Sophie Løhde (V), 2012-12-06:
Jeg synes, vi skal overveje mulighederne for at indføre adgang til, at afgørelserne kan påklages, altså, at vi tager det aspekt med i den videre udvalgsbehandling.
Nogle ting kan måske også opklares med relevante spørgsmål i forhold til de bekymringer, som nogle har rejst.
Så er der det næste lovforslag, L 95.
Det kan vi støtte grundlæggende i dets nuværende form.
Det er der sådan set i sig selv overhovedet intet galt i, men vi er enige med regeringen i, at det selvsagt også er vigtigt, at der altid er en entydig og klar ledelse i form af en fast tilknyttet tandlæge med ansvaret for tandlægebehandlingen og det faglige niveau og dermed også patientsikkerheden.
Vi kan derfor også støtte, at det nu foreslås, at der på tandklinikker tilknyttes en virksomhedsansvarlig tandlæge med relevant uddannelse i forhold til sygehusets eller klinikkens virksomhedsområde.
Vi kan også fra Venstres side bakke op om, at Sundhedsstyrelsen kan afvise en udpeget virksomhedansvarlig læge eller tandlæge, hvis det viser sig, at den pågældende er underlagt en tilsynsaktion.
Vi har i Venstre noteret os, at den manglende udpegning af en virksomhedsansvarlig læge eller tandlæge medfører bødestraf, men vi har umiddelbart haft svært ved at finde noget i lovforslaget om, hvor stor en bødestraf, det er, ligesom det heller ikke fremgår tydeligt af lovforslaget, hvad tidsfristen for udpegning måtte være.
Det kan ministeren måske kaste lys over i salen i dag eller under det videre udvalgsarbejde.
Så er der i øvrigt grund til at notere sig, at der til det her lovforslag er kommet mange grundlæggende positive høringssvar, om end Tandlægeforeningen på det her område også har en bekymring i forhold til den manglende klageadgang; det kan vi også tage med under den videre udvalgsbehandling.
Men grundlæggende kan vi altså støtte det her lovforslag, og afslutningsvis vil jeg gerne have lov til at rose regeringen for den samlede patientsikkerhedsspakke, der grundlæggende indeholder mange gode elementer.
Hvis jeg ultrakort skal forsøge at summe op, hvad Venstre mener om de forskellige lovforslag, vil jeg sige, at vi altså er positive over for L 92, om end vi gerne havde set, at man måske have taget nogle flere ting med.
Vi kan støtte – man skal passe på med at sætte procentsatser på – cirka tre fjerdedele af L 93.
Vores endelige stillingtagen til det samlede lovforslag vil derfor ud over at bero på den videre udvalgsbehandling bero på ministerens vilje til konstruktivt at samarbejde om eventuelt mulige ændringsforslag.
Så er vi grundlæggende positive over for L 94; vi har en række bekymringer om noget, som vi gerne vil have behandlet i udvalget.
Sidst, men ikke mindst,
er vi positive over for L 95.
Høj patientsikkerhed er selvsagt et afgørende mål i behandlingen af patienterne.
Det var et afgørende fokuspunkt under den tidligere VK-regering, f.eks. ved at Danmark som det første land i verden etablerede et obligatorisk og fortroligt indberetningssystem for utilsigtede hændelser.
Derfor glæder det os også, at det her område er på dagsordenen hos den nuværende regering.
Hver dag yder mange af landets dygtige medarbejdere en højt kvalificeret indsats i det danske sundhedsvæsen, men der kan selvfølgelig også ske fejl – fejl, som vi skal lære af, og som vi selvfølgelig skal gøre alt, hvad vi kan, for at forebygge.
De fire lovforslag, som vi her behandler sammen som en stor patientsikkerhedspakke, indeholder rigtig mange positive elementer, der har til formål at bidrage til mere og bedre patientsikkerhed.
I parentes vil jeg dog gerne have lov til i al stilfærdighed at indskyde, at vi i Venstre måske undrer os en anelse over regeringens begrundelse for baggrunden for lovforslagene.
Det fremgår nemlig af lovteksten, at det er problemstillinger på private klinikker, der har givet anledning til en skærpelse af patientsikkerheden.
For det første er det misvisende alene at henvise til de private klinikker.
En række problemstillinger vedrører f.eks. også de offentlige hospitaler.
Tag f.eks. hele spørgsmålet og debatten om, hvilke typer af medicinsk udstyr der aktuelt forhandles eller tidligere er solgt i Danmark på alle landets hospitaler, uanset om de er offentlige eller private.
