runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 2010-01-13:
Jeg vil gerne have ministeren tilbage til diskussionen om de børn, der får alvorlige psykiske lidelser.
Jeg ved godt, at ministeren gerne vil have en standarddiskussion om asylpolitikken,
det fremgår meget tydeligt, men det er ikke det, den her diskussion handler om.
Den her diskussion handler om det medansvar, vi har, for at børn udvikler alvorlige psykiske lidelser, mens de er i Danmark.
Derfor vil jeg igen spørge ministeren, om ministeren vil udvide den ordning, der er, hvor familier kan bo uden for centrene, når det positivt er dokumenteret, at den ordning dog i det mindste gør, at børnene får det markant bedre, end de ellers har, og dermed formodentlig også på et tidspunkt jo vil være i stand til at tage tilbage til deres land, hvis de på et tidspunkt vurderer, at det er sikkert.
Det er ene og alene: Vil ministeren udvide ordningen, så de her børn kan få det bedre?
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-01-13:
Men det, der er vores fordring her fra Christiansborg, er jo, at produktiviteten er og bliver den samme og helst, at den bliver forbedret.
Og derfor vil jeg gerne spørge sundhedsministeren: Hvilke effektiviseringskrav eller forventninger har ministeren til det offentlige sundhedsvæsen, som udgangspunktet er allerede nu, altså vel at mærke for produktiviteten i 2010?
Det er jo sådan, at hvis produktiviteten falder i det offentlige sundhedsvæsen og patienterne står og banker på døren, giver det udvidede frie sygehusvalg patienterne nogle rettigheder, men jeg vil også gerne have sundhedsministeren til at svare mig på, at hvis produktiviteten falder i det offentlige og det udvidede frie sygehusvalg giver patienterne retten til at komme på et privathospital og blive behandlet der, hvordan er det så vi kan forvente, at slutfacit i budgettet 2010 bliver?
Vil man, fordi der er lavere produktion i det offentlige, se et mindre træk på økonomien, eller vil man se et større træk på økonomien, jævnfør at patienterne bliver behandlet på privathospitalet til en højere takst, end det ville koste at behandle dem i det offentlige sundhedsvæsen?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-01-13:
Jamen jeg har stor forståelse for, at det er meget, meget svært at styre økonomien i så stor og kompliceret en institution, som vores samlede sundhedsvæsen er.
Jeg er helt på det rene med, at det er svært.
Det ændrer imidlertid ikke ved det faktum, at det er regionernes opgave at gøre det, og det, jeg sagde, var, at færre hænder ud fra en alt andet lige-betragtning selvfølgelig også vil medføre lavere produktivitet.
Og så antydede jeg, at jeg ikke var sikker på, at vi ved udgangen af 2010, altså pr. 31. december 2010, havde færre hænder, end vi havde ved udgangen af 2009, men det vil tiden jo vise, og det er jeg sikker på at hr. Flemming Møller Mortensen også vil undersøge.
Men ja: Jeg er med på, at det er meget svært at styre vores sundhedsvæsen, og at det er en kompliceret opgave, men det ændrer imidlertid ikke ved, at det er sygehusejerne, der har driften og dermed også ansvaret for det.
Fru Sophie Hæstorp Andersen sagde mange gange »faktum er«, og jeg er enig i, at faktum er, at vi bliver flere ældre, men jeg er ikke enig i, at faktum er, at der ikke er tilført mange ekstra milliarder til det her sundhedsvæsen, og jeg er ikke enig i, at faktum er, at vi ikke har en i virkeligheden meget, meget god kræftbehandling.
Jeg vil kunne komme med mange tal – dem har jeg ikke med lige her – der viser, at den danske kræftbehandling er på vej mod topklasse; der er mange resultater, vi kan være stolte af, og der er sket en stor udvikling bare siden 2007.
Jeg er heller ikke enig i, at faktum er, at ventetiderne ikke er faldet drastisk, for det er de rent faktisk.
Fra vi indførte det udvidede frie sygehusvalg 1. januar 2002, dengang det var 2 måneder, er de faldet med ca. 30 dage.
Så har de stået stille siden den tid, men vi har siden den socialdemokratiske regering reduceret ventetiderne på ikkelivstruende sygdomme ganske kraftigt som følge af det udvidede frie sygehusvalg.
