runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jonas Dahl (SF), 2011-02-11:
Det vil sige, at Dansk Folkeparti sådan set er enig i, at der er en skævhed, når der er folkepensionister, efterlønnere og andre grupper, hovedparten af de offentligt ansatte, som ikke er dækket af sundhedsforsikringer, som ikke har mulighed for at få den her skattesubsidiering gennem deres virksomhed.
Dansk Folkeparti er sådan set enig i, at der er en skævhed, at man dér sådan set har et A- og et B-hold, hvor nogle har en adgang til visse dele af sundhedsvæsenet, mens andre ikke har det.
Dansk Folkeparti mener altså, at man på sigt også skal åbne op for, at den her skattesubsidiering også tilgodeser førtidspensionister og efterlønnere og dermed ophæver opdelingen i et A- og et B-hold – er det korrekt forstået?
Birgitte Josefsen (V), 2011-02-11:
Jeg er på ingen måde enig med hr. Per Clausen.
Nu er det jo sådan, at jeg er i den situation, at jeg har lidt kendskab til, hvordan regionerne arbejder, og jeg ved, at regionerne sidder og laver aftaler med de læger, som de gerne vil have til at yde en ekstra indsats, og at de får etableret de aftaler.
Men der er også en række områder, hvor man ikke har brug for at lave aftaler med lægerne.
Derfor synes jeg, det er godt, at de læger kan gå ud og yde en ekstra indsats i privat regi.
Det kommer os alle til gode.
Det betyder, at der er nogle, der bliver behandlet andre steder, og på den måde skaber vi altså også nogle kortere ventetider i det offentlige regi.
Og vi kan jo se, at ventetiderne til behandling i det offentlige er faldet betydeligt.
Det, vi taler om her, er jo de planlagte behandlinger, for alle i det her land, der har brug for en akut behandling, bliver indlagt akut, og de bliver akut behandlet.
Jonas Dahl (SF), 2011-02-11:
Det var dog den mest lange udenomssnak, hvor man virkelig undgik at svare på spørgsmålet – og det kan jeg godt forstå, for det er ikke særlig behageligt for en ordfører at skulle stå og sige: Ja, det er o.k., at vi behandler de offentligt ansatte dårligere end de privatansatte, som får en skattesubsidieret sundhedsforsikring.
Det er jo det, Venstres ordfører lige har vedkendt sig faktisk er den politik, som Venstre fører.
Det er den politik, regeringen har gennemført, altså at skolelæreren, som ordføreren jo selv sagde, måske må bidrage lidt med noget velfærd.
Skolelæreren må altså vente, mens direktøren kommer foran i køen til den offentlige behandling.
Det er dog påfaldende, at Venstre har et lighedsprincip og Venstre synes, man lever op til sundhedslovens § 2 om fri og lige adgang til sundhedsvæsenet.
Det er dog påfaldende, at Venstre ikke kan se, at det her er en kæmpemæssig forskelsbehandling, hvor man skaber et A-hold og et B-hold, alt afhængigt af om nogen er privatansat og har en sundhedsforsikring, som vel at mærke delvis er betalt af statskassen, fordi der er en skattesubsidiering, eller nogen ikke har det.
Det vil Venstres ordfører simpelt hen ikke være med til at ændre på, kan jeg forstå.
Per Clausen (EL), 2011-02-11:
Det er jo rigtigt, at det aftales mellem regionerne og lægerne og deres organisationer, hvordan løn- og arbejdsforhold skal være.
Det er helt rigtigt.
Er det ikke sådan, at ved at have den her ordning svækker man regionernes mulighed for at få lægerne til at arbejde i længere tid, og dermed svækker man regionernes mulighed for at have et større udbud af tilbud på de offentlige sygehuse, og dermed fører det, at man har en privat sektor, altså til, at der er nogle, der kommer til at vente længere tid på det offentlige, nemlig dem, der ikke har nogen sygeforsikring?
Bertel Haarder (V), 2011-02-11:
Det kan kun være til fordel for alle parter: Samfundet, økonomien, arbejdsgiverne, de pågældende og også dem, der ikke er forsikret.
Alle har fordel af det; det er det svært at komme uden om.
Per Clausen (EL), 2011-02-11:
Det må alligevel være lidt spændende for ministeren at kunne konstatere, at en af konsekvenserne af en politik, han har haft ansvaret for igennem rigtig, rigtig mange år, er, at vi i dag kun kan få udført de nødvendige sundhedsbehandlinger, hvis lægerne arbejder op i nærheden af 50-60 timer om ugen.
