Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-01-14:
Jeg vil da godt indlede med at takke oppositionens partier for, at vi har kunnet få den her diskussion om dansk kulturpolitik.
Den har vi jo haft før, og jeg synes også, det er nogle relevante ting, som man har spurgt ind til under den her forespørgsel, altså hvordan vi sikrer, at der også i udkantsområderne er nogle ordentlige kulturtilbud, hvordan vi sikrer, at der er frie forhold for kunsten, og hvordan vi sikrer den nødvendige armslængde i dansk kulturpolitik.
Det er sådan set tre spørgsmål, som er væsentlige, og vi er fra Liberal Alliances side positivt indstillet over for de intentioner, som jeg ser der ligger i de her spørgsmål.
Vi har jo lagt mærke til, at regeringen og ministeren er kommet med udspillet »Kultur for Alle« med henblik på at sikre samfundets kulturtilbud i udkantsområderne.
Det, der er det spændende, er selvfølgelig også, hvordan det bliver helt konkret, og det må vi jo så se på, når vi kommer nærmere.
Det er vi selvfølgelig også villige til at gå ind i en dialog med regeringen om.
I forhold til det her med armslængde, som jeg i virkeligheden synes er en meget mere interessant diskussion at få på banen, tror jeg også, at det er meget rigtigt, hvad Enhedslistens ordfører var inde på, nemlig at vi bredt i Folketinget har en forståelse af og skal have en forståelse af, at vi skal lade være med at stikke nallerne i alt, som var det udtryk, der blev brugt tidligere.
Altså, vi har utrolig svært ved – det har politikere generelt – når vi bliver præsenteret for problemstillinger og i endnu højere grad for mikrofoner, ikke at komme med nye forslag til, hvor vi selv kunne bestemme tingene, og hvor vi selv kunne forvalte midlerne i stedet for at prøve at bevare den armslængde, som der skal være.
Jeg har jo gennem en årrække prøvet at fremme armslængdeprincippet på en række områder, men jeg vil sige, at der jo ikke er mange partier, som undlader at sætte deres egne politikere ind i repræsentantskaberne for Statens Kunstråd og Statens Kunstfond.
Det har jeg forstået åbenbart er noget, der er meget, meget svært at gøre op med, selv om det vel i armslængdeprincippets hellige navn ville være det mest fornuftige, at man tog politikerne væk fra lige præcis de repræsentantskaber.
Men det er nok så spændende, at man gerne vil undtage netop dem fra armslængdeprincippet.
Man kunne også tage andre områder, som vi er villige til at diskutere.
Jeg synes stadig væk, at det kunne være en relevant diskussion at se, om man kunne få nogle selvstændige bestyrelser for de museer, der hører under Kulturministeriets område, sådan at man også der kunne sikre, at direktøren ikke blev ansat direkte af Kulturministeriet, men at der var en bestyrelse, hvis primære opgave var at varetage museernes interesser, sådan at der ikke var den der sammenblanding, og sådan at der kom noget mere armslængde.
Så der er masser af steder, hvor man kan gå ind og kigge på det.
Man kan jo sige, at Socialdemokraterne selv havde lidt svært ved at gå hundrede procent ind for armslængdeprincippet, sidst vi lavede medieforlig, da man jo gerne lige ville bevare, at kommunalpolitikere kunne blive siddende i DR's bestyrelse, sådan at Finn Aaberg kunne blive siddende 4 år ekstra.
Det fik han så ikke helt lov til på grund af en enkelt rapport, men det var åbenbart svært, når det drejede sig om en partifælle, at mene, at armslængdeprincippet skulle gælde hele vejen.
Med hensyn til det bredere perspektiv, som der jo også skal være i den kulturpolitiske debat og i den kulturpolitiske situation, vil jeg sige, at hele den diskussion om selvcensur, der har været, synes vi også er meget relevant man gør noget ved og i hvert fald tager alvorligt.
Altså, det er jo også kunstnernes rolle at provokere både dem, der har magten, magthaverne, og dem, der synes, de sidder med de politisk korrekte, rigtige meninger, og dermed er det jo vigtigt, at vi ikke får en stemning, hvor politikere eller andre lægger et pres på, at man skal mene noget bestemt, eller at man skal undlade at lave sin kunst.
Jeg var en af dem, der, dengang Muhammedkrisen var på sit højeste, faktisk var uenig med mit daværende parti, fordi jeg netop sagde, at jeg troede, det ville medføre øget selvcensur.
Det mener jeg også vi har set, og det er en bekymring, som vi skal tage alvorligt, og det er jeg glad for at se at kulturministeren har gjort.
Det vil jeg meget gerne have lov til at kvittere for.
Sluttelig vil jeg sige, at i den lidt større kulturpolitiske debat, som forhåbentlig kommer til at sætte sit præg på ikke kun dagen i dag, men også på tiden fremover, så er hele diskussionen om mangfoldighed vigtig for os i Liberal Alliance.
Jeg er meget glad for, at ministeren nævner, at i de kommende drøftelser om medieforlig, som vi snart skal til, er netop mangfoldighed også noget af det, som vi skal have for øje, sådan at vi kan sikre os, at det ikke kun er staten, der skal være aktør, men at der også skal være plads til andre aktører end de statslige aktører, og at vi dermed sikrer den mangfoldighed, der skal være.
Det kan også være mangfoldighed i forhold til at sikre – det er det allersidste, jeg vil sige – den kultur, der kan være i nogle af de etniske minoriteter, som er kommet her til landet, og sikre, at de også har mulighed for at drive det kulturliv, som de har brug for og har lyst til.
Det var ordene.