runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2012-01-20:
Jamen det ved jeg da ikke.
Det er det måske nok ud fra Israels synsvinkel.
Jeg synes, at hr. Søren Espersen lige pludselig bliver en frygtelig moralist, en frygtelig følelsesladet moralist, som han jo ellers i andre sammenhænge tager afstand fra.
Det her afspejler da også en ny verdensorden.
Skal vi så bare sige: Jamen det er da frygteligt?
Det er det da muligvis, men sådan er det jo.
I stedet for at få moralske kvababbelser over det, var det måske klogere for hr. Søren Espersen, men ikke mindst for staten Israel, at tænke over, om staten Israel i længden kan overleve at blive mere og mere isoleret i verdenssamfundet.
Det, som det her jo er udtryk for, er en stigende israelsk isolation på grund af bosættelsespolitiken, på grund af den nuværende israelske regerings manglende vilje til at indgå i reelle fredsforhandlinger.
Derfor: At komme ud af det dødvande, der er, i forhandlingerne mellem palæstinensere og israelere, er det, Israel har den største interesse i, og den isolation og de holdninger, der bliver givet udtryk for af Generalforsamlingen, er netop udtryk for en verdensorden, hvor verden i stigende grad tager afstand fra og isolerer Israel.
Det er noget fordrukkent sludder, for at sige det rent ud.
Det er da ikke Kina, der bestemmer i verden.
Det er da en fuldstændig forkert analyse.
Altså, det er da USA, der stadig væk uden sammenligning er den stærkeste magt i verden, og det har da ikke en dyt at gøre med stemmeforholdene i FN's Generalforsamling.
Det er det jo ikke.
Man kan diskutere, om det burde være sådan, og det kan man have mange forskellige meninger om, men det er jo ikke realiteten.
Det er en fuldstændig forkert analogi at sige, at Kina er det samme som Nazityskland i Europa, altså at Kina vil bemægtige sig hele verden.
Kina er en stor spiller, også på mange måder en ubehagelig spiller.
Det er jeg fuldstændig enig med hr. Søren Espersen i, men at sige, at Kina vil bemægtige sig hele verden, er noget andet.
Kina har nogle interesser, som Kina varetager på samme måde, som USA gør, på samme måde, som Brasilien gør, på samme måde, som Indien gør, på samme måde, som Iran gør, på samme måde, som Danmark gør, på samme måde, som hr. Søren Espersen gør, og som han har gjort i den tid, han har siddet her i Folketinget.
Der har han jo med stor iver forsøgt at varetage Dansk Folkepartis interesser, somme tider med nogle forfærdelige resultater, skrækkelige resultater, men det er jo alligevel sådan, tingenes tilstand har været.
Nu er det heldigvis ændret efter det seneste folketingsvalg.
Det er vi mange der er glade for, vil jeg sige til hr. Søren Espersen.
Per Stig Møller (KF), 2012-01-20:
Tak for det.
Nu håber jeg, at hr. Holger K. Nielsen kan tage det lidt roligere med den næste bemærkning, men det handler også om FN.
Der er ikke nogen her, der underkender FN's enorme betydning, og hr. Søren Espersen har jo nævnt nogle af de forskellige agencies, som findes, og som betyder, at tilværelsen bliver bedre for mange mennesker, som ellers havde haft det meget værre rundtomkring i verden.
Det er vi jo enige om.
Så der er ikke nogen grund til at have en diskussion om det.
Men det er noget andet med dette, at hr. Holger K. Nielsen vil have, at FN skal være helt centralt afgørende for, hvorvidt man skal gribe ind eller ej.
Der vil jeg godt spørge hr. Holger K. Nielsen: Var der et FN-mandat, da vi greb ind i Kosovo og reddede kosovoalbanerne liv?
Og så vil jeg også godt spørge hr. Holger K. Nielsen: Var der et FN-mandat, da Vietnam greb ind og stoppede Khmer Rouge, der havde slagtet mellem en tredjedel og en fjerdedel af befolkningen i Cambodja?
