Louise Schack Elholm (V), 2014-11-13:
Dette lovforslag handler om loven om byfornyelse, som regeringen foreslår at ændre.
Lovforslaget indeholder en lang række punkter, der ifølge regeringen tilsammen skal forbedre mulighederne for områdefornyelse.
Først og fremmest øges den årlige udgiftsramme til områdefornyelse fra 60 mio. kr. til 80 mio. kr.
Pengene tages fra rammen til bygningsfornyelse, der altså samtidig mindskes med 20 mio. kr.
Dernæst bliver loven om byfornyelse ændret, så kommunerne fremover får mulighed for at opkøbe og nedrive faldefærdige og tomme erhvervsbygninger i byer med mellem 3.000 og 10.000 indbyggere.
Tidligere har man kun kunnet dette i byer med under 3.000 indbyggere.
Endelig er det også værd at lægge mærke til, at loven giver øgede muligheder for støtte.
Det betyder, at boliger opført i 1950'erne også er dækket af loven, samt at kommunerne kan give ekstra støtte til renovering af forsamlingshuse.
I Venstre er vi positive over for at forbedre mulighederne for at renovere og nedrive i yderområderne.
Generelt sker der en urbanisering.
Flere og flere mennesker flytter fra landområderne til yderområderne og fra yderområderne til storbyerne.
Derfor ved vi, at der er en udfordring med, at bygninger forfalder i yderområderne.
Det er dræbende for udviklingen, når en by bliver skæmmet af forladte og faldefærdige fabriksbygninger.
Hvis vi vil skabe liv uden for storbyerne, er det derfor nødvendigt, at byerne får mulighed for at tilpasse sig nutiden.
Venstre er derfor positive over for, at kommunerne kan opkøbe tomme og nedslidte erhvervsbygninger i byer med mellem 3.000 og 10.000 indbyggere.
Tidligere har det kun været muligt i byer med mindre end 3.000 indbyggere, men blot fordi en by har en vis størrelse, betyder det jo ikke, at det er et mindre problem, når nedslidte bygninger bremser udviklingen.
Derfor undrer jeg mig også over, at grænsen nu sættes ved 10.000 indbyggere.
Også i de lidt større byer kan der være behov for at få revet tomme bygninger ned, så en hel by ikke emmer af forfald og tabte arbejdspladser.
Tomme og faldefærdige erhvervsbygninger er vel et problem, uanset byens størrelse.
Hvorfor mener regeringen, at dette kun er et problem i byer med op til 10.000 indbyggere?
Jeg vil også gerne fremhæve forslaget om, at kommunerne kan støtte renovering af forsamlingshuse, der ellers måtte lukke ned.
Forsamlingshusene i Danmark er samlingssteder i de små lokalsamfund.
Hvis først forsamlingshuset i landsbyen forsvinder, bliver det svært at skabe et sammenhold og et godt bymiljø.
Så en ekstra mulighed for at bevare disse på en fornuftig vis kan vi kun gå ind for.
Selv om der altså er en række fine initiativer i lovforslaget, må jeg også sige, at vi gerne så, at regeringen gjorde endnu mere for boligudviklingen i landdistrikterne og yderområderne.
Da vi sidst havde et lovforslag, der ændrede loven om byfornyelse, nævnte jeg som eksempel, at det ikke er muligt at få støtte til nedrivning af faldefærdige avls- og driftsbygninger på landet.
Om bygningen ligger på indfaldsvejen på den ene eller den anden side af bygrænsen, burde ikke være afgørende.
Det bliver der heller ikke lavet om på med dette lovforslag.
Endnu en gang må jeg altså stille mig undrende over for, at støtten begrænses til nogle særlige situationer, så kommunerne ikke selv kan bedømme, hvor behovet er størst.
En anden ting springer også i øjnene ved læsning af lovforslaget.
Det drejer sig om finansieringen.
I lovforslaget står der godt nok, at forslaget ikke umiddelbart medfører merudgifter, men hvis man læser nærmere efter, opstår der en vis forvirring.
Det tyder altså på, at finansieringen af forslaget faktisk ikke er helt på plads.
Derfor vil vi i Venstre stille spørgsmål om finansieringen i udvalgsbehandlingen.
Men generelt set er vi positive over de forbedrede muligheder for landområderne.