Doris Jakobsen (SIU), 2011-11-17:
På vegne af Siumut skal jeg starte med at takke den nye regering for de tre redegørelser, vi nu har fået, om det nordiske samarbejde, om det arktiske samarbejde og Østersøsamarbejdet.
Jeg vil i min ordførertale holde mig til det arktiske samarbejde.
Om det nordiske samarbejde vil jeg blot sige, at enhver forbedring af dette samarbejde skal hilses velkommen, især de forbedringer, der gavner den arktiske del af det nordiske fællesskab.
Vi har fra Grønlands side heldigvis direkte indflydelse på det nordiske samarbejde via vores regering og vores egne medlemmer i Nordisk Råd.
Jeg skal derfor nøjes med at opfordre til, at den danske indsats i Nordisk Råd hele tiden koordineres med den grønlandske.
»Arktis er ved at få værdi.
Dette er et citat fra chefen for Grønlands Kommando, Henrik B. Kudsk, i det nye nummer af CS Bladet fra november i år.
Regeringens redegørelse om det arktiske samarbejde viser på mange måder den samme forståelse, nemlig at Arktis er ved at få en værdi, der er langt større, end man tidligere har forstået i Danmark.
Der er i redegørelsen en række gode forslag til den indsats over for den arktiske virkelighed, som den nye regering gerne vil være med til.
Jeg kan nævne emner som: en større indflydelse til Arktisk Råd, herunder et fast sekretariat, udbygning af forsvarets samarbejdsmuligheder, redningsmuligheder og forureningsindsats, bedre kortlægning af havet omkring Grønland, støtte til det virtuelle arktiske universitet UArctic, bedre kommunikation mellem arktiske forskere, stiftelse af et internationalt instrument om beredskab og bekæmpelse af olieudslip, kortlægning af sårbare marineområder, en fælles indsats på sundhedsområdet, etablering af en nuklear beredskabsplan for Grønland, udvikling af dansk-kinesisk polarforskning.
Disse eksempler er endda kun nogle af de mange ønsker, der er omtalt i redegørelsen, og det er de samme ønsker, der er afspejlet i »Kongeriget Danmarks Arktiske Strategi 2011-2020« – den strategi, som den forrige regering fremlagde sammen med regeringerne i Grønland og Færøerne.
Det kan vi i Siumut bestemt ikke have noget imod.
Det viser netop forståelsen for, at den danske forbindelse til Arktis er ved at stige i værdi, som Henrik B. Kudsk udtalte.
Men jeg bliver nødt til at spørge den nye regering: Hvor er pengene til alle disse nye ønsker?
Hvor er den økonomiske politik, der viser, at forståelsen for det nye Arktis også er nået fra udenrigsministerens kontor til finansministerens kontor?
For hvis man ser på finansloven, er der ikke meget, der tyder på, at den arktiske værdi for Danmark også bliver udtrykt i en dansk økonomisk strategi.
Det er til gengæld situationen i Canada, Norge og ikke mindst Rusland, hvor investeringerne i den arktiske fremtid er meget store og meget fremadrettede.
Der er ingen sikkerhed for den hidtidige indsats for arktisk forskning fra 2013 i finansloven.
Der er ingen sikkerhed for fortsat tilskud til UArctic i finansloven.
Der er ingen klarhed over, hvor den danske delfinansiering af det nye sekretariat under Arktisk Råd skal komme fra.
Der er ingen klarhed over, hvor finansieringen til en forstærket indsats omkring søkortene for de nye isfri områder skal komme fra.
Og helt klart bliver det i redegørelsen, at Danmark ikke på nogen måde vil garantere for søredning i de grønlandske farvande.
I redegørelsen siger regeringen således helt klart om de havområder i Arktis, som Danmark hårdnakket har fastholdt sin suverænitet over: »Det vil ikke inden for realistiske økonomiske rammer være muligt at etablere et effektivt og fuldt dækkende søredningsberedskab for alle dele af de arktiske farvande, som det kendes fra f.eks. Danmark.
Dertil er afstandene i det arktiske område for store.«
Jeg skal derfor afslutte med at spørge udenrigsministeren, hvordan han agter at finansiere de mange gode tiltag, som denne rapport omtaler; hvordan han agter at få Danmarks rolle i Arktis til at hænge sammen med den nødvendige finansiering fremover; hvordan han vil bringe den danske selvopfattelse på linje med det ansvar, man som arktisk stat i dag må påtage sig, ikke kun når vi taler om klimaproblemerne og forskningen, men også i forhold til den rivende udvikling, der kan forventes at finde sted fremover i forbindelse med udnyttelse af råstoffer og tung trafik i området; og ikke mindst, hvordan Danmark vil sikre et helt nyt samarbejde med Grønland om udnyttelsen af de positive sider af klimaændringerne, altså hvordan Danmark vil sikre sig et partnerskab med Grønland i den erhvervsmæssige udvikling, der vil følge med de nye råstoffer, de nye trafikforhold og det nye internationale fokus på Grønland.
Lad mig runde disse spørgsmål af med et par forslag.
Hvis regeringen mangler penge til sin udvikling af den arktiske strategi, herunder f.eks. kortlægningen af grønlandske farvande, var det så ikke en idé at genåbne aftalen med USA om brugen af Thule til missilskjoldsprojektet?
Den aftale, vi har nu, har reelt ikke givet nogen som helst fordele til Grønland.
Lad dog USA medfinansiere hele indsatsen i Grønland, når USA selv har nydt godt af vores land i årevis.
Og hvis regeringen virkelig har brug for at spare på den militære indsats i Grønland, hvad vi ikke håber, så luk dog Siriuspatruljen i stedet for at skære andre steder.
Alle andre steder vil besparelser på forsvarets indsats i Grønland betyde større fare for afviklingen af trafikken på havet, sikringen af mennesker i nød.
Med vore dages satellitteknologi kan suveræniteten i Nordøstgrønland sagtens håndhæves, uden at en række unge danske mænd kører rundt deroppe på hundeslæder og fryser.
Qujanaq.