Per Clausen (EL), 2010-04-22:
Nu har jeg den grundopfattelse, at der er god brug for ældre mænd med en akademisk baggrund, gerne af mere humanistisk karakter, i dansk politik, så derfor har jeg ikke været helt uforstående over for de forventninger, der har været til kulturministeren, selv om jeg har svært ved at forstå, at de skulle kunne baseres på hans bedrifter som udenrigsminister, og at den største tjeneste, han har gjort befolkningen og oppositionen, vel er at holde op.
Det har i hvert fald givet et helt nyt perspektiv på, hvordan man kan håndtere en udenrigsministerpost.
Men når man så lyttede til talen i dag, som kulturministeren holdt, må jeg jo erkende, at der ikke var så meget at have forhåbningerne i.
Det har kulturministeren jo heller ikke lovet.
Han har sådan set
fra første dag sagt, at man ikke skulle forvente nogen forandringer, fordi kulturministeren naturligvis var bundet af regeringens politik, og derfor måtte det blive, som det blev.
Den forandring, der har været, har måske været et lidt mere kvalificeret input til, hvad for noget kunst man nu bryder sig om eller ikke bryder sig om, end tidligere kulturministre har budt på, og ikke nødvendigvis nogen holdningsmæssig forskel, og det er vel sådan set naturligt nok, da kulturministeren nu efterhånden i en årrække er kommet fra en konservativ tradition og en konservativ tankegang, men måske alligevel et mere spændende input til debatten.
Det har jeg ingen problemer med, så længe det står fuldstændig klart, at der skal være mindst halvanden arms afstand fra kulturministeren til de institutioner, der uddeler penge.
Men ellers må man jo sige, at det fortsætter og slutter, som det startede.
Det begyndte med, at man, umiddelbart efter at vi fik en ny regering tilbage i 2001-2002, startede omfattende nedskæringer på de kunstneriske og kulturpolitiske bevillinger.
Det var sådan, det startede.
Efter det kom der så en lang, lang periode med stagnation, ingen udvikling i bevillingerne andet end det, der fulgte af løn- og prisstigninger.
Når der så indimellem blev sat et nyt initiativ i gang, blev der skåret et andet sted.
Nu slutter man, som man startede.
Man slutter med nye nedskæringer på kulturområdet.
Det nytter jo ikke noget at opfatte de indlæg, der har været i dag fra Venstres, Konservatives, og Dansk Folkepartis og ministerens side på anden måde.
Jeg hørte da, at hele det statslige område skulle skære ned, og at kommunerne skulle spare.
Så jeg tror ikke, at der er nogen tvivl om, at det slutter, som det startede.
Et vigtigt problem er, at det jo ikke mindst berører kunstnernes livsbetingelser, livsmuligheder, som man i øvrigt gennem nogle tiltag på andre politikområder også har vanskeliggjort, for man kunne sige, at i de nicher, i de rum, der var, hvor man kunne udfolde sig kunstnerisk i systemer, der ikke var indrettet til det, men som dog alligevel fungerede på den måde, f.eks. arbejdsmarkedssystemet, har man jo lukket alle huller uden at åbne nye muligheder.
Det vil sige, at mulighederne for at udfolde sig kunstnerisk og kulturelt i virkeligheden er blevet forringet under den her regering.
Et andet vigtigt problem er, at når man snakker om adgang til kunst og kultur for almindelige mennesker, kan vi jo ikke undgå at nævne, at der også er sket en systematisk forringelse af de økonomisk dårligst stillede menneskers livsvilkår i Danmark.
Når mennesker bliver fattige, bliver det vanskeligere at bruge de ressourcer, man har, til at få adgang til kunst og kultur.
Det er derfor, at diskussionen om kulturpolitik har det ligesom diskussionen om fattigdom i det her land, nemlig at vi har en regering, der nægter at forholde sig til, at penge betyder noget.
Udgangspunktet er: Skal vi ikke snakke om noget andet.
Og det gælder, hvad enten vi snakker om fattigdom, eller vi snakker om kultur.
Min pointe er, at dem, som ikke snakker om penge, må være dem, som i udgangspunktet altid har haft nok af dem, for ellers ved man godt, at penge er forudsætningen for at leve i et godt liv, eller en af de vigtige forudsætninger for at leve et godt liv.
Det er selvfølgelig også sådan, det er for kunstnere.
Derfor er det rigtig ærgerligt, at vi nu står i den situation, at vi da for så vidt godt kunne have en lang og visionær debat, hvor vi kunne udpensle alle vores visioner for dansk kunst- og kulturpolitik, men når vi kommer til realiteterne, er der ingenting andet end mere af det samme, mere af det vi startede med, nemlig nedskæringer.
Det vil vi også se på kunst- og kulturområdet ved den næste finanslov, og det synes jeg er rigtig ærgerligt.
Det er jo forklaringen på, vil jeg gerne sige, hvorfor Enhedslisten vil stemme imod det forslag, der ligger fra Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti.
Det er jo, fordi det er en lovprisning af den politik, som man har ført siden regeringsskiftet tilbage i 2001, en lovprisning af en politik, hvor man har forringet vilkårene for kunstnere, en lovprisning af en politik, hvor man systematisk har gjort det sværere og endnu vanskeligere for de mennesker, som i forvejen ikke brugte kunst og kultur særlig meget, at benytte sig af det.