runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Løhde (V), 2010-01-13:
Nu er det jo ikke så forfærdelig længe siden, at ordføreren selv var under uddannelse, og dermed synes jeg da måske, det er en lille smule underligt, at ordføreren ikke selv kan svare på: Hvis nu det var dig selv i din situation, hvad ville du så foretrække at gøre?
Med udgangspunkt i de forhold, du selv stod i, hvad ville du så vælge som ung nyuddannet i det øjeblik?
Nu gør man meget ud af det her med de 575 forløb, så derfor vil jeg derudover spørge ordføreren: Mener ordføreren virkelig, at 575 forløb er en dråbe i havet i forhold til den alvorlige situation, som det her er for de unge, som det måtte berøre?
Kirsten Brosbøl (S), 2010-01-13:
Den stigning i ledigheden, vi har set, er jo ret voldsom, som ordføreren også beskrev i sin indledning.
Det er ikke mindst de nyuddannede, som har oplevet krisen meget voldsomt, og der har altså været en meget voldsom stigning i dimittendledigheden.
Det er derfor, vi står her i dag.
Jeg vil gerne spørge ordføreren: Hvad tror ordføreren selv at det her forslag vil bidrage med over for den udvikling, vi har set?
Hvordan vil det egentlig hjælpe den enkelte kandidat?
Er det noget, der vil batte noget med hensyn til at reducere dimittendledigheden?
Malou Aamund (V), 2010-01-13:
Mange tak.
Fra tredje kvartal sidste år begyndte vi at se tegn på, at verdensøkonomien var ved at rette sig efter en historisk økonomisk krise med den største tilbagegang siden depressionen i 1929.
Vi har haft lidt over et år med fald i vækst, eksport, produktivitet og desværre en stigende arbejdsløshed.
Selv om vi ikke har været så hårdt ramt som andre EU-lande, er det en alvorlig situation, og en periode med ledighed kan tage modet, kampgejsten og selvværdet fra selv den mest dynamiske, kompetente og ivrige unge kandidat, som kommer ud fra vores videregående uddannelser.
De kommer ud med al den fagligt rigtige bagage, men udsigten til specielt dimittendledighed på arbejdsmarkedet kan give dem et helt andet førsteindtryk af arbejdsmarkedet end det, de havde forventet.
Det er et arbejdsmarked, hvor de unge gerne vil ud og vise, at de duer til noget – og det gør de – men nogle får ikke chancen for at vise det, fordi der vil gå en lille periode endnu, før jobåbningerne er der igen.
Så er det, man spørger sig selv: Er der ikke én ekstra ting, de her er videbegærlige, håbefulde unge mennesker kunne have lært, som kunne have gjort dem endnu mere kvalificerede, endnu mere kompetente eller ekstra erfarne inden for en branche, et fagligt område, noget, som kan løfte dem, når de nu får chancen for på arbejdsmarkedet?
Det er baggrunden for det lovforslag, vi skal behandle i dag.
Forslag til lov om særlige kompetenceudvidede forløb for nyuddannede handler dybest set om at give færdiguddannede chancen for at udvide deres kompetencer, så de er bedre rustet til jobsøgning, altså erhvervskompetencer, der er aktuelle i forhold til reelle jobmuligheder.
Forslaget går ud på, at nyuddannede fra særlige uddannelser med høj ledighed kan søge om at få et halvt års ekstra studieforløb, som kan sammensættes af flere moduler, alt sammen rettet mod at give de studerende konkret viden, de kan bruge, når de kommer i job.
Det kunne være en jurist, der mangler sprogkompetencer for at forstå international ret, eller det kunne være en arkitekt, som får mulighed for at lære forhandlingsteknik og økonomistyring, så byggeprojekter ikke løber løbsk.
Der er nogle spændende perspektiver ved det her lovforslag, og i Venstre glæder vi os over, at nyuddannede måske kan få en øget specialisering gennem viden om en særlig branche.
Jeg kender f.eks. en, som er færdig med sin designuddannelse til sommer; hun er interesseret i at arbejde med design og fysisk indretning på hospitaler og patientmodtagelser.
