runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Vibjerg (V), 2007-01-11:
Jeg kan berolige både den socialdemokratiske ordfører og øvrige lyttere.
Venstre står helt fast på det forlig, vi har indgået, og det, der ligger i det, og jeg tror ikke, hr. Thomas Adelskov vil kunne finde et eneste citat, der sætter spørgsmålstegn ved det.
Efter det brede velfærdsforlig i juni sidste år er det nu tid at udmønte den del af aftalen, der omhandler en forstærket indsats for at nedbringe ledigheden.
Jeg må som udgangspunkt sige, at det er positivt, at et flertal af Folketingets partier kan se det vigtige i at øge indsatsen for at nedbringe ledigheden.
Den positive økonomiske situation har bragt nye udfordringer med sig såsom flaskehalse.
Det er derfor afgørende, at vi øger indsatsen, således at opsvinget ikke bremses af mangel på arbejdskraft.
Herudover har vi altid i Venstre været af den holdning, at det gavner det enkelte menneske at være i stand til at forsørge sig selv og sin familie, og at det er statens opgave at støtte og hjælpe den enkelte bedst muligt til at opnå dette.
Derfor lægges der i forslaget stor vægt på uddannelse for alle aldersgrupper.
Regeringen har sat det mål, at 95 pct. af vore unge som minimum skal have en ungdomsuddannelse i 2015.
Vi må ikke tabe de unge på gulvet.
De hører hjemme i uddannelsessystemet, ikke i beskæftigelsessystemet.
Det er vores fælles ansvar, at de unge ikke ender på livslang passiv overførsel.
Hvis Danmark skal have en chance for at konkurrere på det internationale marked, er det strengt nødvendigt, at vi investerer kraftigt i uddannelse til alle.
Det økonomiske opsving skal ligeledes udnyttes til at få flere indvandrere og deres efterkommere i arbejde.
Der er ganske enkelt en for stor del af denne gruppe, der er uden for arbejdsmarkedet og har været det i lang tid.
Det gavner både dem og det danske samfund, at også denne gruppe finder fodfæste på arbejdsmarkedet.
Lovforslaget giver således bl.a. mulighed for at give målrettede højere løntilskud.
Det sker, fordi erfaringer siger os, at personer, der har været særlig længe på en overførselsindkomst såsom starthjælp eller kontanthjælp, ofte har svært ved bare at finde et job, men også svært ved at fastholde arbejdet.
Herudover sker der en forenkling af samtaletyper og sanktionsmuligheder.
Det skal være nemmere at sanktionere – men i særdeleshed også nemmere for den enkelte ledige at gennemskue konsekvenserne af sine handlinger – som et signal om vigtigheden af disse samtaler.
Hvorfor skulle den ledige tage samtalerne alvorligt, hvis det offentlige ikke selv gør det?
Det handler om at få flere til samtale, samtidig med at vi mindsker det offentlige bureaukrati.
Der er så mange elementer i dette lovforslag, at taletiden ikke tillader at komme ind på enkelthederne.
Derfor vil jeg understrege linjen i forslaget, nemlig at vi skruer på alle de skruer, der kan hjælpe de unge til en uddannelse og de ledige hurtigere og mere målrettet i ordinært arbejde.
Det er nu med den lave ledighed, vi har en chance for at hjælpe de sidste med at få fodfæste på arbejdsmarkedet, det arbejdsmarked, der betyder så meget for os alle både økonomisk og socialt.
Venstre støtter lovforslaget.
Troels Christensen (V), 2007-01-11:
Jeg tror faktisk, at det er sådan fat, at der i en årrække ikke har været de tilpasninger ude lokalt, som man egentlig burde have foretaget.
Nu får vi nogle store, stærke kommuner med kulturforvaltninger, der formentlig kan sikre, at servicen også er i orden ude i landområderne, at der er den tilstrækkelige faglighed til egentlig at træffe de nødvendige beslutninger, hvor vi tidligere havde de små kommuner, og hvor bibliotekerne og det med kultur kun lige var et vedhæng til børne- og ungeafdelingen.
Så det er egentlig med fortrøstning, jeg ser frem til, at vi med de nye kommuner, de store kommuner, får mere faglighed ind og får en bedre service på det her felt.
Ole Sohn (SF), 2007-01-11:
Den debat vil fortsætte, for vi kan konstatere, at uligheden er steget under den her regering, og at kontanthjælpsloftet har bidraget til at øge de økonomiske uligheder i samfundet.
