runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Dennis Flydtkjær (DF), 2012-11-22:
Skatteministeren nævnte nogle tal.
Var det noget med, at det var 1 pct. af detailomsætningen, der udgøres af den tyske grænsehandel?
Men det er jo af alle varer, altså, det er jo lige fra børnefamiliernes havregryn og mælk.
Kan skatteministeren ikke oplyse, hvor stor en procentdel af omsætningen af de der nydelsesmidler, som er afgiftsbelagte – slik, sodavand, vin osv. – der stammer fra grænsehandelen?
For det er jo det interessante.
Alle vores dagligvarer – ting som mælk osv. – er det jo klart, at vi køber tæt på, for der er jo en holdbarhedsdato på, hvilket gør, at man ikke tager ned og køber store mængder.
Men sodavand og øl kan jo holde sig i utrolig lang tid, og derfor kører vi ned og køber store mængder.
Kan ministeren ikke fortælle, hvor stor en andel det udgør?
Altså, jeg kan nævne nogle tal, jeg har set i avisen, som siger, at vi er oppe på, at hver fjerde øl, der bliver drukket i Danmark, bliver købt i tyske butikker, og at hver tredje sodavand bliver købt i tyske butikker.
Inden for det seneste år har 60 pct. af danskerne været nede at handle i de tyske grænse butikker.
Jeg kan forstå, at skatteministeren selv er dernede jævnligt, fordi han hele tiden er i Sønderjylland.
Så kan skatteministeren ikke løfte sløret lidt for, hvor stor en andel af omsætningen fra øl og sodavand osv. der bliver hentet i Tyskland?
Holger K. Nielsen (SF), 2012-11-22:
Det afgørende er jo, hvor meget man totalt set køber.
Det er det, der er det afgørende.
Og der er det, at niveauet jo ikke er højere, end det var tidligere.
Det er derfor, at jeg ikke helt forstår den diskussion, som kommer op her.
Det afgørende er, hvor meget man totalt set køber.
Der bliver købt mere af udlændinge i Danmark, end danskere køber i udlandet.
Det skal vi også have med i den her diskussion.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2012-11-22:
Jeg skal gøre opmærksom på, at jeg fremfører denne tale for vores trafikordfører, hr. Jonas Dahl, som desværre ikke kan være her.
Der står i færdselsloven, at hvis et køretøj er nødt til at standse på en motorvej på grund af et uheld eller andet, skal det hurtigst muligt flyttes væk fra kørebanen og fjernes fra motorvejen.
For at køretøjer kan fjernes, skal de nogle gange repareres.
Det her lovforslag sigter mod at skabe mere sikkerhed for de mekanikere og ansatte i autohjælpfirmaer, som udfører opgaverne med at flytte og reparere køretøjer på motorvejen.
Det kan faktisk være rigtig farligt at være den mekaniker eller servicearbejder, som skal ud at reparere eller fjerne et køretøj på en motorvej, hvor folk kører rigtig stærkt.
Der er før sket ulykker i de her situationer, hvor mennesker er kommet til skade, mens de udførte deres arbejde ved motorvejen.
Sådan nogle ulykker synes vi at man skal gøre alt, hvad man kan, for at undgå.
Derfor er jeg også positiv over for lovforslaget, for det øger sikkerheden for netop de her mennesker, der nogle gange skal udføre deres arbejde på et meget udsat sted.
Lovforslaget vil præcisere reglerne for, hvornår der må sættes gang i en reparation på motorvejen, og det vil sikre, at politiet oftere bliver inddraget, så de kan sørge for de sikkerhedsmæssige foranstaltninger.
Lovforslaget lægger også op til, at det af transportministeren og justitsministeren skal fastsættes, at man i de her tilfælde skal bruge de såkaldte tavlevogne, fordi det også kan skabe mere sikkerhed.
Alle tre dele i lovforslaget er med til at skabe mere sikkerhed for de mennesker, som skal udføre deres arbejde.
Og det kan jeg jo kun hilse velkommen.
Jeg har i øvrigt noteret mig, at Dansk Metal, som organiserer de her mennesker, også er glade for forslaget.
Det er positivt, og vi kan bestemt stemme for.
Tom Behnke (KF), 2012-11-22:
Det er jo betragtelige hastigheder, der bliver kørt med.
Selv om motorvejen er det mest sikre sted at køre – det har vi jo set på antallet af uheld, der sker – er der alligevel behov for, at vi ser på det her problem med de køretøjer, der holder der, og som er havareret på den ene eller den anden måde.
