Ulla Tørnæs (V), 2012-01-27:
Det skal altid kunne betale sig at arbejde, det skal altid kunne betale sig at yde en ekstra indsats.
Faktisk kan man sige, at det er hele forudsætningen for vores samfund, hvor vi gennem høje skatter finansierer vores mange forskellige velfærdsydelser.
Det skal altid kunne betale sig at arbejde, og jeg kan forsikre ministeren for, at for Venstre er det ikke blot et motto, det har nemlig altid været, og det er til stadighed en meget vigtig og afgørende målsætning for Venstres politik.
Som svar til beskæftigelsesministeren skal jeg understrege, at før VK-regeringen kom til og gennemførte adskillige ændringer på såvel arbejdsmarkedet som på det skattepolitiske område, hørte vi om utallige eksempler på, at det for visse grupper bedre kunne betale sig at være på offentlig forsørgelse frem for at være i job.
Det var selvfølgelig en fuldstændig uholdbar udvikling, hvilket også var baggrunden for, at VK-regeringen bl.a. indførte loft over kontanthjælp, 225-timers-reglen og starthjælpen.
Nu har den nye regering så besluttet at afskaffe disse ting.
Ingen skal være i tvivl om, at jeg betragter den beslutning som en hån mod særlig ufaglærte og lavtlønsgrupper, der pligtopfyldende står op hver morgen og passer deres job, når de samtidig oplever, at det for andre bedre kan betale sig at være på f.eks. kontanthjælp eller anden offentlig forsørgelse.
Sagt med andre ord er det fuldstændig urimeligt og uholdbart, hvis kontanthjælpsmodtageren hjemme på sofaen får nogenlunde det samme eller måske oven i købet mere ud af det end kassedamen, der passer sit arbejde på fuld tid hver dag.
Før VK-regeringen kom til i 2001, var medierne ofte fyldt med historier, der kunne fortælle om eksempler på familier, der blev fastholdt i kontanthjælpssystemet.
Ekstra Bladet kaldte det daværende system for det glade vanvid.
Ja, sågar tidligere statsminister Poul Nyrup Rasmussen kunne indse det forkerte og udtalte således til Jyllands-Posten: Jeg kan ikke acceptere det.
Et så voldsomt beløb er anstødeligt, det strider imod almindelige menneskers retfærdighedssans, en eller anden form for samlet loft kommet vi nok ikke udenom.
Det er fuldstændig uholdbart med et system, der medvirker til at fastholde ledige på offentlig forsørgelse.
At være selvforsørgende er efter min opfattelse en væsentlig nøgle til et bedre liv og en bedre integration i det danske samfund.
Derfor har vi under VK-regeringen fra 2001 og helt frem til september sidste år
holdt fast i, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Det betyder, at der skal være en mærkbar økonomisk gevinst for den enkelte ved at arbejde frem for at være på passiv forsørgelse.
Jeg er faktisk meget stolt af at have medvirket til, at der gennem de seneste 10 år er sket en væsentlig stigning i incitamentet til at være i job.
I 2001 havde 185.000 personer en økonomisk gevinst på under 1.000 kr. om måneden ved at være i job frem for på offentlig forsørgelse.
I 2011 er det tal reduceret til 74.000 personer.
Denne markante reduktion skyldes bl.a. indførelsen af kontanthjælpsloft og den starthjælp, som den nuværende regering altså har valgt at fjerne, og det er til trods for, at vi fra flere forskellige undersøgelser rent faktisk ved, at såvel kontanthjælpsloftet som starthjælpen har medvirket til, at flere er kommet i beskæftigelse de seneste 10 år.
Med fjernelsen af kontanthjælpsloftet og starthjælpen og 225-timers-reglen vender vi altså tilbage til situationen, fra før VK-regeringen kom til i 2001.
Det er Venstre imod!
Det er et skridt i den forkerte retning, og jeg er ikke et sekund i tvivl om, at forslaget vil medføre, at det for tusinde af mennesker fremover netop ikke vil kunne betale sig at arbejde.
Faktisk har vi jo regeringens egne ord for, at det vil betyde en reduktion i arbejdsudbuddet med helt op til 3.000 fuldtidspersoner.
Med andre ord vil mindst 3.000 flere personer vælge at blive hjemme på sofaen frem for at være i job, alene fordi kontanthjælpsloftet, starthjælpen og 225-timers-reglen er blevet afskaffet.
Det kan jo undre, al den stund at man i regeringsgrundlaget har givet et løfte om at øge arbejdsudbuddet med 55.000 fuldtidspersoner, og de 55.000 fuldtidspersoner er ud over effekten af VK-regeringens genopretningspakke, dagpengereform fra 2010 og efterlønsreformen.
Jeg kan bare sige til regeringen: Der er lang vej til at nå det mål, og vi har stadig til gode at høre, hvad det er for reformer, der skal øge arbejdsudbuddet med 55.000 personer.
De berømte trepartsforhandlinger, som vi jo før valget fik som svar på alle rigets udfordringer, lader jo stadig vente på sig.
Regeringen har nu indført en lovgivning, der betyder, at det for et ægtepar på kontanthjælp gælder, at den ene af ægtefællerne skal have et job med en indtægt på knap 30.000 kr. om måneden, for at det skal kunne betale sig at arbejde og skifte kontanthjælpen ud med en lønindtægt.
Nu kan jeg se på formanden, at min tid er ved at være udløbet, og det er jo trist, for jeg har rigtig mange andre gode ting, jeg gerne vil sige, men det håber jeg at få lejlighed til under debatten.