runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Stine Brix (EL), 2015-02-26:
Det, SIND og Bedre Psykiatri har sagt til mig, når jeg har talt med dem, er, at de ikke tror, at eftersamtalen kan løse det problem.
Det er så alvorlig en belastning for en familie, når forældre bliver stillet i det dilemma at skulle tage stilling til, hvorvidt deres søn eller datter skal påføres tvang, at de siger, at det er langt, langt bedre, at man understreger, at det er et lægefagligt ansvar, en lægefaglig vurdering, og ikke overlader det til forældrene.
Derfor synes jeg egentlig, det er lidt ærgerligt, at selv om så mange organisationer og regeringens eget psykiatriudvalg samstemmende peger på, at det klogeste ville være, at børnene blev omfattet af de samme rettigheder som de voksne, så vælger et flertal i Folketinget alligevel ikke at følge den anbefaling.
Det har jeg vanskeligt ved at forstå.
Jane Heitmann (V), 2015-02-26:
Jeg synes jo især, den her henvendelse har givet mig overvejelser i forhold til det faktum, at når en forælder har givet samtykke til en eller anden tvangsforanstaltning, er en af de ting, SIND peger på, de skår, det kan give i familien, når en forælder insisterer på en tvangsforanstaltning, som barnet siger nej til.
Der forstår jeg godt den bekymring, som SIND har, i forhold til hvordan familien får fundet hinanden efterfølgende.
Jeg glæder mig meget over, som jeg også sagde i min ordførertale her, at der nu bliver den her mulighed for eftersamtale, så både forældre og børn kan give udtryk for både deres tanker og følelser – måske frustrationer, måske vrede og måske angst.
Der kan jo være mange følelser i spil.
Jeg synes, det er rigtig vigtigt, at man som familie får mulighed for at finde hinanden efterfølgende.
Stine Brix (EL), 2015-02-26:
Tak til Venstres ordfører.
Det er jo et omfattende lovforslag med mange forskellige ting, men den del, jeg gerne vil dykke ned i, er den del, der handler om de mindreåriges retsstilling i psykiatriloven, som ordføreren også var inde på i sin tale.
For det er jo rigtigt, at der har været en klar efterlysning både fra Psykiatriudvalget og fra en lang række organisationer af, at der blev en mere klar retsstilling på det her område.
Men det er jo kun den halve sandhed.
For det, som både Psykiatriudvalget og rigtig mange organisationer efterlyser, er en retsstilling, hvor det bliver præciseret, at børn, mindreårige, har rettigheder i overensstemmelse med psykiatriloven, f.eks. til at klage og til at få en beskikket patientrådgiver.
Det er ikke mere end en uge siden, vi fik den sidste henvendelse fra SIND, som ordføreren også refererede til, og Bedre Psykiatri, hvor man indtrængende opfordrer Folketingets partier til at genoverveje, om det nu er den rigtige model, man er landet på.
Jeg kunne godt tænke mig at høre Venstres ordfører, hvilke overvejelser den her henvendelse har givet anledning til hos Venstre.
Christian Juhl (EL), 2015-02-26:
Lovforslag nr. L 101 er jo om en forsøgsordning, hvor der gives mulighed for, at arbejdsløse skal kunne lave mere frivilligt arbejde.
Loven er i dag opdelt i tre områder: Det helt frivillige arbejde, som jo aldrig nogen sinde ville blive til arbejdspladser; det, der kunne være arbejdspladser – og det er det, vi snakker om her – og det, som ubetinget er arbejdspladser, og som vi jo ikke rører ved.
Enhedslisten synes, det er en god idé, at arbejdsløse har noget fornuftigt at lave, især hvis de selv bestemmer, hvad de har lyst til at lave, når de går og venter på et stykke arbejde.
Det kan bringe dem tættere på arbejdsmarkedet, og det kan give en mere fornuftig hverdag.
Men det her forslag tager ikke højde for, at vi udvider muligheden for, at arbejdsløse laver arbejde, der kunne være ordinære stillinger, fra 4 timer til 15 timer.
Det vil sige, at forslaget gør det, at man næsten kan have et halvtidsjob, uden at der strammes op på reglerne, og det betyder, at der er en stor risiko for fortrængning, især på det sociale område og især på SOSU-assistenternes og andres områder.
