Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-10-03:
Det har været en lang debat, en god dag.
Vi har jo hørt i dag, at der er nogle, der vil give flere skattelettelser end dem, regeringen står for, og vi har også hørt, at der er andre, der vil øge de offentlige udgifter mere end det, regeringen har lagt op til.
Mellem de to yderpunkter finder man så regeringens vej.
Vi har valgt at holde fast i det, der er det særlige ved Danmark.
Vi holder fast i vores trygge velfærd, og vi har en balanceret plan for at udvikle den fremadrettet.
Jeg lover ikke guld og grønne skove.
Der er stadig brug for at vende hver krone og for at gøre tingene smartere og bedre, men vi gennemfører en balanceret politik, hvor vi har fået styr på dansk økonomi og på samme tid holder hånden under beskæftigelsen.
Vi har givet skattelettelser til almindelige lønmodtagere, og på samme tid sikrer vi en fornuftig udvikling i den offentlige sektor.
Det er også en balance.
Fru Ellen Trane Nørby tegnede et noget dystert danmarksbillede i sit ordførerindlæg.
Da man sad i regering, talte Venstre om Danmark på en noget anden måde og med nogle andre ord, og man spørger sig selv: Kan så meget virkelig ske med Danmark på 2 år?
Det må undre.
Og jeg kan forstå på fru Ellen Trane Nørby, at hun mener, at 2013 bliver år to tusind og trist, men der er ingen grund til så sort et syn på Danmark.
Jeg er faktisk mere optimistisk, og jeg vil foreslå, at vi kalder det to tusind og stemningsskift.
For der er jo forsigtige tegn på, at stemningen er ved at skifte.
Det er fakta i 2013.
Vi håber alle sammen, at Danmark klarer sig godt i den internationale konkurrence, og vi skal have alle med.
Før sommerferien lykkedes det her i sommerferien at få et bredt forlig om en bedre folkeskole.
Vi har sammen vedtaget en stor reform, som får betydning for vores børn i lang tid fremover, og det vil jeg egentlig gerne kvittere for her i aften.
Nu har regeringen så lagt en lige så vigtig reform frem af erhvervsuddannelserne, og jeg glæder mig meget over, at Dansk Arbejdsgiverforening og LO står sammen med regeringen om det her udspil.
Jeg vil også godt takke for de positive toner, der har været her i Folketinget.
Jeg fornemmer, at der er en bred opbakning til at gennemføre en reform af erhvervsuddannelserne; jeg håber, at vi også kan få et bredt forlig på det her område.
Vi har som sagt fået Danmark tilbage på sporet, og derfor må jeg også sige, at jeg er lidt bekymret over den vej, som Venstre har foreslået, eller skulle jeg hellere sige den vej, jeg tror Venstre har foreslået.
For det står faktisk heller ikke efter debatten her i dag klart, hvad det er, Venstre vil.
Nulvækst, udgiftsstop, nulvækst.
Så vidt jeg har forstået, er hr. Løkke Rasmussen endelig efter nogen tids overvejelser, sikkert også gennem samtaler rundtomkring i Venstre, blevet enig med sig selv om, at de to ting jo egentlig betyder det samme.
Det næste spørgsmål er jo så, hvad de betyder.
Og ifølge hr. Lars Løkke Rasmussen betyder udgiftsstop, skråstreg, nulvækst slet ingenting.
Det betyder ikke noget for kvaliteten i den offentlige sektor, ja, nulvækst får mig til at tænke på en form for politisk alkymi udøvet af hr. Lars Løkke Rasmussen og hr. Claus Hjort Frederiksen, og præcis som de gamle alkymister havde en forestilling om, at de kunne fremstille guld, så ville man jo egentlig ønske, at det var rigtigt.
Der er bare den hage ved det, at de to herrer er gået i laboratoriet for at fremstille guld, men der er ikke nogen ud over Venstre, der tror på, at nulvækst kan mærkes.
Tag f.eks. landets 10 ledende økonomer, inklusive en cheføkonom fra CEPOS, de siger alle sammen, at nulvækst betyder færre offentligt ansatte.
Lad mig citere bare en af disse topøkonomer: Det er usandsynligt, at man bare kører videre med det samme antal offentligt ansatte, hvis man indfører nulvækst.
Det kan ikke siges klarere.
Det var så økonomiprofessor ved Aarhus Universitet og tidligere overvismand Torben M. Andersen, der sagde sådan.
Finansministeriet har også opgjort forskellen på Venstres nulvækst og regeringens politik, og det har de opgjort til 33.000 offentligt ansatte.
Med andre ord: Alle andre end Venstre er klar over, at der bliver færre offentligt ansatte, hvis vi får nulvækst.