Undersøgelser har jo vist, at netop måden, man indretter de fysiske rammer på, kan have stor indflydelse på, hvordan selve helbredelsen og patientforløbet vil være.
Vi glæder os også til at se, om uddannelsesinstitutionerne vil bruge den her chance til at arbejde mere på tværs, til at kombinere fagområder og rive mure ned mellem institutioner og fag.
Endelig glæder vi os til at se, om uddannelsesstederne vil spille en aktiv rolle med jobformidling og tage del i ansvaret for, at kandidater kommer videre i livet og ikke bare ind og ud af døren på et universitet, eller hvad det nu måtte være.
Så Venstre støtter forslaget.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-01-13:
Jeg anfægter, at virkeligheden er, som fru Meta Fuglsang siger, for der er ikke en videnskabelig undersøgelse, der gennemgår tingene og kommer med psykiatriske diagnoser, der indsendes til mig.
Så indtil videre bestrider jeg det, som fru Meta Fuglsang kalder virkeligheden.
Men i øvrigt har jeg ansvar for det hele.
Selvfølgelig har jeg det.
Det kan der overhovedet ikke være nogen tvivl om.
Men jeg kan jo altså ikke begynde at diagnosticere børnene.
Det har vi personer til, og vi har sørget for, at der på Røde Kors centre er de personer, der skal være, også de personer, der er i stand til at visitere videre til kommunerne, så børnene får den fornødne behandling.
Sådan er det.
Det bliver fremstillet, som om der overhovedet ikke er nogen, der tager sig af de børn.
De har jo en kreds af personer om sig hele tiden, men det kan jo også godt være, at der er nogle psykiatere, der mener, at børn skal til psykiater hele tiden.
Det kan være, at de har meget bedre af at komme til psykolog.
Det er jo ikke særlig unormalt, at børn, hvis de er kede af det, har ondt i maven, og så skal de sandelig ikke til en psykiater, så skal der tages hånd om dem på en anden måde.
Og det ved jeg at man forsøger på alle måder.
Men selvfølgelig er rammerne da mit ansvar.
Jeg mener, at rammerne er tilstrækkelige, og jeg mener, at der er virkelig mange tilbud til de børn.
Alle omkring dem og i regeringen er selvfølgelig af den opfattelse, at børn er en særlig sårbar gruppe.
Netop derfor er de igennem så mange visitationer undervejs i asylsystemet, og jeg forlader mig altså på de personer, der har begreb om asylbørn, og ikke på halvanden side i Ugeskrift for Læger, hvor man ikke kan læse noget som helst andet, end at det er Bedstemødre for Asyl, der har sagt, at de børn skal man undersøge.
Meta Fuglsang (SF), 2010-01-13:
Jeg kvitterer for, at ministeren påtager sig ansvaret for rammerne for de her børns ophold.
Det er jo ikke en akut situation, der er opstået, at der er nogle børn af afviste asylansøgere, der har psykiatriske problemer.
Altså, en tilfældig og meget, meget hurtig søgning på spørgsmålet om de her ting viser jo, at der i august 2008 kom en tilsvarende undersøgelse af nogle asylbørn, som havde psykiatriske problemer på grund af flytninger mellem lejrene og de meget lange opholdstider.
Spørgsmålet er, hvad vi overhovedet har lært af de erfaringer, som vi faktisk allerede har.
Så jeg vil gerne bede ministeren om at prøve at gøre rede for, hvad der er sket på baggrund af de erfaringer, vi allerede har på det her område.
For noget tyder jo på, set fra en helt almindelig lægmandsvinkel, at der ikke er sket nogen forandringer, nogen kvalitative forbedringer, for de her børn, selv om vi har denne viden.
Så hvad er der faktisk sket på baggrund af den viden, vi har?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-01-13:
Nu behøver man altså ikke at være ekspert for at forstå, hvordan de her asylbørn har det, og at mange flytninger selvfølgelig er skadeligt – det er det også i livet udenfor.
Der er jo ikke nogen, der flytter asylbørn for deres fornøjelses skyld.