Det er jo alligevel tankevækkende, at ministeren har været med til at bringe os i den situation.
Men så til mit spørgsmål: Er det ikke rigtigt, at mulighederne for at lave aftaler med læger om, at de arbejder mere i den offentlige sektor, er betydelig bedre, hvis de ikke som alternativ kan arbejde til en langt højere løn i den private sektor, så vi faktisk på den måde er med til at flytte arbejdstimer fra den offentlige sektor, hvor alle har adgang, til den private sektor, hvor kun nogle får skatteyderpenge med sig?
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2011-02-11:
Ikke desto mindre er det jo desværre alligevel meget uigennemsigtigt, om der ikke foregår det, som ministeren siger at der ikke må foregå, altså at man netop også varetager de patienter, som har en sundhedsforsikring, i arbejdstiden.
Det tror jeg også der blev fremlagt eksempler på for ministeren på det samråd, der var i onsdags.
Men nu snakker ministeren om slavesamfund.
Jamen helt konkret er det jo sådan med praktiserende speciallæger i Danmark, at der er et vist antal ydernumre og der er et vist antal læger, og de kan behandle inden for en vis tid, og vi kan godt sige, at det ikke er 24 timer i døgnet, men så 43 timer om ugen.
Men det vil jo bare betyde, at jo flere sundhedsforsikringskunder, der kommer til, jo mere de skal ind foran de øvrige, jo mere vil dem, der er offentligt henviste, de mennesker, som f.eks. ikke har nogen sundhedsforsikring, fordi de enten er gamle eller står uden for arbejdsmarkedet, eller fordi de er børn og dermed ikke kan dækkes af en arbejdsgiverbetalt sundhedsforsikring, når der kun er et bestemt antal læger og et bestemt antal tidsrum, så opleve, at de kommer bagest.
Så er der jo ikke nogen, der træder ud af en kø eller træder over til et andet system, som ikke eksisterer.
Det er de samme læger, der skal behandle alle patienterne.
Der må jo være nogen, der oplever længere ventetider, fordi andre kan komme hurtigere til, når der ligesom kun er det antal timer og det antal læger til rådighed, som der nu engang er.
Så lad nu være med at foregive noget andet.
Per Clausen (EL), 2011-02-11:
Det må alligevel være dejligt at have været minister i så mange år, som ministeren har været det i, og så kun have ansvaret for de gode ting – de dårlige ting må andre påtage sig ansvaret for.
Det giver et lyst sind, og det kan jo være dejligt.
Men det, jeg så vil spørge ministeren om, er: Er det ikke rigtigt, at hvis man skaber en privat efterspørgsel efter arbejdskraft, i det her tilfælde lægerne, så vil det offentliges mulighed for at lave økonomisk fornuftige aftaler med disse læger om, at de skal arbejde mere, end de allerede gør for det offentlige, være dårligere?
Og derfor har vi altså skabt en situation, hvor muligheden for at øge lægelig kapacitet i den offentlige sektor er forringet af den politik, som ministeren står for.
Bertel Haarder (V), 2011-02-11:
Jo, hvis det var sådan, at de private sundhedsforsikringer genererede en række overflødige behandlinger, som det offentlige under ingen omstændigheder ville have dækket, så kan der være lidt om, at hvis man ikke havde disse forsikringer, jamen så kunne lægerne jo tage nogle andre patienter og så lade være at bruge tid på det overflødige.
Men som jeg sagde med stor omhu i min tale, er det jo sådan, at skattefritagelsen som udgangspunkt kun dækker lægefagligt begrundet behandling – lægefagligt begrundet behandling – og det betyder, at patienten i langt de fleste tilfælde kunne kræve at få udført samme behandling i det offentlige sundhedsvæsen på skatteydernes regning.
Det er en meget vigtig pointe, som jeg er glad for at jeg fik mulighed for at understrege endnu en gang.
Der må ikke flyttes arbejdstimer fra den offentlige sektor til den private sektor.
Det er derfor, jeg så ivrigt understreger, at undersøgelser har vist, at speciallæger i gennemsnit arbejder 43 timer for det offentlige, og der må de ikke begunstige den ene frem for den anden.
Men selvfølgelig må de gerne gøre, hvad de vil, i deres fritid, altså det, der ligger ud over de 43 timer.
Det er regionsrådsformand Bent Hansen og jeg jo også fuldstændig enige om.
