Helle Thorning-Schmidt (S), 2008-06-11:
Folketingets afslutningsdebat er og bliver en mærkedag for vores demokrati.
Nu er der gået et nyt år med politisk kamp og strid, men jo altid med respekt for de værdier, vores folkestyre bygger på.
Derfor er der også grund til, at vi markerer kraftigt, når demokratiet trues.
Sidste mandags terrorangreb på den danske ambassade i Pakistan er en fej og forbryderisk handling.
Uskyldige mennesker er igen blevet ofre for terroristernes indædte kamp mod vores demokrati og den styreform og de værdier, vi bygger på.
De skal ikke have held til på nogen måde at få os til at ryste på hånden, når vi bruger vores ytringsfrihed, og de skal ikke bestemme over dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det skal kun Folketinget.
Vi vil værne om vores styreform, og vi vil værne om Danmark.
Og vi vil også værne om vores værdier, når vi involverer os i udlandet.
Vi værner om vores værdier.
Men så til det folketingsår, der gik.
Efter valget beskrev regeringen Danmark som mulighederne samfund og det med rette, for det særlige ved Danmark er, at vi historisk set har skabt og grebet flere muligheder end måske noget andet samfund i verden: muligheder for den enkelte, muligheder for fællesskabet og muligheder for den enkelte i kraft af fællesskabet.
Men det er vigtigt at huske på, at mulighedernes samfund ikke er kommet af sig selv.
Forudsætningerne for det gode samfund skal genskabes gang på gang, generation for generation, og derfor fordrer regeringsansvaret lederskab, vilje til at gå foran med en politik, der stiller befolkningen over for realistiske valgmuligheder, tager højde for fremtidige udfordringer og tager hensyn til de grupper, der ikke selv magter at gøre deres krav gældende.
Den opgave har Folketingets flertal svigtet i det år, vi nu lægger bag os.
Magten er blevet et mageligt privilegium, ikke en inspirerende forpligtelse.
Derfor har flertallet hverken skabt eller grebet, men tværtimod forspildt en lang række muligheder, der er af vital betydning for fremtidens Danmark - forspildt muligheder:
muligheder for at redde dansk økonomi fra økonomisk tilbageslag og kronisk stilstand; mulighed for at sikre bedre velfærd på områder, hvor vi har brug for et stærkt fællesskab, og her tænker jeg mest på sundhed; muligheder for at fremme den integration, der er nødvendig, hvis vi vil undgå en fremtid, hvor vi har voksende etniske og kulturelle skel i vores samfund; muligheder for at gøre Danmark til en førende nation på klimaområdet og sikre os grøn energi for fremtiden; muligheder for at få et arbejdsmarked, hvor der er plads til alle og brug for alle; muligheder for at formidle et bredt samarbejde i Folketinget og muligheder for at investere i fremtidens job, i uddannelse og i en nødvendig udbygning af den kollektive trafik.
Alle disse muligheder er punkt for punkt forpasset af et flertal, der har gjort magten til et mål i sig selv, og af en statsminister, som løber let hen over de løfter, der er givet i valgkampen.
Vi har i dag en situation, hvor ingen borgerlige politikere kan redegøre sammenhængende for VKO-flertallets politiske projekt, og derfor står Danmark med et samfund, der er ved at ændre grundlæggende karakter, og desværre i en retning, som de færreste ville ønske, hvis den retning blev lagt åbent frem for befolkningen.
Lad mig pege på tre nøgleområder, hvor det her får alvorlige konsekvenser.
Først og fremmest dansk økonomi.
Der havde vi jo den tidligere finansminister, der som en anden Fætter Højben var så heldig, at han planlagde at købe hele verden.
Nu må den nuværende finansminister, hr. Lars Løkke Rasmussen, sande, at flødeskumstiden i dansk politik er ovre, for tiden er vitterlig en anden.
Det afslører brutalt realiteterne bag regeringens økonomiske politik.
Opsvinget var jo ikke selvskabt.
Der kom udefra, og det kørte på fortidens reformer, og den primitive påstand, som statsministeren gentog her oppe fra, om, at skattelettelser er vejen til vækst, holder ikke i virkeligheden, tværtimod.
De skattelettelser, som Socialdemokraterne brugte en hel valgkamp på at tale imod, har været gift for dansk økonomi, helt som forudset, ikke bare af os, men af alle landets førende økonomer.
Derfor rammes vi nu af en økonomisk nedtur, som kunne have været undgået.
Og meget tyder desværre på, at den kommer til at bide sig fast.
Samtidig viser det sig, at vi har forsømt at skabe de forudsætninger, der skal til, for at skabe vækst i fremtiden.
Alle prognoser peger i samme retning, hen imod dansk stilstand med mikroskopiske vækstrater.
Og derfor er det helt forkert, når finansministeren nu sidder med hænderne i skødet og korslagte arme og krydser fingre for, at ekstraordinært gode tider bare skal forvandle sig til gode tider.