Hvordan kan vi øge sikkerheden?
Vi har længe diskuteret, hvordan vi kunne finde en løsning, og jeg synes, Justitsministeriet har fundet den helt rigtige løsning på, hvordan man gør det her.
Men skal der ske noget yderligere eller noget mere omfattende, bliver man nødt til at sørge for, at der bliver skiltet, spærret af osv.
Det er faktisk et rigtig godt lovforslag.
Men der er en enkelt ting, som jeg mangler i det her lovforslag.
Det er noget, som jeg faldt over for et par år siden, og jeg har prøvet på at jagte lidt, hvordan vi kunne løse det problem.
Færdselsloven er i dag skruet sådan sammen, at hvis man holder ude i nødsporet og er havareret, er det ulovligt at tænde sit havariblink.
Det er også ulovligt at sætte en advarselstrekant op, for den må kun benyttes, hvis man holder på kørebanen, og det gør man jo ikke, når man holder i nødsporet.
Men det er jo i sig selv også farligt at holde ude i nødsporet, når der kommer nogen susende forbi med 110 km/t. eller 130 km/t. Derfor kunne jeg godt tænke mig, vil jeg sige til justitsministeren, at vi i forbindelse med det lovforslag, vi behandler her, også inddrog det emne og så, om ikke vi kunne prøve at lave en ændring der.
Jeg har tidligere spurgt til det og fået at vide af Transportministeriet, at der ikke var noget til hinder for den regel i Danmark om, at det er ulovligt, for det er ikke i strid med EU's lovgivning.
Jeg må nok sige, at det behøver det heller ikke at være, for at vi ændrer reglerne i Danmark.
Vi kan også ændre reglerne, hvis det er hensigtsmæssigt at ændre reglerne, og jeg synes faktisk, det er hensigtsmæssigt, at det i hvert fald er lovligt at benytte sit havariblink, når man holder i nødsporet en mørk nat.
Så er det rart for andre trafikanter, at de i god tid kan se, at der altså er en forhindring i nødsporet, så de måske kan sætte farten lidt ned eller trække lidt ud eller skifte vognbane for at give god plads til det køretøj, der holder inde i nødsporet.
Så min opfordring til justitsministeren skal være, at vi i forbindelse med udvalgsbehandlingen får fundet ud af, om ikke vi kunne lave et ændringsforslag til lovforslag nr. L 62, så det fremover i hvert fald bliver lovligt at benytte havariblink og advarselstrekant, også selv om man holder ude i nødsporet.
Jeg tror, de fleste mennesker betragter nødsporet som en del af motorvejen, og jeg har også bemærket, at stort set alle, som holder i nødsporet, har sat advarselstrekanten ud og bruger havariblinket, men skulle man være en rigtig nidkær betjent, der kom forbi der, ville man måske bruge sin ret til at udstede bøder til føreren af køretøjet.
Det synes jeg ikke er særlig hensigtsmæssigt.
Karsten Lauritzen (V), 2012-11-22:
Det overrasker ikke, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget, for regeringen ønsker ikke reelt at løse det her problem.
Hvis man reelt ønskede at løse det, havde man jo støttet det beslutningsforslag, som ligger, og som er ganske udmærket.
Jeg noterer mig, at justitsministeren siger, at den aftale, som justitsministeren er stolt af – og som indfører en betydelig grad af brugerbetaling hos folk, der skal til tandlæge, i højere grad end i dag, og måske også gør det dyrere at have bil, det er jo finansieringen af aftalen – overhaler beslutningsforslaget indenom.
Det skal man forstå.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge justitsministeren – for sådan opfatter jeg også justitsministeren svar med at afvise bilaterale aftaler: Skal man forstå ministeren sådan, at ministeren ikke mener, der er behov for at indgå en bilateral aftale med f.eks. Polen om afsoning i Polen for polske kriminelle, der i øjeblikket sidder i danske fængsler?
Og dem er der mange af, skulle jeg hilse og sige.
Morten Bødskov (S), 2012-11-22:
Som jeg sagde, fremgår det tydeligt af aftalen, og det kan hr. Karsten Lauritzen jo selv se, at den store satsning, vi laver på det her område, bl.a. indeholder en ny Task Force Hjemsendelse, og den vil have et særligt fokus på at understøtte og smidiggøre overførsel til udvalgte lande.
