Maja Panduro (S), 2011-01-18:
Det her lovforslag handler jo om en ganske snæver personkreds, nemlig mellem 55 og 110 børn og unge, som er anbragt i døgninstitution eller på opholdssted, og som har en betydelig og varig nedsat psykisk funktionsevne, og som dertil mangler evnen til at kunne færdes alene i trafikken eller kunne finde rundt på steder, hvor omgivelserne kan udgøre en fare for barnet eller den unge.
Men forslaget bliver jo ikke mindre vigtigt af, at det handler om den her meget snævre gruppe, snarere tværtimod, fordi vi har at gøre med en gruppe af børn og unge mennesker, som vi skylder at gøre os al tænkelig umage for at forbedre vilkårene for.
Det mener Socialdemokraterne at vi nok vil kunne gøre med det her lovforslag.
Vi skælder jo tit gevaldigt ud på hinanden her i salen, så jeg synes også, at det er på sin plads at huske at rose, når der er anledning til den slags.
Jeg synes, at lovforslaget er et rigtig godt eksempel på, hvor vigtig høringsfasen er, og i hvor høj grad høringsparterne kan være med til at kvalificere lovgivningen, og det er sket her, hvor høringen har givet anledning til en række ændringer i lovforslaget.
Det er blevet klargjort, at der er tale om en »kan«-bestemmelse, som kun kan anvendes i særlige tilfælde.
Der er blevet indført samtykkekravet til forældremyndighedsindehaveren.
Der er også indsat en bemyndigelsesbestemmelse for ministeren til at udarbejde en bekendtgørelse både i forhold til den tidsmæssige udstrækning og i forhold til opfølgningen på kommunernes brug af foranstaltningen, og det vil jeg vende tilbage til.
Det er også blevet gjort tydeligt i bemærkningerne, at det her alarm- og pejlesystem ikke må erstatte det pædagogiske arbejde, og at man løbende skal arbejde for at udvikle netop pædagogiske metoder, som kan erstatte magtanvendelsen, og der er specificeret nogle punkter, som man skal overveje, når man skal finde ud af, om betingelsen for den her altså meget særlige foranstaltning overhovedet er opfyldt.
Det bliver også specificeret, at personen stadig skal kunne færdes frit.
Der er præciseret klageadgangen til det sociale nævn, og det er netop også blevet gjort tydeligt, at det, når der nu særlig er tale om børn, er vigtigt, at der bliver fulgt op løbende, fordi de jo har det med at udvikle sig ganske hurtigt.
Det er mit stille håb, at lovforslaget her måske også kunne tjene som en lille påmindelse til andre ministre om, hvor vigtigt det netop er for lovgivningens kvalitet, at vi får sikret en ordentlig høringsproces, for de ændringer, som der er blevet lavet her, er vi meget tilfredse med hos Socialdemokraterne.
Det er nogle ændringer, som især understreger, hvor alvorligt vi altid må tage det, når vi skrider til nogen som helst former for magtanvendelse, men jo særlig når det er børn, vi har med at gøre.
Ændringerne er også en meget væsentlig grund til, at vi fra Socialdemokraternes side er positivt indstillet over for det her forslag.
Vi har nogle spørgsmål med hensyn til netop opfølgningen og tidsbegrænsningen, som jo også mange af høringssvarene beskæftiger sig med, og som vi ikke synes at vi endnu er nået helt i mål med, men det håber vi så at vi kan komme.
For det første: Når nu lovforslaget her giver ministeren bemyndigelse til at kunne fastsætte nærmere regler om afgrænsningen af perioden, hvori man kan bruge alarm- og pejlesystemer, vil ministeren så ikke over for os løfte sløret for, hvilken tidsperiode man forestiller sig?
For vi er umiddelbart enige i de høringssvar fra bl.a. Børnerådet og DH, som anfører, at hvis hensigten er de 8 måneder, som gælder for voksne, synes de, at det er meget lang tid, når det drejer sig om børn, der udvikler sig rasende hurtigt.
For det andet vil vi gerne høre nogle svar fra ministeren i forhold til opfølgningen på kommunernes brug af den her foranstaltning.
Den snævre personkreds taget i betragtning kan vi sådan set godt leve med, at der ikke indføjes nogen revisionsbestemmelse, men vi synes, at det så må være rimeligt, at vi i Socialudvalget bliver orienteret, f.eks. en gang om året, om udviklingen, sådan at vi kan følge med i, om der skulle ske et skred i personkredsen, eller om der skulle være andet, der kunne give anledning til bekymring, i forhold til om de her redskaber bliver brugt til andet og mere, end hvad der er intentionen, og om det f.eks. går ind og erstatter det pædagogiske arbejde, for så skal vi jo kunne råbe vagt i gevær.
Muligheden for at råbe vagt i gevær er også det, vores sidste spørgsmål handler om.
Vi vil nemlig gerne høre om, hvordan det forholder sig med foranstaltningen her i forhold til § 71-udvalgets kompetencer til at foretage tilsyn, og det håber jeg også ministeren kan svare på.
Hvis ministeren her i dag kan give os nogle gode svar på de spørgsmål, vil vi være rigtig glade for det, og vi vil med stor sandsynlighed også allerede nu kunne støtte forslaget.
Hvis ikke, vil vi starte med at forholde os positivt til lovforslaget og dets intentioner, men altså lige gemme vores endelige støtte, til vi har fået en afklaring på spørgsmålet.