Vi har set, at der sker en fortrængning, og derfor har vi bedt ministeren om at lave en opstramning, så vi ikke risikerer fortrængning af ordinært ansatte.
Det ville jo være totalt tåbeligt, at arbejdsløse på dagpenge skulle være med til at fortrænge ordinært ansatte.
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-02-26:
Jeg har bedt sundhedsministeren om tallene for børn, der bliver udsat for tvang med og uden forældresamtykke.
Begge tal, begge grafer går opad, så det sker jo, det er virkelighed.
Vores udgangspunkt er grundlæggende, at vi ikke vil have, at mennesker bliver bæltefikseret, men det sker jo.
Det er jo derfor, vi laver den her lov.
Vi afskaffer ikke bæltefikseringerne, det vil jeg bare lige understrege, vi har en målsætning om, at vi gerne vil halvere dem.
Derfor er mit spørgsmål en gang til: Mener ordføreren, at forældrene er i stand til at vurdere, om deres barn skal bæltefikseres, eller er det en opgave og et ansvar og en faglighed, der burde ligge hos psykiaterne og alene hos psykiaterne?
Jane Heitmann (V), 2015-02-26:
Jeg mener sådan set, at udgangspunktet for behandlingen her er dialog mellem forældre og det sundhedsfaglige personale, som er omkring barnet.
Jeg synes, det er vigtigt at holde fast i, at man netop her med lovforslaget siger, at udgangspunktet er, at mindreårige slet ikke skal udsættes for tvang, de skal ikke bæltefikseres.
Det synes jeg da er et vigtigt udgangspunkt at holde fast i, altså at man netop går ind og i virkeligheden markant sender et signal om, at man vil have en anden tilgang til psykiatrien.
Så synes jeg også, det er vigtigt, at man holder fast i, at hvor man før fra sundhedsstyrelsens side henstillede til, at man registrerede, så bliver det nu sådan, at man skal registrere.
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-02-26:
Ja, det er jo præcis det, der er problemet.
Altså, loven er i dag sådan, at forældrene har forældreansvaret og kan faktisk tage stilling til, hvilken behandling barnet skal have.
Mit ærinde er: Hvorfor overhovedet sætte forældrene i den situation?
Altså, der kan også godt være en situation, hvor der er en mor og en far, der siger: Prøv lige høre, vi vil ikke have den her behandling.
Og hvad gør man så der?
Det er også derfor, jeg synes, at det generelt skal være psykiatriloven – og altid psykiatriloven – der skal gælde.
Jeg har arbejdet på en børne- og ungdomspsykiatrisk afdeling, og der var det jo sådan, at nogle af forældrene også sagde: De spørger mig, men hvad så, hvis jeg siger nej?
Hvad så?
Så er der bare nogle andre, der gør det.
Det er også en eller anden form for falsk tryghed.
Hvorfor kan man gøre det på den børne- og ungdomspsykiatriske afdeling i Kolding, hvor man siger, at det er psykiatriloven, der gælder?
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Altså, vi siger jo ikke, at forældrene skal sendes ud af spillet; vi siger, at de stadig væk skal inddrages, og det er børne- og ungdomspsykiatriske afdelinger i Danmark i øvrigt formidable til at gøre.
De er rigtig, rigtig gode til at inddrage forældrene.
Jane Heitmann (V), 2015-02-26:
Tak for det.
Jeg vil da godt i udgangspunktet sige, at jeg deler ordførerens bekymring med hensyn til forældrene, til børnene og til de problematikker, der kan rejse sig efter en magtanvendelse.
Jeg vil godt lige læse en kort sekvens fra lovforslaget her, hvor der står: »Derudover fremgår det, at forældremyndighedens indehaver skal informeres om, at denne har mulighed for at frasige sig stillingtagen til anvendelse af magt over for den mindreårige.«
Vil ordføreren bekræfte, at forældrene har muligheden for at frasige sig ansvaret?
Liselott Blixt (DF), 2015-02-26:
Vi arbejder tæt sammen netop på det her område, ordføreren og jeg.
