Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-05-30:
Der er jo ingen tvivl om, at man lægger afgifter på noget for at skabe indtægter til samfundet.
Det var jo fuldstændig det samme, V og K gjorde i sin tid.
De lagde også afgifter på – faktisk flere, end vi har fundet på – for at skabe indtægter til samfundet eller lave en skatteomlægning.
Det er fuldstændig det samme.
Man tager sig jo til hovedet: Hvorfor er det bedre, når V og K laver en fedtafgift, end når vi laver en sukkerafgift?
Målsætningen er jo fuldstændig den samme.
Tak for debatten indtil nu.
Den har været præget af, at vi står midt i nogle svære og nogle vigtige beslutninger.
Når jeg sådan lytter til Folketingets partier, synes jeg jo ikke, det lyder som en afslutningsdebat.
Det lyder ikke, som om der er nogen partier, som er på vej på ferie sådan lige her og nu.
Alle er i arbejdstøjet; alle er klar over, at situationen er alvorlig; alle deltager i debatten om, hvordan Danmark bedst kommer ud af krisen.
Og set i det lys må man jo være godt tilfreds med dagens debat.
For det er netop den debat, som jeg også rejste i min nytårstale med det klare budskab, at vi går en svær tid i møde.
De fede år ligger bag os, vi skal nu forberede os på nogle magre år.
Og det er netop den udfordring, som regeringen tager fat på i vores 2020-plan, »Danmark i arbejde«.
Her har vi opstillet det mål, at den samlede beskæftigelse frem mod år 2020 skal vokse med det, der svarer til 180.000 flere i arbejde, og det er netop målet med de reformer, som regeringen har lagt frem.
Alle vores reformer, alt det, vi gør, har et altoverskyggende mål: at sikre Danmark økonomisk fremgang og flere arbejdspladser.
Vi sigter også efter brede flertal i forhold til vores omfattende reformprogram.
Regeringens reformer omfatter et skatteudspil, som vil sikre, at almindelige lønmodtagere får mere ud af at arbejde.
Vi har sat gang i trepartsforhandlinger med arbejdsmarkedets parter, vi har fremlagt et udspil til reform af førtidspension og fleksjob, og vi vil fremlægge en reform af kontanthjælpsområdet.
Vi vil fremlægge en reform, der skal få de unge til at blive hurtigere færdig med deres uddannelse.
Ja, det er mange beslutninger.
Det er også svære beslutninger, og der er ingen tvivl: Det kræver noget af os alle sammen.
Men vi får også alle sammen noget igen.
Vi får et trygt og et solidarisk samfund.
De er parate til at tage den ekstra tørn, der skal til for at få Danmark i arbejde.
Forårets overenskomster viser, at mange er klar over, at vi er i krise, og viser, at mange er parate til at handle derefter.
Jeg kan sige med sikkerhed: Regeringen er parat, og jeg vil opfordre Folketingets partier til også at være det.
Debatten i dag har, som man også kunne forestille sig, handlet meget om regeringens udspil til en skattereform.
Det er selvfølgelig et emne, som optager befolkningen og dermed også alle Folketingets partier.
Hos Enhedslisten hører jeg flere ting.
Jeg hæfter mig ved, at Enhedslisten også mener, at almindelige lønmodtagere skal betale mindre i skat, og også er villige til at se på, om topskattegrænsen kan hæves.
Jeg kan forstå på Venstre, at vinduerne nu er vidt åbne, og at der så skal luftes ordentligt ud.
Jeg deler synspunktet til fulde, men jeg har også lidt svært ved at genkende det billede af tingenes tilstand under den tidligere regering, som Venstre nu er ved at tegne.
Var det virkelig sådan, at der ikke var én boligejer, ikke én marmeladefabrikant,
ikke én gartner, der fik det ringere under hr. Lars Løkke Rasmussens regering?
Det er, som om Venstre helt har glemt, at de forringede rentefradraget, at de brød skattestoppet, at de indførte nye afgifter, fedtafgiften – for bare at nævne en.
På Dansk Folkeparti kan jeg forstå, at man ønsker en skattereform med en fair profil, især i forhold til folkepensionisterne.
