Karen Hækkerup (S), 2012-02-21:
Først og fremmest tak til Dansk Folkeparti for at rejse forespørgselsdebatten.
Jeg tror ikke, at der er ét parti eller ét folketingsmedlem, der ikke gerne vil gøre det godt for landets ældre.
De ældre eller de gamle har en stor andel i, at Danmark har udviklet sig til at være et godt samfund, og samfundets tak skal naturligvis være en god og værdig behandling, når alderdommens tegn sætter ind.
Men vi gør vores ældre og vores samfund en bjørnetjeneste, hvis vi kun ser på ældre som passive og svage modtagere af velfærdsydelser, for vi har en stor gruppe ældre – eller senunge, som jeg kender nogle der foretrækker at blive kaldt – der har masser af overskud, ressourcer og kompetencer, og som vores samfund sagtens kan få gavn af, også selv om de har nået en betragtelig alder.
Derfor skal vi også holde fast i, at man fortsat spiller en aktiv rolle i samfundet, selv om man er fyldt 65, og at man stadig har et ansvar for at være med til at bidrage til, at fællesskabet kan hænge sammen.
Det ved vi at der er mange ældre der gør, også i deres frivillige arbejde.
Der skal ikke være nogen tvivl om, og det synes jeg er vigtigt at understrege, at i en vanskelig økonomisk situation, er der brug for alles bidrag.
Vi kommer heller ikke uden om, at den økonomiske krise sætter nogle klare begrænsninger for, hvordan vi kan bruge de midler, der er til rådighed, og det gælder naturligvis også på ældreområdet.
Som på alle andre områder bliver vi nødt til at forholde os til en økonomisk presset virkelighed; det er ikke noget ønskescenarium, men vi tager fat.
Ældrepolitikken er en del af den samlede socialpolitik – en socialpolitik, som skal hjælpe mennesker til at få et godt liv, ikke til at sætte folk i bås eller pacificere eller umyndiggøre dem.
Vi vil have en socialpolitik, som medvirker til at videreudvikle og fremtidssikre vores velfærdssamfund, og når vi i vores regeringsgrundlag har slået fast, at de ældre skal have mere medbestemmelse og øget tryghed, skal det ses i sammenhæng med det overordnede mål at sikre et stærkt og bæredygtigt velfærdssamfund.
Fremtidens ældrepolitik skal baseres på følgende grundlæggende værdier: medbestemmelse, selvhjulpenhed, tryghed og værdighed.
Som bekendt valgte regeringen at videreføre den uafhængige ældrekommission, som den tidligere regering nedsatte.
Kommissionen har nu fremlagt sin rapport med i alt 43 anbefalinger til, hvordan de mener at plejen på vores plejehjem skal tilrettelægges.
Jeg har læst rapporten med stor interesse og var ude at overvære pressemødet, hvor anbefalingerne blev givet, og synes, at det var en fantastisk festlig dag, som var med til at sætte fokus på, hvordan vi kan have visioner for ældreområdet langt højere oppe på vores politiske dagsorden.
Jeg har som sagt læst rapporten, og jeg synes, den er et rigtig godt bidrag til, hvordan vi kan have debatten om, hvordan vi indretter det daglige liv på plejehjemmene mere hensigtsmæssigt, og hvordan vi tilrettelægger det på sådan en måde, at det er de enkelte beboere, som bor på plejehjemmene, der er i fokus.
Jeg ser især rapporten som et inspirationskatalog med meget konkrete ideer til plejehjemmene om, hvordan man kan styrke beboernes livskvalitet og selvbestemmelse.
Mange af ideerne er nemme sådan umiddelbart lige at tage brug, særlig de forslag, der handler om at bryde vanetænkning og holdningerne til de ældre og om deres ret til selv at bestemme så meget som muligt i hverdagen.
Derfor synes jeg også, det er en god idé, at kommissionen har valgt at sende rapporten ud til alle landets plejehjem, så de kan blive inspireret af de mange gode forslag, der er i rapporten.
Ældrekommissionen er som sagt uafhængig, og derfor afspejler rapportens anbefalinger først og fremmest kommissionsmedlemmernes holdning.
Det er derfor ikke regeringens hensigt at pålægge kommunerne at implementere rapportens anbefalinger punkt for punkt.
Ældrekommissionen tager imidlertid fat om nogle af de vigtige værdier på ældreområdet, som også er nogle af de ømme tæer, og dem synes jeg vi skal have en bred offentlig debat om.
Derfor vil jeg hurtigst muligt sende Ældrekommissionens rapport ud i bred høring blandt de relevante parter, og når høringen er afsluttet, vil jeg indkalde satspuljepartierne til forhandlinger om, hvordan vi bedst udmønter de i alt 40 mio. kr., som vi har afsat til opfølgning på Ældrekommissionens anbefalinger.
