Vivi Kier (KF), 2013-04-04:
Tak, hr. formand.
Så står vi her igen med en årlig redegørelse om ligestilling og dermed også muligheden for en debat, og som jeg havde forventet, er det jo blevet en meget bred debat med mange forskellige vinkler.
Regeringens perspektiv- og handlingsplan ridser en lang række igangværende indsatser op, indsatser, som i løbet af i år vil munde ud i en række nye evalueringer og analyser.
Dem vil vi selvsagt følge op på senere og kommentere, når evalueringerne lægges frem.
Så ridser regeringen en række temaer op, som den gerne vil arbejde for og med i det kommende år.
Det første emne, jeg vil kommentere, er vold, med fokus på såvel offer som gerningsmand, som jeg finder er et meget relevant tema at forholde sig til.
Her afventer vi også en evaluering af den igangværende nationale strategi.
Men som konservativ vil jeg gerne, at man udbygger forpligtende samarbejder med den frivillige verden.
Jeg tror faktisk, at den frivillige verden vil være langt bedre til at få såvel offeret som voldsudøveren i tale.
På landsplan findes der faktisk offerrådgivninger i alle landets politikredse, og det var måske værd at gå i dialog med denne erfarne, men frivillige organisation.
Så ridses der en lang række områder op, hvor man ønsker forenkling og afbureaukratisering.
Det hilser jeg som konservativ altid velkommen.
Men samtidig ønsker man en lang række nye netværk, nye afrapporteringer, så vi kan måske sige, at det er så som så med, hvor meget afbureaukratisering der ligger alt i alt.
Så er der temaet menneskehandel.
Menneskehandel skal vi til enhver tid gøre alt for at bekæmpe.
Men også her må vi jo erkende, at vi mangler effektive redskaber til at få de handlede mennesker i tale.
Den frivillige verden møder mennesker på en helt anden og ligeværdig måde, end det er tilfældet ved mødet med myndighedspersoner.
Så må jeg sige, at jeg er bekymret for alle de nye tiltag som skolepenge, uddannelsesforløb, børnepasning m.v. i forhold til at kunne forberede de handlede kvinder til hjemsendelse.
Jeg mener, at ministeren i stedet for bør fokusere langt mere på en tæt dialog med de pågældende lande og på at få skabt forpligtende samarbejder landene imellem.
Jeg synes, at vi jo meget gerne skal medvirke til at eksportere vores fantastiske måde at lave et socialt sikkerhedsnet på til udsatte borgere i andre lande.
Så er der uddannelsessystemet, hvor især drenge falder fra erhvervsuddannelserne, og der har vi alle sammen en fælles udfordring.
Vi ved jo, at der er forhandlinger om en folkeskolereform, og at der kommer forhandlinger om erhvervsuddannelserne.
Det skal jo gerne være forhandlinger, som ender med, at vi får et langt bedre uddannelsessystem, også for drengene, og at alle gennemfører deres uddannelse.
I forhold til den del skal der ikke herske nogen tvivl om, at jeg som konservativ uddannelsesordfører vil bruge rigtig meget krudt på og rigtig mange kræfter på, at vi får moderniseret uddannelsesparathedsvurderingen – det er et frygteligt ord – for det er for mig at se et værktøj, vi skal bruge langt bedre, end vi gør i dag.
Her kan vi nemlig sætte meget klare mål og handleplaner op for, hvordan man kan opnå at gennemføre uddannelser, der både ønskes af og matcher den enkeltes kompetencer.
Så peger regeringen på en udfordring i forhold til at tiltrække mandlige pædagoger.
Men i de senere år har vi jo set rigtig mange kommuner sætte så mange særregler op for de mandlige ansatte på grund af mistanken om og frygten for pædofili, at det måske er lige nøjagtig her, årsagen ligger til, at det er svært at tiltrække denne gruppe til faget.
Så må jeg sige, at igen indgår ønsket fra regeringens side om øremærket barsel til mænd.
Jeg vil gerne slå helt klart fast, at vi Konservative heller ikke på det her område ønsker at blande os i den enkelte families frihed til at indrette sig.
Hvordan den enkelte familie ønsker at udnytte barselsperioden, må til enhver tid være op til denne families beslutning.
Familien er en rigtig vigtig grundpille i vores samfund.
Det offentlige skal aldrig tage ansvaret fra familierne.
I stedet for skal det offentlige sikre bedre muligheder for, at familierne selv kan indrette sig i deres hverdag.
Jeg siger derfor nej til politiske initiativer, som fratager familierne deres frihed juridisk såvel som økonomisk.
For mig at se
overskrider man den her grænse, når vi ser, at Ligebehandlingsnævnet bruger tid og kræfter på meget, meget små sager som eksempelvis forskellen i prisen på klipning af kvinder og mænd eller forskellige priser for medlemskaber af svingerklubber for kvinder og mænd osv.
Jeg mener, at der helt klart må være en bagatelgrænse; vi må sætte en bagatelgrænse for, hvilke sager Ligebehandlingsnævnet skal tage sig af.
Det Konservative Folkeparti er en varm tilhænger af reel ligestilling mellem kønnene forstået som mænd og kvinders lige muligheder for at udfolde deres individuelle evner, anlæg og interesser.
Vi måler derimod ikke graden af ligestilling på, om der nu også er nøjagtig lige mange mænd og kvinder, der vælger samme uddannelse eller erhverv.
Det er de reelle muligheder, der er afgørende.
Kønskvotering er vi grundlæggende imod, idet kvoter strider mod opfattelsen af ligestilling forstået som lige muligheder.
Det Konservative Folkepartis politik hviler på det livssyn, at mennesker er født forskellige, og den kendsgerning skal vi værne om og ikke bekæmpe.
Opgaven er altså ikke at gøre menneskene endsige kønnene ens, men derimod at tilstræbe, at de enkelte mennesker uanset køn, og uanset hvori de medfødte evner og anlæg består, får lige muligheder for at udfolde sig inden for den ramme, der nu engang er for, hvad vi også i respekt for andres muligheder tillader.