Magnus Heunicke (S), 2012-10-04:
Jeg ved godt, at det ikke altid har været lige nemt.
Jeg tror også, at der er mange, for hvem det er overraskende, at vi ville komme op på et helt år, og der er også delte meninger i salen om det.
Jeg vil gerne være den første til at ønske tillykke med, at der her ved åbningsdebatten er gået præcis 1 år, siden vi sidste gang havde fornøjelsen af at have hr. Lars Løkke Rasmussen heroppe på talerstolen til at holde en tale.
Dengang tog han ordet kl. 23.57 som privatist, hedder det, og det er måske meget sigende, altså det her med privatist – dermed mener jeg alle de millionergaver i form af overbetaling af privathospitaler, som hr. Lars Løkke Rasmussen stod for som sundhedsminister; opblomstringen af private sundhedsforsikringer betalt af de skatteydere, der ikke selv havde råd under VKO.
Med alle de angreb på fællesskabets værdier, som Venstre står for under hr. Lars Løkke Rasmussen, så er det vel netop som privatist, danskerne kender ham.
Den sidste reelle tale, jeg faktisk kan huske at oppositionens leder holdt, holdt han, sidste gang han stod her på Folketingets talerstol som partiformand.
Det er 1 ½ år siden.
Da prøvede han at bilde danskerne ind, at krisen var overstået, forsvundet som dug for solen, takket være hans såkaldte lederskab.
Efter at han havde tabt 130 job om dagen, hver eneste dag, som statsminister i Danmark, sagde han, og jeg citerer: Vi er netop kommet igennem den værste økonomiske krise i mange år.
Vi har nu lagt krisen bag os.
»Vi har nu lagt krisen bag os«!
Venstre opdagede krisen for sent, Venstre håndterede krisen forkert, og Venstre afblæste krisen alt for tidligt.
Derfor var det dyrt for Danmark at have hr. Lars Løkke Rasmussen som statsminister.
Derfor har vi nu en regering baseret på et nyt flertal, som skaber arbejdspladser, som sikrer en troværdig økonomi, og som ruster nationen til fremtiden ved at investere i vores skoler, i grøn energi og i et socialt løft til dem, der har allermest behov for det.
Jeg synes, det er en styrke, at vi bruger kriser til at bygge Danmark op.
I 1930'erne under Stauning byggede vi Storstrømsbroen og Lillebæltsbroen, bl.a. for at skaffe arbejde til de mange arbejdsløse.
I 1990'erne fik vi bl.a. bugt med den høje arbejdsløshed ved for alvor at sparke den nye industri omkring vindmølleindustrien i gang.
Her i 10'erne har vi fat i alle håndtag igen.
Der bliver bygget tunnel til Tyskland.
Vi bygger storstrømsbro en gang til.
Vi energirenoverer huse og vores institutioner for fuld kraft.
Vi sætter vindmøller på havet, solceller på tagene.
Vi skaber tusindvis af arbejdspladser ved at fremtidssikre vores fælles velfærdssamfund, og vi skaber jo samtidig en vej ud af krisen, nemlig den krise, som de 10 spildte år i de brølende 00'ere slet ikke rustede os til at møde.
Når jeg i dag hører Venstre, er det, som om de fuldstændig har fået slettet de sidste 10 år af hukommelsen.
Skal vi virkelig have den politik, der ved at give kæmpe skattelettelser til de rigeste skabte økonomiske bobler, tilbage?
Skal vi virkelig have mere af den politik, der overhørte alle advarsler og førte Danmark lige direkte ind i krisen?
Skal vi virkelig have mere af den politik, der forværrede krisens konsekvenser for tusindvis af danske familier?
Nu skal fællesskabet styrkes.
Nu skal der løftes i flok.
Nu skal Danmark tilbage på sporet.
Vi Socialdemokrater ved i vores hjerter, hvad det betyder for en far eller en mor at gå den tunge vej hjem, sætte sig ved køkkenbordet og skulle fortælle familien, at nu er det slut for denne gang, nu kommer der ikke mere løn ind, nu er der ikke længere brug for far eller mor på arbejdsmarkedet.
Vi ved, hvilken utryghed det skaber i familierne, når man er bange for, at man skal miste jobbet.
Vi ved også, hvordan nedskæringer i vores fælles velfærd først og fremmest rammer helt almindelige danske familier, der er afhængige af gode skoler, et godt og gratis sundhedsvæsen og en værdig ældrepleje.
Derfor standsede vi den blødning, som Venstre lod fortsætte, af de danske arbejdspladser.
Derfor skaber vi næste år 21.000 job i vores kickstart, og derfor er vi stolte af at være Danmarks arbejderparti nr. 1. Imens sidder de hos Venstre og venter på, at en samling superhelte skal komme flyvende.