Her kan jeg sige til fru Pia Kjærsgaard, at hun er kommet til den rette, for folkepensionisterne ligger også regeringen nær, og regeringens skattestop vil netop give noget ekstra til lige præcis den generation, der har ydet deres, med 40 timers arbejdsuge, 3 ugers ferie, og som ikke kom med på arbejdsmarkedspensionerne.
Det er jo knoklegenerationen, vi snakker om her.
De får netop forbedret deres pension og får en større ældrecheck.
Og til fru Pia Kjærsgaard kan jeg sige, at nu har Dansk Folkeparti chancen – chancen for at være med i en skattereform, der letter skatten for helt almindelige lønmodtagere, uden samtidig at skulle sluge skattelettelser til bankdirektører på flere hundrede tusinde kroner.
Jeg husker fra min barndom et gammelt, borgerligt slogan, som sagde: Op med humøret, og ned med skatten.
Og derfor forstår jeg heller ikke helt, at glæden over regeringens skattereform egentlig ikke er større hos De Konservative.
For regeringen lægger op til reelle skattelettelser: 250.000 lønmodtagere bliver løftet ud af den topskattegrænse, som VK-regeringen indførte for bare 3 år siden, og det kunne måske godt fremkalde et lille smil, bare et lille et – lidt har også ret.
Der er i hvert fald nogle, der har formået at bevare det gode humør, og det er Liberal Alliance; det vil jeg gerne kvittere for.
Meget af debatten her har jo fokuseret på det, som man ikke kan lide ved regeringens skattereform, og sådan er det jo med folketingsdebatter, men jeg vil godt knytte nogle kommentarer til de mere specifikke bemærkninger, der har været her i debatten.
Men inden jeg gør det, vil jeg også nævne, at jeg har noteret mig, at der er en del områder, hvor Folketingets partier og regeringen måske alligevel ikke er så langt fra hinanden.
Jeg har bidt mærke i, at mange partier er enige i, at 250.000 danskere slipper for topskat og får nedsat skatten på den sidst tjente krone med 14 procentpoint.
Det er der mange der synes er godt.
Jeg har også noteret mig, at der ikke har lydt kritik af, at 130.000 enlige forsørgere får en tredobling af deres jobfradrag, som betyder, at en enlig med barn får næsten 9.000 kr. mere om året.
Der synes heller ikke at være modstand mod, at det danske samfund vil opleve en øget beskæftigelse svarende til næsten 15.000 flere i arbejde, eller at de offentlige finanser vil blive styrket med et 3 mia. kr.
Det reformudspil, som regeringen har lagt frem, vil give betydelige lettelser for en lang række familier, for enlige forsørgere, for pensionister med de laveste indkomster, og det vil gøre hele det danske samfund rigere.
Den linje er mange enige i.
Så jeg tror, man godt kan sige og konstatere efter debatten i dag, at der er en betydelig interesse for de lempelser, som regeringen foreslår.
Det er så, når vi kommer til finansieringen, at jeg hører lidt negative udtryk.
Ord som tidsler og andre ting bliver nævnt.
Og det er selvfølgelig klart, at det er betydelig lettere at blive enige om at lette skatten end at finde finansieringen til det, men finansieringen skal naturligvis være i orden.
Skattelettelser skal være fuldt finansieret, sådan må det være.
Og derfor har jeg også siddet og lyttet spændt efter, hvilke alternative finansieringsforslag der ville komme frem her i dag.
Hvad jeg hørte, var, at Venstre vil have en skattelettelse på 13 mia. kr. Men hvordan skal de 13 mia. kr. så finansieres?
Jeg skal starte med at sige, at jeg selvfølgelig er meget glad for Venstres tilsagn om, at de vil være med til at finde penge til en årlig vækst i det offentlige forbrug på 0,8 pct.
Er det så Venstres egen diskrete måde at få sagt på, at regningen jo så ikke var betalt?
Det gjorde ikke glæden mindre hos mig.
Men jeg må også sige, at den glæde blev afløst af en vis forundring, for Venstre vil finansiere skattelettelser med effektiviseringer af den offentlige sektor på 5 mia. kr.