Så det, fru Sophie Hæstorp Andersen kalder faktum, er ikke faktum.
Vi har reduceret ventetiderne, og vi har et bedre sundhedsvæsen, end vi havde i 2002.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-01-13:
Ministeren svarer stadig væk ikke på mit spørgsmål.
Punkt 2: Er det korrekt, at ministeren, selv om der nu bliver fyret en masse mennesker, kan garantere, at man ikke vil opleve kvalitetsforringelser for patienterne ude rundtomkring?
Og vil ministeren garantere, at der stadig væk kan behandles flere mennesker i vores sundhedsvæsen, også i vores offentlige sundhedsvæsen, og ikke bare ved, at patienterne i stadig stigende grad overføres til det private sundhedsvæsen?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-01-13:
Det private sundhedsvæsen fylder jo ca. 2 pct. af det samlede danske sundhedsvæsen, og det har været med til at reducere ventetiden for en masse patienter, så det synes jeg vi skal være glade for.
Og så forstår jeg egentlig ikke, hvorfor man i en debat om budgetoverskridelser i en dansk region begynder at diskutere, hvad der er sket i Sverige.
Faktum er jo, at vi har sørget for, at der er kommet utrolig mange midler til det danske sundhedsvæsen, og om Sverige har haft en underudvikling for år tilbage, som de nu er ved at indhente, ligesom vi har sørget for at indhente det tidligere, ved jeg ikke.
Men vi har i hvert fald bragt os op på at have en større vækst i det danske sundhedsvæsen, end der i øvrigt er vækst i økonomien.
Liselott Blixt (DF), 2010-01-13:
I radioavisen i dag kunne vi høre endnu en sag om ambulancer i hovedstaden.
Den her gang handlede det om dialysepatienter, som kunne vente op til 7 timer på at få en ambulancekørsel hjem efter en dialysebehandling.
De ligger på sygehuset uden at kunne få deres kost og venter på at komme hjem.
Mange af de her dialysepatienter er diabetespatienter, hvor vi ved, at det er utrolig vigtigt, at de får deres måltider på faste tidspunkter.
Man havde også været ude for, at man to eller tre gange havde måttet omdirigere en ambulance til en akut kørsel, netop fordi de havde ventet så længe, at de var blevet dårlige undervejs og måtte akut indlægges i stedet for at blive kørt hjem.
Vi får den ene sag efter den anden om ambulancekørslen, specielt i hovedstaden, men jeg ved, at der også er andre problemer i andre dele af landet.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre ministeren: Hvad mener ministeren vi kan gøre ved det her problem?
Hvordan kan vi gøre folk trygge ved, at vi har et ambulanceberedskab, der virker, både når det gælder akut, og også når vi har de almindelige kørsler, når man skal hjem fra en behandling?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-01-13:
Jeg må straks tilstå, at jeg ikke har hørt radio i morges om det her emne, men det skal ikke afholde mig fra at gå ind i diskussionen.
Til det, jeg ser, og det, som fru Liselott Blixt nævner med 7 timers ventetid, vil jeg gerne sige, at det synes jeg lyder uacceptabelt – ganske enkelt uacceptabelt.
Jeg har lyst til lige at tilføje, at når vi taler om responstiderne generelt i Region Hovedstaden, er de jo flotte i forhold til det, man må leve med i store dele af Region Sjælland og i store dele af Vestjylland.
Responstider i gennemsnit på 5-6 minutter i Region Hovedstaden er jo flot i forhold til der, hvor der er store geografiske afstande.
Det ændrer ikke ved, at vi savner en redegørelse for, hvad sondringen er imellem det, som Region Hovedstaden kalder kørsel 1 og kørsel 2, hvor kørsel 2 er de ikkeakutte.
Fru Liselott Blixt nævnte for mig her et eksempel på noget, der burde være kørsel 2, pludselig er blevet kørsel 1 på grund af den eksorbitant lange ventetid.
Det er utilfredsstillende.
Det tror jeg også godt at de ved i Region Hovedstaden, som har ansvaret for det her, og derfor må jeg bede Region Hovedstaden om at gå i offensiven og forklare, hvad de mener der er kørsel 1, og hvad det er for nogle krav, de har til kørsel 2, og hvilke krav om responstider de har stillet over for deres operatører på kørsel 2. Så må de forklare over for os, hvad der er op og ned i sagen, så vi ikke kun skal orienteres via pressen.
