Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2015-12-18:
Derudover understregede han, at det aldrig kan løses af politiet, men at det først og sidst er et medicinsk problem, der skal løses af medicinske eksperter.
Det var tilbage i 1936.
Hvor står vi så nu 80 år senere?
Vi har fået et system, der beror på kriminalisering, straf og indespærring, med et narkotikaproblem, der er eksploderet siden dengang.
Det har fremmet et gigantisk kriminelt marked, og ifølge FN er handelen med narkotika på omkring 320 mia. dollars, kun oliemarkedet har en større omsætning.
FN's Generalforsamling afholder i april næste år en specialsession – UNGASS, som vi har hørt om flere gange – om narkotika, og her er der en rigtig god mulighed for den danske regering til at præge sessionen i en mere fornuftig og skadesreducerende retning.
Vi har brug for at gå væk fra moralisme og symbolpolitik og i stedet for basere vores tilgang og anbefalinger på et evidensbaseret grundlag, på det, der virker.
Verdenssundhedsorganisationen, WHO, konkluderede for flere år siden på baggrund af en stor undersøgelse af forbruget af illegale stoffer i 17 lande, at der ikke er sammenhæng mellem de enkelte landes narkotikalovgivning og befolkningens forbrug af narkotika.
Sandsynligheden for, at en amerikaner har prøvet kokain, er otte gange højere, end den er for en hollænder, mens der er dobbelt så stor en sandsynlighed for, at samme amerikaner har prøvet at ryge hash eller marihuana.
Ligeledes er der ikke forskel på forbruget i Norge og Sverige, selv om Norge har en mere lempelig politik.
Den portugisiske model, som vi har talt en del om i dag, har netop vist, at en afkriminalisering ikke har ført til flere misbrugere; faktisk er antallet blandt de unge faldet.
Antallet af stofmisbrugere i behandling steg fra 23.000 i 1998 til 38.000 i 2008, og mellem 2000 og 2008 faldt det årlige antal af hiv-tilfælde blandt stofbrugere fra 907 til 267.
I 2014 udgav WHO en rapport, hvori de for første gang opfordrede verdens lande til at afkriminalisere stoffer til personligt brug for at fremme folkesundheden.
I SF mener vi, at den portugisiske model virker meget tiltalende, og vi har længe efterspurgt en kommission til at undersøge spørgsmålet.
Vi ser, at hverken den danske eller den globale tilgang til det i dag hjælper på nogen måde.
I stedet har vi skabt et meget lukrativt marked for organiserede kriminelle, og den portugisiske model er god, fordi man netop kan gå efter bagmændene.
Grundideen om, at man tilbydes behandling, når man bliver antruffet på gaden med stoffer på sig, er langt at foretrække frem for politi og straf
WHO anbefaler, at afkriminalisering af stofbrug er nøglen til effektivt at reducere sygdomme og skader, og Human Rights Watch opfordrer FN og verdens regeringer til at afkriminalisere narko i små mængder.
Hverken den danske eller den globale krig mod narkotika har virket.
Det er på tide, at vi ændrer retning.
Omkostningerne – både de menneskelige og de økonomiske – er simpelt hen for store.
Og efter hvad jeg har hørt fra mine kollegaer her i salen i dag, er vi alle sammen interesserede i at få reduceret skadesvirkninger, reduceret antallet af misbrugere og reduceret de negative konsekvenser, det også har for resten af samfundet.
Derfor vil jeg bare opfordre til, at man genovervejer sin position i de partier, der ikke er enige med os, for det er kun gået i en retning med den politik, vi har ført i de senere år, og det er den forkerte vej.
Jeg har lovet at hilse fra De Radikale og sige, at de støtter op om både grundsynspunkterne fra de partier, der står bag forslaget til vedtagelse, og forslagsteksten.