runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Sjelle (KF), 2007-02-23:
Med L 137 gennemfører vi et EF-direktiv, der i højere grad skal sikre ligebehandling af mænd og kvinder i vores samfund.
Det er noget, som vi Konservative bakker fuldt og helt op om.
Vi ser meget alvorligt på diskriminerende forskelsbehandling, uanset hvilket område der så er tale om.
Og ligestillingsloven er et meget væsentligt redskab med hensyn til forskelsbehandling på grund af køn.
Heldigvis er direktivets væsentligste krav da også allerede gældende i dag.
Men den enkelte mands eller kvindes beskyttelse af loven skulle gerne blive betydelig forbedret med det her direktiv.
Det synes vi er positivt, og derfor støtter vi også forslaget.
Martin Henriksen (DF), 2007-02-23:
Nu vil jeg først berolige folk derude med, at jeg ikke er blevet ligestillingsordfører, men fordi vores ligestillingsordfører, fru Louise Frevert, ikke har mulighed for at være til stede i salen, vil jeg læse hendes ordførertale op.
Formålet med dette direktiv er at fastlægge en ramme for bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af køn.
Det er en længe ventet definition af, hvad chikane er.
Det vil sige, at uagtsom chikane, som ikke har til formål at krænke personens værdighed, men dog har denne virkning, er omfattet af bestemmelsen.
Og at chikane ikke behøver at være en aktiv handling, men f.eks. kan ske ved at ignorere den pågældende, siger jo lige nøjagtig alt, nemlig at det ikke behøver at være en fysisk chikane, men også kan være en psykisk chikane, der gør helvede hedt for personen på arbejdspladsen.
I Danmark har der længe været mere eller mindre klare regler for, hvad sexchikane er og indebærer.
Også domstolene har kunnet vurdere sager om sexchikane, men det bliver nu helt klart defineret i dette lovforslag.
Nu er det bl.a. også personen selv, der sætter grænsen for at være krænket.
Det vil være individuelt, og det er strålende, at man nu tager højde for de personlige grænser.
Det kan være psykisk, det behøver ikke kun at dreje sig om seksuelt overgreb for at være sexchikane.
Desuden er der nu klaring på, at der ikke må gøres forskel på mænd og kvinder.
Hvis der på en arbejdsplads bliver gjort forskel, skal der gribes ind med det samme.
En anden stor landvinding ved dette lovforslag er, at det nu er op til den enkelte at tage ansvar for, hvordan ligestillingen bliver udmøntet.
Det er ikke alene arbejdsgiveren, der nu skal have ansvaret, men også arbejdstageren skal klart kunne være med til at vurdere, hvornår der er tale om, at der ikke er fuld ligestilling eller foregår diskrimination.
Det anser Dansk Folkeparti også for at være en vigtig del af lovforslaget, netop at man pointerer ikke at diskriminere på grund af køn, og det må jo være ligestilling.
Dette lovforslag skal implementeres i forlængelse af allerede gældende lov og gælder på både offentlige og private arbejdspladser.
Der er heller ikke i dette lovforslag tale om, at der skal gøres særlig meget stads ud af, om der skal være faciliteter til mænd og kvinder på et fælles grundlag, så længe de ikke leveres på gunstigere betingelser til medlemmer af det andet køn – ergo at der ikke skal gøres mere ud af det ene køn frem for det andet.
Gudskelov er vi nået så langt i ligeberettigelsen ikke alene i Europa, men så sandelig også i Danmark, at Dansk Folkeparti kun anser dette for en formssag – for at være helt på højde med det, som er de gode intentioner i et samfund, hvor man har ligeberettigelse.
Så Dansk Folkeparti stemmer for forslaget, når vi kommer til tredjebehandlingen.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2007-02-23:
I Socialdemokratiet er vi altid positive over for lovgivning, som har til formål at fremme ligestilling i Danmark, og lovforslaget her er ingen undtagelse.
Det er godt, at vi med ændringen af lov om ligestilling af kvinder og mænd får en præcisering af direkte og indirekte forskelsbehandling og af sexchikane og chikane.
Vi er også meget tilfredse med den øgede beskyttelse af klageren ved indførelse af bestemmelsen om, at ingen må udsættes for ugunstig behandling på grund af fremsættelse af en klage over forskelsbehandling på grund af køn.
