Martin Henriksen (DF), 2016-05-10:
Tak for det.
Det er jo sådan her i livet, at nogle gange kan man ikke få det bedste, og så må man nøjes med det næstbedste, og hvis man heller ikke kan få det næstbedste, ja, så må man nøjes og tage til takke med det makværk, som vi behandler her i dag i form af en række lovforslag, senest L 189.
Dette lovforslag og det tidligere lovforslag er udtryk for den magtesløshed, som præger regeringen og andre partiers ageren i migrantog flygtningekrisen.
Når vi om 10 år ser tilbage, vil vi se tilbage på udmøntningen af tre- og topartsaftalerne, som ikke bragte noget afgørende nyt med sig, men som til gengæld cementerede flere årtiers fejlslagne integrationspolitikker i stedet for at fokusere på hjemsendelse og udsendelse.
Når man ikke er i stand til at forstå, hvad der er gået galt, og hvilke fejl man har begået i fortiden, ja, så er man jo dømt til at gentage fortidens fejltagelser, og det er sådan set det, der sker her.
Alle de gode meninger er samlet i dagens lovforslag, men der bliver ikke skabt noget afgørende nyt.
Det er gammel vin på nye flasker.
Der har været, jeg tror, det er 21 integrationsplaner, og de har grundlæggende ikke gjort en forskel, for vi kan ikke integrere mennesker, som ikke vil integreres.
Så enkelt og så besværligt er det.
Denne plan er skønne spildte kræfter, og det er en skam, for tiden kunne være brugt på at skaffe flertal for en egentlig hjemsendelsesstrategi.
Vi ved, at hvis der ikke arbejdes på at sende folk hjem, så rejser de ikke hjem.
Dansk Folkeparti ønsker at samarbejde.
Vi vil gerne indgå i kompromiser med andre partier og regeringen, men vi skal også kunne se vore medlemmer og vore vælgere og danskerne i øjnene bagefter.
Det kan vi ikke, når det udelukkende handler om at integrere, uden at der samtidig er fokus på en hjemsendelsesstrategi.
Vi mener, at hele systemet lige fra modtagelse hen over indkvartering, uddannelse, arbejde, sprogundervisning og til praktiske gøremål bør bygges op omkring, at flygtninge kun skal være i Danmark i en begrænset periode.
Al den information, som tilgår flygtninge og deres familier, bør indeholde et klart budskab om, at de allerede ved ankomsten skal være klar over, at de er gæster, og derfor vil de blive sendt ud af landet igen.
Men står det til os, skal asylpolitikken helt omlægges.
Tre- og topartsaftalerne fastholder alt det, der ikke virker.
I forhold til de enkelte elementer i lovforslaget mener vi ikke i Dansk Folkeparti, at der er noget, som afgørende ændrer ved status quo.
Det er udmærket, at man svækker flygtninges krav på en bolig, men regeringen fjerner jo ikke retskravet.
Det består sådan set.
Så ikke engang det kan regeringen levere.
Regeringen kunne også have sagt: O.k., vi integrerer, vi beholder flygtningene, som vi plejer at gøre, men vi fjerner i det mindste flygtningenes særlige adgang til tandbehandling, særlige adgang til førtidspension eller deres særlige adgang til familiesammenføring, så de ikke på disse områder fortsætter med at være bedre stillede end danskere.
Men ikke engang det kan regeringen levere.
Udmøntningen af tre- og topartsaftalerne vil ødelægge gode folkeskoler og gode friskoler til stor skade for danske børn.
Selv om det imod forventning skulle lykkes at få alle disse flygtninge boligplaceret på en fornuftig måde og i jobs, ændrer det ikke en tøddel ved, at langt størstedelen af disse mennesker ikke vil blive integreret.
De vil fastholde hjemlandets skikke, de vil fastholde den sociale kontrol af deres piger, og de vil stille krav om, at det danske samfund skal rette ind efter deres religiøse og kulturelle spilleregler.
Og der vil blive rettet ind, for der findes ikke i dette hus det fornødne mod til at sige fra, ej heller den fornødne vilje til at passe på vore egne skikke og traditioner.
Derfor vil det gå, som det altid går.
Det går galt.
Noget, som jo virkelig er rystende, er, at i dette lovforslag – på side 25 tror jeg det er – er der en opskrift på, hvordan man kan diskriminere imod danskere; en opskrift på, hvordan regering og Folketing kan sætte egne borgere i bageste række og de fremmede i forreste række.
Det er usmageligt, og jeg forstår slet ikke, hvordan man kan sidde i et forhandlingsforløb og så få den idé, at de borgere, som vi repræsenterer, nu som en slags andenrangsmennesker skal stilles ringere end de fremmede, der ikke har løftet en finger for det her land.
Det er helt uden for vores begrebsverden.
Det, jeg taler om, er selvfølgelig, at nu skal virksomhederne have penge for at ansætte flygtninge, hvilket uundgåeligt vil skubbe arbejdsløse danskere endnu længere væk fra arbejdsmarkedet.
I Dansk Folkeparti siger vi til regeringen, at så længe der ikke er skyggen af reelle forbedringer med i pakken såsom afvisning af asylansøgere ved grænsen, statslige asylcentre, hjemsendelsesstrategi eller andre asyl- og udlændingestramninger, ja, så kan vi ikke hjælpe. Så må regeringen søge hjælp hos andre partier og se, om de vil assistere regeringen i forhold til at sikre bekvemmelighedsflygtninges rettigheder på bekostning af det danske folks rettigheder.
Så på den baggrund skal jeg meddele, at Dansk Folkeparti er skeptiske over for lovforslaget.