Og spørgsmålet er, hvor længe Venstre vil benægte det.
Hvis Venstre så i det mindste ville fortælle, hvordan de vil administrere den her nulvækst.
I dagens debat har fru Ellen Trane Nørby fremhævet udlicitering i Venstres forsøg på ligesom at tale problemerne med nulvækst væk.
Jeg vil godt understrege, at regeringen har et fuldstændig udogmatisk syn på udlicitering, for det kan være fint, og vi ønsker at udlicitere, når det er den bedste løsning.
Det gør man også ude i masser af kommuner.
Så den afgørende forskel på Venstre og regeringen er stadig nulvækst eller 22 mia. kr. mere til velfærd.
Det er forskellen.
Derfor må jeg sige, at jeg næppe er den eneste, der gerne vil vide, hvem det er, der skal holde for, hvis Venstre gennemfører den her nulvækst.
Er det uddannelserne, er det de ældre, er det de syge, der skal holde for
Hvorfor kan vi ikke få svaret?
Og jeg må nok sige, at jeg havde et fromt håb om bare at blive en lille smule klogere på Venstres politik i dag, men det skete ikke.
Men måske vi i aften kan blive lidt klogere på, hvad Venstres motiver egentlig er, når det drejer sig om Togfonden DK.
Det er jo en vigtig aftale om Togfonden DK.
Den har regeringen indgået sammen med Enhedslisten og Dansk Folkeparti, men igen vil Venstre ikke være med.
De siger, at de ikke er imod den her idé, slet ikke, det er finansieringen, det handler om.
Og Venstre mener tilsyneladende, at pengene fra vores fælles olie gør mere gavn i olieselskabernes lommer end i bedre togforbindelser til danskerne.
Kan det virkelig være sandt, at det forholder sig sådan, eller bygger Venstres modstand mod det her simpelt hen på en misforståelse, en elementær misforståelse?
For noget af det, der kom frem i debatten, er, at Venstre frygter, at det her vil koste 15.000 job i olie- og gassektoren, hvis vi harmoniserer skattereglerne i Nordsøen – 15.000 arbejdspladser.
Men som alle sikkert ved, har Skatteministeriet i et svar til Folketinget skrevet, at olie- og gassektoren skaber 4.500 arbejdspladser.
Så er det kun mig, der synes, at det lyder som en lige lovlig stor nedgang på 15.000, når Skatteministeriet har lagt de tal frem?
Så skal vi så også huske på, at de nye skatteregler jo kun vil berøre en mindre del af boringerne i Nordsøen.
Mon Venstre er opmærksomme på det?
For også i det lys må vi jo bare sige, at 15.000 umiddelbart synes at være lidt i overkanten.
Venstre tror, at nulvækst ikke betyder noget, fagkundskaben siger noget andet.
Venstre tror, at finansiering af Togfonden DK koster 15.000 job, og jeg tænker mit og spørger bare: Hvem er det egentlig, der har plantet de tal i Venstres hoveder?
Oven på dagens debat her kan man ikke lade være med i sit stille sind at stille et spørgsmål om, hvor meget af Venstres politik der egentlig bygger på ønsketænkning, misforståelser og alkymi.
Venstre tier, hvor andre tør, kan man sige, og det forholder sig jo stik modsat med Liberal Alliance.
De vil gerne give skattelettelser på 75-80 mia. kr.
Det er et flot beløb.
Men hvor kommer pengene fra?
Hvor kommer pengene fra?
Man vil hæve pensionsalderen, og så har Liberal Alliance forsøgt at tage Produktivitetskommissionen til indtægt for, at man kan finde så mange penge ved at effektivisere uden at forringe velfærden.
Kan man nu det?
Og vi må i hvert fald bare sige, at Produktivitetskommissionen vist ikke er helt enige i Liberal Alliances udlægning af det her.
Men jeg vil godt igen kvittere for det og sige, at Liberal Alliance fortjener at blive anerkendt for at være en ærlig stemme i debatten.
Der er jo ingen, der er i tvivl om, hvad der egentlig venter, hvis Liberal Alliance får magten: Der venter massive nedskæringer i velfærden.
Det er jo til at tage og føle på.
Det var dog ikke muligt, skal man huske, selv efter rigtig mange spørgsmål at få svar på, hvad Liberal Alliance egentlig mener om brugerbetaling.
Både Venstre, Liberal Alliance og De Konservative taler jo rigtig meget om skat.
Og jeg vil gerne slå fast med det samme, at regeringen og jeg for den sags skyld ikke har noget imod skattelettelser.
