Pia Adelsteen (DF), 2012-11-08:
Tak for det.
Jeg tror også, at jeg vil starte min tale med den nuværende justitsministers udtalelse fra 2010: »Jeg har svært ved at forestille mig, at offentlighed skulle kunne forringe lovkvaliteten.
Indholdet i den foreslåede § 24 savner for mig at se enhver begrundelse.«
Nu er det jo blevet nævnt nogle gange.
Det, der især undrer mig, er: De tre partier, der på nuværende tidspunkt sidder i regering, var brændende imod § 24, da lovforslaget kom frem i 2010.
Nu sidder man altså selv på nogle ministerposter, og nu er man blevet brændende tilhænger.
Man laver nogle præciseringer.
Vi får at vide, at det hele skal tolkes restriktivt.
Det stod der sådan set også i det daværende lovforslag.
Der er ingen forskel.
Det har hr. Jan E. Jørgensen fra Venstre simpelt hen også sagt.
Der er ingen forskel.
Jeg synes, det er imponerende, at man kan gå fra at være brændende modstander til at være glødende fortaler.
For det er jo et bredt forlig, og så er alting godt.
Så pyt med indholdet, bare det er et bredt forlig.
Det er det, man kan forstå på den socialdemokratiske ordfører.
Jeg synes også, noget andet er imponerende.
Man stiller meget konkrete spørgsmål: Synes ministeren, at den offentlighedslov, vi har i dag, er i orden, når der er ting, der er blevet afsløret i Beskæftigelsesministeriet for år tilbage, da hr. Claus Hjort Frederiksen var beskæftigelsesminister, og når fru Lene Espersen svarede forkert til Folketinget på spørgsmålet om privathospitaler?
Synes man politisk, det er i orden, at sådan nogle sager bliver afsløret?
Men der er ikke noget svar.
Man siger: Det må vi se på, når nu lovforslaget engang bliver fremsat til februar, for så kan vi jo tage det under udvalgsbehandlingen.
Man må da have en holdning til tingene.
Når man er politiker, må man jo stå på mål for de holdninger, man har, og for de ting, man gør.
Jeg skriver tonsvis af mails.
Hver eneste gang jeg sidder og svarer folk, tænker jeg: O.k., den kan havne på forsiden af Ekstra Bladet.
Det må jeg jo forholde mig til.
Hvis jeg skriver noget, der er noget hø, og det kommer på forsiden af Ekstra Bladet, så må jeg jo også stå på mål for det.
Så kan vi jo forholde os til alt det her med, at man skal have et rum at forhandle i.
Jeg kunne simpelt hen godt tænke mig at høre ministeren, hvornår det er et problem, når vi forhandler i dag.
Dansk Folkeparti har været støtteparti for den tidligere regering i 10 år.
Vi lavede finanslovaftaler i 10 år, vi lavede masser af forhandlinger med den daværende regering i 10 år, og jeg har aldrig oplevet, at der var nogen i vores gruppe, der gav udtryk for, at det var et problem.
Jeg har aldrig oplevet, at der var nogen i Dansk Folkeparti, der sagde: Puha, vi kan søreme ikke komme med nye ideer, for nu kan journalisterne kigge os over skulderen.
Man skulle jo tro, at lovgivningen havde stået i stampe, siden den offentlighedslov, vi har i dag, blev vedtaget.
For nu har vi fået elektroniske kalendere, vi har fået mails, og jeg ved ikke hvad.
Jeg synes simpelt hen, det er utroligt.
Der er noget, der generer mig endnu mere, når man nu har lavet sådan en aftale.
Der vil jeg trods alt rose VK-regeringen, for de inviterede da alle partier.
Jeg synes, at dengang, da offentlighedsloven blev fremsat i 2010, inviterede man alle partierne og sagde: Prøv at se, nu tager vi en teknisk gennemgang og ser på, hvad der er af problemer osv. osv. Den her gang har justitsministeren haft nogle forhandlinger med Venstre og Konservative, som er jublende lykkelige, for nu bliver det lovforslag, som de egentlig selv fremsatte, vedtaget.
Det er jo det, der sker.
Det ville jeg da også være glad for, hvis jeg var Venstre og Konservative.
Helt ærligt, det ville jeg.
Og det er lige præcis det, der sker.
Men man synes ikke, at man skal delagtiggøre andre partier i det guldæg, man har lagt.
Det er take it or leave it.
Jeg er spændt på at se, hvor guldægget er.
Det er jo også derfor, det er så dejlig nemt for ministeren at kvittere for et konstruktivt samarbejde med Venstre og Konservative.
Den bemærkning hyggede jeg mig lidt med.
Jeg skal ærligt indrømme, at jeg synes, det er under al kritik, at man ikke kan forholde sig politisk til, om ting kommer frem i offentligheden.
Når der foregår magtmisbrug, når der foregår ting, der ikke skal foregå, så skal det selvfølgelig frem i lyset, og alle skal have mulighed for at få det frem.
Vi har altså i Danmark et retssystem.
Vi har den lovgivende, den dømmende og den udøvende magt, og så har vi journalisterne, og de er altså gode, for de kan få nogle ting frem, som vi andre ikke har tid til at granske i, og selvfølgelig skal det altid være sådan.
Der skal være åbenhed.