Men jeg vil også gerne slå fast, at opfølgningen på Ældrekommissionens rapport kun er et første skridt på vejen i retning af at lægge sporene til en langsigtet og bæredygtig ældrepolitik, for vi kommer ikke uden om at skulle forholde os til, at vi står midt i en økonomisk krise og samtidig står over for en demografisk udvikling, der udfordrer ikke bare vores ældrepolitik, men hele vores velfærdssamfund.
Vi har vidst det længe, og derfor lyder det efterhånden som et hak i en pladerille, men faktum er, at vores samfund er udfordret af, at vi står med færre arbejdsdygtige hænder og stadig flere, der forlader arbejdsmarkedet.
Tallene taler deres tydelige sprog.
Når vi ser på de statistiske fremskrivninger, viser de, at befolkningen i de mest erhvervsaktive aldersgrupper vil falde med ca. 40.000 alene frem mod 2020.
Tilsvarende stiger antallet af ældre over 65 år.
Fra 2010 til 2020 bliver der ca. 225.000 flere personer over 65 år.
Det samme gør sig gældende med den aktuelle økonomiske krise, hvor vi som ansvarlige politikere er nødt til at holde igen med løfterne om store forbedringer af velfærden.
Som socialminister kan jeg kun beklage.
Jeg ville virkelig ønske, at det kunne være anderledes, men vi bliver nødt til at tænke på, hvordan vi får mest ud af de ressourcer, vi har, til gavn for de mennesker, vi skal hjælpe, og med de værdier i centrum, som jeg indledningsvis nævnte.
Det betyder, at velfærdssamfundet er nødt til at ruste sig til at kunne håndtere en markant ændring i befolkningssammensætningen i de næste årtier, samtidig med at vi er underlagt økonomisk smalkost.
Vi er nødt til at tænke i alternative måder at løse den udfordring på, når vi samtidig ved, at der også er langt færre mennesker til at udføre hjemmeplejen i fremtiden.
Svaret på udfordringen er ikke mere af det samme.
Det kan ikke fremover lade sig gøre bare at ansætte flere SOSU'er eller sygeplejersker, for der vil ganske enkelt ikke være ledige hænder nok.
Gabet mellem antallet af ældre borgere, der har brug for hjælp, og antallet af medarbejdere til at yde den, vil samtidig være så stort, at det ikke kan lade sig gøre at løse udfordringerne ved at lade medarbejderne løbe stærkere.
Den demografiske udvikling på ældreområdet giver store udfordringer, ikke mindst i lyset af snævre økonomiske rammer, men udviklingen indebærer også en meget positiv forandring; nogen har endda kaldt det for civilisationens triumf.
De ældre vil fremover leve længere, være mere raske og have både overskud og ressourcer til at bevare kontrollen med eget liv i de sene år.
Det skyldes også en større bevidsthed hos befolkningen om en sund og aktiv livsstil.
at de nuværende og især de kommende generationer af ældre har væsentlig bedre økonomiske og boligmæssige forhold end tidligere generationer.
Det betyder, at rigtig mange ældre stort set forventes at kunne fortsætte med at leve det liv, de levede, mens de var erhvervsaktive, og mange vil også have en forventning om at kunne det.
De vil ikke sættes i bås, fordi de når en vis alder.
De vil fortsætte med at have forventninger til selv at kunne styre eget liv og selv at kunne vælge, hvordan de vil indrette og tilrettelægge hverdagen, også i de sene år.
Og det skulle da være pokkers, om vi sad her i dag og begræd den udvikling, men som politikere har vi en reel udfordring i at indrette indsatserne efter, at der er både overskud og ressourcer hos mange af de ældre til at tage ansvaret for det gode ældre liv.
Det er simpelt hen nødvendigt, hvis vi skal sikre, at der også i fremtiden er råd til hjælp og støtte til dem, der har mest behov.
Først og fremmest ser vi på, hvordan vi kan fastholde folk i længere tid på arbejdsmarkedet.
Der er ganske enkelt behov for, at vi får flere hænder til at løfte de kommende års velfærdsopgaver, men vi ved allerede nu, at det langtfra er nok.
Vi er derfor også nødt til at se på andre måder at tilrettelægge indsatserne på ældreområdet på.
De ting vil jeg gerne uddybe lidt nærmere.
I regeringsgrundlaget slår vi fast, at forebyggelse skal sikre, at flere ældre har mulighed for at klare sig selv længere.
Vi skal sætte tidligt ind og tage udgangspunkt i den enkelte borgers ressourcer og muligheder for at klare så meget som muligt selv.
Kan vi støtte borgerne i at blive mere selvhjulpne, kan vi også mindske behovet for kompenserende hjælp med tilfredshed, selvbestemmelse og øget livskvalitet til følge for den ældre.
Langt hovedparten af landets kommuner er allerede begyndt at tænke i træning og forebyggelse frem for udelukkende at kompensere ved at give hjælp til ældre borgere, og i mange kommuner har man allerede nået gode resultater.
Det er en udvikling, regeringen gerne vil bakke op om og støtte fremadrettet.
Jeg har bl.a. ladet mig fortælle, at kommunernes fokus i den rehabiliterende indsats på ældreområdet er ved at flytte sig.