Så vil jeg understrege, at vi faktisk har en utrolig god lægeforsyning i Danmark.
Vi har nogle aftaler, der gør, at patienterne ikke får helt så stor glæde af det, som de kunne, men målt pr. 10.000 indbyggere har vi en rigtig god lægeforsyning.
Det er svært at finde ret mange andre lande, som har en bedre lægeforsyning, og derfor er det problem, vi drøfter her, altså ikke noget monument over noget som helst, som er fejlslagent.
Det er godt, at vi har et praksissystem for læger, hvor de tilskyndes til at behandle så mange patienter som muligt.
Det er godt, men hvis der findes en bedre model end denne berømte knækgrænse, som vi måske vender tilbage til, er jeg åben over for det.
Og det er i øvrigt ikke mig, der forhandler.
Birgitte Josefsen (V), 2011-02-11:
Ens arbejdstid og arbejdsforhold aftales mellem lønmodtagere og arbejdsgivere, og i den her situation er det Danske Regioner, der er arbejdsgiveren.
Så det påhviler jo den enkelte region at aftale med de læger, der er ansat, om de skal arbejde ud over den normerede 37-timers-arbejdsuge.
Det er der faktisk en række regioner, der har gjort, altså lavet aftaler med en gruppe af deres læger eller enkelte læger.
Men det er jo helt op til den enkelte region.
Der er også mange læger, der har et arbejde, der gør, at de har vagtbelastning.
Det har rigtig mange læger.
Det betyder, at nogle af dem indimellem har en friuge, og jeg synes sådan set, det er rigtig godt, at de læger, som har fået en lang uddannelse betalt af det offentlige, bruger den friuge til at gå ud og behandle nogle patienter i privat regi frem for at gå derhjemme og lægge havefliser, men bestiller en håndværker til at lægge havefliserne.
For det giver jo mere sundhed, det giver mere behandling til de syge.
Så det synes jeg faktisk vi skylder lægerne stor tak for.
Jonas Dahl (SF), 2011-02-11:
Jeg må sige, at det er påfaldende, hvor mange påstande og postulater ministeren faktisk har formået at komme med her i dag.
For problemet for ministeren er jo, at man faktisk ikke er i stand til at dokumentere det, ministeren står og siger.
Ministeren kan ikke dokumentere det, som regeringen rent faktisk lovede, da man vedtog loven for en 7-8 år siden, det er man sådan set ikke i stand til, og det er det, der har medført, at rigsrevisoren gentagne gange og siden hen statsrevisorerne har rejst kritik af ministeriet.
Jeg må sige, at det er imponerende, at man alligevel har kunnet sidde så meget på sine hænder.
Jeg vil bare gerne høre, om ministeren anerkender, at folk med skattesubsidierede sundhedsforsikringer kan komme foran i køen til behandling på et offentligt sygehus.
Per Clausen (EL), 2011-02-11:
Jeg vil følge en lille smule op på den meningsudveksling, jeg havde med ministeren, for jeg synes sådan set, at vi kom ganske langt.
Så kan jeg fortsætte med fru Birgitte Josefsen.
Jeg vil spørge fru Birgitte Josefsen, om det ikke er rigtigt, at hvis det forholder sig sådan, at det, at læger, når de arbejder mere end 43 timer, vælger at lægge den arbejdstid på privatsygehusene og har mulighed for at tjene flere penge der, så betyder det, at der bliver dårligere muligheder for det offentlige for at lave aftaler med lægerne om, at de bruger hele deres arbejdskapacitet i den offentlige sektor.
Bertel Haarder (V), 2011-02-11:
Hvis man for egen regning kan få dokumenteret, at man har akut kræft, skal man selvfølgelig i behandling med det samme, og så kan spørgeren i teorien sige: Jamen hvad så med den, der ikke for egen regning kan få konstateret, at vedkommende har akut kræft?
Her er det jo heldigvis sådan, at hvis der er noget, vi har satset på, så er det akutte diagnoser.
Dem skal man kunne få i det offentlige, selvfølgelig skal man det, og der er ingen, der skal gå og vente.
Det er også et led i de såkaldte forløbspakker osv. Når spørgeren siger, at jeg jo ikke med de undersøgelser, jeg nævner, kan dokumentere eller bevise noget: Nej, men jeg kan sandsynliggøre det og sandsynliggøre det ved et helt almindeligt ræsonnement, hvor jeg bruger billedet fra supermarkedet som eksempel.