Det hænger ikke sammen.
Først siger man, at den offentlige velfærd skal tilføres flere penge for at nå op på en vækst på 0,8 pct., men så vil Venstre tage 5 mia. kr. fra velfærden og bruge dem på skattelettelser, så resultatet kan ikke længere være 0,8 pct., men 0,8 pct. minus 5 mia. kr.
Det hænger altså slet ikke sammen.
Men jeg begynder så også at forstå, hvorfor Venstre taler så meget om at flytte penge fra den ene lomme til den anden, for det er tydeligvis en kunstart, som man mestrer til fulde.
Jeg er imponeret.
Landets folkepensionister, som måske også har siddet og kigget med i dag, kan nok efter debatten i dag være noget usikre på, hvad effekten af regeringens skatteudspil bliver for dem selv.
Faktum er, at 260.000 folkepensionister vil få gavn af, at vi vil forhøje ældrechecken med op til 4.500 kr.
Det gælder netop for de pensionister, som har de laveste indkomster og de mindste formuer.
Ca. 850.000 folkepensionister vil få forhøjet deres pensionstillæg med 750 kr., når reformen er fuldt indfaset.
Så er der selvfølgelig også en gruppe af pensionister, som vil få mindre i pension.
Det er folkepensionister, som har store ekstraindkomster.
Men der er altså en stor gruppe på 850.000 personer, som vil få forhøjet deres pensionstillæg.
Så har flere spurgt, hvorfor den hævede topskattegrænse ikke skal omfatte mennesker, der har nået pensionsalderen.
Svaret til det er egentlig ganske enkelt.
Svaret er, at vi i regeringen med vores skattereform vil skabe vækst og flere arbejdspladser.
Derfor øger vi beskæftigelsesfradraget, og derfor forhøjer vi indkomstgrænsen for topskat.
Vi har simpelt hen rettet vores reform mod lønmodtagerne fra lav- og mellemindkomstgrupperne.
Ved ikke at forhøje topskattegrænsen for personer over folkepensionsalderen, sparer vi ganske enkelt nogle penge.
Dem kan vi så bruge på yderligere at hæve topskattegrænsen for personerne i de mest erhvervsaktive aldersgrupper.
Det medvirker så til at sikre et større arbejdsudbud, flere i arbejde og også til en social balancering med den finansiering, vi har lagt op til.
Det skal også siges – det tror jeg er vigtigt at få sagt på en dag som i dag – at personer over folkepensionsalderen stadig vil få forhøjet deres topskattegrænse fra i dag 389.000 kr. til 409.000 kr. i 2014.
Det er jo så den tidligere regerings ændringer, som de får glæde af.
Man må jo så sige, at det, der var gældende og godt nok for den tidligere regering, også er godt nok for denne regering.
Jeg skal bare i al stilfærdighed minde om, at det ikke er fremmed for Venstre at lave love, der er særligt rettet mod pensionister.
En del af forårspakke 2.0 var en særskat på pensioner, nemlig den såkaldte udligningsskat.
Udligningsskatten var en særlig skat på store pensionsudbetalinger over 362.800 kr., som blev indført sidste år.
Dvs. pensionsudbetalinger, der ligger lige under topskattegrænsen.
Regeringens skattereform er socialt afbalanceret.
De lempelser, vi foreslår, er først og fremmest for lønmodtagere i lav- og mellemindkomstgrupperne.
Det drejer sig om håndværkere, klinikassistenter, skolelærere osv.
Som nævnt vil en enlig forsørger med et barn få næsten 9.000 kr. mere til rådighed om året.
Vi giver også som nævnt forbedringer til førtidspensionister og folkepensionister, som har de laveste indkomster.
De vil ganske enkelt få flere penge mellem hænderne.
Finansieringen af reformen er også socialt afbalanceret.
Vi aftrapper børnechecken for familier med meget høje indkomster.
Vi øger beskatningen på arbejdsgiverbetalt fri bil, og familier med meget store renteudgifter, som jo typisk er blandt de velstillede familier, vil kunne trække mindre fra i skat.
I den her skattereform er fokus jo netop på at lette skatten på arbejde, samtidig med at alle yder deres til finansieringen.