Var der et FN-mandat bag der?
Var det forkert at stoppe Pol Pot?
Var det rigtigt at gå ind at stoppe Idi Amin i Uganda, eller var det forkert?
Skulle hans kannibalisme have fortsat?
Men der var jo et FN-mandat, da vi traf beslutningen om at bidrage i Afghanistan i 2001-2002.
Da stemte SF imod.
Hvordan kan det være, at man stemmer imod FN's Sikkerhedsråd, når man synes, det er helt afgørende, hvad FN's Sikkerhedsråd beslutter?
Holger K. Nielsen (SF), 2012-01-20:
Det her kunne jeg jo holde et foredrag om på en halv time, men det har jeg ikke mulighed for.
Men lad mig sige til hr. Per Stig Møller i forhold til FN, at der faktisk er sket et skred i den måde, vi diskuterer FN på; det er der rent faktisk.
Og jeg synes, det er vigtigt, at vi kommer tilbage på sporet og kommer tilbage til, at FN er et centralt organ; det er vigtigt, at vi ikke taler FN ned, som der er en tendens til.
Jeg har ikke sagt, at der skal være et FN-mandat alle steder.
Vi accepterer også princippet om »responsibility to protect« og mener, at der kan være tilfælde, som er folkeretligt legitime.
Det er jo derfor, at det er klogere at tale om, at det skal være FN-funderet, altså folkeretligt funderet.
Der var notorisk et flertal i FN's Sikkerhedsråd, som ville have stemt imod den nye resolution.
Og hvis man havde ment, at man kunne gå i krig uden en ny resolution, kunne man jo bare have gjort det, men man vidste jo godt, at man skulle forsøge med en ny resolution.
Der var ikke flertal for den, og så trak man den, men gik i krig alligevel.
At gå i krig imod et flertal i FN's Sikkerhedsråd er en meget alvorlig sag i forhold til det folkeretlige, vil jeg sige til hr. Per Stig Møller.
Per Stig Møller (KF), 2012-01-20:
Det kan jo også være en meget alvorlig sag at sidde og svigte.
Men nu vil jeg godt læse et citat op.
Der står her i forhold til Afghanistan, at de danske soldater har leveret en enestående indsats i kampen mod oprørsgrupperne.
Det har sikret, at den afghanske regering selv kan begynde at overtage ansvaret for sikkerheden.
Samtidig har vi brugt udviklingspenge på at hjælpe regeringen med at bygge skoler og levere undervisningsmateriale.
Det har sikret børnene en bedre fremtid.
Det er skrevet af den nuværende udenrigsminister.
Hvorfor i alverden stemte SF så imod fra 2001 og helt frem, til sidste beslutningsforslag kom, endda samtidig med at der var en så klar FN-opfordring, som der var?
Altså, hvor er sammenhængen i SF's udenrigspolitik?
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Prøv at glemme Israel bare lige i 1 sekund.
Israel har jeg brugt som et billede på FN's Generalforsamlings skamløshed.
En resolution mod Israel – det kan da godt ske – men hvorfor er der ikke i 100 andre tilfælde lavet resolutioner om menneskerettigheder?
Så siger hr. Holger K. Nielsen: Det er jo så den nye verdensorden.
Det lyder næsten som Stauning, der også fortalte om en ny verdensorden, vi nu skulle til at acceptere.
Vel skal vi da ej acceptere en verdensorden, som er styret af Kina, et kommunistisk diktatur, og af en række feudale diktaturer, der pludselig skal sætte dagsordenen for demokratiske lande.
Det er da en forkvaklet tankegang at sige: Sådan er verdens orden.
Skulle vi så bare sige nå og egentlig bare acceptere, at nu er det Kina, der bestemmer i verden, fordi de har flertal i FN's Generalforsamling?
