Johs. Poulsen (RV), 2008-04-24:
Jeg synes faktisk, det var ganske befriende, at den konservative ordfører her i allersidste runde i sit sidste svar til hr. Rasmus Prehn sagde, at man var blevet nødt til at tage hensyn til en lang række henvendelser, breve og andet, der var kommet fra forskellige kommuner, og at man så havde tilrettet nogle ting nu, siden man lavede finanslovaftalen.
Det er dog udtryk for, at en lille smule af virkeligheden indtil nu har ramt også regeringspartierne i den her diskussion.
Men det ændrer jo ikke på, at det, der stadig væk står tilbage, er, at kommunerne har udsigt til det, man jo godt kan kalde den hårdeste styring nogen sinde med det her forslag, L 174.
En kommune, der ikke overholder sit eget budget, vil således blive trukket i bloktilskuddet, uanset hvad årsagen er.
For det lyder jo meget godt, når man siger det med, at de jo bare skal overholde deres eget budget.
Det kunne dreje sig om en kommune, der, som jeg omtalte tidligere i et spørgsmål, har lavet skrabede budgetter, og skal der bruges flere penge end budgetteret, f.eks. til specialundervisning eller til handicappede børn, så bliver kommunen straffet for ekstraudgifterne.
Har en kommune uforudset stor vækst i antallet af børn, hvad der måske kan skyldes det glædelige, at de har succes med at tiltrække børnefamilierne, eller at de måske har en situation, hvor endnu flere har fået arbejde og skal have passet deres børn, så vil udgifterne til en børnepasningsgaranti medføre straffesanktioner.
Har daginstitutioner og skoler fornuftigt overført midler fra 2007 til 2008 i tillid til en decentral styring, bliver kommunen straffet på deres vegne - eller rettere sagt, kommunens borgere bliver straffet.
Hver ekstra krone en kommune bruger, er de nødsaget til at finde igen ved enten besparelser eller ved at betale en straffeafgift.
Jeg synes egentlig, det var ret karakteristisk, at hr. Hans Kristian Skibby fra Dansk Folkeparti først troede, det var en vittighed, når jeg sagde, at der var indført statsafgift på snevejr.
Men det er jo det, der er.
Her i foråret har man haft en gennemsnitlig vintertjeneste og har forbrugt det, der er på budgettet, og får man så særlig meget snevejr i november og december, vil det være sådan, at hvis man sender sneploven eller saltvognen ud for at rydde vejene, så overskrider man sit budget, så overholder man ikke sit budget længere, og så udløser det en strafafgift.
Så der er indført en statsafgift på snevejr.
Jeg er godt klar over, at det lyder en lille smule komisk og lidt morsomt, og det er det jo også.
Det er i hvert fald tragikomisk, at man har indrettet sig sådan.
Men det er jo langt alvorligere på de andre områder, jeg har omtalt, f.eks. på børneområderne.
Den her såkaldte justering af aftalesystemet sikrer nemlig ikke, at der gribes ind over for kommuner, der har sløset med udgifterne og måske endda haft en slags overbudgettering i strid med de aftalte rammer, tværtimod.
Men de kommuner, der af hensyn til den overordnede samfundsøkonomi og aftaler har arbejdet med ambitiøse besparelser, risikerer at blive straffet.
Hvis de f.eks. ikke er i stand til at effektuere alle de besparelser, de har indlagt i budgettet, bliver de straffet.
Helt i strid med de aftaler, regeringen selv begrunder sit lovforslag med, så har Venstre, De Konservative, Dansk Folkeparti og Ny Alliance jo også opfundet et loft over anlægsudgifterne, som vi har hørt.
Hvis loftet, der jo kom som en tyv om natten, 5 måneder efter at kommunerne vedtog deres budgetter, overskrides, straffes det på samme måde som med driftsudgifterne.
Det vil sige, at f.eks. en byggeudgift på 20 mio. kr., som måske af byggetekniske årsager er overført fra 2007 til 2008, udløser en statsafgift på 20 mio. kr.
Dermed sætter regeringen hele aftalesystemets troværdighed på spil og spiller tilmed hasard med det lokale selvstyre, hvor folkevalgte politikere har ansvaret for den lokale opgavevaretagelse og økonomi.
Det Radikale Venstre vil foreslå, at man overvejer et helt nyt aftalesystem.
Tilliden til det lokale selvstyre skal genskabes, ved at regeringen og kommunerne i partnerskab påtager sig et ansvar for flerårige kommuneaftaler, der sikrer kommunerne reelle muligheder for prioriteringer og planlægning af udgifter og opgaver.
Vi skal have genskabt et lokalt selvstyre, som fungerer, og som er bygget på tillid, fordi opgaver bedst løses tættest ved borgerne.
Det troede partiet Venstre vist også en gang i fordums tider.