runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Østergaard (RV), 2009-03-24:
Jeg er da glad for, at vi i hvert fald har én minister, der har konstateret, at der er en økonomisk krise, for det er jo ikke det, som man i regeringen har sagt hele vejen igennem.
Og det er vigtigt, og man kunne ønske, at der var den samme vilje til et bredt samarbejde om de tiltag, der skal til for at løse den økonomiske krise, som der var i forbindelse med finanskrisen.
Jeg tror, det vil fremgå af referatet, at ministeren faktisk i sin svartale, bl.a. med henvisning til mig, sagde, at det med den finansielle krise var løst.
Men det skal ikke skille os ad, og semantikken skal heller ikke skille os ad.
Men det, der så måske alligevel kommer til at skille os en lille smule ad, er, når ministeren siger, at det skal være sådan, at lejeren kan beslutte sig for at skifte køkkenet ud i stedet for vinduerne, for pointen er jo lige præcis her, at med den måde, man har indrettet det på og valgt at bruge de her 1,5 mia. kr. på, kan lejeren jo ikke få skiftet vinduer, for det er jo ikke noget, lejeren selv kan bestemme; man kan ikke have alle mulige forskellige vinduer i en boligblok.
Og derfor er det lige præcis sådan, at man har lavet et forslag, der bevidst ikke får den maksimale energieffekt, fordi man kun er grøn ved festlige lejligheder.
Nanna Westerby (SF), 2009-03-24:
Så kunne jeg så godt tænke mig at høre: Hvis nu man kunne lave en ordning, hvor ejer og lejere blev enige om, at de gerne ville lave en forbedring af et bestemt lejemål, og man så gav tilskud til det, hvorefter der så var nogle rammer, således at udlejeren så ikke kunne hæve huslejen så voldsomt efterfølgende, men at det primært f.eks. kom lejerne til gode, så kunne det være én måde at indrette det på.
Man kunne også sørge for, at de almene boligorganisationer og boligforeninger fik adgang til at ansøge om de her midler i renoveringspuljen.
Lige nu er der jo en kæmpestor forskel på ejere og lejere.
Jeg vil bare gerne have, at regeringen står ved, hvad det er man laver med den her pulje.
Jeg vil gerne høre, om ministeren kan bekræfte, at puljen er indrettet sådan, at lejere kun kan få tilskud til nogle indvendige renoveringsprojekter, hvorimod ejere kan få tilskud til både indvendige og udvendige renoveringsprojekter.
Er det korrekt forstået, at man har lavet den ulighed i den her pulje, og vil ministeren bekræfte det?
Lene Espersen (KF), 2009-03-24:
Jeg vil sige til fru Nanna Westerby, at den murersvend, som jeg troede vi var enige om at vi gerne vil have i arbejde igen meget hurtigt, i hvert fald hurtigt stod af, da fru Nanna Westerby begyndte at snakke om en eller anden meget, meget kompliceret ordning.
Jeg tror, at Socialistisk Folkeparti må forstå, at der er mennesker i det her land, der bliver ledige hver dag, og så nytter det altså ikke noget, vi begynder at fjumre rundt med, at vi så skal til at lave alle mulige andre mystiske modeller, hvor den ene skal være enig med en anden, og så skal man gøre et eller andet, og så må huslejen ikke stige.
Det er alt for kompliceret.
Det her handler om at få lagt nogle penge ud i samfundet og få sat gang i noget arbejde, og der tror jeg simpelt hen ikke på den model, som Socialistisk Folkeparti her kommer med, men jeg vedkender mig fuldstændig, at vi har valgt at sige, at vi faktisk tror på, at det her er noget, der kan gavne rigtig mange lejere, der har lyst til f.eks. at skifte deres elinstallationer ud, få lavet noget i deres køkken eller på deres toilet eller andet.
Det får de mulighed for.
Jeg har faktisk tillid til, at det er noget, som lejerne godt selv kan finde ud af, uden at vi fra Folketinget skal ind og blande os i det.
