Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-05-17:
Der er vel ikke en dansk værdi, der er blevet diskuteret så meget som ytringsfrihed de sidste 10-11 år.
Og når vi fra SF's side er kommet med det her forslag, afspejler det til dels også en selvransagelse i forhold til noget af det, der virkelig kickstartede diskussionen om ytringsfrihed, nemlig Muhammedtegningerne eller Muhammedkrisen, eller hvad man nu vil kalde det.
Jeg har gjort det tidligere – jeg synes faktisk, det er meget passende at gøre det fra den fornemste talerstol i det her rige – nemlig blankt erkendt, at vi også var nogle i SF, der tog fejl, dengang Jyllands-Posten bragte tegninger, som vi absolut ikke kunne lide, og som vi syntes var forhånende og virkede nedsættende over for hele grupper, som havde det ene tilfælles, at de tilhørte den samme religion.
Men jeg vil også sige, at nogle af de ting, der så er sket i de sidste 10 år, har fået i hvert fald mig til at trække en streg i sandet og sige, at der er noget, der er vigtigere end folks følelser.
Og det er nogle af de allermest grundlæggende principper i et moderne samfund, herunder retten til at tegne og skrive, hvad man vil, inden for lovens rammer, som ikke bør være for restriktive.
Og der mener jeg, at den diskussion, vi havde oven på Muhammedkrisen, har betydet, at vi som land har betalt en meget høj pris; ambassader blev sat i brand, folk døde, og det har haft store omkostninger for Danmark.
Men der er jo ikke nogen, der har betalt en så høj pris som nogle af de journalister og tegnere, der var involveret i det.
De har levet med trusler og må finde sig i at få beskyttelse hver eneste dag, måske i resten af deres liv, og der har været helt konkrete angreb på deres liv.
Når vi så tog den store diskussion og sagde, at det havde kostet Danmark rigtig meget, gjorde vi det, fordi det er en fuldstændig rettighed.
Vi begynder ikke oven på Muhammedkrisen at ændre i lovgivningen.
Og så står vi her 11 år senere og har en diskussion, der på nogle måder minder meget om den, vi havde dengang.
Den har ikke de samme globale implikationer, men alligevel minder den om det, der skete dengang, fordi der er nogle mennesker, som støder os og krænker vores følelser, vores værdier osv. gennem nogle af de ting, de udtrykker.
Men så er det, at der kommer en masse forslag på bordet, så er det, at vi skal tage lovgivningsmæssige skridt.
Der har jo været masser af andre eksempler – men de to eksempler danner en ramme om det, der har fyldt så meget i vores samfund det sidste årti, nemlig diskussionen om ytringsfriheden, og hvor grænserne for den skal sættes.
Det er baggrunden for, at vi synes, det kunne være rigtig godt at nedsætte en kommission for at få belyst det her emne af nogle mennesker, der har en lidt anden indgangsvinkel til det end politikere.
Vi har det også med at blive polemiske eller måske trænge hinanden lidt op i en krog, når vi skal diskutere de her ting.
Og derfor synes vi fra SF's side, at det at følge i nordmændenes fodspor – i hvert fald i forhold til sådan en ytringsfrihedskommission – kunne være rigtig godt.
Jeg bliver bekymret, når jeg oplever, at der er et foruroligende højt antal politikere i Folketinget, som synes, at vi skal udfordre konventioner og udfordre grundloven, specielt set i lyset af den pris, vi har betalt for at forsvare ytringsfriheden oven på Muhammedkrisen.
Og specielt henvendt til hr. Peter Kofod Poulsen vil jeg sige, at jeg synes, at man ikke på den ene side kan sige, at vi gerne vil udvide ytringsfriheden for det, vi godt kan lide, og på den anden side indskrænke den for det, vi ikke kan lide.
Og det er det, der kunne være godt at få en tilbundsgående diskussion om.
Vi må sige, at principper nødvendigvis må gælde for alle – for Loke såvel som for Thor – for man kan ikke begynde at gradbøje ytringer, afhængigt af om vi godt kan lide tegningerne, men ikke imamernes udtalelser.
Det, der er helt relevant at diskutere, er jo, hvad det er, der allerede i dag er forbudt.
Altså, ytringsfriheden har sine begrænsninger allerede i dag.
Der er en lang række ting, man ikke må opfordre til; man må ikke opfordre til vold, til terror osv. osv.
Uagtet hvad der ender med at ske, kunne det være godt at få en større diskussion af det.
Til sidst vil jeg komme ind på noget, som også Enhedslistens ordfører var inde på.
En af hovedpersonerne i den her 10 år lange diskussion, nemlig Flemming Rose, har været meget konsistent i sit forsvar for frihedsrettigheder, og jeg synes også, han fortjener at blive nævnt heroppefra.
I dag har han nemlig nøjagtig de samme grundlæggende principper og holdninger til ytringsfrihed, til frihedsrettigheder, som på det tidspunkt, hvor rød blok stod over for blå blok, eller hvad man nu skal sige, hvor der var en diskussion om det, der fyldte dengang.
Og det er egentlig det sigte, jeg også heroppefra vil fastholde, nemlig hvordan vi kan sikre nogle principper, der er ens for alle.
Men jeg vil sige tak for kommentarerne.
Jeg kan godt regne ud, at der ikke er flertal, men jeg håber, at vi måske kan skrive et fælles betænkningsbidrag i udvalget, og jeg vil gerne takke specielt Enhedslisten, Alternativet og Liberal Alliance for opbakningen.