Stine Brix (EL), 2013-04-04:
Lovforslaget gør det obligatorisk for borgerne at henvende sig til myndighederne gennem en række forskellige digitale selvbetjeningsløsninger på en række meget, meget forskellige områder.
Som flere har været inde på før mig, er det anden bølge i regeringens digitaliseringsstrategi.
I dag kan borgerne benytte digitale selvbetjeningsløsninger, hvis de f.eks. vil ansøge om hjælpemidler eller skifte læge eller ansøge om begravelseshjælp, men i fremtiden skal borgerne som udgangspunkt ansøge digitalt.
Med lovforslaget bliver det altså tvunget at bruge digital selvbetjening, og vi mener, at det fortsat bør være frivilligt.
Da vi sidste forår inviterede en række eksperter til høring om digitalisering i det offentlige, lød det stort set samstemmende med få undtagelser, at vi kommer meget længere ad frivillighedens vej end ved at tvinge borgerne til computeren.
I høringssvaret ser jeg også, at Ældre Sagen på samme måde foretrækker en frivillig løsning.
Der er flere grunde til, at vi støtter det synspunkt.
Helt grundlæggende mener jeg, at borgerne er bedst til at vide, hvordan en kontakt med myndighederne er bedst og mest tryg for dem, især når det gælder følsomme områder som f.eks. ansøgninger om hjælpemidler.
Hvor kommunen sidder med en beslutningskompetence og en magt i forhold til borgeren, kan det være meget ubehageligt ikke at se myndighederne i øjnene eller ikke at føle, at nogen lytter, men at man ansøger ind i et stort sort hul af en maskine.
Så der er ikke tale om neutrale situationer, som man kan sammenligne med at gå i banken eller at bestille en flybillet.
Der er en anden grund til – synes jeg – at det giver god mening at sige, at det er frivilligt, hvorvidt man vil betjene sig selv digitalt, når man kommunikerer med det offentlige, og det er, at det giver myndighederne et incitament til at udvikle gode, brugervenlige løsninger med et let tilgængeligt sprog, som også folk, som ikke er så stærke læsere, kan benytte.
I princippet kan man fra de offentlige myndigheders side stille en relativt tung og besværlig side til rådighed.
Myndighederne kan være ligeglade, for borgerne skal jo bruge den.
Vi har altså desværre set nogle eksempler på selvbetjeningsløsninger, som fungerer meget tungt eller dårligt, og hvor borgerne henvender sig og bliver guidet igennem til at slå bestemte programmer fra og til, før de kan komme igennem.
En af dem, jeg har set, er uddannelseskort.dk.
Jeg mener, og sådan hørte jeg egentlig også mange af de eksperter, vi inviterede til høringen om offentlig digitalisering sidste år, at gode og brugervenlige løsninger i sig selv vil lokke rigtig mange til at benytte de her løsninger, for jeg er fuldstændig enig med mange ordførere her i dag i, at i langt, langt de fleste tilfælde vil det være at foretrække.
Jeg vil gerne anerkende, at der i lovforslaget er anført en række muligheder for at undtage det her tvangsprincip, og det er selvfølgelig meget bedre end ingenting, men jeg bemærker også, at beslutningen lægges på myndighedernes bord og ikke på borgernes, og undtagelsen gælder kun for særlige grupper eller i særlige situationer.
Jeg har set undersøgelser, som jeg synes er meget interessante, som viser, at det bestemt ikke kun er it-udfordrede, eller hvad det var, den radikale ordfører kaldte det før, som ikke føler sig trygge ved at benytte digitale selvbetjeningsløsninger.
Det er alle mulige borgere, uagtet hvilke it-kompetencer de har, uagtet hvilke ressourcer de har, men det er særlig i situationer, hvor man har brug for at tale med nogle om sin sag, at man møder op på borgerservice, eller man griber telefonen.
Det synes jeg fortsat at der skal være mulighed for.
Så vil jeg i øvrigt også bemærke, at så vidt jeg er orienteret, er det omkring 12-15 pct. af ressourcerne i borgerservicecentrene, som anvendes til det personlige møde, og det synes jeg egentlig ikke er så overvældende.
Derimod mener jeg, at der er et rigtig stort potentiale i at sikre, at de data, som det offentlige i forvejen har om os, bliver brugt bedre og mere smidigt, så man kan sagsbehandle langt mere effektivt.
Jeg tror i virkeligheden, at det er der, at det rigtig store potentiale for effektivisering ligger.
Så helt grundlæggende mener vi altså, at det fortsat bør være frivilligt for borgerne, om de benytter sig af digitale løsninger, og ikke under tvang.
Og når man så som borger har brug for at se myndighederne i øjnene, har brug for at tale med nogle, skal man være hjertelig velkommen, fordi det er selvfølgelig sådan en ret, man har, når man er borger i et samfund.
Derfor kan vi ikke støtte lovforslaget.