For det andet synes jeg også, det er vigtigt, at vi ikke skærer alle over en kam.
Så det kunne måske have været en anelse mere fordomsfrit, hvis der var blevet skruet bare en lille smule ned for retorikken.
Men for overskuelighedens skyld skal jeg forsøge at kommentere lovforslagene i den rækkefølge, de er fremsat, og på grund af den begrænsede taletid til behandlingen af fire lovforslag på en gang så siger det sig selv, at der ikke er mulighed for at berøre alle tænkelige aspekter.
Jeg vil dog godt sige, at jeg synes, det er mærkeligt, at vi behandler så mange lovforslag, 4 stk., på en gang, for det giver ikke set med mine øjne den fornødne tid til den grundige behandling, som der burde være tid til – særligt henset til, at klokken lige nu er 10.30, og at vi er i gang med de sidste punkter på dagsordenen, burde der have været rigelig tid til at bruge dagen på de her lovforslag.
Det første lovforslag har til formål at sikre bedre sporbarhed og sikkerhed ved brug af implantater og andet medicinsk udstyr.
De tidligere sager, som der i øvrigt også været stor mediemæssig opmærksomhed om, bl.a. brystimplantater, hofteproteser, syntetisk underlivsnet m.v., har alle sat fokus på behovet for øget patientsikkerhed i forbindelse med brugen af medicinsk udstyr.
På den ene side er vi dybt afhængige af, at der hele tiden udvikles nye og bedre produkter til gavn for patienterne.
Det er et område, hvor vi i Danmark har en klar styrkeposition med mange dygtige virksomheder, som står stærkt internationalt.
På den anden side har vi i fællesskab et stort ansvar for at sikre en høj grad af sikkerhed og kvalitet, når danske patienter behandles med godkendt medicinsk udstyr.
De tidligere sager på området er alle sammen opstået af forskellige årsager og har været af forskellig karakter, men fælles for dem alle har været, at de har understreget behovet for nogle strammere regler på området, både nationalt og ikke mindst på europæisk niveau.
I Venstre støtter vi alle de foreslåede initiativer.
Vi er helt enige i, at overvågningen på det her område skal styrkes, og vi har i øvrigt også selv presset på for nationale stramninger, der kan være med til at sikre en bedre sporbarhed ved brug af implantater og andet medicinsk udstyr.
Men forslagene her kan dog ikke stå alene, og vi skal nok heller ikke forsøge at bilde os selv ind, at vi løser alle problemer på det her område, for ikke mindst på EU-niveau er der behov for nye og strammere regler.
Det arbejdes der allerede på, men sagt i det her lille lukkede rum er det vist ingen hemmelighed, at EU ikke nødvendigvis rider samme dag, som de sadler hesten.
Her er det selvfølgelig rigtig fint, at Sundhedsstyrelsen nu iværksætter en informationskampagne for at få lægerne til at blive bedre til at indrapportere hændelser med medicinsk udstyr.
Det er godt, men spørgsmålet er, om det er tilstrækkeligt.
Derfor havde vi gerne set, at regeringen havde taget nogle flere initiativer til at sikre en bedre indrapportering af komplikationer og bivirkninger til myndighederne og initiativer til bedre at hjælpe klinikere, der gerne vil have kendskab til den foreliggende kliniske dokumentation.
Det næste lovforslag vedrører en ændring af lov om markedsføring af sundhedsydelser.
Sundhedsydelser adskiller sig i sagens natur fra de fleste andre varer, der udbydes.
Markedsføring af sundhedsydelser skal selvfølgelig derfor være underlagt nogle skærpede krav, og lovforslaget indeholder flere elementer, som vi er positive over for, og som vi også selv tidligere har foreslået, f.eks. det element i lovforslaget, der vedrører, at det ved markedsføring af en sundhedsydelse fremover skal fremgå, at der på behandlingsstedet er tilknyttet sundhedspersoner, som er underlagt Sundhedsstyrelsens tilsynsreaktioner.
Vi kan også støtte, at den ansvarlige for ulovlig markedsføring skal offentliggøre styrelsens afgørelse eller en berigtigelse, og det er sådan set også fint nok, at lovforslaget som supplement til de nuværende krav tydeliggør, at markedsføringen skal være saglig, og at der ikke må anvendes mangelfulde angivelser.
