Benny Engelbrecht (S), 2010-04-21:
Skandalen om den digitale tinglysning kunne have været stoppet for længst, hvis vi havde haft justitsministre, der turde erkende det ansvar, staten har for det store tinglysningskaos.
Den arrogante holdning, skiftende justitsministre har lagt for dagen, peger på, at man dybest set har været ligeglad med de mange, der har lidt tab i forbindelse med denne skandale.
Hvis et flertal her i Folketinget bestående af regeringspartierne og Dansk Folkeparti i dag lader de ansvarlige ministre slippe for konsekvens, finder jeg, at det er en meget alvorlig sag.
Det blev forsinket to gange, og de samlede udgifter voksede sig markant større end forventet.
Da systemet endelig blev sat i gang, skete der alvorlige fejl og alvorlige forsinkelser, men hvor store tab der er sket som følge af problemerne, er der ingen, der har et fuldt overblik over.
Og hvor mange milliarder kroner det nøjagtigt er, kan være svært at gisne om, hvis man altså overhovedet tør.
Sikkert er det dog, at denne skandale har kostet arbejdspladser, særlig i byggefaget.
Man kan stille sig selv det spørgsmål: Hvorfor kunne man ikke forudse denne problemstilling, eftersom jo rigtig mange statslige it-projekter har givet problemer?
Og hvis man ikke har hørt de alarmklokker, der ringede, er jeg også sikker på, at man må have stået tilbage med nærmest tinnitus.
Jeg kan ikke give en fuld forklaring på, hvorfor man ikke har hørt alarmklokkerne.
Men efter at vi i oppositionen i månedsvis har arbejdet på at grave os frem til de beslutninger, der førte til skandalen, er det i hvert fald sikkert at sige, at der er foregået en serie af fejldispositioner.
Ligesom når der sker et trafikuheld og det meget sjældent er én faktor alene, der er skyld i ulykken, har der altså også her været en række faktorer, der tilsammen har givet et big bang, et alvorligt problem.
Alene det, at man har startet dette system ved et big bang, altså sat hele systemet i gang på en gang, er jo en ganske alvorlig problemstilling, ligesom det, at man heller ikke er startet med at sætte nogle af de mindre systemer i gang.
Tingbogen er den største af de digitale systemer, der skal sættes i gang.
Man kunne eksempelvis, som det oprindelig var planlagt, have startet med bilbogen alene og have høstet erfaringer derfra.
Hvorfor man ikke har gjort det, må stå tilbage som et af de mange, mange ubesvarede spørgsmål i denne sammenhæng.
Der er blevet fremlagt en række forslag og modeller til, hvordan man kan sikre de skadeslidte en rimelig og hurtig kompensation for de ekstraordinære tab, de har lidt.
En løsning, som vi fra Socialdemokraterne har peget på, består i, at de berørte boligejere får tilbagebetalt hele eller dele af det gebyr, der er betalt i forbindelse med tinglysningen.
Denne løsning er ikke millimeterdemokratisk, men er administrativt ukompliceret og kan gennemføres meget hurtigt.
Det vil betyde en hurtig afklaring for de berørte, hvorimod en erstatningssag vil tage mange år og påføre både samfundet og borgerne mange ekstra udgifter.
Konkret skal sådan en model formuleres i en arbejdsgruppe, er vores forslag.
Jeg skal ikke undlade at bemærke, at det i høj grad ser ud, som om regeringen har forsøgt at gøre, hvad den kunne for at begrave denne skandalesag; i så fald vil det være at forsøge at begrave sagen levende.
At sige, at man ikke har et ansvar for den digitale tinglysning, er ganske enkelt ikke en løgn, befolkningen vil tro på.
Folketinget pålægger regeringen at udarbejde en løsningsmodel, der kompenserer borgere, der har lidt tab på grund af lang ventetid i tinglysningssystemet.«