Det gør man, fordi man ikke er herre over, hvad der kommer af asylansøgere udefra.
Man flytter dem kun, når det er strengt nødvendigt.
Så vil jeg sige: Jeg har ikke påtaget mig noget ansvar, jeg har ansvaret.
Det har jeg haft fra den første dag, jeg satte mig i stolen, og det har jeg sådan set også haft inden, i hvert fald en del af ansvaret, da jeg i mange år var ordfører på området.
Men man begrænser det altså.
Det er, som om man forsøger at give et billede af, at nogle skulle begynde at flytte rundt på børnene, fordi det morer dem.
Nej, man forsøger at begrænse det, men jeg vil godt hilse at sige, at det er mere end et puslespil at få det til at gå op, få udnyttet de pladser, der er, få åbnet nye centre osv.
Meta Fuglsang (SF), 2010-01-13:
Nu kan jeg forstå, at vi ikke kan imødese nogen større forbedringer eller undersøgelser af muligheder for forbedringer.
I en artikel i Politiken den 12. januar er ministeren citeret: »På spørgsmålet om, hvorvidt undersøgelsen giver anledning til at forbedre forholdene for afviste asylansøgere, mens de er i Danmark, siger Birthe Rønn Hornbech: » … Jeg gav dem bedre forhold, så snart jeg blev minister, men hvis de benytter det til yderligere pression over for mig, så må jeg jo genoverveje, om det var forkert at give dem bedre forhold.««
Så jeg vil gerne spørge, om der er nogle tiltag på vej på baggrund af det her, eventuelt nogle overvejelser om deres forhold, på baggrund af at det åbenbart opleves som pression mod ministeren, at de her tal overhovedet er kommet frem.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-01-13:
Nu er det jo mest dele af oppositionen, der bruger børnene som pression for at få ændret asylpolitikken.
Her tænker jeg ikke på fru Meta Fuglsang, men på det, vi hørte lige for lidt siden, og på parløbet mellem Enhedslisten og Radikale.
Det kender vi godt.
Det er, som jeg siger.
I og med at vi har fået en aftale med Irak, er ordningen om udflytning for den del af asylsøgerne suspenderet, og det, der ligger i mine ord, er, at det ikke nytter noget, at man tror, at ved at bilde asylfamilierne ind, at de bare skal holde ved, så kan de få en opholdstilladelse.
Derfor appellerer jeg også til fru Meta Fuglsang: Fortæl nu de familier, som vi andre har forsøgt igen og igen, at de er en udsendelsesposition.
De kommer fra et land, hvor vi har en udsendelsesaftale, og hvor Norge og Sverige har udsendt langt flere asylsøgere, end vi har.
Og de bliver udsendt.
Lad dog være at gøre pinen lang.
Lad dem dog komme hjem med alt det pik og pak, som de har fået samlet sammen, men de var her, frem for at politiet skal komme og hente dem uden varsel.
Det er det, jeg kan appellere til.
For hvis ikke vi har den ordning, at dem, der får afslag, bliver udsendt, så falder hele grundlaget for asylsystemet.
Hele tilliden til asylsystemet falder.
Man skal rette sig efter de afgørelser, der træffes af danske myndigheder.
Nanna Westerby (SF), 2010-01-13:
Jeg vil altså holde fast i, at når man er studerende, kommer det jo an på den økonomiske situation, man står i, og var det mig, som var ved at blive færdiguddannet, ville jeg da sætte mig ned og lave et regnestykke i et af mine budgetexcelark, jeg har liggende hjemme på computeren, for at se: Har jeg råd til det her, eller har jeg ikke råd til det her?
Har jeg råd til at blive ½ år længere på SU, end jeg egentlig havde regnet med, eller bliver jeg nødt til at gøre, som jeg havde planlagt, og komme op i en lidt højere indtægt?
Jeg kender i hvert fald rigtig mange, som planlægger deres liv efter, at de efter studiet kommer op på en højere indtægt end SU, i hvert fald dagpenge.
Så jeg vil igen sige, at 575 da er et skridt i den rigtige retning, men jeg vil bare gerne sætte spørgsmålstegn ved, hvor stor en effekt det her lovforslag vil have.
