runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Fischer (RV), 2007-05-15:
Jeg tager ordet her i dag til L 88 om ophævelse af blasfemiparagraffen, § 140 i straffeloven, fordi det er en hjertesag for mig, og fordi jeg efter nøje overvejelser har besluttet mig for at stemme for lovforslaget og dermed for en ophævelse af blasfemiparagraffen.
Det gør jeg alene mod min radikale folketingsgruppe og sammen med Dansk Folkeparti.
Det er og bliver aldrig hverdagskost for mig, da jeg ikke oplever at have det mindste værdifællesskab med Dansk Folkeparti, tværtimod.
Netop derfor kræver mit ja her i dag en særlig redegørelse med på vejen.
Blasfemiparagraffen er mig inderligt imod.
Det er en bedaget paragraf fra en tid, hvor man mente, at religion fortjente en særstilling i samfundet, også politisk.
For mig er religion en privat sag.
For mig hører det ingen steder hjemme i et moderne demokrati at yde denne form for særbeskyttelse til religionssamfund, oven i købet lovligt bestående religionssamfund.
Hvorfor skal vi særligt beskytte lovligt bestående religionssamfund, men ikke andre religiøse følelser, der ikke lige knytter sig til et formelt religionssamfund?
Ikke efter mit hoved.
Derfor ønsker jeg ikke en blasfemiparagraf, der blåstempler og yder særbeskyttelse til nogle følelser frem for andre.
Til forskel fra Dansk Folkeparti – og her er hele forskellen på mig og dem – ønsker jeg derimod at fastholde racismeparagraffen i straffeloven, § 266 b.
Den beskytter befolkningsgrupper mod at blive lagt kollektivt for had alene på grund af race, hudfarve, oprindelse og tro.
Det er for mig helt afgørende at beskytte befolkningsgrupper mod den slags hadefulde generaliseringer, selvsagt i behørig respekt for ytringsfriheden.
Det betyder sagt i meget grove termer, at den skal beskytte mod uhørt grove udfald mod hele befolkningsgrupper.
Det har jo desværre vist sig nødvendigt.
Højesteret har et par gange fældet dom over politikere, der gik meget vidt med hensyn til at lægge muslimer som samlet befolkningsgruppe for had.
Racismeparagraffen sidestiller tro med andre elementer, som vi ikke ønsker diskrimination i forhold til.
Denne sidestilling er for mig central.
Religion fortjener ikke mere beskyttelse end f.eks. etnisk oprindelse eller hudfarve.
Det er lige vigtigt i mine øjne at beskytte lige stærkt mod diskrimination på alle områder.
Derfor vil jeg ophæve blasfemiparagraffen og fastholde racismeparagraffen.
Hermed sluttede forhandlingen.
Afstemning
Første behandling 18/4 2007.
Der var ikke stillet ændringsforslag.
Lovforslaget sattes til forhandling.
Ingen bad om ordet.
Afstemning
Lovforslaget vedtoges enstemmigt med 108 stemmer.
Carsten Hansen (S), 2007-05-15:
Jeg vil gerne også her i dag kvittere for det fremragende samarbejde, vi har haft omkring det her lovforslag.
Det har jo været et intenst forløb med både velfærdsforhandlinger og udmøntning af velfærdsforhandlinger, og vi har undervejs nået en meget samlet forståelse af det.
Men i den tilkendegivelse, der er kommet fra undervisningsministeren, kan man tolke det, der står om adgangsbegrænsning, som om det går videre end den aftale, vi har, hvor det er enkelte modeuddannelser, som man kan adgangsbegrænse til, sådan at man i virkeligheden adgangsbegrænser på alle uddannelser, hvor det er sådan, at der er en adgangsbegrænsning.
Det er det ene spørgsmål, jeg vil stille til ministeren.
Her tror jeg vi har en fælles opgave, som er en enorm udfordring for os.
Vi har lavet fleksibilitet i loven, men jeg tror, det er afgørende vigtigt, at man med de nye indgange får lejlighed til at sige, at unge mennesker godt kan starte i indgangen i et eller andet forløb, selv om det er uddannelser med adgangsbegrænsning, men at man så ligesom i frisørfaget adgangsbegrænser efter 12 uger, så der bliver mulighed for at vejlede.
Det er ikke sikkert, ministeren kan svare på det nu, men det er afgørende vigtigt, at de ikke bliver afskåret fra et forløb i en indgang, hvis de søger inden for indgangen, men at de kommer ind og vi får lejlighed til at følge op og sikre, at de efter x antal uger bliver vejledt hen mod de uddannelser, hvor der ikke er en adgangsbegrænsning.
