Eva Kjer Hansen (V), 2006-12-12:
Historierne om den enkelte kvinde, der bliver udsat for kvindehandel, er noget, der gør os alle oprørte, for det menneskesyn, der ligger bag sådanne handlinger, stemmer langt fra overens med de værdier, vi har om ligeværd og ligestilling og næstekærlighed.
Og i regeringen tager vi vores ansvar for at bekæmpe handelen med mennesker.
Handlingsplanen til bekæmpelse af kvindehandel fra 2002 og tillægget om børn fra 2005 har dannet ramme om regeringens indsats på området.
Og Danmark var faktisk det første nordiske land, som fik en handlingsplan.
Vi var altså tidligt ude med initiativer, og jeg synes, det med al tydelighed viser, at dette er et område, som regeringen prioriterer og tager alvorligt.
Da vi lancerede handlingsplanen til bekæmpelse af kvindehandel, startede vi stort set på bar bund, og der var brug for at prøve forskellige metoder af for at finde ud af, hvordan vi bedst kunne støtte ofrene.
Igennem årene har vi også lagt vægt på at opbygge samarbejdsrelationer og skabe institutioner, der passer til behovet.
Og det tror jeg er en meget dansk tilgang, vi har til det problem.
Lad mig nævne nogle eksempler på den indsats, vi har sat i gang:
For det første er der lagt vægt på opsøgende arbejde over for de handlede kvinder.
Gadearbejdere, der taler kvindernes sprog, laver opsøgende arbejde på gaden og på massageklinikker med udenlandske prostituerede.
Det sker lige nu i Københavns Amt, Vejle Amt, Sønderjyllands amt og i Århus.
Kvinderne får informationsmateriale om deres muligheder for at få hjælp i Danmark, og materialet er produceret på 11 sprog.
Der er oprettet en hotline, hvor ofre for kvindehandel kan få oplysninger om rettigheder og muligheder for støtte.
Hotlinen kan også benyttes, hvis man har mistanke om, at en kvinde kan være handlet.
For det andet er der lagt vægt på konkret hjælp og sikkerhed for ofrene.
To krisecentre er også i stand til at modtage ofrene.
Her gives tilbud om psykologhjælp, lægehjælp og generel krisehjælp, så de også kan få bearbejdet deres oplevelser.
Langt de fleste tager imod sundhedstilbuddet.
Der er f.eks. blevet foretaget 31 aborter siden 2003; et trist tal, der jo tydeligt viser, at der er brug for netop den slags tilbud.
I Vejle har man startet en lille sundhedsklinik, hvor udenlandske prostituerede kan komme og få behandling og tale med sundhedspersonale.
Jeg har selv haft muligheden for at besøge dem, og det er et rigtigt godt tilbud.
For det tredje er der lagt vægt på forskellige former for samarbejde.
Der er oprettet nationale netværk af sociale organisationer og myndigheder, der udveksler erfaringer og informationer om udvikling.
Reden-Stop Kvindehandel har opbygget et internationalt netværk af organisationer, som kan hjælpe ofrene i deres hjemlande.
Foreløbig er der kontakt til mere end 100 organisationer i hjemlandene.
For det fjerde er der lagt vægt på folkelig oplysning og opmærksomhed.
Ud over de forskellige kampagner og konferencer har f.eks. Kvindemuseet i Århus iværksat forskellige aktiviteter.
Der har været debataftener og teaterstykker, og projektet prostitution og kvindehandel i Århus har udarbejdet undervisningsmateriale til 8.-9. klasser.
Der har også været en udstilling om prostitution og kvindehandel, som har været med til netop at sætte fokus på de problemer, der er.
I sensommeren lancerede jeg en større informationskampagne mod handelen med kvinder.
Kampagnen forløb under overskriften »Du har et valg, det har hun ikke«, og jeg tør godt kalde kampagnen for en succes.
Faktisk medførte den, at 65 mennesker henvendte sig direkte på telefon med mistanke eller spørgsmål om handel, og 22 af dem gik direkte videre til politiet.
Det medførte også, at folk i almindelighed er begyndt at tale mere om problemet både hjemme og på arbejdspladserne.
Kampagnen har også vist, at det nytter at sætte ind med oplysning og debat – også om køb og salg af sex.
Jeg er sikker på, at mange mennesker gerne vil tage ansvar, de vil hjælpe ofrene og have dømt bagmændene.
Vi har lært meget af de sidste 4 års arbejde.
Det er også vigtigt, at de sociale organisationer samarbejder med hinanden, og at myndigheder og sociale organisationer samarbejder.
Det gælder om at gøre det så svært som muligt for bagmændene at operere i Danmark.
Og det bliver svært for bagmændene, hvis nettet mellem myndigheder og sociale organisationer bliver tæt og finmasket, og hvis vi sørger for at udveksle oplysninger om den seneste udvikling eller om konkrete ofre, der har brug for støtte.
For så er det, vi kan gøre det surt for bagmændene og hjælpe så mange ofre som muligt.
De fleste kvinder bliver nemlig fundet af politiet.
Hvis politiet har et tæt samarbejde med de sociale organisationer, ja, så vil de hurtigt henvise kvinderne til dem, og samtidig vil de sociale organisationer kunne støtte kvinderne, hvis de ønsker at afgive vidneforklaring.
Evalueringen af handlingsplanen peger på, at den har haft en positiv effekt.
