Bjarne Corydon (S), 2013-09-10:
Mange tak for det.
Inden jeg kommenterer ordførernes forskellige indlæg i dagens debat, vil jeg såmænd starte med at opridse hovedlinjerne i det, vi har diskuteret i dag, nemlig regeringens finanslovsforslag for 2014, som vi har valgt at kalde for »Vækst og balance«.
I det forslag, der er fremsat, fortsætter vi med at holde hånden under den private beskæftigelse i 2014, som vi har gjort det hele vejen igennem krisen, mens vi har haft regeringsansvaret.
Regeringens politik har understøttet 10.000 nye private job i 2012, 15.000 i 2013, og med finanslovsforslaget understøtter vi 15.000 private job i 2014.
Selv om der også er mange danskere, der ikke har fået et job, har Danmark klaret sig bedre igennem de seneste kriseår end mange andre lande.
Siden 2011 har ledigheden været stigende i eurozonen under ét, men udviklingen i ledigheden har ligget fladt i Danmark.
Regeringens politik er samtidig balanceret og har øje for helheden.
Vi fører en ansvarlig økonomisk politik, der samtidig giver plads til, at vi investerer i vores velfærdssamfund.
Det er senest sket gennem en mere fornuftig indfasning af den kortere dagpengeperiode.
Samtidig har vi f.eks. med kontanthjælpsreformen stillet krav til både unge og voksne, samtidig med at vi har forbedret vores indsats for dem, der har det største behov for hjælp.
Dansk økonomi er i den situation, at vi har været hårdt ramt af krisen, særligt i 2012, og det er fortsat ind i 2013.
Derfor har regeringen nedjusteret de samlede forventninger til væksten i indeværende år, så der nu forventes en samlet vækst på 0,2 pct. i 2013.
Det bygger, hvis man ser ned under tallene, på en forventet vækst i første halvår på -0,5 pct., mens vi til gengæld tror på en vis vækst i andet halvår.
I 2014 forventer vi en vækst på 1,6 pct., og det er en fastholdelse af det, vi forventede i maj måned, da den seneste prognose fremkom.
Det første halvår af 2013 var sløjt, men med den udvikling, vi ser internationalt i form af højere forbrugerforventninger og med boligpriser, der mange steder stiger, tror vi på, at vendingen i dansk økonomi faktisk er ved at indtræde.
Det bekræftes også af nationalregnskabstallene for andet kvartal, som var lidt bedre end ventet.
BNP voksede med 0,5 pct. i andet kvartal i forhold til første kvartal.
Derfor vil jeg gerne slå fast, som jeg også har gjort det ved mange andre lejligheder, at vi fra regeringens side fornemmer et stemningsskifte i dansk økonomi, men at vi selvfølgelig også stadig væk kun er på vej ud af den krise, vi har været i siden 2008.
Derfor tilsiger den økonomiske situation, at vi fra politisk side handler for at understøtte økonomien, og derfor er det fortsat en hovedprioritet for regeringen, at vi sikrer vækst og arbejdspladser i Danmark.
Regeringen øgede allerede i 2012 de offentlige investeringer til det højeste niveau i 30 år.
Med finanslovsforslaget øges investeringerne med i alt knap 3 mia. kr. i 2014 i forhold til niveauet for 2013.
I 2014 er finanspolitikken tilrettelagt, med henblik på at vi understøtter vækst og beskæftigelse inden for en ansvarlig ramme.
Vi skal ikke gamble med den høje tillid, der er til dansk økonomi, og vi skal ikke gamble med renten.
Vi skal holde os inden for de krav, som EU-henstillingen, finanspagten og budgetloven stiller til dansk økonomi og til den økonomiske politik.
I 2014 betyder det bl.a., at det såkaldte strukturelle underskud maksimalt må være på 0,5 pct. af BNP, og med forslaget til finansloven for 2014 lander vi på -0,4 pct., og det er at gå så langt, som vi kan, og som vi skal.
Hvis vi øgede det budgetterede underskud helt ned til 0,5 pct., ville risikoen for, at vi faktisk lander på den forkerte side af stregen, være alt for stor.
Der må og skal være en lille sikkerhedsmargen.
Ud over den førte finanspolitik er renten jo lige nu lav, og det er godt for virksomheder og forbrugere, og den lempelige pengepolitik bidrager i sig selv til at sikre næsten 70.000 beskæftigede i 2014; det er job, som ikke ville være der uden en lempelig pengepolitik.