Er det virkelig det, SF mener?
Jeg synes, det virker forkvaklet.
Det må jeg sige.
Per Stig Møller (KF), 2012-01-20:
Jeg bemærker jo, at hr. Jeppe Kofod bliver ved med den her fordrejning af, hvordan Folketinget traf beslutningen i marts 2003 om Irakkrigen.
Et forløjet grundlag, sagde hr. Kofod.
Kan hr. Kofod bekræfte, at grundlaget, som regeringen forelagde for Folketinget, var Iraks manglende respekt for Sikkerhedsrådets resolutioner?
Kan hr. Jeppe Kofod bekræfte eller afkræfte, at den socialdemokratisk-radikale regering i 1999 fik Folketingets tilslutning til at gå ind med F-16-fly i kampen mod Irak?
Var det på et FN-grundlag eller ej, at SR-regeringen gik i Folketinget i 1999?
Kan hr. Jeppe Kofod bekræfte, at folkeretskontoret i marts 2003 meddelte, at der var et stærkere FN-grundlag til at gå ind i 2003, end der var i 1999, da S og R ville gå ind?
Kan hr. Jeppe Kofod huske, at Socialdemokratiet og Radikale Venstre har stemt for de militære indgreb i Irak siden 2003?
Før da, før S og R stemte for, var der kun flåden dernede, kan hr. Jeppe Kofod bekræfte det?
Jeppe Kofod (S), 2012-01-20:
Jeg synes, det er lidt ærgerligt, hvis denne debat skal gøres til en stor Irakdebat.
Jeg synes bare, at det er værd at konstatere – det tror jeg at de fleste er enige om – at beslutningen om at gå i krig i Irak, som blev taget i marts 2003, skete på et grundlag, der ikke var i orden.
Der var ikke et enigt FN-Sikkerhedsråd.
FN's Sikkerhedsråd havde ikke givet noget mandat til den operation.
Altså, våbeninspektørerne havde ikke fået lov til at færdiggøre deres arbejde.
NATO-landene var ikke enige.
Der var mange NATO-lande, som var imod den krig på det tidspunkt, og Folketinget var delt.
Faktisk valgte den daværende regering at gå i krig med et meget snævert flertal og et stort mindretal, som mente, at det var forkert.
Det, jeg siger til hr. Per Stig Møller, er, at det ikke er en måde, vi ønsker at gentage sådan alvorlige beslutninger på.
Det er vigtigt for os, og det er vigtigt i en ansvarlig udenrigspolitik, at vi har et bredt flertal i Folketinget, når det gælder noget så alvorligt som at sende danske soldater i krig.
Så kan vi gå ind i en diskussion og polemik om grundlaget.
Jeg tror bare, at de fleste iagttagere vil sige, at det var et ufuldstændigt grundlag.
Jeg kaldte det løgnagtigt.
Der blev brugt forskellige ord om det, men der var i hvert fald ikke noget FN-mandat bag krigen, og det tror jeg at hr. Per Stig Møller vil give mig ret i.
Per Stig Møller (KF), 2012-01-20:
Jamen det kan jo ikke nytte noget med den historieforvanskning.
Men jeg er da glad for at konstatere, at de grove ord forløjet grundlag forsvandt her i replikken.
Så var det et ufuldstændigt grundlag; der er forskel på ufuldstændigt grundlag og forløjet grundlag.
Hvis hr. Jeppe Kofod går og tænker på masseødelæggelsesvåben, som ikke var vores grundlag, skal jeg gøre opmærksom på, at hr. Mogens Lykketoft, fru Marianne Jelved og hr. Frank Jensen i debatterne her i Folketingssalen talte om masseødelæggelsesvåben.
Så skal jeg i øvrigt gøre opmærksom på, at grundlaget var det samme, som SR-regeringen gik i krig på i 1999.
Det var altså også på et ufuldstændigt forløjet grundlag.
