Dennis Flydtkjær (DF), 2014-01-23:
Det her handler jo om ændring af lov om hunde og ændring af mark- og vejfredsloven, og jeg vil starte med de ting, jeg synes er positive i lovforslagene, og det er faktisk bl.a. det med mark- og vejfredsloven, som jo bunder i den sag, de fleste kender som Baldersagen, hvor en grundejer skød naboens hund med en riffel, efter at hundeejeren faktisk havde taget nogle initiativer til at rette op på det forhold, at naboen var træt af, at hunden rendte ind på hans grund, ved at hegne haven ind og sådan nogle ting.
Vi synes faktisk, det er positivt, at man ikke fremadrettet skal kunne tage sit jagtgevær frem og skyde naboens hund.
Der må være nogle andre redskaber til at håndtere det.
En ting, der bliver foreslået ændret i lovforslaget om ændring af hundeloven, er ændringen af skambidsdefinitionen.
Det er en ændring, der er stærkt tiltrængt, for det er helt klart skambidsdefinitionen, der har været skyld i langt størstedelen af den kritik, der har været i de sidste 3 år.
Skambidsdefinitionen viste sig jo at være alt for firkantet, og der er mange sager, hvor det viste sig, at den var helt gal.
Den mest kendte sag er nok den om schæferhunden Thor.
Jeg tror, det er godt, at vi får ændret skambidsdefinitionen til at være en bedre definition, der tager højde for nogle flere forskellige perspektiver.
Er det f.eks. en hund, der agerer i forsvar?
Er det en indbrudstyv, der bryder ind i et hus?
Så er det måske naturligt nok, at hunden forsvarer sit territorium og dens ejere – eller hundens flok, kan man kalde det – og så er det ikke nødvendigvis at skambide.
Eller det kan være to hunde, der leger, og som kommer til at nappe hinanden i ørerne, hvilket gør, at der skal lægges et dræn ind, hvilket kræver et sting.
Ja, det er naturligt og er heller ikke et skambid.
Så jeg synes, det er godt, at man får ændret den del.
Så fjerner man observationslisten.
Det synes jeg også er positivt.
Jeg tror, at den skabte frygt hos mange af de hundeejere, der havde en hunderace, som stod på observationslisten.
Tilgangen til det er jo, at man siger, at det ikke kun er hunderacer, der står på observationslisten, der skal holdes øje med.
Det er jo klart, at hvis der er en hunderace, der ikke er på den liste, som pludselig bonner ud i bidstatistikken, er man nødt til at håndtere det.
Så jeg tror, det er fint, at man fjerner den her observationsliste.
Så er der nogle ting i lovforslaget, som jeg synes mangler, eller som vi kan gøre bedre.
Det er specielt omkring retssikkerheden, som jeg også har spurgt ind til hos de to foregående ordførere.
Jeg synes f.eks. ikke, at det er rimeligt, at hunde bliver aflivet, når ejeren faktisk kan indklage bødestraffen til byretten, altså at det ikke har opsættende virkning.
Der har været nogle uheldige sager, hvor hunden faktisk er blevet aflivet, og hvor ejeren så efterfølgende har fået ret.
Men så er hunden jo ligesom aflivet.
Der er man altså nødt til at få udskudt aflivningen, indtil skyldsspørgsmålet er afklaret.
Jeg synes, det er ganske rimeligt, hvis man gør det på den måde.
Så er der hele sagen omkring omvendt bevisbyrde, hvor det i dag er umuligt at dokumentere det for hundeejere – specielt for ejere af blandingshunde.
Som jeg læste op i mit spørgsmål til hr. Orla Hav, har Rigspolitiet konkluderet, at det er umuligt at vurdere en hund ud fra dens udseende, og det er jo sådan set det, politiet gør.
Når man får at vide derude, at ens hund kan være af en af de ulovlige hunderacer, men at det er op til en selv at bevise det modsatte, og hvis det så er umuligt at gøre det, sidder man i en træls retssikkerhedsmæssig klemme.