Det sidste spørgsmål, jeg skal rejse over for ministeren, er, at man i virkeligheden kunne forestille sig, at vi her og nu har lavet en samlet plan med 10-12 nye indgange, men at en række af de her tiltag kunne sættes i værk før.
Det gælder bl.a. adgangsbegrænsningen.
Men i vores optik hænger adgangsbegrænsningen tæt sammen med uddannelsesgarantien, som vi jo først udfolder fra den 1. august 2008 med de nye indgange.
Det er for at feje al tvivl væk om, at den nye adgangsbegrænsning først kommer til at virke fra 2008.
Skolerne har jo optaget elever under de nugældende regler allerede fra den 1. marts, så derfor er det afgørende, at vi får manet den tvivl i jorden.
Jeg ser frem til at høre ministerens svar.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Det er meget sjovt, det, vi ser her i Folketingssalen i dag, for det, som hr. Svend Auken i virkeligheden gør, er, at han siger: Jeg vil lave politik sammen med regeringen for enhver pris.
Vi japartier på EU-fronten rotter os sammen, og så laver vi et forlig.
Og så gør jeg, Svend Auken, som socialdemokrat det, at jeg bakker op om noget, som jeg egentlig ikke er enig i politisk.
Det synes jeg er en meget speciel dynamik.
Jeg synes, at hr. Svend Auken faktisk i stedet for skulle bruge EU som en kampplads.
Det er jo faktisk det, som det forslag, som Enhedslisten kommer med her, gør.
I dag står der i Lissabonstrategien, at der skal ske en modernisering af lovgivningen om beskæftigelsesbeskyttelsen.
Der skal ske en reform af overførselssystemer.
Der skal ske en modernisering af pensionssystemer.
Hvorfor skal der ikke i stedet for stå forbedring af sociale ydelser som dagpenge, kontanthjælp og folkepension, som så står i Enhedslistens forslag til vedtagelse?
Hvorfor vil hr. Svend Auken ikke være med til at skubbe på for en venstreorienteret dagsorden og bruge EU som en kampplads?
Det er jo faktisk ikke det, hr. Svend Auken gør lige nu.
Nu er hr. Svend Aukens parti jo også med i det velfærdsforlig, der sidste sommer inden sommerferien var med til at forringe efterlønnen – en forringelse af efterlønnen, som jo blev rost af Kommissionen, da den her i januar skulle evaluere, hvordan det gik med Danmarks overholdelse af Lissabonstrategien.
Der kan hr. Svend Auken så godt føle sig beæret over, at han ligesom bliver rost for at lave en forringelse af efterlønnen, men jeg synes nu alligevel, det ville klæde hr. Svend Auken mere at stemme for det forslag til vedtagelse, som Enhedslisten har fremsat, eller i hvert fald sige, hvor hr. Svend Auken ikke er enig.
Forbedringer af sociale ydelser som dagpenge, kontanthjælp, folkepension m.v., herunder tilsvarende ordninger i alle de enkelte EU-lande, højere pensioner som alternativer til private pensionsopsparinger, gratis uddannelse til alle, mere offentligt styret forskning
: Er der nogle af de her ting, som hr. Svend Auken er uenig i og ikke kan stemme for?
Jens Hald Madsen (V), 2007-05-15:
Det er jeg meget, meget enig i, og jeg mener faktisk også, at det danske forsvar og de danske soldater har brilleret ved at vise, at de har en evne til at kommunikere og have en dialog med den lokale befolkning og indgå ikke bare militært, men også i civile projekter og dermed få en tillid.
Jeg er også helt enig i, at den eneste måde, man kan vinde over Taleban og Al-Qaeda på, jo er ved at vinde tilliden og, som også hr. Mogens Lykketoft siger, deres hjerter.
Men det betyder jo også, at vi hele tiden skal finde nogle alternativer både af indkomstmæssig karakter i forhold til f.eks. opiumhøsten og i forhold til at vise vejen i en demokratisk retning.
Mogens Lykketoft (S), 2007-05-15:
Det her beslutningsforslag er selvfølgelig udtryk for en enighed om, at man også skal bruge de militære værktøjer.
Det her er jo ikke en teoretisk diskussion, men en meget, meget konkret diskussion, der foregår i øjeblikket.
