Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-12-03:
Så står vi her igen med offentlighedsloven, og man kan selvfølgelig altid stille spørgsmålet: Skal vi have den debat allerede nu igen?
Det spørgsmål er også blevet stillet.
Man kan også opfatte det sådan, at nu får man en sidste chance for at gøre godt igen, for at ændre den fejl, som vi ved man har begået.
Vi ved, at SF og Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne har gennemført en lov, de gik til valg på ikke skulle gennemføres.
De har ført deres vælgere bag lyset i den her sag, og det har SF og Det Radikale Venstre fået meget tydeligt at vide af deres medlemmer ved de respektive partiers landsmøder.
Og endda har vi den glæde, at De Konservatives medlemmer på deres landsmøde også har fortalt den konservative folketingsgruppe, at de også synes, det er noget makværk, man har lavet.
Det er da egentlig rart at vide, at der findes så mange fornuftige mennesker ude i det ganske danske land, også selv om de ikke alle sammen stemmer på Liberal Alliance.
Den her lov er hadet af den danske befolkning, især de tre paragraffer, der bliver taget hul på her.
Der er ingen, der har ønsket den, ud over embedsværket.
Det er embedsværkets værk, det er gennemført af de store partier, fordi de skiftes til at sidde på magten, og så har de vredet armen om på ryggen på de mindre partier, der er så glade for at få ministerposter.
For hvis man stemmer for det her, er man inde i det gode selskab af dem, der kan få ministerposter.
Fred være med, at det hele handler om embedsvælde og personlige ambitioner, men det er sager som denne, politikerlede er skabt af – og med god grund.
Hold da op, hvor har vi, politikerstanden, fortjent at blive opfattet som nogle, man ikke kan stole på, når man ser på den her sag.
Tre regeringspartier er gået til valg mod den her lov, og så lægger de stemmer til det.
Man skulle skamme sig på et niveau, som jeg slet ikke kan forestille mig.
Jeg synes simpelt hen, det er så langt ude, som noget kan være.
Så siger den socialdemokratiske ordfører: Jamen nu er det her jo vedtaget i en demokratisk proces, så det skal man ligesom acceptere.
Altså, det var den demokratiske proces, der gik ud på, at Socialdemokratiet gjorde noget andet end det, de sagde til vælgerne.
Det Radikale Venstre siger: Ahr, hvad kan der ske på 5 måneder?
Nå jo, det skete vel på mindre end 5 måneder fra før valget og til efter valget, at Det Radikale Venstre skiftede holdning i det her spørgsmål
Så der kan ske meget på 5 måneder, især når det handler om offentlighedsloven, kan jeg forstå.
SF er kapitel for sig selv.
Altså, på en måde er det mere rent, for Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre lader, som om der er argumenter for, at de har skiftet holdning, selv om der ikke er det.
SF prøver ikke at komme med nogen som helst argumenter.
Det er da mere rent, og det er ærligt.
Men mener det i virkeligheden ikke.
Altså, ordføreren udstråler væmmelse ved den her lov, når man står på Folketingets talerstol, og det forstår jeg sådan set godt.
Man kan ikke lide det, man bryder sig ikke om det.
Så er vi tilbage ved pointen, og det er jo svært at tage debatten en gang til, for vi ved godt, at vi har tabt.
Altså, vi som folk og mindretallet i Folketinget har tabt til et flertal i Folketinget, som ikke ville være ved deres egne holdninger over for vælgerne, til det, som der står i en bog at man skal mene, fordi man har besluttet sig for, at kommissionsbetænkninger ikke længere er et grundlag for en diskussion, men er en facitliste.
Men så har vi jo et teknokrati, så har vi ikke længere et demokrati, hvor folk kan stemme på folk, som de har tillid til så vil gøre det, som de siger til vælgerne.
Jeg orker næsten ikke at tage diskussionen en gang til.
Jeg orker næsten ikke at fortælle, hvorfor det er, at borgerne selvfølgelig har et berettiget krav på at få et ordentligt indblik i, hvad beslutningsgrundlaget har været for de ting, der bliver besluttet i et demokratisk samfund.
Det burde være så selvindlysende korrekt, at det var noget, alle var enige om.
Det var man ved den første offentlighedslov, det var man ved den anden offentlighedslov, men ved den tredje offentlighedslov går det galt, for pludselig går vi baglæns.
For første gang i forhold til åbenhed går Danmark baglæns i stedet for fremad, og det mangler vi stadig svar på fra forligspartiernes side: Hvorfor dog?
Hvorfor, ud over at der er nogle, især dem, der har magten i øjeblikket, der vel bliver glade?
Men problemet er jo, at ved næste valg eller næste valg eller næste valg igen – på et eller andet tidspunkt sker det i hvert fald – skifter magten, og så skal man selv være dem, der skal prøve at kontrollere, og så bliver det sværere.
Det er, som om politikere tror, den dag de bliver ministre, at det er noget, der varer evigt.
Det kommer det ikke til.
Det er sidste chance.
Vi kan nå det endnu, vi kan ændre det, hvis man vil lytte til flertallet af vælgerne.
Alle partiers vælgere er enige.
Det var de også ved valget, de fik bare aldrig lov til at blive spurgt i den virkelige verden.
Det er vi meget ærgerlige over i Liberal Alliance.