Lars Løkke Rasmussen (V), 2015-10-08:
Tak for det, og tak for debatten.
Man bliver jo ældre, og jeg har faktisk været medlem af det her Ting i 21 år.
Jeg har siddet og tænkt tilbage, og jeg kan simpelt hen ikke erindre mig nogen mere fredfyldt, harmonisk, konstruktiv åbningsdebat end den, vi har haft her i dag.
Det har sådan set bekræftet mig i, at vi efter den valgkamp, vi alle sammen har været ude i, og den regeringsdannelse, der har fundet sted, nu – med nuancer – alle er i arbejdstøjet.
Det er jo endda i et sådant omfang, at Socialdemokratiets og Venstres ordførere har iklædt sig præcis det samme arbejdstøj her i dag og har komplimenteret hinanden for det i løbet af debatten.
Meget mere harmonisk kan det jo ikke blive.
Vist er der forskelle i politik, og dem har jeg da også kunnet lytte mig frem til her i dag – og jeg kan også godt yde et bidrag til at prøve at tale dem større, hvis der er en efterspørgsel efter det, men jeg vil nu først og fremmest hæfte mig ved den mildhed, der har været i stemmeføringen hele dagen igennem.
Hr. Rasmus Nordqvist som ny ordfører for et nyt parti brugte endda sin taletid til at rose alle og trække et positivt element frem hos alle partier.
Og efter min egen åbningstale den anden dag havde jeg jo den helt grænseoverskridende oplevelse at kunne se en socialdemokrat – det var hr. Jens Joel – citeret i Politiken for at sige noget, jeg så ikke kan gentage, for så kommer jeg i strid med Folketingets regler, men det var med et udeladt ord: Jeg nåede at blive helt enig med Lars Løkke undervejs.
Ja, det ord, jeg undlod, staves s-g-u.
Vi har nået meget.
Hr. Sjúrður Skaale nåede også lige at vende det forhold, at jeg selv har haft mulighed for at være på Færøerne og klippe får.
Det er godt at have en hård deadline, for så får man noget fra hånden.
Men vi har jo faktisk også nået en del.
Vi har gennemført boligjobordningen, som er en stor succes, og som er noget, som familierne rundt i Danmark har taget til sig – et godt bidrag mod sort arbejde og et pænt vækstbidrag de steder, hvor der er lidt længere mellem husene, og ude i sommerhusområderne.
Det er sket i en lidt alternativ konstellation bestående af regeringen, Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti, SF og Alternativet.
Vi har lavet et straksindgreb i forhold til asylområdet med regeringens parlamentariske grundlag.
Og debatten her i dag har jo også vist og eftervist, at stadig flere er enige om, at det faktisk betyder noget, hvilke opholdsvilkår man har.
Det har jeg i hvert fald noteret mig.
Det tog lidt lang tid at få hr. Morten Østergaard til at indrømme, at det forholdt sig sådan, men indrømmelsen kom da.
Og jeg har også i den offentlige debat noteret mig, at også fru Johanne Schmidt-Nielsen har bevæget sig frem til det punkt i de seneste uger, sådan at hun nu taler om, at stramninger på asylområdet spiller en betydelig større rolle, end hun havde regnet med.
Det har vi også fået gennemført.
Vi fik håndteret aktstykket om kommunernes økonomi, også i en lidt alternativ opstilling med regeringen, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Socialdemokratiet.
For få dage siden blev der landet en aftale om opstrammede regler for opnåelse af indfødsret med regeringens parlamentariske grundlag og Socialdemokratiet.
Og den store udflytningsplan, som regeringen har lanceret, hvorefter der nu flyttes 3.900 statslige arbejdspladser ud i 38 byer i 25 kommuner, noterer jeg også sådan i al almindelighed nyder pæn opbakning.
Med alt det nået på 100 dage så lover det jo rigtig godt for den folketingssamling, vi lige har taget hul på.
Og det er godt, for vi har et højt ambitionsniveau.
