Steen Gade (SF), 2011-02-24:
Det er jo en debat, som finder sted inden for det rum, at vi har en kraftig globalisering med et forløb, hvor vi hvert år mister en del arbejdspladser, samtidig med at vi gerne skulle oprette mindst lige så mange arbejdspladser, som vi mister.
Der vil hele tiden være nogle arbejdspladser, som flytter til udlandet, mens vi derimod skal skabe nogle nye arbejdspladser.
Hvis vi skal opretholde vores velfærdsniveau og velstand, er vi nødt til at sikre, at de nye arbejdspladser har en merværdi, altså at der tjenes flere kroner pr. time på de nye arbejdspladser, som vi får oprettet, end der gør på de arbejdspladser, som vi afleverer.
Det er den ramme, der er for den her diskussion, og set i det lys, synes jeg, at det forslag til vedtagelse, som flertallet har fremsat, på en måde er underlig leddeløs.
Der står en sætning om, at det kræver politiske initiativer, men der er til gengæld ikke nævnt nogen politiske initiativer, andet end at man skal fortsætte med at satse på uddannelse og forskning – men altså inden for den ramme, at man sænker det ambitionsniveau, man havde før.
Det er jo ikke det, vi har brug for.
Vi har faktisk brug for det modsatte og har i det mindste brug for at fastholde ambitionsniveauet i de kommende år.
Det har oppositionen både vilje til og en politik for at opretholde.
Når man så går til statsministerens indlæg, er det jo egentlig underligt, at vi ikke skal diskutere det grundtilbageslag, der er sket for dansk økonomi og i forhold til at skabe nye arbejdspladser.
Vi så i hvert fald senest i 2006, at vores konkurrenceevne for alvor var i bund.
Det var vel sådan, at den tidligere statsminister også så, at det skulle der gøres noget ved.
Han proklamerede i hvert fald i regeringsgrundlaget i 2007, at der skulle laves en innovationsstrategi for private virksomheder.
Vi har stadig væk ikke fået den strategi, som Anders Fogh Rasmussen proklamerede var nødvendig for at få gang i innovationen.
Det er nemlig der, vi har fået et kæmpe problem, som blev opdaget for sent, nemlig da krisen kom.
Det er altså ikke krisen alene.
Der var en række bagvedliggende grunde.
Jeg synes for at sige det på jysk, at det er lidt træls, at statsministeren og regeringspartierne totalt forbigår den alvorlige realitet.
Det varede også mange minutter, inden statsministeren overhovedet påpegede, at det er de private virksomheder, vi skal i gang med at styrke, og dermed oprettelse af private arbejdspladser, men det kom da, og til sidst kom der så også lidt om styrkepositioner.
Det, vi har brug for, er at lave nogle meget mere begavede rammevilkår end dem, regeringen tænker på.
Det er jo derfor, at forslaget til vedtagelse fra oppositionen opererer med en dynamisk erhvervspolitik.
Gennem langsigtede politiske prioriteringer, gennem offentlige og private partnerskaber, gennem en innovationsfremmende offentlig indkøbspolitik og gennem intelligent regulering skal vi inden for styrkepositionerne skabe rammerne for nye private bæredygtige arbejdspladser med høj værditilvækst.
Dem, vi har nævnt, er energi, miljøteknologi, velfærdsteknologi og it, men dermed ikke være sagt, at vi ikke også skal være andre steder, men min bedste overbevisning er, at man er nødt til at se i øjnene, at skal vi klare os i konkurrencen, skal vi også satse på styrkepositionerne.
Så kan vi jo begynde at diskutere, hvad vores styrkepositioner er.
Jeg lagde mærke til, at statsministeren, efter at han havde sagt en masse kritisk om andre, alligevel kom frem til, at vi havde styrkepositioner inden for velfærd, energi og klima og velfærdsteknologi.
Jamen så er vi da kommet et skridt på vejen.
