runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-02-26:
Nej, men ... Det var svaret.
Går man ind for ytringsfrihed?
Ja, men ... Bladr!
Altså, det må jo være sådan, at der er konkrete eksempler på, at arbejdet i ministerierne er blevet dårligere på grund af offentligheden, siden det nu er så vigtigt for Socialdemokratiet at lukke ned.
Man har faktisk skiftet holdning fra det modsatte synspunkt til, at man nu vil lukke ned.
Så må det jo være så essentielt store problemer og ikke noget teoretisk snak, som man har fået at vide af nogle embedsmænd, som gerne vil arbejde i fred, men noget, man selv ved, noget, man kan fortælle om.
Fortæl!
Julie Skovsby (S), 2013-02-26:
Vi har set, at der er behov for at have et fortroligt rum, have et arbejdsrum, hvor man kan udvikle politik.
Der er brug for at finde en bedre balance mellem det behov og behovet for offentlighed.
Det er den balance, som man har fundet her med det nye lovforslag.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-02-26:
Mener fru Julie Skovsby virkelig, at det forholder sig sådan, at man i dag ikke kan lave ordentligt arbejde i ministerierne, fordi der er for meget offentlighed om arbejdet?
Julie Skovsby (S), 2013-02-26:
Her er et konkret eksempel.
Det er sådan, at ministre ofte får forelagt orienteringsskrivelser.
Det kan være forskellige indberetninger.
Og i de sager kan det ske at der ikke foretages yderligere på baggrund af de tal og dokumenter, der kommer frem,
Men man foretager sig ikke yderligere.
Hvis man så på et senere tidspunkt foretager sig yderligere i den samme sag, så vil de førstnævnte eksempler ikke kunne omfattes af § 24.
Hvis en minister ikke har foretaget sig yderligere på det givne tidspunkt, kan man ikke efterfølgende sige, at det fik han eller hun brug for i en konkret sag.
Så det er altså orienteringsskrivelser med tal, og det kan være forskellige forhold i politiet, det kan være Rigspolitiet, der indsender orienteringsskrivelser.
I den situation vil det være sådan, at foretager man sig ikke yderligere i den forbindelse, vil det ikke være omfattet af § 24.
Pernille Skipper (EL), 2013-02-26:
Det må ordføreren selvfølgelig gerne.
Fru Julie Skovsby siger, at man skal lægge mærke til ordene konkret grund og til ordene på et tidspunkt.
Jeg vil gerne bede fru Julie Skovsby om at lægge mærke til ordene vil få.
Altså, vi har at gøre med en sag, hvor det ikke lige nu er sådan, at ministeren bliver rådgivet i sagen, men man tænker, at han i fremtiden vil få brug for rådgivning på det her område, og så vil man kunne undtage dokumentet fra aktindsigt.
Synes ordføreren selv, at det virker særlig præcist?
Julie Skovsby (S), 2013-02-26:
Jeg mener, at man skal passe på med at udtale sig skråsikkert om, at en enkelt e-mail, et enkelt dokument, er årsagen til, at en sag kommer frem i lyset.
Jeg synes egentlig også, at der i den forrige debat lå et godt svar, nemlig at stille et udvalgsspørgsmål, altså at tage det her spørgsmål nærmere op.
Jeg synes bare ikke, at man kan udtale sig så skråsikkert om, at en enkelt e-mail, et enkelt dokument, er det, som giver udslaget i en sag.
Derudover synes jeg, at det er rigtig vigtigt at tilføje, at kontrol med magthavere ikke kun handler om offentlighedsloven.
Det er også Folketinget, der kontrollerer regeringen, det er statsrevisor, det er Rigsrevisionen, og det er Ombudsmanden, som er inde over.
Der kan være mange årsager til, at forskellige sager kommer frem, men lad os få det op i udvalgsbehandlingen – det synes jeg er en god idé.
Henning Hyllested (EL), 2013-02-26:
O.k., det kan man jo mene.
Men jeg forstår simpelt hen ikke den holdning, at der sådan nu er dokumenter, som skal fritages for aktindsigt.
Man snakker meget om, at man vil have et frirum, at embedsmændene skal have et frirum, og jeg ved ikke hvad.
