Ida Auken (RV), 2016-02-25:
Jeg vil lige begynde med at gå lidt tilbage i tiden.
For da Socialdemokratiet, SF og Radikale Venstre havde regeringsmagten sidst, valgte vi at nedsætte Natur- og Landbrugskommissionen, og det gjorde vi, fordi vi havde været vidne til, hvordan naturen og landbruget under den foregående regering havde været i en evig kamp med hinanden, hvordan der var grøftegravning og der simpelt hen ingen dialog var mellem de to parter, og så tænkte vi, at de her interesser måtte vi kunne få forenet på en bedre måde.
Så vi nedsatte Natur- og Landbrugskommissionen, og der var bred opbakning, og vi arbejdede med alle interessenterne i landbruget, vi arbejdede med Folketingets partier, og vi fik skabt en proces, som alle var rigtig glade for.
Så udkom Natur- og Landbrugskommissionen med en lang række forslag, og et af de vigtigste forslag var forslaget om målrettet regulering.
Så det er sådan set ganske logisk.
Hvad skete der så?
Jo, så skete der det, at den ene efter den anden lige pludselig begyndte at springe i målet.
Først kom der en forening ind, der hedder Bæredygtigt Landbrug, som er en ekstrem forening, som er ligeglad med faglighed og fakta, og som lobbyer med diverse metoder, og som ikke kan bruges i en seriøs politisk dialog, når man gerne vil nå hinanden, fordi de kun har ét mål, og det er selv at vinde og fjerne miljøbeskyttelsen.
Så skete der det, at man også på politisk niveau begyndte at springe i målet, og på et tidspunkt begyndte man også fra Landbrug & Fødevarers side at gå fra den aftale.
Det vil så sige, at man, da vi fik et regeringsskifte, valgte at sige, at man gerne ville have den målrettede regulering, at man gerne ville have den del af Natur- og Landbrugskommissionens arbejde, som var god for landbruget, og alle de andre ting skrottede man. Man kunne måske godt have lavet en aftale med Folketingets partier bare om en målrettet regulering.
Det er nu engang ikke os, der har regeringsmagten i øjeblikket, og derfor kunne man have sagt, at en målrettet regulering – det er vi alle sammen enige om – kunne man godt have lavet en bred aftale om.
Det er der ikke uenighed om.
Det er det, vi diskuterer, og det er det, vi er uenige om.
Vi er selvfølgelig mange, der siger: Nej, vi kan ikke fjerne miljøbeskyttelsen i 3 år, det er uansvarligt, når vi har brugt milliarder af kroner på at rette vores vandmiljø op og regering efter regering har kæmpet for, at der igen kommer liv i vores fjorde, at man kan begynde at se ålegræsset, og at vandet er klart, når folk bader, og at der ikke er iltsvind.
Nej, det kan man ikke, når vi har noget grundvand, som vi drikker, nej, man kan ikke fjerne miljøbeskyttelsen i 3-4 år.
Det skal selvfølgelig ske på én gang.
Hvorfor skal det det?
Bl.a. af den grund, at hvis man deler alle gaverne ud nu, hvor meget vilje er der så til også at betale en pris i den anden ende?
Sidst, da ministeren sad i stolen som minister, valgte man at uddele alle gaverne.
Man fjernede braklægningsordningen, og man gav lov til at pløje omkring 100.000 ha natur op, og så skulle man nok senere komme med noget miljøbeskyttelse.
Hvad var så det, der kom?
Det, der kom langt om længe, lang tid efter at ministeren havde fået en gigantisk næse, var noget, der hed Grøn Vækst.
Og ved I, hvad der var i Grøn Vækst?
Der var randzonerne og efterafgrøderne.
Det var så dem, man kom med i en panikløsning – hovsa, bums, ned over hovedet på landmændene – fordi det jo alligevel ikke holdt bare at dele gaver ud.
Og hvis man tror, der sker noget andet i øjeblikket, så er man også en lille smule naiv, og så har man glemt historien.
Hvis man tror, at der ikke kommer et ordentligt hovsa lige om lidt, hvor der skal noget helt nyt ind, som kommer til at gøre ondt på nogen, så er man en lille smule naiv. Så den, der har forrykket balancen, dem, der har ødelagt kompromiset mellem naturen og landbrugsinteresserne, er altså ikke rød blok, men det er dem, der sidder med magten lige nu.
Havde man holdt fast i balancen, havde vi ikke stået i den her situation.
Det havde været bedre for miljøet, det havde været bedre for landbruget, og jeg tror også, det havde været bedre for regeringen.
Nu sker der det, at man laver en landbrugspakke, som primært hjælper de landmænd, der tjener penge i forvejen, og så vælger man, at skatteborgerne derude skal betale 655 mio. kr. i 2020; de skal betale landmændene for at forurene mindre.
Vi skal betale landmændene for at forurene mindre.
Det ville svare til, at man sagde til nogen i tekstilindustrien: I får penge for ikke at hælde lilla farve i Mariager Fjord.
Hvorfor skal vi det, når nu vi har et godt princip, der hedder, at forureneren betaler, og at den, der tjener penge på forureningen, faktisk også betaler for at rydde op og ikke sender den regning videre til samfundet?
Og det undrer mig, at Liberal Alliance synes, vi skal have et statsstøttet erhverv i Danmark, hvor de andre skal betale for erhvervets forurening.
