Merete Riisager (LA), 2015-05-08:
Vi behandler nu lov om Ligebehandlingsnævnet, L 197.
Det er en lov, som omhandler en debat, som Liberal Alliance i høj grad har været aktiv i – jeg vil næsten sige, at Liberal Alliance måske var dem, der startede debatten ved at sige, at vi skal en bagatelgrænse i Ligebehandlingsnævnet.
Derfor vil jeg starte med at sige, at det jo altså er rigtig positivt, at man kan have debatter på tværs af partier, hvor regeringen simpelt hen lytter til sund fornuft, også selv om de sådan rent mandatmæssigt ikke er tvunget til det.
Når det er sagt, vil jeg sige, at i Liberal Alliance har vi den holdning, at den model, man her har skabt, ikke er den model, vi ville have foreslået, men vi anerkender som sagt, at man faktisk gør noget.
Ligebehandlingsnævnets opgave er jo at varetage borgernes interesser, og vi har været i en situation, hvor det har været svært at se, at det egentlig var det, som nævnet gjorde.
Det er klart, at det ikke er et nævns opgave at genere borgerne i deres almindelige daglige gøremål, herunder at drive en frisørforretning, tage på strikkefestival, arrangere et arrangement for bekæmpelse af kræft på et fodboldstadion, indrette en kvindeetage på et hotel osv. osv.
Det, der er dette nævns opgave, er selvfølgelig at varetage borgernes interesser i de tilfælde, hvor de faktisk er blevet diskrimineret, hvor de står i en situation og gerne vil gøre noget og ikke har haft mulighed for det, hvor de simpelt hen er blevet diskrimineret på baggrund af deres køn, deres religion, deres etnicitet eller deres alder.
Det er vigtigt, at vi får kigget på, hvad karakteren af de sager, der kommer ind i nævnet og bliver behandlet, er.
Det er jo altså ikke nok, at en borger føler sig krænket.
Den her følelse er ikke interessant, det, der er interessant er, om der er sket en reel krænkelse.
Derfor mener jeg, at vi juridisk må ind og arbejde med, hvad motivet er.
Der kan gives mange eksempler, men et eksempel, hvor man har en rigtig diskrimination, kan være, dengang man havde apartheid i Sydafrika.
Man havde to bænke, en til de sorte og en til de hvide.
Og hvis man kun så på handlingen, kunne man sige, at alle fik et sted at sidde, alle kunne sidde ned, men motivet var så klart diskriminerende, at der i høj grad var tale om diskrimination.
Her vil jeg sige at der jo ikke er tale om diskrimination; der er tale om en praksis, hvor frisører igennem mange år har fundet ud af, at kvinder generelt bruger mere tid i frisørstolen, og så har man indrettet priserne derefter.
Det handler ikke om, at frisøren vil nedgøre kvinder, stille dem ringere eller sætte dem bagest i køen.
Det er simpelt hen en praktisk foranstaltning, og man kan også forestille sig en situation, hvor kvinder, der er korthårede, kan forhandle sig til en helt anden pris hos en bestemt frisør.
Strikkefestivalen er endnu et eksempel – de har givet gratis adgang for nogle ældre herrer.
Der er ikke tale om, at man nedgør mænd eller regner dem for dårligere til at betale indgangsbilletten, der er ikke noget nedgørende syn over for ældre herrer, der er på spil der.
Samtidig har vi også nogle sager, som ikke bliver behandlet i Ligebehandlingsnævnet.
Det er også blevet nævnt her fra talerstolen, f.eks. de mange mandlige pædagoger, som arbejder hver dag under nogle retningslinjer, som faktisk, vil jeg mene, er diskriminerende.
De kan ikke skifte ble, de kan ikke give et kram, de må ikke tage børn på skødet.
Der kan man godt sige, at der er tale om, at man definerer mandlige pædagoger ud fra en urimelig forestilling om, at de er potentielle seksuelle krænkere, og den måde, man så definerer dem på, bliver reelt ødelæggende for deres arbejde.
I Liberal Alliance havde vi helt klart foretrukket, at man havde lavet et gebyr, et gebyr, som sagde noget om, at man faktisk mente det, når man indgav en klage – det synes jeg er helt rimeligt, det har man på alle mulige andre områder – og derudover også, at man får lavet den her afgrænsning af diskrimination.
Det mener jeg altså er en vej, som vi skal slå ind på, og som vi skal arbejde videre med, men samtidig vil jeg som sagt gerne kreditere regeringen for at have lyttet til sund fornuft og trods alt have lavet en model, selv om det ikke er den, som vi i Liberal Alliance ville have valgt.
Tak for ordet.