Lars Barfoed (KF), 2012-02-21:
Da den konservative ordfører, hr. Tom Behnke, ikke kan være til stede her i dag, har jeg lovet at holde det konservative indlæg om den her sag.
Det gør jeg meget gerne, dels fordi nogen jo skal holde talen, dels fordi det er en vigtig sag.
Jeg er egentlig glad for, at Dansk Folkeparti med det her beslutningsforslag har givet anledning til, at vi får en debat i Folketinget om de her problemer.
For der er vel ingen steder, hvor socialt ansvar giver mere mening, end når vi taler om udsatte børn.
I Det Konservative Folkeparti mener vi jo, at vi har udviklet et samfund, hvor det offentlige har taget alt for meget ansvar fra borgerne, og vi mener, at vi skal give mere ansvar tilbage til borgerne og familierne selv og give familierne og borgerne bedre muligheder for at klare sig selv.
Det skal vi i høj grad for netop bedre at kunne løfte det sociale ansvar over for de mest udsatte borgere – der, hvor der virkelig er brug for at vi fra samfundets side, fra fællesskabets side gør en indsats, og det er der, når det gælder de udsatte børn.
Det er jo helt afgørende, at der bliver truffet de rigtige beslutninger, når vi taler om at hjælpe udsatte børn, og at anbringelserne foregår rettidigt og på den rigtige måde, så vi får hjulpet de børn bedst muligt og helst forebygger, at børnene kommer i uføre.
Jeg synes, at det er en skamplet på vores samfund, hver gang vi ser børn komme ud for nogle af de tilfælde, vi har set rulle i pressen i de seneste måneder og år, hvor børn er blevet misbrugt i årevis, uden at der er blevet grebet ind fra de lokale samfunds side.
Der er brug for, at vi ser på kvaliteten, både når det gælder visitation til anbringelser, og når det gælder, hvordan selve anbringelserne foregår.
Vi skal blive bedre til at gøre en indsats på det her område.
Det er simpelt hen så forfærdelige ting, vi kan læse om at børn bliver udsat for i det, der er et velfærdssamfund eller i hvert fald burde være et velfærdssamfund.
Det er en skamplet, at vi ikke kan gøre det bedre.
Det skal gøres bedre.
Det ved vi faktisk at de ikke er i mange tilfælde.
Til gengæld er det oftest de billigste løsninger, man tyer til i kommunerne, og det er i hvert fald en af de problemstillinger, det er værd at tage fat på.
Problemet er, at opgaverne ikke bliver løst, og det betyder, at de vokser og vokser og dermed bliver mere og mere komplicerede til skade for børnene og familierne, som har brug for hjælp.
Derfor har skiftende regeringer, skiftende flertal og satspuljekredsen jo taget det ene initiativ efter det andet i den bedste mening.
Men hvad er det, der er sat i værk?
Hvad virker, hvad virker ikke, og hvor bliver alle milliarderne egentlig af?
Der er registerordning.
Der er forslag om central visitation ved anbringelse i anbringelsessager.
Der er forslag om børnehuse, der skal udbygges og gøres mere ved.
Der er også ministerens forslag om, at kommunerne kun skal betale for anbringelse af det første barn i større børneflokke, så det ikke er økonomien, der styrer valget af en løsning.
Endelig skal vi huske, at det jo egentlig er kommunernes ansvar, fordi vi taler om kommunalt selvstyre.
Det fører alt sammen frem til, at det er på tide, at vi sammen får et bedre overblik og bliver enige om, hvad der skal satses på fremadrettet, for det nytter ikke, at alle parter har hver deres forslag, og at alle forslagene i sidste ende vælter over hinanden.
Så vores opfordring i Det Konservative Folkeparti er sådan set, at vi sætter os sammen og bliver enige om, hvad der er sat i værk, hvad der virker, og hvad vi skal satse på i fremtiden.
Som udgangspunkt er der mange gode ting i det her beslutningsforslag, men spørgsmålet er, om vi ikke allerede har et rejsehold, vel at mærke et rejsehold, som med satspuljemidlerne er sat til at skulle udvides, og derfor er det næppe lige præcis det, der foreslås i beslutningsforslaget, vi skal ende med at gøre.