René Christensen (DF), 2009-02-05:
Kontinuitet i anbringelsen er af stor betydning for børn og unge, som er anbragt uden for hjemmet.
Det har vist sig, at en del børn, som er anbragt uden for hjemmet, oplever flere skift, altså mere end to.
For de yngste er der 12 pct., der oplever mere end to skift, det vil sige, at der rent faktisk er 88 pct. af de yngste, der oplever en god stabilitet i anbringelsen, og det er selvfølgelig positivt.
Men 12 pct. af de yngste er faktisk lig med omkring 700 børn.
Det vil sige, at der er 700 børn, der oplever flere skift i anbringelsen i deres første år.
Og problemet er desværre langt større, når vi ser på de ældre børn og unge.
Problemet med de mange skift er selvfølgelig, at børn og unge, der bliver udsat for de mange skift, ikke får ro og stabilitet i deres liv.
Der er også en del forskningsresultater og konkrete sager, som viser behovet for at give disse børn og unge et mere stabilt liv.
Opskriften er jo faktisk enkel.
Stabiliteten opnås ved, at de anbragte børn oplever færre genanbringelser, hjembringelser og brud på deres tilværelse.
Forslaget består af fire hovedpunkter.
Punkt 1: De kommunale myndigheder kan med det her forslag nu i særlige tilfælde for børn under 1 år beslutte en anbringelsesperiode på op til 3 år uden genbehandling af sagen.
Formålet er, at de små børn, der anbringes uden for hjemmet, sikres en mere stabil og tryg opvækst i de første leveår.
De første år i barnets liv er helt centrale for resten af livet.
Det er her, fundamentet til de sociale og adfærdsmæssige kompetencer, som barnet får, bliver lagt.
Man skal dog være opmærksom på, at der stadig er mulighed for, at barnet skal kunne få relationer til sine forældre, hvis det er muligt.
Punkt 2: Det drejer sig om hjemgivelse af et barn.
Ved afgørelser om hjemgivelse forpligter kommunen sig til at fastsætte en hjemgivelsesperiode på op til 6 måneder, når et barn eller en ung skal hjem efter en anbringelse.
Det er selvfølgelig sager, hvor en hjemsendelsesperiode ikke er i barnets interesse.
Formålet med hjemgivelsesperioden er, at overgangen fra anbringelse til hjemmet bliver mere glidende og rolig.
Det er utrolig vigtigt, at der altid ved hjemgivelse er et godt og veltilrettelagt forløb for barnet eller den unge - og selvfølgelig for hele familien som en samlet enhed.
Punkt 3: Her foreslås det, at kommunen kan beslutte sig for at give mulighed for at videreføre en anbringelse på grund af tilknytning.
Den afgørelse skal kunne træffes, selv om der ikke længere er grundlag for en anbringelse, hvis barnet eller den unge er blevet særlig knyttet til anbringelsesstedet.
Formålet er at tilgodese barnets behov.
Her er jeg dog en lille smule usikker på ordvalget.
Hvis der ikke er grundlag for en anbringelse, må det være, fordi der ligger en faglig vurdering bag.
Forældrene må være fundet egnet til at varetage deres rolle som forældre, og der må ligge en faglig vurdering af, at barnet vil kunne få en tryg opvækst i hjemmet.
Hvor skal barnet så hen?
Forældrene er egnede, men dem har man jo valgt fra.
Og hvad med den økonomiske situation i forbindelse med anbringelsen, som der jo ikke længere er grundlag for, selvfølgelig ud fra en faglig vurdering?
Skal der stadig udbetales måske 300.000 kr. om året?
Det har jeg nogle få spørgsmål til i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Punkt 4: Det er et rigtig godt forslag om at udvide pligten til at tilbyde psykologbehandling til børn, der kommer på krisecentre med en forælder.
Her skal ordlyden selvfølgelig rettes, så der ikke kun står mor.
Jeg må sige, at det kommer bag på mig at skulle se, hvordan man diskriminerer mænd, når der tales om problemer i familien.
Der er også krisecentre for mænd, og mænd skal selvfølgelig også have den mulighed, når de kommer på krisecenter med deres børn.
Vi støtter forslaget, men som sagt har jeg lige nogle få spørgsmål.