Det er ikke gode tider, når danskerne oplever de højeste prisstigninger i 18 år - jeg gentager: 18 år.
Det går ud over de mennesker, som ikke har mærket flødeskumstiden, og som ikke har særlig meget at gøre godt med i dagligdagen.
Det betyder ganske enkelt mindre livskvalitet, særlig for grupper som førtidspensionister og folkepensionister.
De kan mærke, at det bliver sværere.
Socialdemokraterne er parat med en udstrakt hånd til lige præcis de grupper, der bliver ramt af prisstigninger.
Det manglede bare.
En anden konsekvens af regeringens politik vil vise sig allertydeligst efter sommerferien, men vi ser jo allerede opløbet til det her i kommuneforhandlingerne.
Alarmklokkerne ringer fra alle sider, når vi diskuterer kommunernes økonomi, og mest nådesløs er kritikken måske i virkeligheden fra de borgerlige borgmestre.
KL’s formand, Venstremanden Erik Fabrin, taler om et klart løftebrud.
Furesøs Venstreborgmester, som i forvejen må trækkes med et V-eksperiment i Farum, kunne bare en gang imellem, som han siger, godt tænke sig, at de afgivne løfter blev fulgt op med penge.
Og de er ikke de eneste, der er skuffede over en regering, der ikke på nogen måde lægger op til at holde de løfter, den gav i valgkampen.
Kan I huske de løfter?
Statsministeren gav jo store løfter.
Han nævnte dem ikke i dag, men han gav dem alligevel.
Der var næsten ikke noget, vi ikke kunne få.
Som statsministeren sagde det: Tiden er inde til, at vi giver vores skoler, daginstitutioner, plejehjem og sygehuse et betydeligt kvalitetsløft.
Og som statsministeren skrev på sin blog: Vi kan ikke byde vores børn, at de skal gå i nedslidte skoler med utidssvarende klasselokaler og uhumske toiletter.
Så stor var hans bekymring, dengang.
Der skulle gøres en indsats for de offentligt ansatte, men det var, som jeg siger, dengang, i valgkampen.
Nu viser løfterne sig at være et kæmpe bluffnummer, og statsministeren og finansministeren har oven i købet ikke mod og mandshjerte til selv at tage skraldet over for de borgere, der ikke får det, de forventede.
Nej, det må kommunerne og borgmestrene gøre.
Finansministeren og statsministeren gemmer sig.
Et tredje kriseramt område er vores sundhedssektor, hvor Venstres næstformand også har sat sit præg gennem 6 år som sundhedsminister.
Sundhedsvæsenet er et af velfærdssamfundets kronjuveler.
Fri og lige adgang til sundhedsbehandling af høj kvalitet skaber tryghed og muligheder for den enkelte, og derfor er den aktuelle udvikling helt uacceptabel.
Det danske sundhedsvæsen befinder sig i en historisk krise.
Patienterne flygter, personalet flygter, og regeringen, ja, den flygter som sædvanlig fra ansvaret.
Regeringen mangler mod til at prioritere, og resultatet er, at patienter med livstruende sygdomme ikke bliver behandlet hurtigt nok.
Reglen i det danske sundhedsvæsen skal selvfølgelig være, at de sygeste bliver behandlet først.
Det lyder selvfølgeligt, men sådan er det ikke i dag, og derfor burde regeringen naturligvis have haft mod til at prioritere.
Den burde have ventet med at indføre 1 måneds behandlingsgaranti til mindre alvorlige lidelser, indtil behandlingen af livstruende sygdomme var på plads.
Men når det offentlige sundhedsvæsen mangler ressourcer, er det jo bl.a., fordi regeringen med åbne øjne har valgt at favorisere det private sundhedsvæsen.
Og jeg vil godt understrege, når vi skal i gang med den her diskussion, at Socialdemokraterne ingen problemer har med, at borgerne har frit valg.
Vi har ingen problemer med sundhedsforsikringer eller privathospitaler.
Men vi kan ikke acceptere, at den private sundhedssektor systematisk bliver bedre stillet end den offentlige sektor.
Der må være fair konkurrence.
Derfor vil vi have nye takster for det offentliges brug af private klinikker.
De høje takster, som sundhedsministeren i dag har besluttet, betyder, at man nærmest skal være idiot for ikke at kunne tjene penge på at drive privat sundhedsvæsen i Danmark.
Og man skal bare huske, at det er skatteborgernes penge, der går til den fortjeneste på privathospitalerne.
De takster, vi har, skal naturligvis afspejle, at vi har helt forskellige forpligtelser i det private sundhedsvæsen og i det offentlige sundhedsvæsen.
De private hospitaler skal ikke drive forskning, de skal ikke uddanne nye læger og sygeplejersker, de har ingen akutte patienter, kroniske patienter eller tunge medicinske patienter, og det skal selvfølgelig afspejles i de priser, der gives.
