runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Bødskov (S), 2013-01-16:
Jeg takker for det spørgsmål, som jeg går ud fra at hr. Peter Skaarup vil runde inden længe.
Jeg kan starte med at sige, at jeg ikke har nærmere kendskab til, hvad strafniveauet er i andre lande for smugling af hash, herunder hvad det er i de skandinaviske lande.
Det, jeg kan sige, er, at regeringen ser med stor alvor på grov narkokriminalitet som f.eks. smugling af hash i store mængder.
Der kan naturligvis være visse fordele ved at skele til strafniveauet i nabolandene i sager, som ofte har grænseoverskridende karakter.
Jeg mener imidlertid ikke, at det i sig selv er et mål at kopiere andre landes regler.
Til gengæld mener jeg, at det er vigtigt, at der er en rimelig indbyrdes sammenhæng mellem de danske strafferegler.
Straffeloven afspejler jo netop både den indbyrdes sammenhæng mellem strafferammer og alvoren i grov narkokriminalitet.
Smugling af hash kan straffes med fængsel i op til 10 år, hvilke set i forhold til danske strafferammer generelt er ganske meget.
Hvor der er tale om særlig farlige eller skadelige stoffer, f.eks. heroin og kokain, går strafferammen i visse tilfælde helt op til 16 års fængsel.
I praksis bliver der da også udmålt lange straffe på området.
Jeg synes altså ikke, at man på nogen måde kan påstå, at vi i Danmark er blødsødne over for narkokriminelle.
Jeg tror i øvrigt ikke, at det så meget er straffens længde alene, som er afgørende for, om en kriminel vælger at begå noget ulovligt.
Jeg tror, at det, der har betydning, er risikoen for rent faktisk at blive opdaget.
Derfor er regeringens kurs også både meget rigtig og meget konsekvent, nemlig at vi skal fastholde presset på de organiserede kriminelle, som i vidt omfang står bag den organiserede narkokriminalitet.
Det mener jeg og regeringen selvfølgelig er den rigtige vej at gå.
Tak for ordet.
Karen Hækkerup (S), 2013-01-16:
Jeg er heller ikke så optaget af, at det bare skal være noget med, at man skal klage alle mulige vegne, for hvis man finder anledning til at klage, er det, fordi man synes, man ikke er blevet ordentligt behandlet eller ikke er blevet hørt.
Målet må jo faktisk være, at det ikke er nødvendigt.
Klageadgang er altid godt at have, fordi det sikrer, at dem, som synes, de ikke bliver ordentligt behandlet, får en mulighed for at blive hørt og vurderet af nogle andre, men i den bedste af alle verdener var en klageadgang jo ikke nødvendig.
En af de ting, vi gør for at få kommunerne til at være rigtig opmærksomme, når de træffer afgørelser om det her, er at bede dem om at undersøge familiens ressourcer.
Der har vi jo lavet det nye it-system, som hedder DUBU, og som er baseret på ICS som socialfaglig metode.
Det er en systematisk afdækning af ressourcer og inddragelse af familie og netværk.
At vi får bl.a. sådan nogle systemer, hvor man pr. automatik bliver bedt om at forholde sig til nogle af de her ting, tror jeg er med til at gøre en forskel, ligesom når Socialstyrelsen arbejder på at forbedre kvaliteten ude i kommunerne ved at udsende håndbøger til sagsbehandlerne.
Vi har lavet en taskforce om sagsbehandling og udbredelse af kendskabet til metoder som f.eks. familierådslagning og netværksmøder.
Man forsøger altså hele tiden at få udbredt de her nye metoder og at få det til at blive til noget.
Derfor har Socialstyrelsen også lavet projektet Inddrag.nu, som angiver konkrete værktøjer til inddragende metoder, konsulentstøtte og kursusinddragende metoder.
Det her er et område, der i den grad er fokus på, for det handler om at hjælpe børnene bedst muligt, og vi er enige om, at det er det, vi skal.
Karina Adsbøl (DF), 2013-01-16:
Men ministeren ved jo faktisk ikke, hvordan det bliver anvendt i kommunerne, og har ikke nogen tal for, hvilke kommuner der anvender den her familierådslagning.
Det er der jo ikke nogen tal på.
Så kan man sige: Hvad sker der så, hvis en kommune ikke gør det?
Det er bare ærgerligt, så kan de klage.
Og det er da problematisk, ikke bare for netværket, men også for barnet, som er anbragt, for det er så vigtigt, at barnet har relationer til sin familie og til sit netværk.