Vi håber desuden, at loven vil gøre det lettere at fastslå, hvornår ligebehandlingsprincippet er tilsidesat.
Men jeg vil nu alligevel forbeholde mig retten til at inddrage nogle af kommentarerne fra høringssvarene, fordi jeg synes, det er vigtigt, at vi sikrer os, at nye love ikke medfører forringelser i praksis.
KVINFO rejser i deres høringssvar spørgsmålet om, hvorvidt der sker en udvanding af definitionen af sexchikane.
KVINFO mener, at der er en modsætning mellem definitionen af sexchikane og beskrivelsen af, hvilke faktorer domstolene bør tage hensyn til i en eventuel sag.
I en eventuel sag, hvor sexchikane tager udgangspunkt i den krænkedes oplevelse af forløbet, skal der tages hensyn til jargonen på arbejdspladsen og krænkerens opfattelse af forløbet.
KVINFO opfordrer desuden til, at vi får undersøgt retspraksis på området, så vi får et bedre videngrundlag, og begge dele mener jeg at vi bør se nærmere på under udvalgsbehandlingen.
AC og LO har begge bemærket, at pligtsubjektet er flyttet, så det i stedet for arbejdsgiveren er den egentlige udøver af chikanen.
Umiddelbart lyder det jo meget rimeligt, men som både AC og LO påpeger, skal det ikke være på bekostning af offeret for chikanen.
Det er derfor også nødvendigt, at vi undersøger det i udvalget.
Med denne præcisering af loven får vi skrevet nogle vigtige definitioner ind i loven, hvilket er positivt, men vi så gerne et højere ambitionsniveau hos regeringen med hensyn til lovgivningen på ligestillingsområdet.
Der er stadig et godt stykke vej igen, og erfaringerne fortæller os, at ligestilling ikke kommer af sig selv.
Vi håber, at regeringen vil hjælpe med at få Danmark tilbage i en offensiv rolle på ligestillingsområdet.
Jeg skal på vegne af SF og Det Radikale Venstre meddele, at de er enige med mig og er positive over for forslaget.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2007-02-23:
Det er jo dele af Rådet for Den Europæiske Unions direktiv om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, vi her gennemfører.
Jeg kunne godt i mit stille sind fristes til at tænke: Hvor ville det være rart, hvis det overhovedet ikke var nødvendigt, at vi skulle lave love og have love om definitioner inden for ligestilling.
Nu er det faktisk sådan, at vores ligestillingslov allerede indeholder beskyttelse mod forskelsbehandling på grund af køn.
Denne lov er jo så nærmest at betragte som en yderligere præcisering, hvilket vi selvfølgelig støtter i Venstre.
Så altså: Venstre støtter forslaget.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-23:
Jeg kan bestemt ikke afvise – det har jeg heller aldrig gjort – at det, at man er på kontanthjælp, eller det, at man er på starthjælp, kan være en grund til, at man ikke kan betale huslejen.
Men det kan jo også være, at det er, fordi huslejen er for høj i forhold til det forsørgelsesgrundlag, man har.
Jeg har gjort, hvad jeg overhovedet kunne for at komme ind bag om tallene, og jeg har syntes, at den eneste fremgangsmåde, der har været mulig, i første omgang har været at finde ud af: Hvad ved kommunerne, hvad har de af registreringer, hvad kan vi få at vide ved at spørge kommunerne?
Det viste sig så at være begrænset.
Vi har så prøvet at undersøge, hvad fogedretterne egentlig registrerer, og hvad de har brug for af informationer.
Og efter at have gjort det kan jeg konstatere, at det ikke giver os den viden, vi tilsyneladende alle sammen gerne vil have, og derfor foretager vi så nu den her større undersøgelse.
Men samtidig har jeg så netop skærpet vejledningen, fremsat det her lovforslag, for simpelt hen at sætte ind der, hvor jeg mener vi kan gøre noget for at forebygge udsættelser.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-23:
Det er jo egentlig pudsigt, at vi har en socialminister, som ikke ved, hvad det er for et forsørgelsesgrundlag, folk har.
Det kunne socialministeren, som hun lovede, jo have undersøgt for 1 år siden.
