Ulla Tørnæs (V), 2008-01-15:
Jeg synes, at tidspunktet for vores debat her i dag på mange måder er velvalgt.
Som ordføreren her var inde på, så er vi jo nu her i starten af 2008 ret præcis midtvejs mellem 2000 og 2015.
Det er derfor et rigtig godt tidspunkt at stille skarpt på de udfordringer, vi står over for frem mod 2015.
Vores debat her i dag giver samtidig mulighed for at finde et godt dansk ståsted til de internationale begivenheder vedrørende 2015-målene, vi må forvente vil finde sted her i løbet af 2008.
Men hvor står vi så midtvejs mod 2015?
FN's generalsekretær og Verdensbanken udgiver hvert år statusrapporter over udviklingen.
Helt overordnet, ja, så peger begge rapporter fra 2007 på, at 2015-målene godt kan nås, men at det ikke vil ske, hvis udviklingen fortsætter i den nuværende takt.
Herudover er det et vigtigt budskab, at man skal gøre aktiv brug af erfaringerne i lande, som har oplevet en markant fremgang.
Hvis 2015-målene skal blive en realitet, kræver det et styrket globalt partnerskab.
Det vil kræve god regeringsførelse og ansvarlighed fra udviklingslandenes side.
Uden et stærkt ansvar fra udviklingslandene selv, ja, så vil 2015-målene ikke blive til virkelighed, og det vil forudsætte en væsentlig forøget global bistandsindsats.
Bortset fra Danmark og fire andre donorlande er der ingen andre, der lever op til FN's målsætning om at yde 0,7 pct. af BNI i udviklingsbistand.
Og her skal vi holde fast.
EU-landene har, ikke mindst takket være dansk pres, forpligtet sig til at opfylde 0,7-målsætningen senest i 2015.
Regeringen vil derfor over en årrække øge den danske udviklingsbistand, sådan som det også klart fremgår af vores regeringsgrundlag, »Mulighedernes samfund«.
Men tilbage til forespørgslen i dag og det, den egentlig handler om, nemlig midtvejsstatus for 2015-målene.
Hvilke positive træk er der så i udviklingen, og hvor ligger de store udfordringer?
Det kan man med rette spørge her midtvejs.
I de senere år har den økonomiske vækst i udviklingslandene været usædvanlig kraftig.
Hvis denne udvikling fortsætter, vil det FN-mål, der vedrører en halvering af andelen af verdens fattige, blive nået globalt.
Men den positive udvikling skyldes især den økonomiske vækst i Kina og Indien.
Der er klare fremskridt i alle regioner, men fremskridtene er meget ulige fordelt.
Økonomisk vækst er en forudsætning for at skabe udvikling, men vækst i sig selv er ikke nok til at skabe udvikling.
F.eks. er det utrolig vigtigt at få afskaffet analfabetisme, det er utrolig vigtigt, at folk ikke risikerer at dø af aids, og det er også utrolig vigtigt, at folk ikke bliver ramt af sygdomme via f.eks. beskidt drikkevand.
Men vi skal bruge erfaringerne fra de asiatiske økonomier og fra de afrikanske lande, der i en længere periode har været præget af økonomisk vækst og udvikling, til at trække Afrika ud af fattigdommen.
For Afrika er udviklingen trods de positive træk utilstrækkelig til at nå 2015-målene.
Antallet af ekstremt fattige er ophørt med at stige, men på grund af den høje befolkningstilvækst er det samlede antal ekstremt fattige stadig ca. 300 millioner mennesker.
At få bragt Afrikas fattigdom ned er en af globaliseringens helt store udfordringer.
Billedet af 2015-målene er ikke sort-hvidt; der er bestemt også positive træk.
Blandt de positive træk er bl.a. en forøgelse af andelen af børn, der får en grundskoleuddannelse.
I 2005 fik 88 pct. af alle børn en grundskoleuddannelse.
Børnedødeligheden er også faldet globalt, og indsatsen for at kontrollere malaria er blevet forøget.
Tuberkuloseepidemier ser endelig ud til at være i tilbagegang.
Vi skal huske på, at det er komplikationer, der alle kan behandles og forhindres.
I sidste ende er det et spørgsmål om politisk vilje, hvorvidt disse målsætninger skal blive til virkelighed.
2015-målene er på mange måder en hjørnesten i det danske udviklingssamarbejde.
