Morten Østergaard (RV), 2015-04-16:
Ja, som det netop lød, er det beslutningsforslag B 122, vi nu skal behandle.
Og det vil pålægge regeringen at nedsætte et såkaldt forenklingsforum for den offentlige sektor.
Jeg vil starte med at se bort fra fru Pernille Vigsø Bagges bemærkninger ved afslutningen af debatten om det forrige punkt, hvor jeg tror der på et tidspunkt blev sagt, at det der med det bureaukratiske element kan man jo altid føre frem.
Jeg synes bedre og mere om stemningen her, hvor der ses med langt større alvor på det bureaukratiske element.
Derfor vil jeg også gerne kvittere for forslaget, som indeholder mange gode elementer.
Vi deler i regeringen forslagsstillernes ambition om at forenkle reglerne i det offentlige – det vil gavne borgere og virksomheder, og det vil gavne ansatte og økonomien i det offentlige.
Derfor vil jeg som sagt gerne rose SF for at sætte det på dagsordenen, men jo også for de mange bidrag i den her valgperiode til, at det faktisk også er det, som er sket.
Jeg må også erkende, at hverken forslagsstillerne eller regeringen til trods for de mange ting, der er sket i valgperioden, er de første med gode ambitioner på det her område.
Skiftende regeringer har over de seneste årtier arbejdet med afbureaukratisering og regelforenkling i den offentlige sektor.
Et speciale fra Aarhus Universitet giver en mere detaljeret opgørelse på et udvalg af velfærdsområder, som viser, at der i perioden fra 1993 til 2010 på folkeskoleområdet var en stigning i den samlede regelmængde fra 212 regler til 351 regler.
Det svarer til en regelvækst på 66 pct.
Og på området for udsatte børn og unge er der i perioden 1992-2010 sket en regelvækst på 49 pct.
På begge velfærdsområder har to tredjedele af de tilkomne regler været administrative procedurer og procesregulering.
Det beskæmmende er derfor ikke kun væksten i antallet af regler, men også at størstedelen af de tilkomne regler detailstyrer, hvordan opgaverne i den offentlige sektor skal løses.
Den forrige regering tog med velmenende initiativer som »Mere tid til velfærd« og »Væk med bøvlet« også sigte på at forenkle reglerne i den offentlige sektor.
Men erfaringerne indtil nu viser, synes jeg, med al tydelighed, at det trods gode ambitioner faktisk er en kompliceret øvelse for alvor at afbureaukratisere den offentlige sektor og medarbejdernes arbejdsvilkår.
Meget af den hidtidige afbureaukratiseringsindsats bygger på en forestilling om, at der findes et utal af unødvendige regler, som uden videre kan forenkles eller fjernes sådan en efter en.
Og jeg skal ikke kunne sige det, men man kunne godt få det indtryk, at det også er hovedingrediensen i beslutningsforslaget i forhold til det forenklingsforum; det er i hvert fald sådan, som virksomhedsforummet har fungeret.
Men selv om det jo lyder tiltalende og ukompliceret, synes jeg der er brug for at nuancere debatten, for når det gælder regelforenkling i den offentlige sektor, viser erfaringerne, at det er lidt ligesom det spil, som os med børn kender, nemlig det, der hedder Klodsmajor.
Altså i Klodsmajor gælder det som bekendt om, at man har sat alle klodserne oven på hinanden, og så skal man finde frem til de klodser, der kan fjernes fra den samlede konstruktion og flyttes op på toppen af tårnet, uden at det kollapser.
Det lyder jo lige til, men når de simple regler støder sammen med virkeligheden, er det jo så, at problemerne opstår.
Det er ikke så ligetil at finde frem til de klodser, som ikke bidrager til den samlede konstruktion, og man skal gå forsigtigt til værks, når man piller ved en klods, der synes unødvendig og måske kan fjernes.
Får man fat i en forkert klods, eller får man ikke taget hensyn til balancen i det samlede tårn, når man flytter på den, så får det meget let alvorlige konsekvenser for den samlede konstruktion, og i dramatiske tilfælde kan tårnet styrte sammen.
Samtidig bliver spillet også sværere og sværere, fordi alle spillere lægger flere og flere klodser op på toppen af tårnet, og det er jo sådan lidt det, vi har kørende her i dag, med ideer til regler om både det ene og det andet.
På den måde ser arbejdet med regelforenkling måske ud til at være ligesom Klodsmajor: Besnærende simpelt på overfladen, men i virkeligheden noget mere besværligt.
Det, vi er optaget af, er at gøre en reel forskel, når det kommer til forenkling af den offentlige sektor, og derfor prioriterer vi måske også anderledes end tidligere regeringer på den måde, vi går til arbejdet på.
Dermed er også givet svaret på forslaget her, hvor vi vil vælge en anden tilgang.
For det, vi mener er, grundlæggende, er, at man skal gå mere helhedsorienteret til værks i arbejdet med at forenkle reglerne, end man tidligere har gjort.
Det er sjældent, at reglerne kan fjernes uden implikationer for resten af styringskæden; de har ofte afsæt i politiske aftaler og kompromiser, viden og evidens eller et ønske om at undgå fejl med større eller mindre konsekvenser for borgere og brugere.
På de store velfærdsområder i den offentlige sektor er de enkelte regler ofte en integreret del af den samlede styring på området, og det gør det både vanskeligt og ofte ikkeønskværdigt at fjerne eller reducere reglerne uden også at gentænke den samlede måde, man styrer et område på.
Målet er altså bedre styring og mindre bureaukrati.