Og det er da bekymrende, hvis den eneste indsats, man gør, for at nedbringe dimittendarbejdsløsheden, er et pilotprojekt, som ikke engang kommer til at have en særlig stor effekt, fordi det hverken er attraktivt eller skaber finansiering til særlig mange forløb.
Så synes jeg da, det siger lidt om den indsats, regeringen gør for at nedbringe dimittendarbejdsløsheden, ungdomsarbejdsløsheden.
Marianne Jelved (RV), 2010-01-13:
Mange tak.
Jeg skal understrege, at jeg ikke vil tale om asyllovgivning eller udlændingelovgivning.
Jeg vil ikke tale om, hvorvidt folk, der er afviste, skal sendes tilbage – jeg går ind for, at loven holdes i Danmark.
Der var det jo en glæde i valgkampen i 2007 at opdage, at der var en meget stor politisk bredde og enighed mellem næsten alle partierne – mener jeg det var, næsten alle – om at prøve at forbedre vilkårene for asylansøgeres børn, når de boede på centrene, hvad enten de var afviste eller ikke havde fået færdigbehandlet deres sag.
Der blev opstillet nogle kriterier om, at når de pågældende familier havde været her i mindst 3 år og kom fra nogle bestemte lande, kunne man lade dem flytte ud i egen bolig uden for centeret.
Derfor er mit spørgsmål til ministeren: Når nu vi kan se fra Røde Kors' arbejde og deres anbefalinger, at det vil være en fordel for de familier, og børnene ikke mindst, at de efter 12 måneder kan komme til at bo i egen bolig, at børnene får mulighed for at gå i skole lokalt, og at de i øvrigt får lov til at bevæge sig i lokalområdet, i foreningslivet eksempelvis, kunne ministeren så ikke bidrage til en positiv udvikling her?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-01-13:
Altså, nu taler vi ikke om de afviste irakere, for de kan ikke flytte ud, men en udvidelse af ordningen for andre afviste grupper tør jeg ikke love.
Jeg mener ikke, det er rigtigt at sige, at de ikke kan komme i skole.
Jeg mener, at de på alle måder har mulighederne, også dem, der desværre har været her i så lang tid, fordi de ikke vil hjem, at de har fået en ungdomsuddannelse eller i hvert fald er i gang med det.
Så er der nogle regler om, at de ikke må modtage penge for praktik og sådan noget, men jeg mener, at der er gjort det, der kan gøres.
Nu er det min og regeringens politiske opfattelse, at de ikke kan arbejde – for det er der jo nogle der går ind for, men det gør vi ikke.
Hvis man er afvist, er endemålet, at man skal hjem.
Fru Marianne Jelved ved, at vi har forsøgt os med en opkvalificeringsordning, en kontraktordning, hvor man fik nogle muligheder, men det er der meget få, der har taget imod.
Fru Marianne Jelved ved også, at for dem, der har fået opholdstilladelse, er der vedtaget en repatrieringsordning her i Folketinget.
Nu må vi se, hvor mange der vil bruge den ordning.
Jeg synes, at vi giver mange tilbud, ikke bare til dem, der har fået opholdstilladelse og så alligevel er kede af det og hellere vil hjem, men også til personer, som overhovedet ikke er her lovligt.
De har simpelt hen så mange muligheder, og børnene får omsorg og undervisning.
Det nytter ikke noget, at man prøver at fremstille det på en anden måde, for sådan er det.
Marianne Jelved (RV), 2010-01-13:
[Lydudfald]
… at alle undersøgelser – de kommer jo en gang imellem, en bunke af dem, og der er lige kommet en for nylig – viser, at børn, der opholder sig i længere tid i et asylcenter, får psykiske problemer.
Nu har vi så en undersøgelse, der viser, at hvis de bor i egen bolig uden for centeret, alle andre vilkår uændret, får de det bedre, og de er i virkeligheden bedre rustet, når de så skal hjem.
Den udsendelse, som ministeren taler om, ændres jo ikke, ved at man bor et andet sted end i centeret.