Karen J. Klint (S), 2015-02-26:
Jamen det er en bemærkning.
Det er faktisk en kvittering for, at fru Liselott Blixt også tager forebyggelsen med, for det er jo netop noget, der er utrolig vigtigt.
Det lovforslag, vi behandler her i dag, handler så meget om den psykiatri, der er inden for sundhedsbehandlingen, men det var jo godt, hvis der var færre, der kom i sundhedsbehandling.
Så en tak for, at det ligesom bliver talt op, at kommunerne også har et medansvar for, hvordan trivslen er hos borgerne, og at man er på forkant med det, men også, at der er et samarbejde mellem den ambulante behandling, den kommunale behandling og så den indlagte sundhedsbehandling.
Jeg vil også gerne kvittere for den sammenligning, fru Liselott Blixt kommer med, til eget liv og egen søn.
Jeg mener jo sådan set, at det er det valg, man faktisk godt kan give forældrene med det lovforslag, der er i dag.
Med hensyn til hvorvidt det så skal tydeliggøres i en betænkning og en vejledning, er det jo fint, at det eksempel måske så kan give inspiration til, at ministeren kan gøre det på en anden pædagogisk måde, end man måske ellers havde tænkt sig.
Karen J. Klint (S), 2015-02-26:
Der kan være mange forskelle, men den sammenligning, jeg foretog, var inden for sundhedsloven.
Og så nævnte jeg også, at der i andre lovgivninger er nogle andre alderstrin.
Det har også været med i debatten, om vi skulle kigge på de alderstrin, og der har vi så valgt i fællesskab, de fleste partier, at sige, at vi følger somatikkens alderstrin i psykiatrien.
Så det er et valg, vi har foretaget.
Og jeg tror helt klart, at det her bliver en meget, meget stor styrkelse af både børns og forældres retsstilling, fordi der nu bliver klare regler på området.
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-02-26:
Helt enig.
Forældrene er en kæmpe ressource og en kæmpe medspiller.
Det er også derfor, vi skal passe på dem.
Det er også derfor, vi ikke skal sætte dem i nogle situationer, hvor barnet retter vreden mod forældrene, fordi det er mor eller far, der har besluttet, at barnet skal fastspændes i en seng med et bælte.
Det er da for at beskytte dem.
Det er for at passe på dem, så de kan få lov til at være forældre.
Nu taler ordføreren om ens juridisk grundlag.
I serviceloven er det jo sådan, at børn, der bliver anbragt, kan få lov til at klage, fra de er 12 år.
Så kunne jeg godt lige tænke mig at høre: Hvorfor mener ordføreren, at de børn skal have den rettighed, men at børn på 12 år, der bliver lagt i bælte, ikke må klage?
Hvad er det, der er forskellen?
Karen J. Klint (S), 2015-02-26:
Jeg mener, at det i hvert fald er udtryk for, at vi har haft en lovgivning, der ikke har givet klare retningslinjer for, hvordan behandlingspersonalet skal agere i den konkrete sag.
Og jeg mener, at lovforslaget, som vi behandler i dag, nu giver nogle klare retningslinjer, men det giver også en klar beskyttelse for forældrene, hvis forældrene siger, at de i den konkrete situation ikke synes, de kan bære det ansvar.
Så er der jo en anden situation.
Jeg synes faktisk, det er meget godt, at der er ens juridisk grundlag for, hvordan forældrene skal agere i sundhedsbehandlingen over for børn under 15 år, uanset om det er et kræftsyg barn, hvor man får nogle anbefalinger – det må også være utrolig svært at skulle tage stilling til, om et barn skal igennem en alvorlig kemobehandling, som man heller ikke på forhånd ved om virker – eller om man skal sige ja tak til, at ens barn, der er ved at dø af underernæring på grund af spiseforstyrrelser, skal have en anden behandling.
Jeg synes, det er vigtigt at pointere, at forældrene er en medspiller i et barns behandling, og det ansvar skal behandlingspersonalet og vi andre hjælpe dem positivt på vej til at bære.
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-02-26:
Ordføreren siger, at man ikke vil fratage forældrene deres forældreansvar.
§ 71-udvalget, psykiatriudvalget, har lige været på tilsynsbesøg i Kolding.