Og det er jo f.eks. Polen, Rumænien og Litauen.
Så det fokus, man ønsker fra Venstres side, er allerede til stede i den aftale, vi har lavet her.
Så kan vi sagtens have en lang diskussion om holdbarheden i Venstres økonomiske politik.
Jeg ved ikke, om det er mit gebet, men fair nok.
Jeg ser frem til, at Venstre kommer med konkrete forslag til, hvordan man har tænkt sig at sikre, at der kommer en nulvækst, som jeg forstår man vil have i udviklingen i de offentlige udgifter nærmest i al evighed.
Det glæder jeg mig til at se hvordan man har tænkt sig at implementere, når man har så vanskeligt ved at tage stilling til så målrettet og konkret en finansiering, som skulle til for at redde kriminalforsorgen, som det her var tilfældet.
Ministeren er for, hvis jeg må bruge det udtryk om mig selv, enhver god aftale, som kan betyde, at vi kan få flere hjem til afsoning i deres eget hjemland.
Altså, det, der er virkeligheden, er, at den her regering har overtaget et kæmpe problem fra den tidligere regering, hvor man som sagt i de sidste regeringsår fik to personer – to personer – sendt hjem.
To personer har man fået sendt hjem, og nu er der altså lavet en aftale her, som betyder, at ambitionen er, at vi skal på niveau med de andre nordiske lande.
Det synes jeg er fremragende, hvis jeg skal være helt ærlig.
Jeg synes, det er fremragende!
Det har vi skrevet ind i aftalen.
Vi mener det, der står, og det har vi selvfølgelig tænkt os at arbejde efter.
Der er et problem.
Vi konstaterer, at et af de partier, som havde hovedansvaret under den tidligere regering, ikke vil være med til at tage et medansvar for at løse de problemer, som man selv har været med til at skabe og i hvert fald ikke gjort nok for at løse.
Men stor ros til de andre borgerlige partier, som gerne vil være med til at tage det medansvar.
Pia Adelsteen (DF), 2012-11-22:
Det harmer mig lidt, når man nu siger, at man tager et medansvar, og så følger man indsatsen.
Det kan jeg jo sådan set være ligeglad med, var jeg ved at sige, men man kommer i hvert fald med nogle angreb, hvor man siger, at den tidligere regering kun fik sendt to hjem.
Men hvor mange har ministeren fået sendt hjem?
Det kunne man jo også spørge om.
Der er da gået et år i hvert fald, så hvor mange har ministeren fået sendt hjem?
Det er den ene ting.
Den anden ting er, at jeg godt vil bore lidt mere i det med de bilaterale aftaler.
For én ting er, at EU har lavet den her rammeafgørelse om, at man skal kunne sende domfældte hjem.
Men noget andet er, at der, som jeg husker det, er 11 lande, der har implementeret det, der er et enkelt land, der kommer til at implementere det til næste år, og så har Polen fået 5 års udsættelse.
Det vil sige, at det ud af de 27 EU-medlemslande jo er under halvdelen, som overhovedet har implementeret det her.
Det er da et problem, og så bliver man da nødt til at gøre noget ved det.
Jeg vil da også godt klandre den tidligere regering for, at det ikke blev gjort tidligere, men hvad vil ministeren gøre?
Vil ministeren ikke gå i gang?
Morten Bødskov (S), 2012-11-22:
Hvor mange har vi fået sendt hjem? spørger fru Pia Adelsteen.
Aftalen er lige lavet; det var også den første mulighed for Dansk Folkeparti for rent faktisk at tilslutte sig en betydelig mere ambitiøs indsats, end man har været i stand til at understøtte under den tidligere regering.
Derfor er det her bestemt en ambitiøs indsats.
Og jeg må altså ærligt indrømme, at jeg stadig ikke forstår, hvorfor måske i særlig grad Dansk Folkeparti ikke kan være i stand til at støtte den aftale, der her er om kriminalforsorgen.
Den er på alle ledder og kanter fremragende, og jeg er som sagt glad for, at et bredt flertal i Folketinget står bag.
Dansk Folkeparti må jo så selv forklare over for de ansatte i fængslerne, hvorfor man ikke vil være med til at give dem et bedre arbejdsmiljø, hvorfor man ikke vil være med til at løse de problemer, rockere og bandemedlemmer skaber i fængslerne, og hvorfor man ikke vil være med til at sikre, at der bygges 200 ekstra fængselspladser, når man kan konstatere, at det, man har efterladt til den nuværende regering, er en mangel på over 400 pladser inden for de næste 4 år, hvis man ikke havde gjort noget.