Det eneste, vi ved, er jo, at tilbagemeldingerne fra nogle af de kommuner, der faktisk har meldt tilbage om, hvorfor der er en stigning i deres kommuner på antallet af udsættelser, decideret nævner det, at nogle af de mennesker, der bliver sat ud, er på starthjælp eller ramt af kontanthjælpsloftet.
Så det kan man jo i hvert fald ikke bare benægte.
Så meget ved vi, og så er det efter min mening lidt en skændsel, at vi ikke ved mere, for det her problem med det stigende antal udsættelser har jo været kendt i over 1 år.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-23:
Jeg kan bekræfte over for hr. Jørgen Arbo-Bæhr, at der har været en stigning i de år, hvor der har været ført en statistik på området; det er rigtigt.
Vi har også gennem de undersøgelser, som jeg har foretaget, fået kendskab til, at 94 pct. af udsættelserne skyldes manglende betaling af huslejen.
Men så ved vi faktisk heller ikke særlig meget mere.
Vi ved ikke, hvilket forsørgelsesgrundlag de mennesker har haft; vi ved ikke, hvilken husleje de skulle betale; vi ved ikke, om de har skullet slås med gammel gæld eller er kommet ud i en skilsmisse, eller hvad der i øvrigt har gjort sig gældende.
Det er jo derfor, jeg iværksætter den her undersøgelse, altså for, at vi kan blive klogere på: Hvad er det for nogle situationer?
Hvad er det, der fører til en udsættelse af boligen?
Det er jo simpelt hen for at kunne sætte mere målrettet ind, og selv om man er på kontanthjælp, mener jeg også, at det er på et forsørgelsesniveau, hvor man godt vil kunne betale sin husleje.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-23:
Nu kan man jo bruge rigtig mange ord på at benægte virkeligheden, men jeg vil godt lige ridse op.
Det er sådan, at antallet af familier, der er blevet sat på gaden, er steget drastisk i den her regerings leveperiode fra 2002 til 2005.
Vi ved også godt, at det for 94 pct.s vedkommende skyldes, at de mennesker ikke har råd til at betale deres husleje.
Jeg vil så godt spørge ministeren, om hun virkelig benægter, at der kan være en sammenhæng, forstået på den måde at der kan være nogle mennesker, som har en så lav indkomst, at de simpelt hen ikke er i stand til at betale husleje og dermed bliver sat på gaden, og at der er en gruppe mennesker i det her land, som har fået forringet deres indkomst, på grund af at man har indført kontanthjælpsloft og starthjælp, som i hvert fald for en stor gruppes vedkommende har betydet, at de har færre penge at leve for og er blevet fattigere.
Mette Frederiksen (S), 2007-02-23:
I den her forbindelse har jeg ikke gjort mig til talsmand for andet, end at Danmark skal være et socialt, retfærdigt samfund, og at vi skal føre en aktiv beskæftigelsespolitik.
Men det er helt korrekt, at jeg hverken i dag eller ved andre lejligheder gør mig til talsmand for, at man skal gøre mennesker fattige, at man skal piske mennesker, der i forvejen ligger ned.
Det går ikke, det bliver vi nødt til at erkende, og det ville klæde socialministeren, om hun som minister for nogle af de mest udsatte grupper i vores samfund turde gå op imod den tendens, der er til i det borgerlige Danmark at tro, at bare man pisker, at bare man giver lidt flere sanktioner, at bare man skærer folk lidt mere i ydelser, så opper de sig nok.
Virkeligheden for mange af de her mennesker er – her bør socialministeren ikke engang stå og smile, for det er ret ulykkeligt – at vi har at gøre med en gruppe kontanthjælpsmodtagere, der har mange andre problemer end ledighed.
Derfor er det samfundets opgave at understøtte dem i en udvikling og i en livsførelse, der gør, at de problemer kan blive løst, hvis det overhovedet lader sig gøre, og at de så hen ad vejen også kan få deres indgang på det ordinære arbejdsmarked med ordinær beskæftigelse.
Men lad være med at tro, at man kan piske mennesker, der i forvejen ligger ned.
Det kommer der ikke noget som helst godt ud af, og det er også det, erfaringerne fortæller.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-23:
Det er simpelt hen helt forkert.
Vi har jo sat et utal af aktiviteter i gang netop for at få folk i beskæftigelse.