Vi vil gerne gøre noget mere for at skabe vækstmuligheder rundt i hele landet.
Det er derfor, at vi inden længe kommer med et forslag til en liberaliseret planlov, et udspil til en ambitiøs landbrugs- og fødevarepakke.
Vi vil gerne gøre noget mere for at sætte gang i den private beskæftigelse.
Det er derfor, at vi allerede i det finanslovsforslag, vi har lagt frem, opererer med at fjerne reklameafgiften, fjerne NOx-afgiften, der blev femdoblet under den tidligere regering – og hvor jeg noterer mig i debatten i dag, at også den tanke om at fjerne NOx-afgiften nu nyder fremme i socialdemokratiske kredse.
Det lover sådan set alt sammen godt nok.
Så jeg er egentlig efterladt i en situation, hvor jeg ser mere positivt på tingene, end da jeg satte mig til rette her til morgen.
Jeg ved selvfølgelig godt, at der er nuancer.
Der er blevet skudt på regeringen.
Vi skærer ned det ene og det andet og det tredje sted, må man forstå. Til det vil jeg gerne sige, at vi har fremsat et finanslovsforslag og indbyder til forhandlinger startende i morgen med afsæt i et kasseeftersyn, som ikke er nogen rituel dans på stedet, vil jeg sige til hr. Morten Østergaard, men som er enhver ny regerings forpligtelse for at sikre sig, hvordan udgangspunktet egentlig er.
I den forbindelse må man jo bare helt stilfærdigt, uden at pege fingre af nogen, konstatere, at det billede, der blev tegnet i valgkampen, ser anderledes ud nu, hvis man skal sige det diplomatisk.
Der er nuancer, når man kigger på situationen bagefter.
Med den konjunkturvurdering, der ligger efter sommerferien – til forskel fra den, der lå før sommerferien – ville vi være ude over de grænser, der er i EU, for, hvor stort det strukturelle underskud må være, og vi ville være helt på kanten af de grænser, der er, for det løbende underskud.
Det er jo baggrunden for, at vi simpelt hen var 3 mia. kr. ude over kanten, som vi har været nødt til at stramme op med.
For noget af det, der har været problemet, har været, at den tidligere regering budgetterede for meget til stregen.
Derfor er der altså 5 mia. kr. mindre at lave politik for end det, vi både håbede og troede, da vi var i valgkamp.
Med det afsæt ønsker vi så at indfri de løfter, vi gik til valg på: flere penge til sundhed, et stærkere politi, mulighed for vækst i hele Danmark og en boligjobordning.
Og jeg er sådan set glad for, at et bredt flertal i Folketinget bakker op om meget af det.
Jeg bemærkede i dag, at hr. Simon Emil Ammitzbøll sagde, at den regering, han nu havde fået installeret, var – og jeg citerer – »lidt god«.
Jo, jo.
Det er da alligevel noget, det er store ord i munden på en repræsentant fra Liberal Alliance.
Jeg kan også høre, at nogle af de temaer går igen hos andre ordførere, og vil derfor bare udtrykke den forhåbning, at vi i nogle af de her centrale spørgsmål sådan set er i stand til at lande fornuftige, brede aftaler.
Det er selvfølgelig nødt til at ske med afsæt i to ting, nemlig for det første et rimeligt gengivet billede af, hvad det er, regeringen foreslår og ikke foreslår.
Jeg har jo f.eks. i dag måttet lægge øre til, at vi skærer ned på ældreområdet og andet, og til det må jeg sige, at det gør vi ikke.
For os er en af grundpillerne i vores velfærdssamfund jo retten til fri og lige sundhed.
Det er derfor, vi prioriterer sundhedsområdet med 2,4 mia. kr. – 0,5 mia. kr. mere, end den gamle regering lagde op til.
Så det er simpelt hen ikke rigtigt, når nogen i dagens debat har påstået, at vi ikke prioriterer disse områder.
For det andet er det jo klart, at pengene skal passe.