Altså, man må dog formode, at når man rundtomkring i ministerierne og i embedsværket når frem til det niveau, hvor man ikke bare sidder og pjatter hen over bordet eller brainstormer, eller hvad man gør, men altså når frem til det niveau, at man begynder at formulere sig skriftligt – det er dog begavede mennesker, vi har med at gøre i ministerierne, går jeg da ud fra, det er da mit indtryk – så er det, fordi det er alvor, og så skal man selvfølgelig også kunne stå til regnskab for det.
Der vil der altså fremover med den nye lov blive en mulighed for at sige: Nja, det der er ikke et dokument; det har ikke rigtigt karakter af noget rådgivning eller noget.
Men hvem definerer det?
Det gør man selv.
Det er da en alvorlig indskrænkning i muligheden for aktindsigt, som skal skabe den åbenhed omkring vores demokrati, vi helst skulle have.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2013-02-26:
Jeg tror faktisk, at man først og fremmest kan sige, at det er et problem, hver gang en minister ønsker at brainstorme med en styrelse f.eks. og kaste omkring sig med vilde ideer og tænke højt og tænke store tanker.
Jeg tror sådan set, at undertegnede og fru Pia Adelsteen er enige om, at man engang imellem skal have lov til at tænke store tanker.
Men man kan jo være begrænset, hvis man frygter, at det kan ende på forsiden af en avis.
Det synes jeg også er et problem, altså at der så overhovedet ikke eksisterer dokumenter på området.
En ting er, hvad pressen kan få adgang til, en anden er jo, hvad Ombudsmanden og undersøgelseskommissioner og Rigsrevisionen osv. kan få adgang til.
Pia Adelsteen (DF), 2013-02-26:
Det er jo rigtigt, men vi kan også godt konstatere, at den kommission ikke på alle punkter var hundrede procent enige.
Det kan vi vel godt konstatere.
Jeg tror specielt, at man havde en debat om § 24's indhold, også i kommissionen.
Det er bare mit indtryk.
Jeg skal bare høre: Hvorfor ønsker man den her § 24 med begrundelse i, at samfundet ændrer sig?
Har man nogle konkrete eksempler på, at den eksisterende offentlighedslov simpelt hen er forfærdelig at arbejde med?
Nu ved jeg godt, at ordføreren ikke har været minister – og det er svært at få en minister til at svare på det her, skulle jeg hilse og sige – men alt andet lige: Hvad er det, der konkret gør, at det er så nødvendigt?
Jeppe Mikkelsen (RV), 2013-02-26:
Altså, man kan sige, at nogle af dem jo er konsekvensændringer osv.
Men jeg forstår godt fru Pia Adelsteens pointe, og jeg skal nok forsøge at lade være med at afvise den med det argument.
Jeg synes faktisk, at det er nogle fornuftige indskrænkelser.
Jeg ser dem ikke som forringelser som sådan, jeg ser dem i højere grad som en opdatering af loven.
Det danske samfund er ikke statisk, altså, det udvikler sig hele tiden.
Og det gør administrationen selvfølgelig også her omkring Christiansborg.
Derfor er der et behov for, at man også opdaterer lovgivningen på så vigtigt et område som området for offentlighedsloven.
Så nej, jeg synes, at det er nogle fornuftige tiltag, som ligger på bordet.
Det er trods alt en kommission med dygtige folk fra både medier, embedsværk og fra mange andre steder, som faktisk har siddet og udarbejdet det her lovforslag igennem 7 år.
Pia Adelsteen (DF), 2013-02-26:
Tak for det.
Må jeg ikke godt starte med at sige, at det selvfølgelig aldrig nogen sinde skal være sådan, uanset om det her er en sag, journalister er interesserede i eller ej, at man ikke tør skrive om den holdning, man nu engang har.
Det synes jeg er forfærdeligt.
Altså, vi har et land, hvor vi har åbenhed, demokrati, hvor vi har ytringsfrihed.
Selvfølgelig skal man kunne det.
Når det så er sagt, vil jeg også godt anerkende – for jeg vil ikke diskutere detaljer – at der er 26 forbedringer i lovforslaget, men vi kan vel også blive enige om, at der så er fem forringelser.
Kunne Radikale ikke overveje at sige ja til de 26 forbedringer og nej til de 5 forringelser?
