Mette Frederiksen (S), 2011-11-25:
Det har været en ualmindelig lang og også til tider ophedet debat, vi i dag har haft i Folketingssalen omkring det her lovforslag.
Det er sådan set meget godt, tror jeg, fordi vi jo med det her lovforslag beskæftiger os med noget, der er utrolig vigtigt.
Jeg undrer mig somme tider over, hvad det er, der egentlig udgør forskellen mellem vores og den borgerlige måde at anskue verden på.
Det er, som om der er én måde at motivere de mennesker, der er i toppen af samfundet, på: Man skal helst give fradrag i skatten, man skal helst give skattelettelser, man skal helst give bonusser.
Hvorimod for de mennesker, der befinder sig langt væk fra solsiden af samfundet, gælder det modsatte, for der skal man helst sanktionere, piske og idømme straf.
Jeg forstår ikke den logik.
Jeg tror på, at mennesker, ligegyldig hvor de måtte befinde sig i et samfundshierarki, grundlæggende tænker og agerer ens.
Jeg tror på, at hvis vi behandler mennesker ordentligt, hvis vi respekterer dem og tror på dem og giver dem ordentlige betingelser for at leve deres liv, vokser de, så vil langt de fleste af dem bruge mulighederne.
Gør vi det, vil det også betyde, at mange flere børn end i dag får muligheden for at vokse op i et Danmark, hvor de rent faktisk får de samme muligheder som alle andre.
Når vi fra regeringens side sammen med Enhedslisten er optaget af at afskaffe de lave sociale ydelser, er det først og fremmest for at bekæmpe fattigdom.
Vi har et mål om, at færre mennesker end i dag skal leve i fattigdom.
Vi tror ikke på, at en flygtning, der kommer til Danmark, måske med en traumatiseret baggrund, bliver bedre integreret i det danske samfund ved at leve på en lav ydelse i 8 år.
Vi tror ikke på, at familier, der måske er omgivet af sociale problemer, bliver hverken bedre forældre eller bedre familie eller evner at komme hurtigere ud på arbejdsmarkedet ved at være på en lav ydelse.
Til gengæld tror vi på noget andet.
Vi tror på ret og pligt.
Vi tror på et samfund, der stiller krav til sine medborgere, og når man stiller krav, må man også være villig til at tage konsekvensen.
Derfor er jeg meget enig, når SF's ordfører i dag så klart siger, at hvis vi har kontanthjælpsmodtagere i Danmark, der ikke står til rådighed for deres kontanthjælp, så skal de ikke have kontanthjælp.
Det samme gælder i dagpengesystemet.
Hvis ikke man står til rådighed, men er arbejdsmarkedsparat, skal man selvfølgelig ikke have sin ydelse.
Men for alle de mennesker, der ikke er arbejdsmarkedsparate, for alle de mennesker, hvor livsindhold som sygdom, psykiske lidelser, sociale problemer, misbrug, hjemløshed og andre ting gør sig gældende, tror vi på, at vi i stedet for at sætte deres ydelser ned kan bringe de mennesker tættere på et arbejde med en helhedsorienteret, individuelt orienteret og omsorgsfuld indsats.
Egentlig har jeg det sådan, at jeg er meget lidt dogmatisk, når det handler om midler.
Der er nogle mål, jeg tror på, fordi jeg er socialdemokrat, men jeg er også villig til at lade mig overbevise og til at lytte, når det handler om metoder til at nå de mål, vi opstiller som samfund.
Derfor vil jeg også være helt ærlig og sige, at hvis det var sådan, at den tidligere regerings social- og beskæftigelsespolitik i højere grad, end tilfældet er, havde evnet at løse sociale problemer og bringe flere mennesker i beskæftigelse, så er jeg ikke sikker på, at jeg havde fremsat forslaget her i dag på vegne af regeringen.
Men jeg mener faktisk ikke, at den gældende lovgivning lever op til sit formål.
Når vi eksempelvis kigger på timereglen, ser vi, at det cirka er en tredjedel af de berørte, der er kommet i arbejde.
En meget stor del er fortsat på kontanthjælp eller er vendt tilbage til kontanthjælp, og en ret stor del af de kvinder, der er ramt af ordningen, er nu det, man kalder selvforsørget.
Det vil sige, at de for det første ikke modtager kontanthjælp, og at de for det andet ikke er kommet i arbejde, men forsørges nu af deres mænd.
Det tror jeg personligt ikke er den bedste forudsætning for at bringe flere kvinder med minoritetsbaggrund tættere på det danske arbejdsmarked.
Vi foreslår Folketinget at afskaffe ydelserne her i dag, velvidende at det har en negativ effekt på arbejdsudbudet her og nu, og derfor vil jeg også gerne inderligt sige til alle, at det her forslag ikke kan stå alene.
Dels er det fulgt op af en række initiativer i forslaget til satspuljeudmøntning for næste år, dels, og det er endnu vigtigere, står Folketinget sammen med regeringen over for et utrolig arbejdsomt år i 2012, hvor der bliver behov for at lave gennemgribende reformer af social- og beskæftigelsespolitikken.
Det er fuldstændig rigtigt, at nogle af elementerne i det her forslag ligger tilbage fra forliget om »Flere i arbejde«, men det er også sådan, at da velfærdsaftalen blev indgået i 2006, blev partierne enige om, at det var muligt for de daværende forligspartier, S og RV, at få en undtagelsesbestemmelse, sådan at partierne fastholdt forliget om »Flere i arbejde« efter velfærdsaftalen, men med den krølle, at Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre ikke længere støttede loftet over kontanthjælp.
Så vi fornægter hverken »Flere i arbejde« og bryder heller ikke med forliget med de lovforslag, der er fremsat i dag.
Det har været en hård og heftig debat; jeg håber på, at vi får flertal for forslaget her, det tyder det på, og jeg håber også på, at de partier, som ikke føler sig helt hjemme i forslaget her, i stedet vil gå aktivt ind i det store reformarbejde, vi står over for i det kommende år.
Ellers vil jeg gerne sige tak for en både indigneret og engageret debat fra alle parters side.