Og en ting er i hvert fald sikker: Forslagsstillerne kan under ingen omstændigheder dokumentere eller på nogen måde sandsynliggøre, at det sparer 700 mio. kr. at afskaffe fradraget for sundhedsforsikringer.
Der er de fuldstændig på herrens mark.
Birgitte Josefsen (V), 2011-02-11:
Når vi nu igen på foranledning af hele oppositionen skal stå her i salen og diskutere skattefritagelse for arbejdsgiverbetalte sundhedsforsikringer, så synes jeg, det er relevant at se på, hvilken betydning skattefritagelsen for arbejdsgiverbetalte sundhedsforsikringer har.
Af den gældende lovs bemærkninger fremgår det tydeligt, at ordningen er iværksat for at forbedre den generelle velfærd i samfundet og gøre det mere attraktivt for virksomhederne at påtage sig et socialt ansvar.
Det sociale ansvar har en lang række virksomheder i både privat og offentligt regi påtaget sig, og det synes jeg vi skylder dem stor tak for.
Flertallet i det her Folketing har sikret, at de arbejdsgiverbetalte forsikringer skal dække alle medarbejdere i virksomheden.
Kort og godt er det en ordning, der blev implementeret af den opposition, der nu står og vil afskaffe ordningen, der er blevet forbedret.
For det, som S og Det Radikale Venstre fik vedtaget, betød, at det oftest kun var dem på de lange direktionsgange, der fik glæde af en arbejdsgiverbetalt sundhedsforsikring.
Nu er alle omfattet, lige fra direktøren til piccoloen.
Det kalder jeg lighed i sundhed set fra min stol.
Lad os så se på, hvad skattefritagelsen har betydet.
Skattefritagelsen indebærer, at der er blevet behandlet flere patienter hurtigere.
En række patienter er kommet hurtigere tilbage på arbejdspladsen.
Det aflaster arbejdsgiveren i form af mindre sygefravær.
Det aflaster det offentlige.
Det aflaster de offentlige sygehuse i form af kortere ventelister.
Og så kommer det alle til gode, at der er en arbejdsgiverbetalt sundhedsforsikring.
Skattefritagelsen dækker som udgangspunkt kun de lægefagligt begrundede behandlinger.
Så de, der er omfattet af en sundhedsforsikring, kunne i langt de fleste tilfælde kræve at få udført deres behandling i det offentlige sundhedsvæsen på skatteydernes regning.
Det er en regning, der ville være betydelig større end den skattefritagelse, der ligger i de arbejdsgiverbetalte sundhedsforsikringer.
Det sidste, jeg vil pointere, er, at det er en forudsætning for skattefritagelsen, at udgiften afholdes som et led i virksomhedens generelle personalepolitik.
Og lad mig pointere en gang til, at den tilbydes til samtlige medarbejdere i virksomheden, ikke kun den øverste ledelse.
Skattefriheden og sundhedsforsikringen medvirker til at gøre sundhedsforsikringer tilgængelige for en langt, langt større medarbejderskare end det, vi så før 2001.
Venstre ønsker et sundhedsvæsen, hvor det handler om mennesker, et sundhedsvæsen, hvor alle har ret til og mulighed for hurtig behandling og hjælp, og det sikrer vi til alle, uanset om man har en sundhedsforsikring, eller man ikke har en sundhedsforsikring.
Jonas Dahl (SF), 2011-02-11:
Ministeren er jo reelt ikke i stand til at dokumentere det, som regeringen lovede, da man vedtog loven i sin tid: »en forbedring af den generelle velfærd«.
Det er ministeren ikke i stand til at dokumentere.
Det er da en smule pinligt.
Men så vil jeg gerne henlede ministerens opmærksomhed på Det Økonomiske Råd, som regeringen jo også ofte bruger.
Jeg vil bare gerne citere fra efterårsrapporten 2009, hvor der på side 268 står: »Når de private forsikringer anvendes til finansiering af diagnostiske undersøgelser, kan forsikringerne reelt bruges til at forkorte ventetiden til offentligt finansieret behandling«.
Det vil altså sige, at de mennesker, der har en skattesubsidieret sundhedsforsikring, kommer foran i køen, de får hurtigere behandling, vel at mærke på et offentligt sygehus.
Man må jo bare konkludere, at det er med til at skabe et A- og et B-hold; et A-hold, som har en sundhedsforsikring betalt af deres private virksomhed og delvist af statskassen, og et B-hold, som desværre ikke kan få samme dækning, selv om de betaler deres skat.
Synes ministeren det er rimeligt?
