runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-01-31:
Ministeren foreslår, at udvalget skal kigge på det.
Jeg synes, der er en ret stor forskel på, om udvalget, hvor eksperterne sidder, skal behandle noget, eller om vi sidder som politikere og behandler det.
Men grunden til, at jeg mente det dengang og stadig mener det, er, at hver gang – hvis ikke hver gang, så måske hver tredje gang – Jakob Axel Nielsen på det tidspunkt udtalte sig om sindslidende, indgik ordene kriminel og farlig i hans sætninger.
Det var den ene grund.
Den anden grund var, at dengang den daværende minister foreslog det, kom Europarådets Torturkomité med en ret skarp kritik af forholdene i Danmark, og der savnede jeg måske mere en minister, der satte sig i spidsen og sagde, hvad man ville gøre på det tidspunkt.
Så der var jo en masse ting, som vi var i dialog med ministeren om, men lige præcis det her var jeg ikke uenig med ham i, fordi det var det eneste forslag – hvad kunne man ellers gøre?
Men nu er han jo ikke engang her; han er formand for et privat sygehus, så jeg kan ikke engang diskutere med ham.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2013-01-31:
Jeg må konstatere, at hr. Lars Løkke Rasmussen i sin tid konstaterede, at der ikke skulle nedlægges flere sengepladser i psykiatrien, og det blev der.
Når man tager det på sig, må det jo være, fordi man tror, at man har en indflydelse på det.
Og ja, i nogle af de planer, vi lavede i satspuljepartierne, blev der afsat penge til flere pladser i retspsykiatrien.
Det er jo altså dér, man kommer hen, når man har været så langt ude, at man også har begået kriminalitet.
Nogle af de ting, vi oplevede, var, at almenpsykiatrien var under massivt pres.
Og ja, der var også en handlingsplan i 2009, men den byggede jo ikke på den grundige analyse og det arbejde, vi nu har sat i gang med regeringens psykiatriudvalg.
Den byggede på, at nu kommer vi med nogle forslag, som vi gerne vil have finansieret over satspuljen.
Og det var vi så i øvrigt med til at diskutere og finde nogle penge til.
Hvis ikke man tror mine ord, synes jeg, at man skal kigge på, hvad Rigsrevisionen sagde her i august 2012.
Der udtalte Rigsrevisionen: »Jeg kan konstatere, at både ministeriet og regionerne har sat en række relevante initiativer i gang med det formål at forbedre kapaciteten og fordelingen af kapaciteten mellem forskellige typer af behandlingsbehov. Jeg finder, at det udvalg, regeringen har nedsat vedrørende kapaciteten i psykiatrien, og de anbefalinger, som udvalget må forventes at fremlægge, er afgørende for den langsigtede tilrettelæggelse af kapaciteten og den samlede planlægning af indsatsen over for psykisk syge patienter.«
Så der er ikke tale om en syltekrukke.
Der er tale om et vigtigt arbejde, hvor vi får sat psykiatrien ind i det langsigtede perspektiv og får taget de rigtige skridt i den rigtige retning i de kommende år.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2013-01-31:
Tak for et fint indlæg.
Jeg er meget enig med ordføreren og havde jo også gerne set, at vi havde kunnet lave et fælles forslag til vedtagelse også sammen med Dansk Folkeparti.
For vi oplever, at vi på nogle områder og på den lange bane sagtens kan blive enige om, hvad det er for en retning, vi skal gå, f.eks. for at diskutere det her spørgsmål om nedbringelse af tvang i psykiatrien.
Derfor vil jeg godt spørge, om ordføreren er enig med fru Jane Heitmann og det, synes jeg, ret tydelige kropssprog, der var i forbindelse med spørgsmålet om, hvorvidt man skulle deltage f.eks. i de her udvalgsrejser, som § 71-udvalget har været på i Trieste, Lapland og andre steder for at blive inspireret til at finde nye løsninger, der kan nedbringe tvang i psykiatrien.
Det tror jeg at vi er meget enige om.