Det har jeg bedt om.
Liselott Blixt (DF), 2010-01-13:
Når vi ved lidt om ambulancekørsel, ved vi også, at vi har kørsel 1 og kørsel 2, de liggende transporter, og at der findes meget indimellem.
Vi ved også godt, at det, der bliver fokuseret meget på, er akutkørslen, kørsel 1, og mange af de andre kørsler bliver omdirigeret til en kørsel 1, når der er et akut opstået problem.
Det ser jo ud, som om problemet er, at der mangler nogle ambulancer i hovedstaden, hvilket man også kan tænke sig til, når man skærer ned fra næsten 100 ambulancer til det halve, nemlig at så må der mangle nogle et sted.
Det kan godt være, at responstiderne på akutkørslen så er blevet bedre, end den var tidligere, men så har vi alle de andre, der må vente i op til 7 timer.
Det her er jo ikke det eneste tilfælde, vi har hørt om.
Forleden dag var der en dement mand med hoftebrud, der måtte vente i op til 7 timer.
En ting er, at vi går ud og siger til regionen, at nu må den gøre det, men hvad vil ministeren gøre, hvis ikke regionen tager fat og retter op på de her problemer, så det bliver tilfredsstillende?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2010-01-13:
Ministeren kan jo godt på bedste newspeakvis kalde det omprioriteringer, men faktum er jo, at det drejer sig om op mod 1.000 ansatte – det er i hvert fald omkring 800 læger og sygeplejersker og andet personale, hvis man bare begynder at tælle de bebudede besparelser i regionerne, sådan som det allerede har været meldt ud.
Faktum er jo, at selv om vi har tilført flere penge til sundhedsvæsenet, både under den socialdemokratiske regering i 1990'erne og nu også under den borgerlige regering, så har man jo samtidig tilført dobbelt så mange midler til sundhedsvæsenet i Sverige og i England, hvilket betyder, at Danmark jo igennem mange år er sakket bagud, og at vi stadig væk ikke er højt nok oppe til at sikre os et sundhedsvæsen i verdensklasse, som regeringen også lovede i 2007.
Faktum er, at ventelisterne stadig er lige lange til en lang række operationer, faktum er, at kræftpatienter stadig væk føler sig svigtet, faktum er, at vi har flere ældre, og at vi får flere mulige behandlinger, og at vi fra Folketingets side har lovet akut kræftbehandling og behandlingsgarantier, ja, regeringen har lovet behandlingsgaranti helt ned til 1 måned.
Derfor bliver jeg ligesom min kollega nødt til at spørge: Vil ministeren, nu hvor der bliver fyret så mange mennesker, ikke bare i Region Hovedstaden, men i resten af landet, garantere, at det her ikke betyder forringelser, hverken på kvaliteten eller på de behandlinger, som borgerne kan forvente at få udført, og garantere, hvor de kan forvente at få dem udført – medmindre det er det, der er den underliggende dagsorden, nemlig at folk i endnu højere grad end tidligere skal ud på privathospitalerne og behandles der?
Liselott Blixt (DF), 2010-01-13:
Det er jo korrekt, at vi har en aftale, hvor vi også skal se på den fremtidige løsning på problemet med akutberedskabet.
Men vi har et problem, der er opstået akut, og vi har set det de sidste par måneder, og det skal jo også løses.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-01-13:
Altså, jeg tror ikke, at vi fra statens side ville være bedre til at drive hele ambulancetjenesten over hele landet – og jeg påkalder mig heller ikke så megen tro på egne evner, at jeg tror, vi i Sundhedsministeriet ville være bedre til det.
Vi har en opgavefordeling, der siger, at sygehusene drives af regionerne, herunder også alt det beredskab, der skal til for at komme ind på et sygehus.
Så det skal de drive.
Jeg er lidt i tvivl om, hvad der er op og ned i alle de historier, vi har hørt, og derfor skal Region Hovedstaden svare for sig, og de skal komme med en redegørelse for, om de mener, at pressen har gengivet historierne korrekt eller ikke har gengivet dem korrekt.
Men jeg skal være den første til at sige, at det, vi hører, og det eksempel, som fru Liselott Blixt har hørt, om, at en dialysepatient skal vente 7 timer, er uartigt; det går bare ikke, det vil vi ikke finde os i.