Overordnet er initiativerne gennemført, kvinderne modtager støtte, og sundhedstilbuddene bliver meget brugt.
Evalueringen peger bl.a. også på, at der har været samarbejdsproblemer mellem de sociale or ganisationer.
Det har bl.a. betydet, at der kun er sket en begrænset videndeling både mellem de sociale organisationer og myndighederne.
Evalueringen anbefaler derfor, at det sociale arbejde i højere grad skal koordineres og kvalitetssikres, og indsatserne, ja, de skal løbende monitoreres.
Det anbefales endvidere, at en central instans skal koordinere de tværgående aktiviteter i handlingsplanen, mens samarbejdet mellem organisationer og myndigheder på lokalt plan skal fortsætte, forbedres og formaliseres.
Endelig peger evalueringen på, at kun få kvinder har taget imod tilbuddet om at blive modtaget af en organisation i hjemlandet.
Og det tror jeg vi godt vil kunne gøre bedre fremover.
Den ny handlingsplan skal bygge videre på erfaringerne fra den nuværende plan, men også indeholde en del nye tiltag.
For det første er vi indstillet på at udvide refleksionsperioden, så ofre for menneskehandel, der samarbejder med myndighederne om forberedt hjemsendelse, kan få en udrejsefrist på 100 dage.
Den forberedte hjemsendelse involverer, at ofret vil blive modtaget af en organisation i hjemlandet, når dette er muligt.
Det betyder også, at ofrene skal indvillige i at indgå i et forløb i Danmark med tilbud om psykologisk, juridisk og socialpædagogisk hjælp samt sundhedsfremmende behandling.
På den måde vil den enkelte blive styrket og dermed være mindre sårbar for at blive handlet igen, når vedkommende vender tilbage.
Der er således tale om en forebyggende indsats, og ofret får også tid til at tænke over, om han eller hun vil vidne mod bagmændene.
Her tror jeg der ligger en opgave for sociale organisationer i at overbevise den enkelte om, at vedkommende bør vidne.
For det andet er den nye handlingsplan en plan, der gælder alle mennesker, der er handlede.
Planen skal f.eks. dække kvinder, der er solgt til prostitution, børn, der er handlede til lommetyveri eller mennesker, der er handlede til tvangsarbejde.
Det har vist sig, at det i praksis på gadeplan er meget vanskeligt at skelne mellem de handlede kvinder og udenlandske kvinder, der kommer hertil mere eller mindre frivilligt for at arbejde som prostituerede.
Derfor har det opsøgende sociale arbejde fremover alle udenlandske prostituerede som målgruppe, og indsatsen skal sammentænkes med det opsøgende arbejde, der jo allerede bliver udført blandt danske prostituerede.
For det tredje ønsker jeg også at oprette et videns- og koordinationscenter for menneskehandel, som netop skal koordinere det sociale arbejde og sikre en helhedsorienteret indsats.
Med udgangspunkt i de lokale organisationer, der allerede eksisterer på området, skal videns- og koordinationscentret sikre, at de lokale opsøgende team samarbejder og deler viden, samt at indsatsen spredes, så den er geografisk dækkende.
De sociale metoder skal dokumenteres, og de skal udvikles, og det skal sikres, at de lokale organisationer arbejder ud fra samme kriterier og samme metoder.
Dette center skal også være knudepunkt for national og international viden om menneskehandel og dokumentere udviklingen løbende.
Endelig vil jeg for det fjerde styrke det internationale samarbejde omkring handel med mennesker både i EU og i Norden.
Vi har som modtagerland et ansvar for at forebygge menneskehandelen og menneskeefterspørgslen.
Det ansvar har indtil videre bl.a. udmøntet sig i to kampagner målrettet især kunderne.
Men jeg vil også gerne bidrage til at intensivere indsatsen i afsenderlandene.
Det er jo helt afgørende, at vi får sat projekter i gang med det mål at forhindre, at kvinder og unge piger overhovedet lokkes hertil.
Hvis vi for alvor skal arbejde på at forebygge handel med kvinder, må vi derfor samarbejde, allerede inden kvinderne bliver rekrutteret, og vi må i højere grad bruge hinandens erfaringer og netværk.
På baggrund af et nordisk-baltisk ministermøde i oktober, som jeg tog initiativ til, iværksætter vi et projekt, der sætter ind med en social, forebyggende indsats i nogle af afsenderlandene over for 14-18-årige sårbare unge.
Og jeg har også i EU-sammenhæng taget initiativ til, at vi fremover sikrer et øget samarbejde og et større fokus på handel med mennesker både inden for EU og fra tredjelande til EU inden for socialministrenes område.
På den måde får vi fokus på forebyggelsen.
Fordi handelen er et grænseoverskridende problem, er det helt nødvendigt, at vi samarbejder internationalt, men det er også nødvendigt at samarbejde nationalt, hvis vi vil problemet til livs.
Jeg er sikker på, at vi vil være enige om, at den nye handlingsplan skal styrke kampen mod menneskehandel, og at de elementer, der vil indgå i den, rent faktisk også vil betyde en styrkelse.
Men selvfølgelig er kampen ikke vundet med lanceringen af planen.
Nu skal momentum holdes, og der skal i de kommende år arbejdes hårdt for at støtte ofrene og forebygge denne forfærdelige form for kriminalitet.