Karen Ellemann (V), 2011-05-10:
Med det beslutningsforslag, som vi skal behandle nu her, foreslår Socialdemokraterne, at regeringen udformer en ny ansvarsfordeling for håndteringen af elektronikaffald fra husholdninger.
Forslaget går ud på, at producenter som noget nyt skal pålægges at finansiere den del af indsamlingen, som kommunerne står for i dag.
I dag er fordelingen mellem kommuner og producenter sådan, at kommunerne står for at sikre, at borgerne kan aflevere deres elektronikaffald.
I alle kommuner kan man aflevere sit elektronikaffald på en genbrugsplads.
Nogle kommuner har så derudover lavet afhentning af f.eks. elektronikaffaldet hos borgerne, f.eks. sammen med andet storskrald.
De omkostninger, som kommunerne har til deres elektronikaffaldsordninger, indgår i øjeblikket i det affaldsgebyr, som borgerne betaler.
Producenternes opgave er at hente elektronikaffaldet på de kommunale genbrugspladser, og så stå for håndteringen af affaldet herfra.
Den eksisterende model, som jeg lige præcis har beskrevet, blev vedtaget i foråret 2005 med et bredt flertal.
Det var centralt dengang, at man forventede den største indsamling af elektronikaffald, hvis borgerne kunne blive ved med at aflevere elektronikaffald til de kommunale indsamlingsordninger.
Og jeg er enig med forslagsstillerne i, at kommunerne er rigtig gode til at indsamle elektronikaffald.
At kommunerne så skal finansiere deres del af opgaven gennem affaldsgebyret, er jo en del af den aftale, der blev vedtaget i bred enighed tilbage i 2005.
Der er så et nyt, revideret WEEE-direktiv under forhandling.
Det forventes at blive vedtaget i slutningen af i år eller i hvert fald i første halvdel af 2012, så vi skal altså i løbet af forholdsvis kort tid her i Folketinget til at se på de nationale regler for elektronikaffald og producentansvaret i tilknytning til WEEE-direktivet.
Så når det skal implementeres, vil det være naturligt samtidig at se på, om der er ønske om og behov for andre justeringer i de danske regler end dem, som følger af direktivændringerne.
Det sikrer samtidig, at vi kan have den nødvendige, grundige drøftelse af, hvilke justeringer vi ønsker.
Sådan som jeg forstår beslutningsforslaget, skal det tages som udtryk for, at der er en frustration i kommunerne over det samarbejde, der er med producenterne og deres operatører i forhold til at få hentet elektronikaffald på de kommunale indsamlingssteder.
Den kritik har jeg hørt tidligere.
Nogle kommuner og producenter har nogle steder haft svært ved at blive enige om, hvor tit og hvornår producenterne så er forpligtet til at hente elektronikaffald på de kommunale pladser.
Det var baggrunden for, at jeg så i 2010 lavede en ændring af bekendtgørelsen.
Snitfladen, som var vedtaget af Folketinget, var selvfølgelig uændret, men med den her nye bekendtgørelse blev der vedtaget klare og detaljerede regler for producenternes forpligtelser over for kommunerne.
Ændringerne af bekendtgørelsen blev udarbejdet med en intensiv inddragelse af parterne.
Manglende weekendafhentning nævnes i beslutningsforslaget som et problem, og det undrer mig, fordi der netop med den nye bekendtgørelse blev indført en klippekortordning, hvor kommunerne kan bestille weekendafhentning et bestemt antal gange om året.
Derfor mener jeg faktisk, at parterne med udgangspunkt i den nye bekendtgørelse har fået skabt nogle gode rammer for samarbejdet.
Det fremføres i forslaget, at der skal ske en ændring for at fremme producenternes incitament til at udvikle mere miljøvenlige produkter.
Den målsætning er jeg helt enig i.
For selvfølgelig er det vigtigt, at det udstyr, der kommer på markedet, er så miljøvenligt som muligt, men jeg mener dog ikke, at det fremsatte forslag nødvendigvis bidrager til det.
Hvad har jeg så gjort for at sikre mere miljøvenligt design?