Der har man besluttet, at man altid bruger psykiatriloven.
Hver eneste gang er det fagpersoner, der vurderer, om et barn skal udsættes for tvang.
Hver eneste gang skåner man forældrene, fordi man ikke vil have, at forældrene skal gå ind og agere som fagpersoner, men at de skal have lov til at være forældre.
Mener ordføreren, at det er et udtryk for, at den børne- og ungdomspsykiatriske afdeling i Kolding har tilsidesat forældreansvaret?
Karen J. Klint (S), 2015-02-26:
Altså, regeringen nedsatte et udvalg, der skulle se på det.
At det så bliver til regeringens eget psykiatriudvalg, og at de dermed har lavet en facitliste for, hvad regeringen skal mene, er jo ikke sådan, virkeligheden er skruet sammen.
Jeg taler om børn, jeg taler om børns lige ret, uanset om det er i somatikken, de bliver behandlet, eller det er andre steder.
Så ved jeg godt, at man i serviceloven har nogle andre alderskriterier, men jeg synes faktisk, det er vigtigt, at vi som politikere vil påtage os det ansvar, at børn er børn, og at der også er nogle alderstrin, som er vigtige.
Jeg går heller ikke ind for nedsættelse af den kriminelle lavalder, netop fordi jeg synes, at børn er børn, og det synes jeg også de er, i forhold til om de skal have selvstændig klageret i psykiatrien.
Stine Brix (EL), 2015-02-26:
Og det er især den gruppe, som bliver udsat for massiv tvang.
Det, det handler om, er jo ikke, hvorvidt de skal have den behandling, der er nødvendig.
Det synes jeg er vigtigt at understrege.
Men det handler om, hvorvidt den pige skal have en mulighed for at kunne klage og en mulighed for at kunne få en beskikket patientrådgiver.
Der er jo mange, man kan lytte til i den sammenhæng.
Socialdemokraternes ordfører nævner nogle af de psykiatere, der har været fremme i debatten.
Jeg synes, det er vigtigt at fremhæve, at Børnerådet og de organisationer, som repræsenterer de pårørende, nemlig Bedre Psykiatri og SIND, samt regeringens eget psykiatriudvalg alle sammen peger på, at de mener, det ville være langt bedre, hvis børnene havde de rettigheder, som er beskrevet i psykiatriloven.
Og jeg synes egentlig, det er lidt bemærkelsesværdigt, at man har valgt at sidde den anbefaling fra regeringens eget psykiatriudvalg overhørig i den her sammenhæng.
Karen J. Klint (S), 2015-02-26:
Jeg har ikke noget at sige til den historiske gennemgang og begrundelsen for, at lovene blev rettet til, som de blev.
Men jeg vil gerne gentage, at når Socialdemokraterne går ind for at ligestille forældreansvaret i somatikken og forældreansvaret i psykiatrien, er det, fordi vi tror, det er vigtigt, at der er et forældreansvar, at forældrene bliver involveret i behandlingen af deres børn, at de tager medansvar for det.
Men det er også, fordi vi har lyttet til de psykiatere, der siger, at hvis vi gør børnene til voksne i forbindelse med de her beslutninger, så skader det børnene.
Der er psykiatere, der siger, at det er rigtig godt, at vi ikke har foreslået en modenhedsvurdering af mindreårige børn, for hvis man f.eks. er en af de såkaldte Panodilpiger, hvordan kan man så være moden nok til at kunne tage stilling til egne forhold?
Skal man så fjerne barnet fra forældrene og umyndiggøre nogen?
Der synes vi egentlig, at det er meget bedre holde fast i, at forældreansvaret en gang imellem kan være tungt at være.
Men så er der jo også den her ventil, at man kan sige nej tak, og at der så er andre, der hjælper med at bære det.
Så jeg synes faktisk, lovforslaget her er landet rigtig godt.
Stine Brix (EL), 2015-02-26:
Tak til Socialdemokraternes ordfører for en omfattende gennemgang af et omfattende lovforslag.
Jeg vil også vende tilbage til temaet omkring de mindreåriges retsstilling, for ordføreren fremstiller det, som om det er en ny ting, at man registrerer tvang i forhold til børn.
