Lene Espersen (KF), 2013-04-09:
OSCE er kendetegnet ved – og det har man jo også kunnet høre på debatten her i dag – at der er meget bred politisk opbakning til det arbejde, der foregår.
Derfor bliver det, som vi siger her fra talerstolen, jo lidt en gentagelse, for vi er sådan set optaget af at bruge OSCE offensivt i samarbejdet på de områder, hvor vi mener at OSCE kan gøre en forskel.
Ikke desto mindre er det et unikt samarbejde.
Det bygger, som flere ordførere har været inde på, på Helsingforstraktaten fra 1975, og det betyder altså, at man kan fejre 40-årsjubilæum i 2015.
Der er 57 lande, der er medlem af OSCE, fra Nordamerika til det østlige Rusland og Centralasien, og Mongoliet er jo blevet nyt medlemsland.
Så det er altså et unikt samarbejde.
Som flere har været inde på, har Irland haft formandskabet og særlig sat fokus på noget, der i hvert fald set med danske øjne er overordentlig vigtigt i den menneskelige dimension, nemlig mediefriheden.
Det er et fokus, som vi fra dansk side har bakket op om, og jeg vil gerne rose udenrigsministeren for den tale, der blev holdt, da udenrigsministeren havde mulighed for det, og diskussionen var der.
Det er et vigtigt område for os.
Men på den konference, der var om den menneskelige dimension, lykkedes det jo altså desværre ikke at nå til enighed, da OSCE's udenrigsministre mødtes i Dublin.
Det skyldes, som flere har været inde på, Rusland og Hviderusland, og det er naturligvis ærgerligt, at to medlemsstater er i stand til lidt at boykotte eller kidnappe en proces, som sådan set er overordentlig vigtig, ikke mindst set i lyset af nogle af de nye medlemslande og de medlemslande, der faktisk kæmper med de her problemer.
Men der er jo ikke andet for end at fortsætte og så håbe på, at man får et gennembrud.
Vi har jo haft et håb om, at der kunne komme et fornyet fokus på CFE-traktaten.
Her har vi desværre også oplevet russisk blokade, og samtidig har vi jo fra dansk side taget initiativ til og sat fokus på, at Wiendokumentet kunne komme op igen, og at der kunne ske fremskridt der, således at vi fik styrket de standarder, der er for, hvordan man underretter hinanden, når man køber militært ind.
Ikke desto mindre synes jeg, det er vigtigt at sige, at det fokus, der har været på sikkerhedspolitikken, må fortsætte, og der er det selvfølgelig også vigtigt for Det Konservative Folkeparti at få fremhævet, at der – på trods af at der er områder, hvor samarbejdet ikke fungerer fuldt ud – altså også er fremskridt flere steder.
Et område, hvor jeg synes det har været interessant at følge det irske formandskab, har været med hensyn til at få sat skub i processen vedrørende frosne konflikter.
Her tænker jeg på Moldova med Transdnestrkonflikten og på Georgien med Nagorno-Karabakh-konflikten.
For begges vedkommende har det interessante jo været, at Irland har forsøgt at trække på de erfaringer, man har gjort sig med konflikten i Nordirland, som en måde at få løst op for nogle af problemerne på.
Og selv om man ikke for alvor kan tale om, at der er startet en politisk proces, så synes jeg, at det her er værd at fremhæve, at man i hvert fald har forsøgt at bidrage med bl.a. involvering af civilsamfund og medier.
Jeg synes også, det er værd at fremhæve, for det er vigtigt, at Danmark yder nationale bidrag dels til Kirgisistan til politimissionen, dels til Tadsjikistan til grænsekontrollen.
For mig at se er det nogle bidrag, der er værd at holde fast i.
Ikke mindst nu, hvor det internationale samfund er i gang med at trække deres militære bidrag ud af Afghanistan, er der nok et yderligere behov for at sikre, at der er stabiliserende tiltag i regionen.
Så det synes jeg også er værd at fremhæve.
Endelig vil jeg sige til udenrigsministeren, at valgobservationen jo skal fortsætte, og her håber jeg på, at det samarbejde, der skal være mellem ODIHR og den parlamentariske forsamling, er et samarbejde, der også kan foregå, på trods af at der har været gnidninger.
Jeg synes, det er vigtigt at få fremhævet, og at det fortsætter.
For øvrigt vil jeg også udtrykke min anerkendelse af det arbejde, der sker i den parlamentariske forsamling.
Det er faktisk et ganske udmærket erfaringsindspark, også til nye medlemslande, der kan se, hvordan vi organiserer os på andre måder, ligesom det er værd at fremhæve, at det, at man lærer hinanden bedre at kende som mennesker, faktisk også er med til at skabe nogle rigtig gode kulturelle kontakter, der efterfølgende kan bruges politisk.
Så alt i alt vil jeg sige, at det er en rigtig god redegørelse, som udenrigsministeren har lavet, og vi ønsker held og lykke med det videre arbejde.