Men det må man jo tale med sine egne venner i S og R om.
Christian Juhl (EL), 2012-01-20:
Jeg kunne da også godt tænke mig, at FN havde udtalt sig om Kina og alle de andre spørgsmål, men jeg synes til gengæld, at det er berettiget at kigge på de udtalelser, der har været om Israels overgreb.
Jeg er lidt nervøs for hr. Søren Espersens holdning til FN's Sikkerhedsråd og FN's Generalforsamling.
Hvis det skulle overføres på de danske forhold, skulle vi sige: Skid på Folketinget, og sørg for, at kun regeringen får lov at bestemme.
Det ville jo være en lidt grotesk situation at arbejde med rent demokratisk.
Så vil jeg høre, om der slet ikke er plads til bare en enkelt nuance i vurderingen af Israel.
Jeg har rejst i Israel selv og kan se, at der jo da også er fornuftige israelere, som synes, at det er en noget hård og ufornuftig regering, man har i øjeblikket, med den barske linje.
Er hr. Espersen fuldstændig ligeglad med brud på folkeretten, bosættelserne og overgrebene, muren, undertrykkelsen, ligeglad med, at verdenssamfundet har lovet palæstinenserne et land, ligeglad med den stigende opposition til regeringen i Israel?
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Jeg er enig med hr. Christian Juhl i, at det ville være et skræmmende billede, hvis den røde regering skulle bestemme alting hen over hovedet på Folketinget.
Der tror jeg godt vi kan blive enige, det er virkelig skræmmende, en skræmmende, skræmmende tanke.
Jeg vil sige med hensyn til Israel, at det jo er en meget lang debat at komme ind i, om Israel og Mellemøsten.
Jeg har så koncentreret det omkring FN som et billede på, hvorfor man ikke kan overlade den slags til FN's Generalforsamling.
Jeg havde ikke intentioner om at komme ind i en debat om Israel; der er i øvrigt ikke noget, jeg hellere vil, men så vil jeg gerne have lidt mere tid til det.
Men jeg har altså bare brugt sagen til at spørge, hvorfor stort set alle resolutioner har drejet sig om Israel igennem alle 40 år, mens regimer, hvor demokrati slet ikke eksisterer, sejler frie og glade igennem.
Det er bare det, jeg har brugt som billede, selve den israelsk-arabiske diskussion har jeg ikke sådan helt vildt lyst til at gå ind i nu.
Christian Juhl (EL), 2012-01-20:
Egentlig kan jeg jo godt forstå det, og vi må så tage det på et andet tidspunkt.
Men det var sådan set hr. Søren Espersen selv, der direkte opfordrede regeringen til at række hænderne ud til Israel som en god og sand allieret.
Det er sjældent, jeg hører så ukritisk og så enøjet en opbakning til Israel, som jeg hører, når hr. Søren Espersen udtaler sig, og jeg synes, at når nu hr. Søren Espersen selv appellerer til regeringen om på den måde at alliere sig med Israel, var det måske på sin plads at spørge til det.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Altså, hvis jeg skulle finde nogen, der var unuanceret i forhold til Mellemøsten, kunne jeg da hurtigt finde en
– er det ikke 12 medlemmer, der er i Enhedslistens folketingsgruppe?
– det kunne jeg sagtens finde, og jeg kunne også sagtens finde en masse andre her i Folketinget.
Jeg mener, der er masser af unuancerede ting, og jeg synes, man skal være nuanceret i det.
Jeg mener bare, at vi i næsten alle sammenhænge her i Folketinget bredt er interesseret i at fremme demokrati og ligesom altid peger på det, som skal være vores udenrigspolitik, nemlig at styrke demokratiet, og derfor kan jeg da undre mig, og det er det, jeg har gjort så tit, over, hvordan det kan være, at man resolut altid vender det eneste demokrati i Mellemøsten ryggen.