Vi vil også kunne finde f.eks. i nogle af de gennembrudsprojekter, der var ude lokalt, nogle meget gode lokale initiativer, der i hvert fald i en periode var med til at nedbringe tvangen, og så kan vi jo tage ud og prøve at blive klogere på, hvorfor man så ikke kan fastholde den kultur i længere tid.
Er det på grund af ressourcer, er det på grund af måden at tænke tingene igennem på, er det på grund af for stor udskiftning af personalet?
Det bliver vi nødt til at blive klogere på.
Men jeg bliver stadig væk nødt til at spørge: Hvordan har ordføreren det med, at Venstres ordfører står og hælder ned ad brættet, at man kan gå ud og finde andre erfaringer rundtomkring i verden og sætte dem til debat f.eks. i en kronik i Politiken eller andre steder?
Stine Brix (EL), 2013-01-31:
Tak for det.
Jeg trykkede mig egentlig ind for at rose ordføreren.
Jeg synes, det er så centralt, at vi får diskuteret kulturen i psykiatrien.
Selvfølgelig hænger det sammen med de rammer, der er omkring det, men det er ikke det eneste; det er også et spørgsmål om kultur.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at stille det samme spørgsmål, som jeg stillede til Venstres ordfører, nemlig om ideen om en forhåndserklæring, som patienten kan udfylde om, hvordan patienten ønsker at blive håndteret, når der indtræder en psykisk krise.
Hvad tænker Dansk Folkeparti om en sådan model, og kunne man forestille sig også at gå så langt, at man indskrev i en lovgivning, at sådan en forhåndserklæring skulle respekteres?
Liselott Blixt (DF), 2013-01-31:
Det kan jeg svare meget klart på: Det ønsker vi.
Da vi diskuterede psykiatri under den tidligere regering, ville jeg også gerne have haft det her psykiatritestamente med ind, hvori man nedskriver, hvordan man har det, når man bliver behandlet på specielle måder, hvordan man helst vil behandles.
Det er også derfor, jeg mener, at når vi taler om det her nonstimulirum, er det vigtigt, at man hører, hvad der er bedst for den enkelte.
Hvad oplever den enkelte som mindst nedværdigende og belastende?
Nogle kan godt lide at blive spændt fast, for så er de ikke bange for sig selv, mens andre vil føle sig meget isoleret ved at sidde i et rum.
Så det er utrolig vigtigt at vide, hvordan den enkelte føler, for vi skal ikke have dobbelt tvang ud af det her.
Stine Brix (EL), 2013-01-31:
En anden pointe, som jeg syntes var interessant, og som ordføreren havde i sit indlæg, handlede om det her potentielle skred, når fysisk tvang går over til at blive tvang med beroligende medicin.
Nu kan jeg så forstå, at der er kommet nogle nye tal.
Dem skal vi selvfølgelig have lejlighed til at dykke mere ned i.
Jeg kender dem ikke på det her område.
De skriver, at der er en stigning på omkring 11 pct. i brugen af beroligende medicin, samtidig med at man så registrerer et fald i brugen af fysisk tvang.
De skriver, at det giver anledning til at spørge sig selv, hvorvidt der netop sker det her skred.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre ordføreren, om § 71-udvalget også har samme oplevelse af, at der er det her skred, eller hvad er erfaringen, når man tager rundt på besøg?
Liselott Blixt (DF), 2013-01-31:
Nogle af de ting, som vi lægger mærke til, er, om man overmedicinerer, altså om man overskrider Sundhedsstyrelsens anbefalinger.
Når vi ser det, påpeger vi det også, for det er en af de ting, der er vigtige, nemlig at man ikke blot bruger medicin for at undgå at fiksere.
Jeg synes, vi får en rigtig god dialog, når vi er ude at besøge de psykiatriske afdelinger.
Om jeg kan se et skred?
Det er lidt svært.
Nu har jeg jo ikke siddet mange år i § 71-udvalget, men jeg vil rose personalet derude.
De gør, hvad de kan, med de midler, de har, og det er nok den ændring, vi skal have, for det er, som om man enten kun har fiksering eller medicin, hvor vi måske skal indøve nogle terapiformer og i stedet for se på, hvordan vi taler med folk.