Vi har også foreslået regeringen en anden ting, som ville gøre det ud for en prioritering, og det er at afskaffe skattefradraget for private sundhedsforsikringer.
De er jo for manges vedkommende rene spring over køen-forsikringer, og vi har i dag en situation i Danmark skabt af VKO-flertallet, hvor pensionisten eller den studerende bliver snydt to gange.
Hun har for det første ikke mulighed for at få skattefradrag, hvis hun vil tegne en sundhedsforsikring, og hun risikerer oven i købet at blive sprunget over i køen, hvis hun skal have hjælp fra en speciallæge - igen med skatteborgernes penge.
Og jeg fatter ikke, hvordan VK og måske særlig Dansk Folkeparti kan synes, at det er en rimelig behandling af landets pensionister.
Socialdemokraterne ønsker et sundhedsvæsen, hvor patienter med livstruende sygdomme ikke dør på vores ventelister.
Vi ønsker et sundhedsvæsen i verdensklasse med fri og lige adgang for alle mennesker uanset deres pengepungs størrelse, og vi ønsker, at de syge skal behandles først.
Der er et alternativ til den regering, jeg har beskrevet her.
Alternativet er klart og ansvarligt.
En ny socialdemokratisk ledet regering lover ikke guld og grønne skove, men vi lover, at vi vil prioritere, og at vi vil lægge vores prioriteringer åbent og ærligt frem.
Derfor siger vi lige ud til danskerne: Vi har ikke råd til flere ufinansierede skattelettelser, hvis vi vil sikre, at den helt basale velfærdsservice er i orden.
Vi foreslår bl.a., at vi skal indføre velfærdsrettigheder, for danskerne har brug for at vide, hvad de kan regne med i den offentlige sektor.
Jeg tror, at det vil skabe en fantastisk åbenhed om, hvad den offentlige sektor kan levere, og vi vil selvfølgelig også sige klart og tydeligt, at vi kun kan indføre velfærdsrettighederne i det tempo, økonomien tillader det.
Vi vil også gøre mere.
Vi vil slippe kommunerne fri.
Kommunerne har i alt for lang tid været underlagt bureaukrati, og vi vil give kommunerne frihedsrettigheder, så de på en mere effektiv måde kan indfri borgernes forventninger.
Vi vil også lægge op til en dynamisk vækstpolitik i Danmark med fokus på at sikre veluddannet arbejdskraft, vi vil gå op imod den uddannelsesstagnation, vi har i Danmark, vi vil gå op imod ineffektive erhvervstilskud, og vi ønsker dermed en gennemgribende reform af vores uddannelsessystem.
Det skal være sådan i Danmark, at de unge uddanner sig i 13 år.
Vi ønsker 13 års uddannelsespligt.
Danmark har brug for en dynamisk regering, der ved, i hvilken retning den vil gå, og lægger valgene åbent frem for vælgerne.
Danmark har brug for en regering, der har viljen og evnen til at gribe de fælles muligheder, vi har som land.
Så vil jeg gerne læse et forslag til vedtagelse op på vegne af Socialdemokraterne, Socialistisk Folkeparti, Det Radikale Venstre og Enhedslisten.
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at velfærden er under pres, fordi regeringen ikke har sikret tilstrækkeligt grundlag for, at kommuner og regioner kan leve op til forventningerne.
Derfor pålægges regeringen at sikre økonomi og råderum til, at kommuner og regioner kan leve op til de forventninger, regeringen har skabt hos befolkningen - senest i forbindelse med folketingsvalget i 2007 - med løfter om bedre og mere velfærd, især i forhold til børn, folkeskole, ældre og sundhedsbehandling.
Herunder også en plan, der sikrer kvalificeret arbejdskraft i fremtiden gennem målrettet uddannelsesindsats og systematisk arbejde for vilkår, der forbedrer rekruttering, bl.a. ved at de ansatte har medindflydelse på eget arbejde.
Endvidere opfordres regeringen til at styrke det kommunale selvstyre, ved at regeringen afstår fra/afskaffer unødig detailregulering bl.a. kravet om, at mindst 25 pct. af kommunernes opgaver skal konkurrenceudsættes, og afskaffer de urimelige strafaktioner over for kommunerne.«
Jeg må indrømme, at det naturligvis også gør et stort indtryk på mig, når formanden for regionerne, Bent Hansen, og andre har udtrykt bekymring for situationen i sundhedsvæsenet.
Jeg er også meget bekymret for den situation, der opstår efter konflikten.
Vi får nogle kæmpe problemer.
Derfor har Socialdemokraterne også netop i denne uge opfordret finansministeren til at kalde parterne sammen for at afsøge, hvilke muligheder der kunne være for at finde en løsning.
Det forventer jeg sådan set at finansministeren vil gøre i den kommende tid.
Jeg tror, det er vigtigt, at finansministeren nu træder ind enten som mægler eller på anden vis forsøger at finde en løsning.