Frank Aaen (EL), 2010-12-03:
Der bruges mange mærkelige ord i politik, som prøver at aflede opmærksomheden fra, hvad det drejer sig om.
Et af de gode ord er starthjælp, som går ud på, at man skærer ned i bistandshjælpen og mener, at man ved at fratage folk nogle penge så hjælper dem – altså giver dem starthjælp.
Her har man fundet på ordet iværksætterskat, som om det er en skat på iværksætterne, når det er en skat på investeringer i aktier.
Det er altså en lov, der eksisterer, og som er imod skattespekulation, og den kan vi selvfølgelig ikke medvirke til at fjerne.
Derfor siger vi nej til forslaget.
På en måde er det her forslag fra Det Radikale Venstre jo smukt i tråd med Det Radikale Venstres økonomiske politik i almindelighed: Ned med selskabsskatten, ned med topskatten, lad de rige slippe billigere i skat, lad de arbejdsløse få mindre ret til dagpenge, væk med efterlønnen.
Det er så hamrende asocialt, at det passer helt med den placering i salen, hr. Morten Østergaard har i øjeblikket, nemlig helt ude på højre front.
Det er en økonomisk politik, vi aldrig nogen sinde vil være med til at støtte.
Den skaber ulighed.
Der er så meget andet, vi gerne vil sammen med De Radikale, men det her kan vi ikke være med til.
Der vil jeg sige, at det, som vi gang på gang hører fra borgerlige partier inklusive De Radikale, er, at hvis man bruger skattesystemet, kan man hjælpe iværksættere.
Nu er der det særlige ved iværksættere, at når de starter, tjener de ikke penge, og derfor er en skattelettelse ikke nogen fordel for en iværksætter.
En skattefordel for en iværksætter er jo først gavnlig på et tidspunkt, hvor iværksætteren er kommet til at tjene penge.
Og er det i den del af virksomhedsudviklingen, man skal sætte ind?
Det er det da ikke.
Når de tjener penge, skal de betale skat og ikke have skattelettelser.
Vi må kere os meget mere os om, hvordan vi hjælper virksomhederne med at komme i gang.
Der er det vores opfattelse, at man skal skabe efterspørgsel efter nye, innovative produkter, som samfundet har brug for.
Der er mange forskellige metoder, og jeg skal nævne et par stykker, hvormed man ligesom kan sætte gang i en efterspørgsel.
For jeg er sikker på, at der sker noget, når efterspørgslen er der efter et produkt eller en type af produkter, vi ikke kender, men som der et behov for – et behov, som vi gerne vil have dækket – og der er nogle penge, så vi ligesom kan sige: Hvis du har produktet, køber vi det.
Det er en måde at sætte gang i noget på, hvor man også er sikker på, at det, der sættes i gang, er fornuftigt.
Et problem med skatteredskabet er jo også, at man ikke aner, hvad de penge bliver brugt til.
Men hvis man siger, at her er noget, man gerne vil købe for 0,5 mia. kr., som jeg kan forstå der er til rådighed her, så kunne det være, at vi f.eks. skulle satse på grøn beskæftigelse, altså vedvarende energi og energibesparelser.
Hvorfor siger vi ikke til DONG og de andre energiselskaber, at de skal gå i gang med at lave nogle projekter, hvor de siger til idemagere: Kom her med jeres forslag; har I et godt forslag, er vi indstillet på at investere i det og købe det af jer og på den måde sætte gang i en udvikling?
Så vil iværksætterne helt af sig selv dukke frem.
Og så kommer iværksætterne og hjælper med det.
Lad os altså lave det behovsstyret og behovsdrevet i stedet for at bruge et eller andet helt blindt skatteinstrument.
Det er den ene ting, vi gerne vil. Den anden ting, vi gerne vil, er at sige: Kan vi ikke gøre mere for at hjælpe nye selskabsformer på vej?
Hvorfor skal det hele være aktieselskaber?
Hvorfor skal vi ikke i langt højere grad fremme andelsselskaber?
Hvorfor skal vi ikke i langt højere grad fremme for den sags skyld enkeltmandsejede, men også kollektivt ejede virksomheder i en anden form – en meget mere demokratisk form end aktieformen?
Det er det, der er vores plan, nemlig at gå en helt anden vej.
Men selvfølgelig skal vi have mere beskæftigelse, selvfølgelig skal vi have flere virksomheder i gang.
Det siger sig selv.