Jacob Jensen (V), 2013-01-15:
Tak for det, og tak til ministeren for besvarelsen.
Jeg deler sådan set langt hen ad vejen de synspunkter og de betragtninger, som ministeren er inde på.
Men også fordi dem uden for huset her kunne sidde og tænke på, hvad det her med udbud, udlicitering og privatisering nu er for noget alt sammen, vil jeg starte med lige at understrege, at når man siger udbud, betyder det altså, at noget konkurrenceudsættes, at der spørges til pris og kvalitet.
Det er først efterfølgende, man eventuelt måtte udlicitere eller privatisere, hvis man politisk vælger at gøre det.
Det er bare, så det er slået fast.
Vi går ind for, at man skal konkurrenceudsætte og udbyde de her opgaver.
Hvorvidt man efterfølgende ønsker at privatisere og udlicitere dem, beror nemlig på en lokal løsning og en lokal håndtering af de enkelte sager.
Så er det til en indledning slået fast.
Konkurrencestyrelsen har i forbindelse med rapporten fra december sidste år udtalt, at der er mange forskellige forklaringer på, at der stadig væk er et stort uudnyttet potentiale på det her felt.
Komplicerede regler kan være en af forklaringerne, og frygten for, at klagesager bliver en del af hverdagen, og at det bliver dyrt og besværligt, kan være en anden og uden tvivl også vigtig forklaring.
Derfor synes jeg sådan set også, at det er fint, at man arbejder på at gøre klageprocessen mere smidig for begge parter eller begge sider af bordet.
Dog må det efter vores opfattelse ikke være sådan, at man vil forsøge at hindre, at virksomhederne rent faktisk kan klage, f.eks. ved at øge klagegebyret.
Så kan man selvfølgelig stadig væk klage, men det at øge klagegebyret vil selvfølgelig alt andet lige ramme de små virksomheder hårdere end de store virksomheder, for hvem det bare – i gåseøjne – er et greb i lommen og ikke betyder det store.
Derfor er det endvidere også vigtigt at slå fast, at når man taler om det her med klager og om, at det skulle være en særlig stor hindring, så må man igen betragte det som en del af psykologien, nemlig ud fra den betragtning, at det kun er omkring 2 pct. af alle udbud, der faktisk bliver klaget over.
Og af dem må man så sige at omkring halvdelen rent faktisk får medhold.
Det vil sige, at når der i sjældne tilfælde bliver klaget, er der faktisk også langt hen ad vejen noget at komme efter.
Det synes jeg også er vigtigt at få med.
Men værst er det dog nok, at man ifølge forslagene faktisk vil gøre op med en dansk forvaltningstradition og tillade, at det er tilbudsgiveren, som klager, som faktisk kan komme til at risikere at betale for modpartens sagsomkostninger, hvis vedkommende ikke får medhold i sin klage. Men vi indgår gerne i en positiv dialog om, hvordan klageprocessen kan gøres mere hensigtsmæssig.
Kan vi gøre reglerne mere smidige og lettere at gå til, skal vi selvfølgelig gøre det fra centralt hold.
Men ud over at der selvfølgelig er politisk modstand, tror jeg også, at modstanden, som sagt bunder i frygten for det uprøvede.
Man ved, hvad man har, men man ved ikke, hvad man får.
Man kan i hvert fald se – og ministeren var også selv inde på det – meget, meget store forskelle fra kommune til kommune.
Der er nogle, som er meget langt fremme i skoene, og som har sendt omkring 40 pct. af opgaverne i udbud.
Andre kommuner er noget mere tilbageholdende.
Det er faktisk under 20 pct., de har valgt at konkurrenceudsætte.
Derfor har vi også et ønske om, at man fortsat i fællesskab med kommunerne og regionerne sætter målsætninger for, hvordan vi her skal bevæge os fremad, og hvordan der faktisk også kan stilles krav om, at der er en strategi for at konkurrenceudsætte opgaver.
Som økonomien ser ud og i øvrigt heller ikke i almindelighed, synes vi ikke, at man kan tillade sig bare at sige: Der er et stort uforløst potentiale, men vi må så se, om der er nogle, der gider tage sig af det udeomkring.
Vi har trods alt fra Folketingets side også den overordnede styring af og det overordnede ansvar for økonomien i det her land, herunder også den økonomi, der ligger udeomkring i kommuner og regioner.
Derfor synes vi sådan set godt, at man på en kærlig, men bestemt måde kan sige til kommuner og regioner, og specielt dem, der ligger i den tunge ende: Kom nu videre, vi skal nok hjælpe jer med det, hvis det kniber.
Derfor vil jeg også bare spørge, hvad regeringens målsætning egentlig er på det her felt.
Jeg har opfattet de positive markeringer fra ministerens side og også de tiltag, som man har taget, og som jeg sådan set langt hen ad vejen godt kan nikke til.
Altså, hvis vi nu om et par år, lad os sige 5 år, ser, at de tiltag, man har taget, faktisk ikke har medført, at andelen af konkurrenceudsatte opgaver er øget, hvad vil man så?
Er det så o.k., at man samlet set er nede på 20 pct.?
Derfor er jeg lidt ked af den berøringsangst, som jeg synes jeg fornemmer en gang imellem, når man netop trækker sig tilbage og siger, at vi ikke skal stille de her krav, men at vi skal lade det være op til kommunerne.
For det er jo i almindelighed ellers ikke sådan, at man holder sig tilbage med at stille centrale krav til kommunerne, f.eks. på jobcenterområdet, folkeskoleområdet og andre områder.
Derfor vil jeg slutte med at sige, at jeg faktisk er glad for, at vi trods alt på baggrund af de her små uenigheder alligevel kan nå til enighed om et forslag til vedtagelse fra alle partier her i Folketinget undtagen Enhedslisten, som sender et klart signal om, at vi faktisk gerne vil det her, og at vi ønsker, at man bruger konkurrenceudsættelse i øget omfang.
Så håber jeg bare, at det forslag til vedtagelse også kan føre til konkret handling, både centralt og lokalt.
Derfor skal jeg på vegne af Venstre, Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti, Socialistisk Folkeparti, Radikale Venstre, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at andelen af offentlige opgaver, som konkurrenceudsættes i kommuner og regioner, er stagneret, og at konkurrenceudsættelse kan være et gode for både det offentlige og det private for at finde den løsning, der er bedst og billigst.
Folketinget finder, at en stram rammestyring af den offentlige økonomi er nødvendig, men ikke må medføre bureaukrati.
Kommuner og regioner må i videst muligt omfang selv have frihed til og bære ansvaret for, at opgaverne løses bedst og billigst – herunder gennem øget brug af konkurrenceudsættelse, hvor det er den bedste og billigste løsning.
Folketinget opfordrer regeringen til at undersøge, hvorvidt der er lovgivningsmæssige barrierer for, at den leverandør, der er bedst og billigst, har mulighed for at byde på opgaven, og om der er andre lovgivningsmæssige barrierer for konkurrenceudsættelse også i de tilfælde, hvor det ville give den bedste og billigste løsning.«