Bertel Haarder (V), 2008-02-26:
»En test har ikke nogen værdi i sig selv.
Det afgørende er, hvordan den bruges i undervisningen.«
Fru Marianne Jelved har formuleret det på den måde, at en gris jo ikke bliver federe af at blive vejet.
Hvad er det så, vi skal med nationale obligatoriske test?
Vi skal afdække problemer.
Vi skal oparbejde en bedre evalueringskultur i forholdet mellem elev, lærer og hjem.
Den skal være skriftlig, og derfor har vi elevplaner.
Og testene har til formål at sikre, at læreren får et pædagogisk redskab; testene er diagnostiske.
Der er altså ikke tale om, som fru Marianne Jelved kom til at sige, at testene bliver lagt på, og jeg citerer, »en bestemt dag, en bestemt måned«.
Sådan er det i Norge, men sådan er det ikke i Danmark.
I Danmark har vi en helt anden slags test, som ikke ligner de afsluttende prøver.
De er diagnostiske, de er adaptive, og det vil sige, at de er tilpasset den enkelte elev.
I databanken er der tonsvis af matematikopgaver og læsetest, sådan at eleven, hvis de første skærmsider bliver klaret, går videre til noget sværere, og klares de ikke, går man videre til noget lettere.
Derved giver testen en profil af den enkelte elev, som kan være et redskab for læreren i undervisningen.
Og skulle der være nogle klasser, hvor man kan konstatere, at det er helt overflødigt, fordi det hele går strygende, er skaden jo til at overse, idet testene jo kun tager 1 promille af klassens tid.
Derfor må jeg naturligvis på regeringspartiernes vegne afvise forslaget om, at vi nu afskaffer de nationale test og elevplaner.
Den nationale øvelse giver jo en national dialog om, hvad der er vigtigst at opnå med undervisningen, og det er jo en dialog, som så også spiller tilbage til fastsættelsen af trinmålene.
Den rummede en del kritik, som der nu bliver taget hensyn til.
Det er ganske som i opgavekommissionerne, hvor der sidder nogle af de fremmeste pædagogiske eksperter - de får meldinger om, hvordan det er gået med opgaverne, og så justerer de opgaverne og gør dem bedre og bedre år for år.
Jeg har set disse opgavesæt år efter år, og de er efter min mening både lækre, appetitvækkende og spændende for eleverne og i øvrigt somme tider forbløffende svære at klare for voksne.
Jeg tænker bl.a. på 10.-klasses-prøven, som jeg forsøgte at afprøve på en folketingsgruppe for halvandet år siden.
Jeg siger ikke, hvad resultatet blev, for vi nåede aldrig så vidt, men de var ganske svære og meget virkelighedsnære, og det er tydeligt, at der er blevet arbejdet med, hvordan eleverne kan indse fornuften i de spørgsmål, der stilles.
Da jeg gik i skole, lærte vi mange færdigheder, og vi nåede på mange måder videre, end eleverne gør i dag, f.eks. i matematik, men vi lærte jo aldrig at bruge det til noget som helst.
Det var ikke noget, der spillede en rolle, men det gør det i dag.
Og de nye matematiktest, som jeg selv sad for et års tid siden og løste på en skole - jeg tror endda sammen med nogle af de tilstedeværende - var sandelig almene.
Matematik var der gjort til almen dannelse, og det er jo den form for test, som vi skal udvikle i en national dialog med eksperterne.
Det er derfor, jeg synes, at test og elevplaner nu sammen med kommunale kvalitetsrapporter skal have lov at virke.
Det er muligt, at man kan klare sig med enklere kvalitetsrapporter.
Det er muligt, at man med mindre anstrengelser kan nå det samme, når det gælder elevplaner.
Og det er muligt, at testene løbende bliver justeret som følge af den dialog, der skal være om deres indhold.
Det kan godt være, så alt er ikke nødvendigvis godt, som det er.
Jeg har hele tiden argumenteret for, at de ikke skulle være offentlige, for at undgå debatten om, hvorvidt de nu skal til for at stemple elever eller lærere eller skoler eller kommuner.
Det har hele tiden været min holdning, og det har hele tiden stået i regeringsgrundlaget, så der har ikke været tvivl om det under denne regering siden 2005, hvor vi lancerede testene.
Der er ingen tvivl.