Der må jeg bare henvise til den undersøgelse, der har været, og hvor der står, at vi kan lære af vores nabolande.
Det er en undersøgelse, som opsamler erfaringer med netværks- og slægtspleje i nogle kommuner i Danmark.
I Sverige og i Norge er de jo helt oppe på 17-20 pct., mens vi halter bagud i Danmark med 5 pct.
Jeg mener da helt sikkert, at der er nogle områder, der skal forbedres her, og det mener jeg at ministeren skal tage initiativer til, simpelt hen sørge for, at man i hvert fald bliver hørt som familie.
Det kan godt være, at kommunen finder ud af noget andet, men så er man blevet hørt, i stedet for at man skal klage alle mulige vegne.
Karen Hækkerup (S), 2013-01-16:
Hun er streng, hende formanden.
Jeg vil gerne sige, at det vigtige er, at barnet har ret.
Det er jo forældremyndighedsindehaverne, som i virkeligheden er dem, der er den anden part i det her.
Men når vi med Barnets Reform besluttede at sige, at bedsteforældrene også kan være nogle, som man kan tilbyde samvær til, så er det jo, fordi vi godt ved, at familie er vigtigt, og at netværk er vigtigt.
Derfor prioriterede vi faktisk at gøre det, som vi gjorde.
Bedsteforældre kan, hvis de synes, de ikke bliver korrekt behandlet, ikke klage, men de kan tage kontakt til Ankestyrelsen, som så kan tage sagen op af egen drift, og det synes jeg er rigtig fornuftigt.
Tidligere blev jeg spurgt om, hvad vi egentlig gør i ministeriet, eller hvad vi gør politisk for at sørge for, at kommunerne kender til de her nye regler, og hvad vi gør for at sørge for, at det bliver til noget, altså at der er familierådslagning, og at man sørger for at tilbyde netværkssamvær, når det giver mening.
Der vil jeg bare sige, at Socialstyrelsen på flere måder arbejder med at undersøge kvaliteten i kommunerne, og når jeg når til min afsluttende bemærkning, vil jeg kommentere hvordan.
Karina Adsbøl (DF), 2013-01-16:
Der sagde ministeren noget interessant om dem, der kender barnet.
Det er jo ofte familien, der kender barnet, og ikke en sagsbehandler eller en kommune.
Men det er oftest familien, der kender barnet rigtig godt.
Der kan være flere årsager til det, men når vi nu hører, at de her metoder ikke bliver anvendt i praksis, så kunne man jo godt fra ministerens side sende et brev ud til kommunerne og ligesom sige, at der altså er de her metoder, de kan anvende, og så gøre det obligatorisk at anvende dem.
Det kan godt være, at de så finder ud af, at familien ikke har de ressourcer, men så er der da indkaldt til familierådslagning, og de har fået afdækket de problemstillinger, der kunne være.
Der har i hvert fald været den dialog mellem familien og kommunen.
Det kan jo også være et vennepar til det anbragte barn.
Men der er jo lavet en undersøgelse – jeg tror, det var AKF, der lavede den undersøgelse, Jill Mehlbye – som viser, at det kan vi godt blive meget bedre til.
Det er jo sådan, at i Sverige og Norge ...
Karen Hækkerup (S), 2013-01-16:
Vi tilbageholder ikke oplysninger.
Oplysningerne og rapporterne er jo offentligt tilgængelige.
Det, der bare var i den tidligere aftale fra den tidligere regering og Dansk Folkeparti, var, at man skulle lave beregninger på, hvordan politikken var før 2001, altså for 12 år siden.
Er det vigtigt?
Er det relevant?
Giver det mening?
Jeg synes det ikke.
Jeg synes, at det, der giver mening, er at finde ud af, hvordan vi gør med integrationsindsatsen, som i dag ikke er god nok.
Man kan sørge for at få den mere strømlinet.
Vi har i regeringen nedsat et integrationsministerudvalg.
Vi er kommet med et nyt samlet bud på en integrationspolitik.
Vi har lanceret et integrationsbarometer, hvor vi lige præcis går ud og måler både nationalt og lokalt på, hvordan indsatsen er.
Vi har ambitioner for det her område.
Jeg vil hellere bruge min tid på at rykke området, end jeg vil bruge den på at regne noget ud om mennesker, som er kommet hertil.
F.eks. stillede hr. Naser Khader engang det gode spørgsmål: Hvorfor er det vigtigt at regne på, hvad jeg koster, eller hvad mine børn koster?
