Søren Espersen (DF), 2011-11-16:
Evangelisten Lukas skriver i lignelsen om den fortabte søn, der vender hjem og jubler:
Sandelig siger jeg Eder, der bliver mere glæde i himlen over én synder, som omvender sig, end over nioghalvfems retfærdige, som ikke trænger til omvendelse.
Jeg nævner kun dette for at understrege, at denne forespørgsel ikke drejer sig om omvendelse, for vi har alle jublet over, at erhvervsministeren nu for længst har omvendt sig fra herhjemme at stå i spidsen for DKP og i den egenskab at have hyldet et af historiens mest bestialske regimer og til nu at bekende sig til demokratiet.
Jeg stoler på, at ministerens omvendelse er sand og ægte ment og at hans anger er sand, og jeg stoler på, at han nu er en ægte demokrat.
Så denne sag handler ikke om, hvorvidt Danmark kan have en minister med den fortid, han nu engang har.
Sagen handler kun om, hvorvidt vi kan have tillid til, at de oplysninger, ministeren har givet om sin fortid, er fyldestgørende og sande.
For har vi ikke fuld tillid til de ministre, der skal tjene os, hvordan kan vi så forlange, at omverdenen skal have tillid til de ministre og kan have tillid til, at ministrene ikke kan afpresses?
Det er det centrale punkt – pengene.
Tror vi på, eller tror vi ikke på, at det er korrekt, som ministeren har forsikret, at han ikke i sin tid modtog eller lod modtage sorte penge fra en fremmed, fjendtlig magt?
Tror vi på, eller tror vi ikke på, at han som leder af DKP fra 1987-1991 var uvidende om, at Moskvaguldet rullede ind til dem i Dronningens Tværgade?
Jeg er journalist og derfor af natur skeptisk anlagt, og jeg må indrømme, at hos mig nager tvivlen.
Denne nagende tvivl er gennem årene blevet yderligere næret af en række artikLer om sagen, og vi taler ikke om løsagtige artikler fra sladderblade, vi taler om artikler i Danmarks mest estimerede dagblad Jyllands-Posten, grundige og seriøst gennemarbejdede artikler skrevet af dygtige og sobre journalister.
Vi ved fra PET-kommissionens beretning om den kolde krig, at DKP fra 1969 til 1989 modtog mere end 50 mio. kr. i kontant støtte, og det er bekræftet af ministerens forgængere, at de som DKP-formænd kvitterede for støtten.
Senest er det kommet frem, at DKP ligefrem ansøgte om sorte penge.
Med den viden i baghovedet må vi naturligvis spørge: Virker det sandsynligt, at den sidste DKP-formand hverken modtog penge eller vidste, at pengene blev givet?
For de ulovlige penge blev givet, mens erhvervsministeren var formand, det ved vi.
Virker det logisk, virker det sandsynligt?
Tvivlen nager.
Statsministeren kan fjerne denne nagende tvivl, hvis hun vil.
Hun kan sørge for, at Danmarks omdømme ikke svækkes af tvivlen om erhvervsministerens troværdighed, når han skal rejse rundt.
Statsministeren kan nedsætte en undersøgelseskommission, der én gang for alle kommer til bunds i denne sag, som jo altså bliver ved med at spøge og dermed alvorligt svækker tilliden til hendes regering – en kommission, hvor såvel erhvervsministeren som folk omkring DKP vil kunne afhøres under vidneansvar, og hvor Danmark officielt kunne bede sine gode venner i Moskva om at åbne for det relevante materiale i sagen, der befinder sig der.
Det ville være det rigtige i sagen.
Det er mit håb, at statsministeren af egen tilskyndelse lader dette skridt foretage.
Hvis det sker, behøver vi ikke at stå her igen om få par uger med eksempelvis et beslutningsforslag.