Det må man jo selv forklare.
Men jeg har det bare sådan, at jeg må sige: Her gøres der noget; i de sidste år under den tidligere regering, hvor Dansk Folkeparti var parlamentarisk grundlag, blev der sendt to – to – personer ud af landet.
Nu er ambitionen, at vi skal nå det, der er niveauet i de andre nordiske lande.
Det forstår jeg simpelt hen ikke man kan være utilfreds med.
Men man må jo have sine grunde til, at man ikke vil være med til at hjælpe kriminalforsorgen med de problemer, som kriminalforsorgen står med.
Pia Adelsteen (DF), 2012-11-22:
Tak for den forholdsvis positive modtagelse af forslaget.
Når jeg siger forholdsvis, er det, fordi det jo altid er så sjovt, når man har fremsat et beslutningsforslag, som alle egentlig synes er godt, men som alle så siger nej til.
Det kan man jo altid tage
sådan lidt ... Men det, jeg synes er godt, er, at om ikke andet har vi fået rejst debatten.
Jeg synes, det er positivt, at justitsministeren siger, at alt andet lige holder vi nu et møde mellem Rigsadvokaten, bistandsadvokaterne, Udenrigsministeriet og Justitsministeriet og forsøger at få afdækket, hvad det er, der i det praktiske, kan man sige, er et problem.
For det er jo lige præcis der, man støder på problemerne, og så kan det godt være, at det ikke er en lov, men nogle retningslinjer, og hvad ved jeg, der skal til.
Jeg vil godt sige til de kommentarer, der er kommet om, om vi skal ændre andre landes myndigheders arbejde, at jeg tror, at de fleste af dem, der har hørt mig i Europaudvalget ved, at det mener jeg ikke.
Det gør vi ikke i Dansk Folkeparti, det har intet med det at gøre.
Det, der er meget vigtigt, er selvfølgelig, at man har respekt for andre landes måde at håndtere sagerne på, men at man samtidig sikrer, at de danskere, der er udsat for vold eller voldtægt, altså grove forbrydelser, i udlandet, simpelt hen også får en ordentlig behandling og får den bedst mulige hjælp.
Det er også derfor, at jeg er meget, meget glad for hr. Tom Behnkes udtalelse om erstatning.
For det var et af de punkter, hvor jeg tænkte: Arh, der slipper man altså lidt billigt, når man siger, at det er svært at få erstatning, at gerningsmanden gerne skulle være med til at betale, og at den kan man jo ikke opkræve, hvis det er en gerningsmand i udlandet – og at der sikkert er mange gerningsmænd i Danmark, som man heller ikke kan få penge fra.
Det er vigtigt at hjælpe offeret i forbindelse med erstatning, og der må man jo altså som myndighed alt andet lige sige: Jamen så prøver vi på at kræve pengene ind.
Det er ikke altid, det lykkes, det ved vi godt, men om ikke andet har vi da i et samfund som Danmark hjulpet offeret, og det synes jeg er væsentligt.
Så jeg er meget glad for, at hr. Tom Behnke er meget positiv over for den del af det.
Og det håber jeg et eller andet sted også at justitsministeren vil være.
Nu fik han jo gjort god reklame for offerpakken, men jeg opfattede ikke, at den offerfond, man opretter, vil give penge til ofre for forbrydelser i udlandet.
Men det kan man jo eventuelt spørge ind til om kunne blive en del af det.
For så sikrer man da de ofre, som ikke kan få penge andre steder fra.
Umiddelbart vil jeg sige tak for den positive behandling.
Og så håber jeg, at vi i udvalgsarbejdet kan se på, hvordan vi kan komme videre med det.
For det, der er vigtigst for Dansk Folkeparti i den her sag, er sådan set at hjælpe ofrene.
Om det så er lovgivning eller møder, eller hvad det er, der skal til, finder vi ud af – det må være det, der er det vigtigste.
Leif Mikkelsen (LA), 2012-11-22:
Da det er justitsministerens forslag, var det jo egentlig retsordføreren, der skulle stå her, men han er forhindret, så jeg står her i stedet for.
Jeg skal ikke stå og forstyrre idyllen om det her lovforslag, som alle tilsyneladende kan bakke op om.