Jeg vil også gerne understrege, at den mindre stigning i indkomstoverførslerne, som vi har lagt op til, ikke betyder, at f.eks. ledige på dagpenge eller kontanthjælp får mindre, end de gør i dag.
Man kan nogle gange få det indtryk, når man lytter til debatten, men det er ikke tilfældet.
Den afdæmpede regulering betyder, at overførselsindkomsterne i gennemsnit over perioden fra 2013 til 2022 bevarer deres købekraft.
Når vi er gået ind i den diskussion, og når vi går ind på det her med at have en mindre stigning i overførselsindkomsterne, skal det jo ses i lyset af den nuværende situation, hvor vi haft en stor tilbageholdenhed i lønstigningerne, og derfor har vi udsigt til, at overførselsindkomsterne de kommende år vil stige mere end lønningerne.
Jeg er ikke i tvivl, og regeringen er ikke i tvivl.
Lige præcis lønmodtagernes løntilbageholdenhed taler for, at også overførselsindkomsterne udvikler sig mere afdæmpet i de kommende år.
Men vi skal også huske på, at vi samtidig foreslår, at lønmodtagerne yder deres bidrag med en lidt længere arbejdstid.
Det er det, vi laver i trepartsforhandlingerne.
Først og fremmest – og det er det vigtigste af det hele – forbedrer reformen muligheden for at komme i arbejde.
Det er og bliver det vigtigste for dem, der står uden for arbejdsmarkedet.
Jeg skal også erindre om, at regeringen og Enhedslisten som bekendt har afskaffet fattigdomsydelserne.
Det vil sige, at de, med de allerlaveste indkomster, har fået flere penge.
Det var et vigtigt skridt, som regeringen tog sammen med Enhedslisten.
Her vil jeg også i al fredsommelighed minde om, hvordan det var.
Vores forslag ligger i klar forlængelse af den reduktion af rentefradraget, som VK-regeringen selv gennemførte.
Det var endda, mens man sagde, at man havde et skattestop.
VK-regeringen nedsatte med forårspakke 2.0 rentefradraget fra ca. 34 pct. til ca. 26 pct.
Det sker fra 2012 til 2019.
Jeg har lidt svært ved at forstå, at hvis det er sådan, at lige præcis de her ændringer af rentefradraget, reduktionen af rentefradraget, på ingen måde er skadelige for boligmarkedet, de er lige de rigtige, de 8 procentpoint, som den tidligere regering forringede rentefradraget med, er fine, men når vi foreslår 5 procentpoint fra 2017, er det lige præcis det, der får boligmarkedet til at tippe.
Jeg synes ikke, det hænger sammen.
Jeg synes, det er vigtigt at minde boligejerne om, at når de til næste år får et lavere rentefradrag end i år, skyldes det VK-regeringens beslutninger.
Jeg kan simpelt hen ikke lade være med at citere, hvad hr. Lars Løkke Rasmussen sagde i forbindelse med forårspakke 2.0, fordi det er så rigtigt.
Og jeg citerer: »Der er 2,1 millioner boligejere, så man kan ikke lave en skattereform, der ikke påvirker boligejere. Det afgørende er, at ganske almindelige boligejere kommer pænt ud af det.
Men det skal vurderes i sammenhæng, også for boligejere.
Regnestykket skal gå op i den sidste ende, når man har set på både indkomstskat, grønne afgifter og rentefradag.
Det er jo ikke sådan, at man er lønmodtager om dagen og boligejer om natten.«
Sådan sagde den daværende finansminister og nuværende formand for Venstre, og det er jo egentlig ganske rigtigt.
Husk så også på, at vi først begynder indfasningen af vores reduktion af rentefradraget om 5 år, i 2017.
Samtidig siger vi klart, at vi fastholder skattestoppet for ejendomsværdiskatten.
På den måde skaber vi klarhed over skattevilkårene for ejerboliger mange år frem i tiden, og det vil i sig selv skabe tryghed og ro på boligmarkedet.
Og husk så på, at vi samtidig letter skatten for de 3 millioner danskere, der er i arbejde, og dermed også for langt de fleste boligejere.