Vi er forskellige, og det synes jeg at man skal tage med, når man træffer de her afgørelser.
Karina Adsbøl (DF), 2013-01-16:
Jeg er udmærket klar over, at vi her fra Folketingets side har taget nogle rigtig gode initiativer.
Vi har haft et foretræde i Socialudvalget, og der er også skrevet en artikel på Altinget, hvor der står: »Bedsteforældre nægtes samvær med anbragte børnebørn« .
Jeg synes, det er problematisk, at vi ikke har nogen fakta på, hvordan kommunerne anvender familierådslagning og netværksmøder, og hvilke kommuner der gør det.
Så derfor kunne jeg godt tænke mig at høre konkret, hvilke initiativer ministeren vil tage for at følge op på det her.
Der har også i TV Syd her for nylig været noget om den her problemstilling, nemlig at netværket ikke bliver inddraget i de her anbringelsessager, og det synes jeg er synd og ærgerligt, for der er rigtig mange gode ressourcer ude i netværket.
Så hvordan vil ministeren sikre, at kommunerne anvender de metoder?
Kunne man forestille sig, at ministeren ville gøre dem obligatoriske og simpelt hen sige til kommunerne: I skal anvende de metoder, der er, så vi kan sikre, at de ressourcer, der er i netværket, også bliver anvendt?
Desuden har vi jo gode erfaringer med, at netværksanbringelse er til stor gavn for barnet, også når et barn bliver anbragt i en plejefamilie og så måske en bedstemor eller bedstefar kan have barnet hveranden weekend.
Men det, vi hører, er, at de bedsteforældre måske får 2 timer en gang om måneden og ikke når at få skabt en tæt relation til det her barn.
Der kunne jeg godt tænke mig at spørge, hvilke initiativer ministeren vil tage for at forbedre det her område ude i kommunerne.
Karen Hækkerup (S), 2013-01-16:
Der er nye regler, for spørgsmålet bliver ikke længere læst op.
Man svarer, og så skal man bare have forberedt sig og pakket papirerne ud, når man har to efterfølgende spørgsmål.
Men nu kommer besvarelsen, og den lyder: Jeg vil gerne starte med at understrege, at det er vigtigt at inddrage familie og netværk, når et barn har brug for særlig støtte.
Det er med til at sikre, at kommunen får afdækket både ressourcer og relationer i familien eller netværket, som kan udnyttes til gavn for barnet.
Det er også min klare opfattelse, at samvær og kontakt er vigtigt for de fleste anbragte børn og unge, fordi det danner grundlag for, at f.eks. bedsteforældrene også senere i livet kan udgøre et betydningsfuldt netværk for barnet.
Med Barnets Reform var vi enige om at loven skulle ændres, så afgørelse om samvær altid tager udgangspunkt i barnets ret til samvær, ikke bare med forældrene, men vi udvider barnets ret til samvær til også at omfatte familie og netværk og dermed også samvær med f.eks. bedsteforældre og søskende.
Med ændringen af reglerne sendte vi et stærkt signal til kommunerne om at understøtte, at anbragte børn og unge så vidt muligt bevarer kontakten til familie og netværk.
Det er derfor kun, når det er nødvendigt af hensyn til barnet eller formålet med anbringelsen, at kommunen skal træffe afgørelser om omfanget og den praktiske afvikling af samværet med f.eks. bedsteforældrene til et anbragt barn.
Hvis det er bedsteforældrene, som mener, at en kommune uretmæssigt begrænser samværet med deres anbragte børnebørn, har de mulighed for at henvende sig til Ankestyrelsen, som kan tage sagen op af egen drift.
I forbindelse med Barnets Reform blev der desuden iværksat en massiv implementeringsindsats for at sikre, at kommunerne kendte til de nye lovkrav om barnets ret til samvær med netværk.
Bl.a. blev der igangsat efteruddannelse, udsendt en håndbog om Barnets Reform til sagsbehandlere, etableret en taskforce om Barnets Reform og et ledernetværk for familiechefer i alle kommuner, som har drøftet en række af temaerne i Barnets Reform.
Det er min opfattelse, at vi både gennem denne indsats og gennem udbredelse af inddragende metoder i sagsbehandlingen, som Socialstyrelsen arbejder med, medvirker til at understøtte, at kommunerne har fokus på inddragelse af familier og netværk.
