Pernille Skipper (EL), 2012-05-11:
Jeg synes, at fru Mai Henriksen kommer med et glimrende eksempel.
Jeg spørger så bare, hvor den særlige plan for at hjælpe de unge igennem en uddannelse, som ikke kommer fra akademiske hjem, er henne.
Man vil gerne have et talentprogram og vil gerne dyrke de dygtigste på universiteterne – fred være med det; det skal man – men hvor er så fokus på bredden?
Hvor er så fokus på at understøtte de mange, som kommer ind på et universitet, men som altså falder fra igen, bl.a. fordi de ikke kan knække de kulturelle koder og bliver fremmedgjorte?
Hvor er de særlige planer henne?
Det er det, jeg mener med et for stort fokus på eliten.
Tak for det.
Da jeg læste spørgsmålet til den her forespørgselsdebat, slog det mig, at det virkede, som om regeringens målsætning om at få 25 pct. af en ungdomsårgang til at gennemføre en lang videregående uddannelse skulle være sådan et udtryk for, at nu kom det farlige masseuniversitet snart springende, og at det nok ville ødelægge det faglige niveau osv., fordi masseuniversitetet er noget farligt.
Den præmis har jeg lidt svært ved at forstå, men ikke desto mindre er det jo en god debat at tage, for det er klart, at det skaber nogle udfordringer for universitetsverdenen, når flere studerende skal igennem en lang videregående uddannelse.
Der er ikke nogen tvivl om, at det er en god målsætning, og at vi i Enhedslisten mener, at det er godt at sætte sig mål for, at flere unge gennemfører uddannelser, herunder også lange videregående uddannelser.
Det er godt for den enkeltes chancer for at få et arbejde, så vi er glade for den målsætning.
Når det så er sagt, skal det selvfølgelig sikres, at når flere skal have en lang videregående uddannelse, skal universiteterne også have ressourcerne til at sikre kvaliteten.
Det er ikke, fordi vi i Enhedslisten tror, at mange studerende er en trussel for kvaliteten, eller at masseuniversitetet er en trussel for kvaliteten, men fordi kvaliteten er en forudsætning for, at vi kan få mange nye studerende igennem.
Hvis vi overhovedet skal lykkes med at nå en målsætning om, at 25 pct. af en ungdomsårgang skal have en lang videregående uddannelse, også i 2020, hvor det betyder næsten en fordobling af antallet af studerende, ja, så betyder det, at vi skal have kvaliteten til at følge med, for ellers kommer vi slet ikke igennem.
Jeg tror simpelt hen ikke, det er rigtigt, som hr. Jens Henrik Thulesen Dahl siger, at hvis vi bare siger til universiteterne, at de skal få 25 pct. igennem, skal de nok få det.
Jeg tror tværtimod, at hvis vi ikke hjælper og understøtter universiteterne, vil de aldrig nogen sinde komme igennem med den målsætning.
I den anledning ville det selvfølgelig være rigtig godt, hvis ministeren ville bekræfte, at der er afsat de nødvendige midler til, at målsætningen kan opfyldes, også når vi ved, at 25 pct. i 2020 mængdemæssigt vil betyde et meget større antal studerende.
Det gælder jo altså både midler til SU'en, til taxameter, til de eksisterende forhøjede taxametre, som kun er midlertidigt finansierede, på humaniora og samfundsvidenskab, og det gælder sådan set også en relativ udvikling af basismidlerne, fordi vi jo ved, at de taxametre, som angiveligt skal finansiere uddannelserne, i dag er underfinansieret, i forhold til hvad det koster at få en studerende igennem.
Det betyder, at universiteterne tager fra deres basismidler og bruger på uddannelse.
Så selvfølgelig skal vi også se en udvikling i basismidlerne, hvis det her skal lykkes.
For mig at se og for Enhedslisten at se
er den store udfordring, at vi kan sikre, at det overhovedet er muligt for mange flere at tage en universitetsuddannelse og få en uddannelse.
Vi ved jo, at det stadig væk er meget sværere for unge, der kommer fra en ikkeakademisk baggrund, fra et hjem, hvor man ikke er vant til akademisk sprogbrug hen over middagsbordet, og at det er meget sværere for dem, som ikke har mange penge med hjemmefra, fra mor og far, at komme igennem en lang videregående uddannelse.
En del undersøgelser har f.eks. vist, at unge fra det, man kan kalde arbejderklassen eller den klasse i vores samfund, hvor universitetsuddannelser ikke er noget, omgangskredsen sådan har, føler sig fremmede i den akademiske verden, når de kommer ind på universiteterne.
De har svært ved at knække de kulturelle koder, og de klarer sig også dårligere end unge fra akademikerhjem.
Ellers kommer vi aldrig nogen sinde til at opfylde målsætningen om at få så mange flere igennem.
Så hvis man skal klandre regeringen for noget i deres 2020-plan og uddannelsesmålsætningerne, som vi som udgangspunkt er glade for, vil det være, at vi skal have tallene tygget ordentligt igennem.
Det har vi i Enhedslisten også stillet spørgsmål om, så vi er sikre på, at det er fuldt finansieret, og at vi måske også skal sige, at regeringen skal få hovedet hurtigere ud af busken og have lidt mere fokus på den sociale arv, som altså skal brydes, hvis målsætningerne skal opfyldes.
Altså, hvis det, ordføreren spørger mig om, er, om vi i Enhedslisten mener, at man skal begynde at lave særlige eliteuddannelser til dem, der er særlig dygtige, er svaret: Nej, det synes vi ikke. Vi synes faktisk der i nogle tilfælde er et overdrevet fokus især i universitetsverdenen på dem, som er særlig gode, og lidt for lidt fokus på de mange og på bredden.
Vi mener sådan set, at det skal være folkeligt, hvis man kan sige det sådan, at få sig en universitetsuddannelse, og det betyder, at man skal fokusere meget mere på bredden.
Hvis ordføreren spørger mig, om der skal være diversitet i uddannelsessystemet generelt, om man skal kunne bruge sin uddannelse til mange forskellige ting, og om der selvfølgelig er nogle, der skal være forskere, og nogle, der skal noget andet, så er svaret selvfølgelig ja.