Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2014-03-13:
Man siger nogle gange, at operationen lykkedes, men patienten døde.
Sådan er det jo så meget.
For der er ikke længere et eneste parti i Folketinget, der er tilhænger af 4-årsreglen, og det er jo altid glædeligt.
4-årsreglen eller 4-årsfristen, som den også nogle gange bliver kaldt, har en række ulemper.
Først og fremmest er den for rigid, den gør, at læger måske ikke kan nå at orientere sig ordentligt i forhold til forskellige specialer, inden de skal træffe et valg, den presser flere læger til udlandet, og den gør, at hver femte læge faktisk ikke påbegynder speciallægeuddannelsen.
Det er nogle af de ting, som vi har været bekymret for.
Vi er selvfølgelig glade for, at man også i, jeg tror, det var dagbladet Politiken, kan læse, at regeringen og Venstre har lavet en eller anden form for lokumsaftale – hvis man må sige sådan fra Folketingets talerstol, det er lige på grænsen, en toiletaftale så – der bl.a. handler om at gå fra en 4-årsregel til en 5-årsregel, og at man vil have øgede dispensationsmuligheder.
Det sidste er vi ekstremt glade for man lægger op til, det kan vi kun være positive over for.
At man går fra en 4-årsregel til en 5-årsregel, ja, en 5-årsregel er bedre end en 4-årsregel.
Jeg tror, det var fru Liselott Blixt, der var inde på det, hvorfor så ikke en 6-årsregel eller en 7-årsregel eller 8-årsregel eller 9-årsregel, man kan jo blive ved, for det bliver jo så at sige bedre år for år.
Det kan da også godt være, at hvis vi bliver ved med at rejse debatten, det kan jeg i hvert fald høre vi kan gøre i fællesskab med De Konservative, Dansk Folkeparti og med Enhedslisten, så kan det være, vi kan rykke det lidt mere i næste valgperiode og valgperioden efter, og på et eller andet tidspunkt får vi måske en rigtig god løsning.
Som liberalist vil jeg selvfølgelig sige, at alt jo dybest set handler om udbud og efterspørgsel og derfor også om aflønning og betaling, og det vil sige, at det jo kunne være, at man er nødt til at se på, hvordan man betaler folk for at være de forskellige steder, hvis man vil sikre, at der er folk, der vil besætte stillingerne.
Indtil der er folk, der vil besætte stillingerne, har man jo ikke ramt det sted, hvor balancen er mellem udbud og efterspørgsel.
Så simpelt er det sådan set set fra vores perspektiv.
Det, der rent principielt er på spil, og det er jo ligegyldigt, om der er en 4-årsregel eller en 5-årsregel, er, at man dybest set går ind og laver en skjult kandidatpant med skrue, eller hvad vi skal kalde det, hvor man vil prøve at tvinge folk til at gøre noget bestemt.
Vi synes, det er udtryk for en eller anden menneskelig planøkonomi, hvor menneskene skal passe ind i, hvad staten synes er rart og fordelagtigt, i stedet for at vi ser på, hvordan den enkelte kan sørge for at tage en uddannelse, der passer til ham eller hende, og som passer til de ønsker, som den enkelte nu måtte have.
Samtidig sikrer vi selvfølgelig, at vi får de læger, vi har brug for.
Det kan godt være, at det på sin vis også handler om økonomi, men så må man jo drøfte det.
Liberal Alliance er jo et parti, der er kendt for at ville skære på mange områder, men sundhedsområdet er faktisk et af de områder, vi mener der skal bruges flere midler på, end der bruges i øjeblikket.
Så derfor er vi ikke så bange for, om man skal indrette systemet på en lidt anderledes måde.
Jeg er glad for, at vi stadig har en tværpolitisk fløjagtig alliance med Enhedslisten, Dansk Folkeparti og nu også Det Konservative Folkeparti, og jeg håber på, at vi, når forskellige andre er kommet lidt mere ud af regeringens kløer, og når der har været et valg osv., så kan arbejde videre og se på det endnu mere efter et valg.
Vi kunne også vælge noget andet, nemlig at gå i egentlig dialog på den her side af et folketingsvalg i Sundhedsudvalget og med ministeren fra nu af.
Så i stedet for at regeringen og Venstre bare siger, o.k., så tager vi den billigste eller den nemmeste måde at komme ud over det her på, prøver de at gå i dialog med os andre om, hvordan vi egentlig kunne tage hensyn til nogle af de forbehold, som regeringen har, samtidig med at vi måske godt kunne gøre det lidt mere frit, end der er lagt op til med den aftale, man åbenbart allerede har lavet med Venstre – som jeg i hvert fald fornemmer det, når jeg læser Politiken.
Jeg håber, der er villighed til at gå i dialog fra den nye ministers side, men det må vi jo se på om der er.
Det kan i hvert fald ikke være mindre dialog, end der var før, og så er det jo allerede et fremskridt.