Line Barfod (EL), 2010-10-26:
Jeg er helt enig med de mange, der har snakket om, hvor forfærdeligt det er at blive udsat for et indbrud.
Derfor tror jeg også, at det er vigtigt at bruge konfliktråd i en række af de her sager.
I de værste tilfælde er der mennesker, som faktisk flytter fra deres bolig, fordi de ikke længere tør bo der.
Jeg tror, at det er rigtig vigtigt, at de unge bliver tvunget til at blive konfronteret med, at det, de foretager sig, har konsekvens for nogle mennesker, at det ikke bare er nogle døde ting, men at det rent faktisk er nogle mennesker, det går ud over, når man begår et indbrud.
Jeg håber, at det også er noget, som vil indgå i det arbejde, der skal ske ude i politikredsene, så man bliver meget mere opmærksom på, at indbrudssager altså er nogle af de sager, hvor konfliktråd kan være en rigtig, rigtig god idé.
Når det så er sagt, tror jeg, at det er rigtig vigtigt, som andre også har været inde på, at vi sætter ind i forhold til efterspørgslen.
Jeg tror, at det er rigtig vigtigt både at se på strafferammerne og i allerhøjeste grad at se på, hvad risikoen er for at blive opdaget, fordi det jo ofte er det, der er det afgørende, nemlig, om det er noget, hvor man faktisk kan risikere at få en straf.
Det er lidt ligegyldigt, hvor høj straffen er, hvis man overhovedet ikke har nogen risiko for, at man bliver opdaget og bliver straffet.
Derfor synes jeg, at det er nok så væsentligt, og det håber jeg at vi kan få uddybet lidt under udvalgsarbejdet.
Hvor stor vil risikoen egentlig blive?
Jeg tror, at det er afgørende, at vi også kigger på risikoen for opdagelse og på at få udbredt den risiko og ikke kun på strafferammen.
Der tror jeg altså at vi bliver nødt til at gå langt mere ind i diskussionen om, hvad vi gør ved det store problem, vi har.
Nu har man forsøgt i så mange år med mere politi og mere straf, og det har altså bare ikke hjulpet i forhold til de mennesker, vi har i vores samfund, som misbruger stoffer.
Der bliver vi altså nødt til at se langt mere på, hvad vi kan gøre for at forebygge, at de kommer ud i det her, og der tror jeg altså ikke meget på regeringens strategi om, at man går ud og tager stofferne fra dem på gaden, og så begår de et nyt indbrud, og ryger i fængsel på et tidspunkt, og så kommer de ud til det samme igen og starter forfra
Vi er nødt til at gå ind med en langt større indsats, og der bliver vi altså også nødt til at se på det, som beboerne på Vesterbro efterspørger, netop at man får lov til at få nogle fixerum, hvor de her mennesker kan komme og få noget tillid til systemet og efterhånden også begynde at blive motiveret for at komme i behandling og komme ud af deres misbrug og få et liv, hvor de ikke begår indbrud hos andre.
Det tror jeg også er væsentligt.
Så vil jeg også sige, at skal man lave en ordentlig løsladelsespolitik, kræver det altså også, at der kommer ressourcer.
Der bliver jeg jo lidt bekymret, når der i lovforslaget står, at der ikke er nogen økonomiske konsekvenser af det her forslag, fordi Kriminalforsorgen i Frihed, som skal stå for den her løsladelsespolitik, skal stå for at lave samarbejdet med de andre myndigheder, i den grad mangler ressourcer.
Hvis det her derfor skal blive til noget og have en effekt, kræver det altså, at der enten bliver tilført nogle ressourcer eller man fjerner nogle af de andre opgaver, de har i dag, med at lave en masse unødvendig kontrol.
Så er der, som fru Lone Dybkjær var inde på, spørgsmålet om videregivelse af oplysninger.
Der kan jeg godt se, at man på flere og flere områder efterhånden begynder at sige, at vi bare skal have myndighederne til at udveksle oplysninger om alting, og at det er rigtig godt og fornuftigt.
Det er det også i mange tilfælde, og derfor vil borgerne jo normalt også gerne give sit samtykke.
Der synes jeg at vi mangler en forklaring og en dokumentation på, hvorfor det er nødvendigt med den udvidelse, der ligger i det her lovforslag, af, at man ikke længere skal have samtykke for at udlevere oplysninger.
Jeg mangler at se dokumentationen for, at det faktisk lægger en begrænsning på det arbejde, der kan gøres, at man ikke kan få samtykke.
Som minimum synes jeg, som Institut for Menneskerettigheder foreslår, at man skal have skrevet ind i lovteksten, at der i hvert enkelt tilfælde, hvor der udleveres oplysninger uden samtykke, skal foretages en konkret vurdering af, om den videregivelse er nødvendig og berettiget, for det er altså afgørende, at vi holder fast i at beskytte personfølsomme oplysninger.