Poul Henrik Hedeboe (SF), 2007-05-08:
Fra SF vil vi også godt takke ministeren for redegørelsen og også takke administrationen, som har fungeret fremragende, delegationen med formanden i spidsen har ydet et godt stykke arbejde.
Fra selve rapporten vil jeg prøve at trække fire ting frem, to på den side, hvor vi er enige i den linje, der er lagt, og så to problemområder.
Omkring selve formålet at koncentrere sig om kærneområderne, menneskerettighederne, er vi meget enige i den linje, der er lagt.
Det er klart, at vi har et europæisk samarbejde i EU, og at der er en overlapning af opgaver.
Vi har nogle lande, der står uden for EU, Rusland som det mest iøjnefaldende eksempel, men sådan lidt nærmere vores egen kreds er der vel også Norge og en række andre lande.
Her kan vi sige, at Rusland og nogle tidligere sovjetstater ikke går efter at komme ind i det europæiske samarbejde.
Jeg ved ikke, om det er oplagt, men i hvert fald er virkeligheden sådan, at de med en lidt større berettigelse går efter at brede samarbejdet ud til sociale områder, til miljøområder, landbrug osv.
Og der er vi i SF meget enige i, at vi altså forsøger at snævre det ind til hovedområdet: menneskerettigheder.
Så der er vi helt enige i det, der sker.
Men vi har også en forståelse for, at der selvfølgelig er nogle andre interesser i andre lande.
Det andet er vel næsten det største område af praktisk art, det er domstolens arbejde.
Hvis man lige regner efter, har den vel næsten et efterslæb på 3 år, eller skal vi sige 2½ år, hvad angår sager.
Der blev behandlet 30 sager sidste år, og der blev afvist 12. Man kan godt lige spekulere over, om det forholder sig sådan, at de 12 afviste sager blev afvist, fordi der ikke blev reflekteret fra dem, der havde rejst sagerne.
Er det, fordi sagerne er blevet gamle?
Hænger det sammen med, at vi faktisk har et stort efterslæb, for så er det jo næsten endnu værre.
Jeg vil da godt stille det spørgsmål, om det er sådan, det forholder sig.
Der var altså 42 sager, som kom igennem, og de 12 kan man jo sætte et spørgsmålstegn ved.
Så kom der 55 nye sager til, og vi har et efterslæb på 90.
Det er alvorligt, og jeg synes da, at vi skulle overveje, når vi nu sidder og venter på, at vi får russerne til at skrive Protokol 14 under, så vi kan få nogle af afhjælpningsforanstaltningerne i gang, om ikke det var en idé at putte ekstra ressourcer ind til at sørge for, at vi fik den domstol op at køre, så vi fik den ajour.
Det må være et meget centralt område, det må være meget vigtigt.
Jeg anerkender, at der bliver arbejdet i den rigtige retning.
Så til to problematiske sager.
Sidste år havde vi jo en diskussion omkring ECRI, altså Kommissionen mod Racisme og Intolerance, men den blev ikke færdig, der kom nogle efterdønninger fra den.
Det bliver her i redegørelsen fremstillet meget straight med, at der er nogle rapporter for de enkelte lande.
I 2005 var der altså en redegørelse for Danmark, og i 2006, lige omkring hvor vi havde diskussionen sidste år, kom rapporten frem her.
Så var der efterfølgende en opfølgning af den.
Det er rigtigt, at vi diskuterede det meget sidste år, og jeg var selv med til at kritisere regeringens holdning, fordi baggrunden jo var en skarp rapport om danske forhold for asylansøgere.
Det er også rigtigt, som den tidligere ordfører for De Radikale sagde, at det virkede, som om der var sådan en slagplan for regeringens side: Hvordan får vi luften taget ud af det her, hvordan får vi slået hårdt igen?
Vi vil godt inspirere de andre lande.
Det er en opgave, og det er hovedopgaven.
Det er det, vi arbejder på.
Så er der nogle lande, bl.a. vores eget, som har en lang tradition for demokrati, som har en lang tradition for at have rimeligt styr på menneskerettighederne.
Vi har sammen med vores tætte naboer en moralsk forpligtelse til at gå i front, til at vise et eksempel, til at være foran.
Det var ikke det, vi gjorde i den her sag, og det er beklageligt.
Det burde vi have gjort.
I stedet for blev det til et eksempel på, at hvis bare man går til angreb, så kan man så tvivl om det, og det ser ikke pænt ud.
Vi burde have gjort det lidt anderledes.
Vi står faktisk som en rimelig stærk stat over for en rimelig svag administration i ECRI.
Det andet område er den resolution, som blev diskuteret i Europarådet i juni 2006 om CIA-fly, hvor vi igen kunne gøre det på to måder.
Vi kunne sige: O.k., det kan godt være, at det ikke ser ud, som om problemet er størst for Danmark.
Men det havde set pænt ud, hvis vi havde sagt: Det her vil vi til bunds i, der er et problem, og vi vil finde ud af, om der også er nogle hjørner i Danmark; det går vi tæt på.
Sådan burde vi have handlet der.
Det var de fire ting, som det umiddelbart faldt i min lod at sige noget om.