Lotte Rod (RV), 2012-04-13:
Det er jo en fantastisk fornøjelse at få lov til at stå på talerstolen her i dag og gøre noget ved en af de ting, som gymnasieeleverne har kæmpet for i årevis.
Men måske er det meget heldigt, at vi er nogle her i salen, som faktisk kan huske, hvordan det er at gå i gymnasiet.
Jeg er selv fra Aabenraa.
Vi var omkring de her 28 elever i klasserne, da jeg gik i gymnasiet, mens min lillebror, som bare er 3 år yngre end mig, gik i en klasse, hvor de var 31 eller 32 i klassen.
Det er jo også det generelle billede, vi kan se.
Kigger man i rapporten fra UNI-C, kan vi se, at klassekvotienten på stx er steget fra 26,4 til 28,3 inden for få år, samtidig med at klassekvotienten på hhx jo er endnu højere.
For Radikale Venstre handler det her lovforslag derfor om at sætte en grænse.
Engang var der en grænse på 24 elever i klasserne, som man så valgte at give midlertidig dispensation fra, men som bekendt blev den her dispensation aldrig specielt midlertidig, tværtimod endte det med, at man helt afskaffede grænsen.
Og det er klart, at det har en række afledte effekter.
Dengang man havde en grænse på 24 elever, byggede man jo klasselokalet til, at der skulle sidde 24 elever i det.
Med en grænse på 28 elever var det det, man byggede efter.
Og det er klart, at hvis ikke vi gør noget ved udviklingen, ser det ud, som om det kun går en vej, nemlig at klasserne bliver større og større.
Derfor er det her er et vigtigt politisk signal om, at vi gerne vil holde klasserne på en forsvarlig størrelse, for klasseloftet er jo et politisk signal om, at vi prioriterer tid mellem lærer og elever.
Vi tror på, at der skal være gode pædagogiske rammer for undervisningen.
Jeg er selvfølgelig helt med på, at klasseloftet ikke gør det alene.
Selvfølgelig gør det ikke det.
Jeg har talt med en række gymnasiefolk, som brænder for at diskutere, hvordan vi kan forbedre undervisningen og udvikle det pædagogiske og didaktiske arbejde.
Og jeg må bare sige, at det brænder jeg også rigtig meget for, og det glæder jeg mig til at vi også skal i gang med.
Jeg har det lidt med klasseloftet, som jeg har det med minimumsnormeringerne i vores daginstitutioner.
Vi skal sikre, at der er tid til det enkelte barn eller den enkelte elev, for så kan vi også arbejde med, hvordan vi bruger tiden.
Og jo færre elever, der er i klassen, jo lettere er det for læreren at nå rundt.
Det betyder især noget for de elever, som måske har lidt svært ved det, og som føler, at det er vigtigt, at der er tid til dem, når de har brug for hjælp, så de bevarer motivationen og koncentrationen.
I Radikale Venstre synes vi, at vi med det her lovforslag har fundet en fin balance.
Vi har lyttet til dem, der sagde, at der skulle flere penge til, og vi har fundet frem til en model, som er fleksibelt.
Der er jo nogle steder i landet, hvor der er ret langt mellem de gymnasiale uddannelser, og derfor har vi åbnet for den mulighed, at man godt kan bryde med klasseloftet, hvis man ellers skulle sende eleverne ud på en lang bustur.
På den måde sikrer vi, at vi får et klasseloft på 28 elever, men at der samtidig er fleksibilitet de steder, hvor der er langt mellem gymnasierne.
Det gør en forskel, at vi har et klasseloft i folkeskolen, og det kommer også til at gøre en forskel, at vi får et klasseloft på vores gymnasier.
Så selv om der bliver noget debat, glæder jeg mig rigtig meget til at tage den både her i salen og i udvalget.
Og hvis nogle af medlemmerne har lyst, tager jeg dem meget gerne med på en tur til mit gamle gymnasium, hvor de faktisk efter nogle år med de her meget høje klassekvotienter besluttede sig for at lave mindre klasser, fordi det var et rigtig stort ønske fra lærerne.