Bertel Haarder (V), 2011-02-11:
Det kan jeg ikke bekræfte.
Det, jeg kan bekræfte, er, at læger som alle andre har en arbejdstid, og den er længere end de flestes.
Så vil jeg godt lige gentage, at der jo er en række undersøgelser, som tilsammen tyder på, at jeg har ret i, at der er en lille eller måske en større samfundsmæssig gevinst, ved at vi har dette fradrag for sundhedsforsikringer.
Det kan også være, at gevinsten er meget lille.
Hvor stor den er, vil jeg ikke lægge mig fast på.
Karsten Lauritzen (V), 2011-02-22:
Det skal vi selvfølgelig gøre, men jeg synes også, at den socialdemokratiske ordfører skylder at sige, at en del af debatten og afvisningen fra regeringens side jo gik på, at nogle af de ting, som blev efterspurgt i beslutningsforslaget, rent faktisk var mulige at gennemføre med den pågældende lovgivning og var understøttet af nogle af de ting, som vi i fællesskab støtter via satspuljeaftalen.
Så det er jo fint nok, at Socialdemokratiet sammen med den øvrige opposition har oplistet en lang række ting, som man godt kunne tænke sig bliver gjort, men når nogle af de ting allerede er blevet gennemført, er det vel fair nok, at man ikke springer op og roser det til skyerne.
Jeg spørger sådan set bare om, hvad det er, man helt konkret godt kunne tænke sig der bliver taget af nye tiltag, altså ting, som den socialdemokratiske ordfører kunne forestille sig, og som ikke sker i dag.
Karen J. Klint (S), 2011-02-22:
Jeg siger ikke, at vi løber fra det, som der lægges op til i redegørelsen af nye tiltag, men regeringen indrømmer jo, at det, vi gør, ikke er godt nok, for ellers var det ikke nødvendigt for regeringen at foreslå en ny national strategi.
Så det er et spørgsmål om at beskrive problemerne på to forskellige måder.
Jeg kan genkende nogle af tingene i den nationale strategi fra vores beslutningsforslag, og når regeringen selv kommer frem til, at der er et behov, så er det jo, fordi vi ikke gør det godt nok; så er det jo, fordi de 35 mio. kr., vi har afsat i fællesskab via satspuljen, ikke er tilstrækkeligt.
Så jeg glæder mig også til at se, at man fra regeringens side gør det synligt, altså hvor meget det fylder på finansloven.
Vi kan jo ikke nå det hele via satspuljen, og det koster flere penge at få mere viden ud til flere årgange, at få oprustet på de forskellige indsatsområder, at få oprustet på krisecentrene, så de bliver mere årvågne og samler op på tingene, og at få uddannet kommunens personale, så de bliver bedre til at opfange signalerne.
Vi skal helt ned i en aldersklasse, hvor nogle af børnene stadig væk sendes på genopdragelsesrejser; vi er jo nede på nogle helt andre alderstrin, og så er det alt for snævert kun at tale om tvangsægteskaber.
Jeg synes faktisk, det er noget af det, der ligger under »lignende undertrykkelse«, så det er der, vi skal ind og brede viften ud, helst sammen.
Karsten Lauritzen (V), 2011-02-22:
Jeg vil godt give fru Karen Klint en mulighed for at få et minut til at fortælle, hvad det præcis er, Socialdemokratiet vil gøre anderledes end den indsats, som regeringen gør i øjeblikket, og den indsats, som der bliver lagt op til.
Den socialdemokratiske ordfører fremstiller det, som om man i oppositionen har en masse gode forslag i posen.
Det vil jeg da godt i samarbejdets ånd give fru Karen Klint en mulighed for at sige ved at svare på det her spørgsmål.
Karen J. Klint (S), 2011-02-22:
Jamen det, jeg siger i dag, er ikke anderledes end det, vi sagde den 4. maj sidste år, hvor vi også sagde, at der er nogle ting, der skal undersøges nærmere.
Vi har noteret os, at der er sådan nogle undersøgelser i udlændingepakken, men der er jo så også andre ting i udlændingepakken, som vi siger nej tak til.
Men det er jo ikke det samme, som at vi siger nej tak til at få undersøgt nogle faktuelle vilkår.