Vi er enige i, at det er vigtigt, at havarerede køretøjer kommer væk hurtigst muligt, og at det sker på en forsvarlig måde, hvis der skal arbejdes på dem, og det er sådan set kun politiet, der kan vurdere det.
Så jeg kan indskrænke mig til at sige, at vi støtter grundlaget for og initiativet til det her lovforslag.
Ole Hækkerup (S), 2012-11-22:
Som det allerede er fremgået, handler det her beslutningsforslag om, at ofre for forbrydelser i udlandet skal stilles bedre.
Det betyder så også, at ofre for kriminalitet skal hjælpes bedre, end de bliver det i dag.
Det er derfor, vi har lavet en aftale om en offerpakke.
For mig at se er det en af de måder, hvorpå man kan se, at der er sket et regeringsskifte.
Når det så gælder spørgsmålet om ofre for kriminalitet, der er begået i udlandet, vil jeg sige, at så vil vi også gerne kigge på, om der er noget, vi kan gøre bedre end i dag.
Det har allerede været nævnt, at politiet skal hjælpe i forhold til udenlandsk politi, og at Erstatningsnævnet skal hjælpe med at søge erstatning.
Og så har justitsministeren jo redegjort for nogle af de forskellige juridiske aspekter i det her, eksempelvis det helt selvindlysende, logiske med, at vi ikke kan bestemme over lovgivningen i andre lande.
Er reglerne gode nok?
Det er de måske, det er de måske ikke.
Hvad med den måde, reglerne bruges på?
Måske kan myndigheder og advokater arbejde bedre sammen, end man gør i dag.
Det har vi brug for at få afklaret, og det bliver det nu med det initiativ, justitsministeren har taget.
Og det tror jeg i virkeligheden er den bedste måde at komme videre på.
For så tager vi dem, der har det her mest inde på livet, og får dem til at komme med deres erfaringer og deres ideer til, hvad der kan gøres bedre.
Det står i bemærkningerne til forslaget, at der er et tomrum i forbindelse med reglerne på området.
Jeg ved ikke, om der er et tomrum i forbindelse med reglerne på området, men uanset hvad, får vi det kortlagt nu, når Rigsadvokaten, rigspolitiet og repræsentanter for bistandsadvokaterne og Udenrigsministeriet sætter sig ned og kigger på det sammen.
Det skal ikke skorte på velvilje fra Socialdemokraternes side til at sige: Lad os kigge på de regler, der er; lad os kigge på, om der er mangel på regler, for at se på, om det her kan gøres bedre.
Man kan jo sige, at det måske i virkeligheden drejer sig om at få sat sig ned og kigget på, hvordan det her fungerer i praksis.
Hvordan fungerer det her i praksis?
Er det reglerne, det er galt med?
Er der mangel på regler?
Og man kan sige, at det vil stille Folketinget bedre, men jeg synes i virkeligheden, at pointen her er: Ja, ja, det kan da godt være, at det her vil stille Folketinget bedre, men først og fremmest vil det her arbejde med dem, der faktisk har fingrene nede i det, kunne stille nogle af ofrene bedre.
Og det synes jeg i virkeligheden er pointen i den her forbindelse.
På den baggrund tror jeg at vi får det bedste resultat.
Og jeg tror, at vi får det bedste grundlag for vores arbejde for at stille ofrene bedre med det initiativ, justitsministeren her har taget.
På den baggrund skal jeg selvfølgelig meddele, at vi så ikke kan støtte det her forslag.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2012-11-22:
Tak for ordet.
Først vil jeg gerne sige tak til Dansk Folkeparti, fordi de bringer det her emne på banen.
Jeg synes, at det er et rigtigt vigtigt emne.
Desværre er det ikke første gang, vi diskuterer det her i Folketinget.
Også under den borgerlige regering har vi haft fat i det her.
Det giver sig selv, at det er rigtig svært at blive udsat for kriminalitet, at blive udsat for vold eller voldtægt og være i udlandet og føle sig helt alene og at skulle forsøge at rejse en sag, måske om erstatning eller med retsforfølgelse, når man kommer hjem til Danmark – og i øvrigt skulle holde sig orienteret om de frister, der kan være i andre landes retssystemer.
Det giver sig selv, at det er rigtig svært.
Og bistandsadvokaterne har haft store problemer med at løse lige præcis den del af opgaven.
