Per Clausen (EL), 2009-11-24:
Jeg tror, der var et par af ordførerne, der var inde på, at det her var det sædvanlige med, at Enhedslisten meget nemt kunne komme med udgiftskrævende forslag.
Jeg vil bare sige, at det jo er et af de forslag, som vi faktisk har brugt en del tid på at diskutere i Enhedslisten af den simple grund, at der også i Enhedslisten er mennesker, som mener, at det da var en besynderlig tanke, at man skulle afsætte flere penge til eliteidrætten.
Hvorfor skulle man det?
Enhver kan jo se i tv og i billedbladene, hvordan de vælter sig i penge.
Der må man sige, at der jo sådan set er to meget gode grunde til at afsætte ekstra penge til eliteidrætsudøvere, og det er faktisk ikke tilfældigt, at Enhedslisten har valgt lige præcis den her vinkel til at fremsætte et forslag.
Den første grund er, at det faktisk er sådan, at masser af eliteidrætsudøvere står i præcis den samme situation som mange fremragende kunstnere, nemlig at de arbejder inden for nogle områder og arbejder på en måde, der gør, at det ikke er muligt at få det privat finansieret i særlig stor udstrækning.
Og efter vores opfattelse er det sådan, at det er ret fornuftigt indholdsmæssigt at sammenligne eliteidrætsudøvere med kunstnere, og at det derfor ikke skal komme eliteidrætsudøvere inden for de områder, hvor det er svært at skaffe sig penge, til skade, at der er andre, der har meget nemt ved at skaffe sig penge.
Det er jo sådan, at hvis man kan blive nr. 4 i tennis på verdensplan, så vælter man sig i millioner, hvis man bliver verdens bedste roer, har man ikke nødvendigvis nogen særlig god økonomi.
Det er altså udgangspunktet for at fremsætte det her forslag, nemlig en opfattelse af, at vi også her fra Enhedslistens side er indstillet på at gå ind og sige: Jamen når de markedskræfter, der findes, når de private finansieringsmuligheder, der eksisterer, ikke slår til, så er det lige præcis her, det offentlige har en rolle at spille.
Jeg har også forstået på debatten i dag, at man lagde meget vægt på, at det jo var Team Danmark, der tog sig af det her.
Der lå vel lidt underforstået i det, at man her havde armslængdeprincippet, som gjorde, at man på ingen måde kunne gå ind og blande sig.
Jeg vil sige, at hvis man er i tvivl, kan man jo prøve at spørge Team Danmark, hvad de mener.
Jeg har ikke indtryk af, at Team Danmark er negativt indstillet over for Enhedslistens forslag, faktisk er en stor del af de samme tanker udviklet i Team Danmark.
Det sidste er der vel ikke noget at sige til.
Det er kun meget få af de kandidater, der får støtte af Team Danmark, der kan leve af deres sport, og de skal altså så tjene penge ved siden af eller leve af lånte penge fra familier og venner.
Det er sådan, at 60 pct. af atleterne tjener mindre end 150.000 kr. om året før skat, og til dem i Folketingssalen, der i nyere tid ikke har tjent et beløb i den størrelsesorden, vil jeg bare sige, at det ikke er ret mange penge.
Der er også en række andre tal i den her undersøgelse, som Team Danmark har lavet, der viser, at det er et reelt eksisterende problem, og der er jo så, som jeg har sagt, og som jeg synes er vigtigt at holde fast i, først og fremmest tale om en række idrætsgrene, hvor man reelt ikke har mulighed for sponsorindtægter af betydning.
Det betyder, at det er meget svært for eliteidrætsudøvere at etablere sig med familie og børn, og pointen er jo, at det i en lang række idrætsgrene faktisk er sådan, at man ikke topper, når man er 17 eller 18 år, men måske når man er 30 år eller ældre.