Det ville være optimalt, synes jeg.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2013-02-26:
Jeg føler absolut ikke, at vi har været til salg for ingenting.
Jeg synes, det er en god balance, der er fundet med dette lovforslag, og jeg synes, at jeg har forsøgt at redegøre for det i min ordførertale.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-02-26:
Nu sad hr. Jeppe Mikkelsen jo ikke i Folketinget før valget, men jeg kan berolige hr. Jeppe Mikkelsen med, at det var fuldstændig de samme argumenter, hr. Tom Behnke havde dengang.
Det er fuldstændig som at høre Det Konservative Folkeparti.
Jeg kan så forstå, at den her ordændring, der ikke dækker over nogen indholdsændring, har tilfredsstillet den radikale retsordfører.
Nu lukker man i forhold til offentligheden ned for noget af det, der sker omkring de allerøverste magthavere her i landet.
Det er altså ny radikal politik, uden at man kommer med et eneste argument, måske ud over at man selv har fået nogle ministerposter.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2013-02-26:
Jeg tror nu ikke, at vi har overtaget De Konservatives argumenter, og jeg føler mig heller ikke sådan hjernevasket af hr. Tom Behnke eller noget i den stil.
Men jeg vil sige, at det selvfølgelig har været afgørende, at der er kommet den her præcisering med om ministerbetjeningsbegrebet.
Det var det, som var det absolut største modargument mod forslaget til ny offentlighedslov, og det er vi selvfølgelig meget tilfredse med er blevet præciseret, så vi undgår, at det bare bliver en blankocheck til at give afslag på aktindsigt.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-02-26:
Det er rart at høre, at hr. Jeppe Mikkelsen kerer sig om de regeringsvenlige journalister – det ville jo også være mærkeligt andet – men så må jeg bare sige, at resten af talen, uden at jeg skal fornærme nogen af de to involverede, er fuldstændig som at høre hr. Tom Behnke før valget.
Der er intet nyt, i forhold til hvad hr. Tom Behnke sagde før valget.
Det, der er det interessante, og som jo også interesserer ca. 45 pct. af den radikale hovedbestyrelse, er, hvad der har gjort, at Det Radikale Venstre har skiftet mening og nu har overtaget De Konservatives argumenter og ikke længere fremfører det, der hidtil var De Radikales argumenter.
Julie Skovsby (S), 2013-02-26:
I forhold til et fortroligt rum og i forhold til den ændring i samarbejdsstrukturerne, som jeg tror at vi alle sammen kan være enige om har fundet sted siden 1985, så synes jeg bare, at det er vigtigt at sige, ligesom jeg sagde i min ordførertale, at tiden er en anden.
Det er ikke bare lige at stikke hovedet ind på nabokontoret eller lidt længere nede ad gangen; det kan være, at vedkommende kollega med den faglige ekspertise, den decentrale faglige ekspertise, man inddrager, sidder i en helt anden bygning et helt andet sted.
Jamen så er det altså ikke længere bare at stikke hovederne sammen, så er det i dag e-mailkontakt.
Det er en anderledes måde, vi arbejder på i dag, end de gjorde i 1985.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2013-02-26:
Altså, nu har jeg jo ikke fulgt med i den debat i 2010.
Jeg ved godt, at der var nogle, der trak støtten, og jeg tror, at det, der måske skete, var, at der kom en masse kritik af forslaget, og så rendte man baglæns i forhold til det, man faktisk selv havde siddet med i.
Men det tør jeg ikke sige helt konkret, for jeg er ikke fuldstændig inde i debatten fra 2010.
Men jeg er godt bekendt med, at der er nogle, der har trukket støtten til det her forslag.
Christian Juhl (EL), 2013-02-26:
Jeg ved ikke, om det er rigtigt, hvad jeg har hørt, altså at det netop er alle andre end embedsmændene, der har trukket deres støtte efter en debat.
Det er jo dialektikken i en debat: at man udtaler noget, hører nogle andre sige noget, bliver klogere og måske tager et nyt standpunkt.
Det er vel også almindeligt i SF.
Derfor tænker jeg, at det er der vel ikke noget odiøst i.
Det, der er interessant, er, at et mindretal, som er alle andre end embedsmændene, gør det og siger: Hov, der er måske noget, vi lige har overset her.
