Pernille Skipper (EL), 2015-12-18:
Jeg må nok også indrømme, at man nogle gange kunne bilde mig alt muligt ind om rækkefølgen i det her.
Tak til ministeren for besvarelsen.
Jeg vil sige, at krigen mod narkotika har været ført i mere end 40 år, og den har fejlet fuldstændig.
Det burde være klart for enhver.
Flere og flere straffe, hårdere bøder, minimumsstraffe, mere politi og mange flere sanktioner er der hele tiden kommet mere af, men problemerne er ikke blevet mindre.
Selv hvis man kigger på Danmarks egne tal, hvad ministeren også var inde på, så er det slående, at vi stadig væk har så mange dødsfald, og ifølge Sundhedsstyrelsen er antallet af, hvor mange misbrugere vi har i Danmark, kun stigende på trods af strafskærpelser og flere sanktioner.
Det er den samme tendens, man ser på verdensplan.
FN estimerede sidste år, at antallet af stofbrugere på verdensplan nu er steget til 250 millioner mennesker.
Og fra bare 2008 til 2012 steg det antal med 18 pct.
Det er altså virkelig vildt, så man må sige, at der ikke er kommet meget godt ud af den linje, der har været ført, indtil videre.
Samtidig finansierer narkotika organiseret kriminalitet.
Det er den mest lukrative form for international kriminalitet, der findes, og i 2005 blev det vurderet, at der var en samlet salgsværdi af narkotika på verdensplan på 332 mia. dollar.
De menneskelige omkostninger er enorme, og det er en ulykkelig skæbne, når der er et menneske, som får problemer med et misbrug af narkotika.
Det har sociale konsekvenser, og det har sundhedsmæssige konsekvenser.
Både i de rigeste lande og i de fattigste lande kan vi se, hvordan et misbrug kan ramme mennesker rigtig, rigtig hårdt.
Men det er ikke kun selve stoffet, der skaber problemerne.
Det er også den måde, hvorpå verdens ledere håndterer problemerne og forsøger at håndtere eksistensen af stoffer på.
Den narkorelaterede vold er eksploderet i lande som Mexico og Honduras.
I Mexico tror jeg det er 80.000 mennesker, der er blevet dræbt i kampen mellem narkokartellerne og militæret siden 2006.
80.000 mennesker er døde, ikke af narkotika, men som en følgevirkning af narkotika.
Der er i 33 lande dødsstraf for narkotikaforbrydelser.
De henretter omkring tusind mennesker hvert eneste år, og i et land som USA sidder der omkring en halv million mennesker fængslet for narkotikaforbrydelser.
Også mindre forbrydelser som besiddelse til eget forbrug kan altså føre til rigtig lange fængselsstraffe i et land, som vi ellers ofte sammenligner os med.
Overalt i verden ser vi, hvordan kontroltilgangen med politi og hårde straffe forhindrer mennesker i at søge sundhedstilbud og hjælp, hvilket betyder, at det bliver sværere at bekæmpe hepatitis og hiv.
Som ministeren også er inde på, er menneskerettigheder blevet glemt i kampen mod narkotika.
Drab, tortur, arbejdslejre uden dom og dødsstraf er ikke noget, der er ualmindeligt på verdensplan, og det går både ud over bagmændene, men også brugerne – mennesker, som i virkeligheden er ofre og har brug for hjælp.
Derfor er det bestemt ikke uvæsentligt, når ministeren taler om menneskerettigheder og taler om at bære menneskerettighederne og kampen mod dødsstraf ind i UNGASS.
Jeg vil gerne sige, at vi i hvert fald kan støtte det i Enhedslisten.
Men jeg mener også, at hvis vi skal komme problemerne til livs, skal vi erkende to ting, som ministeren mangler at erkende i sin tale.
For det første er det, at en enorm stor del af de narkotikarelaterede problemer med vold og sociale og sundhedsmæssige konsekvenser ikke kun er et resultat af selve stofferne.
Det er også et resultat af den måde, man forsøger at bekæmpe stofferne på.
Den bliver et problem i sig selv.
For det andet må vi indse, at en målsætning om en total narkotikafri verden er utopisk, og at det, hvis man fastholder den utopi, er skadeligt for det, der burde være det reelle mål, nemlig at få den størst mulige reduktion af de skader, der opstår, når folk indtager stoffer.
Lige nu er der altså på verdensplan som hovedregel en tilgang, som forværrer problemerne i stedet for at afhjælpe dem.
Og vi ved jo fra vores egen lille andedam i Danmark, at mennesker faktisk også med et forbrug af heroin kan leve uden at skade sig selv, uden at skade andre og det omkringliggende samfund og måske endda bidrage positivt, hvis vi altså vel at mærke har den rigtige tilgang til problemerne i stedet for at kaste mennesker i fængsel og smide nøglen væk.
Heldigvis skifter de internationale vinde, og jeg synes, at ministeren mangler at svare på – og jeg håber, at hun går op igen, så vi kan få et svar – hvordan Danmark vil stille sig over for de lande i UNGASS, som kæmper for, at de også kan få lov til at forsøge sig med afkriminalisering i deres lande.