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-01-13:
Jeg vil gerne stille ministeren for sundhed og forebyggelse et par spørgsmål vedrørende dagens prikkerunde eller ugens prikkerunde blandt det sundhedsfaglige personale i det offentlige sundhedsvæsen.
Sundhedsministeren har her i dag sagt, at det er kompliceret.
Ja, det er det, og derfor har jeg faktisk også stor forståelse for, at sundhedsministeren har bedt om en redegørelse for området.
Men jeg vil spørge sundhedsministeren, om debatten ikke vækker nogle tanker eller nogle holdninger hos ham i retning af, at det her måske ikke er de imageproblemer, man har behov for i et sundhedsvæsen, som sundhedsministeren mange gange har sagt skal være et offentligt sundhedsvæsen i verdensklasse og et sundhedsvæsen, som til fulde kan det, der måtte være borgernes fordring.
I dag ser vi så, at de bliver fyret.
Og det er rigtigt, at tallet 1.000 er blevet bragt i middagsradioavisen i dag; FOA har været rundt og lavet lidt research, som siger, at 1.000 fyrede medarbejdere nok er det, man står over for.
Hvordan reagerer sundhedsministeren på det?
Vil sundhedsministeren give udtryk for en vis forståelse, eller vil han give udtryk for mangel på forståelse for, at det her kan have en demotiverende effekt på det personale, som i 2009 har ydet en ekstraordinær stor indsats derude for at få puklen af patienter væk i sundhedsvæsenet?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-01-13:
Det kan jeg desværre svare meget kort på.
For det er jo umådelig trist på en hvilken som helst virksomhed, også den, som jeg nu står med det helt overordnede ansvar for, når mennesker skal afskediges, og der er heller ingen tvivl om, at det, når der skal gennemføres afskedigelsesrunder og mennesker bliver usikre og spørger, om de har deres arbejde i morgen, så er stærkt demotiverende – stærkt demotiverende.
Det er jo et faktum; sådan er det.
Det ændrer imidlertid ikke ved, at vi er nødt til at følge spillereglerne for, hvordan Danmark er indrettet.
Og opgavefordelingen er sådan, som jeg har gentaget mange gange, og som jeg også godt tror hr. Flemming Møller Mortensen ved at den er, nemlig at regeringen kommer med pengene, de overordnede rammer, og hvis der er nye opgaver, kommer vi med flere penge.
Vi er år efter år kommet med flere penge til regionerne, og regionerne prioriterer.
Jeg har jo bedt regionerne, selv om det er deres ansvar, om at komme med en redegørelse, så vi kan blive klædt på til, hvad det er, der foregår.
Den redegørelse bad jeg om i går, men har ikke fået den endnu.
Men selvfølgelig er det umådelig trist, og selvfølgelig er det demotiverende.
Men det er regionerne, der er sat i verden for at drive sygehuse, og det er dem, der må tage ansvar for deres prioriteringer.
Vi kommer med flere og flere penge; det er faktum.
Flemming Møller Mortensen (S), 2010-01-13:
Jeg synes, det meget naturligt leder hen til et spørgsmål, hvori jeg gerne vil efterspørge sundhedsministerens holdning til, at sundhedsøkonomerne har været ude at sige, at afskedigelserne her givetvis vil føre til en serviceforringelse i det offentlige sundhedsvæsen.
Sundhedsministeren har her til en af de tidligere spørgere i dag sagt, at færre hænder vil give lavere produktivitet, så det har vi i hvert fald fået slået fast.
Sundhedsøkonomerne siger også, at det, vi i dag er inde i i det offentlige sundhedsvæsen, er en strukturtid, hvor der bliver ændret rigtig meget på strukturen, og dermed store forandringer: Vi samler rigtig mange specialer, og derfor kan det være noget vanskeligere at styre driften derude.
Her skal mit spørgsmål til sundhedsministeren gå på: Har sundhedsministeren medtænkt det her i budgetlægningen og forhandlingerne med regionerne, og har sundhedsministeren en forståelse for, at et sådant argument bliver fremført fra sundhedsøkonomisk side?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-01-13:
Igen må jeg sige, at jeg kender sagen fra pressen, og vi skal have mere fast grund under fødderne.