Den danske udviklingsbistandsindsats er fokuseret på de udfordringer, der netop er udtrykt i 2015-målene.
Lad mig give et par eksempler.
Først sundhedsområdet: Tre af de otte 2015-mål vedrører netop sundhed; mål 4 handler om at nedbringe børnedødelighed; mål 5 handler om forbedret mødresundhed; og mål 6 handler om bekæmpelse af hiv/aids, malaria og andre smitsomme sygdomme.
Regeringen har derfor gjort det til en absolut prioritet, at dansk udviklingsbistand skal bidrage til at bekæmpe hiv/aids.
Danmark yder allerede en betydelig indsats på området, og støtten vil i de kommende år stige markant, så vi i 2010 når op på at bidrage med 1 mia. kr. til bekæmpelse af hiv/aids.
Hovedparten af forøgelsen vil blive givet til nye danske bistandsprogrammer i Afrika.
Geografisk kan der ikke være tvivl om, at 2015-målene i stigende grad peger på Afrika syd for Sahara som den virkelige udfordring.
Det samme fokus gælder derfor for den danske udviklingsbistand.
Alle beregninger viser, at det kun er udvalgte lande i Afrika, der når enkelte af de otte 2015-mål.
Det er til trods for, at Afrika er inde i den mest positive udvikling i årtier.
Den økonomiske vækst har i de seneste 3 år været på over 5 pct., antallet af voldelige konflikter er faldet markant, samtidig med at flere oplever demokratiske tilstande i deres lande.
Den positive udvikling er dog skrøbelig, og alt for hurtigt kan det, der er vundet, tabes igen.
Udviklingen i Kenya i disse dage viser, hvor hurtigt fremgang kan vendes til tilbagegang.
Mange nationale og internationale kræfter er nu sat ind på at bringe konflikten i Kenya til ophør, og jeg håber virkelig, at det vil lykkes.
Det vil også give håb om, at Afrika fortsat er på rette vej, og at det kan lade sig gøre at nå 2015-målene - også på det afrikanske kontinent.
Men vi kan ikke læne os tilbage af den grund.
Udfordringerne er stadig enorme.
Syd for Sahara lever mere end hver tredje for under 1 dollar om dagen.
Adgang til sundhedsydelser er blevet forbedret, men tæt på et ud af fem børn dør, før de fylder 5 år, og en tredjedel af børnene går stadig ikke i skole.
Der er også lang vej på ligestillingsområdet, og derfor vil Afrika være i fokus for den danske indsats for 2015-målene.
Regeringen vil nedsætte en Afrikakommission, der skal udarbejde anbefalinger til, hvordan Danmark bedst bidrager til, at Afrika kan opnå fremskridt og udvikling.
Helt konkret sigter regeringen på, at to tredjedele af den bilaterale bistand skal gå til Afrika.
Det bringer mig til at sige lidt om en af de andre helt store udfordringer for at nå 2015-målene, nemlig indsatsen for det globale miljø og klima.
Miljø- og klimaspørgsmål er stærkt forankret i den danske udviklingsbistand, men udviklingspolitikken står på disse områder over for en stadig mere udfordrende dagsorden med at bistå de fattigste lande til at nå 2015-målene.
Derfor har regeringen gjort klimaudfordringen til et af tre indsatsområder i de udviklingspolitiske prioriteter fra 2008 til 2012.
Der er en tæt sammenhæng mellem fattigdom og miljønedslidning.
I udviklingslandene er fattige befolkningsgruppers levevilkår ofte direkte afhængig af naturens ydelser og miljøets tilstand.
Ringe høstudbytte, fejlernæring og sygdomme forårsaget af et nedslidt og forurenet miljø er medvirkende til at fastholde og forstærke fattigdommen.
Danmark gør en stor indsats på miljøområdet.
Miljø er allerede i dag et af de største indsatsområder i bistanden, men i de kommende år bliver det nødvendigt med en endnu større indsats, hvis vi vil sikre fremskridt hen imod 2015-målene.
I indsatsen for 2015-målene står vi også over for en særlig udfordring fra skrøbelige stater.
Det er lande, der mangler enten viljen eller evnen til at skabe rammer for udvikling.
I disse lande bliver en række af statens grundlæggende funktioner ikke varetaget på en ordentlig måde.
Det fører ofte til menneskerettighedskrænkelser og omfattende fattigdom.
