Lars Barfoed (KF), 2011-05-02:
Efter dette beslutningsforslag skal regeringen inden udgangen af 2011 fremsætte et lovforslag, der indebærer, at alle nyfødte børn i Danmark samt alle udlændinge, der tager ophold i Danmark, skal registreres i et centralt dna-profilregister.
Som jeg forstår beslutningsforslaget, er det sådan, at denne registrering skal være obligatorisk.
Virkningen af en sådan obligatorisk registrering vil med tiden blive, at alle herboende, eller i hvert fald alle med lovligt ophold til sidst vil være registreret i dna-registeret.
Beslutningsforslaget er til dels en genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 236, som blev fremsat den 21. april 2010.
Dog var det vistnok bl.a. tanken med det tidligere beslutningsforslag, at registrering af nyfødte kun skulle finde sted med forældrenes samtykke, og så var udlændinge, der tager ophold i Danmark, vist ikke omfattet af det.
Begrundelsen for det aktuelle beslutningsforslag er, at dna er et meget effektivt værktøj til dels at fælde gerningsmanden til en forbrydelse, dels at rense en uskyldig for mistanke.
Forslagsstillerne har bl.a. henvist til en drabssag fra Herning, hvor en 48-årig mand sad varetægtsfængslet i ca. 3 uger, før en dna-test viste, at han ikke kunne være gerningsmanden.
Efterfølgende fandt politiet ved hjælp af dna-spor frem til den person, som nu er dømt for det pågældende drab.
Som jeg startede med at sige ved førstebehandlingen af det tidligere beslutningsforslag, ønsker regeringen naturligvis at give politiet de bedst mulige betingelser for at efterforske forbrydelser.
Derfor kan ideen om en obligatorisk dna-registrering jo umiddelbart lyde ganske besnærende.
Som reglerne er i dag, kan politiet registrere dna fra personer, som har været sigtet for en lovovertrædelse med en strafferamme på 1½-års fængsel eller derover, og derudover kan der ske en registrering af dna fra sigtede i visse sager om børnepornografisk materiale.
Desuden kan politiet udtage dna-prøver fra personer, som selv ønsker at afgive dna for at rense sig for en mistanke, og mig bekendt benyttede politiet bl.a. den mulighed i den drabssag fra Herning, som jeg lige nævnte.
Obligatorisk dna-registrering som foreslået er med andre ord ikke nødvendigt for at kunne rense uskyldige for mistanke ved hjælp af dna; det er allerede en mulighed i dag.
Derimod vil jeg ikke bestride, at obligatorisk dna-registrering i visse sager vil kunne hjælpe politiet til at fælde gerningsmanden.
Så i den forstand er beslutningsforslaget som sagt besnærende.
Men jeg må også understrege, at der er væsentlige hensyn, som trækker i den modsatte retning.
Det er afspejlet i den europæiske menneskerettighedskonvention.
Konventionen fastslår bl.a., at enhver har ret til respekt for sit privatliv, og at myndighederne kun kan gøre indgreb i denne ret, hvis det er nødvendigt i et demokratisk samfund, f.eks. af hensyn til den nationale sikkerhed, den offentlige tryghed eller for at forebygge uro eller forbrydelser.
Så menneskerettighedskonventionen sætter altså nogle rammer for, hvor langt vi kan gå, og obligatorisk dna-registrering af alle nyfødte og udlændinge som foreslået vil efter alt at dømme være i strid med konventionens krav om respekt for privatlivet.
Det kan man bl.a. udlede af en dom, som menneskerettighedsdomstolen afsagde den 4. december 2008.
Baggrunden for den sag var, at man ved mistanke om et strafbart forhold i Storbritannien kunne opbevare fingeraftryk, celleprøver og dna-profiler fra den sigtede, uafhængigt af hvor alvorlig den pågældende lovovertrædelse var, og uafhængigt af hvor gammel den sigtede var.
Opbevaring af det materiale kunne desuden ske uden tidsbegrænsning, og der var kun begrænsede muligheder for at få fjernet eller destrueret materialet efter en frifindelse eller en påtaleopgivelse.
Menneskerettighedsdomstolen fandt, at Storbritannien derved havde krænket menneskerettighedskonventionens bestemmelse om ret til respekt for privatlivet.
Baggrunden for afgørelsen var bl.a., at man efter reglerne om tidsubegrænset opbevaring af dna-profiler fra personer, der havde været sigtet, men ikke dømt for noget strafbart, ikke havde ramt en rimelig balance mellem på den ene side hensynet til at opklare forbrydelser og så på den anden side hensynet til privatlivet.
Derfor kan der næppe herske tvivl om, at en generel obligatorisk dna-registrering som foreslået er uforenelig med menneskerettighedskonventionen.
I Danmark gav menneskerettighedsdomstolens afgørelse i øvrigt anledning til en ændring af loven om det centrale dna-profilregister.
I konsekvens af dommen gennemførte man en tidsfrist for, hvor længe der i dna-registeret må opbevares dna-profiler fra sigtede, men ikke dømte personer.
Lovændringen indebar nærmere bestemt, at dna-profiler fra sigtede nu skal slettes fra registeret, når der er forløbet 10 år fra frifindelse eller afgørelse om påtaleopgivelse eller tiltalefrafald uden vilkår.
Som det forhåbentlig skinner igennem, har jeg sådan set stor forståelse for de gode intentioner, der ligger bag beslutningsforslaget, men selv om samfundets interesse i at opklare og forebygge kriminalitet naturligvis er et legitimt og tungtvejende hensyn, så må indgreb i private interesser ikke blive så vidtgående, at de kommer til at stå i et misforhold til det gode formål.
Det gælder ikke kun dna-registrering.
Efter de gældende regler i retsplejeloven kan politiet jo heller ikke optage fingeraftryk eller foretage telefonaflytninger af alle og enhver.
Så regeringen kan altså på den baggrund ikke støtte forslaget.