Altså, der er folkestyre i Israel, der er demokrati, der er udvikling, der er frihed til at rejse ud og ind, man kan gøre, hvad man vil i Israel, man kan sige, hvad man vil.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor man ikke hylder sådan et styre i stedet for at hylde alle de forfærdelige feudale diktaturer, der befolker omegnen, inklusive Hamas og Hizbollah, hvor Gaza styrer imod diktatur, kvindeindpakning og islamisme.
Det er det, jeg ikke kan forstå.
Holger K. Nielsen (SF), 2012-01-20:
Jamen vi har jo hele tiden ment, at der har været nogle meget, meget store problemer i den danske Afghanistanindsats.
Der har også været gode ting, og det er også det, der er beskrevet her.
Men i forhold til de ressourcer, der er brugt, de menneskeliv, der er tabt, har vi hele tiden været overmåde kritiske.
Det nye er jo, at regeringen, ligesom den amerikanske regering og den britiske regering, har erkendt de her store problemer og derfor nu siger, at kamptropperne skal være ude af Afghanistan senest ved udgangen af 2014.
Det vil sige, at man nu har lyttet til det, vi sagde for 2-3 år siden, og som vi blev kritiseret meget voldsomt for af hr. Per Stig Møller, nemlig at der skal være en slutdato, at der skal være en exitstrategi.
Da sagde hr. Per Stig Møller jo, at det var at gå Talebans ærinde.
Nick Hækkerup (S), 2012-01-20:
Jamen jeg er grundlæggende enig med hr. Søren Espersen i, at Danmark har et direkte ansvar for hvert skib.
Og jeg synes, at erfaringerne over det seneste år viser, at den indsats, vi f.eks. gør ved sammen med andre at lave konvojsejlads for at undgå pirateri eller sammen med andre tager piratskibe ud osv., har vist sig at være en effektiv måde at bekæmpe pirateriet på.
Jeg ved godt, at der stadig væk er problemer, og at der stadig væk er meget, der skal nås, men man må sige, at 2011 har været et eksempel på, at på trods af at pirataktiviteten har været høj, er det lykkedes os at begrænse antallet af kapringer med den strategi, der følges i øjeblikket.
Søren Espersen (DF), 2012-01-20:
Tak for en meget grundig redegørelse.
Jeg er selvfølgelig enig med forsvarsministeren i, at vi laver opgaver af den her art sammen med vores allierede.
Der er i øvrigt et fortræffeligt samarbejde på tværs af alle mulige parter – jeg tror, at der sågar også er russiske og kinesiske skibe i området – og det er fint.
Men jeg vil stadig væk holde fast i, at vi ikke kan løfte vores ansvar ved at sige, at det ordner vi sammen med de allierede.
Jeg mener, at vi har et direkte ansvar for hvert skib, der sejler under dansk flag i internationalt farvand.
Det er vores ansvar.
Jeg er blevet fortalt, at det rent juridisk er sådan, at når et dansk skib sejler i internationalt farvand, er det et lille stykke Danmark, der sejler rundt, og der har vi altså en forpligtelse til at sørge for det.
For vi er blandt verdens allerstørste søfartsnationer.
Jeg tror, at 12-14 pct. af al tonnage fragtes under dansk flag, så efter min mening kan vi ikke bare skyde det ind under, at der er en hel masse organisationer, der ordner det.
Det er vores helt eget direkte ansvar for hvert skib.
Forsvarsministeren reflekterer over, hvordan vi bedst løfter opgaven.
Det ene udelukker jo ikke det andet.
Jeg er da fuldstændig enig med forsvarsministeren i, at det er godt, at så mange er engageret i det her, og at missionen virkelig er en succesrig mission.
Det har jeg forstået på både forsvarsministeren og udenrigsministeren, og det er jeg enig i.
Men hvordan løfter man det bedst for det enkelte skib?
Det mener jeg er det afgørende.