Men vi har også meget bevidst valgt at sige, at når det f.eks. gælder den private udlejer, der har meget, meget store udlejningsejendomme med mange, mange hundrede lejligheder, så ønsker vi altså ikke, at en sådan privat udlejer skal kunne søge puljen og tømme den fuldstændig.
Derudover ville det faktisk også betyde, at det skulle EU-notificeres med den konsekvens, at det så ville tage et halvt år, før det her kunne komme i gang, og det tror jeg ikke er formålstjenligt for nogen af os.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2009-03-24:
Jeg går ud fra, at ministeren ved, at regeringen har lavet en energiaftale om, at energiforbruget skal ned.
Og det skal væsentlig mere ned, end det falder i øjeblikket.
Nu bruger man så 1,5 mia. kr., og dem vælger man så ikke at bruge konsekvent på energirenoveringer.
Kan ministeren forklare mig, hvorfor man gør det på den måde frem for at få fuldstændig den samme beskæftigelseseffekt ud af det ved at sige, at man kun kan få tilskud og kun til løn, hvis - det er forudsætningen man laver en energirenovering?
Det er jo ikke så kompliceret.
I al sin banalitet hedder det gode vinduer, bedre termoruder, bedre forsatsvinduer, isolering af tage, lofter, ydervægge, eller hvad det nu er.
Kan jeg bare få en forklaring på, hvorfor regeringen ikke har valgt den linje, når man nu har forpligtet sig til, at energiforbruget skal ned, og når man vælger at bruge 1,5 mia. kr. til også at sætte gang i beskæftigelsen?
Lene Espersen (KF), 2009-03-24:
Vi har valgt at sige, at vi gerne vil fremme både beskæftigelsen og energirenovering.
Vi vælger jo at sige, at såfremt man ikke bare ønsker alene at udskifte vinduerne med den standard, der gælder i dag, men vælger den standard, der gælder om flere år, ja, så kan man faktisk få materialetilskud.
Vi vælger altså sådan set at sige, at hvis det er sådan, at man går foran energimæssigt og vælger at følge de nye skrappere krav, giver vi faktisk en mulighed for, at man kan få et materialetilskud, fordi vi jo erfaringsmæssigt ved, at nogle af de materialer, der er mest energirigtige, også er dem, der er dyrest.
Så jeg synes faktisk, at vi fremmer beskæftigelsen og sørger for virkelig at få sat gang i bygge- og anlægsbranchen, men samtidig sørger vi altså også for, at det her er noget, der kan tjene vores alle sammens gode energiaftale på længere sigt.
Jeg vil sige til fru Anne Grete Holmsgaard, at det har været helt afgørende for regeringen, at det her var noget, der gik ind og gavnede beskæftigelsen.
Der har det været vores udgangspunkt og vores vurdering, at det var nødvendigt at lave en ordning, der favnede mere bredt end alene til energirenovering ud fra de præmisser, som jeg nu kan forstå at fru Anne Grete Holmsgaard her opstiller.
Med andre ord tror jeg ikke, at der var mange, der ville benytte sig af det, hvis man sagde til danskerne: Hvis du vil have adgang til den her pulje, skal du ikke kun vælge de vinduer, der opfylder gældende lovgivningskrav, men vælge nogle vinduer, der koster 15.000 kr. mere; så kan du få et tilskud på et eller andet beløb.
Så er jeg faktisk ikke overbevist om, at ret mange danskere ville benytte sig af det tilbud.
Derfor har vi altså valgt at skrue vores ordning sådan sammen, at man fremmer beskæftigelsen her og nu ved at sige, at man kan få tilskud til en mere bred række initiativer, men at vi altså også giver tilskud til det, der giver energirenovering.
Der er ingen tvivl om, at hvis det handler om at få hænder i arbejde, at få varmet nogle af håndværkernes hænder, er der altså mere effekt i at lave nogle af de moderniseringstiltag, som er med i vores ordning, end f.eks. at udskifte en varmepumpe, der vel ikke kræver mere end 1 eller 2 timers håndværkerarbejde.