Der var en artikel i Herold Tribune i går, hvor en amerikansk militærperson sagde, at vi risikerer at tabe kampen om afghanernes støtte, fordi vi ikke har vist større omtanke i brugen af den militære magt.
Jeg tror, det er vigtigt, at Danmark gør de her synspunkter gældende over for de allierede og holder NATO på en kurs.
Jens Hald Madsen (V), 2007-05-15:
Det er jeg faktisk meget enig i, men jeg bliver nok også nødt til at sige til hr. Mogens Lykketoft, at virkeligheden vel også er, at vi har at gøre med nogle usædvanlig fanatiske og kyniske terrorister, som bruger lokalbefolkningen som skjold, som levende bomber, og som fortsætter med at afpresse bønderne til at opdyrke opium, så de penge kan finansiere den videre terrorisme.
Derfor bliver jeg nødt til at sige, at jeg er meget enig i, hvad hr. Mogens Lykketoft siger, men jeg tror også, at man bliver nødt til bare at erkende, at skal man vinde slaget i Sydafghanistan, bliver man også nødt til at bruge de militære værktøjer.
Mogens Lykketoft (S), 2007-05-15:
Nu blev jeg jo om end meget kortfattet citeret, og derfor vil jeg godt følge op på den diskussion, hr. Holger K. Nielsen har rejst.
Er hr. Jens Hald Madsen ikke enig i, at det vigtigste mål med NATO’s tilstedeværelse i Afghanistan er at skabe en sikkerhed, der kan give befolkningen mulighed for at opbygge Afghanistan, og som kan skabe tilslutning til et demokratisk styre og fjerne grundlaget for Taleban?
Er hr. Jens Hald Madsen ikke også enig i, at den diskussion, der foregår, også i NATO-kredse og amerikanske militærkredse i øjeblikket, gør det utrolig vigtigt, at vi ikke overforbruger den militære magt inklusive luftstyrker, så vi kommer til at forårsage store civile tab, hvis den egentlige kamp, kampen om hjerterne, kampen om befolkningens støtte, skal vindes?
Jens Hald Madsen (V), 2007-05-15:
Jeg tror ikke, at jeg vil indgå i diskussioner med andre partier om, hvordan man vil formulere sig.
Det, jeg kan henholde mig til, er, at vi meget specifikt har fået beskrevet, hvilken indsats vi vil gøre i Afghanistan.
Faktisk ligger der jo nogle meget klare succeskriterier, også at vi tager situationen alvorligt både militært og civilt.
Jeg vil hellere citere, hvis jeg må, min egen partifælle forsvarsministeren, som både om Afghanistan og Irak har sagt følgende: uden genopbygning ingen sikkerhed, uden sikkerhed ingen genopbygning.
Det er vise ord, og det er faktisk det, der ligger i det her beslutningsforslag, nemlig en kombination.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-05-15:
Hr. Jens Hald Madsen må vel medgive, at der kan opstå nogle grænseflader mellem de to målsætninger, hvilket hele den her diskussion handler om.
Derfor må jeg igen spørge: Hvor lægger Venstre vægten i den her diskussion?
Er hr. Jens Hald Madsen enig med hr. Mogens Lykketoft i, at Dansk Folkeparti er primitiv i den måde, de håndterer det på?
Er hr. Jens Hald Madsen enig i, at det, at en talebansoldat bliver dræbt, som f.eks. hr. Helge Adam Møller på et tidspunkt sidste år var ude og sige, er et succesmål, som betyder en terrorist mindre?
Er hr. Jens Hald Madsen enig i, at det er det, som det her handler om?
Jens Hald Madsen (V), 2007-05-15:
I Venstre er vi jo så heldige, at vi tager udgangspunkt i teksten.
I teksten står, at vi gør begge dele, at vi både gør en indsats rent militært og også gør en indsats rent civilt, oven i købet med ekstraordinær bistand til at opbygge de forskellige funktioner, demokratiske institutioner, økonomisk genopbygning.
Så deri ligger svaret.
Selvfølgelig skal vi beskytte ngo’erne, for dem skal vi have med i den her proces.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-05-15:
Der har jo i medierne de sidste dage været nogle interessante diskussioner mellem partierne bag det her beslutningsforslag.
I går kunne man læse i Berlingske Tidende, at hr. Søren Espersen fra Dansk Folkeparti siger følgende: Jeg mener, at NATO bør sætte alt ind på at nedkæmpe Taleban, og så er det forrykt at bruge tid og energi på at beskytte ngo’er, der er ved at bygge skoler.