Bl.a. har beskæftigelsesministeren taget initiativ til, at bunkerne netop skal vendes, så man gennemgår sagerne med henblik på at se, hvilke muligheder der er for de enkelte.
Vi har lavet målrettede beskæftigelsesinitiativer for personer med handicap.
Vi har lavet målrettede initiativer for psykisk syge.
Så det er jo simpelt hen helt forkert, hvad fru Mette Frederiksen påstår.
Jeg glæder mig over, at der er den der opbakning til, at der skal ske noget beskæftigelsesmæssigt, men må så stadig væk fremhæve, at fru Mette Frederiksen jo gør sig til talsmand for, at det skal være muligt at få mere ud af at være på kontanthjælp end at være i beskæftigelse.
Det forstår jeg simpelt hen ikke, hvis man vil bakke op om en aktiv linje.
Mette Frederiksen (S), 2007-02-23:
Hvis jeg skal være helt ærlig, så synes jeg, det er et unødvendig lavt debatniveau at påstå, at vi skulle være tilhængere af en passiv arbejdsmarkedspolitik, når det er os, der har opfundet den aktive arbejdsmarkedspolitik.
Altså, undskyld mig, men at føre en passiv politik i dag er da netop at sætte ydelserne ned og så nærmest ikke gøre andet, for det er jo ikke sådan, at mange flere kontanthjælpsmodtagere er kommet i beskæftigelse de senere år trods konstant fremgang.
Der er jo behov for helt andre redskaber.
I mine øjne må regeringen meget gerne lade sig inspirere af Københavns Kommune med helbredspatruljer og med jobpatruljer, der tager direkte ud til kontanthjælpsmodtagerne og starter sagerne op på ny.
Hvorfor bruger regeringen ikke revalideringsinstrumentet, som vi ved er et af de mest effektive, når det handler om at gøre folk selvforsørgende?
Hvorfor vil man ikke være med til at oprette en hjemmeserviceordning, så vi kan konvertere sorte job og ikkeeksisterende job til almindelige ordinære job?
I det hele taget er der en række redskaber i den aktive arbejdsmarkedspolitik, man også kan bruge, hvad angår kontanthjælpsmodtagere.
Det vælger regeringen nærmest konsekvent at ignorere og henviser blot til, at det skal kunne betale sig at arbejde, uden at det får flere mennesker i beskæftigelse.
Tom Behnke (KF), 2007-02-23:
Udsatte børn er jo noget, som vi alle har en mening om, og det er et område, hvor vi alle ønsker at gøre alt, hvad vi kan.
Der gøres allerede i dag rigtig meget for at hjælpe udsatte børn, det er der slet ikke nogen tvivl om, men der kan gøres mere.
Vi kan starte tidligere, vi kan sørge for, at hjælpen kommer på et tidligere tidspunkt, for jo tidligere hjælpen bliver sat ind, jo nemmere er det at få et godt resultat ud af det.
Lovforslaget forbedrer indsatsen over for udsatte børn, og samtidig foreslås det, at gravide stofmisbrugere skal kunne tilbageholdes i behandling, hvis det er sådan, at de selv ønsker det, altså en frivillig tvangsafvænning af gravide stofmisbrugere.
Det er altså ikke noget, som kommunerne skal gøre.
Men lige præcis når vi taler om gravide stofmisbrugere, retter lovforslaget i hvert fald op på det punkt og sikrer, at hvis gravide stofmisbrugere beder om det, skal kommunerne tilbyde denne form for behandling.
Lovforslaget styrker den tidlige indsats, fordi der sættes ind allerede under graviditeten.
Hjælpen til de vordende forældre påbegyndes, allerede inden barnet fødes, og det er jo helt afgørende.
Når man har kendskab til, at vordende forældre vil kunne se frem til, at der kan opstå problemer, kan man lige så godt sætte ind så tidligt som muligt, og det er netop det, lovforslaget åbner mulighed for.
Desuden styrker man retssikkerheden ved at give børn og unge ret til selv at medbringe en bisidder.
Alt i alt er der tale om et lovforslag, som på en lang række punkter styrker den tidlige, forebyggende indsats og har det klare mål, at indsatsen for de udsatte børn skal forbedres.