Så debatten vil fortsætte frem til valget, hvor flertallet forhåbentlig skifter, og så vil kontanthjælpsloftet blive fjernet.
Thomas Adelskov (S), 2007-01-11:
Først vil jeg gerne anerkende Venstre som forligspart i forbindelse med velfærdsforliget.
Jeg synes, det er en meget konstruktiv måde, vi er gået til det her på, hvor der selvfølgelig er blevet givet og taget fra alle sider.
Sådan er det jo i en forhandling, man kan ikke få det hele.
Til gengæld vil man gerne have så meget, at man i hvert fald kan gå glad hjem, og det synes Socialdemokraterne at vi har fået, så vi er gået glade hjem efter de forhandlinger.
Men der bliver jo indimellem lidt kurrer på tråden, særlig efterfølgende.
Jeg har noteret mig, at hr. Jens Vibjerg i mandags var meget stålsat over for det konservative forslag om at skære i dagpengene efter en kortere periode, og jeg synes sådan set, at jeg nu her i dag, hvor vi jo rent faktisk står og behandler lige nøjagtig den lovgivning, som det handler om, kunne tænke mig at få en bekræftelse fra Venstres ordfører på, at Venstre står ved velfærdsforliget og det lovforslag, der ligger her, og at ordføreren så i øvrigt kan afvise forslaget og berolige befolkningen med, at der ikke vil ske forringelser i dagpengesatserne som foreslået af De Konservative.
Jens Vibjerg (V), 2007-01-11:
Kommunernes muligheder for kontrol blev aktuel i forbindelse med de evakuerede fra Libanon i sommer.
Det skal dog understreges, at det er ganske få i denne gruppe, der overhovedet kan have snydt.
Det er altså ikke for at jagte denne gruppe, at lovforslaget kommer i forbindelse hermed, men sagen viste, at det i visse tilfælde kan være nødvendigt for kommunerne at have samme muligheder for at kræve oplysninger fra private uden samtykke fra borgeren samt for at registersammenkøre data, som Arbejdsdirektoratet i dag har.
Formålet med at give kommunerne hjemmel til at registersammenkøre er at minimere arbejdet, men optimere kontrolmulighederne.
Ved at registersammenkøre kan kommunerne kontrollere flere sager på én gang.
Lovforslaget giver altså kommunerne hjemmel til ligeledes at indhente økonomiske såvel som ikkeøkonomiske oplysninger.
Venstre finder ingen saglige grunde til, at kommunerne ikke skal have denne mulighed.
Det er jo ikke et spørgsmål om, at de bare kan søge oplysninger for egen morskabs skyld, der skal foreligge en objektiv og saglig begrundelse.
Kommunerne har pligt til løbende at tjekke, om grundlaget for støtte stadig er til stede, samt til at undersøge mistanke om misbrug.
Herudover har kommunerne pligt til løbende at sikre sig, at den enkelte reelt står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Det er nødvendigt for opretholdelse af vores velfærdssamfund, at borgerne ved, at deres skat forvaltes ansvarligt og reelt går til de personer, der i en periode af deres liv har brug for hjælp.
I Venstre mener vi, at det er statens ansvar, at også kommunerne har de nødvendige muligheder for og redskaber til at udføre deres pligter.
Vi finder, at de gældende regler for kontrol i kommunerne ikke er tilstrækkelige, da kommunerne ikke har samme muligheder som Arbejdsdirektoratet.
Derfor fremsættes dette lovforslag om øgede kontrolmuligheder, der skal ses som et supplement til de gældende kontrolmuligheder.
Venstre støtter lovforslaget.
Ole Sohn (SF), 2007-01-11:
Nu har vi tidligere haft en forespørgsel, hvor fronterne har været markante.
Indimellem synes jeg også, at ret skal være ret, så jeg vil sige, at den her del af velfærdsforliget er en af de mindst upæne, hvis man skal sige det lidt pænt.
Jeg synes, at forslaget her indeholder en række udmærkede initiativer, som vil eller kan have en positiv effekt på arbejdsmarkedsudviklingen og mulighederne for at give et bedre grundlag for at skabe beskæftigelse.
Jeg tænker her på forenklinger i jobrotationsordningen, voksenlærlingeordningen, a-kassernes rolle, som alle sammen er positive elementer, og det synes jeg er værd at bemærke.
