Kristian Jensen (V), 2016-03-03:
Tak for en god og spændende debat, som til en vis grad har båret præg af, at partierne i højere grad har fremført deres egen holdning til EU – synspunkter omkring samarbejdets situation og ønsker til fremtidens nye muligheder for samarbejde – end egentlig forholdt sig til selve redegørelsen.
Der har dog været visse delvise henvisninger til selve redegørelsen, men jeg mener alligevel at måtte sige, at debatten har været mere præget af holdningstilkendegivelser end en egentlig forholden sig til redegørelsen.
Det er ikke noget problem, det er ikke noget problem.
Det er ikke nogen kritik, det er sådan bare en konstatering.
For hvis man nu måtte mene, at det, jeg siger her, måske ikke er svaret på alle de spørgsmål, der er blevet rejst, så er det mere, fordi det er, hvad jeg sådan havde forberedt mig på at sige.
Flygtninge- og migrationskrisen har stået meget højt på dagsordenen i EU siden bådulykkerne i Middelhavet i foråret 2015.
Der er ikke umiddelbart tegn på, at presset på EU vil aftage foreløbig, og det har været et meget voldsomt pres.
Over 1 million flygtninge kom ind i EU i løbet af 2015, og hvis ikke nye tiltag iværksættes, så forventes det samme antal i 2016.
Derfor har der været brug for handling på højeste niveau det seneste år, og det vil der med stor sandsynlighed også fortsætte med at være i det kommende år.
Det siger lidt om situationen i EU, at der sidste år blev holdt 12 møder i Det Europæiske Råd; mange af dem om migration, men selvfølgelig også om situationen i Grækenland.
På EU-plan er der igangsat en række tiltag for at håndtere flygtninge- og migrationskrisen: Der er vedtaget en handlingsplan med Tyrkiet og en med de afrikanske lande, og de humanitære midler til Syrien og nabolandene er øget.
Det er bare for at nævne nogle stykker.
Dertil kommer de mere akutte indsatser i forhold til styrkelse af EU's eksterne grænser og funktionen af hotspots.
Jeg tror, at vi alle sammen kan blive enige om, at tiltagene desværre ikke indtil videre har haft en afgørende effekt på flygtningestrømmen.
Der er fortsat brug for handling og ikke mindst implementering.
Derfor er der også indkaldt til topmøde med Tyrkiet den 7. marts 2016 med efterfølgende møde mellem stats- og regeringslederne.
Migration vil derudover være hovedtemaet på det sædvanlige forårstopmøde senere i marts.
Der er ikke nogen nemme løsninger – det står helt klart – men der er behov for at finde europæiske løsninger på krisen, hvis der skal dæmmes op for presset.
Der er også brug for at finde løsninger, der håndterer grundlaget for flygtningestrømmen, altså hvordan vi får afsluttet konflikten i Syrien, og hvordan vi effektivt får bekæmpet ISIL i Irak og får stoppet deres udbredelse i Nordafrika.
Den aftale, der blev indgået på mødet i Det Europæiske Råd i februar måned, er god og et godt afsæt for den britiske folkeafstemning.
Aftalen indeholder løsninger på områder som forholdet mellem eurolande og ikkeeurolande, konkurrenceevne, bedre regulering og spørgsmålet vedrørende suverænitet, herunder ikke mindst den styrkede rolle for de nationale parlamenter, og en bekræftelse af fortolkningen af ordene en stadig snævrere union, der er at finde i traktaterne.
Fortolkningen er, at en stadig snævrere union kun er det, som landene vil, og at ingen lande er tvunget eller forpligtet til hverken juridisk eller politisk at gå længere, end det land selv måtte ønske.
Aftalen indeholder også nogle løsninger på velfærdsområdet og på fri bevægelighed.
Det er bl.a. blevet aftalt, at det er muligt at indeksere børnechecken til EU-borgere, hvis børnene ikke bor i samme land som de forældre, der har optjent krav på ydelsen.