Det undrer mig virkelig.
Noget andet, der undrer mig, er, at Dansk Folkepartis ordfører, hr. René Christensen, kan stå i fjernsynet og garantere, at der ikke kommer en ekstraregning for drikkevandet til borgerne derude, og at der ingen chance er for, at de kommer til at betale mere for deres drikkevand, lige indtil vi ser høringsnotatet, som vel at mærke kommer, 2½ dage inden vi skal stå her og stemme ved tredjebehandlingen, hvilket jo også viser, hvor uhørt den her proces har været.
For i høringsnotatet står der, at viser det sig, at der er brug for lokalt at lave konkrete tiltag for at sikre drikkevandet, vil regningen skulle betales af vandforbrugerne.
Så får vi i dag – i dag – notatet fra GEUS, som siger, at op mod 10 pct. af de nitratfølsomme områder kan komme til at blive ramt af ekstra kvælstofudledning, og det betyder, vil jeg sige til hr. René Christensen, at der nu altså er fastsat en regning for det.
Der vil være en lang række steder, hvor kommunerne skal ud at bede deres borgere om flere penge, også for drikkevandet.
Så der er en ekstraregning til borgerne, helt modsat af hvad Dansk Folkeparti har sagt.
Så er der i den her pakke lagt en klausul ind, det er der en syv-otte gange.
Jeg ved ikke, om det er embedsmændenes livsforsikring, men her står der i hvert fald, at det er en forudsætning for udfasningen af reduktionen af afgrødernes kvælstofnormer, at det på fagligt og juridisk grundlag er vurderet, at miljø, natur og overfladevand og grundvand ikke forringes.
Jeg kan ikke se, hvordan man kan udmønte den beføjelse, der er givet i loven, i dag, og jeg vil forfølge det meget nøje – og det vil Radikale Venstre gøre – altså om det simpelt hen er lovligt at lade bemyndigelsen træde i kraft nu.
Så kommer vi til EU-retten, og her kan vi se, at den eneste juridiske vurdering, man har fået lavet af den her kæmpe lovpakke, fylder halvanden side.
Her står der, at EU-Domstolen kan afvise at forlænge den danske undtagelse til at udbringe mere husdyrgødning, at den kan vælge ikke at godkende et nyt landdistriktsprogram – det er ganske mange penge – og at den kan vælge at tage retslige skridt mod Danmark.
Men det får da ikke ministeren til at ryste på hånden, at der er så store usikkerheder.
Når vi ser på kommunikationen med Kommissionen, er det helt klart, at det er en kæmpe usikkerhed – en kæmpe, kæmpe usikkerhed – det er som at bevæge sig ud på en motorvej i den forkerte retning med bind for øjnene og tro, at man ikke rammer noget.
Værsgo, jeg tror, I rammer noget lige om lidt.
Hvad angår miljøregnskabet, som jo er blevet diskuteret rigtig meget i dag, så må vi, ud over, at det er sminket, og at der ikke er noget grønt plus – hverken de første 4 år eller set samlet over hele perioden – også sige, at man har lavet det lille fif, at man har taget efterafgrøderne ud af det.
Hvordan kan man det?
Hvis der i finanslovsforslaget var besluttet noget, der skulle give en økonomisk effekt i 2016, og man sløjfede det igen, så kunne man jo ikke sige, at det aldrig ville være trådt i kraft, og så ville de penge mangle på finansloven, og på samme måde er det med efterafgrøderne.
Efterafgrøderne mangler i det her regnskab.
Jeg kan jo se, at efterafgrøderne er det første, som regeringen nævner i sin kommunikation med Kommissionen, og så synes man ikke, det er relevant her, og ministeren fejer det af, som om det er ligegyldigt.
Vi har ikke før i danmarkshistorien set en minister, en juniorminister, blive siddende og vente på at blive stemt ud af Folketinget.
Hvor er respekten for den historie, der har været Danmarks?
Hvorfor skal vi helt herud, hvor vi skal stemme en minister ud?
Det er så uklædeligt.
Jeg synes, vi skal huske, hvad der er på spil i dag: Det er 30 års arbejde for vandmiljøet, det er grundvandet, som folk drikker, det er vores levende fjorde, det er vores natur, som vi slet ikke er kommet ind på, men hvor der altså også er et habitatsdirektiv, som vi ikke har hørt meget til fra juristerne.
Jeg vil sige, at jeg ikke tror på, at fremtiden for dansk landbrug ligger i at måtte forurene en lille smule mere.
Jeg tror ikke, det er det, der skaber et sundt landbrug, der kan lave gode, grønne fødevarer.
Men det tror jeg er at have nogle visioner for, hvordan vi får omstillet teknologien i landbruget, og hvordan vi får fundet de markeder, hvor vi rent faktisk kan sælge tingene, og have nogle visioner om, hvad det er for en retning, vi skal i, i stedet for at tro, at lidt mere gødning er vejen frem.
Jeg er ked af at sige det, men den her pakke gavner ikke nogen som helst, og vi kan jo også se, at ikke engang Finansministeriet har kunnet finde, at det her skulle give arbejdspladser derude.
Så hvad er det egentlig, vi laver i dag?
Radikale Venstre kan naturligvis overhovedet ikke på nogen som helst måde stemme for det her lovforslag, og jeg må sige, at jeg i mine 9 år i Folketinget ikke har været ude for noget lignende.