Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-04-09:
Jeg er fuldstændig enig med fru Pia Christmas-Møller i, at vi med dette forslag giver frihed til nogle præster i folkekirken, og vi giver frihed til nogle medlemmer af folkekirken, som gerne vil have en kirkelig velsignelse, der også kan få juridisk gyldighed.
Det er den frihed, vi giver.
Der er kun frihedselementer i det her forslag, intet af det modsatte.
Tak for de mange kommentarer og bemærkninger til det forslag, vi har fremsat fra radikal side.
Jeg vil starte med at takke Socialdemokraterne, SF, Enhedslisten og Ny Alliance for opbakningen, men jeg takker selvfølgelig også for de øvrige kommentarer, som jeg vil komme ind på i løbet af min gennemgang af forslaget.
Forslaget her, som handler om en ligestilling mellem homoseksuelle og heteroseksuelle par, således at det også vil blive muligt for to mennesker af samme køn at indgå ægteskab, indeholder jo tre hovedelementer.
Først handler det om kirkelig vielse.
Det handler om muligheden for, at religiøse samfund eller præster i folkekirken vil kunne vie to personer af samme køn.
Allerede i dag kan man jo lave forskellige ritualer både inden for folkekirken og inden for andre trossamfund.
Den eneste forskel, der er mellem et homoseksuelt og et heteroseksuelt par i religiøse sammenhænge, er, at det for det homoseksuelle par ikke får juridisk retsvirkning med det samme, men det skal klares på rådhuset.
Det er altså den lovgivning, vi har vedtaget her i Folketinget, der forhindrer, at man har den mulighed.
Det er ikke folkekirken, der forhindrer det, og det er heller ikke det enkelte trossamfund, der forhindrer det; det er den lovgivning, som vi har lavet.
Derfor vil vi give mulighed for, at de præster, der har lyst til at vie homoseksuelle, eller de trossamfund, der har lyst til at vie homoseksuelle, kan gøre det, men også med retsvirkning.
Der har her i dag været en del diskussion om faderskabsreglerne i børneloven.
Jeg vil i forhold til det emne gerne kvittere for både justitsministerens udmelding og de udmeldinger, der kom fra Venstre og Konservative, om, at man har bevæget sig.
Det synes jeg selvfølgelig er utrolig vigtigt.
Vi betragter det som et vigtigt skridt i den rigtige retning, at man nu vil anerkende, at for to kvinder, der lever i et registreret partnerskab og får foretaget kunstig befrugtning, kan mor nummer to eller medmoren et ord, som jeg endda hørte den konservative ordfører tog i sin mund, og det er jeg også glad for - faktisk blive anerkendt som mor fra barnets fødsel.
Jeg vil gerne takke både regeringen og VK-partierne for, at man har bevæget sig i den retning.
Det vil få utrolig stor betydning for rigtig mange mennesker, som har problemerne med, at man i dag skal vente 3 måneder, før man kan stedbarnsadoptere.
Så det er et rigtig stort skridt i den rigtige retning.
Desværre er der altså andre problemer i børnelovens regler, som ikke bliver løst med det forslag.
Det vil stadig væk være sådan, at hvis to kvinder, der lever i et registreret partnerskab, får et barn, og det ikke er ved kunstig befrugtning, skal de stedbarnsadoptere.
De vil altså stadig have problemerne med, at de ikke kan få 14 dages barsel, fordi det er sådan, at faren jo er en rigtig person, kan man sige, der lever ude i samfundet.
I dag er det sådan, at hvis kvinden i et heteroseksuelt parforhold bliver gravid, men den biologiske far ikke er ægtemanden, så anerkender man i udgangspunktet stadig ægtemanden som far.
Vi synes sådan set, at det også ville være rimeligt, at man paralleliserede det med to kvinder, der lever i et registreret partnerskab, sådan at de to kvinder bliver anerkendt som forældre fra starten - hvis de altså lever i et registreret partnerskab - også selv om der er en biologisk far derude.
Jeg har utrolig svært ved at se, hvor forskellen er i de to situationer.
Justitsministeren nævnte, at forskellen består i, at hvis den ene af kvinderne i et registreret parforhold mellem to kvinder pludselig blev gravid, var man hundrede procent sikker på, at det ikke var den anden kvinde, der var faren, mens man, hvis det var et heteroseksuelt par, måtte formode, at manden var faren.
Jeg synes altså, det er en absurd argumentation.
Det er et noget fortænkt eksempel, men det findes jo i virkeligheden, og jeg synes sagtens, man kan drage parallellen, hvis man lader sig drive ud i den argumentation.
Jeg synes, at det vigtige og det perspektiv, vi skal have, er barnets perspektiv, barnets tarv.
Sandheden er jo den - selv også med den indrømmelse, regeringen kommer med - at der stadig vil være situationer, hvor der er to kvinder, der lever sammen og skal have et barn, og hvor den ene mor f.eks. ikke kan få de 14 dages barsel, dvs. mindre forældretid til barnet.
Set i barneperspektivet, set fra barnets udgangspunkt er det altså dårligere, end hvis man gennemførte det forslag, vi her har lavet.
Det sidste element i forslaget handler om homoseksuelle pars mulighed for adoption.
Det har der ikke været så megen debat om.
Til sidst vil jeg bare endnu en gang appellere til, at vi i udvalgsarbejdet kan gå ind og drøfte nogle af de her spørgsmål nærmere, også hvis der er nogle tvivlsspørgsmål, som måske kunne være med til at rykke om ikke hele partier, så måske enkelte medlemmer - også i Venstres og Konservatives folketingsgrupper.
Det ville jo være rigtig rart.
Kan det ellers lade sig gøre teknisk, er vi sådan set også parate til at dele forslaget op i forskellige dele, hvis det kan gøre det mere spiseligt for nogle af Folketingets medlemmer.
Så synes jeg, som også den socialdemokratiske ordfører var inde på, at man skal være opmærksom på, at der allerede er andre EU-lande, der har taget det her skridt.
Der er tre EU-lande - det er Spanien, det er Belgien, og det er Holland - hvor man har gjort det her, og jeg tror faktisk ikke, konsekvenserne har været så forfærdelige, som man forestiller sig.
Til gengæld har man løst en masse praktiske problemer, og det synes vi må være på sin plads.
Jeg tror, at vi på vanlig dansk maner har lullet os ind i en forestilling om, at vi er bedre end andre, mens resten af verden har udviklet sig i mellemtiden.