Der er jo i dag EU-regler, som betyder, at man rent faktisk kan få erstatning, når man bliver udsat for et overgreb i et andet EU-land.
F.eks. finder hovedparten af de 50 voldtægter, der foregår i udlandet hvert eneste år, sted i EU.
Og det vil sige, at der vil man have adgang til erstatning.
Men det nytter jo ikke ret meget, hvis man ikke også kan udnytte mulighederne i retssystemet for at gøre krav på de her rettigheder.
Jeg ved, at der er et nyt offerdirektiv på vej fra EU, som skal udpinde det minimum af hjælp, man kan blive garanteret i et andet land, hvis man er udsat for en forbrydelse.
Og jeg håber meget, at det kommer til at medføre nogle initiativer, som kan hjælpe folk med bl.a. at få en advokat i et andet EU-land.
For det giver sig selv, at det kan være meget svært at løfte sådan en sag fra Danmark.
Så det vil i de fleste tilfælde i hvert fald være det bedste, hvis man har en advokat i selve landet, som på en eller anden måde kan konferere med den danske bistandsadvokat.
Jeg er glad for, at der bliver set på det her.
Jeg tror, at vi kan komme et skridt videre.
Og jeg glæder mig til at se, hvad der bliver resultatet af det samarbejde, som der nu kommer mellem Rigsadvokaten, rigspolitiet, bistandsadvokaterne og Udenrigsministeriet.
Leif Mikkelsen (LA), 2012-11-22:
Jeg står her stadig væk på vegne af vores retsordfører, hr. Simon Emil Ammitzbøll, og kan sige, at Liberal Alliance støtter hensigten med det her beslutningsforslag.
Vi tror nemlig, at det er svært for ethvert menneske, der bliver udsat for vold; det er svært at håndtere, og det er særlig svært at håndtere, hvis man så også er i udlandet, når det sker.
Det forstærker i hvert fald vanskelighederne, både med at klare sig og få den fornødne hjælp osv.
Så det er et vigtigt emne, der er rejst her.
Vi støtter som sagt hensigten i forslaget.
Inden vi tager endelig stilling, synes vi bare, at det er vigtigt at få afklaret, hvordan reglerne egentlig er, og hvor meget hjælp der egentlig er at få i de lande, vi nu taler om her.
Er der behov for nogle justeringer og ændringer, eller er der det regelsæt, vi kunne forvente?
Så vi er lidt spørgende på det her område et stykke vej frem og ser frem til at få de her ting afklaret i udvalgsarbejdet.
Men jeg vil gerne takke forslagsstillerne for at kaste lys på det her vigtige menneskelige emne.
Så indtil videre er vi positivt spørgende.
Stine Brix (EL), 2012-11-22:
Nu var jeg ikke selv i Folketinget, allerførste gang man indførte den her ordning, tilbage i 2000, men jeg kan sige, at vi allerede dengang var skeptiske over for den her form for forsøg på at løse problemet med ventelister, nemlig ved at give tilskud til det private.
For problemet er et kapacitetsproblem, og der kommer jo ikke flere medarbejdere af, at man flytter nogle fra det ene til det andet.
Derfor tror jeg ikke, at det, man i sin tid har valgt, nemlig at bruge den her form for tilskud, er den rigtige model.
Jeg synes, at det, man bl.a. gør i Region Sjælland, f.eks. i Roskilde, og også i Region Hovedstaden i Hillerød, er langt mere interessant. Her planlægger man i et samarbejde, hvordan man bedst muligt bruger den kapacitet, der er.
Så spørger ordføreren til forskellen mellem indkøbspris og behandlingspris.
Det er jo fuldstændig rigtigt, at det, som vi taler om her i forhold til høreapparatets pris, er indkøbsprisen.
Der mener jeg godt man kan sammenligne.
Apparatet er jo det samme, uanset om det bliver udleveret i det offentlige eller i det private.
Behandlingspriserne derimod er vanskelige at sammenligne, fordi der jo i det offentlige er en gennemsnitspris, som også omfatter de komplicerede hørelidelser og behandlingen af dem, som man slet ikke ser i det private.
Derfor mener jeg ikke, at man kan sammenligne de to priser, men indkøbspriserne på høreapparater er jo meget, meget relevante at sammenligne, og det er dem, vi har taget udgangspunkt i i forbindelse med at sænke tilskuddet til behandling i det private.
Peter Juel Jensen (V), 2012-11-22:
Jeg forstår det.