Med finanslovforslaget er der plads til en balanceret vækst i de offentlige udgifter, og det bidrager til, at vi sikrer grundlaget for fremtidens velfærdssamfund.
Finanslovforslaget indeholder på den baggrund en række konkrete tiltag.
For det første tager vi hånd om fremtiden, ved at vi fortsætter den markante satsning på uddannelse og opkvalificering, der er blevet sat i system de senere år.
Det har både betydning for den enkelte og for samfundet som helhed.
Vi har løftet investeringerne i uddannelse og SU med 2,3 mia. kr. for 2013 og 2014, vi har indgået en bred aftale om en ambitiøs reform af folkeskolen med det mål at give alle elever et fagligt løft, og vi har lavet en SU-reform, som bidrager til at sikre, at de studerende kommer bedre og hurtigere gennem uddannelserne.
For det andet indeholder finanslovforslaget et løft på sundhedsområdet, som bidrager til at skabe et sammenhængende og effektivt sundhedsvæsen for alle danskere.
Vi afsætter med regionsaftalen 1,1 mia. kr. i 2014 til aktivitet på sygehusene, vi styrker med kommuneaftalen den forebyggende indsats i kommunerne, så vi bliver bedre til at tage fat om problemerne, før de opstår, og vi styrker forebyggelsen og øger ligheden i sundhedsvæsenet med det nye sundhedspolitiske udspil, sundhedsministeren har fremlagt.
For det tredje indeholder forslaget en række tiltag, som støtter dem, der virkelig har brug for det, de socialt mest udsatte danskere.
Vi afsætter i alt 280 mio. kr. frem til 2017 til indsatsen for at hjælpe socialt udsatte børn og unge, herunder en forebyggende indsats mod fattigdom.
Vi afsætter penge til en indsats mod vold inden for familien, og vi lægger op til at prioritere 344 mio. kr. i 2014 fra satspuljen til at løfte indsatsen for psykisk syge og handicappede.
Endelig fortsætter arbejdet for at sikre, at de fremtidige generationer kan opleve et grønt og bæredygtigt Danmark.
Vi afsætter i alt 800 mio. kr. fra 2014 til 2017 til grøn omstilling.
Det er penge, som i de kommende forhandlinger om finansloven skal udmøntes mere konkret.
Der er prioriteret i alt 180 mio. kr. frem til 2017 i forbindelse med regeringens kemikaliehandlingsplan, og så er der midler fra det, der blev kaldt for den grønne pakke på sidste års finanslovaftale, som er udmøntet sammen med Enhedslisten.
Så vidt det forslag, vi har debatteret, og som regeringen har fremlagt til fri forhandling.
Lad mig prøve at vende mig mod de synspunkter, der så er fremkommet om finansloven for 2014 og den økonomiske politik i løbet af dagens debat.
Først og fremmest synes jeg, der er grund til at sige tak til partiernes ordførere for en grundlæggende udmærket debat.
Den har været udmærket, fordi den efter de standarder, vi kender og vel holder af i Folketinget, jo har været relativt konstruktiv og på tværs af velkendte uenigheder har illustreret, at dansk politik efter regeringsskiftet i langt højere grad er præget af samarbejde og en retning i den økonomiske politik, som evner at rumme langt flere og langt bredere hensyn, end hensynet var før regeringsskiftet.
Men det har også været en udmærket debat, fordi den har gjort det muligt at komme lidt nærmere ind på de meget væsentlige spørgsmål, der med rette optager Folketinget i forhold til den økonomiske politik i disse år.
Lad mig starte med Enhedslisten og hr. Frank Aaen, som jo valgte at fokusere på en række af de emner, som Enhedslisten traditionelt sætter fokus på i forbindelse med de årlige finanslovforhandlinger.
Det drejer sig om velfærden, forholdet for nogle af de mennesker i Danmark, der har det sværest, den grønne omstilling og naturligvis beskæftigelsen.
Der er en række velkendte uenigheder mellem regeringen og Enhedslisten i den økonomiske politik, og det er på samme måde velkendt, at regeringen på en række områder inden for den økonomiske politik har indgået brede aftaler uden Enhedslistens medvirken.
Det fører til debat, det fører til kritik, men det er der grundlæggende ikke noget unaturligt i.
