Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Forslagsstillerne ønsker med beslutningsforslaget at give kommunerne en klar hjemmel i lovgivningen til at kræve blandede boligområder med forskellige boligformer.
Forslaget skal ses i sammenhæng med andre tidligere forslag, også stillet af Socialdemokraterne.
Forslagene kan samles under den samme hat: kommunernes mulighed for at føre en aktiv boligpolitik.
Vi kan selvfølgelig alle være enige om, at kommunerne skal føre en aktiv boligpolitik.
En aktiv boligpolitik skal føre til velfungerende boligområder, hvor den enkelte beboer kan leve trygt under gode og sunde forhold, og en aktiv boligpolitik skal bekæmpe de problemer, der er i nogle af de såkaldte udsatte boligområder, hvor vi f.eks. oplever vold og hærværk.
Målet er derfor givet: Vi skal have gode og velfungerende boligområder, hvor alle kan leve og færdes i trygge omgivelser, og det skal bl.a. ske på grundlag af en aktiv kommunal boligpolitik.
Vi kan formentlig også blive enige om, at det er kommunernes ansvar at løse den boligsociale opgave ud fra den enkle betragtning, at det er kommunerne, der ved, hvor skoen trykker på det lokale boligmarked.
Kommunerne har da også allerede en lang række redskaber, som de kan anvende til at skabe gode og velfungerende boligområder, redskaber, som oven i købet er blevet meget styrket af den her regering.
Jeg må derfor blankt afvise forslagsstillernes bemærkning om, at regeringen intet har gjort for at give kommunerne fornuftige rammer til at kunne føre en aktiv boligpolitik.
Jeg skal ikke stå her og gå i detaljer med alle de forslag, der ligger i de fire boligaftaler, som regeringen har indgået siden 2002, men lad mig ridse nogle af hovedpunkterne op og understrege, at der i alle aftalerne er meget væsentlige elementer, der netop er rettet mod de udsatte boligområder og herunder ikke mindst kommunernes mulighed for at sikre en afbalanceret beboersammensætning.
Regeringen har afsat massive midler til renoveringer og moderniseringer af almene boliger.
I perioden frem til 2012 har Landsbyggefonden en investeringsramme på 2,4 mia. kr. om året til renoveringer i den almene boligsektor.
Der er til den sociale og forebyggende indsats afsat ca. 400 mio. kr. årligt frem til 2010 og i alt 2,2 mia. kr. i perioden 2006-2010.
Kommunerne og boligorganisationerne har med boligaftalen for 2009 fået redskaber til at skræddersy lokale planer for udviklingen af udsatte boligområder.
Jeg vil også pege på, at vi nu har gennemført lovgivning, som har givet kommuner og boligorganisationer endnu flere muligheder for at styre beboersammensætningen i boligområderne.
Jeg sigter her til udlejningsreglerne, mulighederne for flyttehjælp, salg af boliger i problemramte områder, muligheden for påbegyndelse af bygning af f.eks. ejerboliger og endelig muligheden for at etablere erhverv i almene bebyggelser for herved at forbedre det lokale bymiljø.
Endelig har vi jo også i fællesskab i satspuljen netop afsat 140 mio. kr. til en helhedsorienteret gadeplansindsats.
Kort sagt, vi har allerede gjort rigtig, rigtig meget.
Så er spørgsmålet, om vi skal stille endnu et redskab til rådighed for kommunerne, nemlig det, at kommunerne på private byggegrunde skal kunne gå ind og bestemme ejerformen af boligerne, altså om nye boliger skal være andelsboliger, udlejningsboliger, ejerboliger eller almene boliger.
Det er jeg ganske enkelt imod.
Efter min opfattelse skal kommunerne ikke kunne bestemme en ejerform på en given grund, som reelt vil tvinge grundejeren til at sælge sin grund.
For det er jo det, der sker.
Hvis kommunen beslutter, at der skal være almene boliger på en given grund, og ejeren ønsker at afhænde grunden, bliver grundejeren reelt nødt til at sælge grunden til en almen boligorganisation.
Jeg mener ikke, at kommunerne skal have sådan en mulighed.
Jeg vil godt knytte nogle enkelte bemærkninger til de muligheder, som kommunerne i dag efter planloven har.
For efter planloven har kommunerne mulighed for at regulere boligsammensætningen med hensyn til boligarter og -størrelser.
Der kan i en lokalplan bl.a. fastsættes antal etager eller lejlighedstørrelser i et byggeri.
Boligernes funktion som f.eks. ældreboliger, ungdomsboliger eller kollegieværelser kan også reguleres i en lokalplan, men planloven regulerer ikke ejerforhold.
Kommunerne kan med andre ord ikke bestemme, hvilken ejerform, altså alment boligbyggeri, privat udlejning eller lignende, der skal opføres. Jeg er også nødt til at sige, at en sådan ordning i givet fald vil rejse nogle spørgsmål i forhold til ejendomsretten efter grundloven, som vil skulle overvejes meget nøje.
Forslaget er, tror jeg, fremsat med udgangspunkt i de problemer, vi må konstatere der er i nogle af vores store boligområder med almen bebyggelse.
Og der er problemer nogle steder – det behøver vi overhovedet ikke at diskutere.
Men efter min bedste overbevisning vil et forslag som det her fremsatte kun have en meget begrænset effekt i forhold til vores udsatte boligområder; hverken boligsammensætningen eller beboersammensætningen vil ændre sig væsentligt som følge af det her forslag.
Regeringen har, som jeg har redegjort for, taget en række initiativer til at løse problemerne i de udsatte boligområder, initiativer, som jeg vurderer vil være virksomme i forhold til de problemer, som påpeges i forslaget.
Men problemerne løses altså ikke ved et snuptag; det er et langt og sejt træk, der skal til.