Niels Helveg Petersen (RV), 2010-05-21:
Jeg vil gerne takke udenrigsministeren for redegørelsen, som jeg synes er udmærket.
Det er en god redegørelse.
Den opsummerer meget godt, hvor den her diskussion står i dag.
Emnet er, som det også fremhæves i redegørelsen,
kompliceret.
Det er også stadig væk, selv om det har været på den internationale dagsorden efterhånden i nogle år, et jomfrueligt område.
Det er svært lige nøjagtig at pinde ud, hvor denne sammenhæng for alvor bliver alvorlig.
Regeringen anbefaler, at man skal føre en flerstrenget strategi, og det kan jeg tilslutte mig.
Hovedelementerne i en sådan strategi er som det første at fastholde, at sammenhængen mellem klima og sikkerhed skal være et højt prioriteret emne på den internationale dagsorden.
Med et højt prioriteret emne menes der jo dels, at det er et emne, man skal diskutere overalt, dels menes der også i min optik, at det skal diskuteres ikke kun af klima- og energiministre, men i allerhøjeste grad også af udenrigsministre og statsledere.
Det er et emne så alvorligt, at det er på det niveau, det hører hjemme, hvis det skal få gennemslagskraft i den politiske beslutningsproces.
Det understreges, at det er vigtigt at søge at nå frem til en international juridisk bindende klimaaftale.
Det er jeg helt enig i.
Hvor gode udsigterne er, er jeg mere i tvivl om, men bestræbelsen er vigtig.
Jeg vil godt her føje til – mere som et spørgsmål end som en konstatering – spørgsmålet om, hvilke fora der er de mest lovende at anvende i denne diskussion.
Efter COP15-mødet har jeg erfaret, at der er en diskussion i gang, om det nu er sådanne mega-FN-konferencer, der er de rigtige fora for at nå rigtige beslutninger, eller om det ikke måske er mere løfterigt, hvis det f.eks. er G20, der beskæftiger sig med det.
FN er selvfølgelig principielt det rigtige forum, men er det det rigtigste forum at håndtere dette her i, eller kan man ikke tænke sig, at G20 her kan komme til at spille en særlig rolle?
Det er spørgsmål, der har været rejst i den internationale debat, og jeg synes, at det er relevant at kigge på det.
Et andet hovedpunkt i regeringens flerstrengede strategi er at arbejde for den mest hensigtsmæssige tilrettelæggelse af det internationale samarbejde.
Det er, som jeg lige var inde på, en meget vigtig diskussion hele tiden at overveje, hvor vi har størst chance for at komme igennem.
Endelig skal man fortsætte bestræbelserne på at integrere klima i det internationale udviklingspolitiske samarbejde.
Også det er jeg aldeles enig i.
Det er en helt naturlig sammenhæng.
Og endelig er det også vigtigt at øge analysekapaciteten på både nationalt og internationalt niveau, og også her kan et land som Danmark selvfølgelig komme til at spille en rolle.
Det understreges så i øvrigt i redegørelsen også, at der er brug for både globalt og regionalt samarbejde.
Og der er nogle af de regionale organisationer, som klart har store chancer for at løfte vigtige opgaver.
Det gælder EU, OSCE er nævnt, og Norden, hvor der jo er et udmærket samarbejde om klimaproblemer.
Det gælder også Østersøen, hvor Østersørådet har vigtige opgaver på det her område.
Regionalt samarbejde kan altså være et vigtigt led i den samlede bestræbelse.
Og her vil jeg gerne, som flere andre også har gjort, fremhæve det arktiske område.
Her har vi direkte aktier, og her er det et vigtigt spørgsmål for os.
Jeg vil gerne understrege betydningen af Ilulissaterklæringen fra 2008.
Hvis Nordvestpassagen bliver brugbar i betydeligt omfang, vil det i høj grad have betydning for sikkerhedsvurderingerne for det arktiske område og i øvrigt også have betydelige konsekvenser for miljøsikkerhed i det arktiske område.
Alt i alt vil jeg gerne sige tak for redegørelsen.
Jeg synes, det er en god redegørelse.
Den er ikke kontroversiel.
Det behøver den heller ikke være for at være god, og jeg synes, den giver et udmærket billede af, hvor vi p.t. står i hele den her debat om forhold mellem klimaændringer og sikkerhed.