Fru Ellen Trane Nørby kritiserede regeringen for at have afskaffet skattestoppet.
Til det er der vel kun at sige, at det er svært at afskaffe noget, der ikke findes længere.
Det svarer til at blive anklaget for at have slået en død mand ihjel.
VK-regeringen sagde godt nok, at der var et skattestop, men det var jo kun ord, for reelt brød VK-regeringen skattestoppet flere gange.
Med skattereformen i forårspakke 2.0 øgede VK skatter og afgifter med op mod 30 mia. kr.
Det er vel et afgørende brud på skattestoppets princip om, at ingen skat eller afgift må sættes op.
Og med genopretningsaftalen fra foråret 2010 blev skatterne hævet med 8 mia. kr.
Det er dermed flere år siden, skattestoppet reelt blev begravet.
Men her er den så igen: Den tidligere regering synes, at egne brud med skattestoppet er helt fine og o.k., men når den nuværende regering går samme vej, er det helt galt.
Det er Venstres logik.
Jeg synes ikke, det hænger sammen.
Nu skal vi jo så til at forhandle skattereform, og vi er faktisk gået i gang.
Her bliver der rig lejlighed til at drøfte de enkelte forslag til lempelser og forslag til finansiering, og det bliver uden tvivl også et emne, hvad det øgede råderum i dansk økonomi kan bruges til.
Det er allerede et emne.
For regeringen er det vigtigt, at den øgede vækst, som reformer kan give i det danske samfund, også vil gøre os bedre i stand til at investere i det, vi gerne vil have mere af; investere i vores velfærd; investere i fremtiden, herunder uddannelse til vores børn og unge; og samtidig sikre bedre balance i den offentlige økonomi.
Jeg er derfor ret glad for, at Venstre i dag har tilkendegivet, at man gerne ser, at midler fra reformerne kan bruges til at investere i mere uddannelse og forskning.
Som jeg startede med at sige, er der er ting, der samler, og ting, der skiller.
Regeringen ønsker en så bred aftale som muligt om en skattereform.
De seneste mange år er skattereformer desværre blevet vedtaget med snævre flertal, og det er ikke det, regeringen sigter efter.
Store reformer bør så vidt muligt hvile på et bredt fundament i Folketinget.
Det er lige præcis i den ånd, vi også er gået i gang med at diskutere i trepartsforhandlingerne.
Det er forhandlinger, som skal lede frem til en trepartsaftale, som skal styrke Danmarks svækkede konkurrenceevne, sikre et helt nødvendigt løft i arbejdsindsatsen og skabe plads i den offentlige økonomi til investeringer i fremtiden.
Til sidst har jeg nogle kommentarer til indlæggene fra kollegaerne fra Grønland og Færøerne.
Først og fremmest vil jeg sige tak til fru Sara Olsvig for hendes indlæg.
Jeg sætter stor pris på de gode råd om, hvem det er, der skal tages en samtale med; det er noget, jeg nok skal give videre.
Jeg vil også godt sige tak for kvitteringen for udredningen vedrørende anstalterne; det skal jeg bringe videre til justitsministeren, og jeg skal også bringe de ting, som fru Sara Olsvig fik sagt her i dag, bl.a. med hensyn til kapaciteten, videre.
Det blev fra fru Sara Olsvigs side også nævnt, at man ønsker at gøre noget i forhold til de grønlandske huse i Danmark og dermed løfte og hjælpe de mennesker af grønlandsk herkomst, der befinder sig i Danmark.
Det synes vi også er en god idé, og det er noget, som jeg egentlig tror at samtlige satspuljepartier er optaget af at vi får taget hul på i vores satspuljeforhandlinger til efteråret.
Jeg vil også sige tak for kvitteringen vedrørende DIIS-rapporten; jeg synes, det er en meget vigtig melding, der dér kommer.
Der er, som fru Sara Olsvig siger, ingen tvivl om, at udvindingen af mineralske råstoffer, og herunder de sjældne jordarter, kan bidrage betydeligt til ny vækst og beskæftigelse i Grønland.