Der er allerede i dag nogle stramme regler på det her område, og det afgørende i den her sammenhæng er så naturligvis en konkretisering og en definition af begrebet saglig, altså hvad det er, man forstår ved det.
Der kunne det måske være formålstjenligt, hvis ministeren til udvalget vil oversende den vejledning, som vi må gå ud fra vil blive udarbejdet, inden vi kommer videre til andenbehandlingen af lovforslaget.
Vi støtter som udgangspunkt bestemmelsen.
Vi mener f.eks. ikke, det er udtryk for en saglig markedsføring, når der er nogle, som meget entydigt fokuserer på det, man med formandens tilladelse kunne kalde for slagtilbud på nye bryster uden oplysninger om risici for komplikationer.
Men indholdet i vejledningen vil altså være afgørende for vores endelige stillingtagen til det her element i lovforslaget.
Endelig så indeholder lovforslaget en bestemmelse om forbud mod at benytte film eller andre former for levende billeder ved markedsføring af sundhedsydelser på internettet.
Når vi sikrer borgerne f.eks. frit valg af sygehus, skal borgerne naturligvis også gives mulighed for at træffe et kvalificeret valg.
Her mener vi ikke at det er uvæsentligt at borgerne også har gode muligheder for at indhente information, også information, der er visuel og levende, hvilket i øvrigt også kan være en styrke for dem, der måske har svært ved at læse kompliceret og tungt materiale.
Vi kan ikke forvente, at alle er lige gode til at læse, og derfor har vi principielt heller ingen problemer med, at der i dag kan benyttes levende billeder og video i forhold til saglig og faglig oplysning om en given sundhedsydelse.
Det afgørende for os er nemlig, at markedsføringen er saglig og faglig, ikke, at den vises med levende billeder på internettet.
Det er vi selvfølgelig glade for.
Med lovforslaget vil der altså fortsat være mulighed for at benytte film eller video på behandlingsstedets egen hjemmeside, men kun, hvis der ikke samtidig udbydes en sundhedsydelse.
Det betyder altså, som vi forstår lovteksten, at det bliver forbudt at give visuelle eksempler på genoptræning, hvis et genoptræningsforløb, altså en sundhedsydelse, samtidig tilbydes.
Vi savner også lidt logik i, at regeringen ikke har noget imod, at privathospitaler kan markedsføre sundhedsydelser gennem annoncer i aviserne og blade eller for den sags skyld gennem radioen, men siger »Uha! Det er farligt«, hvis man også må vise nogle levende billeder på internettet.
Ud over at sige, at den her del af forslaget vil skabe mindre konkurrence mellem udbydere i sundhedssektoren, må vi også sige, at vi er nervøse for, at det her forslag om endnu et nyt forbud vil betyde, at borgerne fremover vil have begrænsede muligheder for at hente relevante informationer om udbudte sundhedsydelser, der kommunikeres på en for borgerne relevant måde.
Det kan vi selvsagt ikke støtte.
Vi har en grundlæggende tiltro til, at borgerne selv kan finde ud af at tage stilling til en video om f.eks. en genoptræningsydelse på internettet, når blot der stilles krav om, at den er saglig og faglig.
Sundhedsstyrelsen har i dag en meget væsentlig opgave i forhold til sit tilsynsansvar på sundhedsområdet, ligesom sundhedspersonalet har en vigtig opgave i at medvirke til tilsyn, når det er påbudt af myndighederne.
I den forbindelse skal det understreges, at sundhedspersoner i al almindelighed lever op til deres forpligtelser, herunder også til at medvirke ved Sundhedsstyrelsens tilsyn.
Når det derfor foreslås at give Sundhedsstyrelsen udvidede reaktionsmuligheder, skal vi nok også huske at sige, og heldigvis for det, at det er med afsæt i undtagelsen frem for reglen.
Det skal så i den sammenhæng også lige tilføjes, at der jo allerede i dag i det eksisterende regelsæt er fastsat en række strenge bestemmelser, men vi anerkender det lille, begrænsede behov, der kan være for også at give nogle udvidede beføjelser på det område.
Men vi vil også sige, at vi måske godt kan dele noget af den bekymring, som nogle høringsparter har givet udtryk for.
Bl.a. har Lægeforeningen og Dansk Sygeplejeråd påpeget, at det rent retssikkerhedsmæssigt kan anses for problematisk, at så indgribende beføjelser, som man udstyrer Sundhedsstyrelsen med, ikke kan indbringes for en anden administrativ myndighed.
Jeg kan se, at tiden er ved at løbe her.