Morten Bødskov (S), 2012-03-29:
Dengang drejede det sig om forældelsesfristerne i sådanne sager, og vi har også tidligere i år behandlet et andet beslutningsforslag om sædelighedssager, nemlig om tvangsbehandling.
Nu står vi så med det tredje beslutningsforslag i rækken, nemlig det, vi behandler nu, altså B 32.
Denne gang handler det om skærpet straf for seksuelle overgreb mod børn.
Selv om vi inden for kort tid flere gange har drøftet denne kategori af sager ganske indgående, skal der ikke herske nogen tvivl om, at der er tale om et meget vigtigt emne, som bestemt fortjener at være sat højt på dagsordenen.
Jeg er derfor glad for, at jeg her i dag har lejlighed til at gentage, at regeringen har stor fokus på indsatsen i forhold til seksuelle overgreb mod børn.
Vi vil løbende være opmærksom på mulighederne for at styrke indsatsen på dette meget vigtige område.
Samtidig vil jeg allerede her indledningsvist slå fast , at regeringen ikke kan støtte dette beslutningsforslag, og det vil jeg selvfølgelig gerne uddybe.
Jeg vil gerne starte med kort at opridse indholdet af straffelovens § 222, der er helt central i denne sammenhæng.
Det fremgår af straffelovens § 222, stk. 1, at den, der har samleje med et barn under 15 år, straffes med fængsel i indtil 8 år.
Af stk. 2 fremgår det, at hvis barnet har været under 12 år, eller hvis gerningsmanden har skaffet sig samleje ved tvang eller fremsættelse af trusler, kan straffen stige til fængsel i indtil 12 år.
I 2008 blev der indsat et nyt stk. 3, og herefter skal det indgå som en skærpende omstændighed, hvis gerningsmanden har skaffet sig samleje ved udnyttelse af sin fysiske eller psykiske overlegenhed.
Med det nye stk. 3 sikres det, at straffen i sådanne sager er på samme niveau som straffen for voldtægt af voksne, selv om det ikke har været nødvendigt for gerningsmanden at anvende vold eller trusler om vold.
Når det gælder oplysninger om strafniveauet, kan jeg i øvrigt henvise til min besvarelse af spørgsmål nr. 261 i Retsudvalget, hvilket også er omtalt i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Forslagsstilleren er også inde på spørgsmålet om forvaring.
Jeg kan i den forbindelse oplyse, at det i dag er udgangspunktet, at seksuelle overgreb mod børn resulterer i en tidsbestemt frihedsstraf.
Det er også muligt at idømme en betinget dom med vilkår, forudsat at der ikke er tale om forhold i den groveste ende.
Anvendelse af en tidsubestemt foranstaltning, altså forvaring, kan imidlertid komme på tale ved grove seksualforbrydelser.
Ifølge straffelovens § 70, stk. 2, kan en person således bl.a. idømmes forvaring, hvis vedkommende findes skyldig i voldtægt eller anden alvorlig sædelighedsforbrydelse eller forsøg herpå, eller hvis personen frembyder en væsentlig fare for andres liv, legeme, helbred eller frihed, og endelig at anvendelse af forvaring i stedet for fængsel findes påkrævet ved at forebygge denne fare.
Med dette forslag ønsker Dansk Folkeparti altså at give domstolene bedre mulighed for at gøre brug af forvaring i sager om seksuelle overgreb mod børn, og straffen skal i øvrigt skærpes markant i sådanne sager.
Forslagsstilleren peger i den forbindelse på muligheden af minimumsstraffe.
Hvorfor er regeringen imod disse tiltag, når bekæmpelsen af pædofili nu er højt på regeringens dagsorden?
Her må jeg endnu en gang gøre opmærksom på, som vi har gjort tidligere under lignende debatter her i Folketingssalen, at Straffelovrådet – som det vidst efterhånden er alle bekendt – lige nu er ved at foretage en samlet gennemgang af straffelovens kapitel 24, og det er et kapitel, som omhandler forbrydelser mod det, der hedder kønssædeligheden.
Som jeg også var inde på under behandlingen af beslutningsforslag nr. B 4 og nr. B 16 tidligere i år, er netop spørgsmålet om straffen og strafniveauet – i sager om seksuel misbrug af børn – et helt centralt element i Straffelovrådets overvejelser.
Med fare for at gentage mig selv er det regeringens helt klare opfattelse, at eventuelle lovgivningsinitiativer på dette område bør afvente Straffelovrådets arbejde.
Straffelovrådet fik i 2009 den pågældende opgave af den forrige regering, og efter min tiltræden for nogle måneder siden har jeg fået oplyst, at arbejdet forventes afsluttet kort tid efter sommerferien.
Jeg vil derfor heller ikke i dag gå ind i en diskussion om, hvorvidt straffen bør skærpes eller om det skal være lettere at idømme forvaring i sager om sædelighedskriminalitet over for børn.
Mit udgangspunkt vil dog nok være, at de eksisterende regler om forvaring er fuldt tilstrækkelige, og i den forbindelse skal vi også huske på, at forvaring er et ekstraordinært indgreb, bl.a. fordi indgrebet er tidsubestemt.
Derfor skal forvaring kun bruges, hvor det er helt nødvendigt.
Men jeg vil gerne understrege, at det selvfølgelig ikke handler om, at der er nogle, som vil gribe ind over for seksuelt misbrug af børn, og så er der andre, der ikke vil gribe ind over for seksuelt misbrug af børn.
Sådan er virkeligheden selvfølgelig ikke og heldigvis for det.
Forebyggelse af seksuelt misbrug af børn er et meget vigtigt indsatsområde for regeringen, og det er derfor også helt afgørende, at vi har en velfungerende håndtering og behandling af personer, der er dømt for seksuelle overgreb på børn.
Men det er og bliver regeringens opfattelse, at vi i denne sag bør afvente Straffelovrådets arbejde, og regeringen kan derfor som sagt ikke støtte beslutningsforslaget.