Jeg kan se af Udlændingeservices juniopgørelse, at der opholder sig 567 børn i asylcentre, hvor de har været i mere end 4 år.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-01-13:
Nu bliver fru Marianne Jelved ved med at sige: Når de skal hjem.
De har skullet hjem i flere år, og det har de fået at vide.
De har fået en udrejsefrist, som ligger mange år tilbage.
Sådan er det.
Hvis det var nogen, som havde fået en midlertidig opholdstilladelse, som vi så f.eks. med jugoslaverne, ville det selvfølgelig være en helt anden situation, nemlig at vi vidste, at de skulle hjem på et senere tidspunkt.
Men her må jeg altså igen understrege, at det er personer, der skal hjem, og som selv trækker pinen ud.
Marianne Jelved (RV), 2010-01-13:
Så er det det sidste spørgsmål, går jeg ud fra.
Uanset om man er afvist eller ej, bor man jo i Danmark, og hvis man er afvist, er det på et meget usikkert grundlag.
Alle ved, at på et tidspunkt vil de under normale omstændigheder blive sendt hjem.
Når de stadig væk er her, er det jo bl.a., fordi regeringen ikke har været i stand til at sende dem hjem, for ellers var de jo sendt hjem.
Og så er det jo ikke mærkeligt, at forældrene også oplever situationen i det hjemland, de skal sendes hjem til, som uholdbar, for det må jo være det, der er grunden til, at de stadig ikke er sendt hjem.
Altså har vi som samfund og politikere ansvar for, at de behandles på en måde, som gør, at de ikke går helt i stykker.
Her ved vi, at man faktisk med et enkelt lille greb kan forbedre forholdene for dem og gøre dem mere psykisk robuste, nemlig ved at give mulighed for at bo i egen bolig uden for centrene.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-01-13:
Jeg synes godt nok, det er grove løjer at sige, at det er regeringens skyld, at forældrene ikke vil overholde de regler og de udrejsefrister, som de har fået flere gange.
Men altså, jeg gentager: Selv om forældrene ikke overholder reglerne, sørges der for børnene.
Der screenes af sundhedsplejersker, der er lægeundersøgelse, der er psykologundersøgelse, og når de bliver lidt ældre, er der stadig væk en sundhedsplejerske og stadig væk adgang til læge og sygeplejerske.
Der er børneundersøgelse som for danske børn.
De kommer i legestue, og når de bliver ældre, kommer de i klub, der er forskellige eksterne fritidstilbud.
De kommer i børnehaveklasse, de kommer i skole, der er forskellige pædagoger til at kigge på deres adfærd og deres trivsel.
De kan komme i ungdomsskole, de kan få ungdomsuddannelse, og i øvrigt står der tværfaglige team parat for at hjælpe dem, som har særlige problemer.
De får behovsbesøg, der er speciallæger, der kigger på dem, og man indberetter til kommunerne, hvis de har brug for yderligere socialpædagogiske tilbud eller særlig støtte.
Der er simpelt hen alt, hvad der er for danske børn – for familier, som ikke har lov til at være her.
Kirsten Brosbøl (S), 2010-01-13:
Det vil jeg meget gerne kvittere for.
Det er da en sjælden åbenhed over for at kigge på ændringsforslag, så det kan ministeren nok godt forvente at vi vil arbejde hen imod.
En anden ting, som Venstres ordfører var inde på, var det her med at kunne forlænge ordningen, hvis den viser sig at være en succes.
SF's ordfører var inde på, at der jo ikke er ret mange ressourcer til det, at der vil være relativt få pladser.
Hvis det her nu viser sig at blive en bragende succes, vil ministeren så, når vi kommer til finanslovforhandlingerne for 2011, overveje at forlænge den her ordning?
Det er jo også noget af det, som uddannelsesinstitutionerne påpeger, nemlig at hvis det her bare bliver for et år, hvor er så den store motivation for dem til at lave nogle helt nye og spændende forløb, sådan at det måske rent faktisk kunne få en effekt og bidrage med noget nyt i forhold til de unges uddannelser?