Vi har jo netop gennemført skattelettelser til helt almindelige lønmodtagere; vi har givet ekstra lettelser til de enlige forsørgere.
Fru Ellen Trane Nørby har i dag påpeget, at der skal være en økonomisk fordel ved at arbejde.
Og det er jo også derfor, vi fordobler det almindelige beskæftigelsesfradrag netop med vores skattereform, som vi i øvrigt har lavet sammen.
Og vi mere end tredobler beskæftigelsesfradraget for enlige fædre og mødre, der har et arbejde. Dengang Venstre skulle lave en skattereform i 2009, valgte de jo en helt anden vej.
De sænkede især marginalskatten for de allerrigeste, og det gør jo ikke, at det bedre kan betale sig at arbejde for dem, der har de laveste lønindkomster, eller dem, der er helt uden for arbejdsmarkedet.
Regeringen har også sat selskabsskatten ned, og vi har gjort det på vores egen måde, og det er selvfølgelig fuldt finansieret.
VKO hævede flere skatter for virksomhederne.
Nu letter vi så skatter og afgifter.
Det er jo vigtigt for virksomhederne, og det er i særlig grad vigtigt, for det, vi så, var jo, at vores konkurrenceevne faldt med næsten 20 pct. under Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti.
Det er jo noget at rette op på – 20 pct. – og det er vi så gået i gang med.
Men vi er også nødt til at spørge: Er det virkelig sådan, at skattelettelser kan løse alle Danmarks problemer?
Det er jo, som om man helt glemmer, at vi rent faktisk bruger skatter til at investere i uddannelse, i forskning, i et trygt Danmark.
Ja, de her ting betyder jo også noget for virksomhederne.
Så jeg må nok sige, at selv om vi har gennemført skattelettelser, deler jeg ikke den borgerlige fascination af skattelettelser som en mirakelkur til alle dårligdomme.
Så har De Konservative et særligt forhold til lavere skat.
Det er simpelt hen konservativ værdipolitik.
Nu er der så kommet en ny vinkel til, og den blev bekræftet i dag.
Hr. Mike Legarth vil jo bruge skattelettelser som finansieringskilde.
Citat slut.
Hr. Lars Barfoed har indtil flere gange her i dag bekræftet, at han er helt enig i det synspunkt.
Men var det ikke hr. Lars Barfoed, som beskyldte Enhedslisten for at leve i en fantasiverden?
Og det er jo ikke, fordi jeg ikke er enig i, at der kan være en positiv dynamik ved at sænke skatten, men man skal altså skrive rigtig mange lærebøger om, hvis man vil nå frem til, at det ikke overhovedet koster penge at sænke skatten, og at skattelettelser tilmed bare sådan lige giver plads til ekstra udgifter.
Man har lyst til at spørge: Gælder den model for alle De Konservatives forslag?
Billigere lørdagsslik
– vi finder pengene ved at sætte skatten ned.
En fridag til at passe sin syge mor – vi sætter skatten ned; sådan finder vi pengene.
Det holder ikke.
Dansk Folkeparti har jo også et grundlæggende problem.
Det må simpelt hen være rigtig svært både at støtte hr. Lars Løkke Rasmussen og så gå i en helt anden retning med vores velfærd end den, som hr. Lars Løkke Rasmussen ønsker at gå.
Det hænger ganske enkelt ikke sammen.
Så kan man sige, at det ikke er noget nyt, for der er så meget med Dansk Folkeparti, der ikke hænger sammen.
Man taler dunder imod social dumping, men hvorfor gjorde de ingenting, da de selv havde magten?
Der er dagpengestramningerne.
Dansk Folkeparti opfandt dem, og de vedtog dem, og Dansk Folkeparti siger også, at de gerne vil beskytte de små virksomheder, men når det kommer til stykket med et konkret forslag, kan man jo spørge, hvorfor de ikke vil støtte et nemmere og billigere patent.
Hvad angår patentet, er der tale om politisk krejleri af værste skuffe uden hensyn til, at det er noget, der har konkret betydning for virksomheder og lønmodtagere her uden for Christiansborgs mure.
Jeg vil godt understrege, at det ikke handler om regeringen.
Det handler om dansk erhvervsliv og danske arbejdspladser.
Dansk Folkeparti får det næsten til at se ud, som om de skal stemme for patentet for min skyld eller for regeringens skyld.
Sådan hænger det ikke sammen.
Jeg vil bare gøre det helt klart: Det er ikke mig, der har udtalt til medierne, at jeg ikke forstår, hvorfor Dansk Folkeparti tager patentdomstolen som gidsel.
Det er formanden for Dansk Iværksætter Forening.