Hvis et rederi siger, at det har nogle skibe, der sejler i det farvand, og det meget gerne ser to eller tre raske soldater om bord på de skibe, så er det faktisk en ret, rederiet bør have.
Og det vil vi kunne stille til rådighed.
Jeg har hørt kloge folk som B.S. Christiansen, der kender noget til det her, fortælle, at det er en opgave, som selv tre raske hjemmeværnsfolk kan klare.
Så det er ikke den store videnskab.
Jeg synes bare, at der ligger en forpligtelse, og jeg mener ikke, at det ene udelukker det andet.
Nick Hækkerup (S), 2012-01-20:
Lad mig indledningsvis sige, at der ikke er nogen tvivl om, at hvis vi ville det, kunne vi løfte den opgave og sikre, at der selvfølgelig også var soldater om bord på de skibe, der sejler under dansk flag.
Jeg har stor respekt for B.S. og for Bubber og for alle mulige andre, som kan planlægge dansk forsvarspolitik.
Jeg vil sige, at jeg har en anelse mere respekt for den indsats, der trods alt gøres i departementet og andre steder.
Det er ikke helt så simpelt, at vi bare kan sende tre mand af sted, og så er den i skabet.
Der er relativt store logistikomkostninger osv. forbundet med det.
Selvfølgelig kan det lade sig gøre sådan.
Jeg tror bare mere på at forfølge strategien med at løfte sammen, frem for at Danmark går alene.
Christian Juhl (EL), 2012-01-20:
Jeg vil gerne høre: Der er jo også ofre i forbindelse med den aktivistiske linje, f.eks. sker det jo oftere og oftere, at militæraktioner og nødhjælp/udviklingsbistand blandes sammen, sådan at danske soldater i Afghanistan f.eks. også bygger skoler eller hjælper med børnehaver.
Det er jo et fint formål, men flere og flere hjælpeorganisationer klager over, at de også bliver angrebet, fordi civilbefolkningen eller den modpart, man måtte have, ikke kan kende forskel på militæret, når de er i uniform, og militæret, når de kommer kørende i en hvid bil, der ligner nødhjælpsbilerne.
Og vi har også grimme eksempler på, hvordan der f.eks. er blevet taget nødhjælpsarbejdere som gidsler i Afrika.
Hvilken strategi kan man lægge for at prøve at undgå de her ting?
For jeg synes, det er o.k. – nej, det er ikke o.k., men det er forståeligt, at hvis man går i krig, ja, så er der en risiko for også selv at blive skudt, når man skyder på folk, men det skal ikke være forståeligt, at folk, der laver nødhjælpsarbejde eller opbygning, også risikerer det.
Nick Hækkerup (S), 2012-01-20:
Det her spørgsmål rører i virkeligheden ved selve kernen i det, der er regeringens udenrigspolitik, og den måde, som også udenrigsministeren har tegnet den på, nemlig at der er nogle militære indsatser, vi kan gennemføre; de kan nå et stykke ad vejen, men de kan aldrig nå hele vejen.
Der er nogle humanitære og civile indsatser, vi kan gennemføre, men de kan kun gennemføres, hvis der er et vist element af stabilitet, ro osv., og derfor skal de militære indsatser, som vi gør, føre til, at vi kan bevæge os over til det opbyggende arbejde.
Det må vi arbejde med, for der er ingen tvivl om, at det rigtige er at kunne gå hele vejen og ikke se militæret for sig og den civile indsats for sig, men sikre, at de spiller sammen.
Christian Juhl (EL), 2012-01-20:
Jeg tror nu, vi skal passe på, for netop den mistillid, der kan opstå i kølvandet på det at være krigsnation, kan jo forhindre, at vi kan komme i gang med at lave egentlig opbygning.
Nogle andre ofre er jo de sømænd, som på deres skibe fra tid til anden bliver taget som gidsler.