Morten Østergaard (RV), 2009-03-24:
Jeg vil da gerne starte med at takke ministeren for den positive omtale af det ansvar, Det Radikale Venstre har taget, når vi er blevet inviteret til forhandlinger, hvad vi jo ikke er blevet om lige præcis det her initiativ, og det synes jeg så man kan se på resultatet, der er blevet derefter.
Vi fremlagde jo allerede i februar et forslag til en vækstplan, der ville skaffe 35.000 ekstra i beskæftigelse over den kommende tid - noget mere end regeringen har kunnet vise ambitioner om.
Og dengang i februar tror jeg at regeringen stadig væk slet ikke mente, at der var en krise.
Jeg forstår så, at man ikke må kalde det en finanskrise, men jeg tror at for almindelige mennesker smelter det hele nok lidt sammen.
Men det skal man så ikke kalde det. Så vil jeg bare spørge ministeren: Hvad skal vi så kalde det?
For det var jo statsministeren, der ikke troede på recession, hvad vi så fik.
Så var det regeringen, der i januar sagde, at det var, som det var, og nu forstår jeg på økonomi- og erhvervsministeren, at finanskrisen er slut, at det problem er løst, selv om man i forrige uge var nødt til at give kredit til alle danske virksomheder i forbindelse med deres moms, hvilket nok på en eller anden måde alligevel synes at pege på, at visse likviditetsproblemer består.
Lene Espersen (KF), 2009-03-24:
Jeg vil sige til hr. Morten Østergaard, at man jo må prøve at skelne lidt mellem finanskrisen og den økonomiske krise, der er generelt.
Altså, finanskrisen handler jo grundlæggende om, at der ikke har været tillid til den finansielle sektor, og at der ikke har været tillid inden for pengeinstitutsektoren, og der forsøgte jeg bare at præcisere - for hr. Morten Østergaard gjorde faktisk ret meget ud af at sige, at det var helt forfærdeligt - at jeg faktisk mener, at regeringen har en aftale med Det Radikale Venstre, og at vi tror på, at vi sammen har håndteret den del af det.
Det er ikke overstået endnu, men vi tror på, at den kreditpakke, som kommer til at virke på et tidspunkt, vil medvirke til, at vi kommer ud af den kreditklemmesituation, som man ser foran sig.
Så jeg vil sige til hr. Morten Østergaard, at det bare var det, jeg stillede mig noget uforstående over for, altså at vi ikke på det finansielle område skulle have taget de initiativer, som var nødvendige.
Når det gælder den økonomiske krise, vil jeg sige, at regeringen hele tiden har erkendt - og det vil man jo også kunne se af de forskellige redegørelser, vi er kommet med - at der var tale om en udfordring.
Der har vi jo en fælles udfordring i at sørge for at have lagt lidt til side også til efteråret.
Hvis ledigheden der stiger endnu mere, nytter det altså ikke noget, at man har futtet alle pengene af.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2009-03-24:
Jeg går ud fra, at ministeren er enig i, at det at lægge et nyt gulv, det at udskifte sine elledninger eller det at lave et nyt køkken eller badeværelse er der i hvert fald meget, meget tæt på nul positiv energieffekt af.
Derfor forstår jeg simpelt hen ikke, hvordan man kan lave en pakke, der ikke udelukkende går til energirenoveringer.
For man ville få fuldstændig den samme beskæftigelseseffekt ud af det.
Det er jo ikke så kompliceret at lave det her.
Vi har jo erfaring fra for 20 år siden med, hvordan man laver tilskud til energibesparende foranstaltninger, og man kan bare genbruge de erfaringer.
Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Jeg synes, det er decideret groft, at man argumenterer med Sverige og Danmark på den måde.
Vi er mange, der har spurgt og spurgt og spurgt efter, om der dog ikke snart kom et eller andet fra regeringen, så vi kunne få ratificeret.
Regeringen har smølet og smølet og smølet, og nu skal det så bruges som undskyldning for, at vi heller ikke kan diskutere tillægsprotokol.
Jeg synes simpelt hen, det har været groft.
Jeg kan godt se, det er smart pr, men jeg håber ikke, at handicaporganisationerne falder for, at man endelig kommer med et forslag, som kommer så sent i Folketinget, at det stort set er umuligt at få en seriøs diskussion om det.
