John Dyrby Paulsen (S), 2012-05-08:
Nu kan vi jo have hver vores standarder for, hvordan vi synes et hus skal være og et hus skal indrettes.
Jeg forstår, at Venstres standarder er noget lavere end dem, vi har, men lad nu det ligge.
Så siger Venstres ordfører – og det synes jeg er meget overraskende – at der ikke er noget nyt.
Det kan godt være.
Hvis det ikke er nyt, at vi vil skabe, hvad der svarer til 180.000 nye arbejdspladser i det her land, ja, så er der ikke noget nyt.
Hvis den ambition ikke er noget nyt, samtidig med at vi hiver Danmark ud af den her krise og ud af, helt ærligt, den økonomiske sump, som VK havde hevet Danmark med ned i, bl.a. fordi VK jo lod en overophedning uden lige af dansk økonomi finde sted fra 2005 til 2008, så er der ikke noget nyt.
Og hvis det, at man fokuserer på modernisering af den offentlige sektor, og at man skaffer 5 mia. kr. til nye initiativer og omprioriteringer i den offentlige sektor, ikke er nyt, nej, så er der ikke noget nyt.
Så skal jeg fra hr. Peter Christensen evindeligt høre det her om, at der ikke er sket noget, at vi ikke har gjort noget siden valget.
Må jeg ikke bede hr. Peter Christensen og Venstre om at genlæse finansloven.
Der skabte vi 11.000 arbejdspladser i år, vi har lavet en energiaftale, som skaber mindst 7.000 arbejdspladser i år, og vi kunne nævne meget mere.
Der er sket en masse nyt, men det virker, som om Venstre har siddet på hænderne eller rettere har haft lukket ørerne og øjnene de sidste 6 måneder.
Vi ved det godt.
Det er også baggrunden for, at vi nu behandler forslag til budgetloven.
Baggrunden er de erfaringer, som VK har høstet op gennem 00'erne omkring styring af budgetterne og såmænd også de erfaringer, som Socialdemokraterne og Radikale høstede op gennem 1990'erne omkring styring af de offentlige budgetter.
Vi har set, at de reelle regnskaber ligger langt over det, der var budgetteret med, i hvert fald stigningen i dem, og det siger sig selv, at det ikke er holdbart på lang sigt.
Derfor har der længe været snak om behovet for en budgetlov.
Derfor har vi nu en konkret behandling af et konkret forslag til en sådan, altså en budgetlov.
Den går på to ben.
Pointen er, at der skal være balance i den offentlige økonomi.
Der skal være tillid til, at der er balance også på lang sigt.
Der skal være tillid til, at de budgetter, der bliver lagt, også kommer til at holde.
Det er den ene side af sagen, og den anden side af sagen er den konkrete udmøntning, nemlig at vi sørger for, at den tillid er der, ved at gennemføre konkrete udgiftslofter for de offentlige budgetter.
På den måde er budgetloven sådan set en ramme omkring de offentlige budgetter, der er i tråd med den finanspagt, som dele af EU-landene har tilsluttet sig.
Det er i øvrigt helt i pagt med den 2020-plan og holdningen og ånden i den 2020-plan, som regeringen netop har offentliggjort.
Det er ikke småting, vi snakker om i den her sammenhæng.
Det handler jo bl.a. om, hvilket renteniveau vi har i Danmark, og udlandets tillid til dansk økonomi.
Derfor er det helt, helt afgørende, at vi også på det her område har nogle regler, der er gennemskuelige og klare for, hvordan vi ser den offentlige økonomi udvikle sig, og hvad vi konkret gør, hvis der sker et eller andet i den offentlige økonomi, som gør, at vi ikke får de budgetter, vi havde fastlagt fra årets start.
Det er et spørgsmål om, at vi også selv vedtager nogle spilleregler, så vi ved, hvad der sker, når nogle budgetter eventuelt måtte skride.
Det, der ligger i budgetloven, er, at vi tager 4 års rullende budgetter og siger, at som vi ser det nu og 4 år ud i fremtiden, så er det sådan, vi ser de offentlige budgetter.