Det er også aftalt, at den meget omtalte Metockdom fra 2008 vil blive tilbagerullet.
Der er mange grunde til det: Danmark og Storbritannien har haft et historisk tæt forhold; vi ser ofte ens på tingene, hvilket i øvrigt er blevet bekræftet ved et møde med den britiske EU-minister, David Lidington, tidligere i dag; og vi synes fra regeringens side, at et EU uden Storbritannien vil være et svækket EU – økonomisk, kulturelt og politisk.
Den britiske premierminister mener, at han med denne aftale kan vinde folkeafstemningen den 23. juni.
Det tror jeg egentlig langt de fleste danskere og forhåbentlig også alle her i salen håber på han kan.
Et EU uden Storbritannien er med danske øjne et EU, hvor vi kommer til at stå mere alene med vores synspunkter.
Det ønsker jeg ikke, og derfor håber jeg selvfølgelig på et britisk ja.
Men selv om aftalen indeholder rigtig gode elementer, der leverer løsninger på spørgsmål, som vi fra dansk side har kæmpet for i mange år, så skal vi huske på, at de vil bortfalde, hvis det bliver et nej i Storbritannien.
Et nej vil også kaste EU ud i en endnu sværere håndterbar situation med et medlemsland, der ønsker at forlade samarbejdet.
Det er nyt territorium for alle, og ingen ved, hvad der præcist bliver aftalt bagefter.
På mødet i Det Europæiske Råd var der tale om svære forhandlinger, hvor flere af de punkter, som Storbritannien havde ønsket løsninger på, var under pres.
Det gjaldt ikke mindst på velfærdsområdet, på spørgsmålet om en stadig snævrere union.
Derfor var det vigtigt fra dansk side, at vi skulle agere som modvægt og arbejde på at holde fast i den tekst, der var lagt på bordet, og som på en række områder leverede løsninger for Danmark.
Det lykkedes at holde fast ved indekseringen af børnechecken; det lykkedes at holde fast i teksten om en stadig snævrere union, der er formuleret i runde vendinger, sådan at den er brugbar for bl.a. Danmark.
Storbritannien havde brug for at blive nævnt eksplicit i teksten.
Jeg ser ikke den samme grund til, at Danmark skulle være nævnt og få en særlig tekst på netop det område.
Danmarks forhold til EU er allerede reguleret.
I det hele taget kan de næste måneder blive ret afgørende for EU.
Migrationproblemer, fortsat økonomisk genopretning i Grækenland og resten af EU, skabelsen af vækst og beskæftigelse, den britiske folkeafstemning samt indsatsen mod terror vil præge de kommende måneder.
Heldigvis kan vi se, at EU har en god track record for at finde løsninger, når det brænder på.
Jeg tror også, at det vil lykkes den her gang.
Vi står over for udfordringer i Europa, som intet land kan løse selv.
Der er brug for europæiske løsninger på de udfordringer – ikke nationale tiltag, der hindrer virksomheder i at sende varer over grænserne, eller tiltag, der skaber konflikter mellem nabolande.
Uanset de mange dommedagsprofetier, der er haglet ned over EU, så må vi ikke lade aktuelle og, ja, store udfordringer skygge for de resultater, EU har skabt, eller glemme den betydning, som EU fremadrettet vil have for danskernes velfærd og virksomhedernes vilkår på utallige områder.
Vi er en lille åben økonomi, og vores velstand skabes gennem samarbejde og samhandel.
Derfor skal vi værne om et EU, der er i tråd med danske interesser, og hele tiden sørge for, at vi får det optimale ud af samarbejdet.
Det er rettesnoren for vores tilgang til EU-politikken
, både når vi er i medvind og i modvind.
Jeg er ikke det mindste i tvivl om, at et konstruktivt samarbejde er den bedste måde at sikre, at danske interesser bliver tilgodeset.
Derfor går vi aktivt og resultatorienteret ind i det europæiske samarbejde.
