Charlotte Fischer (RV), 2007-04-24:
Det her beslutningsforslag handler om, hvorvidt vi skal autorisere social- og sundhedsassistenter, og Det Radikale Venstre forholder sig sådan set åbent til det spørgsmål.
Vi synes, at der er brug for at kigge nærmere på området for at tage en endelig beslutning.
Man kan sige, at i dag er det sådan, at der er to hovedgrupper, der er autoriserede.
Der er gruppen af læger, tandlæger og andre, som egentlig udøver en bestemt, man kan sige sundhedsfaglig virksomhed.
Så er der en anden gruppe, som bl.a. omfatter sygeplejersker, fysioterapeuter og ergoterapeuter, og som ikke har noget egentligt forbeholdt virksomhedsområde, og det er jo denne anden gruppe, som SOSU-assistenterne i givet fald skulle henhøre under.
Vi mener først og fremmest, at det må komme an på en objektiv vurdering.
I dag er der en række objektive kriterier, der gælder for, hvornår man kan opnå autorisation som faggruppe.
Og sådan som vi opfatter det, er et kriterium, hvorvidt der er tale om en offentligt reguleret uddannelse – det er der jo i det her tilfælde – og så er der et spørgsmål om, hvor selvstændigt man fungerer i sit virke.
Og det er her, at vi nok føler, at der er brug for at kigge mere på tingene, for på mange måder tror vi da på, at udviklingen på sygehusene er sådan, at opgaverne glider, og det skal de gøre, for det er der brug for.
Det betyder bl.a., at social- og sundhedsassistenter får et større og større selvstændigt ansvar, og det taler jo for, at man kigger på muligheden for en autorisation.
Men spørgsmålet er også, i hvor høj grad det gør sig gældende, og hvornår det rigtige tidspunkt er for, at man så siger: O.k., så tager vi skridtet og siger, at nu har de altså fået så meget selvstændigt ansvar og det gælder så bredt, at en autorisation kan komme på tale.
Det mener vi faktisk at der er brug for at kigge lidt mere på.
Vi mener egentlig ikke, at det skal være sådan en mål-middel-diskussion, altså en diskussion om, hvad det nytter at autorisere,
enten har vi nogle objektive kriterier for, hvornår man kan, om jeg så må sige, gøre sig håb om en autorisation, og hvornår man ikke kan, og så må man følge de regler, eller også har vi det ikke.
Med det vil jeg sige, at jeg egentlig meget håber, at vi i udvalgsbehandlingen, som vi går ind i nu, kunne gå ind og kigge på, hvad det rent faktisk er for et ansvar, som SOSU-assistenterne har ude på sygehusene i dag.
Hvad er det for en udvikling, der sker i de her år?
Jeg er ikke i tvivl om, at det kniber med opgaveglidningen også videre til social- og sundhedsassistenter, og det kunne godt være, at no get af problemet skyldes, at de ikke bliver betragtet som en gruppe, der faktisk kan løfte opgaver selvstændigt, som de egentlig er uddannet til.
Så med alle de her ord vil jeg sige, at vi går ind med åbent sind i den her udvalgsbehandling og synes, at forslaget fortjener en god og grundig behandling, så vi kan finde ud af: Er vi nået til et tidspunkt, hvor det nu er berettiget, at vi laver en autorisation til social- og sundhedsassistenter?
Vi er i hvert fald meget optaget af opgaveglidning, og af, at det sker, og det tror jeg egentlig alle er.
Vi er ikke i tvivl om, at det kan blive bedre, og det kan godt være, at en autorisationsordning også har en rolle at spille i den sammenhæng.