Özlem Sara Cekic (SF), 2013-01-31:
Jeg har faktisk ikke noget spørgsmål, jeg har bare ros.
Jeg synes, det er rigtig dejligt, at vi fra talerstolen faktisk snakker om de borgere, det handler om, og ikke så meget om, hvem der har givet, hvem der har gjort, hvem der ikke har gjort, hvis skyld det var, og hvis skyld det kommer til at være, men at vi i fællesskab har en ambition, en vision for, at vi skal have en psykiatri, som er ligeværdig, og hvor der faktisk også er en vej ud af psykiatrien.
Det vil sige, at man også skal kunne komme sig.
Derfor kigger vi også på alle de ting, der er med til at forringe muligheden for at blive rask, bl.a. tvang, og derfor synes jeg, det er fantastisk at høre en politiker fra en anden fløj, hvis parti jeg ikke er særlig meget enig med, for vi kan i fællesskab være enige, fordi vi spørger: Hvad er det bedste for patienterne og borgerne i det her tilfælde?
Så det er bare en ros.
Jeg har ikke noget spørgsmål.
Jeg er dybt tilfreds med den vision, som ordføreren også lægger for dagen.
Liselott Blixt (DF), 2013-01-31:
Jeg vil tilstå, at jeg ikke helt ved, hvad fru Jane Heitmann mente med udtalelsen.
Det kan være svært, når man skal levere en tale heroppe, at få det rigtige frem, for jeg tror som sådan ikke, at det var en kritik af, at vi havde været ude og se på noget, men det handlede måske om måden, hvorpå vi så tromler hjem, for nu har vi noget godt med i ærmet.
Jeg synes, vi har gjort det på en rigtig måde, for hvis vi skal have nogen op af stolene, er det netop ved at gå ud og provokere vores psykiatere lidt en gang imellem.
Karen J. Klint (S), 2013-01-31:
Tak for det.
Jeg vil gerne kvittere for talen og for det med, at det ikke alene handler om at nedsætte brugen af bæltefiksering, men at det handler om at nedsætte brugen af tvang og alternativer til tvang.
For et alternativ er jo ikke, at man bare giver mere medicin, som så også giver bivirkninger og andet.
Så det handler om at få brudt det mønster, sådan at man får mere frivilligt samarbejde mellem behandler og patient.
Når fru Benedikte Kiær så nævner det produkt, som det nye psykiatriudvalg skal komme med, har jeg meget stor tillid til det, der står i regeringsgrundlaget, nemlig at udvalget skal komme med et indspil til en national handlingsplan.
Det vil jo være første gang, vi så ser en handlingsplan.
Vi har tidligere set visioner og strategiplaner, men vi har faktisk aldrig set en egentlig handlingsplan.
Og det er jo netop ud fra en handlingsplan, vi så kan se, hvilke politiske initiativer der skal til, hvilke kulturændringer der skal ske, hvad der ingenting koster ud over bøvl og besvær og en virkelig stor arbejdsindsats, og hvad der koster penge.
Benedikte Kiær (KF), 2013-01-31:
Nu nævnte jeg jo tidligere, da jeg stillede spørgsmål til nogle af de andre ordførere, at der sådan set på det psykiatriske område førhen har været en handlingsplan, nemlig i 2009, hvor VK-regeringen fremlagde en handlingsplan.
Det, som jeg bare håber, er, at man også, når vi nu ser nogle forslag fra psykiatriudvalget, tænker på alle de ting, der har været fremme i debatten om udadreagerende borgere, og på, hvordan vi også får taget en diskussion om de udadreagerende borgere, som ikke nødvendigvis er inden for det psykiatriske behandlingssystem, men f.eks. er på nogle af de sociale døgninstitutioner.
Hvad gør vi der, i forhold til at der er nogle, der har efterspurgt muligheden for at bruge tvang, hvilket jeg ikke bryder mig om, og hvad gør vi, i forhold til at kunne give nogle af de her udadreagerende borgere det bedst mulige behandlingstilbud?
Det er jeg interesseret i.
Og jeg håber virkelig også, at udvalget ser på netop det sociale område, hvor man også i den grad har at gøre med udadreagerende borgere.