Til at begynde med har de fleste kommuner primært været orienteret mod at hjælpe borgeren til at blive uafhængig af hjælp til rengøring og tøjvask.
Flere og flere kommuner er nu mindst lige så optaget af at hjælpe borgeren til selv at varetage den personlige hygiejne og komme i tøjet.
Det er vigtigt, for kommunerne oplever, at borgerne er meget motiveret.
De vil faktisk gerne klare sig selv, og det er en helt central pointe.
Borgernes motivation er en forudsætning for et godt resultat, og derfor skal de selv være med til at formulere målene for denne rehabiliterende indsats.
Vi skal sikre, at der sker en national udbredelse af de bedste metoder til at sikre social rehabilitering, og derfor er jeg glad for, at vi som led i sidste års satspuljeaftale fik afsat 20 mio. kr. til at beskrive og udbrede den model for hverdagsrehabilitering, der har størst mulig effekt.
Derudover skal vi kigge på, om nye velfærdsteknologier og digitale løsninger kan bruges som redskaber til at imødekomme fremtidens udfordringer, ikke kun fordi velfærdsteknologien har et arbejdskraftbesparende potentiale og kan hjælpe os til at løfte opgaverne smartere, men først og fremmest fordi velfærdsteknologi giver større selvbestemmelse, selvhjulpenhed og værdighed – det, som jeg overordnet vil kalde for livskvalitet.
Derfor har vi også skrevet det ind som et væsentligt element i regeringsgrundlaget.
Teknologien kan kompensere for nedsat funktionsevne, og samtidig bliver man mindre afhængig af, hvornår hjemmehjælpen kommer.
Så er der naturligvis de omdiskuterede robotstøvsugere.
I debatten kommer robotstøvsugerne nogle gange til at lyde som noget fra en dårlig science fiction film, altså som en ustyrlig maskine, der møver sig ind i privatsfæren og ødelægger relationerne mellem mennesker.
Vi skal nok lige huske på, at der jo i anførselstegn bare er tale om en støvsuger, og at den støvsuger faktisk i nogle tilfælde kan frigive flere hænder til anden pleje og omsorg, og at den støvsuger i en række tilfælde kan give den ældre mulighed for selv at bestemme, hvornår gulvet trænger til en overhaling.
Det er da en kæmpe gevinst for mange, som ønsker at få støvsuget oftere end det, kommunen kan tilbyde.
Og så skal vi også huske på, at grænserne for, hvilke teknologiske hjælpemidler der er almindelige i et hjem, hele tiden flytter sig, og at politikken jo selvfølgelig skal være tidssvarende i forhold til den udvikling. Som Bjarne Hastrup, der var formand for Ældrekommissionen, sluttede af med at sige, da han videregav anbefalingerne til mig efter at have afleveret rapporten: Lad robotterne tage sliddet, mens vi andre drikker kaffen.
Og det er jo det fokus, man også skal have for øje, når man taler om de her velfærdsteknologiske løsninger.
De kan blive en succes, og det er vigtigt, at borgeren oplever, at det giver god kvalitet.
Det er borgernes behov, vi skal have øje for, og hvordan vi kan anvendes til at løse andre opgaver.
Det er også vigtigt for mig at fremhæve, at regeringen ønsker et opgør med den tidligere regerings bureaukrati og procesregulering på ældreområdet.
Vi skal af med det regeltyranni, som er indbygget i den nuværende model for frit valg, og som fjerner fokus fra det, som det hele handler om, nemlig at yde en god og anstændig og effektiv plejeindsats.
Jeg vil godt slå fast, at regeringen ikke har planer om at fratage de ældre muligheden for selv at vælge, men vi vil se på, om ikke det kan gøres på en bedre måde.
Og jeg gentager lige: Jeg vil gerne slå fast, at regeringen ikke har planer om at fratage de ældre muligheden for selv at vælge, men vi vil se på, om ikke det kan gøres på en bedre måde.
Arbejdet er allerede sat i gang.
Sidste års finanslovaftale var første skridt, hvor vi besluttede os for at forenkle reglerne for, hvordan man skal beregne timepriserne for hjemmehjælp.
Derudover har jeg sat et arbejde i gang, hvor vi giver det frie valg et grundigt serviceeftersyn.
Mit mål er, at det skal blive væsentligt nemmere for kommunerne at tilbyde ældre borgere valgmuligheder.
Regeringen har i den grad fokus på, hvordan vi kan sikre de bedst mulige vilkår for de svage ældre både nu og fremover.
Vi skal i den kommende tid i gang med en reform på hele det sociale område, og i forbindelse med det arbejde vil vi adressere den række af udfordringer og potentialer, der er på ældreområdet.
Derigennem vil vi fastlægge en langsigtet ældrepolitik, som bygger på de grundlæggende værdier, jeg nævnte i starten, nemlig medbestemmelse, selvhjulpenhed, tryghed og værdighed.
Forhandling