På den måde bryder vi med reglerne i Klodsmajor: Vi skiller tårnet ad, vi bygger det op på ny, og samtidig bruger vi nye byggeklodser og skiller os af med dem, der ikke længere giver værdi – og dermed får vi en bedre konstruktion.
Folkeskolereformen er faktisk et godt eksempel.
Ved at gentænke styringen og forenkle reglerne får vi styrket fokus på resultaterne med tre klare overordnede politiske mål: Folkeskolen skal udfordre alle elever, så de bliver så dygtige som muligt; folkeskolen skal mindske betydningen af social baggrund i forhold til faglige resultater; og tilliden til og trivslen i folkeskolen skal styrkes, bl.a. gennem respekt for professionel viden og praksis.
På den måde er vi blevet lidt skarpere på, hvad folkeskolen skal præstere, og vi har samtidig givet den mere lokal frihed til at nå målene.
Vi har forenklet de fælles mål, så det bliver mere tydeligt for lærere, ledere, forældre og skolebestyrelser og elever, hvilke læringsmål undervisningen stiler mod.
Elevplanerne bliver forenklet og videreudviklet, så lærerne fremover vil opleve mindre omfattende elevplaner, hvor der ikke for alle år er krav om omtale af alle fag i elevplanen.
Det er alt sammen noget, som giver større lokal frihed til at tilrettelægge arbejdet.
Og vi har, som alle vist har opdaget, også forenklet overenskomsterne, så der er blevet plads til en reel ledelse af folkeskolen.
Samme helhedsperspektiv ligger til grund for de styrings- og reguleringseftersyn af velfærdsområderne, som vi har arbejdet med siden 2013.
Formålet med de her styringseftersyn er at sikre sammenhæng mellem resultater, viden om, hvad der virker, og reglerne på det pågældende område.
Resultaterne af gennemgangen af beskæftigelseslovgivningen har bidraget til afbureaukratisering i forbindelse med beskæftigelsesreformen, hvor kommunerne nu får væsentlig større frihedsgrader til at tilrettelægge en mere individuel og meningsfyldt indsats for de ledige.
Der er fortsat et betydeligt arbejde forude i forhold til afbureaukratisering af den offentlige sektor.
På mange stræk er jeg dog sikker på, at vi kommer længere ad den vej og får en bedre og mere velfungerende offentlig sektor ud af det.
I regeringen er vi godt klar over, at vores initiativer og Slotsholmens viden ikke kan stå alene.
Og på samme måde som de eksisterende regler er udsprunget lokalt – mange af dem i hvert fald – så har vi også stærkt brug for lokalt forankrede initiativer og viden for at udvikle en moderne offentlig sektor.
Derfor vil jeg også gerne kvittere for, at det er nogle positive ingredienser, som der er i forslaget om at nedsætte et forenklingsforum.
Det er rigtig set, at inddragelse af viden og erfaring fra ansatte i det offentlige og fra borgere til at understøtte foreningsarbejdet er en afgørende faktor.
I regeringens ambition om at forenkle og forny den offentlige sektor tænker vi også offentligt ansattes og borgernes perspektiver aktivt ind i arbejdet.
Med tillidsreformen har vi et godt og konstruktivt samarbejde med parterne på det offentlige arbejdsmarked om modernisering af den offentlige sektor, som bringer medarbejdernes perspektiv i spil, også i forhold til regelforenkling.
Med frikommuneforsøgene bidrager ni kommuner, dvs. lokalpolitikere, ledere og medarbejdere i kommunerne, til at modernisere og afbureaukratisere den offentlige sektor.
Og med udfordringsretten kan kommuner og regioner samt alle kommunale og regionale institutioner søge dispensation fra såvel statslige regler som lokale og overenskomstaftalte regler for at afprøve nye og mindre bureaukratiske styringsformer. Så laver vi såkaldte styringsreview, f.eks. på sygehusområdet, hvor vi belyser arbejdsgangene på fem hospitalsafdelinger.
Her kan personalet pege på, hvilke styringsmæssige barrierer de oplever i det daglige, og deres viden analyseres i sammenhæng med den samlede styring på sygehusområdet.
Resultaterne af det her skal spille ind i økonomiaftalerne for 2016 og i nytænkning af kvalitetsstyringen på sygehusområdet.
Med en ambition om at forbedre det lokale demokrati har regeringen bl.a. taget initiativ til at indgå i et forpligtende samarbejde med KL og Danske Regioner om at skabe større lokalt råderum gennem forenklede høringsregler.
Regeringen vil give bedre plads til at bringe erfaringerne fra borgere og virksomheder og organisationer i spil gennem en styrket lokal inddragelse, også i arbejdet med at forny den offentlige sektor.
Dertil kommer så de mange positive forenklingsindsatser, som kommuner og regioner samt de enkelte offentlige arbejdspladser af egen drift har taget initiativ til.
Deres indsats er både påskønnet og nødvendig for at få skabt forenklinger, der kan mærkes af både borgere, virksomheder og offentligt ansatte.
Samlet set bakker regeringen fuldt op om forslagsstillernes ambition om at forenkle den offentlige sektor.
Vi glæder os over det succesfulde samarbejde, vi har haft, om at gøre det i den her regeringsperiode, og regeringen arbejder også aktivt med at inddrage borgeres og offentligt ansattes viden og ideer i arbejdet med at udvikle en moderne offentlig sektor fremadrettet.
Derfor: Trods denne enighed og de gode ambitioner, der ligger i forslaget, så synes vi, at den rigtige vej er en mere helhedsorienteret tilgang i arbejdet med regelforenkling af den offentlige sektor end det, der ligger i forslaget her.