Det er ikke mig, der har udtalt, at hr. Kristian Thulesen Dahl er helt galt afmarcheret.
Nej, det er såmænd formanden for Dansk Opfinderforening.
Det er heller ikke mig, der står bag udtalelsen om, at Dansk Folkeparti spiller hasard med danske job og gør noget, som alle burde være enige i, til et indenrigspolitisk spil.
Nej, det er Dansk Metal.
Det siger jo alt.
Det er jo også tydeligt, at Dansk Folkeparti ikke på nogen måde har forsøgt at bekymre sig om at komme med gode argumenter mod patentet.
For hvad er det i patentaftalen, som Dansk Folkeparti pludselig er blevet så bekymret for?
Det var åbenbart ikke et problem, dengang Dansk Folkeparti støttede forhandlingsoplægget for 2 år siden.
Eller hvorfor kunne Dansk Folkeparti afgive suverænitet på patentområdet i 2006, men ikke nu?
Det har regeringen forsøgt at få svar på.
Vi er i arbejdstøjet, men hvad er svaret?
Der er ingen, der ved det.
Det, jeg godt forstår, er, at Dansk Folkeparti efter 10 års tæt parløb med VK-regeringen er vant til, at studehandler og krejleri nok skal give nogle resultater.
Når man f.eks. kan veksle at gå ind for efterlønsforringelser til en grænsebom, så vænner man sig jo til, at det er sådan nogle studehandler, man kan foretage i dansk politik.
Det er på en måde, som om Dansk Folkeparti vil have en belønning for at stemme ja til et forslag, som de i bund og grund egentlig synes kunne være en meget god idé.
Nogle gange taler man om curlingbørn.
Det er nogle, der hele tiden skal bestikkes for at gøre noget.
I en åbningsuge går bølgerne selvfølgelig højt her på Christiansborg.
Der bliver sagt rigtig meget.
Der bliver uddelt ris og ros.
Jeg har især bidt mærke i en kommentar til den åbningstale, jeg holdt i tirsdags.
Det er en kommentar, som jeg faktisk blev rigtig glad for.
Det var fra fru Johanne Schmidt-Nielsen, der sagde: »Jeg synes faktisk ikke, at talen var så tosset.
Sådan.
Tak for det, vil jeg sige til fru Johanne Schmidt-Nielsen.
Det er faktisk heller ikke så tosset.
Vi har sikret bedre hjælp til ofre for menneskehandel; vi har aftalt en ungepakke, der hjælper de unge i gang med uddannelse eller arbejde; vi har aftalt nye værktøjer til at bekæmpe social dumping; vi har styrket miljøet og grønne arbejdspladser; vi har gennemført en dagpengeløsning, som gjorde, at vi fik rettet op på Venstre, Dansk Folkeparti og Konservatives alt for hurtige indfasning af den korte dagpengeperiode, ved at vi fandt en løsning for de tusindvis af mennesker, der var kommet i klemme.
Jeg synes, vi har truffet mange vigtige beslutninger for danskerne.
Det her med velfærd leder mig over i en anden diskussion om, hvorvidt vores velfærdsydelser er robuste i en verden med mere og mere åbenhed.
Danmark er en del af verden og globaliseringen.
Jeg synes jo, det er rigtigt, at man med god ret kan spørge, om det er rimeligt, at en nyindrejst borger fra et andet medlemsland i EU uden videre kan modtage f.eks. børne- og ungeydelse eller andre ydelser.
Det er en bekymring, som deles bredt af alle Folketingets partier.
Jeg tror egentlig også, at VKO må være nået til fuldstændig samme erkendelse.
Man indførte optjeningsprincipper for børnefamilieydelserne.
Man fik lavet en stor rapport om optjeningsprincipper.
Den er 514 sider lang.
120 velfærdsydelser blev kortlagt, men der kom ikke noget konkret ud af det.
I de enkelte ministerier er vi jo meget opmærksomme på, at borgere fra andre EU-lande ikke utilsigtet får adgang til danske ydelser.
Det indebærer naturligvis også, at vi er klar til at drøfte alle forslag, som Folketingets partier måtte have.
Så spørgsmålet er, om vi ikke pragmatisk og praktisk skal gå til den her opgave.
Jeg vil sige tak for bidragene til det, jeg synes er en levende debat om rigsfællesskabet.
Jeg synes, at debatten vidner om et engagement, som vi alle sammen deler her i Folketinget.
Jeg synes jo, det er helt naturligt, at spørgsmålet om uran er noget, der optager os her i salen, for en mulig udvinding og eksport af uran fra Grønland er en helt ny problemstilling.
Det må vi selvfølgelig forholde os til.
