Joachim B. Olsen (LA), 2011-12-06:
Jeg synes, den seneste tid har dokumenteret, at der er arbejdspladser i Danmark, arbejdsgivere, som ikke kan få dansk arbejdskraft.
Der var et eksempel på Fyn med et gartneri, som ikke kunne ansætte danskere, fordi det ikke kunne betale sig for danskere at komme i arbejde.
De havde kun ansat polakker og slovakker.
Jeg har selv snakket med arbejdsgivere, også her i København, som ikke kan få dansk arbejdskraft.
De kan ikke få folk til at gå med aviser om natten, fordi de folk ikke får noget ud af det.
Jeg ved godt, at man fra nogle partiers side fuldstændig ønsker at lukke øjnene for, at det, at der er en gevinst ved at komme i arbejde, rent faktisk betyder noget.
Det synes jeg er uansvarligt.
Det er både en uansvarlig arbejdsmarkedspolitik, og det er en uansvarlig socialpolitik.
Forslaget her går ud på at reducere aktiveringsindsatsen.
Det vil man bl.a. for at spare penge, for at mindske bureaukratiet og for ikke at udsætte ledige for alt for meget meningsløs aktivering.
Det er sådan set gode ting.
Det er godt at gå efter besparelser, mindre bureaukrati og mere frihed.
Det kan vi i Liberal Alliance godt lide.
Men forslaget her er kun en meget lille justering af et grundlæggende defekt system – en lappeløsning, som ikke nytter noget, fordi det, der skal justeres på, også er en lappeløsning, som man har indført, fordi man ikke ønsker at tage fat om nældens rod.
Vi står i dag i en situation, hvor det for alt for mange mennesker ikke kan betale sig at arbejde.
Der er ikke noget incitament til at arbejde, fordi der ikke er nogen gevinst ved det.
Så har man indført aktivering, som med et afsindigt bureaukrati tilskynder ledige til at komme i arbejde, fordi det simpelt hen ikke er rart at være i aktivering.
Men er det hensigtsmæssigt at have et enormt bureaukrati, som koster milliarder, og som dybest set kun er en lappeløsning, i stedet for at løse selve problemet?
Nej, selvfølgelig ikke.
Det er dyrt, besværligt og unødvendigt bureaukratisk.
Vi skal i stedet have modet til at se virkeligheden i øjnene, og vi skal turde tale om problemerne – de reelle problemer – for ellers kan vi aldrig finde hensigtsmæssige løsninger på dem.
At diskutere lappeløsninger på lappeløsninger forplumrer kun debatten, og det gør det sværere at tale om det grundlæggende problem.
Det er enormt vigtigt, at vi kan tale om og identificere de egentlige grundlæggende problemer, vi har i samfundet, for det er første skridt på vejen til at løse dem.
Det lægger lovforslaget her desværre ikke op til.
Selv om der er mange fine ord og gode intentioner i lovforslaget, løser det ikke vores problem, for det skal kunne betale sig at arbejde, også for de lavest lønnede.
I Liberal Alliance ser vi gerne, at man får mindst 2.000 kr. ud af at tage et arbejde – ja, gerne over 5.000 kr.
Som det ser ud i dag, har mange mennesker nemlig ikke lyst til at tage et arbejde.
Så er det da klart, at det for mange er rarere at gå hjemme.
46 pct. af alle kontanthjælpsmodtagere svarer, at de ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Det er næsten halvdelen af alle kontanthjælpsmodtagerne.
Det er en hån mod dem, der arbejder og skaber værdi.
Det er her, vi skal sætte ind og finde løsninger.
Vi kan diskutere
kortere, længere eller mere eller mindre bureaukratisk aktivering, og vi kan diskutere uddannelsestvang – altså at unge skal tvinges til at tage en dyr uddannelse, som de måske hverken har interesse i eller motivationen til – eller andre måder at tvinge folk i arbejde på, men det kommer vi bare ikke nærmere en løsning ved, for der er ikke noget, der løser det grundlæggende problem: at vi har et system, som belønner folk for ikke at arbejde, selv om de sagtens kan skabe værdi i stedet for kun at forbruge værdi.
Hvis vi kunne tage ordentligt fat om de grundlæggende problemer i det her system, ville vi slet ikke have behov for at tvinge folk i arbejde.
Hvis vi her i Folketinget sørgede for, at det altid kunne betale sig at gå på arbejde, så man mindst har 2.000 kr. i gevinst – og gerne meget mere – ville de ledige have et reelt incitament til at arbejde.
Vi behøver ikke at gøre tingene mere komplicerede, end de er.
Men hvad er det så, der bliver fremlagt i det her lovforslag?
Man vil gerne reducere bureaukratiet ude i kommunerne, ved at der ikke skal stilles helt så store krav til aktivering, og det er jo i sig selv fint, men man fjerner altså incitamentet til at komme i arbejde, og derfor vil konsekvensen være, at der kommer færre i beskæftigelse.
Det er i direkte modstrid med regeringens erklærede intentioner.
Det kommer oven i, at man i forvejen vil afskaffe starthjælpen og kontanthjælpsloftet, hvilket også vil mindske incitamentet til at komme i arbejde.
Hvad er alternativet?
Hvad sætter man i stedet?
Ikke noget.
Det er i sig selv også fint, men det, der her foreslås, vil mindske arbejdsudbuddet.
I stedet for skulle man fokusere på en større reform, så man kan sørge for, at det altid kan betale sig at komme i arbejde.
Vi stiller os kritisk over for det her forslag, men vi vil følge det i udvalgsarbejdet.