Jeg er meget glad for det tilsagn, der kom i dag, først fra fru Mette Frederiksen og senere fra hr. Benny Engelbrecht, om, at det største oppositionsparti selvfølgelig fremsætter et finanslovsforslag – det havde vi også selv for vane at gøre, da vi var i opposition – altså et sammenhængende, gennemregnet bud på, hvordan finansloven ville se ud, hvis Socialdemokratiet havde magt, som de har agt.
Jeg måtte forstå, at det kommer i morgen.
Det glæder vi os til at studere i alle detaljer.
For der er selvfølgelig den sammenhæng, at hvis man skal gøre mere ét sted, skal man gøre noget mindre et andet sted.
På trods af alt, hvad der er sagt her i dag, vedstår jeg mig jo fuldt ud regeringens prioriteter.
Ja, vi har valgt at bruge færre penge på udviklingsbistand, men altså samtidig leve op til FN's målsætning, som i øvrigt kun ét ud af i alt fem lande.
Nu ligger vi nummer fire i verden, og kommer vi igennem med vores finanslovsforslag, vil jeg tro, at vi ligger nummer fem.
Det kan vi godt være stolte af.
Ja, vi har valgt at bruge færre penge på forskning, men altså stadig leve op til EU's målsætning.
Og ja, vi har valgt at stille effektiviseringskrav til vores uddannelser, men altså stadig ligge i top, når vi sammenligner blandt de lande, der investerer mest i uddannelse.
Sådan hænger tingene sammen.
Hvis ikke man vil tilpasse forskningsudgifterne til EU-målsætningen om 1 pct., mangler der 1,4 mia. kr.
Hvis ikke man vil stille et effektiviseringskrav til uddannelses- og kulturområdet på linje med det, vi har stillet til andre områder gennem årene, ja, så mangler der en lille milliard.
Hvis ikke man vil vedgå sig den aftale, der er lavet med kommunerne om et omprioriteringsbidrag, hvor størstedelen jo altså genanvendes i kommunerne, så mangler der 0,5 mia. kr.
Nu skriver vi den 8. oktober.
Finanslovsforhandlingerne starter for alvor i morgen.
Vi har endnu til gode at se oppositionspartiernes forslag til en samlet finanslov for næste år, men jeg glæder mig som sagt til at se et bud fra ikke mindst Socialdemokratiet i morgen.
Jeg sagde i min åbningstale og vedstår mig også nu, at det grundlæggende var rigtigt at lave den reform og de andre reformer, vi lavede.
Uden dem ville det jo have været en helt anden debat, vi havde haft her i dag.
For uden de reformer, vi lavede, ville der have manglet 47 mia. kr. til velfærd.
Når hr. Morten Østergaard nu ligesom angriber ambitionsniveauet, minder jeg da bare stilfærdigt om, at de reformer, jeg selv stod i spidsen for at gennemføre, havde et bidrag til beskæftigelsen på 95.600 frem mod 2020.
De reformer, som Venstre har medvirket i at gennemføre, mens vi havde en S-R-SF-regering, har bidraget med 28.650, altså under en tredjedel.
Den store effekt af de reformer, der blev gennemført i min første periode som statsminister, relaterer sig jo bl.a. til dagpengereformen.
Så den vedstår jeg mig.
Men som jeg også sagde den anden dag, er systemet jo ikke af den grund nødvendigvis perfekt, og vi afventer nu Dagpengekommissionens anbefalinger, som kommer her umiddelbart efter efterårsferien, og er så indstillet på at indlede forhandlinger umiddelbart efter med den meget klare ambition, som jeg allerede udtrykte i valgkampen, nemlig at få lavet en bred aftale, altså defineret som en aftale hen over midten i dansk politik, som kan genskabe, kan man sige, roen omkring vores dagpengesystem.
Jeg lytter og kan jo godt høre de meldinger, der er kommet i dag, også fra Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti.
Jeg har også noteret mig, at fru Mette Frederiksen uden for det her rum har sagt, at jeg jo må lære at tælle til 90, og så langt er jeg kommet.