Det er dem, hr. Løkke Rasmussen kalder hverdagens helte.
Og hvem er så er det?
Er en hverdagshelt en skolelærer, der tager fat i kraven på en ung, begavet knægt, som bruger for meget tid på at hænge ud med de forkerte og for lidt tid på lektierne?
Nej, ikke hos Venstre.
Er det måske den travle tømrer, der bruger aftener og weekender som træner i den lokale fodboldklub?
Er han en af hverdagens helte?
Nej, ikke ifølge Venstre.
Hvad så med en arbejdsløs nyuddannet elektriker, der fik en fyreseddel sammen med sit svendebrev og siden har knoklet i løntilskudsjob, virksomhedspraktik og taget kurser, og som stadig klør på for at få det svære fodfæste på arbejdsmarkedet?
Nej, det er ikke hverdagens helte i en Venstremands øjne.
Spørg bare hr. Løkke Rasmussen.
Han stod forleden til topmødet i Dansk Industri og så ud over forsamlingen af erhvervslivets spidser – det er jo primært mænd – mennesker med millioner på kontoen, Mercedes i garagen, villaer i landets dyreste kvarterer, altså folk, der jo tilhører den absolutte økonomiske elite i Danmark.
Da lod hr. Lars Løkke Rasmussen hjertet løbe af med sig og erklærede: I er hverdagens helte.
Jeg vil gerne slå fast, at jeg har en kæmpe respekt for de danske erhvervsledere.
Vi har masser af dygtige, fremsynede erhvervsfolk i Danmark – og godt for det!
Sammen med dygtige medarbejdere er det jo helt afgørende for, at Danmark efter 10 års stilstand kan rykke frem igen med konkurrencekraft og eksport.
Men der er jo også dele af erhvervslivet, der har, jeg tror man må kalde mindre format.
Forleden kunne en nyudnævnt direktør forlade Svendborg Sparekasse efter kun 19 dage, under 3 ugers arbejde, men med en bonus på 1 mio. kr. på lommen.
Det er jo velbetalt dovenskab.
Og han hed vist ikke engang Robert.
Denne bankdirektør repræsenterer selvfølgelig ikke dansk erhvervsliv, lige så lidt som Robert repræsenterer danske arbejdsløse, men kontrasten er jo alligevel slående.
På den ene side er der de vellønnede direktører med bonus i inderlommen, Venstres helte, og på den anden side er de danske lønmodtagere, der i år – uden strejker, uden arbejdsnedlæggelser, uden demonstrationer – har accepteret historisk ansvarlige overenskomster.
Mange oplever en reel lønnedgang, men de accepterer det, for de ved godt, at Danmark står i en svær situation.
Hvad er så Venstres budskab til de mennesker, dem, der knokler hver eneste dag for at få Danmark ud af krisen?
Ja, budskabet fra Venstre er, at de danske familier godt kan forberede sig på dramatiske lønnedgange, for det er jo lige netop konsekvensen af Venstre og Dansk Folkepartis forslag om at fjerne danske lønmodtageres ret til at sige fra over for polske og rumænske overenskomster her i Danmark.
Der er i sandhed en ny alliance her i dansk politik – en alliance mellem Venstre og Dansk Folkeparti; en alliance med målrettede angreb på de lavtlønnede danskere; en alliance, der sætter spørgsmålstegn ved noget helt grundlæggende, nemlig om man skal kunne leve og forsørge sin familie ved at have et fuldtidsarbejde i Danmark.
Jeg tror faktisk, der er en del borgerlige vælgere, som vil opfatte det som noget af et tvangsægteskab sådan at slå pjalterne sammen mellem Venstre og Dansk Folkeparti, og konsekvensen af deres forslag er, at vi risikerer at få en ny underklasse i Danmark, og at vi skubber de familier ud i fattigdom, hvor far og mor arbejder 40, 50, 60 timer om ugen, men til så lav en timeløn, at der alligevel ikke er råd til at forsørge familien.
Derfor vil jeg på vegne af partierne Socialdemokraterne, Det Radikale Venstre, SF og Enhedslisten fremsætte og med formandens tilladelse oplæse følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at Danmark stod dårligt rustet til at stå imod den økonomiske krise og derfor mistede uforholdsmæssigt mange arbejdspladser.
Den økonomiske krise har fortsat et alvorligt tag i Danmark.
I den situation er der fortsat behov for en politisk indsats for at skabe arbejdspladser på kort og på lang sigt, bl.a. gennem grøn omstilling, at bekæmpe ulighed, fattigdom og social dumping samt at løfte Danmark uddannelsesmæssigt, så den næste generation bliver den dygtigste nogen sinde.