Lone Dybkjær (RV), 2010-04-13:
Der kom en undersøgelse for nylig, der viste, at det stod ret galt til med holdningen i forhold til ligestilling.
Det tror jeg sådan set ikke man – formelt i hvert fald – kan sige er tilfældet herinde, men man kan diskutere, hvor reelt ønsket om ligestilling er.
Men det er en anden snak; vi har i hvert fald forskellige opfattelser af det.
Der synes jeg jo, man kan sige, at det da er godt, at statsministeren, om ikke siger, at han går ind for kvoter, så dog praktiserer det, for det er jo reelt det, han gør.
Vi har ni kvinder og ni mænd i regeringen og så en statsminister – et ulige antal vil jo altid give én mere til en af grupperne, så længe vi i hvert fald kun opererer med to køn, og det gør vi jo, indtil videre i hvert fald.
Så er det jo i øvrigt karakteristisk for debatten, at hver gang vi får sådan en debat, kører man frem med, at der nu er kommet nogle svage mænd.
Og det er også rigtigt, jeg tror, vi i fremtiden får nogle problemer med mænd, der ikke er så tilpassede.
Men det vedrører altså bare ikke det her forslag; det kan vi tage under den større ligestillingsdebat.
Det Radikale Venstre går ind for forslaget, fordi vi synes, der skal tages nogle midler i brug, sådan at vi får lavet den nødvendige forandring inden for en rimelig tidsramme.
Og det her er selvfølgelig ikke det eneste middel, men det er et af dem.
Som jeg allerede har været inde på lidt tidligere i debatten, er jeg jo efterhånden ganske belastet af min alder, jeg er i hvert fald nok alderspræsident blandt dem, der er til stede her i dag, og jeg har gennem hele mit professionelle liv hørt, at kvinderne kom, og at de var der, for man kunne bare se på mulighederne for rekruttering osv. osv.
Og hvad er der sket?
Meget, meget lidt.
Og det gælder sådan set både den offentlige og den private sektor.
Jeg tror, jeg tidligere har nævnt – men det er jo somme tider udmærket at gentage sig selv i Folketinget – at Aalborg Universitet jo kom til den chokerende erkendelse, at til trods for at der var kommet langt flere stillinger, var der intet sket procentisk på ligestillingsområdet.
Der var selvfølgelig kommet flere kvinder, ligesom der var kommet flere mænd, men fordelingen var nøjagtig den samme som for 25 år siden, og det gjaldt både adjunkter og professorer, og hvad ved jeg.
Med hensyn til KL må man sige, at da vi fik kommunesammenlægningen og alting, var vi jo nogle, der håbede på, at der måske kom lidt flere kommunaldirektører af hunkøn, fordi det er det underrepræsenterede køn.
Kvinderne er ikke derfra, hvor lederne rekrutteres, og derfor må man selvfølgelig også sætte ind dér.
Derfor er jeg jo enig med dem, der siger, at selvfølgelig skal vi kigge på fødekæden.
Jeg tror bare, at kvinderne er i fødekæden, men hierarkierne er bygget på en sådan måde, at hvis ikke man gør en aktiv indsats, kommer kvinderne ikke frem.
De krav, der stilles i de hierarkiske strukturer, er krav, som kvinderne dårligere lever med end mændene.
Kvinder er mere sårbare over for meningsløsheder, kunne man også sige – nogle af de meningsløsheder, der skal til, for at man kan bevæge sig op i hierarkierne.
Så vi er tilhængere af det her forslag, men det er jo bare det ene af forslagene.
Så synes jeg, det er vigtigt, når vi så diskuterer det her, at vi i forbindelse med et udvalgsarbejde måske kunne finde frem til: Hvad vil charteret give?
Hvad kan det, at man laver en task force med aktionærer, give?
Og lad os så prøve at se, om det overhovedet er sandsynligt, at det vil flytte på noget som helst inden for den nærmeste fremtid.
Så har der været en stor diskussion i dag om fagforeningerne, og jeg skal sådan set ikke blande mig specielt i fagforeningsdiskussionen.
Så der er sket ændringer der, men selvfølgelig har det også været en kamp, og det er det jo i mange fagforeninger.
Jeg synes bare slet ikke, det vedrører virksomhedsdiskussionen.
Jeg ser slet ingen parallel mellem fagforeninger og virksomheder, jeg ser en parallel mellem fagforeninger og Dansk Industri, og der er vi altså ikke gået ind og har foreslået, at der skulle være en kvotering.
Jeg ser derimod virksomhederne, hvis vi endelig skal tage en parallel et andet sted i samfundet, som en parallel til den offentlige sektor, og der vil jeg godt sige til ligestillingsministeren, at der har ligestillingsministeren en stor opgave.
Hvis der overhovedet skal skabes fremgang i den offentlige sektor, når det vedrører kvinder på ledelsesposter, er der noget at løfte der.
Og det sker også kun, hvis der tages nogle initiativer.
Så kan vi diskutere, om vi skal have nogle mål, eller vi skal have nogle kvoter, men der sker ikke noget inden for en rimelig overskuelig tid, hvis ikke der fastsættes nogle mål.
Så kan vi kalde det kvoter eller mål, eller hvad ved jeg.
Det kommer bare ikke af sig selv, det bliver jeg desværre nødt til at sige, og der taler jeg med en vis erfaring.
Det har jeg slet ikke noget imod.
Jeg reflekterede over det, fru Ellen Trane Nørby sagde.
Hun havde det her med kvotekvinder.
Men jeg synes ikke, det er et skældsord.
Jeg kender meget værre skældsord.
Dem kan jeg ikke sige her fra talerstolen, for så bliver jeg smidt ned.
Så dem vil jeg slet ikke tage i min mund.
Men jeg sagde ikke, at jeg ikke havde tillid til mændene.
Faktisk vil jeg jo sige, at jeg i en lang række sammenhænge f.eks. har stået for, at mænd var lige så gode over for deres børn, som kvinderne var, og derfor har jeg været en varm fortaler for fælles forældremyndighed.
Det er vel tillid til mænd.
Jeg mener, at vi dog har set et par eksempler igennem krisetiden og også tidligere på, at der var mænd, der ikke rigtig var tilliden værdige.
De sad i nogle magtstrukturer.
Roskilde Bank er jo et meget godt eksempel på, at magtstrukturen faktisk korrumperede.
Hvis jeg nu er flink over for mændene, vil jeg sige, at det var magtstrukturen, der korrumperede bestyrelsen, fordi den blev for indspist.
Det er det, det handler om.
Det handler jo om, at vi skal have bredde i vores virksomheder.
Vi skal have talentudnyttelse i vores virksomheder, og det er derfor, jeg synes, at der skal flere kvinder ind.
Men masser af eksempler i dag viser, at når mænd rekrutterer, rekrutterer de ofte, medmindre de har været igennem en eller anden særlig proces, sig selv, dvs. en af samme køn, dvs. mænd.