Et par af de ting, jeg godt vil nævne, som gør, at vi er kritiske over for forslaget, er dels de stramninger, der finder sted i rådighedsreglerne, hvor vi mener, at det er at skyde langt over målet hele tiden at blive ved med at stramme reglerne.
Det sker jo med udgangspunkt i en tankegang, hvor det hedder sig, at er man arbejdsløs og på dagpenge og får en offentlig ydelse, er man pr. definition i en position, hvor man gerne vil snyde og bedrage.
Det er sådan, hele kontrolsystemet er bygget op; det er bygget op ud fra en mistillid til den enkelte arbejdsløse, og det mener vi er en forkert tankegang.
Derfor er vi imod de stramninger, der ligger her.
Vi synes også, at der er noget betænkeligt ved, ikke at man aktiverer eller fremrykker aktivering, men ved, at konsekvenserne af at lave den fremrykning af aktiveringen og den stigende aktiveringsmængde, der vil blive med den måde, som ikke mindst arbejdsmarkedet og specielt det offentlige arbejdsmarked er skruet sammen på, vil betyde, at man vil fortrænge ordinære job simpelt hen for at kunne skaffe pladserne til aktiveringen.
Det er ikke lige nøjagtig det, vi har brug for i en situation, hvor man kan sige at det offentlige arbejdsmarked har behov for god, veluddannet arbejdskraft, som også er i almindelige, ordinære job.
Derfor mener vi at det også er en af de ting, som tæller på negativsiden.
løns- og pensionsalderen
Som fru Jytte Andersen også redegjorde for, er det sådan, at hvis vi tager udgangspunkt i regeringens oprindelige forslag om nedskæringer af ungedagpenge og andre former for stramninger, der lå i regeringens udspil, ja, så er resultatet bedre eller mindre dårligt, kan man sige.
Som jeg nævnte, er det med a-kassernes rolle i forbindelse med jobrotation og voksenlærlinge også positive aftryk, som Socialdemokraterne har sat, og det synes jeg gerne jeg vil kvittere for.
Vi kan ikke støtte forslaget, og det er primært ud fra, at der finder de efter vores opfattelse markante stramninger sted i rådighedsreglerne, og også ud fra de konsekvenser, som den øgede aktiveringsmængde vil have for fortrængningen af stillinger i den offentlige sektor.
Thomas Adelskov (S), 2007-01-11:
Når Det Konservative Folkeparti vil gøre noget ved et eller andet, vil de altså afskaffe det.
Den udlægning skal jeg huske.
Jeg mener jo, at Det Konservative Folkeparti ønskede at afskaffe efterlønsordningen.
Nu hedder det sig, at man vil gøre noget ved den.
Jeg håber, at der fremover i hvert fald er meget mere klarhed; når Det Konservative Folkeparti synes, der skal gøres noget ved et eller andet, er det altså noget, der skal afskaffes.
Jeg er glad for tilkendegivelsen om, at man altså bare luftede ideer.
Jeg synes sådan bare, at De Konservatives ordfører burde overveje, at man gør mange mennesker nervøse, når man lufter den slags ideer.
Det her betyder jo meget for folks hverdag, for, om de har økonomi, om de kan få det til at hænge sammen, om familien kan få det til at løbe rundt derhjemme.
Og når en konservativ ordfører spiller ud med sådan et forslag, som vil betyde, at nogle, der har været på dagpenge igennem et halvt til et helt år, vil blive sat betydelig ned i deres dagpenge, ja, så er det da klart, at det spiller ind.
Derfor synes jeg, at det er meget relevant at få afklaret i dag, om Det Konservative Folkeparti står ved velfærdsaftalen, og at den altså også er holdbar i nogle år frem – antallet af år stod lidt hen i det uvisse.
Men det kan jeg så forstå at man gør.
Lars Barfoed (KF), 2007-01-11:
For det første kan jeg sige, at vi vil stå ved velfærdsaftalen betydelig længere tid, end Socialdemokratiet stod bag forliget om »Flere i arbejde«, som man jo allerede er sprunget fra.
Debatten om kontanthjælpsloftet, som vi havde for lidt siden, viste jo, at Socialdemokratiet allerede et par år efter, at vi indgik det forlig, er sprunget fra det igen og nu fremsætter forslag i Folketinget om, at vi skal ophæve kontanthjælpsloftet, som man selv har været med til at gennemføre – så meget for Socialdemokratiets stabilitet, når det gælder den slags aftaler.