Jeg har øvet mig på en anden ting igennem de seneste år, som i virkeligheden er sværere, nemlig at tælle til ti.
Altså, før man siger, hvad der lige falder en ind, så skal man tælle til ti, og det har jeg så også besluttet at gøre her i aften, hvorfor jeg ikke har lyst til at kommentere meget håndfast på det, der er blevet sagt, om, at der er en ambition om nu at tilføre ekstra ressourcer.
Vores udgangspunkt er naturligvis det udgangspunkt, som også var den daværende regerings, da Dagpengekommissionen blev nedsat, og hvor fru Mette Frederiksen ved den lejlighed sagde: Dagpengeperioden skal være 2 år, som den er i dag, for jeg vil hellere bruge pengene på noget andet.
Jeg vil hellere bruge pengene på at investere i menneskers fremtid, end jeg vil bruge pengene på at forlænge dagpengeperioden.
Det er jo et fornuftigt udgangspunkt.
For at blive i det der med hestemetaforikken vil jeg sige, at jeg ikke præcis ved, hvad det er for krikker, der bliver trukket af stalden, men jeg kender godt den der »De røde heste« af Morten Korch, og det kan jo være, det er en af dem, man sætter sig op på.
Så vil jeg bare sige: Pas nu på med det der, rid nu til, Mette F., for man skal i hvert fald passe på med, at man ikke får flyttet sig alt for hurtigt væk fra den ansvarlighed, man selv stod for, da man for et ganske kort øjeblik siden selv sad i regering.
Det her siger jeg ikke for at ekskludere nogen eller noget eller lukke nogen døre, men bare for at tydeliggøre regeringens udgangspunkt.
Men som sagt har vi den meget, meget klare ambition, ja, først har vi den forhåbning, at vi får et bidrag fra kommissionen, der er brugbart, men vi kender det ikke endnu, for det er jo ikke offentliggjort endnu, og dernæst har vi altså den ambition med det som afsæt at få forhandlet en bred aftale.
Det har fyldt meget, og det er jo kun meget naturligt.
Jeg hæfter mig ved, hvad jeg allerede har antydet, nemlig at stadig flere og flere med en større grad af åbenhed erkender, at antal betyder noget, altså at vi er nødt til at finde en balance, hvor vi på en og samme tid opfylder vores humanitære og internationale forpligtelser til i en situation, hvor der er mange flygtninge i verden, at yde vores bidrag der, hvor vi kan gøre det bedst, men også passer på Danmark.
Jeg hæfter mig også ved, som jeg også allerede har antydet, at stadig flere, ja, vel nu alle, erkender, at de vilkår, vi definerer i Danmark, jo også har betydning for, hvilket tiltag vi får i forbindelse med indvandring via asylansøgere, fordi vi jo altså står i en situation nu, som flere også har været inde på i debatten, hvor folk ikke kun flygter fra noget, men også flygter til noget.
Det er jo med det afsæt, regeringen har foreslået et straksindgreb, som vi også har fået opbakning til, og det er også med det afsæt, at vi umiddelbart efter efterårsferien starter forhandlinger om at stramme kravene til familiesammenføring, skærpe reglerne for at få permanent ophold, og det er også med det afsæt, at vi for kort tid siden har indgået en indfødsretsaftale.
For vi ønsker sådan set at opnå det, som også var en ambition i valgkampen, nemlig at nedbringe antallet af mennesker, der søger asyl i Danmark.
Det skal vi så gøre i en situation, hvor Europa er under et pres på en anden måde, end vi har set det tidligere, og det er også det, der er baggrunden for, at regeringen har meldt sig ind i den europæiske debat ved at lægge penge på bordet og ved at yde et lille bidrag til at få den problemstilling med omfordeling af i første omgang 160.000 flygtninge løst, som skygger over, og som skyggede over, at man i Europa begyndte at tale om realiteterne i det her.