Men det kan vi tage i forbindelse med det næste punkt; vi har et beslutningsforslag til, som handler om handicapkonventionen.
Det her er om tillægsprotokollen.
Jeg synes mere, det er argumentationen, der er fantastisk.
Det er fantastisk, at man kan sige: Jamen vi har jo ikke engang fået ratificeret.
Jeg havde jo gjort det til et princip i den her folketingssamling at spørge ministeren, hver gang … Jeg synes ikke, at ministeren skal snakke med min partifælle, når vi behandler et forslag, for jeg henvender mig direkte til ministeren.
Jeg har altså gjort det til et princip, hver gang jeg mødte ministeren, at spørge: Hvornår kommer det her forslag om handicapkonventionen?
Jeg fik at vide, at ministeren på det tidspunkt ikke vidste, om det skulle være et lovforslag eller et beslutningsforslag.
Nu er vi altså endt med et beslutningsforslag.
Jeg er da glad for, at vi endelig får en dato.
Jeg synes bare, at det havde været en større gave til handicaporganisationerne, hvis vi nu endelig skal tale om gaver - jeg synes sådan set, at det er et berettiget krav, man har som handicappet, at vi får den konvention - at vi havde vedtaget den i Folketinget den 23. april.
Det havde været flot.
Men så vidt kommer vi altså ikke.
Det, jeg er lidt ærgerlig over, er, at vi - når det åbenbart har taget så lang tid og det er så kompliceret - får urimelig lidt tid til at diskutere det her.
Fra den 23. april og frem til omkring den 4. juni er faktisk ikke ret lang tid, hvis der er tale om, at det er kompliceret lovgivning, der ligger bag, og det må jeg jo forstå at det er.
Så jeg vil godt bede ministeren overveje, hvordan vi kan sætte den her proces i gang allerede nu, så vi kan få en ordentlig diskussion af det, for jeg går ud fra, at forslaget ligger der.
Man fremsætter det ikke officielt, men vi kunne måske godt begynde at tale om det.
Ellen Trane Nørby (V), 2009-03-24:
Nu er det ikke min opfattelse, at regeringen har smølet.
Vi er sådan set også andre, der har beskæftiget os meget tæt med FN's handicapkonvention og løbende har spurgt ind til, hvor langt man er i processen.
Jeg tror ikke, at man skal underkende, at det at ratificere og få inkorporeret en konvention i dansk lovgivning ikke er noget, man gør med et fingerknips.
Hvis vi vil sikre, at FN's handicapkonvention også bliver implementeret i samtlige dele af dansk lovgivning, kræver det jo en systematisk gennemgang af al lovgivning.
Og på den hjemmeside, som har været tilegnet hele ratifikationsprocessen, har det jo hele vejen igennem været muligt at følge, hvor langt man var, og hvilke ministerier der var ved at gennemgå deres lovværk.
Jeg må fra Venstres side sige, at vi egentlig er mere interesseret i, at den implementering og ratifikation, der sker af konventionen, sker korrekt, og at vi ikke lige pludselig står med, at der så har været et ministerium, som måske har været for hurtigt til at gennemgå sin lovgivning, sådan at man ikke har taget højde for det hele.
Det er da enormt vigtigt i sådan en proces her, at alting bliver endevendt fra starten.
Og det synes jeg sådan set ikke bør være en kritik, men snarere en konstatering af, at det er sket grundigt.
Bent Bøgsted (DF), 2009-03-24:
Jamen det er jeg helt klar over, og derfor er det også i den forbindelse vigtigt at finde ud af, hvor mange det egentlig drejer sig om på landsplan.
Nu er den undersøgelse lavet i København, men der er jo mange flere på landsplan.
Vi ved også godt, at der blandt de kvinder, der står uden for arbejdsmarkedet, er forskellige grupperinger, og at nogle er lidt længere fra arbejdsmarkedet end andre.
