Per Clausen (EL), 2006-12-14:
Det sker med jævne mellemrum, når jeg sidder herinde – jeg har særlig lagt mærke til, at det er, når indenrigs- og sundhedsministeren har ordet – at jeg føler mig hensat til min skoletid.
Indenrigs- og sundhedsministeren minder mig lidt om nogle af de der lærere, jeg havde i folkeskolen, som var vældig gode til at understrege, hvor ubegavede de elever, der ikke havde forstået, hvad læreren sagde, var.
Nu har jeg ligesom hørt det så mange gange, at jeg er blevet en lille smule overbevist om, at det også godt kan være den, der forsøger at forklare os det, der har et problem.
Bare for at gøre det helt klart: Jeg er ikke sikker på, at det er et formidlingsproblem.
Jeg tror, det er, fordi ministeren måske har en dårlig sag.
Men lad os så tage det.
Jeg forstod på ministeren, at behandlingsgarantien for strålebehandling fremover vil virke, og det synes jeg jo er gode udtalelser, for vi har brugt meget tid her tidligere i dag på at diskutere, om der overhovedet findes noget, der hedder behandlingsgaranti.
Det betyder, at ministeren altså nu mener, at det, som regeringen skrev i sit regeringsgrundlag i 2001, nemlig at borgerne skal have en reel og konkret garanti for behandling for alle sygdomme inden for en fastsat periode, og det, ministeren sagde til Politiken den 18. december 2001 om, at patienter med livstruende sygdomme skal have sikkerhed for at blive henvist til et andet hospital – et privat eller et i udlandet – hvis det offentlige ikke kan levere varen, vil ministeren leve op til fremover, og det er jo alt sammen godt.
Men hvad er årsagen til, at vi skulle nære fuld tillid til det i dag, når ministeren den 18. december 2001 kunne stå og sige – og vi må jo tro ham på hans ord – at der var sikkerhed for at blive henvist til et andet hospital, vel vidende at det ikke passede.
Og når jeg siger, at ministeren i 2001 vidste, at det ikke passede, er det jo, fordi han har været så venlig at fortælle os, både her i Folketingssalen og i Sundhedsudvalget, hvor længe han har vidst, at man ikke var i stand til at overholde den behandlingsgaranti.
Så et eller andet sted er jeg måske ikke helt overbevist om, at vi kan føle os helt beroliget, når ministeren siger, at fremover vil problemerne blive løst.
Så gjorde ministeren jo også en del ud af – og det har han gjort ved forskellige lejligheder – at gennemgå oppositionens manglende indsats på det her område.
Jeg er glad for, at ministeren indtil nu ikke har nævnt Enhedslisten som et af de partier, der ikke er kommet med forslag om forbedringer; det ville jo være usandt, for det har Enhedslisten gjort.
Vi har gjort det i forbindelse med bevillingerne til sygehusområdet, og vi har ikke mindst gjort det, ved at vi har fået afsat penge til at løse det grundlæggende problem, som eksisterer på det her område, nemlig personaleproblemet.
For sagen er jo den, at ligegyldigt hvor mange strålekanoner, ligegyldigt hvor meget teknologi man investerer i, får man ikke behandlet de her mennesker, som lider af kræft, hvis man ikke sørger for, at der er noget personale til at behandle dem.
Det er jo et af de grundlæggende problemer, og der må jeg bare sige, at Enhedslisten har været forrest med forslag og initiativer på det område.
Det er ikke sikkert, at indenrigsog sundhedsministeren har brugt så meget energi på at læse Enhedslistens ændringsforslag til finansloven.
Det skulle han så prøve at gøre fremover – der kan være megen inspiration at hente dér, i øvrigt også når man snakker om eksperimentel og måske endda alternativ behandling.
Pointen er altså, at vi stadig har god grund til at være usikre.
Ministeren sagde intet om, hvorvidt man ville gøre noget som helst forsøg på at finde ud af, hvem der var ansvarlig for de ulovligheder, der er foregået, og ministeren var heller ikke meget præcis med hensyn til, hvordan han vil sikre, at vi fremover i Folketinget bliver informeret om, at behandlingsgarantien bliver overholdt.
På den baggrund har Socialdemokraterne, Det Radikale Venstre, SF og Enhedslisten fremsat følgende: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, – at regeringen i regeringsgrundlaget fra 2001 lovede, at »Borgerne skal have en reel og konkret garanti for behandling for alle sygdomme inden for en fastsat periode«, – at denne behandlingsgaranti aldrig er ført ud i livet – hverken for patienterne i almindelighed eller for kræftpatienter i særdeleshed, og – at der ifølge ministeren er sket lovbrud i forbindelse med den manglende opfyldelse af den lovede behandlingsgaranti for kræftramte mennesker,
pålægger Folketinget regeringen – regelmæssigt at gøre status for og offentliggøre såvel de interne som eksterne ventetider på kræftområdet, og – at gennemføre en uvildig undersøgelse med henblik på at placere ansvaret for de lovbrud, der er sket i forbindelse med den manglende opfyldelse af regeringens behandlingsgaranti for kræftpatienter.«