Til det svarer hr. Mogens Lykketoft, at Dansk Folkeparti har et primitivt syn på situationen i Afghanistan.
Hvor står egentlig Venstre i den meningsudveksling?
Jens Hald Madsen (V), 2007-05-15:
Jeg kan forstå på Enhedslistens ordfører, at realitetssans ligger i, at hvis jeg som ordfører bekræfter, at Enhedslisten har ret i sin opfattelse af virkeligheden, så har man realitetssans.
Og hvis man ikke gør det, så har man ikke realitetssans.
Mit udgangspunkt er, at jeg faktisk mener, at vi gjorde det helt rigtige, nemlig at få fjernet de lejre, der var for terrorister.
Jeg har meget svært ved at se, at vi kunne have foretaget et indgreb uden at have brugt det militære værktøj.
Jeg har meget svært ved at se, at vi kan genopbygge et land som Afghanistan, uden at vi skaber sikkerhed og nogle rammer for, at den økonomiske genopbygning kan opstå.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Jeg kan huske, at da jeg kom i Folketinget for 2½ år siden, førte vi også Irakdebatter på den her måde.
Ih, det gik søreme så godt, det gik fremad, det gik opad, det gik bedre, og det gik hurtigere.
Alt gik bedre i Irak.
Hvor står vi nu?
Vi står med et land, som er i total opløsning, og hvor der er borgerkrig, hvis vi skal tro de oplysninger, vi får fra Forsvarets Efterretningstjeneste.
Jeg kunne godt tænke mig noget af den samme realitetssans, som på en eller anden måde er ved at indfinde sig hos regeringen i forhold til Irakspørgsmålet, hvor man ikke mere har den her rosenrøde analyse af situationen.
Jeg kunne godt tænke mig, at noget af den realitetssans også skulle indfinde sig i forhold til Afghanistan, altså at man gjorde sig en overvejelse om, hvorvidt det virkelig er den rigtige måde, man prøver – i gåseøjne – at løse konflikten i Afghanistan på.
Vi har jo fået nogle oplysninger i Folketinget om, at afghanernes utilfredshed er stigende f.eks. i forhold til situationen, hvordan den fungerer.
Det synes jeg da også ligesom kunne afspejle sig lidt i den ordførertale, som hr. Jens Hald Madsen holdt.
Jens Hald Madsen (V), 2007-05-15:
Hver gang jeg lytter til den kritik fra Enhedslisten, er jeg hele tiden fristet til at spørge: Hvorfor forklarer Enhedslisten aldrig, hvad alternativet er?
Hvad var alternativet, da vi skulle fjerne de terroristlejre, som var i Afghanistan?
Vi har nogle værktøjer i en værktøjskasse, og for det meste er det sådan, at venstrefløjen aldrig vil gå til handling og bruge de værktøjer, fordi der altid er en risiko.
De bliver ved ordene, og de bliver ved det at kritisere os.
Jeg ved godt, at det er gået langsomt, og jeg skal være den første til at indrømme, at hvis alle lande havde været lige så meget oppe på mærkerne, som Danmark har været, tror jeg, at vi kunne have gjort det meget mere effektivt.
Det var for sent, at vi kom ned i det sydlige område, men jeg mener rent faktisk, at der er opnået mange, mange gode resultater, hvilket jeg også nævnte i min tale.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Jeg er enig med ordføreren i, at det er frygteligt, hver eneste gang danske soldater dør, både når det er i Irak og i Afghanistan.
Men i modsætning til ordføreren vil jeg sige, at jeg synes, det er endnu mere frygteligt, når man ser på, i hvilken sags tjeneste soldaterne er døde.
Vi har Irak, som er et land i total opløsning, det kommer vi til at diskutere under det næste punkt, og vi har Afghanistan, hvor man må sige, at den nuværende strategi for, hvordan man skal håndtere Taleban, faktisk mere eller mindre er slået totalt fejl.
Man bruger ni gange så mange penge på militær, som man bruger på civil genopbygning, selv om det burde være lige præcis omvendt.
Vi ser, hvordan man bomber f.eks. fra store højder og slår masser af civile ihjel, hvilket styrker opbakningen til Taleban.
Så hvor klogt mener ordføreren det egentlig er i den nuværende situation med den fejlagtige strategi, der er lagt, bare at bruge mere af den samme medicin, når medicinen indtil videre ikke har vist sig at virke?
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Der er ingen tvivl om, at Taleban overordnet set i Afghanistan har meget lidt støtte i den afghanske befolkning.