Men jeg kan sige, at Det Konservative Folkeparti vil stå ved den velfærdsreform, der er indgået.
Vi synes, det er en rigtig god velfærdsreform.
For det andet er det da fuldstændig rigtigt, at Det Konservative Folkeparti igennem nogle år argumenterede for, at det var nødvendigt at gøre noget ved efterlønnen, fordi der simpelt hen ikke ville være råd til den i fremtiden.
Bortset fra Det Radikale Venstre – den cadeau skal Det Radikale Venstre have – gik samtlige Folketingets partier aktivt imod vores forslag om at gøre noget ved efterlønnen, også Socialdemokratiet.
Derfor er vi meget tilfredse med, at det nu er lykkedes at få skabt nogle ændringer i efterlønnen, så den ikke bliver den byrde i fremtidens samfundsøkonomi, som den ellers ville have været.
Og derfor står vi selvfølgelig fuldt ud bag velfærdsreformen.
Med hensyn til at skære i dagpengene vil jeg sige, at Det Konservative Folkeparti ikke har foreslået at skære i dagpengene.
Men det er rigtigt, at jeg som et led i en debat om en OECDanalyse sagde, at jeg synes, at det ville være interessant at omlægge dagpengene til en årsindkomstmodel.
Det har Det Konservative Folkeparti sådan set ment i mange år.
Det er ikke noget, vi aktuelt har nogen som helst intentioner om at foreslå, men man kan jo altid have et synspunkt i debatten.
Men det er ikke noget, vi har nogen som helst intentioner om at fremsætte som et forslag her og nu.
Thomas Adelskov (S), 2007-01-11:
Jeg noterede mig, at De Konservative var glade for det her forslag og ville støtte forslaget, fordi det var en del af velfærdsreformen.
Jeg har sådan set lidt interesse i at få at vide, hvor lang tid Det Konservative Folkeparti har tænkt sig at stå bag velfærdsaftalen.
Vi ved jo altså to ting om Det Konservative Folkeparti: Vi ved, at Det Konservative Folkeparti, i hvert fald før man lavede velfærdsaftalen, ville afskaffe efterlønnen, og vi ved, at Det Konservative Folkeparti ønsker at skære i dagpengene, det fik vi senest bekræftet i mandags ved et forslag fra den konservative ordfører.
Kan befolkningen forvente sådan et konservativt forslag?
Og hvor lang tid vil Det Konservative Folkeparti stå bag velfærdsaftalen?
Kim Christiansen (DF), 2007-01-11:
Jeg mener absolut, at de skal have ret til at sikre hinanden, men omvendt kunne jeg også forestille mig, at den 2-års-grænse – og det er måske lidt min eget opfattelse – måske et eller andet sted er sat ind for, at man ikke nærmest skal kunne indgå partnerskab på dødslejet.
Dermed kan man i hvert fald i en 2-års-periode sikre sig mod, at der lige pludselig kommer de her hovsapartnere ind i billedet, som så bliver arveberettigede.
Endelig, hvis vi taler om at købe en bolig sammen, kan man jo købe hver sin halvdel af boligen.
Så er man i hvert fald nogenlunde dækket ind.
Man har mulighed for at sikre sig, og jeg mener, at det er glimrende med en 2-års-grænse.
Lissa Mathiasen (S), 2007-01-11:
Når jeg spørger på den måde, så er det egentlig for at høre, om det var en kategorisk afvisning af at kunne blive mere fleksibel i den her overvejelse, ud fra at der altså er en del af de her lidt ældre mennesker, som godt vil have lov til at kunne sikre hinanden, men som af mange forskellige årsager ikke ønsker at indgå ægteskab – bl.a. fordi de hver især måske skal skifte med deres børn og ikke synes, de har råd til at skifte på det tidspunkt.
Man kan spørge: Er det børnene, som er voksne, og som har deres eget liv og gerne skulle kunne klare sig selv, vi skal tage hensyn til, eller er det de mennesker, som sådan set selv har tjent de penge og sparet dem op, og som f.eks. har ønske om at ville købe en fælles bolig for pengene?
Er det ikke dem, der i første omgang skal have retten til at sikre hinanden?
Kim Christiansen (DF), 2007-01-11:
Det, jeg siger heroppefra, mener jeg altid.