Så er det sådan, at vi indretter de udgiftslofter, vi vil have i de offentlige budgetter.
Det betyder også, at den gamle VK-regerings to streger under facit ikke længere er nok, specielt ikke, når facit er forkert, fordi så kommer der nogle mekanismer, der øjeblikkelig træder i kraft, og siger: Kære venner, det kan godt være, at I har sat to streger under facit, men facit er forkert.
Om igen, og kom tilbage, når facit er rigtigt!
Det betyder også, at hvis man vil lave ufinansierede skattelettelser, kan man ikke bare gøre det ud af den blå luft.
Man er nødt til at have fat i regnestokken og regnemekanismerne.
Den offentlige balance skal også på lidt længere sigt være positiv og i plus og ikke negativ og i minus, fordi man synes, det er fornuftigt at give ufinansierede skattelettelser, fordi man tror, at ufinansierede skattelettelser automatisk giver mere vækst og bedre økonomi.
Vi har jo set det modsatte.
Den øvelse har vi til gode til et senere tidspunkt, og det skal der såmænd nok komme meget debat og meget sjov ud af.
Så er det også vigtigt at sige, at der er nogle ting, der er undtaget for de her udgiftslofter.
Den måde, vi har indrettet den danske økonomi, det danske velfærdssamfund på, betyder, at når vi har en lavkonjunktur, altså når der bliver flere ledige og vi mister job, så får vi automatisk flere udgifter til ledighedssystemet, til beskæftigelsesindsatsen og til kontanthjælp.
Så er det ikke sådan, at nogle andre områder med det samme skal holde for.
Det er det, man med et fint ord kalder konjunkturmedløb, og i budgetloven sørger vi for, at vi ikke løber ind i den fælde, for så ville dansk økonomi få det overordentlig svært.
Så vi satser på det, vi kan styre.
Vi satser på udgiftslofter på driftområdet inden for statens område.
Vi satser på andre styringsmekanismer inden for det, vi kalder indkomstoverførselsområdet, og det betyder jo, at hvis statens driftsudgifter af en eller anden grund stiger, er det ikke folkepensionisterne, der skal holde for.
Det er fornuftigt, og det er rigtigt.
Og så skal man huske, at budgetloven jo ikke er et mål i sig selv, men er et styringsredskab, så vi bliver bedre til at styre økonomien, og det bliver mere synligt, hvordan vi vil styre økonomien.
Derfor vil der også være en mulighed for finansministeren til at gribe ind, hvis det går skævt, og en mulighed for finansministeren til at gribe ind meget hurtigt og med meget konkrete tiltag, hvis det går skævt, så vi sikrer og er fuldstændig på det rene med, at vi har styr på økonomien, også på lidt længere sigt.
Budgetloven starter i virkeligheden fra budgetåret 2014, dvs. den 1. januar 2014, men vi forsøger allerede fra 2013 at implementere nogle af de her mekanismer på det statslige niveau.
Man kunne nærmest kalde 2013 for sådan et slags prøveår, og det er jo godt nok og fornuftigt, at vi lige afprøver det.
I øvrigt er der også indeholdt den mekanisme i loven, at vi i 2018 og 2019 tager loven op til revision.
Sammen med budgetloven her behandler vi et lille forslag om, at Det Økonomiske Råd skal være sådan en uafhængig form for vurderingsmand, og det er jeg helt tryg ved.
Nu sætter vi det i mere formelle rammer.
Det er jo sådan, at Det Økonomiske Råd også har vurderet dansk økonomi og holdbarheden i dansk økonomi indtil nu.
Nu bliver det lidt mere formelt, og det er der kun grund til at hilse velkommen.
Samlet set er vi tilbage til, at hvis pengene ikke passer, bestemmer vi ikke selv.
I Danmark skal pengene passe.
Vi skal bestemme selv, og derfor hilser Socialdemokraterne selvfølgelig budgetloven velkommen.