Den er juridisk og teknisk kompliceret, og den involverer både Grønland og Danmark.
Det er jo også derfor, jeg er så glad for, at vi netop har fået en fælles rapport, der beskriver en række af de spørgsmål, som bliver aktuelle, hvis Grønland ophæver nultoleranceprincippet og går videre med at udmønte beslutningen.
Som noget meget vigtigt er Danmark og Grønland helt enige om, at vi i fællesskab skal finde et praktisk og konstruktivt samarbejde på hele uranområdet.
Det skal vi nu arbejde videre med.
EU har indført sanktioner mod Færøerne, og det har vi også diskuteret meget i dag.
Det er sanktioner, som Danmark har været nødt til at indføre.
Det er beklageligt.
Jeg vil også gerne sige, at vi fra dansk side gennem hele forløbet har arbejdet aktivt sammen med Færøerne.
Det har vi gjort for at få sagen løst ved forhandlingsbordet for at undgå sanktionerne og nu også for at få dem ophævet.
Vi har hjulpet landsstyret med at indlede en voldgiftssag over for EU under havretskommissionen.
Det blev også nævnt heroppefra.
Men vi har sammen med landsstyret gjort alt, hvad vi kunne, for at bidrage til, at der bliver fundet en løsning.
Det vil vi blive ved med at gøre.
Hvis man på forhånd havde opstillet et billede her af, at oppositionen har svært ved at finde fodslag, så er billedet efter dagens debat, at Venstre, Konservative og Liberal Alliance marcherer til den ene side i hvert deres tempo med skattelettelser, nedskæringer, og Dansk Folkeparti har kurs stik modsat med stigninger i de offentlige udgifter.
Det er da en forskel, der er til at tage og føle på.
Selv hr. Lars Løkke Rasmussen har jo efterhånden fået øjnene op for, at han egentlig ikke vil det samme som sit parlamentariske grundlag.
Derfor måtte man i denne uge forstå, at han har stillet Dansk Folkeparti et ultimatum.
Med hans egne ord siger han: »Jeg ønsker ikke at præsidere over en regering, der fører en modsatrettet politik end den, jeg går til valg på.« Hr. Lars Løkke Rasmussen vil åbenbart præsidere over en ny regering.
Jeg troede bare, at han ville være statsminister.
Men det samlede billede er, at hr. Lars Løkke Rasmussen siger, at han ikke vil præsidere over en regering, der går i modsat retning af det, han gerne vil.
Hr. Lars Løkke Rasmussen vil jo i en retning med 24.000 færre offentligt ansatte.
Jeg formoder derfor, at hr. Lars Løkke Rasmussen ikke vil være statsminister i en regering, der efterlever Dansk Folkepartis krav, nemlig at vi skal have en større offentlig sektor.
Hr. Kristian Thulesen Dahl skulle man egentlig tro er indstillet på at kæmpe for sin økonomiske politik, men nej.
Han håber bare, at hr. Lars Løkke Rasmussen vil tage stafetten og sidde som statsminister.
Det skal man huske på, for det understreger, at Dansk Folkeparti har en og kun en mærkesag: Det er, at hr. Lars Løkke Rasmussen skal være statsminister.
Og hr. Lars Løkke Rasmussen har en mærkesag: Det er, at Dansk Folkeparti ikke kan få gennemført sin politik.
Venstre vil bruge nul ekstra kroner i den offentlige sektor.
Dansk Folkeparti vil bruge mange milliarder kroner ekstra.
Liberal Alliance vil gå i den helt modsatte retning og ikke bruge, men spare milliarder af kroner i den offentlige sektor.
Det spænd er simpelt hen mere, end vi bruger på folkeskolen og ungdomsuddannelserne tilsammen.
Det har som sagt været en lang debat.
Det har også været en god debat, men man kan jo ikke sige, at det har gjort det mere klart for mig, hvordan oppositionen egentlig vil få enderne til at mødes.
Mellem oppositionens yderpunkter går der en vej i balance.
Det er regeringens vej.
Men det minder mig faktisk om, at der er en ting, der forener oppositionen: Det er egentlig den måde, de ser Danmark på.
Hr. Ole Birk Olesen kalder vores velfærdssamfund for en taberfabrik.
Venstres Ungdoms formand har kaldt Danmark for et taberland.
Og hr. Lars Løkke Rasmussen, som så gerne vil være statsminister i Danmark, har talt om, at danskerne er Nordens syge mand.
Jeg vil godt understrege i dag, at jeg og regeringen ikke deler det Danmarksbillede.
Som vi ser det, er Danmark et fantastisk land, og derfor skal vi også passe på det.