Der er selvfølgelig nogle af dem, der har valgt at gå hjemme, der har kvalifikationer, og som bare skal ind på jobcenteret, og hvis der er et ledigt job, kan de få det uden al for stor indsats.
Andre skal der gøres en større indsats for.
Der mener jeg, at det i forbindelse med et kommende lovforslag er vigtigt at prøve at finde ud af, hvor mange det egentlig drejer sig om, for jeg tror, der er flere, der kan komme ind på arbejdsmarkedet, end man umiddelbart regner med.
Knud Kristensen (KF), 2009-03-24:
Integration sker gennem arbejde, sport, fritidsinteresser m.v.
Det er Det Radikale Venstre og regeringen fuldstændig enige om.
Vi er også enige om, at flere af dem, der i dag er selvforsørgende, skal i arbejde.
På trods af økonomisk nedgang og faldende beskæftigelse i nogle brancher er der stadig områder, hvor der mangler arbejdskraft, og hvor der vil gøre det i fremtiden, og det er bl.a. inden for plejesektoren.
I dag står en gruppe fuldstændig uden for arbejdsmarkedet.
Det gælder f.eks. en del nydanske kvinder.
De modtager hverken dagpenge, kontanthjælp eller starthjælp.
Som oftest er det deres ægtefæller, der i stedet forsørger dem.
Det gælder også ægtefæller til udlændinge.
Hvad integration angår, er der ingen tvivl om, at nydanske kvinder udgør nøglen til en bedre integration, for man kan ikke blive bedre integreret i et samfund, end når man indgår i et arbejdsfællesskab på tværs af nationaliteter og herkomst.
Undersøgelser viser også, at mange af disse kvinder nærer et ønske om at komme ind på arbejdsmarkedet, og dermed sender de også et meget vigtigt signal til deres børn og andre familier.
I forbindelse med integration og beskæftigelse vil jeg sige, at vi arbejder på et lovforslag - det startede allerede sidste år - hvormed vi vil pålægge kommunerne en pligt til fremover at oplyse de selvforsørgende om aktiveringstilbudene.
De skal have ret til at få oplyst, hvilke muligheder der er.
Indtil videre har jobcentrene ikke gjort meget i den henseende, og regeringen har et klart ønske om at inddrage kommunerne i dette videre arbejde.
Vi skal give dem, der står uden for arbejdsmarkedet, en øget mulighed for at arbejde.
Det skylder vi dem, der står uden for arbejdsmarkedet i dag, og det skylder vi dem, som mangler hjælp i det daglige med netop at klare de helt private ting.
Det er et udmærket beslutningsforslag, der er fremsat, men vi kan ikke støtte det fra Det Konservative Folkepartis side.
Men det er dejligt at konstatere her i salen i dag, at der bliver stor og bred opbakning til det lovforslag, der kommer senere.
Lise von Seelen (S), 2009-03-24:
Jeg glæder mig selvfølgelig over, at ministeren tager så mange positive ting frem fra vores beslutningsforslag.
Der var én ting, som ministeren hæftede sig ved, som ministeren ikke opfattede som værende positiv, og det var, at der var en deadline på, hvornår en borger kan være sikker på at få et tilbud på genoptræning, når borgeren udskrives fra sygehuset.
Vi har jo sat terminen til 14 dage her.
Når en borger udskrives, så kan man 14 dage efter være sikker på, at der ligger en plan for, hvordan genoptræningen skal finde sted i det kommunale regi.
Ministeren siger, at det skal være en individuel plan.
Det er vi jo helt enige i, andet vil jo ikke give mening.
Vi er jo gentagne gange blevet orienteret om, hvor vigtigt det er, at genoptræningen er kontinuerlig efter sygehusbehandling, så hvem tænker ministeren på, hvilke sygdomsgrupper tænker ministeren på, hvor det ville være en god ting at vente mere end 14 dage?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-24:
Jeg tager så positivt imod det her, fordi også jeg mener, at vi skal styrke vores rehabilitering, ikke kun for hjerneskaderamte, men for alle mulige andre, og når jeg lægger vægt på, at vi ikke skal lave en juridisk ret for en individuel gruppe, så er det lige så meget, fordi jeg mener, at genoptræningen skal styrkes bredt for alle grupper, der har brug for genoptræning, og altså ikke kun for hjerneskaderamte, men alle.