Karina Adsbøl (DF), 2013-01-16:
Hvad er ministerens holdning til kommunernes indsats for at inddrage nærtstående familiemedlemmer, som f.eks. bedsteforældre, i sager om tvangsfjernelser, og hvilke initiativer vil ministeren tage for at sikre, at kommunerne bliver bedre til at sikre en sådan kontakt og samvær?
Karen Hækkerup (S), 2013-01-16:
Først er det vigtigt at slå fast, at vi har skabt en ret for barnet om, at barnet har ret til samvær også med netværk.
Det kan godt være, at en kommune træffer beslutning om, at barnet er meget sårbart, og at barnet ikke kan tåle mere end 2 timers samvær.
Vi kan jo ikke sidde her og sagsbehandle; vi kan kun sige, at vi kan tilbyde den ret til børnene.
Den ret har vi givet dem, og vi har også lavet et ankesystem, så hvis bedsteforældrene ikke føler, at de får en korrekt og retfærdig behandling, kan de klage.
Men vi kan jo ikke vide, om den afgørelse, der er truffet, rent faktisk giver mening.
Vi kan ikke vide, hvad det er for en situation, det barn er i, hvor sårbart barnet er, og hvilken relation barnet har til bedsteforældrene.
Derfor synes jeg, vi skal være forsigtige med at tro, at vi som politikere kan bestemme, hvordan et samvær skal tilrettelægges.
Det må være dem, der kender barnet og tager udgangspunkt i barnets situation, der gør det.
Det er barnets ret at få samvær, og bedsteforældrene har klageadgang, hvis de ikke synes, de bliver rigtigt behandlet.
Morten Bødskov (S), 2013-01-16:
Inden man begynder at gå ud af en tangent i forhold til det spørgsmål, der er stillet, synes jeg, at man skal tage og gå hjem og spørge sin egen trafikordfører om, hvor mange stationære standere, det rent faktisk var, man ville stille op fra Venstres side.
Det tror jeg flerfoldigt overgår det øgede antal af ATK-biler, som den nuværende regering har valgt at investere i.
Nok om det.
Regeringen har meget stor tillid til dansk politi.
De gør et rigtig godt stykke arbejde.
Det hører med til at være øverst politisk ansvarlig og også til at være med i en forligskreds, at når der er truffet overordnede politiske beslutninger om, hvilke hovedprioriteringer der er, så bliver de selvfølgelig udmøntet i forlængelse af det på baggrund af mål- og resultatstyring.
Det er den måde, som en moderne offentlig sektor skal sikre et effektivt sammenspil med den politiske beslutningsproces på, og det ligger i den måde, som politiet bliver styret på.
Vi skal ikke sidde på Christiansborg og være politidirektører.
Det kommer der ikke noget godt ud af.
Vi har politidirektører ansat i politiet.
Vi har en øverste chef i politiet, og jeg er meget tilfreds med, at når der opstår debatter som den her, er samarbejdet så godt, at rigspolitichefen og formanden for Politiforbundet tager rundt og diskuterer med politiet i kredsene, hvad der er op og ned i det, hvad der er fup og fakta i det her spørgsmål.
Peter Skaarup (DF), 2013-01-16:
Det kan godt være, at man er ligeglad med, hvad folk, der har viden omkring det her, siger, og hvad eksperter siger, men det er altså svært at finde nogen som helst, der ikke siger, at vi mangler toldere her i landet og vi mangler kontrol, og at vi på den svenske side og oppe hos nordmændene oplever klart, at der er flere toldere hos dem, end vi har her i landet.
Det sættes der ikke spørgsmålstegn ved, og jeg kunne godt tænke mig at spørge skatteministeren, om skatteministeren er uenig i, at både svenskerne og nordmændene har forholdsvis klart flere toldere, end vi har i Danmark, og at det selvfølgelig kan have en effekt på den kontrol, der er.
Så kunne jeg godt tænke mig at spørge skatteministeren, om ikke også det påvirker tingene her i landet, at vi har fremtrædende politikere, f.eks. socialdemokrater, der taler om at legalisere hash.
Overborgmesteren i København bakket op af det røde flertal mener, at vi skal legalisere hash.
Hvordan har skatteministeren det med at kunne bekæmpe de her ting, når fremtrædende partifæller mener, at man ligefrem skal legalisere det?
Holger K. Nielsen (SF), 2013-01-16:
Man kan ikke bare sådan sammenligne de der forskellige grænser med hinanden.
Det, at man har Øresundsbroen, hvor der kommer mange biler over, betyder jo ikke, at vi ved den dansk-tyske grænse kan gøre det på samme måde.