Når nu vi har diskussionen om de udsatte børn, lad mig så lige tilføje, at der jo også er børn, der er særlig udsatte, fordi forældrene ingen forældreevne har og der ikke er udsigt til, at de får den.
Det er et konservativt ønske, at der i disse tilfælde indføres mulighed for tvangsbortadoption, altså i de allerallersværeste tilfælde.
Når vi ved, at barnet alligevel aldrig vil få sine forældre, hvorfor så ikke give barnet nogle andre forældre, som det kan knytte sig til, og som kan give det en hel og fuld opvækst, i stedet for at det måske skal cykle frem og tilbage mellem forskellige plejefamilier og institutioner osv.?
Det er et ønske fra konservativ side, at der i de sværeste tilfælde bliver mulighed for en egentlig tvangsbortadoption.
Det skal tilføjes, at det sorterer under en anden minister, men jeg synes bare, det er værd at nævne det i sammenhæng med lovforslaget her.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-23:
Hvis det er sådan, at det for de mennesker, der bliver sat på gaden, skyldes, at de har haft for få penge – det kan være på grund af kontanthjælpsloftet, det kan være på grund af starthjælpen, det kan være på grund af nedsat kontanthjælp til ægtepar – vil Dansk Folkeparti så være med til at forbedre deres økonomiske situation, så de er i stand til at betale husleje og vi undgår, at de bliver sat på gaden, fordi de har for få penge til huslejen?
Jeg vil med stor glæde snakke om de familier, det drejer sig om, for jeg går ud fra, at Dansk Folkepartis ordfører vil erkende, at antallet af familier, der bliver sat på gaden, er vokset fra 2002 til 2005.
Jeg vil også gå ud fra, at ordføreren vil erkende, at for 95 pct.s vedkommende handler det om, at folk ikke er i stand til at betale deres husleje.
Så er det, jeg godt vil høre Dansk Folkepartis ordfører: Hvad vil man gøre for det stigende antal mennesker, som notorisk ikke har penge nok til at betale deres husleje?
Hvad er det, man vil gøre for dem?
Pernille Frahm (SF), 2007-02-23:
Hvis ventelisterne er konverteret til en periode, hvor stofmisbrugeren skal leve op til en masse krav, som det er indlysende at vedkommende ikke kan leve op til, er det jo omsonst.
Det er derfor, jeg gerne vil have, at ministeren prøver at dykke ned i den her periode, inden den reelle behandling går i gang: Hvad er det egentlig, der sker mellem venteliste og så det, de fleste af os ville kalde en reel behandling?
Det andet er døgnbehandlingspladserne.
Det er døgnbehandlingspladser, der er rettet mod mødre f.eks. Vil ministeren også undersøge det?
Har vi pladser, der dækker det behov, vi snakker om i det her lovforslag?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-23:
Der er ingen tvivl om, at ventelisterne stort set er væk.
Men som sagt har jeg også været ude at følge op på tallene på området for at få de sidste med.
Det, der så er vigtigt, er at sætte fokus på, hvad det så er for en behandling, man sætter ind med.
Der fremgår det jo af lovgivningen på området, hvad man ikke kan nøjes med, altså at man ikke kan nøjes med en samtale f.eks., men at man skal i gang med et egentligt forløb.
Den der forbehandling er altså ikke et begreb som sådant, men et udtryk, som nogen tilsyneladende bruger.
Vi følger op på det, og det er selvfølgelig vigtigt, at det er en ordentlig indsats, der så kommer efter de 14 dage, og hvor det forhåbentlig lykkes at få misbrugerne ud af deres misbrug.
Men som sagt, vi har fokus på det.
Antallet af døgnbehandlingspladser kan jeg simpelt hen ikke på stående fod, men det er selvfølgelig noget, vi kan slå op.
Pernille Frahm (SF), 2007-02-23:
Jeg har to ting, jeg godt lige vil spørge ministeren om.
Derfor vil jeg gerne høre, om vi også, når ministeren nu alligevel skal ud at undersøge alt muligt, kan få et overblik over, hvad den her forbehandling egentlig dækker.
Kan vi få nogle eksempler på det og et større indblik i, hvad det egentlig går ud på?
Det andet er, at jeg er meget glad for, at den der undersøgelse bliver sat i gang.
Man undersøger, hvorfor visitationen til døgnbehandling er faldet.
