Charlotte Fischer (RV), 2007-01-25:
Lovforslaget her er jo en opfølgning på efterårets kræftskandale, hvor det bl.a. viste sig, at 50 patienter fik en mangelfuld sagsbehandling i Sundhedsstyrelsen.
Jeg vil ikke bruge tid på hele kræftsagen.
Den har vi brugt meget tid på, og vi har jo stadig tilbage at vide, hvor mange der i alt i virkeligheden ikke fik den behandling, som de skulle have haft.
Nu har vi så fået det her lovforslag, og det er godt, for vi lukker et hul i lovgivningen.
Sundhedsstyrelsen er nemlig ikke omfattet af Patientforsikringen, sådan som det er i dag.
Men det er først og fremmest den eneste rigtige og ordentlige måde at behandle de mange mennesker på, som faktisk ikke har fået den rigtige sagsbehandling i Sundhedsstyrelsen, og som måske har måttet betale med deres liv.
Tilbagevirkende kraft – for det har det her lovforslag –
er altid betænkeligt, og det har vi også talt nøje om i den radikale gruppe.
Men vi mener, at vi i det her tilfælde kan vi stå inde for det, både fordi det handler om at få lukket et hul i lovgivningen, og fordi vi ønsker, at mennesker, som alle er enige om har været udsat for en fejl, skal omfattes af de normale muligheder for erstatning, som gælder på sundhedsvæsenets område.
Vi synes, at det store spørgsmål er: Får de noget ud af det?
Der står: »Ifølge Patientforsikringsforeningen vil det være meget få sager, hvis overhovedet nogen, som vil udløse en erstatning i den størrelsesorden.«
Det er så de meget store erstatninger.
Og så står der: »Det skyldes, at det formentlig vil være meget vanskeligt at godtgøre, at det er overvejende sandsynligt, at forlængelsen af ventetiden har været skyld i patientens død eller i, at sygdommen er blevet uhelbredelig.«
Hvad betyder det?
Det har vi behov for at vide meget mere om.
Jeg tror i virkeligheden, vi alle sammen er enige om her, at det ville være en frygtelig situation, hvis det her lovforslag ikke førte til, at erstatningerne bliver udbetalt i temmelig vidt omfang.
Det ville være en situation, som jeg tror de fleste af os ville synes var uholdbar.
Der rejser sig mange spørgsmål, især når man ikke er jurist, og det er jeg ikke.
Hvornår er det egentlig, noget udløser erstatning?
Der skal selvfølgelig være tale om en skade, ellers kan man jo ikke få erstatning.
Men er det nok at have lidt psykisk i ventetiden?
Man kan også spørge sig: Er det sådan – det læser jeg faktisk ud af lovforslaget – at patientens prognose skal være blevet forværret eller patienten ligefrem skal være død, før der kan udbetales en erstatning?
Det er måske ikke nok at have haft psykisk lidelse undervejs.
Men jeg er selvfølgelig sikker på, at vi kan få svar på alt sammen, når vi spørger om det og udforsker området.
Det kan så også være en anledning til at dykke ned i det her område, måske lidt mere generelt, og undersøge, hvordan det forholder sig i andre lande med hensyn til udbetaling af erstatning til patienterne.
Vi må jo på det her område sige, at noget godt er der kommet ud af den her meget alvorlige kræftsag.
Der bliver oprettet en ny enhed, som ligger på tværs af Sundhedsstyrelsen og Sundhedsministeriet – det er måske lidt usædvanligt – men vi kan samtidig konstatere, at der er kommet kortere ventetider på sygehusene, så noget er der sket.
Vi husker jo, at ministeren lovede, at vi meget hurtigt i det nye år skulle være i den situation, at man kunne overholde de maksimale ventetider på kræftområdet.
Så i alt det dystre er der kommet noget godt ud af hele sagen.