Birthe Rønn Hornbech (V), 2007-03-23:
Det er jo en ganske særlig debatform, Folketinget i dag betjener sig af.
Debatformen findes ikke beskrevet i Folketingets forretningsorden.
Tværtimod foreskriver forretningsordenen udvalgsarbejde og afgivelse af beretning som efterbehandling af rapporter fra undersøgelseskommissioner.
I Venstre finder vi, at debatten i dag, 9 måneder efter rapportens afgivelse, er komplet overflødig.
Vi mener bestemt heller ikke, at der i de forhandlinger, partierne havde om proceduren om efterbehandlingen af undersøgelseskommissionsrapporter for år tilbage, lå, at udvalgsarbejdet skulle følges op af en debat i Folketinget, tværtimod.
Vi synes blot ikke rigtig, der er noget nyt at drøfte.
Der er ingen minister at drage til ansvar, ja, der er heller ikke nogen minister, der deltager i debatten.
Når debatten i dag ikke er beskrevet i Folketingets forretningsorden, skyldes det, at der i forretningsordenen netop er foreskrevet en ganske særlig fremgangsmåde for disse sager, en fremgangsmåde, som partierne har tilsluttet sig.
Sagens genstand er beretning nr. 3 om skattefradragssagen.
Forhistorien er følgende: Folketinget modtog sidste sommer en rapport fra en undersøgelseskommission, der var nedsat for at undersøge den såkaldte TDC-sag.
Undersøgelseskommissionen blev nedsat af regeringen med hjemmel i lov om undersøgelseskommissioner fra 1999.
Loven drejer sig om nedsættelse af undersøgelseskommissioner, der bl.a. kan nedsættes for at forsøge at afklare, om der foreligger fejl og forsømmelser i en forvaltning.
Når det regelsæt overhovedet blev til, skyldtes det bl.a., at vi dengang fandt, at der savnedes klare regler for proceduren i forbindelse med de forskellige undersøgelsesorganers nedsættelse.
Navnlig husker jeg, at der var en vældig diskussion om retssikkerheden for de berørte personer i en sådan sag.
Princippet om forbud mod selvinkriminering er f.eks. et grundlæggende princip og bør naturligvis også gælde embedsmænd og ministre.
Dette princip er nu formuleret i lov om undersøgelseskommissioner.
Det blev i loven slået fast, at undersøgelseskommissioner ikke har dømmende myndighed og ikke kan få til opgave at foretage retlige vurderinger til belysning af spørgsmålet om ministres ansvar.
Samtidig vedtog Folketinget nye bestemmelser i forretningsordenen i lyset af loven.
For os, der forberedte loven og ændringerne i forretningsordenen, var det afgørende at sørge for, at der nu blev retningslinjer for Folketingets opfølgning på de rapporter, som nedsatte undersøgelseskommissioner afgav.
Det blev bestemt, at undersøgelseskommissioners rapporter skulle behandles i Udvalget for Forretningsordenen, og udvalget skulle afgive en beretning.
Omkring årsskiftet 2003/04 nedsatte regeringen en undersøgelseskommission.
Kommissoriet blev forhandlet med partierne her i Folketinget.
Nedsættelsen af undersøgelseskommissionen var opfølgning på en diskussion om et forslag til ændring af selskabsskatteloven, fusionsskatteloven og ligningsloven.
Der blev en diskussion om, hvor længe skattemyndighederne havde kendt til et påstået skattehul, den såkaldte TDC-sag.
Der var bl.a. diskussion af de svar på spørgsmål, som statsministeren og skatteministeren havde afgivet her i Folketingssalen.
Undersøgelseskommissionen konkluderer, at der kan rejses kritik mod embedsmænd i Skatteministeriet, men at ingen af de pågældende handlinger eller undladelser kan tilregnes som tjenesteforsømmelser.
Kommissionen udtaler endvidere, at hændelsesforløbet efterlader det indtryk, at Skatteministeriets system ikke har reageret adækvat på de oplysninger, der er tilgået systemet.
Rapporten er blevet drøftet i udvalget.
Der er tale om en meget, meget omfangsrig rapport.
Talrige personer er afhørt, og rapporten er i det hele taget udtryk for et meget grundigt arbejde foretaget af fagfolk.
Om daværende skatteminister siges det, han ikke ved sin tiltræden havde fået oplysninger om det omtalte problem eller var blevet gjort bekendt med, at der faktisk lå et lovforslag, der tilsigtede at lukke et skattehul.
Først i 2003 blev skatteministeren vidende om de problemer, der blev diskuteret, og statsministeren blev inden for en uge herefter orienteret.
Underudvalget under og Udvalget for Forretningsordenen, som har behandlet sagen, har deltaget i samråd med statsministeren og modtaget de svar på spørgsmål, der i anledning af rapportens offentliggørelse blev stillet.
De politiske udtalelser om eventuelt ministeransvar, som Venstre har afgivet i beretningen, er afgivet efter en vurdering af, hvad regeringen fik at vide ved sin tiltræden og senere.
Det er helt sædvanligt, at en opposition naturligvis efterfølgende ved, hvad en minister skulle have gjort.
Og undersøgelseskommissionen slår klart fast, at hverken skatteminister eller statsminister var bekendt med det meget omtalte såkaldte skattehul.
Man kan så som opposition have det synspunkt, at en regering, der fastholder skattestoppet, skal se efter skattehuller og få dem lukket.
Det er jeg for så vidt ikke uenig i.
Det bør alle regeringer sørge for.
Skal der fremsættes retlig kritik, må der være nogle faktiske forhold, der berettiger til kritikken.
Det er der efter Venstres opfattelse
overhovedet ikke, og oppositionen har da heller ikke under udvalgsarbejdet eller under samråd med statsministeren overhovedet kunnet fremføre noget som helst faktuelt, der kunne pege i retning af, at et retligt ministeransvar med føje kunne gøres gældende.
Det ville da også være at underløbe undersøgelseskommissionens resultater.
Udgangspunktet er netop undersøgelsesrapporten.
Det er Folketingets grundlag.
Meningen med at nedsætte undersøgelseskommissioner, der har beføjelse til at afhøre vidner og granske ministeriernes dokumenter, er jo ikke, at Folketinget selv skal begynde forfra.
Vi har i øvrigt ikke hjemmel og beføjelser som en undersøgelseskommission.
Vi finder i Venstre, at sagen er oplyst tilstrækkeligt, og vi kan ikke tilføje yderligere til det beretningsbidrag, vi har afgivet, som vi henviser til, og som er offentligt tilgængeligt.
Konklusionerne i undersøgelseskommissionen er som sagt afgivet på grundlag af en meget grundig gennemgang af et meget langt forløb med mange personer involveret.
Det er vores grundlag.