Martin Henriksen (DF), 2011-02-22:
Når nu den socialdemokratiske ordfører siger, at man gerne vil have undersøgt de her ting nærmere, kan jeg ikke lade være med at henlede opmærksomheden på, at i den udlændingeaftale, som Dansk Folkeparti har indgået med regeringen, og som er blevet udsat for en del kritik af bl.a. Socialdemokraterne, har man jo faktisk aftalt, at der skal komme en undersøgelse af parallelsamfund, og der er et afsnit i aftalen, der hedder »Bekæmpelse af parallelsamfund« – den er også bredere – hvor der bl.a. står: »Dertil kommer, at der synes at være områder, hvor loven tages i egen hånd, hvor vidner trues til ikke at anmelde forbrydelser til politiet, hvor kvinder udsættes for social kontrol, og hvor der aftales sanktioner og straf uden om de danske myndigheder ... «.
Aftaleparterne er enige om at iværksætte en undersøgelse, der skal afdække omfanget af parallelle retssamfund, trusler mod vidner, tendenser til social kontrol m.v.
Så hvorfor har man ikke været positiv over for det fra Socialdemokratiets side, når det blev lanceret i udlændingeaftalen, og når man nu faktisk står og efterlyser noget, der i hvert fald peger lidt i den retning?
Det forstår jeg ikke.
Karen J. Klint (S), 2011-02-22:
Jamen jeg kunne sådan set bruge det minut til at læse noget op fra beslutningsforslaget fra sidste år, men jeg kunne jo også sige, at vi kunne sætte os ned sammen og så sammenholde det, som regeringspartierne sagde nej tak til i maj sidste år, med de punkter, som ministeren nu har skrevet her, og som faktisk fylder en halv side i denne firesiders redegørelse.
For der står dér, at regeringen vil udarbejde en national strategi.
Der er faktisk rigtig mange punkter; de fylder en hel spalte ud af de otte spalter, som vi har her.
Der er jo nogle af de punkter, som falder utrolig meget sammen med det, som vi havde i vores beslutningsforslag, B 192, og det er også derfor, jeg siger, at vi ikke behøver skændes om det her, for vi sagde det bare i maj sidste år, og nu siger regeringen det i år.
Så hvorfor ikke sætte sig ned og tale om det, som vi er enige om?
Karsten Lauritzen (V), 2011-02-22:
Ja, det er korrekt.
Og den daværende ansvarlige minister, som vistnok tog initiativet og fik ideen, var jo fru Karen Jespersen, som nu er folketingsmedlem for Venstre.
Og hvis jeg husker den historiske litteratur, der er skrevet, er der en del af den, der i hvert fald påpeger, at Det Radikale Venstre internt i regeringen var meget imod, at man forsøgte at lægge en stram linje fra Socialdemokratiets side.
Det kan være, at fru Marianne Jelved, der jo var leder af Det Radikale Venstre på daværende tidspunkt, kan af- eller bekræfte, om det, nogle historikere beskriver, er rigtigt eller forkert med hensyn til De Radikales modstand mod bl.a. 25-års-reglen.
Marianne Jelved (RV), 2011-02-22:
Nu vil jeg komme med en virkelig indrømmelse: Faktisk var der før 2001-regeringsskiftet en 25-års-regel.
Den 25-års-regel blev iværksat, hver gang der var tale om en familiesammenføring.
Så sådan set har der været fokus på det også dengang, bare ikke med en 24-års-regel, men med en 25-års-regel, som fungerede på en lidt anden måde, men alligevel.
Karsten Lauritzen (V), 2011-02-22:
Jeg vil ikke blot rose fru Marianne Jelveds retorik – nu roste jeg fru Meta Fuglsangs retorik – jeg vil også rose, at der faktisk fra Det Radikale Venstre kom nogle helt konkrete forslag, som jeg har efterspurgt fra talerstolen fra Socialdemokratiets og SF's side.
Dem kom fru Marianne Jelved med, og det vil jeg sådan set godt kvittere for.
Nu var der før lidt diskussion om Rockwool Fonden og Socialforskningsinstituttet, og så vil jeg bare gøre fru Marianne Jelved opmærksom på et interview fra den her undersøgelse fra Socialforskningsinstituttet, som jeg nævnte fra talerstolen.
Jeg vil lige læse et citat op for fru Marianne Jelved: Bilag
Flere af de kvinder, jeg interviewede, sagde, at de ville ønske, at der var sådanne regler, da de kom.
Det er 24-års-reglen og tilknytningskravet, som der bl.a. tænkes på.
Overbeviser det ikke fru Marianne Jelved om, at 24-års-reglen rent faktisk i hvert i optikken hos nogle af dem, der blev interviewet i nogle af undersøgelserne, har haft en effekt?