Karen J. Klint (S), 2013-01-31:
Nu er det ikke, fordi vi skal bruge min arbejdshistorie, men jeg har jo været antivoldskonsulent i et amt, hvor vi havde specialbyggede rum til mennesker, der var meget udadreagerende – også mennesker, der havde været fikseret i rigtig mange år og ikke kunne tåle at blive rejst op til lodret position på én dag, altså komme fra vandret position til lodret position.
Det kan være utrolig udfordrende for ens krop, hvis den har ligget vandret meget, meget længe.
Men det er jo ikke en faglig debat, vi skal have i dag, det er en politisk debat.
Og der er jeg glad for at vi er enige om målsætningen.
Jeg hørte godt, at fru Benedikte Kiær for lidt siden sagde, at vi tidligere havde en handlingsplan, den fra 2009.
Og det står faktisk i forordet til den: »Sundhedsstyrelsens Nationale Strategi er pejlemærke for en samlet og sammenhængende langsigtet udvikling af indsatsen til gavn for mennesker med psykiske lidelser«.
Og så står der videre: »Strategien er ikke en egentlig handlingsplan [...]«.
Der er forskel på en strategiplan og en handlingsplan.
Og det er de nuancer, jeg ser lidt optimistisk på at udvalget nu er sat til at se på, og at det ikke kun skal komme med en strategi eller visioner.
Vi har også fået en oversigt over 29 visioner; vi havde bare ikke nogen handlingsplan for, hvordan vi skulle angribe dem.
Benedikte Kiær (KF), 2013-01-31:
Altså, nu synes jeg, vi sådan taler om en forskel som forskellen på, om man udtaler potato på britisk engelsk eller amerikansk engelsk.
Det dokument, som jeg sidder med nede på min plads, som er fra 2009, og som er en handlingsplan fra VK-regeringen, ikke Sundhedsstyrelsen, drejer sig i høj grad om nogle af de tiltag, som var sat i gang, og som blev en del af arbejdet med, hvad der ellers skulle sættes i gang fremadrettet.
Jeg synes, det er rigtig, rigtig ærgerligt, at hele den her debat handler om, at regeringen har gjort op med, at der ikke er blevet gjort noget, foretaget noget overhovedet i 10 år på det psykiatriske område, og at der nu er blevet nedsat et psykiatriudvalg.
Det synes jeg bare er ærgerligt, og det er det, man har hørt i løbet af eftermiddagen.
Jeg synes, det er væsentligt, at vi bliver enige om målet, og jeg synes da også, at det er væsentligt – og vi anerkender det også i satspuljekredsen – at der faktisk er sket flere gode ting gennem årene.
Men jeg siger bare, at vi også bliver nødt til at forholde os til, at når psykiatriudvalget kommer med sine anbefalinger, skal man lige huske, at der også er de sociale døgninstitutioner, hvor der er nogle borgere, som i den grad har brug for, at man forholder sig til det, at der ikke skal være tvang der.
Så jeg synes bare, det er ærgerligt, at det her ender i en eller anden krig, når vi alle sammen er enige om, at målet er en reduktion af brugen af tvang.
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Og endnu en gang tak til ministeren.
Sådan som situationen er lige nu på området vedrørende de her langvarige tvangsfikseringer, kan vi konstatere, at antallet i 2012 er steget fra 675 til 715.
I min verden er det en stigning, som bør give anledning til dybe panderynker, og som også bør give anledning til, at vi handler øjeblikkelig.
Jeg anerkender, at regeringen samlet set vælger at lægge ansvaret over på psykiatriudvalget, men jeg vil alligevel tillade mig at spørge ministeren, om ministeren ikke på ny vil overveje, om det er rimeligt, når vi står med en så akut situation, at lægge noget over til et udvalg, som formentlig kommer med en udtalelse i 2013.
Hvis ministeren kunne overveje at forelægge de her tal for psykiatriudvalget, vil jeg godt spørge ministeren, om ministeren vil oversende ministerens oplæg eller det nye kommissorie, som udvalget eventuelt får for at kunne behandle den nye situation, hvor vi altså har set nogle markante stigninger.