I forhold til de meningsmålinger, som man kan få, og som også er blevet sendt til Folketinget, er det omkring 10 pct. af befolkningen, som støtter Taleban, og de udenlandske styrker har da også fået meget større opbakning.
Det er også rimelig forståeligt, i og med at der faktisk er tale om en Talebanbevægelse, som har begået nogle frygtelige ting, og som står for en forfærdelig politik bl.a. med hensyn til kvinder.
Vi har set halshugninger, og vi har set utrolig mange ting, men det ændrer ikke ved, at sådan som situationen ser ud i øjeblikket, hvis man skal tro f.eks. de meningsmålinger, som bliver sendt til Folketinget, og hvis man skal tro mange af de artikler, som man kan læse, bliver den gradvist værre.
Situationen udvikler sig i den forkerte retning.
Jeg kunne godt tænke mig en analyse fra hr. Per Kaalund af, hvordan Socialdemokraterne egentlig synes, det går i Afghanistan, om det går den rigtige vej, eller om der er blevet lavet en forkert strategi, som betyder, at Taleban og de fundamentalistiske kræfter er blevet styrket.
Per Kaalund (S), 2007-05-15:
Ikke mindst geografisk er det enormt stort.
Så der er forskel på indsatsen i de forskellige dele.
Vi befinder os nede sydpå og samler nu styrkerne i Helmandprovinsen, og der er det afgørende, at man først og fremmest får udbredt den centrale regerings myndighed og skabt fornøden sikkerhed.
Det vil sige, at vi der må vinde befolkningen for os rimelig hurtigt, også ved militær indsats, men også ved at foretage noget opbygning af de civile funktioner, og det tror vi er den rigtige vej at gå.
Med hensyn til om vi mener, at det går bedre eller dårligere, vil jeg sige, at det er mit indtryk også efter et besøg dernede i Afghanistan, at vi i Helmandprovinsen kan opnå fremskridt, fordi vi starter på næsten bar bund.
Der er selvfølgelig et spørgsmål om at vinde befolkningens tillid, og der har jo ikke været ret meget myndighedsudøvelse overhovedet i den del af Afghanistan, hvor danske styrker befinder sig.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Hvis vi tager en af de artikler, der har været skrevet om Afghanistan, bl.a. fra The Sunday Times her den 13. maj, det er 2 dage siden, så er der en ret spændende artikel, som analyserer situationen i Afghanistan.
På linje med mange andre artikler citerer den en række folk, som synes, at det går den forkerte vej i Afghanistan.
Det er bl.a. en embedsmand fra den afghanske regering, som siger: Jeg er ikke optimistisk, vi er kommet for sent i gang.
Jeg ser, at det går den samme vej som i Irak.
Når først selvmordsbomberne rykker ind, så har vi tabt.
En britisk embedsmand siger anonymt noget om de øgede bombetogter, som amerikanerne er begyndt på, nemlig at bombe fra højde, hvilket de har gjort de sidste 2 uger.
Det har betydet, at 110 civile af den grund er døde de sidste 2 uger.
Embedsmanden siger: Sometimes you wonder who’s side the Americans are on – nogle gange undrer vi os over, hvilken side amerikanerne er på.
Det er jo en grundlæggende kritik af den strategi, der ligger, men er det slet ikke noget, hr. Per Kaalund kan genkende, altså at det, der står i artiklen, kunne have noget med situationen i Afghanistan at gøre?
Svend Auken (S), 2007-05-15:
Jamen det er, fordi jeg ikke er enig med hr. Rune Lund.
Det er ikke, fordi jeg er enig med finansministeren, for det er jeg heller ikke.
Men jeg er ikke enig med hr. Rune Lund.
Jeg mener sagtens, at man kan forsvare synspunktet om fleksibilitet på arbejdsmarkedet.
Jeg mener faktisk, vi skal tilstræbe fleksibilitet på arbejdsmarkedet.
For små virksomheder giver udsigten til, at de ikke kan komme af med de pågældende ansatte, hvis efterspørgslen efter deres varer eller tjenesteydelser forsvinder, næsten uoverstigelige barrierer for ansættelse af yderligere personale og medarbejdere.
Det er det problem, man møder i masser af lande.
Det problem har vi ikke i Danmark, for der ved man, at hvis man bliver afskediget på grund af arbejdsmangel, er man berettiget til et højt dagpengeniveau.
Det er derfor, trygheden og fleksibiliteten hører sammen.