Jeg har også personligt undret mig over at høre, at man har reduceret antallet af ambulancer fra 90 til 47.
Det har jeg personligt undret mig over.
Når jeg så færdes i nogle andre miljøer, der kender lidt mere til Region Hovedstaden, siger de: Jamen det er ikke rigtigt; der er rent faktisk ikke reduceret, det er bare en måde, man opgør en ambulance på.
Er en ambulance noget akut, eller er det også et køretøj, der kører med ikkedødssyge mennesker?
Der er nogle definitoriske problemer.
Det, jeg vil gøre, er, at jeg vil have at vide, hvad det er, der er sket, og hvad det er for nogle krav, man har stillet til sin operatør.
Men fru Liselott Blixt har jo været med til at afsætte 0,5 mia. kr. til hele det akutte og præhospitale område, og fru Liselott Blixt skal snart have et møde med mig om, hvordan vi skal udmønte den halve milliard.
Derfor ved fru Liselott Blixt også, at vi fremadrettet fra lovgivningsmagtens side, altså fra regeringens side, vil fastsætte nogle krav, og det er jo altså nogle, vi skal aftale sammen.
Men indtil da må vi fastholde, at Region Hovedstaden skal drive deres akutområde, og det skal de gøre på en tilfredsstillende måde, og derfor skal de svare på de spørgsmål, som pressen har rejst.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2010-01-13:
Nu var det jo sådan, at da det møde gik i gang lidt over kl. 3 natten mellem fredag og lørdag, og statsministeren, som sad i stolen som COP15-vært, meddelte, at nu var der en time til at diskutere det her, og så afbrød mødet, så blev der oprør.
Er det ikke rigtigt at sige, at det må være udtryk for, at det forudgående arbejde med at sikre, at der var fred og fordragelighed, ikke var lykkedes?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-13:
Eller også er det et udtryk for, at der var nogle lande, der ikke syntes, at det her skulle lykkes.
Jeg synes, det er en meget, meget spændende diskussion, vi har her, om nogle processer, som en række folketingsmedlemmer så har overværet en mindre del af og bagefter vurderer, at de processer ligesom har været udslagsgivende for det samlede resultat.
Altså, det er jo ikke mig, der skal stille spørgsmål, men i virkeligheden ville det da akademisk set være meget mere interessant at spørge om, hvorfor det tog så lang tid at lave den Copenhagen Accord i det her rum med så mange beslutningstagere.
Hvorfor gik der så lang tid, fra at de forskellige ledere, der havde været med til at lave den aftale, proklamerede til omverdenen, at der var en aftale, og til at aftalen rent faktisk lå på papir?
Der er da en masse mere interessante spørgsmål, man kunne stille.
Per Dalgaard (DF), 2010-01-13:
Jeg vil gå tilbage til det oprindelige spørgsmål med hensyn til Danmarks dårlige forhold til visse lande.
Det er en præmis, som jeg under ingen omstændigheder tror på er korrekt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-13:
Vi har påtaget os en opgave i COP-regi som at være COP-vært, hvilket stiller en række fordringer til os om neutralitet og brobygning og i øvrigt respekt for et FN-regelsæt, hvilket jo også gør, at en ambassadør fra Sudan jo har så evig ret i, at man selvfølgelig skal overholde alle procesregler i FN.
Jeg siger dette, selv om spørgeren jo formentlig kan have ret i, hvis det er det, der f.eks. sigtes til, at et mere sådan kritisk eftersyn af, hvordan spillereglerne er i den pågældende ambassadørs eget hjemland, med en meget mild underdrivelse kan afsløre visse mangler, og at det pågældende land jo i øvrigt også ville være det eneste, der ikke ville kunne være til stede på regeringschefniveau.
Per Dalgaard (DF), 2010-01-13:
Det er sådan set sagen, synes jeg også.
Jeg kan slet ikke forstå, at der er nogen, der kan tro på, at fordi en diktator eller en repræsentant for en diktator eller for en diktaturstat føler sig lidt stødt på manchetterne, så giver det Danmark et dårligt forhold til det pågældende land.
Det ville jo kræve, at man faktisk tager ned og spørger de pågældende folk, folket, om de nu synes, at Danmark opfører sig dårligt over for deres repræsentant eller ej.
Det ville jo så også kræve, at man dernede har en fri presse, som f.eks. informerer om, hvordan forholdene rent faktisk er.
