Bjarne Corydon (S), 2012-05-25:
Mange tak til forespørgeren for introduktionen og for lejligheden til at drøfte de her spørgsmål i dag.
Regeringen fremlagde som bekendt tidligere på måneden sin 2020-plan »Danmark i arbejde«, og af 2020-planen fremgår det jo, at Danmark og dansk økonomi er udfordret på en række områder.
Vi er bl.a. udfordret, når det gælder vækst, beskæftigelse, konkurrenceevne og produktivitet, og det lægges der betydelig vægt på i den plan, vi har fremlagt.
Men vi er også udfordret med hensyn til den offentlige økonomi, og det er det spørgsmål, der fokuseres på her i dag.
Derfor er der tale om en kompleks udfordring, hvor vi på en og samme tid skal have genskabt vækst og beskæftigelse i dansk økonomi og samtidig skal have en konsolideret de offentlige finanser.
Det er baggrunden for, at regeringen med 2020-plan har fremlagt en meget ambitiøs reformdagsorden, som netop sigter på at løse begge udfordringer.
Regeringens reformer vil både på den korte og den noget længere bane kunne øge væksten og beskæftigelsen, forbedre konkurrenceevnen og styrke produktiviteten.
Men reformerne skal også bidrage til, at vi genopretter sunde offentlige finanser.
Regeringens 2020-plan er et af de centrale pejlemærker, og det er vel nok det mest centrale mål for den økonomiske politik, at der i 2020 skal være strukturel balance mellem de offentlige indtægter og udgifter.
Det er et sigtepunkt for de offentlige finanser og den økonomiske politik, som der – så vidt jeg er orienteret – fortsat er meget bred opbakning til blandt Folketingets partier.
Målsætningen om strukturel balance på de offentlige finanser i 2020 var jo i hvert fald også en del af VK-regeringens 2020-plan, som Dansk Folkeparti også tilsluttede sig før folketingsvalget.
Måske er det ligefrem sådan, at alle partier i Folketinget – ganske vist med forskellige virkemidler i baghovedet – bakker op omkring et balancemål i 2020.
Når vi lægger til grund, at der i 2020 skal være balance på de offentlige finanser, så ligger det også en begrænsning på, hvor meget det offentlige forbrug kan vokse i de kommende år.
Som det fremgår af regeringens nye 2020-plan, hænger mulighederne for yderligere vækst i den offentlige sektor snævert sammen med, om vi har evnen og viljen til at gennemføre reformer eller ej.
Hvis vi ikke gennemfører yderligere reformer eller andre initiativer, der forbedrer de offentlige finanser – dvs. hvis vi sidder på hænderne fra nu af og frem til 2020 – så er der plads til en vækst i det offentlige forbrug og i udgifterne til den offentlige service på 0,6 pct. om året i perioden 2014 til 2020.
Det er en snæver udgiftsramme i forhold til det, vi historisk har været vant til, og efter regeringens vurdering er en gennemsnitlig årlig vækst på 0,6 pct. om året heller ikke tilstrækkelig til, at man i de kommende år kan sikre finansieringen af offentlig service til flere ældre, en styrket uddannelsesindsats og forbedrede sundhedsydelser, for nu bare at nævne de efter regeringens opfattelse mest centrale ting.
Derfor er det magtpåliggende for regeringen at gennemføre reformer, så der bliver råderum til at udvide den ellers snævre forbrugsramme og sikre en tidssvarende offentlig service.
Set i et historisk lys er det fortsat et stramt udgiftsbudget, men sammen med en skarp prioritering af de offentlige udgifter vil det kunne sikre en offentlig velfærd, der kan følge den almindelige velstandsfremgang.
Det vil sige, at der bliver råd til at indføre nye behandlingsmetoder, ny teknologi på sundhedsområdet, mere uddannelse og mere forskning og råd til en ordentlig behandling og pleje af de langt flere ældre, der kommer i årene fremover.
For at få mulighed for at prioritere de ting, vi mener er vigtigst, er det i alle tilfælde helt afgørende, at vi udnytter de offentlige ressourcer bedst muligt og målretter opgaveløsningen, så den gør størst gavn.
Regeringen vil derfor også gennemføre en modernisering af den offentlige sektor, som frem mod 2020 skal frigøre mindst 5 mia. kr. ud over det økonomiske råderum, der kommer fra reformerne.
Herved frigøres der yderligere midler til at forbedre den offentlige service på højt prioriterede områder som f.eks. sundhed og uddannelse.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at målsætningen i regeringens nye 2020-plan om en vækst i det offentlige forbrug på godt 0,8 procent om året ikke automatisk betyder, at det offentlige forbrug dermed er lagt fast på netop den vækstramme.
Der er ting, der kan trække op, og ting, der kan trække ned i det tal.
På den ene side ville regeringen sådan set gerne være i en situation, hvor der var mulighed for at øge ressourcerne til den offentlige økonomi endnu mere.
På den anden side er vi nødt til at forholde os til, at den nødvendige finansiering skal være til stede.
Regeringen vil derfor gå frem efter et forsigtighedsprincip, hvor højere offentlige udgifter først kan disponeres, når der er fundet flertal i Folketinget for de reformer, der skal finansiere udgifterne.
Derfor vil det også være sådan, at den præcise vækstramme for det offentlige forbrug kommer til at afhænge af, i hvilket omfang vi får vedtaget reformer eller gennemført andre initiativer, der styrker de offentlige finanser frem mod 2020.
Den præcise vækstramme vil også afhænge af, hvordan vi prioriterer anvendelsen af det råderum, vi tilvejebringer gennem reformer og andre initiativer.
Det er jo i sidste ende et spørgsmål om forhandling.
Bl.a. er der jo endnu ikke taget stilling til, hvordan vi konkret skal udmønte den pulje på 6 mia. kr. til fremme af vækst, beskæftigelse, uddannelse, velfærd og grøn omstilling, som også indgår i 2020-planen.
Der må det være sådan, at når vi gennemfører de nødvendige reformer, så drøfter vi også, hvordan råderummet for de reformer skal udmøntes i praksis.
Med den nye 2020-plan har regeringen fremlagt et samlet billede og gjort sin stilling klar.
Mulighederne for at øge det offentlige forbrug og udvikle den offentlige sektor, vil nu bl.a. afhænge af de kommende forhandlinger om regeringens forskellige reformudspil.