Benedikte Kiær (KF), 2010-04-19:
Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti har fremsat forslag om mulighed for tilkøb af ydelser i den kommunale ældrepleje.
Jeg vil starte med at slå fast, at det i dag ikke er lovligt for kommunerne at tilbyde supplerende hjemmehjælpsydelser som tilkøb.
Man kan nu nok få en anden opfattelse, når man læser Socialdemokraternes og Socialistisk Folkepartis bemærkninger til dette beslutningsforslag.
Det fremgår nemlig, at der i mindre omfang eksperimenteres med tilkøb i kommunerne.
Det har jeg svært ved at forestille mig sker i praksis, men det er måske noget, som ordførerne for forslagsstillerne kan uddybe.
Som reglerne er i dag, er kommunerne forpligtede til at tilbyde en borger personlig og praktisk hjælp til det, som han eller hun ikke selv kan klare.
Det er kommunen, der politisk fastlægger et serviceniveau for, hvad borgeren kan forvente af hjælp, og det er ligeledes kommunen, som afgør, om borgeren er berettiget til at modtage hjælp eller ej.
Kommunen træffer denne afgørelse på baggrund af en konkret og individuel vurdering af den enkeltes behov for hjælp.
Modsat er tilkøbsydelser ikke omfattet af serviceloven.
Kommunale leverandører kan derfor ikke tilbyde tilkøbsydelser, da disse ligger ud over de behovsbestemte ydelser, som kommunen har pligt til at levere.
Tilkøbsydelser er altså ikke sociale ydelser, men ydelser, som alle borgere kan vælge at gøre brug af mod betaling.
Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti ønsker nu med dette beslutningsforslag, at regeringen skal gøre det lovligt for kommunerne at tilbyde tilkøb i ældreplejen på samme vilkår som for private virksomheder.
Som begrundelse peges der på, at en åbning for tilkøb kan sikre mere sammenhængende service og bidrage til større valgfrihed og øget tryghed for ældre, som ønsker lidt ekstra ydelser.
Jeg vil gerne understrege, at regeringen generelt er åben over for forslag, der kan bidrage til større valgfrihed, fleksibilitet og tryghed for ældre borgere.
En kommunal mulighed for at tilbyde tilkøbsydelser i ældreplejen indebærer dog nogle principielle overvejelser om kommunerne som aktører på et traditionelt privat marked for ydelser, der ikke er behovsvisiterede.
Mere konkret handler det om følgende problemstillinger: For det første vil muligheden for tilkøb fra den kommunale leverandør betyde, at den offentlige sektors opgavefelt udvides i forhold til det private marked.
Her er det generelt regeringens holdning, at der i udgangspunktet må skelnes mellem de offentlige kerneopgaver, det, som kommunerne skal tilbyde, og opgaver, der ligger ud over det offentliges opgavefelt.
Jeg mener, at vi skal være meget varsomme med at ændre på denne balance, som generelt sikrer, at kommunerne kan fokusere på at dække de ydelser, som de er forpligtede til, så godt og effektivt som muligt.
Resten dækkes af det private marked.
Det sker, hvis den kommunale leverandør udnytter sin privilegerede position som primær udbyder af hjemmehjælp og måske så vælger at bruge skattemidler til at holde prisen på tilkøbsydelser nede.
På den måde risikerer vi, at de private leverandører fortrænges og borgerne dermed mister muligheden for frit valg af leverandør.
Samlet set er der altså en række problemstillinger, der knytter sig til muligheden for kommunalt tilkøb.
Det er også baggrunden for, at regeringen hidtil har været afvisende over for kommunalt tilkøb.
Kommunerne har i flere sammenhænge udtrykt ønske om at kunne tilbyde tilkøb, bl.a. for at give borgerne mulighed for ekstra ydelser, som kan udføres af de samme personer, som allerede kommer i hjemmet, og for i højere grad at give private og offentlige leverandører ens vilkår.
Regeringen vil ikke på forhånd afvise, at tilkøb kan blive et emne for diskussion.
Hvis der i forbindelse med de kommende kommunale forhandlinger er et udtalt ønske om at drøfte mulighederne for tilkøb, er regeringen åben for at tage denne diskussion.
Regeringen kan på den baggrund ikke støtte forslaget.