Nu har vi jo et stort beredskab med mange ting, men ville det ikke være en idé at igangsætte et stykke arbejde, så alle niveauer i et samfund bliver bedre til at løse en gidselkrise, dvs. fremme en proces, hvor man kan få løsladt folk?
Jeg synes, det er ubehageligt at se på, hvordan nogle sidder i mange måneder som gidsler, og at vi alle sammen føler os magtesløse.
Vi er nødt til at prøve at finde frem til et beredskab, som kan fungere.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-20:
Det er klart, at hvis der er et atomvåben, er spillet på alle måder et andet, inklusive diskussionen om sanktioner.
Det er også derfor, at vi med det, EU lægger op til at vedtage allerede på mandag, lægger op til nogle historisk stramme sanktioner.
Jeg tror aldrig nogen sinde, at vi i forhold til et lands olie- og energisektor, den finansielle sektor og over for personer har set et så omfattende sanktionsregime som det, der lægges op til.
Jeg vil gerne vende tilbage med mine kommentarer til artiklen i Foreign Affairs.
Jeg synes bare, at man, hvis man er tilhænger af et militært svar, hvilket jeg som sagt ikke er, også skal have blik for, at det, der så tales om, jo ikke er en situation, hvor det iranske atomprogram kan ødelægges.
Det tror jeg ikke nogen tror.
Det er i så fald en situation, hvor man kan forlænge det, altså udskyde det, men man kan ikke ødelægge det.
Per Stig Møller (KF), 2012-01-20:
Jeg er da glad for, at udenrigsministeren glæder sig til mine memoirer, men for at kunne skrive dem er jeg stadig væk nødt til at få præciseret noget – og det er derfor, at jeg spørger – for ellers kan jeg ikke skrive præcist og korrekt.
Nu lægger udenrigsministeren jo vægt på, at det er afgørende at have et godt forhold til USA.
Derfor spurgte jeg: Før valget ville SF og Enhedslisten have en undersøgelse af CIA-flyvningerne med basis i, at embedsmændene eller jeg skulle have spillet dobbeltspil over for Folketinget, hvilket jeg har sagt ikke er tilfældet.
Når nu den undersøgelse ikke laves, hvilket jeg har bedt om at den bliver, skyldes det så alene forholdet til USA, eller skyldes det, at udenrigsministeren ikke længere har mistanke til embedsmændene eller til mig om at have spillet dobbeltspil?
Det er meget vigtigt, for jeg vil ikke have sådan en mistanke siddende på embedsmændene og mig, og jeg synes, at udenrigsministeren skylder et klart svar, fordi han har mistænkeliggjort os, før han blev udenrigsminister.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-20:
Det er jeg så rigtig glad for at få lejlighed til at præcisere.
Det, der sker, efter den første undersøgelse bliver lavet i Udenrigsministeriet, er, at de der hemmelige wikileaksting kommer frem under en overskrift en dansk avis om påstået dobbeltspil.
Det er det, jeg citerer, også da vi diskuterede det efterfølgende.
Jeg har ingen grund til at antage, at hr. Per Stig Møller ikke har lavet undersøgelsen og bidraget til den så godt, som det lod sig gøre.
Det har jeg fuld tillid til.
Jeg har heller ingen grund til at antage, at embedsmændene ikke har bidraget i det omfang, det kunne lade sig gøre.
Den nye er, at efter undersøgelsen er lavet, kommer wikileaksdokumenterne frem, og derfor synes vi, at der er et behov for at få dem undersøgt.
Der er vi glade for, at vi har lavet en aftale med Grønland om at lave en undersøgelse, som så bliver lavet af DIIS, som tidligere har lavet undersøgelser, som jeg tror har været til stor glæde for Folketinget.
Vi er alle sammen blevet klogere af dem.
På den måde kan jeg så måske også bidrage, når hr. Per Stig Møller skal skrive sine memoirer, ved at det er så veloplyst, som det overhovedet kan være.