For som hr. Kristian Thulesen Dahl og andre også har været inde på i dag, kan den her problemstilling jo ikke løses, ved at man flytter flygtninge rundt mellem Europas lande.
Den kan kun løses, hvis man går til kernen af problemstillingen.
Og hvis man går til kernen af problemstillingen, er der mange ting, man skal gøre på en og samme tid.
Så skal man opbygge en stærkere ydre grænse, så skal man opbygge et system, hvor man klarere sondrer mellem flygtninge og immigranter, så skal man opbygge et system, hvor dem, der er immigranter, og som ikke har et beskyttelsesbehov, returneres til de lande, de kommer fra.
Det er noget af det, vi arbejder med i en dansk sammenhæng, men det er også noget af det, der skal ske noget mere af i Europa, hvis det her for alvor skal lykkes.
Det er der, regeringen har lagt sig, og det er egentlig der, jeg tror vi står meget godt, når jeg noterer, hvad der er blevet sagt om sagen her i dag.
Vi har også diskuteret folkeafstemning den 3. december.
Om det skal jeg bare sige, at det er i Danmarks entydige interesse, at vi får et ja den 3. december.
Det er forudsætningen for, at vi kan forblive et fuldt og helt medlem af Europol og på den måde aktivt deltage i bekæmpelsen af international kriminalitet, skabe tryghed for danske borgere og familier og ordentlige konkurrencevilkår for danske virksomheder, og den aftale, der er indgået med de partier, der anbefaler et ja, er jo en aftale, der skaber sikkerhed for, at Danmark ikke bliver en del af en fælles asylog udlændingepolitik.
Det har vi udstyret hinanden med en gensidig vetoret på.
Og jeg sagde i min åbningsredegørelse den anden dag, at for mit parti ville det være knyttet op på en folkeafstemning, altså at der aldrig vil opstå en situation, selv hvis der skulle komme et flertal i Folketinget, der ønskede, at man skulle gå med i en fælles asyl- og udlændingepolitik, hvor det kunne ske uden en afstemning.
Jeg vil gerne her i dag kvittere for, at det, jeg sagde ved den lejlighed, er blevet fulgt op af tilsvarende udtalelser fra andre partier, hvorved der jo er skabt fuld tryghed for det.
Så har der været sat spørgsmålstegn ved, hvad værdien af det løfte er.
Jeg har jo sagt, at det er en garanti, der gælder, til solen brænder ud.
Så har jeg jo hørt, at nogle spørger: Jamen brænder ham der statsministeren ikke ud, før solen brænder ud?
Til det må jeg sige: Det håber jeg virkelig – altså af hensyn til menneskeheden.
For det er sådan ifølge NASA med en vis skønsmæssig usikkerhed, der svarer til den, vi indbudgetterer i vores infrastrukturfond, nemlig 20 pct., at så brænder solen ud om noget, der ligner 4-5 milliarder år.
Men det er sådan set egentlig også holdbarheden på den her politiske aftale, der er lagt op til.
Det er fuldstændig analogt til det nationale kompromis, der blev indgået for 23 år siden, for der er jo en skarp parallel her.
Kompromisset går på, at de forbehold kun kan ophæves ved folkeafstemning, og det kompromis har altså overlevet Nyrup, hr. Mogens Lykketoft, fru Helle Thorning-Schmidt og nu fru Mette Frederiksen, hr. Uffe Elleman-Jensen, hr. Anders Fogh Rasmussen og nu jeg, og der er jo ingen, der sætter spørgsmålstegn ved værdien af det nationale kompromis.
Der er jo ingen, der har fantasi til at forestille sig, at der på noget tidspunkt ville være et flertal her i Folketinget, også selv om det var et fem sjettedeles flertal, der ville melde Danmark ind i euroen, uden der havde været en folkeafstemning.
Det er der jo ingen der har fantasi til at forestille sig.
Og derfor kan man jo altså godt fæste lid til den slags grundlæggende politiske aftaler som den, jeg her har skitseret.