Astrid Krag (S), 2013-01-31:
Jamen det her jo ikke en ny problemstilling, vil jeg sige til fru Jane Heitmann, og det er ikke en ny ambition.
Det er også derfor, at regionerne har en gældende målsætning om at reducere brugen af tvang med 20 pct.
Og når den 3-årige ambition er nået efter 2013, vil jeg da klart opfordre til sammen med regionerne at arbejde for, at vi får nye måltal opstillet.
På den måde synes jeg sådan set at jeg er meget enig med de ordførere, der siger, at det her ikke er et spørgsmål om, at vi hænger os i enkelte tal.
Der er rigtig gode nyheder i de her tal, rigtig gode nyheder.
Der er også nogle ting, der skal få alarmklokkerne til at ringe derude, og det gør de også.
Og derfor er man også optaget af at gøre noget ved det her.
Så lad os nu lade være med at gøre, som om det her er en akut situation, hvor de mennesker, der ude i hverdagen står og skal håndtere det her, er ligeglade.
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Det er jeg da sådan set fuldstændig enig i, og vi har også kunnet høre på debatten i dag, at vi alle sammen er optaget af, hvordan vi kan få nedbragt det tal her.
Det er også derfor, at jeg med en vis undren må konstatere, at regeringen vælger at sende det her
af sted til et udvalg, som så kan sidde og kigge på det indtil en gang medio 2013, hvor man har en forventning om, at der kommer en udtalelse fra udvalget
Jeg mener, det må være sådan, at når man kan konstatere, at der er en markant stigning i tallene fra 2011 til 2012, så bør det altså give anledning til panderynker, og det bør give anledning til, at man får tænkt nogle meget hurtige tanker om, hvordan vi kan dæmme op for den udvikling her.
Der havde jeg sådan egentlig bare et spinkelt håb om, at ministeren ville komme på banen og sige: Ja, jeg tager fat i psykiatriudvalget øjeblikkelig, og så tager vi en snak om, hvordan man kan komme hurtigt i mål med nogle måltal, med nogle løsningsmodeller og med en handlingsplan.
Astrid Krag (S), 2013-01-31:
Nu er det jo ikke sådan, vil jeg sige til fru Jane Heitmann, at det her er et tema, der kun bliver diskuteret i regeringens psykiatriudvalg, fordi fru Jane Heitmann har indkaldt til en forespørgselsdebat om det.
Altså, ligesom § 71-udvalget arrangerer høringer om det, ligesom § 71-udvalget tager på studietur, har regeringens psykiatriudvalg diskuteret det her, vurderet det her, analyseret det her hele tiden, og det gør de fortsat.
Ja, hvis reaktionen på de nye tal om bæltefikseringer fra regionernes side og fra fagpersonernes side var: Pyt med det, sådan er det, vissevasse, det kan vi ikke tage os af, så kan jeg da love fru Jane Heitmann for, at jeg ville tage en alvorlig snak med dem.
Og i den pågældende region, som artiklen handler om, siger man, at det ikke er godt nok.
Vi er jo enige om, at det ikke er godt nok.
Regionerne har opstillet måltal; regionerne finansierer forskning; regionerne er forpligtet på det her.
Jeg tror, vi skal gøre mere, og jeg tror, vi kan komme meget længere, end vi er nu.
Jeg tror faktisk, vi kan komme rigtig langt.
Men det her fortjener ikke at blive reduceret til en plat politisk debat.
Stine Brix (EL), 2013-01-31:
Tak for det.
Først vil jeg gerne sige, at jeg glæder mig til at se de foreløbige tal og dykke mere ned i dem.
Jeg har et enkelt spørgsmål, som ministeren måske kan svare på – ellers kan det være, at vi skal grave i tabellerne.
Jeg har bemærket fra en midtvejsevaluering – jeg nævnte det også tidligere i forhold til Dansk Folkepartis ordfører – at der, når det gælder tvangen, har været en stigning i brugen af beroligende medicin.
Men hvordan ser det ud, når man kigger på de foreløbige tal?