Men jeg vil gerne høre, om man så også undersøger, hvordan det ser ud med antallet af døgnbehandlingspladser for familier, altså for forældre med børn, for det er jo her, vi er henne nu.
Er der de pladser, der skal til for de mennesker, der frivilligt ønsker at gå i behandling?
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-23:
Det er rigtigt, at undersøgelsen viste, at der var en række formelle fejl.
Heldigvis var der så ikke basis for at omgøre beslutningerne med hensyn til, hvilken indsats der skulle gøres for børnene.
Det synes jeg dog er det vigtigste, når man nu ser på forholdene.
Men der er ingen tvivl om, at kommunen skal leve op til de bestemmelser, der er i lovgivningen nu.
Det er så også det, vi vil sikre ved at følge det tæt, bl.a. gennem Ankestyrelsens undersøgelser og så i øvrigt dokumentation og statistik på området.
Jeg vil bare understrege, at man ikke i en kommune kan beslutte sig for, at der nu ikke er flere midler til rådighed, og at man så efter september måned ikke vil anbringe nogen børn og unge uden for hjemmet længere.
Det vil være klart ulovligt og helt i strid med de bestemmelser, der er på området.
Det er altså vigtigt, at kommunerne tager deres ansvar alvorligt på det her område og prioriteter hele indsatsen over for de truede børn og unge, fordi det jo også nemt vil være sådan, at problemerne kun vokser sig større og bliver endnu vanskeligere at løse, hvis man lader stå til.
Det er jo for at imødegå det, at kommunerne har skullet lave en sammenhængende børnepolitik for netop på forhånd at have taget stilling til deres indsats på området.
Mette Frederiksen (S), 2007-02-23:
Jo, men altså, i den her konkrete sag kan årsagen til anbringelsen jo være nok så ophørt, hvis situationen er, at barnets biologiske forældre ikke ønsker at få barnet hjem, fordi de ikke føler, de kan magte opgaven.
Så er det da fuldstændig absurd, at vi som samfund vælger at sige: Hvad enten du vil det eller ej, kammerat, og selv om dine biologiske forældre er imod, synes vi, at du skal hjem til dine forældre – også selv om de ikke magter opgaven.
Det duer simpelt hen ikke.
Derudover vil jeg gerne sige, at jeg jo møder rigtig mange sagsbehandlere, der fortæller mig – aldrig på skrift – at de får at vide ovenfra, at efter september er der ikke råd til flere anbringelser, eller at de, hvis de anbringer et barn mere i år, skal hjemtage et andet.
Der er så mange konkrete eksempler på, at anbringelsesområdet ikke fungerer.
Derfor er det rigtig godt, at vi har fået statistik, især fordi Ankestyrelsens tal for 2006 jo fortæller os, at sagsbehandlingen ikke fungerer.
Den er mangelfuld, og børnenes retssikkerhed er sat over styr.
Det er derfor, vi skal have fornyede politiske drøftelser og komme de her børn i møde.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-02-23:
Jeg vil på ingen måde udtale mig om en konkret sag, men jeg vil gerne principielt sige, at jeg synes, det er nok så væsentligt, at man kigger på, hvorvidt der fortsat er et anbringelsesgrundlag eller der ikke er.
Jeg synes, det er meget afgørende, at vi har fået stillet nogle krav til handleplaner, altså fået beskrevet, hvad det er, der skal ske i forhold til barnet, og så også bruger det til at afgøre, om en anbringelse skal opretholdes eller ej.
Så vil jeg yderligere sige, at det, jeg synes er rigtig godt ved den statistik, vi får på området, er, at vi vil kunne få et meget bedre kendskab til, hvad det er for nogle forhold, der gør sig gældende bl.a. med hensyn til svingdørsbørnene, altså der, hvor barnet bliver taget hjem og så kort tid efter i virkeligheden ender med at blive anbragt igen.
Jeg synes, det må være så forfærdeligt for det barn at opleve at blive flyttet rundt hele tiden, hvis der fortsat er problemer.
Vi vil simpelt hen blive meget klogere med hensyn til, hvor mange af de børn, der bliver hjemtaget, der så bliver anbragt igen.
Og det vil sige, at vi kan bruge statistikken til at sætte meget mere målrettet ind, hvis der er problemer.