Alex Ahrendtsen (DF), 2014-06-04:
Ja, hvis jeg må.
Ministeren mener, at det har været en mærkværdig debat; jeg synes nu faktisk, det har været en god debat, for jeg er da i hvert fald blevet oplyst, og jeg er også blevet klogere på noget, bl.a. at Kvalitets- og Tilsynsstyrelsen nu vil kigge på de skoler, som Akkari har skrevet om i sin bog, noget, som – det er rigtigt nok – er foregået for 10 år siden.
Se, den oplysning ville jeg ikke have fået, hvis fru Merete Riisager og jeg ikke havde indkaldt til den her forespørgselsdebat, så på den måde er det jo ikke en mærkværdig debat.
Jeg har jo tidligere stillet spørgsmål til ministeren, og der får vi jo sådan nogle ikkesvar.
Ministeren kunne da godt en gang imellem gøre sig umage og informere sit udvalg om de sager, som Akkaris bog har medført i offentligheden, det ville da have været fint.
Man kunne have indkaldt til et møde, man kunne have sendt en mail, se, det ville da have været interessant.
Det andet, der gør, at jeg har brug for lige at tage ordet, er jo, at en forespørgselsdebat er en politisk debat.
Det er jo sjældent, at man bliver klogere af en politisk debat – det er vi så blevet lidt her i dag – mens man i forbindelse med en høring jo bliver klogere; der bliver man oplyst, der får man jo viden af faglige personer.
Og der må jeg jo bare konstatere, at man på regeringssiden har haft en vis berøringsangst over for at tale om muslimske friskoler.
Ministeren har i dag vist, at hun ikke har den berøringsangst længere – tidligere kunne hun godt blive ret gal, når vi kom ind på emnet; det har vi da oplevet – men kunne ministeren så ikke tage en snak med sine ordførere og sige, at det da ville være en rigtig god idé, at vi nu fik den der høring, en generel høring om friskolerne, herunder de religiøse skoler, herunder de muslimske friskoler, så vi en gang for alle kunne få et faktuelt grundlag at diskutere det på, i stedet for at vi skal ty til en bog, der baserer sig på erfaringer fra 2004, eller vi skal ty til et læserbrev fra en socialdemokratisk borgerrepræsentant med en dansk-tyrkisk baggrund, eller vi skal ty til vores erfaringer og von hørensagen.
Ville det ikke være rart?
Kunne hun ikke bare tage en snak med sine ordførere om det?
Så har vi jo i begrundelsen for forespørgslen spurgt, om ministeren kan oplyse om regeringens syn på muslimske friskoler, og man blev i regeringen egentlig lidt nuanceret her til sidst, og det skyldtes jo, at ministeren sammen med Kvalitets- og Tilsynsstyrelsen nu har igangsat et tilsyn på baggrund af Akkaris bog.
Så lidt må ministeren jo være bekymret, men ellers var den generelle holdning jo, at det går meget godt derude, selv om man ikke kan sige noget om det.
Det andet var, om vi skulle skærpe tilsynet.
Problemet er bare, at det ikke altid bliver opdaget.
Ordførererne har sagt, at det da er borgernes opgave at sørge for det.
Men hvorfor har vi så et tilsyn?
Altså, borgerne kan jo ikke gå og holde øje med alt, vi holder jo heller ikke øje med, om en virksomhed miljøsviner; det har vi jo også et tilsyn til.
Det sidste var, om ministeren ville ændre lovgivningen om friskolerne; det var et åbent spørgsmål, der lå ikke noget i det fra vores side.
Se, så vidt er vi også blevet klogere.
Så er jeg også blevet klogere på begreber som anstændighed, skræmmekampagner, grundlov og den slags.
Altså, helt ærligt, fru Merete Riisager og jeg sagde lige kort til hinanden, at vi troede, man var kommet over det med at bruge den slags ord i disse sager.
Men vi skal stadig væk høre ord som anstændighed, når vi skal diskutere f.eks. muslimske friskoler.
Altså, jeg har det sådan, at mig bider det ikke på længere, jeg diskuterer alt, og jeg vil bare opfordre Folketinget til at lade være med at bruge disse insinuerende ord og betegnelser.
Det nytter ingenting – vi har været igennem det i 1990'erne og i 00'erne.
Og hvis vi ikke kan diskutere disse ting, hvorfor har vi så et folkestyre?
Så nej, det har altså ikke været en mærkværdig debat, vil jeg sige til ministeren; jeg synes faktisk, det har været en god debat.
Det er bare ærgerligt, at vi skal hive oplysningerne ud af regeringen.
Vi kommer faktisk med en fremstrakt hånd, og vi vil egentlig gerne være klogere.
For vi ved, at ministeren sidder med en viden, som vi andre ikke har, og hun har muligheder for at komme ud, hvor vi andre ikke har mulighed for det, og hun bliver også taget imod på en helt anden måde, end vi andre gør, fordi hun kommer som minister.
Ja, vi ville gerne være klogere.
Så min opfordring her til allersidst skal være, at vi hånd i hånd går henimod oplysningen, i stedet for at det er polemik.