Jamen i forhandlingerne om RoHS-direktivet, som handler om, hvad elektronikudstyr må indeholde, blev der vedtaget nye stramninger, som vi fra dansk side var med til at sikre.
Derudover synes jeg, at det er spændende, om man netop ved hjælp af reglerne om producentansvar yderligere kan fremme miljørigtigt design af elektronikprodukter.
Derfor er Miljøstyrelsen faktisk ved at gennemføre et projekt, der skal forsøge at finde incitamenter til, hvordan der kan udvikles mere miljøvenlige elektronikprodukter.
Så fremføres det endvidere i forslaget, at forslaget vil løse den verserende traktatkrænkelsessag, som Kommissionen har anlagt mod Danmark.
Sådan står der i forslaget.
Der kan jeg altså oplyse, at regeringen har besvaret Kommissionens begrundede udtalelse tilbage i december 2009, og Kommissionen er ikke vendt tilbage siden.
Derfor er det ikke rigtigt, når forslagsstillerne siger, at det her forslag vil bidrage til at løse den verserende traktatkrænkelsessag.
Forslagsstillerne fokuserer alene på økonomi mellem producenter og kommuner.
Det er selvfølgelig et centralt element i forbindelse med reglerne, som jeg så vil komme tilbage til om lidt, men inden da vil jeg også gerne lige fokusere lidt på miljøet.
For vi har i Miljøudvalget tidligere drøftet, om indsamlingen af specielt småt elektronikaffald er god nok.
Det er jo altså alt andet lige dårligt for miljøet, hvis folk smider deres elektronikaffald i den almindelige skraldespand.
Det betyder, at elektronikaffaldet slet ikke bliver affaldsbehandlet på den miljømæssigt rigtige måde.
Derfor har Miljøstyrelsen igangsat en undersøgelse af betydningen af den service, som borgerne tilbydes.
Hvor let er det ganske enkelt at komme af med småt elektronikaffald, eksempelvis mobiltelefoner?
Skal man til genbrugspladsen, kan man aflevere det til storskrald, eller er der andre former for husstandsindsamlinger?
Det resultat af den undersøgelse får vi lige efter sommerferien, og når den undersøgelse er gennemført, kan vi så der på baggrund af den vurdere, om der er et grundlag for at stille yderligere krav til den kommunale indsamling for at opnå en endnu højere indsamlingsprocent.
Hvis man pålægger producenterne at finansiere kommunernes opgave, er man dog nødt til at tage en drøftelse af, hvad det er, kommunerne skal have finansieret.
Er det alene ydelsen for de omkostninger, der vedrører aktiviteterne på genbrugspladserne, eller er det også den yderligere service, som nogle kommuner yder?
Det synes jeg så ikke vi har et tilstrækkeligt grundlag for at diskutere nu.
Der vil jeg ikke være med til at foreslå ændringer, hvis de ikke er fagligt underbygget – og heller ikke i forhold til i det hele taget at have en politisk beslutningsproces, som er fuldt oplyst.
Forslaget lægger så op til en model, hvor kommuner og producenter lokalt skal udarbejde aftaler, der kompenserer kommunerne.
Uanset at der lægges op til en forhandlingsløsning mellem parterne, kræver det en lovændring, hvis producenterne skal pålægges at betale for kommunernes indsamling.
På affaldsområdet er der en lang tradition for, at større ændringer sker efter en grundig høring og med inddragelse af både parterne og selvfølgelig også politikerne.
Den tradition mener jeg ikke der er særlig grund til at fravige her.
Samlet set er det altså min anbefaling, at vi venter med at ændre lovgivningen på det her område, til vi ved, hvordan WEEE-direktivet lander.
Derudover er det altså min holdning, at der ikke bør ske ændringer, uden at der har været en grundig høring.
Jeg er sikker på, at store dele af branchen også vil være enig med mig i det synspunkt, så derfor stemmer regeringen altså imod beslutningsforslaget.
Men jeg ser frem til en konstruktiv drøftelse af, hvilke elementer det vil være interessant at undersøge i forbindelse med forberedelsen af en eventuel lovændring, når det nye WEEE-direktiv skal implementeres.