Jeg håber imidlertid for mit vedkommende på, at vi får en konstruktiv drøftelse af de muligheder, vi på finansloven for 2014 har for at gøre mere i forhold til en række af de mål og hensyn, regeringspartierne og Enhedslisten står sammen om at prioritere.
Det er, synes jeg, relativt paradoksalt, og det er med rette jo også noget, regeringspartiernes ordførere har valgt at fokusere på i løbet af debatten.
Venstres ordfører valgte selv i sit indlæg at sætte fokus på stemningen i dansk erhvervsliv og på det private arbejdsmarked, og jeg synes, det er værd at opholde sig en lille smule ved de signaler, der blev udsendt med den ordførertale, vi hørte fra Venstres ordfører.
Jeg kunne ikke lade være med at hæfte mig ved den markante trang, ordføreren har, til at male et meget negativt billede af Danmarks økonomiske situation, af hele vores samfundsmodel og af fremtidsudsigterne for virksomhederne og lønmodtagerne på det private arbejdsmarked.
Det er jo så et synspunkt, der blev suppleret af signaler til de offentligt ansatte om, at deres indsats nærmest er til ulempe i forhold til vores fremtidige økonomiske udviklingsmuligheder i Danmark.
Man sad ovre på min plads nærmest tilbage med det indtryk, at Venstres ordfører reelt ærgrer sig over, at der er stadig flere tegn på, at vi har et positivt stemningsskifte i økonomien.
Og jeg må grundlæggende sige, at den tilgang finder jeg meget lidt velovervejet, for Venstres ordfører kommer ikke uden om fakta, og faktum er jo, at regeringen har langt bedre styr på den økonomiske politik end den regering, ordføreren selv var medlem af.
Faktum er, at konkurrenceevnen er forbedret efter regeringsskiftet, hvor den blev forværret før regeringsskiftet.
Faktum er, at det for almindelige lønmodtagere bedre kan betale sig at arbejde med denne regerings skattepolitik end med den tidligere regerings skattepolitik.
Faktum er, at der er gjort mere for at forbedre erhvervslivets vilkår med den politik, vi har ført de sidste 2 år, end med den politik, der blev ført under borgerlig regeringsledelse de foregående 10 år.
Faktum er, at vi samtidig har øget det offentlige investeringsniveau til det højeste i årtier ved at gennemføre beslutninger, som udløser massive investeringer i grøn omstilling til gavn for nogle af de danske virksomheder, der er globalt førende på det område, og at vi har løftet investeringerne i uddannelse til et rekordhøjt niveau.
Og faktum er, at vi ikke på trods, men bl.a. på grund af vores egen økonomiske politik i dag er tættere på at trække os ud af krisen end på noget tidspunkt, dengang statsministeren i Danmark hed Lars Løkke Rasmussen.
Dertil kommer to andre træk ved indlæggene fra Venstres ordfører, som jeg synes det er værd at hæfte sig ved.
For det første afviser partiet regeringens grundlæggende ønske om balance, og det er jo helt enkelt og ret grundlæggende: Regeringspartierne ønsker en økonomisk politik, som på en og samme gang omfatter flere hensyn.
Vi tror, det er muligt, og vi synes, det er rimeligt at føre en økonomisk politik, der både fremmer vækst, konkurrenceevne og jobskabelse og værner om de mange værdier, der ikke bare kan måles i kroner og øre.
Venstre afviser den politik.
Man anser den ikke for mulig, og man ønsker den vel i grunden heller ikke, og der går, tror jeg, en af de fundamentale skillelinjer i dansk politik.
For det andet fik vi jo i dag endnu en gang skrevet et nyt kapitel i den snart meget lange føljeton om den økonomiske politik, som Venstre ikke længere kalder for nulvækst, og der synes jeg egentlig ordførerens præstation talte fuldstændig for sig selv: Ikke på et eneste tidspunkt blev regeringspartiernes mange ellers helt enkle og helt konkrete spørgsmål besvaret.
Ikke ét skridt blev der taget i retning af den konkretisering, som jo efterhånden efterlyses fra alle sider i Folketingssalen og i den offentlige debat uden for Christiansborg.
Det fører mig videre til et par bemærkninger til præstationen fra oppositionens anden ledende kraft, nemlig Dansk Folkeparti og hr. René Christensen, og det var, synes jeg, en ganske bemærkelsesværdig ordførertale, vi fik dér.
Den var jo kendetegnet ved, at den næsten udelukkende byggede på en række negative betragtninger om selve finanslovsforslaget og regeringens økonomiske politik.