Det har jeg da svært ved at se er tilfældet, netop når det er diktaturstaters repræsentanter, vi taler om.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-13:
Det synes jeg lyder som et meget plausibelt ræsonnement, som ikke kalder på flere bemærkninger fra min side.
Mette Gjerskov (S), 2010-01-13:
Nu kunne jeg jo høre, at statsministeren blev rigtig glad for, at hr. Frank Dalgaard gik ind og intervenerede midt i spørgsmålet her.
Det skal han selvfølgelig være velkommen til.
Man ellers havde jeg faktisk fået det indtryk, at statsministeren efterhånden var ved at være rimelig irriteret over de spørgsmål, vi stiller.
Derfor synes jeg, det er meget, meget vigtigt at få sagt, at de af os, som vitterlig tror på videnskaben og tror på, at klimaforandringerne er et kæmpestort problem for verden, rent faktisk også tror på, at fiaskoen i Bella Center vil komme til at betyde, at tusinder og tusinder og atter tusinder af mennesker risikerer at dø i de kommende år.
Derfor er det dybt alvorligt, og derfor findes der ingen irriterende spørgsmål i den her sag, og derfor skal vi have vendt hver en sten for at finde ud af, hvorfor det her overhovedet gik så galt, og hvordan vi sikrer, at vi får en juridisk bindende aftale i Mexico ved COP16.
Det er målet, og det er derfor, vi stiller alle spørgsmålene.
Vi tager faktisk det her dybt, dybt alvorligt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-13:
Jamen jeg er da slet ikke i tvivl om, at spørgeren tager det alvorligt.
Det gør jeg da også.
Jeg ved ikke, hvem der har efterladt nogen med et indtryk af, at nogen skulle være irriteret.
Overhovedet ikke.
Jeg svarer på alt det, jeg bliver spurgt om.
Nu kan jeg forstå, at der på grund af udkommet i København dør i tusindvis.
Jeg medgiver, for det er jo hele ideen bag, at vi har påtaget os den her opgave og har kæmpet for at nå et resultat, at klimaforandringerne er alvorlige, og at de skal bekæmpes, og at vi skal nå en internationalt bindende aftale.
Det har vi lagt al vores energi i.
Det er vi ikke lykkedes med i den form, vi gerne ville, bestemt ikke.
Og hvis spørgeren ligesom vil tilegne mig personligt ansvaret for det, vil jeg for så vidt takke for den i virkeligheden enorme tillid, jeg ikke er i stand til at gengælde, men det er alligevel en tillid, der gemmer sig bag det, altså billedet af, at jeg er den udslagsgivende faktor, der afgør eller ikke afgør, om Kina, USA, Europa, Afrika, Bangladesh m.v. går sammen i en aftale.
Jeg takker sådan set for tilliden, og jeg undskylder mange gange, at jeg ikke har levet op til den.
Men det er jo det, der er interessant, hvis det så handler om at finde ud af, hvem der har ansvaret for de der tusindvis af dødsfald, der opstår i kølvandet på det her.
Hvis interessen derimod er den – og det er min interesse – at sørge for at undgå de dødsfald ved at få fulgt op på København, ved at sørge for, at de resultater, der trods alt blev opnået, nu trækkes længere, så synes jeg, uden at blive irriteret, at man spørger ind det forkerte sted.
Så synes jeg, man skulle prøve at spørge ind til, hvordan vi kommer videre, i stedet for at spørge: Hvorfor kom vi kun dertil, hvor vi kom?
Margrethe Vestager (RV), 2010-01-13:
Vil statsministeren i lyset af det lunkne og uforpligtende resultat af klimatopmødet angive, hvilke mål for at reducere CO 2 -udslippet Danmark skal forpligte sig til i 2020 og 2050?
Her kommer jeg som statsministerens lille fe, fordi jeg med det samme kan opfylde ønsket om, hvordan vi kommer videre.
Som statsministeren sagde …
Det skal jeg gøre, jeg vil glæde mig til det.
Procedure, procedure!
I don't really know your rules.
Undskyld.
Vil statsministeren i lyset af det lunkne og uforpligtende resultat af klimatopmødet angive, hvilke mål for at reducere CO2-udslippet Danmark skal forpligte sig til i 2020 og 2050?