Mette Frederiksen (S), 2015-05-07:
Jeg kan ikke på stående fod sige, om der skulle være noget til hinder derfor.
Det tror jeg ikke umiddelbart der er.
Det vil jo være en anden form for tilsyn end det, der er i dag, men jeg må vende tilbage skriftligt med, om der er noget til hinder for det – det tror jeg ikke der er.
Så er det godt, at vi kan hjælpe hinanden.
Vi har også efterhånden været her i lang tid, så hvis nogen begynder at læse nogle ord forkert, tror jeg ikke, vi skal bebrejde hinanden noget.
Jeg vil gerne sige, at det her beslutningsforslag omhandler en kriminalitetsform, som er utrolig indgribende og dermed meget brutal i sin karakter – jo ikke mindst hvis det er systematisk og vedvarende stalking, for så er det noget, der kan belaste et offer og også pårørende ganske meget.
Derfor er jeg fuldstændig enig med SF i, at det er vigtigt, at vi også på det her område har et effektivt værn.
Det er ikke ret lang tid siden, at Folketinget vedtog et samlet regelsæt om det, der vedrører tilhold, opholdsforbud og bortvisning i det, der blev kaldt en tilholdslov.
Hele formålet med loven var jo at styrke indsatsen for at beskytte personer, også hvad angår stalking.
Med den lov er der allerede bestemmelser, der definerer, hvordan vi forstår stalking, og bestemmelserne understreger, at det er en alvorlig forbrydelse.
Man kan sige, at der dermed er det lovgivningsmæssige værn, som – hvis jeg husker ret – et enigt Folketing er blevet enige om er nødvendigt.
Det kan også være vigtigt at sige, at loven jo bygger på en betænkning fra Strafferetsplejeudvalget, som dengang også behandlede spørgsmålet om, hvorvidt der skulle indføres en strafbestemmelse om præcis stalking.
Udvalget fandt dengang, at en ordning med polititilhold i virkeligheden indebærer en bedre beskyttelse af ofrene og den forurettede, og jeg kan ikke få øje på, hvad der skulle have forandret sig siden da.
Til gengæld er det jo helt oplagt, at vi i de her sager har behov for, at politiet reagerer hurtigt, så chikanen kan stoppes, og at parterne kan få hjælp til at blive adskilt fra hinanden af hensyn til offeret.
Hvad angår hastigheden, skal man selvfølgelig altid huske på reglerne om partshøring.
Det er et princip, som der skal være tungtvejende grunde til at fravige.
Derfor afviste man også i forbindelse med vedtagelsen af tilholdsloven i 2012 at fravige kravet om forudgående partshøring, også i den her type af sager.
I det ligger der jo et oplagt dilemma, men det har Folketinget altså behandlet for få år tilbage.
I forhold til spørgsmålet om, hvorvidt vi skal indføre tidsfrister for de enkelte sagstrin, oplever jeg jo relativt ofte, at der fremsættes forslag i enten offentligheden eller her i Folketingssalen om en eller anden form for kriminalitetsform, som er væsentlig, som har store ofre, og som man derfor ønsker at fastsætte tidsfrister omkring.
Problemet er jo, at hvis jeg hver gang sagde ja, ville vi også udvande det princip.
Selv om jeg synes, at den kriminalitetsform, vi diskuterer i dag, er alvorlig og kan have rigtig alvorlige konsekvenser, er der mange andre kriminalitetsformer, der også er alvorlige, og som også kan have meget store både personlige, økonomiske og samfundsmæssige konsekvenser.
Når alt det er sagt, er det vigtigt, at politiet er opmærksom på den her problemstilling.
Derfor er jeg også glad for, at Rigsadvokaten i samtlige politikredse har undervist politifolk og jurister, der arbejder med tilhold, i de nye regler, og Rigsadvokaten har efter lovens vedtagelse udarbejdet nye retningslinjer om behandling af sager om tilhold m.v. Der er også flere politikredse, som har valgt at samle sagsbehandlingen på det her område ét sted i kredsen for at sikre en effektiv sagsbehandling.
I hele den her diskussion skal vi jo ikke glemme ofrene.
Der gælder en række beskyttelsesforanstaltninger, herunder at det er muligt, at et tilhold kan udstedes af en anden politikreds end den, hvor offeret opholder sig.
Formålet med det er jo så at sige at sløre, hvor offeret opholder sig, og det er selvfølgelig relevant i de tilfælde, hvor offeret bliver nødt til at leve i skjul på grund af chikane.
Der er også mulighed for at udstyre offeret med en overfaldsalarm, hvis der ud fra en konkret politifaglig vurdering er behov for det.
Så er der spørgsmålet om muligheden for at skifte identitet i særligt grove sager.
Den mulighed findes allerede i dag.
Det siger sig selv, at det er noget, der kun skal ske i helt særlige tilfælde, men jeg er glad for, at vi har regelsættet til, at det kan ske.
Summa summarum kan vi ikke støtte forslaget.
Jeg er enig med SF i, at det er et væsentligt kriminalitetsområde, og dem er der desværre mange af.
Den lov, der gælder på området, er ikke særlig gammel, og jeg tror sådan set, at vi har bestemmelserne – der skal nok mere være et fokus på at være sikker på, at de faktisk også bliver brugt.
Og så skal vi i øvrigt kulturelt og samfundsmæssigt få sagt fra over for dem, der mener, at de med social kontrol eller andet skal bestemme over andre menneskers liv.
Det skal ingen have lov til.