Så vil jeg gerne lige ganske kort berøre et andet tema, der også har været genstand for debat her i dag, nemlig hele spørgsmålet om den grønne omstilling, klima m.v.
Regeringen støtter en grøn omstilling.
Jeg ser det som en klar dansk styrkeposition, at vi satser på vedvarende energi, bæredygtighed, en grøn omstilling.
Det har vi gjort i en årrække.
Det er jo sådan set ikke sådan, at Danmark lige sådan de sidste 3½ år under den sidste regering har indtaget en særlig ekstraordinær position, men det er resultatet af et stykke arbejde gennem en generation eller mere, og regeringen er med i energiaftalen fra 2012.
Det er en aftale, der var, og som fortsat er en af de mest vidtgående, ambitiøse planer for grøn omstilling i hele verden, og regeringens langsigtede mål er, at vi skal være uafhængige af fossile brændsler i 2050, så vi altså i 2050 producerer vedvarende energi nok til at dække det samlede danske energiforbrug.
Det er en styrkeposition at lave den her satsning, og det er regeringen enig i.
Med den energiaftale, som vi indgik i 2012, lagde vi op til at reducere drivhusgasemissionen med 34 pct. i 2020 i forhold til 1990.
Det er altså 3 år siden.
Det blev af den daværende klimaminister omtalt som det bredeste, det grønneste og det længstvarende energiforlig nogen sinde.
Derfor undrer det mig sådan set, at nu, hvor de seneste skøn viser, at effekten af det, vi har aftalt, betyder, at vi har en CO2-reduktion på 37 pct. i 2020, så er det pludselig totalt til hundene og udtryk for det sorteste syn, man kan have, hvis ikke man vil byde fuldt ind på en ambition om 40 pct., endskønt den altså hedder 30 pct. i EU.
Det er simpelt hen en fortegning af proportionerne i den her debat.
Danmark er i førertrøjen, og Danmark skal forblive i førertrøjen.
Vi skal så gøre det i en balance, hvor vi også tager hensyn til vores konkurrencedygtighed, også på den korte bane.
Jeg har noteret mig, at der er rigtig, rigtig mange, der i debatten har henvist til Dansk Industri og skubbet Dansk Industri foran sig og sagt: Der kan I se, de siger, at det, regeringen gør, er forkert.
Hvis det dækker over et tilsagn om, at de partier, der har gjort det her i dag, i alle livets øvrige sammenhænge også vil deponere deres holdninger og standpunkter hos Dansk Industri, så tror jeg, der er basis for, at vi kan lave en eller anden form for hurtig aftale, for jeg har i hvert fald noteret mig, at Dansk Industri helt overordnet har bakket op om regeringens finanslovsudspil, har nogle stærke ambitioner om, at vi skal lette erhvervsbeskatningen, har nogle stærke ambitioner om, at vi skal lette personbeskatningen m.v. Der gælder altså det krav til dem som til alle andre, at tingene jo skal ses i en helhed.
Og det er altså en realitet, at den her regering er født med en kasse, som der er noget mindre i end det, der blev stillet os i udsigt.
Derfor skal tingene passe, og hvis vi skal indfri vores ambitioner om vækst og udvikling og private arbejdspladser i hele Danmark, ja, så er vi også nødt til at renoncere en smule på nogle andre punkter, men altså ikke mere, end at vi fortsat absolut er i den internationale elite.
Så vil jeg bare lige afslutningsvis kvittere for indlæggene fra Aaja Chemnitz Larsen, Aleqa Hammond, Magni Arge og Sjúrður Skaale, de nordatlantiske medlemmer af Folketinget.
Rigsfællesskabet ligger mig og regeringen meget på sinde.
Derfor lå det mig også meget på sinde, at vi i forbindelse med udarbejdelsen af regeringsgrundlaget havde tid til at have en ordentlig dialog med de fire partier, henholdsvis to fra Grønland og to fra Færøerne, som nu er repræsenteret i Folketinget.