Men det er, som fru Sara Olsvig bringer op, også vigtigt, at man tager hensyn til den sociale side af det, og at man tager hensyn til, at det grønlandske samfund er et lille samfund.
Selvstyret har jo overtaget den lovgivende og den administrative kompetence på hele det her område i Grønland, og det er en god ting.
Jeg vil i forhold til spørgsmålet om en eventuelt kommende udvinding af sjældne jordarter og de spørgsmål, der vil rejse sig forbindelse med det, også bare sige, at der her er en løbende dialog mellem landsstyret og regeringen, som vi er meget tilfredse med, og også tak for det.
Over for hr. Edmund Joensen, som også tog ordet i dag, vil jeg for det første takke for, at man siger, at der er et godt samarbejde, men at det kan forbedres; det er noget, som jeg altid er enig i.
Hr. Edmund Joensen var lidt ærgerlig over, at vi ikke kunne gå længere i forhold til bloktilskuddene.
Jeg synes jo egentlig, det var en fornuftig løsning, vi fandt, hvor vi pristalsregulerer fremadrettet, og hvor vi har en aftale om, at vi igen tager spørgsmålet op i efteråret i forbindelse med drøftelsen om bloktilskuddene.
Så kan man spørge: Skulle vi have gjort mere?
Skulle vi have reguleret med tilbagevirkende kraft?
Men vi har jo i hvert fald nu en aftale om, at vi fremadrettet diskuterer det her, og det ser jeg meget frem til.
Både hr. Edmund Joensen og hr. Sjúrður Skaale har rejst sagen om makreller.
Til hr. Sjúrður Skaale vil jeg gerne sige meget tydeligt, at jeg takker for de nuancerede synspunkter, der blev givet udtryk for fra Folketingets talerstol, og også for, at der kvitteres for det samarbejde, vi har haft.
Jeg synes, at det med makrelsagen er en svær sag, og det tror jeg er noget som man både har syntes på Færøerne og i Danmark.
Men jeg synes egentlig også, at regeringen har fundet en fornuftig løsning i forhold til EU, som vi vurderer er den bedste mulige i den givne situation.
Lad os gøre det helt klart: Et dansk nej ville ikke ændre ved, at det forslag, der var om sanktioner, ville blive vedtaget.
Det ville bare afskære os fra fremadrettet at have indflydelse på hele det her spørgsmål.
Lad os også gøre os det helt klart, at det er sådan, at den løsning, der skal findes i forbindelse med makrellerne, er en, der skal findes ved forhandlingsbordet.
Den skal ikke findes med sanktionsinstrumenter osv., men ved forhandlingsbordet, og der håber jeg også at den vil blive fundet.
Og her vil det, som hr. Sjúrður Skaale også sagde, være Færøerne og ikke Danmark, der fører ordet; sådan er det jo blevet, og sådan tror jeg egentlig at alle er enige i at det skal være.
Når hr. Edmund Joensen så fremfører det synspunkt, at han er skuffet over, at Danmark ikke har bidraget mere til forhandlingerne, må jeg sige, at det jo er en konsekvens af den ordning, vi har om, at det er Færøerne, der er ansvarlig for at forhandle det her på plads.
Så hvis vi kan bidrage, og hvis det færøske landsstyre ønsker, at vi kan bidrage, så er vi selvsagt positive over for det, men det er i udgangspunktet sådan, at vi har en ordning, som sikrer, at det er Færøerne, som skal forhandle det her, og det tror jeg egentlig også at man langt ind i det færøske samfund er godt tilfredse med. Men jeg er glad for, at alle de nordatlantiske ordførere har kvitteret for, at det samarbejde, vi i rigsfællesskabet har, er mere end bare love og regler; det er også et samarbejde mellem venner, mellem familie, mellem folk, der står hinanden nær, og det skal vi selvfølgelig fremadrettet udbygge. Jeg glæder mig meget til at deltage i vores rigsmøde her til sommer – det er jo også der, hvor vi tager den slags diskussioner op.
Jeg skal slutte – formanden kigger også på mig – med igen at takke alle for en god debat indtil nu.
Jeg er sikker på, at den fortsætter i nogle timer endnu.