Meget, meget lidt blev der derimod sagt om Dansk Folkepartis egen økonomiske politik.
Og det er vel næppe nogen tilfældighed, for som Socialdemokratiets ordfører meget klart gjorde opmærksom på i sit indlæg, er der nærmest ingen sammenhæng imellem de ønsker, Dansk Folkepartis ordfører fremfører i selskab med de øvrige borgerlige partier, og det, der siges, når man optræder i medierne på egen hånd.
Der er simpelt hen tale om det, man kalder for dobbeltkommunikation, to forskellige synspunkter om den samme sag, fremført i forskellige sammenhænge, alt efter hvem man optræder i selskab med, og hvem man gerne vil behage – eller sagt mere direkte: Det hænger ikke sammen.
For mens Dansk Folkeparti, da vi fremsatte finanslovsforslaget, talte meget om partiets ønsker i forhold til sundhed, ældrepleje, social dumping og hjælp til samfundets mest udsatte grupper, ja, så lagde man jo bagefter sammen med de partier, man ønsker at give regeringsmagten i Danmark, op til en finanslovsaftale, hvor de hensyn end ikke blev nævnt og ikke blev tilgodeset med så meget som én krone.
Det er, synes jeg, en uholdbar og usammenhængende position, og den illustrerer vel fuldstændig klart, hvad man kan vente sig, hvis Dansk Folkepartis primære projekt, nemlig at give Venstre regeringsmagten, skulle lykkes.
I forhold til Liberal Alliance skal jeg gøre det meget kort.
Ordføreren fremførte en lang række meget, meget velkendte synspunkter i sin ordførertale, og de ligger grundlæggende meget fjernt fra mit billede af Danmarks situation og vores mulighed for at håndtere fremtidens økonomiske udfordringer.
Derudover hæftede jeg mig ved, at Liberal Alliances ordfører i løbet af debatten har brugt mange kræfter på at gå i rette med den økonomiske politik, der bliver gjort gældende fra de andre borgerlige partier, dog sådan, at man, så vidt jeg noterede mig, holdt sig tilbage over for Dansk Folkeparti.
Der blev afstanden til Liberal Alliance åbenbart simpelt hen for overvældende.
Samlet set bidrager det vel til at sætte en tyk streg under indtrykket af en fuldstændig mangel på et samlet og sammenhængende borgerligt alternativ til regeringens økonomiske politik.
Endelig et par ord om indlæggene fra Det Konservative Folkeparti og hr. Mike Legarth, og her vil jeg egentlig gerne tilslutte mig de vurderinger, der dagen igennem er fremkommet fra regeringspartiernes ordførere.
Der er jo nogle åbenlyse og meget, meget grundlæggende uenigheder mellem regeringen og Det Konservative Folkeparti, og det illustreres jo meget tydeligt, når man læser sig igennem den 2020-plan, De Konservative netop har fremlagt.
Det er en plan, jeg forholder mig kritisk til, men det gør jeg jo på grundlag af nogle fuldstændig regulære politiske holdningsforskelle, som der er god grund til og gode muligheder for at debattere helt åbent og direkte, hvad jeg også jævnligt gør med hr. Mike Legarth.
Netop i den sammenhæng synes jeg at Det Konservative Folkeparti fortjener en grundlæggende anerkendelse for at lægge kortene på bordet.
De svar har vi heller ikke fået i dag, men vi har fået en debat, som meget klart illustrerer, at spørgsmålet vil blive stillet igen og igen og igen i den kommende tid.
Jeg tror personligt ikke, at partiet Venstre kommer frem til valgdagen uden et klart svar, et svar, som er lige så klart og åbent som det, vi får fra Det Konservative Folkeparti, og som forholder sig til den kritik, der kommer, ikke bare fra regeringspartierne, ikke bare fra et væld af eksperter, men også fra netop Det Konservative Folkeparti, der meget klart tilkendegiver, at konsekvenserne af Venstres økonomiske politik er mere vidtrækkende, end partiet selv vedstår, og at det bør lægges klart frem før valget.
Jeg skal slutte her.
Jeg vil sige tak for en god debat.
Jeg ser frem til efterårets forhandlinger.
Med afsæt i regeringens forslag er der mulighed for et konstruktivt forløb, og der er grundlag for, at Danmarks finanslov for 2014 flytter os fremad i retning af både vækst og balance.