For så vidt jeg kan forstå, går måltallene i forhold til at nedbringe det med 20 pct. alene på den fysiske tvang, og derfor er der selvfølgelig en bekymring for, om det så vil kunne give det her skred over mod den medicinske tvang.
Men er der nogle foreløbige prognoser for det?
For så kunne jeg godt tænke mig at høre det.
Astrid Krag (S), 2013-01-31:
Ja, det er der.
Men jeg vil til det sidste bare lige sige, at jeg er fuldstændig enig med Enhedslistens ordfører i, at hvis man bare erstatter fysisk fiksering med, at folk bliver medicinsk fikseret, altså bedøvet helt fra sans og samling, så er det jo tal, der ikke viser nogen forbedring; så snyder tallene.
Som jeg har forstået det, har regionerne faktisk med hensyn til de her tvangstal formuleret deres målsætninger på en sådan måde, at det i forhold til udviklingen inden for én specifik tvangsforanstaltning ikke bare kan erstattes med en anden, så det ser positivt ud.
Derfor følger man også som kontrolvariabel udviklingen af anvendelsen af beroligende medicin under tvang.
Så vil jeg med hensyn til de midlertidige tal sige, at der på landsplan ses et fald, både i antallet af personer, der har været udsat for beroligende medicin som tiltag, og i forhold til hvor mange gange det er sket for den enkelte.
En undtagelse er Region Hovedstaden, her har der desværre været en stigning inden for begge parametre.
Det er selvfølgelig foreløbige tal.
Jane Heitmann (V), 2013-01-31:
Jeg vil da godt sige tak for debatten, som i sandhed har været både levende og mangfoldig.
Jeg synes faktisk, det er rigtig glædeligt at opleve passionerede politikere, som i den grad interesserer sig for et område, som i virkeligheden fortjener meget, meget mere opmærksomhed, end det har fået i lang tid.
Jeg bliver nødt til at spørge regeringen: Hvorfor vil man ikke forpligte sig til handling med en handlingsplan inden udgangen af 2013?
Hvorfor vil man ikke være med til at fastsætte måltal, og hvorfor vil man ikke være med til at se på nye løsningsmodeller?
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvorfor regeringen stædigt vælger at holde fast i, at al handling inden for psykiatrien skal sættes på standby, indtil psykiatriudvalget har fremlagt en redegørelse.
Jeg synes også, hånden på hjertet, at det har været en lille smule ærgerligt her under en ellers saglig og lødig debat at konstatere, at SF har været på krigsstien og beskyldt kollegaer for at manipulere.
Jeg synes, det er ærgerligt for en debat, som i den grad fortjener at blive løftet op på et værdigt niveau, og jeg synes generelt, at vi alle sammen har gjort os umage for at få både en saglig og lødig debat på trods af vores forskelligheder.
Afslutningsvis vil jeg gerne, nu hvor debatten strander her, hvor regeringen psykiatriudvalg skal se på hele tvangsproblematikken, sige, at jeg vil tillade mig at have meget store forventninger til regeringens psykiatriudvalg.
Så vil jeg i øvrigt ønske psykiatriudvalget rigtig god arbejdslyst, og jeg vil sige til ordførerne: Tak for en god debat!
Liselott Blixt (DF), 2013-01-31:
Så er det godt, at der er nogle andre her, der kan diskutere, selv om det jo ikke er det, jeg vil.
For en sag som den her er jo noget af det, der binder folk sammen.
Det er jo modsætninger, der mødes, og vi er jo næsten med forslaget til vedtagelse blevet hinandens bedste etniske veninde, ikke?
Så var der jo hovedsagelig det her med løsninger og løsningsmodeller, og der vil jeg da gerne høre ordføreren, om ikke ordføreren er enig i, at det er nogle af de ting, man bør undersøge, altså løsninger og løsningsmodeller, som vi har skrevet i forslaget til vedtagelse.
Når vi skriver måltal, er det mere konkret end det, som flertallet vil – flertallet, der blot vil give det over til udvalget og spørge dem om brugen af måltal.
Altså, der er en større præcisering i det forslag til vedtagelse, som Dansk Folkeparti er med på.