Men det betyder ikke, at vi er naive eller ukritiske over for EU, og fordi et forslag er et EU-forslag, betyder det ikke, at det er et godt forslag, ligesom man kan sige, at et forslag fra Folketinget ikke nødvendigvis betyder, at det er et godt forslag.
Det har vi jo som regel delte holdninger til.
Fra regeringens side kigger vi på forslagets substans og ikke på dets afsender.
Vi tror dog, at det tjener Danmark bedst at være der, hvor beslutningerne tages.
Geografien her er væsentlig.
EU er og bliver vores nærområde.
Vi ligger midt på det europæiske kontinent, hvis man tager strækningen hele vejen fra Svalbard ned til Sicilien.
Det er det område, som vi handler mest med – det er det område, vi har mest kulturelt tilfælles med, og derfor skal vi også løse kriserne sammen, når det virkelig gælder.
EU's udvikling er et godt eksempel på, at vi bliver flere, samarbejdet bliver bredere, og de lande, der ligger op til EU's ydre grænser, har rent faktisk et ønske, en drøm om at komme med i Det Europæiske Fællesskab.
Det er store ord, men lad os en gang imellem kigge helt konkret på, hvad det er, der kommer ud af samarbejdet i EU, nemlig EU's fire friheder: fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og arbejdskraft.
Det indre marked er en af EU's allerstørste succeser, og et studie fra Bertelsmann Stiftung viser, at Danmark mere end noget andet land har haft glæde af det indre marked, hvis man måler det i indkomst pr. indbygger.
Faktisk er Danmarks BNP pr. indbygger vokset med 500 euro om året de sidste 20 år som følge af europæisk integration.
Og det anslås, at 500.000 danske job er direkte knyttet til det indre marked.
Når det gælder ny viden, er EU-medlemskabet også særdeles vigtigt for Danmark.
EU's forsknings- og innovationsmidler udgør en uvurderlig og uundværlig del af det danske forskningsbudget.
EU's forskningsprogrammer igangsætter en lang række aktiviteter, der ellers ikke ville finde sted.
De tilbyder også forskere, universiteter, institutioner og myndigheder fra Danmark mulighed for at arbejde sammen på bedst mulig måde.
Jeg er særlig glad for, at en ny opgørelse fra Europa-Kommissionen viser, at Danmark er det medlemsland, der henter næstflest penge pr. indbygger til projekter gennem EU's nye forsknings- og innovationsprogram Horizon 2020.
Der er over 10.000 danskere, der har benyttet det nye Erasmus+-program i 2014, der var programmets første år.
Det, at EU på det europæiske område stiller krav omkring energi og mærkning af produkter, medfører betydelige konsekvenser.
Køb af mere energirigtige produkter i husholdninger, erhverv og virksomheder har betydet en samlet energibesparelse i EU på 100 mia. euro.
Det svarer til omkring 3.500 kr. pr. europæisk husstand.
EU sætter standarden og leder på en lang række områder.
Det gjorde vi også, da verden mødtes ved COP21 i Paris i december.
Hvis ikke EU var gået forrest, vil jeg vove den påstand, at en global aftale var tvivlsom og helt sikkert mindre ambitiøs end det, vi nåede.
Samtidig er regeringen ikke blind for, at der er områder, hvor EU kan fungere bedre.
Jeg har nævnt migration, der er et godt eksempel.
Jeg tror, rigtig mange danskere kigger på EU og tænker: Hvorfor kan I ikke finde en løsning, der duer?
Men man tager fejl, hvis man tror, at EU bare en maskine, der kører udad.
Junckerkommissionen har siden sin start i 2014 haft en ambition om at rydde op i de mange regelsæt, så det bliver lettere at gennemskue forskellige EU-regler og sikre, at EU fremadrettet kun tager sig af det, hvor der er en merværdi ved deres arbejde.
Derfor kommer der ikke så meget ny lovgivning fra EU, som vi tidligere har set, og det, der kommer, er langt, langt mere velbegrundet end tidligere.
