Karen J. Klint (S), 2010-05-04:
Tak for ordet.
Jeg tror, vi skal passe meget på, når vi i drøfter sådan en alvorlig sag som beslutningsforslaget her, at vi ikke kommer til at støde nogle mennesker, der måske har overvejet selvmord som en udvej, mennesker, der er tæt på nogen, for hvem det er lykkedes at bruge selvmord som en udvej.
Derfor er det en vigtig problemstilling, men derfor kan vi jo godt politisk se forskelligt på, hvordan vi håndterer den udfordring, vi står over for.
Min gruppe er enig om, at vi har for få erfaringer endnu med de fem regionale centre, vi har, til at sige, at vi skal fordoble den årlige bevilling.
Vi har haft en runde, hvor vi gav 5 mio. kr. om året.
Så vi er ikke parat til at finde 25 mio. kr. på nuværende tidspunkt, vi har heller ikke afsat dem i vores forslag til finanslov, så af økonomiske grunde kan vi ikke støtte forslaget, men vi vil meget gerne være med til at se på problemstillingen.
I forhold til de 48 timer, der blev drøftet i en del af debatten, har jeg også forholdt mig til, at der i Sundhedsstyrelsens ark til os ved de sidste satspuljeforhandlinger står noget om 48 timer, men der står også en anden vej end den, der lige har været oppe og vende her i de foregående taler.
Der står faktisk – og det er nogen, som jeg har haft med i de forhandlinger, som jeg har haft omkring selvmord – at vi skal passe på ikke at gøre alle selvmordstruede unge til psykiatriske tilfælde.
Det kan jo være, at det, der ligger bag, er rent sociale årsager, en helt banal kærestesorg, som gør, at man kommer med et selvmordsforsøg som et råb om hjælp, og så er det ikke rimeligt, at man bliver til en psykiatrisk patientsag, hvis det er en social problemløsning eller en netværksløsning, der skal til.
Der vil vi godt være lidt klogere på, hvordan vi kan fange folk hurtigt op på de akutte skadestuer, man kommer ind på, både de almindelige skadestuer og måske også de psykiatriske skadestuer.
Hvordan kan vi hjælpe inden for den periode, man har dem, og kan man nå at udrede problemstillingerne på 48 timer, sådan at man får opklaret, hvem der skal have et psykiatrisk tilbud, og hvem der skal have et mere socialt orienteret tilbud, netop for at give den rigtige behandling til de rigtige mennesker.
Derfor er det vigtigt for os, at vi får nogle erfaringer ind, men også at vi får sagt til de unge, at uanset hvad og uanset hvordan deres livssituation er – ja, det kan også være voksne, det kan være ældre, vi ser desværre selvmordsforsøg i alle aldre – så er der for de fleste også en anden udvej end at lege med selvmordstanker og også at gøre forsøg med dem.
Så vi anerkender vigtigheden af, at vi får drøftet problemet og også, at vi tør sætte ord på det, for det er stadig væk et tabuområde.
Folk kommer ikke frem med, at de er så trætte af livet, at de måske leger med tanken om selvmord, for så kunne de jo få hjælp i tide, inden de foretager selvmordsforsøget, for det vigtigste er jo, at vi får nået folk, inden de kommer så langt ud, at de har begået en livstruende handling.
Så vi vil gerne være med til at få en særlig drøftelse.
Jeg vil også godt sige til ministeren, at det jo kunne være, at vi netop skulle tage en særlig drøftelse af nogle af de emner, som vi har bevilget satspuljepenge til, så det ikke bare bliver i satspuljegruppen, men at vi skal evaluere lidt i god tid eller have sådan nogle miniforhandlinger, minidrøftelser, hen ad vejen netop for at give den rigtige respekt til de forskellige problemstillinger, vi har, også når vi nu i fællesskab med sidste satspuljeaftale lavede den connection, der var mellem psykiatrien og det sociale område.
Så lad os evaluere de midler, der bliver søgt ind til, også for oplysningens skyld.
Det er jo ikke midler, der er lagt i bloktilskuddene, det er jo midler, man skal søge i den fælles pulje til nogle konkrete ting og initiativer.
Her har vi i hvert fald en pulje penge, som bliver målrettet til den gruppe borgere, den skal hjælpe, og de regionale centre har så ansvaret for at få kanaliseret nogle projekter, der tager afsæt i de problemstillinger, de ser lige i deres region, for det kan også godt ske, at der er store forskelle på befolkningens adfærd, om man er i en storbyregion, eller om man er i en anden geografisk region i Danmark.
Derfor skal vi ikke gå ind og bare lave alt for mange standardløsninger, men netop få bredt viften ud, så vi får hjulpet folk efter deres eget behov.