Og jeg har været en stærk forkæmper både for fleksibiliteten og for trygheden.
Jeg mener, de to ting er uadskillelige.
Hvis vi fjernede dagpengebeskyttelsen, ville vi være nødt til at indføre den samme form for ufleksible beskyttelse af beskæftigelsen, som man kender i en række sydeuropæiske lande.
Og oven i det ligger der jo i begrebet flexicurity en forpligtelse til en stor indsats på arbejdsmarkedsuddannelsesområdet.
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-05-15:
Nu er der jo ikke noget overraskende i, at SF synes, at det her er noget værre noget.
Det er sådan set bare det, som hr. Søren Espersen har været ude i pressen og sige, nemlig at vores mandat selvfølgelig er robust.
Det er så robust, at hvis det bliver nødvendigt at anvende det i områder til sikkerhedsopgaver og andre kontrolfunktioner for at stabilisere områderne, er det altså den militære intervention, som er nødvendig.
Jeg synes sådan set, det ganske fint forklarer Dansk Folkepartis holdning til det her politiske spørgsmål.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-05-15:
Han siger, at opgaven er at jagte talebanfolk, at opgaven ikke er at beskytte ngo’er.
Derfor er hr. Skibby da nødt til at forholde sig til, hvad det er, Dansk Folkeparti går ind i den her opgave for.
Jeg synes da, det er et meget stort problem og må være det, ikke mindst for De Radikale og Socialdemokraterne – det har jeg forståelse for – hvis en væsentlig partner i alliancen her har den opfattelse, som hr. Søren Espersen har, at opgaven er at jagte talebanfolk.
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-05-15:
Det er sjovt, at hver gang vi skal diskutere de ting her i Folketinget, er det altid et enten-eller fra hr. Holger K. Nielsens og SF’s side.
Sådan er det jo ikke.
Jeg siger blot: Det ene ben kan jo ikke gøre noget, uden at det andet følger med.
Sådan må det altså også være inden for det her.
Det nytter jo ikke noget, at vi stiller en masse ting i udsigt for ngo’erne, hvis ikke vi også er i stand til at give dem en form for sikkerhed, bare en nogenlunde form for sikkerhed.
Det må vi altså kunne.
Allerede her i weekenden har det været fremme, at ngo’erne fra forskellige organisationer simpelt hen ikke vil derned, fordi de frygter for deres egen sikkerhed.
Man er da nødt til spørge, hvordan vi så kan få den usikkerhed gjort mindre.
Det kan vi kun ved at få fjernet Al-Qaeda-folk, talebanmilitsfolk og andre partisangrupper, som opererer som snigskytter og laver sidevejsbomber og alt muligt andet.
Så simpelt er det i hvert fald med hensyn til sikkerheden.
At hele opgaven ikke er simpel, er så noget andet.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-05-15:
Hr. Skibby taler jo fuldstændig uden om de her, synes jeg, ret klare spørgsmål, som er stillet til ham.
Det, hr. Søren Espersen taler om, er jo præcis, at man ikke skal have militæret til at beskytte ngo’er, der bygger skoler.
Og derfor er hr. Skibby da nødt til at forholde sig til, om det er det, Dansk Folkeparti går ind på baggrund af i det her beslutningsforslag, for hvis det er det, er der da store problemer i den alliance, der er skabt her i Folketinget, omkring Afghanistanmissionen.
Derfor er hr. Skibby nødt til at svare på: Er opgaven at jagte talebanere, eller er opgaven at beskytte ngo’er, så de bl.a. kan bygge skoler?
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-05-15:
Det, der sådan set skulle være målet med det her, var jo faktisk, at man skulle kunne få begge dele, nemlig en sikkerhedspolitisk situation, som både er stærk og som kan bevirke, at ngo’erne kan komme til at passe deres del af arbejdet.
Det nytter jo ikke noget, at folk står i kø for at påtage sig en opgave af civil karakter, hvis områderne ikke er sikre og der begås en lang række af ulovligheder i områderne samt at man risikerer sit eget liv.
Derfor er det altså nødvendigt, at vi får de militære aspekter klart præciseret også i den her forbindelse, så vi er sikre på, at områderne er klar den dag, man går ind med en større del, som skal foretage civile genopbygninger, og en mindre del, som bliver militær.
Man kan altså ikke lave det omvendt, hvor man først bruger ressourcerne på at lave genopbygning, og man så bagefter står med en militærmæssig indsats.
Det kan altså ikke lade sig gøre, og det kan jeg kun beklage.