EU's indre marked er grundlæggende en kæmpe gevinst for danske virksomheder, fordi det sikrer lige konkurrencevilkår kombineret med et højt beskyttelsesniveau.
Så vores nationale ansvar er at sørge for, at vi ikke i implementeringen herhjemme pålægger virksomhederne flere forpligtelser, end hvad der er nødvendigt.
Det ansvar har regeringen påtaget sig, og det står vi ved.
Lige et par enkelte kommentarer til nogle af de ting, der blev taget op.
Jeg deler ikke Socialdemokratiets ordførers ønske om, at man skal køre en mere lempelig finanspolitik, og jeg deler heller ikke hr. Søren Søndergaards vurdering af, at der er nogle lande, som er i problemer, f.eks. Italien, Spanien, Grækenland, fordi de er blevet presset ind i et EU-skema.
Jeg deler tværtimod den opfattelse, som mange andre har, at problemerne for lande som f.eks. Italien, Spanien, Grækenland, der ganske rigtigt har et højt gældsniveau, skyldes, at de ikke har gennemført de nødvendige reformer.
De er rent faktisk stoppet halvvejs, har deltaget i nogle tiltag og så ikke gennemført nok til at få sat gang i økonomierne.
Hvis man kigger på andre lande, der har gennemført reformer fuldt ud, f.eks. et land som Irland, vil man se, at det er lykkedes meget hurtigt at få sat gang i beskæftigelsen og gang i væksten.
Jeg tror ikke på, at der er et alternativ til EU, sådan som hr. Søren Søndergaard lagde det frem.
Jeg tror meget mere som hr. Rasmus Nordqvist på, at alternativet til EU er et bedre EU, og det er det, vi skal stræbe efter.
Jeg tror ikke, at der er nogen, der bliver mere EU-positive af symboler, af hymner, af markeringer eller af skilte ved vejsiderne.
Jeg tror, at man bliver mere EU-positiv, hvis man kan se, at EU gør en forskel.
Måske skulle vi med nogle af de eksempler, jeg nævnte tidligere, på, hvor mange danske arbejdspladser der er afhængige af det indre marked, hvor meget EU har betydet i besparelse i forhold til energieffektiviseringer, hvor meget EU betyder i forhold til øget velstand i Danmark, blive bedre til at fortælle om de positive elementer, EU bidrager med.
Jeg skal ikke sige så meget til Dansk Folkepartis ordfører, da han ikke er til stede i øjeblikket – vi har alle sammen meget at rende til.
Jeg vil bare sige helt stilfærdigt, at jeg tror, at de 200.000 ungarere, der for 60 år siden i år forlod Ungarn til Østrig og Jugoslavien, er dybt taknemmelige for, at de ikke fik en velkomst ved grænsen som de flygtninge, der er kommet til Ungarn i år, har fået af den ungarske regering.
Og jeg synes en gang imellem, at det er på sin plads at appellere til en lille smule historiebevidsthed, også hos den ungarske regering, og det handler ikke om, hvorvidt den skal beskytte sin grænse, og ikke om, hvorvidt den skal foretage registrering inden for Schengenreglerne, men om, at det en gang imellem bør påhvile en nation at betale den gæstfrihed, dens borgere tidligere har oplevet, tilbage til andre mennesker, der er i nød.
Og jeg glæder mig over, at vi ikke i Danmark, på trods af de udfordringer, vi har fået, med flygtninge og migranter, giver flygtninge en modtagelse som den, den ungarske regering har givet dem, der er kommet til deres grænser i 2016.
EU er et projekt, som jeg er stolt over Danmark er en del af.
EU er et samhandelsprojekt, et lige vilkår-projekt, men det er også borgerens, forbrugerens og arbejdstagerens projekt, og jeg tror, at hvis man, som jeg og regeringen gør, ønsker, at EU skal have en positiv klang i borgernes, forbrugernes og arbejdstagernes ører, skal vi tilstræbe også at pege på de steder, hvor EU gør en positiv forskel i hverdagen.