Der er meget store forskelle på, hvordan de forskellige grænser er indrettet, og hvordan de fungerer i forhold til hinanden.
Vi fanger fra SKATs side mere i Københavns Lufthavn, og politiets indsats i Ålbæk Havn er jo udtryk for, at man er effektiv i forhold til smuglingen af narko, i det her tilfælde til Norge.
Derfor er både politiet og SKAT meget, meget opmærksomme på det, og vi bruger mange ressourcer på det, men vi vil gøre det på en intelligent måde og ikke bare ved at stille en masse folk op ved den dansk-tyske grænse.
Dennis Flydtkjær (DF), 2013-01-16:
Hvis vi bare fik den stikprøvekontrol, de har på den svenske side af Øresundsbroen, så fangede man dem, for hver femte af de stoppede biler har narko med.
Det ville da være fantastisk, hvis vi kunne gøre det samme ved de danske grænser.
Dermed ikke sagt, at vi kan gøre det, for vi har ikke de samme ressourcer.
Der forstår jeg bare ikke, at skatteministeren holder stålsat fast i, at vi gør, hvad vi kan, og at vi gør nok, når vi åbenlyst ikke gør det.
Når de bare i den svenske Malmøregion kan finde mere narko, end man kan i hele Danmark, og det er narko, der rimeligt øjensynligt er kommet igennem Danmark, så burde det jo næsten være åbenlyst for enhver, også for skatteministeren, at der burde komme flere ressourcer til.
Der forstår jeg bare ikke, hvorfor man holder så stålsat fast i, at der ikke skal ske noget.
Jeg ved ikke, om det er på grund af frygten for EU, altså, at man er bange for, at man overskrider Schengenaftalen.
Holger K. Nielsen (SF), 2013-01-16:
Der er mange forskellige holdninger og opfattelser af legalisering af hash.
Jeg kan sige, at det ikke er regeringens politik, og derfor synes jeg ikke, at vi skal diskutere det nærmere.
Med hensyn til sammenligningen mellem svenske og danske toldere vil jeg sige, at man skal have med i billedet, at de svenske toldere udfører nogle opgaver, som i Danmark udføres af danske politimyndigheder.
Der er i Danmark så samtidig også et samarbejde mellem politiet og SKAT, og i Danmark har vi samlet det hele i SKAT.
Så den organisering er meget, meget forskellig, og derfor synes jeg, at det er noget demagogisk, når man går ud og siger, at i Sverige er der så og så mange flere toldere, og det bør vi også have i Danmark.
Jo, der er nogle, der siger sådan og sådan, men dem, der har med det her at gøre i SKAT, ved jo også lidt om det.
Der sidder faktisk nogle mennesker i SKAT, som har arbejdet med det her spørgsmål i mange, mange år, som har udarbejdet en strategi for, hvordan det her kan håndteres, og som er helt enige i, at det her skal opprioriteres, men at det skal gøres på en intelligent måde.
Så helt så dårligt, som hr. Peter Skaarup forsøger at gøre det til, er det altså ikke.
Astrid Krag (S), 2013-01-16:
Jamen hele den problemstilling, som spørgeren rejser, om overvægtige børn, er jo rigtig vigtig.
Det var også et af de områder, som satspuljepartierne prioriterede at afsætte midler til i sidste års satspuljeaftale.
Det er jeg glad for, for jeg er meget enig med spørgeren i, at vi står med nogle store problemer, når vi kan se, at stadig flere børn bliver overvægtige, både fordi det er en begrænsning for barnet i barndommen at være overvægtig, at være tung, i forbindelse med leg, i forbindelse med samvær med sine jævnaldrende, men jo også, fordi vi ved, at det betyder, at man udvikler nogle sygdomme, mange af dem er kroniske, som man må leve med resten af livet.
Så her skal vi sætte ind.
Det handler om at få bevægelse ind i skolen, det handler nogle af tankerne bag regeringens folkeskolereform om.
Det handler om, at sundhedsplejerskerne er på banen, at kommunerne er opmærksomme på det ansvar, de har her.
Og jeg oplever faktisk, at der er rigtig stor opmærksomhed på det her rundtomkring, også større opmærksomhed, end der har været tidligere.
Der vil jeg bare sige, at den diskussion synes jeg vender lidt på hovedet i forhold til, hvad jeg har hørt.
Det er ikke mit indtryk, at det er det, der er problemet derude.