Og hvis nu det er rigtigt, skulle det så ikke også være sådan, at vi som politikere satte os ordentligt og grundigt ind i det, for så var det måske et faresignal.
Vil SF's ordfører love mig, at hun, inden vi vedtager det her lovforslag, sætter sig ind i, om det er rigtigt, og hvad årsagen er til, at de har trukket støtten?
Morten Bødskov (S), 2013-02-26:
Der er ingen grund til at tro, at der skal være tale om nogen som helst form for konflikt.
Det første led handler om, at § 29 som sagt baserer sig på en udvidelse, i forhold til hvilke muligheder man har for at få indsigt i dokumenter, altså her interne faglige vurderinger, som fremgår af et fremsat lovforslag eller en offentliggjort redegørelse eller en handleplan.
Formålet med det er at styrke den demokratiske beslutningsproces.
Det er det, der står i aftaleteksten.
Så er det klart, at der i Offentlighedskommissionen var nogle, der ønskede at gå videre, således at der også kunne være adgang til aktindsigt i interne faglige dokumenter, som findes i dokumenter, der er udarbejdet til brug for ministerrådgivning.
Det kunne f.eks. være noget af det, der har været til debat.
Det kan være møder i regeringens koordinationsudvalg eller økonomiudvalg.
Det er der, skillelinjen går, og det er der, hvor altså kommissionens flertal ikke har anbefalet man går hen netop for at beskytte den interne beslutningsproces i en regering.
Og det er der, hvor regeringen også har valgt så at sige at følge flertallet i kommissionen, altså at vi stopper ved udvidelsen, som er en udvidelse i forhold til de fremsatte lovforslag, her retten til at få aktindsigt i en intern faglig vurdering.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-02-26:
Hvordan kan disse to ting være korrekte på samme tid?
Morten Bødskov (S), 2013-02-26:
Det er rigtigt.
Pia Adelsteen (DF), 2013-02-26:
Så skal jeg forstå udtalelsen fra 2010 på den måde, at det ikke var en begrundelse for § 24, man manglede, men blot en præcisering?
Det er sådan, jeg forstår justitsministerens svar, altså at det ikke er selve § 24, der overhovedet er noget galt med, men at det simpelt hen var et spørgsmål om, at det blev mere præcist, sådan at man ikke kunne sætte gummistempler på.
Morten Bødskov (S), 2013-02-26:
Det er det faktum, at vi og jeg delte den nervøsitet, som var i den politiske debat, om § 24, altså den såkaldte ministerbetjeningsregel.
Det tror jeg ikke var nogen hemmelighed.
Jeg husker også adskillige møder med fru Pia Adelsteen, hvor lige nøjagtig nervøsiteten kom på bordet, og spørgsmålet var, hvordan vi kunne håndtere den og ramme den ind.
Og det er det, vi har gjort nu, altså så at sige præciseret anvendelsen af den.
Det er det, der gør, at jeg personligt og selvfølgelig regeringen mener, at det, der nu ligger, nemlig den udgave af § 24, er betydelig klarere.
Og risici for misbrug, som jo også var det, debatten handlede om, er mindre.
Det er blevet præciseret.
Anvendelsen af den er blevet klargjort, og det er altså understreget, at der ikke skal være tale om en blankocheck eller afslag på aktindsigt, man så at sige kan trække i en automat.
Pia Adelsteen (DF), 2013-02-26:
Tak for det.
Jeg vil egentlig gerne høre, hvad det er, der er sket, siden justitsministeren i 2010 sagde: Indholdet i den foreslåede § 24 savner for mig at se enhver begrundelse.
Hvad er det, der er sket, og som har gjort, at begrundelsen nu er god nok?
Morten Bødskov (S), 2013-02-26:
Det, der står, vedrørende § 29, er en udvidelse i forhold til det, der er gældende ret i dag, for så vidt angår spørgsmålet om interne faglige vurderinger, når der bliver fremsat et lovforslag, en handleplan eller en redegørelse.
Det er en udvidelse i forhold til de muligheder, der er i dag.
Per Clausen (EL), 2013-02-26:
Det vil sige, at det ikke er rigtigt forstået, når fru Pernille Skipper siger, at der faktisk i §§ 28-29 sker en begrænsning i forhold til § 24.
