Mette Bock (LA), 2014-04-29:
Tak for det.
Og tak, fordi ordføreren har været så venlig at lade os behandle de tre forslag sammen, for de hænger jo meget godt sammen.
De diskussioner, der rejses her, er jo diskussioner, som vi formentlig vil komme til at få mange flere af fremover.
Først gælder det B 48 om fair konkurrence.
Der kan man i forslaget læse, at virksomheder fra andre EU-lande, der udfører service- og tjenesteydelser her i landet, skal følge nøjagtig de samme love og regler som danske virksomheder.
Til det er der jo kun at sige, at selvfølgelig skal dansk lovgivning følges, men jeg synes, det er værd at gøre opmærksom på, at forslagsstillerne tænker begrebet love og regler langt videre, end vi gør i Liberal Alliance.
Det viser sig i bemærkningerne, hvoraf det fremgår, at: »... danske fagforeninger skal have mulighed for at stille nøjagtig de samme krav til de udenlandske virksomheder som til danske virksomheder, hvad angår løn- og ansættelsesvilkår, og at fagforeningerne som følge deraf skal have samme mulighed for at indlede kollektive kampskridt over for udenlandske virksomheder, som de har over for danske virksomheder.«
Det synes vi ikke er en god idé, fordi man dermed, ganske som man gør det i B 49, ophøjer fagforeningerne til at være en form for lovgivende myndighed og overenskomster til at være lovgivning ligesom de juridiske love, vi vedtager her i Folketinget, og det er vi ikke enige i.
I Liberal Alliance ønsker vi at fastholde den danske model, som vi værdsætter og gerne vil værne om, hvor løn- og ansættelsesvilkår er noget, som arbejdsgiver og arbejdstager aftaler med hinanden.
Hvad angår B 49, som handler om arbejdstilladelse, kan man i forslaget læse, at det skal sikres: »at EU-borgeres beskæftigelse her i landet er betinget af, at der af myndighederne er udstedt en arbejdstilladelse.«
Af bemærkningerne fremgår det: »Arbejdstilladelsen udstedes, såfremt det dokumenteres, at ansættelsen sker på sædvanlige løn- og ansættelsesvilkår, og at den fagforening, der har overenskomsten for det pågældende arbejdsområde, har godkendt, at denne betingelse er opfyldt.« Ligesom med B 48 synes vi at man dermed ophæver fagforeningerne til at være en slags offentlige myndigheder og lovgivere, og at overenskomster kommer på lige fod med lovgivning, og det skal ikke være tilfældet i vores optik, og det forekommer heller ikke at være i tråd med demokratiske spilleregler.
Dermed mener vi sådan set også, at forslaget reelt vil være en stopklods for arbejdskraftens fri bevægelighed, som netop ikke vil være fri, men vil være underlagt fagbevægelsens forgodtbefindende.
Forslaget er dermed, sådan som vi ser det, et brud med den danske model, hvor løn- og arbejdsvilkår som sagt er noget, arbejdsgiver og arbejdstager aftaler med hinanden.
Endelig er der til sidst B 51 om optjeningspligten for dagpengeretten.
Der fremgår det af forslaget, at det skal sikres: »... at det kun er arbejde i Danmark og medlemskab af en dansk arbejdsløshedskasse, der kan tælles med ved optjening af dagpengeret.«
Det er sådan set ikke det værste ved det her forslag, og med det kriterium må man bare konstatere at vi altså har valgt en anden model, hvor vi kræver en optjeningsperiode på 5 års beskæftigelse i Danmark, før man kan have optjent fulde velfærdsrettigheder i Danmark.
Jeg tror, Liberal Alliances forslag er forslagsstillerne bekendt.
Det fremgår også af bemærkningerne, at: »Enhedslisten mener, at kravene til optjening af dagpengeret er alt for skrappe. Det ville være mere rimeligt med 3 måneders medlemskab og 3 måneders arbejde, ligesom kravet til genoptjening af mistet dagpengeret bør sættes ned til 3 måneder.«
Vi støtter de nuværende optjeningsregler med 52 ugers beskæftigelse, hvis man har opbrugt retten til dagpenge.
Så samlet set kan Liberal Alliance ikke støtte nogen af de tre forslag.