Karl H. Bornhøft (SF), 2010-02-09:
At leve med en alvorlig sygdom er belastende, og det kræver rigtig mange kampe, og så kræver det altså desværre også ekstra udgifter i hverdagen.
Når sygdommen giver patienten store tandproblemer, er det altså oven i alt det andet en voldsom belastning og en stor økonomisk byrde, nogle gange på rigtig mange tusinde kroner.
Hvis man lider af en sygdom, som giver problemer med tænderne, er det jo i dag hovedsagelig ens eget ansvar at betale.
I SF mener vi faktisk ikke, det er rimeligt, og det er derfor, vi sammen med Socialdemokratiet har fremsat det her forslag om at give tilskud til patienter, der får store udgifter til tandbehandling på grund af deres sjældne, medfødte sygdom.
En hel del kræftpatienter får store problemer med tænderne, det har vi erkendt – ikke på grund af selve kræften, men på grund af den strålebehandling eller den kemoterapi, der gives.
Og heldigvis sikrer vi igennem sundhedsloven, at de her kræftpatienter så får tilskud til deres tandbehandling.
Det er en ordning, som vi i SF er meget glade for, og det deler vi jo heldigvis med rigtig mange andre i den her sammenhæng.
For det er hårdt at leve med en kræftsygdom.
Og i den her sammenhæng må vi så sige, at vi har løst problemet for kræftpatienterne, men der er altså andre mennesker, der står tilbage med det her problem.
Det gælder jo altså for en række andre patienter – patienter, som på grund af anden sygdom får store tandproblemer og store udgifter til tandlægeregninger.
Ca. 5.000 danskere lider af en sjælden medfødt sygdom, som giver dem ekstra store problemer med tænderne og derfor ekstra store udgifter til hyppige tandlægebesøg med meget omfattende og dyre behandlinger.
Ligesom kræftpatienterne får de altså tandproblemer på grund af deres sygdom, og derfor må det være helt oplagt, at vi også for denne gruppe vælger at skaffe en løsning, selv om gruppen jo naturligvis er mindre end hele gruppen på kræftområdet.
De patienter, som forslaget jo altså her omhandler, er en relativt afgrænset gruppe – et sted mellem 1.300 og 2.500 personer.
Jeg vil da ikke lægge skjul på, at vi meget gerne vil hjælpe mange flere i den her sammenhæng.
Men jeg synes, at det her er et problem, som vi næsten nødvendigvis er tvunget til at løse, fordi vi faktisk næsten har løst det tilsvarende problem for kræftpatienterne.
Derfor hænger det for mig uløseligt sammen, at vi også får den her del af det med.
Jeg er nødt til at sige i den her sammenhæng, at det er oplagt en prioriteringssag.
Her synes jeg så desværre, at vi skal konstatere, at regeringen og oppositionen åbenbart har forskellige prioriteringer.
Det har debatten jo afspejlet.
Regeringen synes jo åbenbart, det er vigtigere at have fokus på at give de private sygehuse ekstra profit.
Vores fokus er så på at give flest muligt patienter en værdig behandling, også når sygdommen sidder i tænderne.
Derfor er det lidt beskæmmende, at vi skal have den her diskussion på den her måde, for det her forslag er et beslutningsforslag.
Vi kan sagtens finansiere det i SF's forslag til finanslovprogrammet.
Nu er det ikke det, der er blevet vedtaget, desværre.
Så derfor må det være sådan, at hvis der nu var en politisk vilje til det her, så sagde ministeren og de øvrige borgerlige partier: Ja, vi går ind og bearbejder det her beslutningsforslag, og så finder vi sammen en finansiering af det her.
Det synes jeg der ville have været format over.
Desværre ser det så ud til, at det måske ikke lykkes denne gang.
Men så er der jo det håb for fremtiden, at regeringer da gudskelov ikke sidder evigt.