Det er jo også interessant.
Så er vi jo lidt lige vidt, vil jeg sige.
Morten Bødskov (S), 2013-02-26:
Jamen det står jo direkte i den nye § 24, hvordan forholdet er til §§ 28 og 29, så det kan hr. Per Clausen læse der.
Altså, vigtigheden af ekstrahering er understreget i paragraffen, så det kan hr. Per Clausen læse der.
Og det nye er altså som sagt, at i modsætning til i dag bliver der åbnet op for adgang til interne faglige vurderinger, som f.eks. fremgår af et lovforslag, en offentliggjort redegørelse eller en handleplan.
Det bliver der åbnet op for, det er der ikke mulighed for i dag.
Så er det rigtigt nok, at der er nogle i kommissionen, der mener, at man skulle gå videre.
Men det er svært andet end at fremstille det, der rent faktisk står i lovforslaget, som en udvidelse af mulighederne for at få indsigt i grundlaget for eksempelvis et fremsat lovforslag.
Per Clausen (EL), 2013-02-26:
Nu er jeg jo heldigvis ikke jurist, så derfor tror jeg nok, det var lidt svært for mig at forstå det, der lige blev sagt.
Men vi prøver, uden alt for mange juridiske spidsfindigheder.
Jeg vil bare spørge justitsministeren, om det er rigtigt forstået, at det faktisk er sådan, at uanset om man er undtaget fra offentlighed i henhold til § 24, skal der ekstraheres.
Altså, det er bare for at være helt sikker på, at jeg forstod det rigtigt, for jeg tror nok, at det var det, justitsministeren forsøgte at svare, selv om fru Pernille Skipper antydede, at der stod noget andet i paragraffen.
Morten Bødskov (S), 2013-02-26:
Hvad angår de interne faglige vurderinger, vil jeg anbefale fru Pernille Skipper at læse side 56 i lovforslagets andet afsnit – der står det beskrevet, hvad der gælder i forhold til de interne faglige vurderinger.
Det, jeg tror måske kan skabe grundlag for lidt forvirring, er, at der i kommissionen, blandt kommissionsmedlemmerne, var uenighed om, hvor langt man så at sige skulle gå, i forhold til hvor mange interne vurderinger, man skulle ekstrahere, altså være klar til at offentliggøre.
Det nye med § 29, som ikke er gældende i dag, er altså, at vi åbner op for, at der skal være adgang til såkaldte interne faglige vurderinger, der f.eks. fremgår af et fremsat lovforslag eller en offentliggjort redegørelse eller handlingsplan.
Hvis der fremgår en intern faglig vurdering af lovforslaget, er det noget, som skal og nu kan offentliggøres.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-02-26:
Jeg spurgte sådan set ikke til, hvad kommissionens flertal og mindretal måtte mene.
Jeg spurgte til, at der i aftalen, som justitsministeren vel selv har indgået, det går jeg ud fra, står:
Selv om oplysningerne findes i et ministerbetjeningsdokument.
Men i lovforslaget står der: Det gælder dog ikke oplysninger om interne faglige vurderinger, som findes i dokumenter, der er udarbejdet til brug for ministerrådgivning.
Skal det forstås på den måde, at man internt i ministeriet har lavet et måske semantisk snyderi i forhold til sine støttepartier eller medregeringspartier – det skal jeg ikke kunne gøre mig klog på – men at der altså er en forskel på, hvad et ministerbetjeningsdokument er, og hvad et dokument, der er udarbejdet til brug for ministerrådgivning, er?
Så er det da klart, at offentligheden bliver ført bag lyset.
Morten Bødskov (S), 2013-02-26:
Jeg er ked af at måtte sige det, men der er altså ikke nogen, der bliver ført bag lyset.
Og det, at Justitsministeriet skulle stå bag en større vildledning af offentligheden i den her sammenhæng, hvilket jeg lidt forstår hr. Simon Emil Ammitzbøll forsøger at antyde, må jeg på det kraftigste afvise.
Der er fuldstændig overensstemmelse mellem det, der står i aftalen, og det, der står i lovforslaget.
Pia Adelsteen (DF), 2013-02-26:
Jeg vil blot meget kort godt sige tak for debatten.