Det var ved en lovændring i 2006, at man ændrede definitionen af, hvad tvang egentlig er, hvilket betød, at forældrene fremover kunne give samtykke på vegne af deres børn, og så var det ikke længere tvang.
Bl.a. SIND, Bedre Psykiatri og en række sundhedsjurister har peget på, at de ikke mener, det var hensigten med lovforslaget dengang.
Det fremgik ikke af bemærkningerne, og det var heller ikke en del af debatten dengang, at børn ikke skulle være omfattet af psykiatriloven.
Så jeg vil egentlig bare spørge ordføreren, om ordføreren deler opfattelsen af, at det var det, der var forløbet, og at det faktisk var tilfældet før 2006, at børn havde rettigheder på niveau med voksne, altså f.eks. retten til at klage over tvang og retten til at få en beskikket patientrådgiver i forbindelse med tvang.
Karsten Lauritzen (V), 2015-02-26:
Tak for ordet.
Det er et forslag, som de borgerlige partier inklusive Dansk Folkeparti har fremsat, også i sidste samling.
Det handler om, at når en person bliver prøveløsladt, altså løsladt på prøve, og begår ny kriminalitet og begår ny personfarlig kriminalitet, så skal reststraffen altid udløses.
Det er ikke tilfældet i dag.
Vi behandlede også det her forslag sidste år i sidste samling, og dengang afviste regeringen forslaget.
Vi håber, at regeringen har genovervejet det her forslag, og vi kunne sådan set godt tænke os, at der var nogle fra regeringspartierne eller justitsministeren, der her i Folketingssalen i dag forklarer, hvorfor man er modstander af, at prøveløsladte får udløst deres reststraf, når de begår ny kriminalitet.
Og vi vil meget, meget gerne have forklaret, hvorfor man fortsat tilsyneladende ikke mener, at hvis folk begår ny personfarlig kriminalitet, skal deres reststraf ikke udløses.
Reglerne er sådan i dag, at man skal begå ligeartet kriminalitet, og så bliver reststraffen udløst.
Det vil sige, at hvis man begår f.eks. indbrud og bliver prøveløsladt for det, bliver den reststraf, man har tilbage, ikke udløst, hvis man begår vold eller mord eller det, der er værre. Jeg må helt ærligt sige, at vi fra Venstres side synes, at det er meget mærkeligt.
Vi kan heller ikke forstå, at regeringen kan leve med sådan et system, hvor reststraffen ikke bliver udløst, for det er der selvfølgelig kriminelle der tænker i.
Derfor har vi lavet det her forslag, som går ud på, at reststraffen skal udløses, hvis man begår ny personfarlig kriminalitet.
Han var dømt to gange tidligere for indbrud, og det er faktisk sådan, at den pågældende person havde en reststraf tilbage.
Og hvis det her forslag var blevet vedtaget sidste år og omsat til lov, havde den pågældende person med en vis sandsynlighed siddet i fængsel i dag og var ikke blevet løsladt af landsretten.
Det illustrerer jo i hvert fald for os borgerlige og i hvert fald for Venstre, at der er et behov for at gøre op med det system, vi har i dag, hvor reststraffen ikke bliver udløst, for det kan få ganske katastrofale konsekvenser.
Vi bliver nødt til at sende et entydigt signal til de kriminelle om, at hvis man er prøveløsladt, betyder det altså løsladelse på prøve.
Sådan er det ikke i dag.
Vi har ikke fået noget svar fra regeringen i betænkningen til forslaget, hvor vi intet kan se, ud over at man er imod, eller her i Folketingssalen.
Så min kraftige opfordring til justitsministeren eller til repræsentanter for regeringspartierne vil være: Forklar, hvorfor man virkelig synes, at kriminelle skal slippe for deres reststraf, når de begår personfarlig kriminalitet.
Det svar kunne vi godt tænke os at få.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2015-02-26:
Fødeafdelinger er noget, jeg ikke personligt har haft kontakt med i lidt mere end 37 år, og derfor var jeg også nødt til ligesom at prøve at få lidt flere indspark til de holdninger, som jeg skulle fremføre på Liberal Alliances vegne.
