Mette Reissmann (S), 2016-04-28:
Jeg skal sige, at jeg også taler på vegne af Det Radikale Venstre og SF.
Med B 128 vil Alternativet komme diskrimination i nattelivet til livs, og det er jo også et vigtigt formål, for der er bestemt reelle problemer, når det kommer til diskrimination i nattelivet.
Som det meget rigtigt skrives i bemærkningerne til forslaget, kommer der intet godt ud af, at borgerne bliver diskrimineret på grund af deres hudfarve, handicap, religion, seksualitet eller andre ting.
Derfor kalder det selvfølgelig på handling.
Hvordan kommer man så problemet til livs?
Ja, det er jo nok et af de helt store spørgsmål, og kunne jeg svare enkelt på det, ville vi nok ikke have haft debatten her i dag.
Men problemet er med andre ord ikke ligetil at løse, og der findes efter min mening heller ingen snuptagsløsning, der kan få al diskrimination i nattelivet til at forsvinde.
Alligevel giver det jo god mening at søsætte initiativer, der skal forebygge diskrimination i nattelivet.
Og Alternativet vil med nærværende beslutningsforslag pålægge regeringen at indføre en standardiseret menneskerettighedspolitik i overensstemmelse med FN's menneskerettighedserklæring for alle beværtninger med en alkoholbevilling.
Ligeledes skal der indføres et branchespecifikt klageorgan, der skal håndtere sager om diskrimination i nattelivet.
Det er naturligvis gode intentioner, men jeg mener samtidig, at der er en række problemer forbundet med forslaget.
Der er en reel fare for, at sådan en politik blot bliver et glemt stykke papir, der hænger på væggen, altså at det bliver mere af navn end af gavn.
Jeg ser heller ikke noget i forslagsstillernes bemærkninger, der understøtter, at det har en reel effekt.
Dermed bliver en obligatorisk politik blot et symbolsk forslag, der ikke vil rykke noget for dem, der udsættes for diskrimination.
I stedet for vil det bare skabe en masse bøvl for de beværtninger landet over, der skal til at have sådan en politik, lige fra storbyens diskoteker til de små værtshuse, der findes over hele landet.
Forslagsstillerne ønsker endvidere et branchespecifikt klageorgan, der kan håndtere sager om diskrimination i nattelivet, og at det skal være en omkostningseffektiv klagemekanisme for både virksomheder og gæster.
Igen vil jeg sige med min erfaring fra private og i øvrigt også offentlige klage- og ankenævn, at jeg har mine tvivl i forhold til det, og i stedet påstå, at det er lettere sagt end gjort.
Og hvis retssikkerheden skal holdes i hævd – og det skal den jo – er det svært at forestille sig, hvordan et klageorgan skal kunne ekspedere sager om påstået diskrimination på en omkostningseffektiv måde.
Jeg er ikke i tvivl om, at et klageorgan vil kunne behandle mange tvivlsspørgsmål, hvilket helt automatisk nedsætter effektiviteten, og derfor er jeg også bange for, at man stikker sig selv blår i øjnene, hvis man tror, at sådan nogle afgørelser kan afgøres enkelt, hurtigt og nemt, hvis retssikkerheden samtidig skal være i højsædet.
Forslaget, som det er fremlagt, anviser under alle omstændigheder ikke en vej til, hvordan det her kan lade sig gøre.
På grund af det og fordi løsningen om en menneskerettighedspolitik vil være mere af navn end af gavn, kan Socialdemokraterne ikke støtte forslaget.
Som sagt sætter forslaget dog en vigtig dagsorden til debat, og derfor vil jeg også godt anbefale, at man vender blikket mod nogle af de mange konkrete erfaringer, der gøres på området i dag.
Det, der kræves, er en mere grundlæggende kulturændring, og derfor er der også brug for mange forskellige og samtidige indsatser.
Københavns Kommune har i flere år arbejdet med at forebygge diskrimination i bl.a. nattelivet.
Det er for mig at se oplagt at tage fat på sådan nogle erfaringer og se på, hvordan der kan komme mere i spil, og hvordan det arbejde kan understøttes.