Når Rigspolitiet så selv siger, at de faktisk ikke har oplevet sager, hvor det har været muligt at løfte den her bevisbyrde, er det altså ikke noget, der rimer ret godt på retsstat.
Det kan så være fint, hvis man kan lave et dna-register, og det synes jeg helt klart vi skal bore i under udvalgsarbejdet, for det kan selvfølgelig løse noget af problemstillingen.
Men det skaber altså en kæmpe utryghed blandt de 400.000 hundeejere af blandingshunde, at der er en omvendt bevisbyrde.
Der kan jo ske det, at en tæve en dag kommer ud at strejfe og kommer hjem og er blevet drægtig med hvalpe uden at kende faderen, og så er det jo fuldstændig umuligt at løfte den her bevisbyrde.
Når man så vælger at klage over politiets afgørelse, skal man igen klage til politiet.
Det synes jeg heller ikke rimer så godt på retsstat.
Der synes jeg godt at vi kan overveje, om vi kan lave en eller anden form for et uvildigt organ med nogle hundesagkyndige, som man kan klage til – i hvert fald finde en eller anden en måde, som det kan gøres på, for den konstruktion, som vi har i dag, er i hvert fald ikke optimal.
Så for at opsummere omkring retssikkerheden: Vi har i dag omvendt bevisbyrde på et område, men det er umuligt at vurdere hundene ud fra deres udseende, politiet er både udøvende og dømmende magt, og der er ringe klagemuligheder.
Det synes jeg altså er noget, vi som Folketing er nødt til at tage seriøst og kigge på det.
Så vil jeg sige, at jeg synes også, det er vigtigt, at vi ikke kun kigger på hunden.
Det er sådan set også ejerne.
Men noget, man typisk ved – i hvert fald når man kigger rundt på det – er, at det mange gange er de forkerte, som bliver tiltrukket af de her store muskelhunde.
Så jeg synes jo, at man i højere grad burde stramme reglerne for, hvornår man fratager folk retten til at have med hunde at gøre.
Det kunne også overvejes, om man f.eks. skulle have en licens, hvis man ville have en af de større hunde, hvor konsekvensen naturligvis er større, hvis de bider – eller man kunne vise, at man havde taget kursus i, hvordan man opdrætter en større hund.
Det vil typisk være for dem, der er meget fysisk stærke, at det kunne være relevant.
Så synes jeg også, at politiet – der er faktisk regler om det i dag i hundeloven, men de bliver ikke brugt – i større grad kunne udstede pålæg om eller træffe afgørelse om aflivning efter hundeloven, hvis hundens eller ejerens adfærd er af en sådan karakter, at den skaber frygt i omgivelserne.
Den mulighed har man faktisk i dag, men man bruger den bare ikke.
Det synes jeg måske også er noget, politiet kunne benytte noget mere.
Så har jeg en ekstra lille ting, inden jeg runder af, og det er i forhold til den interneringstid, der også er nævnt noget om i høringssvarene.
Jeg synes ikke, at det er holdbart, at i dag kan den tid, hvor en hund er på et internat, være frygtelig lang.
Hvis hunden ikke er syg, når den kommer ind på internatet, men står der i måske et halvt eller helt år og nogen steder endnu længere, er den i hvert fald syg, når den kommer ud igen.
Der kunne jeg godt tænke mig, at vi kiggede på at få lavet en maks. grænse for, hvor lang tid en hund må være på et internat.
Det ville også gøre, at sagsomkostningerne blev mindsket, hvis den ikke står der så lang tid.
Men som konklusion kan jeg sige, at jeg synes, der er en del positive ting i forslagene, men der er også nogle ting, som vi godt kunne tænke os gå i dybden med i udvalgsarbejdet, specielt omkring retssikkerheden for hundeejerne.