Per Clausen (EL), 2011-05-24:
Det er sådan set heller ikke overraskende, for de seneste gange, vi har diskuteret det her i Folketingssalen, har der været enighed mellem Enhedslisten og Det Radikale Venstre, også uafhængigt af at man på et tidspunkt skiftede ordfører, fordi den tidligere medieordfører gik over til et andet parti.
Vi kan så ikke helt få afklaret, om han stadig væk i det nye parti mener det, han mente dengang, men i hvert fald kan man konstatere, at den enighed, der er og har været i nogle år imellem Det Radikale Venstre og Enhedslisten i det her spørgsmål, stadig er til stede, og det synes jeg er meget positivt, fordi der jo ikke er nogen tvivl om, at det også øger mulighederne for, at vi kan komme igennem med det her forslag.
Men jeg vil også takke Socialdemokraternes ordfører, som jo også gav udtryk for, at han delte synspunkter med SF i denne sag.
Det er måske ikke så usædvanligt, men når det er til den rigtige side og det er positivt, skal man jo være glad for det.
Jeg opfattede også det indlæg, der kom derfra, som et positivt tilsagn om at gå ind i nogle forhandlinger om, hvordan vi kan løse de udfordringer, som skitseres i det beslutningsforslag, vi har fremsat.
Så må tiden jo vise, hvad den enighed, der er imellem de partier, som jeg nævner her, kan komme til at betyde fremadrettet.
Jeg var selvfølgelig lidt skuffet over at høre Venstres ordførers tale, ikke mindst fordi det var en tale, som fru Ellen Trane Nørby skulle have skrevet, med et meget hårdt angreb på Enhedslistens forslag, når man tænker på, at det ikke er mere end 2 år siden, at fru Ellen Trane Nørby i Jyllands-Posten i en kronik gav udtryk for præcis de samme synspunkter, som Enhedslisten har i den her sag.
Så er det selvfølgelig en skuffende politisk udvikling, fru Ellen Trane Nørby har gennemgået, i forlængelse af at hun er blevet politisk ordfører i Venstre.
Man kan kun være ked af og skuffet over, at det går i den forkerte retning.
Det er rigtig ærgerligt, synes jeg.
Men det må vi jo se om vi kan leve med og håndtere.
Der er til gengæld ikke noget nyt i Venstres synspunkt, for Venstres synspunkt har sådan set altid været det, som der blev redegjort for i dag, så det er vel kun et spørgsmål om, at partiets erkendelse er faldet helt ind hos den politiske ordfører i Venstre, eller hvad det nu kan være.
Baggrunden for Enhedslistens beslutningsforslag er, at det efter vores opfattelse er urimeligt, at man betaler det samme i licens, uanset hvad man tjener.
Jeg tror, at det er rigtigt, som hr. Rasmus Jarlov nævnte, at vi nok her har en grundlæggende uenighed mellem Enhedslisten og Det Konservative Folkeparti at gøre og måske også andre borgerlige partier om, da vi faktisk i Enhedslisten synes, at det skal være sådan, at de bredeste skuldre bærer de tungeste byrder, og at det er urimeligt, at studerende, kontanthjælpsmodtagere, dagpengemodtagere og andre lavtlønnede grupper betaler forholdsvis meget mere end borgere i de velhavende indkomstgrupper.
Vi mener sådan set, at det er blevet et meget, meget større problem inden for de seneste år, end det har været tidligere, for, som jeg jo også nævnte i mit spørgsmål til kulturministeren, der var jo engang, hvor det at have en radio var en særlig luksus.
Så blev det helt almindeligt, og så var det det at have et fjernsyn, der var en særlig luksus, og så var det det at have et farvefjernsyn, der var en særlig luksus.
I den periode, kan man sige, havde man licenssystemer, som også gjorde, at man i en vis udstrækning kunne sige, at man betalte for det, man fik, og det kunne der også være en vis social balance i.
I dag er det bare sådan, at hvis man som arbejdsløs skal være i stand til løbende at søge job på nettet og være med der, er man faktisk meget afhængig af, at man har en velfungerende internetforbindelse.
Hvis en studerende skal passe sit studium, og med den nødvendighed der også er med at være til stede på nettet, er vedkommende faktisk også nødt til at have internetforbindelse og vel at mærke en internetforbindelse af en sådan kvalitet, at det er umuligt at bilde nogen ind, at man ikke kan se i tv på den.
Derfor er det sådan i dag, at alle mennesker i Danmark med enkelte undtagelser, og jeg kender et par af dem, faktisk råder over et apparat, der gør, at de skal betale den her medielicens.
Så i dag er det en skat, en afgift, ikke så meget på muligheden for at se tv, men en skat og en afgift på muligheden for have en internetforbindelse og i nogle tilfælde såmænd også en skat og en afgift på at have en mobiltelefonforbindelse.
Så det er altså noget, som rammer alle.
I den situation synes jeg i hvert fald at det bliver en lille smule meningsløst at blive ved med at snakke om, at det handler om, at man betaler for det, man bruger, ligesom man betaler en vis sum penge for at gå i teatret, selv om jeg må sige, at det teater, som Enhedslisten er med i et forlig om, jo da i hvert fald får en ganske stor støtte fra skatteyderne, før man går over til at betale for billetten – jeg tænker på Det Kongelige Teater.
Jeg synes i hvert fald, at det helt afgørende her er, at tingene har udviklet sig sådan, at jeg i dag har meget svært ved at se, at medielicensen fungerer anderledes end en skat.