Danmark har vist, at vi kan gøre en forskel som bilateral partner i en håndfuld vigtige, skrøbelige stater, hvor vi også er til stede med andre indsatser ud over udviklingsbistanden, f.eks. militære, fredsbevarende eller diplomatiske bidrag.
Når forskellige indsatser spiller effektivt sammen, som de gør i Afghanistan eller Sudan, giver det os en særlig mulighed for at påvirke udviklingen i en gunstig retning, og det er til fordel for indsatsen for 2015-målene, for vi kan ikke komme uden om, at udvikling og sikkerhed hænger tæt sammen.
Lad mig runde mit indlæg af med at vende blikket mod den internationale scene.
Der er som udgangspunkt ingen tvivl om, at Danmark i kraft af omfanget og kvaliteten af vores udviklingsbistand er en vigtig partner i det internationale udviklingssamarbejde.
Danmark er et af de få lande, der lever op til FN's målsætninger for både udviklingsbistanden og for bistanden til Afrika.
Skal 2015-målene nås, er det afgørende, at de multilaterale organisationer tilrettelægger deres bistandsindsatser således, at de direkte understøtter 2015-målene.
Der er igennem de seneste par år opnået betydelige fremskridt i retning af bedre koordination og effektivisering af FN-systemets samlede indsats.
Denne effektivisering vil vi fortsat arbejde for at fremme.
Internationalt vil regeringen arbejde for, at det initiativ, den britiske premierminister, Gordon Brown, iværksatte i sommer for at nå 2015-målene, vil føre til konkrete handlinger og skabe bredere opbakning til at nå målene.
Browns udgangspunkt er - som også denne redegørelse giver udtryk for - at 2015-målene ikke vil blive nået ved en fortsættelse af den nuværende udviklingstakt.
Derfor foreslår Brown, at der afholdes et ekstraordinært FN-topmøde i 2008 for at forstærke indsatsen for at nå 2015-målene.
Statsministeren har sammen med andre regeringsledere tilsluttet sig Browns initiativ.
De britiske tanker går bl.a. på, at de enkelte donorlande eller grupper af donorlande skal tage ansvar for et eller flere af 2015-målene.
Storbritannien og Norge vil iværksætte særlige initiativer med hensyn til bekæmpelse af børne- og mødredødelighed.
Fra dansk side har vi klart signaleret, at Danmark er rede til at påtage sig et helt særligt ansvar for at fremme mål 3 om ligestilling.
Ligestilling er et område, der alt for ofte overses.
Det har i mange år haft et særligt fokus i dansk udviklingsbistand, og det vil få øget fokus i fremtiden, ikke mindst fordi det er så helt centralt for at virkeliggøre 2015-målene.
Det drejer sig om indsatsen for kvinders rettigheder og helt særlig kvinders økonomiske handlemuligheder.
Det er afgørende for bekæmpelse af fattigdom, at disse rettigheder bliver indfriet og udnyttet.
Hvis ikke kvinders rettigheder styrkes og kvinder gives bedre vilkår som entreprenører, vil FN's 2015-mål ganske enkelt ikke blive indfriet for Afrika.
Danmark skal derfor føre kampagne for kvinders økonomiske rettigheder og rykke debatten op på det højeste politiske niveau, samtidig med at støtten til aktiviteter fokuseres ned på det konkrete operative plan.
Et vigtigt første skridt i kampagnen vil være etableringen af et stærkt netværk af prominente og indflydelsesrige personer, som kollektivt vil kunne fremme dagsordenen i løbet af 2008 gennem et såkaldt offentlighedsdiplomati og ved internationale møder og konferencer.
Netværket skal være et samlet talerør for kvinders vilkår ved internationale møder.
Danmark støtter forslaget om at holde et særligt topmøde om 2015-målene i 2008.
Et FN-topmøde vil være et centralt redskab til at nå konkrete resultater i den globale kamp for økonomisk ligestilling.
Det er afgørende, at der skabes forståelse for, at styrkede økonomiske vilkår for kvinder vil have positive effekter på stort set alle andre udviklingsproblemer lige fra lav økonomisk vækst, sundhed for kvinder og børn, bekæmpelse af hiv/aids, pigers skolegang og til miljønedslidning.
Endelig vil jeg gerne til allersidst kvittere for det store arbejde, en række politiske ungdomsorganisationer med god assistance fra UNDP's nordiske kontor har lagt i at udarbejde det tværpolitiske oplæg »Større og Bedre«.