Helge Sander (V), 2010-01-13:
Det her er selvfølgelig med til at sætte fokus på en opkvalificering af den danske arbejdsstyrke, også den del af den, som kommer ud fra vores universiteter, og det kan vi alle sammen kun være interesseret i.
Men jeg synes ikke, det er rimeligt, at jeg skal forsøge at evaluere eller sætte mig til dommer over noget nyt, som vi kun har til første behandling i dag, så derfor vil jeg nu i første omgang lige se, hvordan og hvorledes det fungerer.
Men det er korrekt, at det i forbindelse med finanslovaftalen med Dansk Folkeparti kun er sat i verden for at gælde for 1 år i første omgang.
Det er fuldstændig korrekt.
Marianne Jelved (RV), 2010-01-13:
Jeg vil gerne spørge ministeren, hvad succeskriteriet for den her ordning er set med regeringens øjne.
Mit andet spørgsmål er: Har regeringen gjort sig nogen overvejelser om den gruppe af unge, der bliver færdige med deres uddannelse på erhvervsuddannelserne?
Jeg nævnte et par eksempler, mureren, SOSU-assistenten, ferskvareassistenten osv.
Helge Sander (V), 2010-01-13:
Jeg synes, at det er svært i dag præcis at sige, hvad succeskriteriet skal være.
Det er et nyt tiltag, det er et, der er blevet skruet sammen på forholdsvis kort tid.
Men jeg vil gerne understrege, at det, der også lægges op til i teksten, nemlig at der er mulighed for, er, at man justerer på de forskellige forhold efter ½ år, gør, at vi har mulighed for i forløbet også frem til næste års finanslovforhandlinger at se, om det her er en rigtig god løsning.
Det siger jo sig selv, at jeg selvfølgelig er betænkelig, i det øjeblik vi kun gør det til – kan man sige – et 11. semester.
Hvis det skal udvikle sig i den retning, kan man sige, at så tæller det med i statistikken, men det er jo ikke det, der hidtil har været vores politik.
Det er ikke det, vi har glædet os over i en periode, hvor vi har fået uddannelsestiden for de danske kandidater minimeret og mere i niveau med de øvrige europæiske lande.
Det her er derfor ikke bare tal, det er også, hvad vi får ud af det rent kontant i de enkelte tilfælde.
Marianne Jelved (RV), 2010-01-13:
Men det kunne jo være meget interessant, hvis man opstillede nogle succeskriterier, for ideen med det må vel være, at de unge kommer hurtigere eller nemmere i arbejde end dem, der ikke deltager i sådan et kompetenceforløb.
Er det ikke sådan noget, der også er hensigten?
Helge Sander (V), 2010-01-13:
Med hensyn til det sidste vil jeg sige, at der kan jeg igen bruge det her med, at det jo ikke løser alle problemer, og der er også andre tiltag, jævnfør den ordveksling, som fru Marianne Jelved havde med hr. Jesper Langballe, der er med til at løse andre problemer i den ledighedssituation, som vi er i.
Men jeg vil gerne sige med hensyn til det første, som fru Marianne Jelved spørger om, at jeg ikke synes, man kan sige, at de, der går ind i de her forløb, gerne skulle have lettere ved at komme i arbejde end dem, der ikke gør.
Udgangspunktet må jo være, at de kandidater, vi uddanner på universiteterne, er arbejdsparate.
Så erkender vi bare, at vi er i en situation, hvor presset på arbejdsmarkedet har en sådan karakter, at den uddannelse, man har, ikke direkte fører til et job, som kunne være ønskværdigt, og som man forventede, da man startede på uddannelsesforløbet, men som måske kræver en justering over i en mere merkantil retning eller i form af f.eks. en scient.pol., der kan fås ved hjælp af et fag på journalistuddannelsen, hvis vi nu tager Syddansk Universitet, og man kan så få et job i kommunikationsbranchen.
Det kan være i erhvervslivet eller i en organisation.
Det er vel således, at det jo er allerbedst, at man ikke skal ud i et ekstra forløb, men er det således, at det er nødvendigt, er det, vi tilbyder det, vi har på dagsordenen i dag.