Elisabeth Geday (RV), 2007-04-19:
Det er tilgivet.
For Det Radikale Venstre er det fuldstændig uacceptabelt og stødende, at to virksomheder indbyrdes kan aftale, at de ikke vil ansætte hinandens medarbejdere, uanset om det er noget, de oplyser den pågældende medarbejder om, eller de ikke gør det.
Det er klart, at det er særligt stødende, når man som medarbejder kan konstatere, at man sender ansøgninger ud til potentielle arbejdsgivere og får et afslag uden selv at vide, at forklaringen er, at de to virksomheder har aftalt ikke at ansætte hinandens medarbejdere.
Det er selvfølgelig særligt stødende.
Men det er under alle omstændigheder stødende og uacceptabelt, at to virksomheder uden overhovedet at vende det med den ansatte aftaler, at de ikke vil ansætte hinandens medarbejdere.
Sagen er også den, at det går imod samfundets interesser.
Vi ved allerede i dag, at der er brancher, hvor medarbejderne på grund af de her hemmelige aftaler er så begrænset i deres mobilitet mellem arbejdspladser, at det simpelt hen hæmmer dels videndelingen mellem de pågældende virksomheder, dels muligheden for at etablere små, nye virksomheder.
Som sagen er, eksempelvis i it-branchen, er det sådan, at mennesker, der forsøger at etablere en ny virksomhed og tiltrække nye medarbejdere, hver eneste gang, de skal levere en ydelse til en lidt større konsulentvirksomhed, bliver tvunget til at underskrive aftaler af den her karakter, som senere involverer, at de bliver meget begrænset i deres muligheder for at tiltrække arbejdskraft.
Det er ganske enkelt hverken i samfundets interesse eller i den enkelte lønmodtagers interesse.
Derfor skal vi det skidt til livs.
Ministeren har jo beskyldt Det Radikale Venstre som en af forslagsstillerne til det her forslag for ikke at ville tilgodese, at der kan være situationer, hvor en virksomhed kan have helt legitime interesser i at beskytte sig mod, at konkurrenter hugger medarbejderne i virksomheden.
Men det er direkte forkert.
Vi anerkender, at der kan være specielle situationer, hvor virksomhederne har behov for at beskytte sig på den måde.
Men vi siger bare, at hvis det er tilfældet, er det også noget værd for virksomheden, at den begrænser medarbejdernes muligheder for at søge job hos konkurrenten, og derfor er det vel ikke urimeligt, at de pågældende medarbejdere bliver kompenseret på den ene eller på den anden måde.
Det er desuden vores påstand, at de muligheder, man allerede i dag har efter funktionærlovens § 18 for at lave konkurrenceklausuler eller kundeklausuler, er vide, endog meget vide.
Sådan set
glæder jeg mig til, at der kommer en lovgivning på det her område, og jeg tror også, at vi kommer i en situation, hvor vi må anerkende, at det lovforslag, som vi trods alt har fået ministeren til at diske op med, er bedre end ingenting.
Men jeg fastholder, at det, vi som forslagsstillere i dag kommer med, er bedre end det forslag, som ministeren i går lagde frem.
Jeg synes, der er behov for at sige til virksomhederne: I bør binde jeres medarbejdere med gode ansættelsesvilkår og et spændende arbejde; I bør ikke binde jeres medarbejdere med luskede aftaler, som I indgår med hinanden med eller uden medarbejdernes vidende.
Det bør simpelt hen ikke forefindes i et arbejdsmarked, som ellers priser sig af fleksibilitet, mobilitet og videndeling.