Det er jo det, vi andre siger.
Det er det, vi har fået så mange tæsk for at sige.
Så er vi da kommet et stykke ad vejen.
Jeg tror ikke, at vi dermed er nået til vejs ende med styrkepositioner.
Jeg er f.eks. sikker på, at vi har en styrkeposition inden for det, man kunne kalde miljøteknologi.
Det var vel også det, de miljøøkonomiske vismænd sagde i går, nemlig at der faktisk er brug for at give noget forskningsstøtte osv. lige netop på det her område.
Der er jo heller ikke lukket af for fødevareområdet og andre områder.
Men dem, der ikke foretager den prioritering, bliver tabere.
Jeg tror selv, at det ikke er forkert, at der findes to veje til, hvordan vi kommer ud af det her.
Enten udpeger vi nogle oplagte vækstområder, hvor der satses målrettet på at komme i front, eller også opgiver vi på forhånd og konkluderer, at vi i Danmark ikke har tæft for og mod til at udvælge nogle vinderstrategier.
Det sidste er det, jeg synes sker for regeringen.
Det er, som om man opgiver på forhånd, og som om man ikke forstår, at hvis vi skal have gang i private virksomheder, skal vi også se på styrkepositioner.
Så skal vi bruge den offentlige købermagt mere offensivt.
Det offentlige køber i de private virksomheder for 269 mia. kr., tror jeg, så det handler altså om private arbejdspladser.
Der foreslår vi, at man bruger den magt meget mere offensivt og innovativt.
En del af de indkøb foregår som fællesindkøb.
Der siger vi, at vi tager 2 pct. af de der fællesindkøbspenge, og dem lægger vi i en pulje til innovation.
Så skal de virksomheder, der vil søge fra den her pulje, komme med lige så mange penge, sådan at vi får en højere kvalitet i de produkter, man efterspørger.
Det er en del af, at vi skal modernisere den offentlige sektor.
For kravet til en sådan innovationsrettet indkøbspolitik er, at det offentlige skal udarbejde innovationsstrategier.
Det betyder, at alle kommuner, alle offentlige myndigheder skal sætte fingeren på det ømme punkt og sige, hvor problemet er, og hvad de gerne vil have løst i den offentlige sektor blandt de ting, som den offentlige sektor efterspørger.
Så vil vi lave nogle udbud, der er mere begavede end dem, der ofte finder sted – nogle mere funktionsrettede udbud, hvilket indebærer, at vi altid siger, at vi vil have løst et problem, i stedet for at sige, at vi vil have løst det på den måde, vi løste det på i forgårs.
På den måde får vi gang i den innovation, som vi har så hårdt brug for.
For hvis vi bliver ved med at være et land, som ligger i bund i Europa, idet vi sælger produkter, som blev udviklet for 3, 4, 5 år siden, så får vi ikke en ekstra pris for de produkter.
Så får vi den pris, som vi skal konkurrere med Kina og andre på.
Det holder ikke.
Hvis Danmark skal kunne klare sig i konkurrencen, skal det altså være sådan, at hver gang vi går på arbejde, tjener vi mere pr. time, fordi vores produkter og vores ydelser er mere værd.
Vi går altså ikke rundt og »pick the winner«, som vi bliver beskyldt for.
Vi opstiller nogle begavede rammevilkår.
Jeg vil så sige til nogle af dem, der har kritiseret os for at »pick the winner«: Er det ikke de partier, der står bag det her, der sommetider »pick the loser«?
Er de støttekroner, der er givet til f.eks. dansk landbrug, og som man påstod har hjulpet dem, og den udsættelse af miljøkrav, som man påstår skal hjælpe dem, ikke et udtryk for at »pick the loser«?
Det skal vi ikke, men vi skal heller ikke »pick the winner«.
Vi skal opstille begavede rammevilkår, som gør, at vi kan klare os bedre i konkurrencen.