Holger K. Nielsen (SF), 2016-01-28:
Som altid er den jo grundig og kommer stort set hele vejen rundt.
Men når man sådan diskuterer sikkerhedspolitik og udenrigspolitik, er det jo sjældent nemt at lave den form for redegørelse, fordi verden jo er meget dynamisk – der sker noget hele tiden.
Et øjeblik er fokus det sted, det næste øjeblik er fokus pludselig et helt andet sted og endelig et helt tredje sted.
Derfor risikerer man jo tit i de her diskussioner at få sådan en debat, der bliver drevet lidt op, og som det kan være svært at holde fokus i.
Han letter somme tider på låget, og så bliver det diskussionen ude i det offentlige rum; det har også præget diskussionen lidt her i dag.
Lad mig så lige starte med at tage udgangspunkt i noget af det, som kom fra Taksøe-Jensen her for nylig, hvor han sagde, at vi skal være bedre til at prioritere i dansk udenrigspolitik, og at vi skal definere udenrigspolitikken ud fra de interesser, vi har.
Jeg er sådan set enig i begge synspunkter.
Vi skal prioritere mere, og det skal vi være bedre til, også fordi der jo bliver skåret stadig mere ned i Udenrigsministeriet – desværre – men det har denne regering jo besluttet.
Det skal jeg vende tilbage til om lidt.
Vi har ambassader rundt omkring, vi har et beredskab i Udenrigsministeriet, vi har et forsvar, der også bliver et instrument i vores udenrigspolitik, og det skal selvfølgelig kunne begrundes, ud fra at det varetager nogle interesser for vores land.
Men jeg vil så også advare imod at lave en modsætning mellem interesser og værdier, fordi det kan man ikke adskille.
Med andre ord: Værdier er også en del af de interesser, vi skal arbejde for, vi skal kæmpe for, f.eks. værdier omkring demokrati og menneskerettigheder.
I forhold til kampen mod Islamisk Stat, som jo spiller en meget stor rolle både i den her redegørelse og i debatten, er der jo meget ofte fokus på, om man militært er i stand til at bekæmpe Islamisk Stat og bekæmpe islamismen.
Men sandheden er jo, at man ikke kan bekæmpe IS militært, man er nødt til at gøre det politisk.
Det handler meget om menneskerettigheder, det handler meget om demokrati, og det handler meget om, at de sunnimuslimer, som i dag føler sig ekskluderet og derfor kun har Islamisk Stat at gå hen til for at finde beskyttelse, skal have nogle andre steder at kunne finde beskyttelse end hos Islamisk Stat.
Det forudsætter jo et demokratisk samfund, og det forudsætter, at man accepterer og respekterer menneskerettigheder.
Derfor er menneskerettigheder og værdier jo en fuldstændig uadskillelig del af eksempelvis militæroperationer, som man skal ud i rundtomkring i verden.
Så det er bare lige for at nævne, at der er en meget stærk sammenhæng mellem de to ting.
Jeg vil også meget advare imod, at man definerer interesser som noget, der er geografisk tæt på os, som der har været en tendens til.
Jeg er sådan set enig i, at Østersøområdet og Ruslands politik – Putins brovtende nationalisme – er en udfordring, vi skal tage alvorligt, også når vi diskuterer forsvarspolitik.
Jeg er også enig i, at Arktis – det er alle vist efterhånden enige om – er et kerneområde i dansk udenrigspolitik, fordi rigsfællesskabet jo er en direkte del af de geopolitiske udfordringer, der følger af klimaforandringerne i det arktiske område.
Men der er også ting, der sker langt væk fra vores grænser, som jo berører meget kontante danske interesser.
Den socialdemokratiske ordfører, hr. Henrik Dam Kristensen, nævnte piratbekæmpelse f.eks. Der har vi nogle helt klare maritime interesser, der skal varetages, og derfor giver det jo mening, at vi er med til det og også med til at opbygge Somalia gennem udviklingsbistand og good governance, statsopbygning på land osv.; det er med til, om jeg så må sige, at hjælpe de danske handelsskibe, så de ikke angribes af pirater. Udviklingshjælp, hele flygtningeproblematikken diskuterer man så meget øjeblikket.
Jeg skal ikke komme ind på de der karikaturtegninger, som er i aviserne i dag, men blot sige, at regeringen skulle tage det mere alvorligt, end den gør, og at et flertal her i Folketinget skulle tage den sag mere alvorligt, end man gør – så skal jeg ikke sige mere om det.
Men jeg vil lige nævne, at hele flygtningeproblematikken jo grundlæggende handler om, at man får stabiliseret nærområderne.
Det er rimelig overkommeligt, det er billigt og langt, langt billigere end meget af det andet, som man går og laver i regionen.
Men når de så får at vide, at det er meget godt at gøre det, så gør de det.
Det skulle da være rimelig enkelt at give dem et bedre tilbud, end Islamisk Stat gør.
Rettere sagt: Sikkerhedspolitik og udenrigspolitik kan somme tider godt være så lavpraktisk, som tilfældet er her, hvor man simpelt hen går ind og sikrer nogle mennesker muligheder for overlevelse, og at det så er det, som ligesom bliver drivkraften for den måde, vi fører politik på.
Med andre ord: Jeg tror, at der er virkelig grund til, at vi får en mere gennemgribende diskussion af de prioriteringer, vi har gjort, i dansk sikkerhedspolitik de sidste ca. 15 år, altså siden Anders Fogh Rasmussen introducerede begrebet aktivistisk udenrigspolitik.
Som Anders Fogh Rasmussen ofte gjorde, gav han det så også sin egen fortolkning, fordi det havde såmænd også været aktivistisk i 1970'erne og 1960'erne, men han definerede det så som sådan en militaristisk udenrigspolitik meget tæt på USA.
Det har så betydet, at vi har været med i krige i Irak, i Afghanistan, i Libyen og senest i Irak igen, og der er, så vidt jeg har forstået, planer om, at vi måske også skal til Syrien.
Der er der vel grund til at vi spørger os selv: Kunne de penge, de ressourcer, der er brugt på det, være brugt anderledes og måske have været til lige så stor gavn for danske interesser i forhold til stabilitet, i forhold til flygtningestrøm, i forhold til økonomisk udvikling?
Det synes jeg da er en diskussion, som er værd at tage.
Skal vores profil nødvendigvis være, at vi er først på aftrækkeren, når vi skal ud i militære løsninger, som det var tilfældet, da vi skulle til Libyen?
Det støttede vi også fra SF's side dengang, det erkender jeg vi gjorde, men jeg er ikke sikker på, at det var klogt, men det gjorde vi, og vi var jo simpelt hen ude som de første og var meget stolte af det.
Skal det være vores profil?
Jeg er ikke sikker på det.
Jeg tror faktisk, at man er nødt til at vende tilbage til, at Danmark kan spille en rolle på det humanitære område, på det konfliktforebyggende område, men også, selvfølgelig, at vi, hvis vi finder det meningsfyldt, kan gå med i, om jeg så må sige, militære operationer, som vi er det i øjeblikket i Irak.
Men det skal være meningsfyldt, og det skal have et politisk formål, og det skal indgå i en politisk sammenhæng, hvor det giver mening.
Den undersøgelse synes jeg man burde lave.
Hvad har effekten været af den danske aktivistiske udenrigspolitik de sidste 15 år?
Og hvordan skal vi tilrettelægge vores udenrigspolitik i de kommende år?