Så er der det særlige ved det, at fordi man jo godt i Danmarks Radio, som skal opkræve den her licens, ved, at stort set alle mennesker og alle husstande i dette land har en internetforbindelse, måske endda også et fjernsyn, er man jo meget nidkær og indimellem ret grov i sin kampagne for at få folk til at tilstå, at de har et sådant apparat.
Tro og love-erklæringer om, at man ikke har det, e meget nidkær undersøgelse af, om man nu kan karakterisere det forhold, mennesker lever i, når de bor i samme lejlighed, som et ægteskabslignende forhold, eller om der ikke er tale om et ægteskabslignende forhold, for så skal man betale hver sin licens, masser af ressourcer, der i virkeligheden bruges meget lidt konstruktivt og kreativt, er nogle af konsekvenserne af systemet.
Så fungerer det jo også på den måde, at det i virkeligheden fungerer som en ekstra skat på anskaffelse af moderne elektronisk udstyr, moderne internetforbindelser og moderne computere.
Jeg tror godt, at vi ved, at hvis der er familier, hvor man af den ene eller anden grund ikke har råd til at sikre det til sine børn, så stiller man faktisk de børn rigtig dårligt, og der kan man jo godt synes, at det er lidt mærkeligt, at vi opretholder et forældet licenssystem med de negative effekter, det har på det.
Det sidste, jeg vil sige noget til, er diskussionen om Danmarks Radios uafhængighed, hvor jeg vil sige, at der er rigtig mange af de overvejelser, som kulturministeren kom med, som jeg deler, med hensyn til nødvendigheden af at sikre, at Danmarks Radio og i øvrigt også de andre medier, som finansieres via licensen, sikres uafhængighed i forhold til det politiske system og i forhold til politikerne.
Jeg vil sige til det, at jeg sådan set godt mener, at man kan sikre den formelle uafhængighed lige så godt ved en flerårsaftale, som er bundet op på finanslovbevillinger, med som det nuværende system.
Der har vi jo ofte været udsat for, at det har været antydet i forbindelse med politiske forhandlinger, at de drøftelser, man har omkring licens og Danmarks Radios fremtid jo godt kunne blive påvirket af, om man nu er tilfreds eller utilfreds med Danmarks Radio.
Det er altså sket, selv om det, vi snakker om, er licens.
Vi har også kunnet konstatere, selv om jeg jo faktisk er enig i, at det givetvis var intentionen, da man startede forhandlingerne sidste gang om at lave et medieforlig, at selv om intentionen var, at man ville gøre det mindre indgribende og mindre nidkært i detaljen, end det har været tidligere, så endte det alligevel omvendt.
Så der er altså helt klart nogle tilbøjeligheder til, at den politiske indgriben og den politiske indblanding i Danmarks Radio bliver skærpet, uanset at man finansierer systemet ved hjælp af en licens.
Så jeg opfatter altså ikke, at licens er den måde, hvorpå man effektivt sikrer Danmarks Radios uafhængighed, men jeg håber da på, hvis der skulle blive mulighed for det eller det skulle blive nødvendigt, må jeg vel hellere sige, at lave et nyt medieforlig efter næste valg, fordi det flertal, der er bag det gamle, ikke længere eksisterer, at vi både vil være i stand til at lave et finansieringssystem i forhold til Danmarks Radio, som er socialt mere retfærdigt, som er mindre bureaukratisk, og også være i stand til at sikre Danmarks Radios uafhængighed både ved at sørge for, at de public service-aftaler, vi laver, bliver mindre detaljerede, og at vi gør det fuldstændig klart, at uafhængigheden altså skal sikres mod indblanding.
Men det er klart, at det er sådan noget, det er nemmere at sige, at man vil sørge for, mens man er i opposition, end det er at sørge for, at det sker i det virkelige liv bagefter, men jeg håber på, at vi kan stå mål med de ambitioner og de ønsker, vi har, hvis der skulle vise sig en mulighed for, at det kan lade sig gøre.
Jeg vil bare sige, at set i forhold til, hvordan reaktionerne har været på det her beslutningsforslag de tidligere gange, Enhedslisten har rejst det, er der jo al mulig grund til optimisme, synes jeg, fordi jeg sådan set mener, at den holdning, der kommer fra Socialdemokraterne og SF's side i dag, har været meget mere entydigt positiv, end vi har hørt det tidligere.
Jeg ved godt, at hr. Mogens Jensen nogenlunde samtidig med, eller var det helt samtidig med, fru Ellen Trane Nørby gav udtryk for positive holdninger, men det er vel også rigtigt at sige, at da vi diskuterede det her i Folketingssalen sidste gang for et par år siden, var Socialdemokraternes generelle holdning mindre positiv, end den har været i dag.
Det opfatter jeg selvfølgelig som en rigtig positiv udvikling, som gør, at jeg ser frem til, at vi godt kan opnå et fornuftigt resultat.
Og så tror jeg såmænd nok, at nogle af de partier, der i dag har været stærkt afvisende over for det, når vi kommer dertil, at det bliver en ting, der kan realiseres, sikkert også vil kunne se fornuft i hvert fald i dele af det.
Så vi ser positivt på det.
Jeg har forstået signalerne sådan, at det ikke kan blive vedtaget i denne samling, men det kan måske blive den politiske realitet om ikke så længe, og det er jeg meget glad for.