Peter Skaarup (DF), 2013-01-16:
Jeg tror altså, at statsministeren måske også på det her punkt lever i en lidt anden verden end mange andre, for kendsgerningerne er – uanset hvad statsministeren siger i sit indlæg – at vi fik væsentlig flere asylansøgere til Danmark i 2012, end vi gjorde i 2011.
Ja, vi begynder faktisk at nærme os de tal, vi så, da der sidst var en socialdemokratisk regering, hvor det hele jo eksploderede i hænderne på den regering, og det betød, at der kom det såkaldte systemskifte.
Jeg efterlyser noget fra regeringen og statsministeren, og jeg håbede egentlig, at det var det, der ville blive svaret lidt på, men det blev der ikke svaret på.
Derfor vil jeg spørge igen.
Vil regeringen komme med initiativer, der sikrer, at de her tal begynder at falde igen?
For ja, der er en konflikt i Syrien, men der har jo været mange konflikter også i 2011 og i 2010 og i 2009, der så i givet fald skulle have betydet, at vi også da fik rigtig mange asylansøgere, men det fik vi ikke, fordi vi kørte en relativt stram linje over for de her ting, og fordi vi også har gjort, hvad vi kunne, for at hjælpe i nærområdet, i stedet for at tro, at vi kan modtage alt for mange asylansøgere her i landet.
Holger K. Nielsen (SF), 2013-01-16:
For der er forskellige strukturer, der er bygget op i de forskellige lande, og de forskellige myndigheder foretager sig forskellige ting.
De svenske myndigheder har nogle opgaver, som vi ikke har her i Danmark hos vores myndigheder.
Omvendt har vi et meget tæt samarbejde mellem skattemyndigheder, toldmyndigheder og politiet, så derfor holder de der talsammenligninger ikke rigtig.
Men jeg ville selvfølgelig ønske, at der overhovedet ikke blev smuglet narko ind i Danmark.
Det er regeringens opfattelse.
Dennis Flydtkjær (DF), 2013-01-16:
Tak, formand, fordi jeg ikke blev glemt.
Skatteministeren siger jo, at man gør, hvad man kan, men det er bare ikke nok.
Man siger, at indsatsen passer til behovet, og at man er opmærksom på problemet, men det løser det jo åbenlyst ikke.
Jeg vil egentlig godt prøve at nævne nogle eksempler.
Hvis man ser på, hvad de svenske toldere har fanget alene ved grænsen på Øresundsbroen, kan man se, at det er hver femte bil af dem, de har stoppet, der havde narko med.
Og det er altså biler, der er kommet igennem Danmark inden; altså, narkoen er blevet kørt hele vejen igennem Danmark for at blive stoppet af de svenske toldere, og det er jo lidt mærkværdigt.
Når man ser på det kokain og heroin, der er blevet beslaglagt i 2009, 2010 og 2011, har man alene i Malmøregionen konfiskeret flere euforiserende stoffer, end man har i hele Danmark i en periode på over 3 år.
Det tyder jo på, at svenskerne måske har fat i noget af det rigtige, fordi de har flere personaleressourcer, og fordi de har flere beføjelser.
Hvis man kigger på ressourcer, så har vi ca. 522 årsværk i Danmark, i Norge har de 1.952, og svenskerne er helt oppe på 2.200.
Morten Bødskov (S), 2013-01-16:
Nej, det er jeg ikke enig i.
Jeg mener, at politiet også på færdselsområdet gør et rigtig godt stykke arbejde, og at deres arbejde er med til at sikre, at vi er kommet meget langt ned i antallet af dræbte og tilskadekomne i trafikken.
Og arbejdet skal fortsætte, for vi skal endnu længere ned.
Karsten Lauritzen (V), 2013-01-16:
Vi kan jo godt fortsætte diskussionen om rollen som rigspolitichef og rollen som justitsminister, men noget, som i hvert fald er justitsministerens beslutning, er at tredoble indtægterne, og det er jo det, regeringen har gjort.
Det kan godt være, at det ikke er justitsministeren, men at det er regeringen som helhed.
I 2012 blev der udskrevet ca. 235.000 bøder for i alt ca. 200 mio. kr.
I finansloven for 2013 har man budgetteret med, at man skal have små 600 mio. kr. ind i bøder, altså tre gange så meget.
Morten Bødskov (S), 2013-01-16:
Det er det, vi har en rigspolitichef i Danmark til at finde ud af på baggrund af det arbejde, han laver rundtomkring i kredsene lige i øjeblikket.