Pia Adelsteen (DF), 2015-03-10:
Tak for det.
Jeg vil sige, at efter de indlæg, der har været – jeg vil dårligt kalde det debat – så er jeg ikke overrasket.
Jeg tror, jeg var blevet overrasket, hvis alle havde støttet forslaget.
For det virker på mig og på Dansk Folkeparti, som om man fortsætter ud af det sædvanlige spor, man gør, som man plejer, man siger, at dialog er godt, og at man ikke behøver stille så forfærdelig mange krav.
Det, jeg siger, er selvfølgelig ikke helt rigtigt, for det er også lidt sort-hvidt tegnet op, men sådan er det nu også en gang imellem.
Jeg synes, at noget af det, der er blevet sagt, og noget af det, der er rigtigt, er, at Tyrkiet er en vigtig samarbejdspartner.
Men det er en vigtig samarbejdspartner, og jeg synes egentlig, at Venstre sagde det ganske fint, nemlig at det er den tyrkiske nabo i syd – altså en nabo.
Det synes jeg er helt rigtigt, det er rigtigt set, og sådan er det jo nu, og jeg synes også, det skal blive ved med at være en nabo.
Liberal Alliance kaldte Tyrkiet for en svingstat, og det rammer måske også meget præcis årsagen til, at man gør, som man gør, nemlig bliver ved med at forhandle, for så har man lidt hånd i hanke med, hvad der sker.
Jeg synes også, det er at stikke Tyrkiet blår i øjnene, når man bliver ved med at sige, man har forhandlinger, vel vidende, som det ovenikøbet bliver sagt fra talerstolen, at der i hvert fald ikke kommer til at ske noget som helst de næste 20-30 år, når man ser den udvikling, der foregår i Tyrkiet – så er tidsperspektivet i hvert fald langt.
Ministeren sagde det også: Der er behov for et helt andet Tyrkiet, før det er klar til optagelse.
Og det er jo helt rigtigt set, og derfor virker det måske også en smule sådan skinmanøvreagtigt, at man har de her optagelsesforhandlinger, ud over ideen om, at en svingstat kan være lidt god at holde hånd i hanke med.
Noget af det, som der også bliver sagt, er, at spillereglerne er klare – det sagde hr. Morten Bødskov; spillereglerne er klare for at blive optaget i EU.
Der er nemlig ikke nogen grænser for, hvor stort EU kan være, ikke når man spørger Europaudvalget, og nu har jeg siddet der i så mange år – det svar svæver sådan lidt i luften.
EU kan blive lige så stort, som det nu engang kan blive.
Det er den ene ting.
Den anden ting er, i forhold til at man taler om de her såkaldte Københavnskriterier.
Måske netop med baggrund i det kan jeg være bekymret for en udvidelse med ti stater, hvor det bestemt ikke var alle kriterierne, der var opfyldt, og hvor man i hvert fald har nogle erfaringer, der gør, at jeg godt kan være bekymret.
For vi har lande, som er blevet medlem af EU, som bestemt ikke har overholdt kriterierne, da de blev medlemmer, og som bestemt ikke har udviklet sig synderligt siden.
Det synes jeg er problematisk, og jeg vil bare om ikke andet så i hvert fald, når vi står her i dag, og alle andre partier er enige om, at i forhold til Tyrkiet skal man fortsætte forhandlingerne, appellere meget kraftigt til, at de kriterier under alle omstændigheder skal være overholdt.
Det gælder sådan set ikke kun Tyrkiet, men alle stater.
Det er hamrende vigtigt.
Den sidste ting, jeg gerne lige vil nævne, er, at det er sjovt, at når vi diskuterer Tyrkiet og Tyrkiets optagelse i EU, så glemmer man lidt den associeringsaftale, der blev lavet tilbage i 1980.
For der er jo nogle gange, hvor man sådan godt kan sidde og sige, om det egentlig ikke er lidt ligegyldigt for Tyrkiet at blive medlem af EU, vel vidende at der ligger en associeringsaftale, som rent faktisk gør, at tyrkiske statsborgere, tyrkiske borgere, der er i EU og er her lovligt – og vi har, tror jeg, 40.000 i Danmark, nogle af dem er også blevet danske statsborgere, ingen tvivl om det – har nogle rettigheder, som andre tredjelandsborgere altså ikke har.
Så kan man jo sige i forhold til optagelse i EU eller ej, at der i hvert fald er nogle ting, der giver problemer, og der er nogle rettigheder, som tyrkerne har i dag, som ingen andre har.
Og så er der den her optagelsesforhandling, som jeg ville have appelleret til at alle sagde at vi altså nu gør noget ved.
Jeg har et problem med vold mod kvinder i Tyrkiet.
Og ud over der er meget vold, er der faktisk en kvinde om dagen, der bliver dræbt i Tyrkiet.
Vi har hele Lars Hedegaard-sagen, hvor jeg tror, der blev brugt ord som kritisabel håndtering, det var en beklagelig håndtering af sagen – ja, det er vist mildt sagt.
Og jeg synes i hvert fald, det vækker stof til eftertanke, at det er sådan en stat, man sidder og forhandler med.
Vi har udtalelser i forhold til Charlie Hebdo fra den tyrkiske premierminister, Erdogan, som siger, at tegningerne i magasinet Charlie Hebdo var en alvorlig provokation, og at man ikke tillader krænkelser mod profeten Muhammed.
Det synes jeg også er værd at tage med, for det vidner noget om de problemer, der vil være, synes jeg, i forhold til en optagelse af Tyrkiet.
Det går i hvert fald bestemt ikke den rigtige vej.
Men tak for ordene og tak for debatten.