Og jeg vil også gerne kvittere for den kvittering, der var for det i de indlæg, der var fra talerstolen før.
Vi har i kølvandet på den dialog, vi har haft, meldt ud, at vi gerne vil forbedre forholdene for socialt udsatte grønlændere i Danmark, og lagt op til at afsætte yderligere 4 mio. kr. i satspuljen for næste år til at styrke den opsøgende inklusionsindsats i de grønlandske huse.
Justitsministeren er meget optaget af at se på den problemstilling, som også blev berørt her i dag, om, hvordan vi sørger for at opdatere lovgivningen for Grønland.
Vi kigger også på, hvordan vi kan arbejde for en standard for danske ansvarsområder i Grønland, som svarer til standarden i Danmark, med de særlige afvigelser, der kan begrundes i grønlandske forhold.
Og jeg ønsker et tæt og forhåbentlig tillidsfuldt samarbejde.
Det gør jeg i sagens natur også i forhold til de to færøske repræsentanter.
Både Magni Arge og Sjúrður Skaale betonede jo det arbejde, der er sat i gang efter det færøske regeringsskifte – og tillykke med det – om en ny færøsk forfatning.
Jeg ved nok bedre end så mange andre, tror jeg, hvor delikat den diskussion er, også på Færøerne.
Men den vil vi gerne gå positivt ind i.
Jeg vil gerne sige klart, og det gælder også i forhold til Grønland, at man selvfølgelig helt frit kan vælge at arbejde med sin egen forfatning.
Men jeg er selvfølgelig også nødt til at sige, at en færøsk forfatning jo ikke kun har betydning for Færøerne, men også for Danmark, fordi vi er i et rigsfællesskab sammen.
Og af den grund vil et forslag til en færøsk forfatning naturligvis skulle kunne rummes inden for rigsfællesskabets rammer, altså være foreneligt med de retlige rammer, der følger af grundloven og lovgivningen for selvstyreordningerne.
Jeg havde anledning til kort at diskutere den her sag med den nyvalgte lagmand på et møde den anden dag, og over for ham har jeg også tilbudt en dialog.
Jeg forstår, at man nu vil afklare tingene internt på Færøerne, og så har jeg altså en forventning om, at når man er kommet længere i den interne færøske diskussion, så tager man den her positive dialog, også med os andre, så vi kan sikre, at det ønske, der er på Færøerne, kan opfyldes i en form, hvor det er foreneligt med rigsfællesskabet.
Som sagt er det min oplevelse, at vi har haft en god og fredsommelig debat.
Selvfølgelig er vi ikke enige om alt, men nu alligevel.
Jo, ganske, ganske bestemt.
Jeg undskylder meget, hvis jeg har givet et fornærmet indtryk.
Det var egentlig at være konstruktiv.
Jeg er helt med på, at vi ikke kan være enige om alt.
Min fordring gik vel nærmest på, at det var fint, hvis man var enig med sig selv.
Så peger jeg bare på, at den tidligere regering har sat et arbejde i gang inden for en ramme, at arbejdet ikke er leveret endnu, og før det er leveret, siger man, at der skal flere penge på bordet.
Det har jeg noteret.
Jeg har noteret det, og jeg kan også godt tælle til 90.
Jeg gentager bare for en god ordens skyld, hvad der er regeringens udgangspunkt, og det vil forblive regeringens udgangspunkt, indtil vi har set det materiale, der kommer fra Dagpengekommissionen.
Når det kommer, vil vi indbyde til drøftelser.
Det er klart, at hvis der er partier, der har en ambition om, at området skal tilføres flere ressourcer, er det selvfølgelig en større udfordring, end hvis der kan findes en løsning inden for rammerne af den økonomi, der er til rådighed.
Så må man jo diskutere det derfra.
Så det var bestemt ikke for at fornærme nogen.
Og champagnegalop?
Altså, jamen det reflekterer vel, hvor sprudlende debatten har været indtil nu – altså, min egen replik her.