Jeg synes, det er vigtigt, vi har den her debat.
Uanset hvem der i øvrigt kommer med forslagene, er det jo vigtigt, at vi gør noget for ofrene.
Det er faktisk det, vi alle sammen, kan jeg høre på debatten, går ind for.
Så kan vi synes, at der er noget, der er godt, og noget, der er skidt, og noget, der er bedre end noget andet, men det er i hvert fald noget, vi er obs på.
Jeg synes bare, som hr. Tom Behnke nævnte, at det er vigtigt, at vi ligesom forsøger at undgå, at ofre venter i årevis på erstatning.
Det er simpelt hen ikke rimeligt.
Det er ikke alle, der kan få lån, det er ikke alle, der har forældre, der kan hjælpe, eller børn, eller hvad det nu måtte være.
Det er det, der er vigtigt.
Tak til Venstre for så klart at støtte forslaget, sådan er det jo også en gang imellem.
Så tak for debatten.
Tom Behnke (KF), 2013-02-26:
I forlængelse af den af hr. Simon Emil Ammitzbøll netop afholdte ordførertale kunne man jo også spørge sig selv, om ikke regeringen, hvis det virkelig var sådan, at man ønskede, at der skulle laves en fælles løsning, kunne have indkaldt partierne og taget dem med på råd, og så kunne vi i fællesskab have lavet et forslag, men fred nu være med det.
Når vi har været med til at fremsætte beslutningsforslag B 40, er det, fordi vi er meget, meget optaget af, at der bliver gjort noget mere og noget bedre i forhold til ofrene.
Der kan gå både 2, 3 og 4 år, inden man har fundet frem til, om der skal udbetales erstatning, og i givet fald hvor meget.
Og de her ofre må selv betale for at komme videre med deres liv, må selv have penge op af lommen, må i banken og låne penge for at komme videre med deres liv.
Det er helt, helt uhørt og urimeligt, for det, vi skal huske, er, at samtidig med det træder hele det offentlige apparat jo i karakter og funktion og gør alt, hvad man kan, i forhold til gerningsmanden.
Vi skal selvfølgelig også gøre noget for gerningsmanden, vi skal sørge for, at han holder op med at lave kriminalitet i fremtiden – eller hun – men det, der er vigtigt, er, at vi også gør noget for ofrene, og det har vi simpelt hen været for dårlige til.
Der har været forskellige tiltag undervejs, vi har forbedret ofrenes retsstilling, også mens vi havde den borgerlige regering, ingen tvivl om det, men det kan gøres endnu bedre.
Og specielt hvad angår udbetaling af erstatning til ofrene, hænger det i bremsen i alt for mange sager.
Derfor er det også rigtig godt, at regeringen nu har taget initiativ til at komme med et forslag, hvor der bliver strammet op på det her, hvor man rent faktisk sætter det på dagsordenen.
Der kommer fokus på det, man sætter tempoet op i forhold til at få afgjort de her sager, få udbetalt noget erstatning eller i det mindste få udbetalt acontoerstatning.
For hvis regeringsforslaget er sådan et »kan«-forslag, at nu kan der udbetales acontoerstatning, så ved vi jo godt, at det bliver der så kun i de sager, hvor det allerede sker i dag, og så kommer vi ikke videre.
Så er det kun ord uden handling, og det, vi er meget optaget af under behandlingen af det her beslutningsforslag, udvalgsbehandlingen og det kommende forslag fra regeringen, er at blive helt sikre på, at vi ikke i fremtiden har nogen sager, hvor offeret skal vente i årevis uden at få erstatning, uden endog at få en acontoerstatning.
For ofte er det jo bare et spørgsmål om, at man diskuterer, om der skal gives 50 eller 60 pct. eller 60 eller 70 pct., og så kunne man jo starte med at udbetale det, som man er enige om, og så kan offeret komme videre med sit liv.
Vi er her i landet for dårlige til at tage hånd om ofrene.
Det er derfor, vi har fremsat beslutningsforslaget, og det er derfor, at vi med tilfredshed har set, at regeringen har samlet handsken, som vi har kastet, op og taget sagen på bordet og sørger for, at der kommer nogle nye spilleregler.
Og vi glæder os meget til at se det konkrete forslag.