Det ligger helt fast.
Og jeg mente også det, jeg sagde med hensyn til ægteskabets værdi, for der er jo intet, der forbyder mennesker, der møder hinanden, bliver glade for hinanden, og ønsker at stifte hjem sammen, at gå ned på rådhuset, hvis man ikke lige er til kirkebryllup.
Men der er i hvert fald mulighed for, at man kan indgå ægteskab og dermed sikre hinanden.
Så den mulighed er der, og jeg synes, det er glimrende, at ægteskabet hermed ligesom bliver tilskrevet en større værdi.
Lissa Mathiasen (S), 2007-01-11:
Jeg skal lige høre, om Dansk Folkepartis ordfører mente det lige så kategorisk, som det blev sagt.
Jeg kom med et eksempel, hvor to granvoksne mennesker – måske det, man ville kalde ældre mennesker – finder ud af, at de godt vil have et liv sammen.
De har hver deres børn, som er voksne.
De mennesker vil godt i fællesskab have lov til, samtidig med at de flytter sammen, at købe hus.
Er det egentlig ikke rimeligt, at de også har en mulighed for at kunne sikre hinanden?
Et udvidet samlevertestamente gælder ikke, når de flytter sammen og køber et hus.
Der skal gå 2 år.
De kan ikke lave en almindelig legal arv.
Er man ikke indstillet på at ville se på det her?
Jeg tror, vi alle sammen kender situationen med voksne mennesker, som måske på et tidspunkt er så heldige at løbe ind i et andet menneske, hvor de så har mulighed for at få et – skal vi sige – fornyet godt liv sammen, og derfor også har meget stor interesse i at kunne støtte hinanden, sikre hinanden, hvis ulykken skulle ske og den ene pludselig falder bort.
Ole Sohn (SF), 2007-01-11:
Jeg vil gerne takke for debatten, og jeg vil også med glæde konstatere, at der trods de politiske uenigheder, der er om regeringens økonomiske politik, i hvert fald er en fælles bekymring blandt partierne over, at der er planlagt en lang række lukninger af biblioteker, der også går ud over det, som man kan sige er en faglig omorganisering af biblioteksvæsenet.
Det er virkelig bekymrende, at der bliver brugt færre og færre midler til biblioteksområdet som sådan, fordi det hæmmer bibliotekernes arbejde på kerneområdet med materialeindkøb, bøger, film, musik osv., men også hindrer dem i aktivt at kunne være med til at udvikle bibliotekerne og disses rolle i vidensamfundet.
Derfor er jeg glad for ministerens tilkendegivelse af, at han da er indstillet på at komme i samråd – ja, det er ministeren selvfølgelig, når han bliver indkaldt – men også, at man i en konstruktiv ånd via udvalget kan arbejde videre med at sikre, at man kan lave en national samlende strategi, som selvfølgelig er lidt mere kompliceret, i og med at man skal inddrage andre ressortområder.
Men vi kan komme i gang med arbejdet og se: Kan vi komme et skridt videre end det gode arbejde, Biblioteksstyrelsen allerede i dag laver?
Med de tilkendegivelser synes jeg faktisk at vi har haft en konstruktiv debat, som tyder på, at vi også kan komme endnu et skridt videre i et kommende udvalgsarbejde.
Det ser jeg frem til.
Afstemning
Hermed sluttede forespørgslen.
Lovforslagene sattes til forhandling.
Forhandling
Brian Mikkelsen (KF), 2007-01-11:
Vi er meget involverede i hele biblioteksudviklingen igennem Biblioteksstyrelsen, som laver forskellige strategier, giver udviklingspenge, sørger for at se på tingene.
Vi har f.eks. lavet en undersøgelse af, hvor meget det betyder, at man køber nye bøger på bibliotekerne i forhold til gamle bøger, hvad det betyder for udlån osv.
Men vi kan ikke og vil ikke gribe ind i det kommunale selvstyre ved at sige: Vi giver penge med den ene hånd til forskellige kulturaktiviteter, mod at I så putter nogle penge ind i bibliotekerne et andet sted.
Der er altså kommunalt selvstyre.
Jeg beklager og synes det er ærgerligt og underligt, at kommunerne sparer så mange penge på bibliotekerne, som det ser ud til de gør ifølge Bibliotekforeningens tal.