Derfor har man ikke mulighed for at etablere sig med et hjem og en familie på sådan almindelige om ikke borgerlige så dog i hvert fald mindre borgerlige vilkår, og det bliver opfattet som noget, som er blokerende og forhindrende for en, når man ønsker at fortsætte sin karriere som idrætsudøver, og det kan altså føre til, at man stopper i utide.
Det er ikke så meget, fordi det er synd for os, fordi vi går glip af nogle medaljer og nogle store oplevelser, det er selvfølgelig ærgerligt, men det er jo grundlæggende også ærgerligt for de mennesker, der i grunden gerne ville fortsætte med deres idrætskarriere, at de altså af økonomiske grunde er nødt til at holde op.
Det er dem, der, om jeg så må sige, er kommet til tops.
Men det er klart, at unge mennesker i vore dage jo også foretager en vurdering af, og det fortæller vi dem jo hele tiden at de skal, hvordan deres muligheder er for at klare sig økonomisk fremover, og hvis de skal se frem til hårdt arbejde gennem mange, mange år og måske lidt anerkendelse på den store dag, hvor de får en medalje, og hvor den til enhver tid siddende minister måske endda for at få lidt ekstra andel i det lys, der stråler fra de her medaljer, deler ud af nogle skattefri gaver, ja, så skal de altså være indstillet på i en meget lang periode af deres liv at vælge at have nogle økonomiske vilkår, som er meget dårlige, og hvor det almindelige familieliv, de måske har en drøm om at etablere, faktisk er umuligt.
Hvis man snakker om træningsuger på 25-30 timer, over 100 rejsedage om året, og hvis man samtidig så helst skal have et bijob for bare at komme op på en nogenlunde anstændig indkomst, så er det klart, at mulighederne for at få et fornuftigt socialt liv bliver betragtet som meget små, og derfor vælger man det så fra. Det er jo også sådan, at hvis man tager Rambølls analyse af eliteidrætsindsatsen i udvalgte lande, som jeg ved har vakt stor glæde og begejstring og tilfredshed hos en del af Folketingets partier, vil man se, at den peger præcis på, at der er behov for støtteordninger, som kan skabe grundlag for, at atleternes privatøkonomiske forhold er tilfredsstillende, så fokus kan rettes mod fortsat at skabe sportsresultater i verdensklasse. Vi synes, at det burde være lige så naturligt at støtte disse eliteidrætsudøvere, som det er at støtte kunstnere, der har de samme problemer med at kombinere deres aktivitet som kunstnere med muligheden for at tjene penge, som en lang række af de her eliteidrætsudøvere altså har.
Jeg har selvfølgelig også diskuteret det her med Team Danmark og spurgt, at når I nu synes, at sådan en ordning er en rigtig, rigtig god idé – og det siger de faktisk de synes det er –
hvorfor etablerer I den så ikke bare?
Der er det så dejlig bekvemt for ministre og folketingspolitikere i forhold til den her slags sager, for det behøver vi jo ikke forholde os til, vi kan bare sige, at det må de selv finde ud af, og så kan vi så vurdere, om vi tror på, at de har den økonomi, der skal til.
Det tror Enhedslisten ikke, og derfor har vi fremsat det her beslutningsforslag.
Vi kan jo konstatere, at det er svært at finde den rigtig begejstrede tilslutning hos andre partier, og det skal jo nok undre nogle, at det er sådan, at det, når det kommer dertil, at det ikke er skattefri gaver i forbindelse med medaljeoverrækkelser, men konkret støtte til, hvordan man kan have et liv som aktiv eliteidrætsudøver, så er til Enhedslisten, man skal henvende sig.
Det er der jo ikke noget at gøre ved.
Når jeg siger, det er tanker, der for første gang fremføres i Folketinget af Enhedslisten, er det, fordi tankerne er udviklet og tænkt af eliteidrætsudøverne selv, af Team Danmark.
Så jeg synes faktisk, at de politikere, der har afvist forslaget her i dag, i den dialog, jeg er sikker på de har med Team Danmark og med eliteidrætsudøverne, også bør drøfte, hvordan man konkret vil løse dette reelt eksisterende problem.