Lone Dybkjær (RV), 2010-11-23:
Det var lidt synd, at hr. Tom Behnke ikke fik lov til at runde af, jeg ville egentlig gerne have hørt, hvad han ville have sagt afrundingsvis.
Men i hvert fald vil jeg sige, at jeg synes, det var et meget godt billede, hr. Tom Behnke kom med, nemlig det her med at krybe i ly, for det er jo det, det i en lang række tilfælde handler om.
Så vil jeg så gerne sige noget til DF-repræsentanterne, specielt hr. Søren Krarup, der siger, at fru Pia Kjærsgaards bemærkninger om parabolerne og censuren jo var en provokation.
Nu er vi jo nogle, der engang i tidernes morgen troede, at når DF sagde noget, var det en provokation, og det var det, fordi vi sådan troede, at det var en måde at forklare tingene på.
Men så har vi opdaget, at alt det, de sagde, var ramme alvor.
Meget af det, der er blevet sagt, er jo blevet gennemført, og det er da dygtigt gjort, det er da dygtigt, at man har kunnet overtale regeringen til at gennemføre alt det, regeringen har gjort, f.eks. på udlændingeområdet.
Men det er derfor, vi er sådan lidt obs på det, når der bliver sagt noget fra Dansk Folkeparti, og ikke helt tror på, at der bare er tale om provokationer.
Så vil jeg godt sige til justitsministeren, at jeg synes, det var godt – der kommer ikke et angreb – at justitsministeren ligesom satte rammen ved at sige, at ytringsfriheden ikke er en selvfølge.
Det er jo meget på sin plads, når man netop har set, hvad der er foregået i Kina, fordi Nobelprisen er uddelt til en kineser, og det er meget på sin plads, når man ser på, hvad der er foregået i Burma, for så bliver man yderst klar over, at ytringsfriheden ikke er en selvfølge, og at det faktisk er noget, man skal værne om.
Det er selvfølgelig også derfor, vi synes, det er meget chokerende, når Dansk Folkeparti begynder at snakke om censur.
Jeg ved ikke, om det er lykkedes for hr. Simon Emil Ammitzbøll at få det her konkrete, han ønskede.
Jeg vil dog gerne sige, at det er lidt selvforskyldt, for sjældent har jeg hørt noget mere retorisk end det, som hr. Simon Emil Ammitzbøll sagde i sin tale.
Hvis man skal være lidt provokerende, kan man sige, at det var en meget flot studenterdiskussion, som hr. Simon Emil Ammitzbøll førte her fra talerstolen.
Det mindede mig i meget høj grad om hr. Morten Messerschmidt, når han ligesom procederede.
Jeg vil komme med et enkelt eksempel – der er også andre.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll sagde, at det jo ikke er staten, der skal bedømme, om ting er rigtige eller ej.
Det er alligevel utroligt, som hr. Simon Emil Ammitzbøll kan få sig selv til at bruge ordet staten i forbindelse med et dog rimelig demokratisk samfund som det danske.
Staten, lovgivningen og domstolene er jo sådan set os.
Det er os, der direkte eller indirekte har valgt det og har sat rammerne for det.
Det giver jo ikke meget mening at tale om staten i den her sammenhæng; der kan være tale om noget i forbindelse med det forvaltningsmæssige indimellem, men det er virkelig, hvad jeg vil kalde retorik for retorikkens skyld.
Så skal jeg sige noget om ytringsfriheden.
Det er også hr. Simon Emil Ammitzbøll, der siger, at han har rejst debatten her om ytringsfriheden, fordi det jo altså er de svageste, der kan komme i klemme, og at de begavede nok skal kunne klare sig i enhver sammenhæng, og derfor har han villet have den her diskussion.
Jeg synes, det er en rimelig mærkelig udlægning af tingene, men igen synes jeg, det er retorikken, der har grebet hr. Simon Emil Ammitzbøll, og derfor er jeg sådan set ret tilfreds med stadig at være radikal, og jeg vil selvfølgelig mene, at det er hr. Simon Emil Ammitzbøll, der har flyttet sig og ikke så meget os andre.
Men det kan han jo replicere, og det vil han måske også.
Det Radikale Venstre ønsker ikke at ophæve blasfemiparagraffen eller racismeparagraffen, og jeg glæder mig meget til justitsministerens svar til Dansk Folkeparti, som jeg håber kommer, om, hvornår den racismeparagraf blev indført.
Selve grundlaget for paragraffen er jo fra 1939, men den er blevet rettet senere hen, og der er blevet indført ordet race, og der er indført ordet seksualitet og den slags, men jeg vil meget gerne have justitsministeren på talerstolen og sige noget om det, hvis vi nu kunne være enige om at betragte ham som den relativt øverste myndighed i denne her sammenhæng.
Jeg når så ikke at sige noget om offentligt ansattes ytringsfrihed her.
Jeg mener, at der er tale om megen selvcensur, jeg mener, der er tale om, at offentligt ansatte ikke selv mener, de har en ytringsfrihed, og der skal jeg så referere til det forslag, vi var med til at fremsætte i sidste folketingssamling med andre gode partier.