Men for at svare helt specifikt på spørgsmålet omkring en 14-dages frist, så har jeg ladet mig fortælle - jeg er jo ikke fagmand - at der er mange ting, som en hjerneskaderamt bliver udsat for, som først viser sig meget senere; de kognitive ting, hvor man pludselig glemmer, hvad en kartoffelskræller hedder, og hvad en kartoffelskræller er.
Derfor mener jeg, at man meget nemt kan komme i den situation, at man siger: Nu skal vi lave en fiks og færdig plan inden for 14 dage, og så er den trille ligesom ude.
Sådan bliver det aldrig.
Planen skal hele tiden ændres, i takt med at der kommer nye behov til den pågældende patient, for det ved vi jo at der gør.
Og det er det jeg mener med, at det er bedre at satse på individuelle forløb, der hele tiden skal ændres, og ikke forledes til at tro, at man kan lave det hele inden for de første 14 dage.
Det tror jeg ikke vil blive en god plan, for den tager ikke højde for de ting, der dukker op senere.
Lise von Seelen (S), 2009-03-24:
Genoptræningen skal starte, sådan at man er sikker på, at den er startet, inden der er gået 14 dage.
Jeg er helt enig i, at en genoptræning jo er et forløb, og at der vil ske forandringer i forløbet.
Det ved vi jo, sådan er det.
Det kan jo ikke være anderledes.
Det, der er pointen her, er jo, at borgeren, inden der er gået 14 dage, ved, hvornår hans eller hendes forløb starter.
Man ved ikke, hvornår det slutter, men man ved, hvornår det starter.
Vi er meget interesseret i at være med til at udvikle noget rehabilitering, men det er faktisk ikke det, det her forslag går på.
Det går på den genoptræning, som er i vores område, i det sundhedsmæssige område, ved udskrivning fra sygehuset, og det er egentlig, fordi vi mener, at det er vigtigt, at vi fokuserer, så vi ikke snakker om 75 ting på en gang.
Vi hjælper borgerne bedst ved at fokusere på den genoptræning, som er starten på at generhverve de færdigheder, man har tabt ved en hjerneskade.
Jeg vil spørge ministeren, om ministeren ikke enig i, at det er en fordel for borgeren, hvis vi kan fokusere og sige, at starten på det videre liv er, at man forsøger at generhverve de færdigheder, man har tabt, og det ligger altså ikke i, at vi maler med den brede pensel med det samme, men ved, at vi fokuserer i starten af en behandling.
Det er måske i virkeligheden dér, at de 14 dage bliver enormt vigtige.
Det kunne være, at det var dér, vi kunne nå hinanden.
Morten Østergaard (RV), 2009-03-24:
Det er jo ikke første gang, vi har fremsat det her ønske.
Det har vi gjort tidligere i forhandlinger med regeringen.
Og jeg kan ikke lade være med, når beskæftigelsesministeren nu peger på 300-timers-reglen, at sige, at det jo lige præcis var der, hvor kæden hoppede af for regeringen, for med 300-timers-reglen skubber man jo især kvinder ud af arbejdsmarkedet, fordi de ikke længere skal stå til rådighed, når man har taget kontanthjælpen fra dem.
Så er de ude af arbejdsmarkedet.
På det tidspunkt havde det så i det mindste været relevant, at man havde smidt den her redningskrans, som det så var, at hvis de ønskede at få hjælp til at komme tilbage til det arbejdsmarked, som de havde demonstreret at de vitterlig ikke havde fodfæste på, havde de haft ret til det, og kommunen havde haft pligt til at tilbyde det.
Der synes jeg bare, at ministeren må anerkende, at når man nu er kommet til den erkendelse af, at det altså ikke er nok, at man bare svinger med pisken, hvis der ikke også er et tilbud om hjælp til dem, der er motiverede, så må man i det mindste have en lille smule selvransagelse i forhold til den proces, der har været omkring 300-timers-reglen.