Derfor er det jo dejligt, at vi lever i en moderne tid, hvor vi har sociale medier til rådighed og jeg på Facebook kunne spørge, om der var nogle, der kunne give nogle gode råd.
Jeg vil faktisk sige, at det var der i sjældent stor grad og fra sjældent mange kvalificerede mennesker.
Det, man kan se ud fra de ting, jeg har hørt, er følgende: For det første skal vi jo huske, at det, indtil vi har fået nedlagt regionerne, er en regional opgave og ikke en statslig opgave at tage sig af fødslerne. For det andet ville det hjælpe rigtig meget, hvis vi lod pengene følge den fødende, ligesom vi gør på mange andre områder, så man kunne tage pengene med sig til en privat fødeklinik, og så man selv som borger, som kvinde, der skal føde, kan vælge det sted, hvor man gerne vil have det skal ske, og hvor der kan tilbydes den kvalitet, som man har behov for. For det tredje er der rigtig mange, der nævner den her hjemmefødselsordning for Region Sjælland, som jeg også tror fru Liselott Blixt var inde på, og som er et eksempel til efterfølgelse, hvor man kan gå ind og se på, hvordan vi egentlig kan sikre, at kvinder, der vil og kan, kan føde i hjemmet og kan gøre det på en betryggende måde.
Endelig nævnes der, at der, som vel alle steder i den offentlige sektor, er kommet et for stort dokumentationskrav, at der er for meget bureaukrati omkring det for personalet, sådan at de ikke kan fokusere på kerneopgaven.
Der er nemlig ingen tvivl om, at tryghed og kvalitet er helt afgørende, når vi taler om fødsler.
Så er der også spørgsmålet om økonomi.
Der er flere, der har spurgt mig i løbet af det seneste døgn: Kunne man ude på de enkelte afdelinger planlægge på en anden måde i forhold til sådan noget som planlagt kejsersnit kontra det, at kvinderne føder børnene selv, så at sige?
Ville der være økonomi i at gøre det på en anden måde og vurdere på en anden måde, hvornår man gør det ene og det andet og det tredje?
Her skal man selvfølgelig have med, at mange af de planlagte kejsersnit også kan skyldes frygt for komplikationer på grund af andre lidelser, som den pågældende kvinde kan have, sådan at man kombinerer de her ting.
Alt i alt er det en debat, der er væsentlig.
Det er en debat, som jeg håber de vil tage også ude i de enkelte regioner, for det er jo dem, der sidder med ansvaret i den sidste ende.
Og så håber jeg, at vi kan komme hen til på et eller andet tidspunkt at få nedlagt de regioner, men i endnu højere grad at komme hen til, at pengene følger kvinden, sådan at man kan sørge for at få en fødsel med så høj kvalitet som muligt, som passer til de behov, den enkelte kvinde og den enkelte familie har.
Helge Vagn Jacobsen (RV), 2015-02-26:
Tak for det.
Jeg skal holde ordførertalen på vegne af Marlene Borst Hansen, som ikke kan være her i dag.
Som også tidligere ordførere har sagt, indeholder det her lovforslag, at borgere kan søge om dansk indfødsret og fremover skal gøre det digitalt.
Det er noget, som den tidligere og den nuværende regering i virkeligheden har en stor strategi for, altså en plan for netop at digitalisere al den her kommunikation mellem borgerne, virksomhederne og det offentlige.
Og det er en strategi, vi bakker fuldt ud op om i Det Radikale Venstre.
Det vil oven i købet i det her tilfælde kunne betyde kortere sagsbehandlingstid for den enkelte ansøger, og det vil højst sandsynligt også kunne gøre systemet lidt mere effektivt, fordi man ikke kan sende ansøgningen ind, medmindre man har vedlagt de ting, man selvfølgelig skal, for at man kan få behandlet ansøgningen.
Vi er helt opmærksomme på, at der kan være nogle særlige forhold, som der også åbnes op for i lovforslaget, hvis man, om jeg så må sige, skulle have problemer med at udfylde de her ting; derfor kan man få hjælp specielt til det og skal dermed ikke gøre det digitalt.
Men ellers bakker Radikale Venstre fuldt ud op om lovforslaget.