Men der er ikke noget, regeringen kan gøre ved det, så lang tid vi har kommunalt selvstyre, og det selvstyre har vi tænkt os at fastholde.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-01-11:
Det er rigtigt, at Kulturministeriet og kulturministeren ikke rigtig har mulighed for at bestemme, hvordan kommunerne skal bruge det kommunale bloktilskud på kulturområdet.
Men til gengæld er det jo sådan, at Kulturministeriet løbende indgår regionale og kommunale kulturaftaler med kommunerne.
I hvilket omfang indgår biblioteksverdenen der, altså i hvilket omfang går kulturministeren da ind og spørger ind til biblioteksdriften, herunder måske er med til at lave en planlægning sammen med kommunerne om, hvordan biblioteksvæsenet skal udvikle sig?
Lene Espersen (KF), 2007-01-11:
Som jeg sagde til hr. Kim Christiansen, er der to forskellige hovedhensyn, der gør sig gældende for de to regler, som hr. Kim Christiansen henviser til.
Det kunne jo også være, at det var i ægtefællens interesse, at man disponerede arven på anden vis, fordi der f.eks. er mange børn og sammenbragte børn osv.
Så jeg synes, at det vil være fornuftigt nok, at vi fortsætter drøftelsen også under udvalgsbehandlingen, men jeg synes faktisk, der er ramt en meget, meget fin balance med Arvelovsudvalgets forslag.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslagene overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Kim Christiansen (DF), 2007-01-11:
Jeg skal bare lige have det sådan helt præciseret: Nu taler justitsministeren selv om forenkling og om, at vi ikke skal have forskellige satser, men der er stadig væk forskel på ikke at lave testamente og at lave testamente, for det er nemlig to forskellige satser.
Jeg forstår bare ikke helt, at ministeren ikke kan se, at der er en disharmoni imellem det, at hvis man undlader at lave et testamente, får ægtefællen 50 pct. – hvilket jeg synes er ganske glimrende –
og så det, at man, hvis man nu ikke har været så tilpas med ægtefællen på det sidste, altså skal skynde sig at lave et testamente, for så får ægtefællen kun en fjerdedel.
Lene Espersen (KF), 2007-01-11:
Jeg vil sige til hr. Kim Christiansen, at jeg faktisk ikke synes, der er tale om nogen disharmoni.
Jeg synes faktisk, at man med udvalgets forslag har tilgodeset to meget vigtige principper hver for sig: for det første princippet om, at det må være den længstlevende ægtefælle, der først og fremmest skal tænkes på ved dødsfald, og for det andet princippet om, at man også kan give testator større mulighed for at disponere over en større del af arven.
Det synes jeg er meget vigtigt, så jeg synes ikke, der er nogen disharmoni mellem de to hovedprincipper.
Til spørgsmålet om generationsskifte og tvangsarv og beløbsgrænser vil jeg sige, at et af hovedformålene, en af grundene til, at daværende justitsminister Frank Jensen nedsatte udvalget, var, at man også ville prøve at forenkle reglerne lidt.
Og jeg synes faktisk, det er en meget klar og enkel måde, lovgivningen – selv om den lovteknisk er svær at læse – er skrevet på.
Jeg tror, at det, hvis man begyndte at lave forskellige satser og niveauer osv., egentlig ville bidrage mere til forvirring end det modsatte, men jeg svarer selvfølgelig gerne under udvalgsbehandlingen på spørgsmål, der måtte være om det fra hr. Kim Christiansen.
Tom Behnke (KF), 2007-01-11:
Til det spørgsmål er der jo at sige, at med lovforslaget her bliver der altså mulighed for, at man ved oprettelse af et udvidet samlivstestamente i praksis ligestilles med gifte.
Det er den ene side af det.
Hvis man taler om den legale arveret, altså det, at der er arveret, selv om man ikke opretter noget testamente, er den anden side af det, at man jo vil kunne komme i den situation, at folk, der egentlig ønsker at leve sammen uden at være gift – og jeg vil tilføje: måske også uden at være omfattet af de almindelige arveretlige regler – vil blive tvunget til aktivt at lave et testamente for at fravige hovedreglen.
Men nu bliver man altså med fru Lissa Mathiasens og udvalgets forslag tvunget til at lave et testamente.
Hvis der er noget, der kan give knas i et parforhold, tror jeg, at det må være det, at man går ned og testamenterer sig væk fra hinanden.