælp skal gives til dem, der rent faktisk efterspørger den, ikke dem, der gerne vil have sig den frabedt.
Vi skal gøre op med ligegyldighederne på ligestillingsområdet for at kunne koncentrere os om det egentlige.
At nævnet skal behandle sager om et par lyserøde værelser på Bella Sky eller frisørers ret til at udstikke priser, der er særskilte for mænd og kvinder, er fuldstændig tosset og undergravende for befolkningens opfattelse af, hvad et sådant organ kan udrette og skal beskæftige sig med.
Men en enkelt svale gør ingen sommer.
Hvis ministeren vil rydde op i pjat og pjank på ligestillingsområdet, så vi kan beskæftige os med de virkelige problemer, kræver det, at ministeren sætter sine embedsmænd i sving med at komme med forslag til, hvordan sådan en bagatelgrænse kan se ud.
Hvor er det så, at ministeren kan gøre en forskel?
Først og fremmest kan ministeren gøre en forskel i de indvandrermiljøer i Danmark, hvor ligestilling betvinges.
En redegørelse kaldet »Ung 2011« viste, hvor enorme problemer med social kontrol der er i nogle indvandrermiljøer.
Alt for mange unge har ikke friheden til at gifte sig med den, de vil, de har heller ikke, selv om de er myndige, friheden til at bevæge sig, hvor de vil, eller til at tage det arbejde, de ønsker.
Det er en kæmpe udfordring, både for ligestilling og integration, og her kan ministeren gøre en indsats.
Et helt konkret eksempel er: For nylig sendte den islamistiske forening Hizb ut-Tahrir en mail til ministeren og andre medlemmer af Folketinget, der gik i rette med ministerens indsats i forhold til homoseksualitet i miljøer med arabisk eller muslimsk baggrund.
Disse antidemokrater føler sig i deres gode ret til at korrekse ministeren, og endnu værre spreder de had mod homoseksuelle i Danmark.
Det er formentlig den direkte årsag til, at mange homoseksuelle ikke føler sig velkomne i Københavns nordvestkvarter.
Mennesker, der bekæmper menneskerettigheder, personlig frihed og demokrati skal have kamp til stregen.
Og her vil vi i Liberal Alliance give ministeren al den medvind, vi kan mønstre, for at sikre den personlige frihed, både for gammeldanskere og nydanskere.