Ole Birk Olesen (LA), 2014-12-04:
Vi er medforslagsstillere på det her beslutningsforslag, fordi vi jo bakker op.
Og det gør vi, fordi vi synes, at det helt principielt er rigtigt, at hvis SKAT fører sager mod såvel borgere som virksomheder og SKAT taber de sager, så bør SKAT dække de omkostninger, som borgere og virksomheder har haft ved at blive anklaget af SKAT for at have begået noget, der var forkert.
I dag er der omkostningsgodtgørelse for borgere, men altså ikke for virksomheder, og det synes vi der skal være.
Og det er ikke kun af hensyn til borgere og virksomheder selv, altså dem, der er i situationen; det er også af hensyn til hele retssikkerheden i Danmark, og at vi får slået fast, hvis det er, at SKAT ikke har forstået loven ordentligt.
For man kan forestille sig en sag, hvor en virksomhed af SKAT får at vide, at virksomheden skal betale 50.000 kr. mere, end virksomheden egentlig havde tænkt sig at skulle betale.
Virksomheden står så i en situation, at hvis virksomheden skal føre sagen, vil det koste måske 200.000 kr.
Den virksomhed har jo ingen interesse i at føre sagen, fordi gevinsten kun er på 50.000 kr., mens omkostningen er på 200.000 kr., selv om virksomheden kan se og ved, at SKAT er forkert på den her, og at SKAT vil tabe, hvis virksomheden fører sagen.
Og så fører det ikke til, at SKAT får en næse af det juridiske system, fordi SKAT er kommet med et forkert krav til virksomheden.
Dermed fortsætter SKAT en praksis over for borgere og virksomheder, som er forkert, fordi der aldrig er nogen, der har en interesse i at føre sagen, fordi gevinsten ved at føre sagen er mindre end omkostningen.
Og det er et problem, ikke kun for den pågældende virksomhed, men for hele landet og for alle, der kan komme i en lignende situation senere hen.
Så vil jeg lige sige, at ved det sidste beslutningsforslag sagde jeg til Venstre og Konservative, at jeg godt kan forstå det her med, at man går i forhandling med en regering om en skattereform.
Der er en masse ting, man godt kan lide ved den reform, der er nogle få ting, man ikke kan lide, men det sluger man som omkostning for at få alt det gode.
Og når man så har gennemført det, fastholder man, at man stadig væk er imod det der, og man fastholder retten til at fremsætte beslutningsforslag.
Det kan jeg sagtens forstå.
Den her sag er et eksempel på noget andet.
Den er et eksempel på, at man fører en anden politik, når man selv er i regering, end man fører, når man er i opposition.
Fjernelsen af omkostningsgodtgørelsen for virksomheder er jo noget, som VK-regeringen selv har gennemført med det flertal, den havde sammen med Dansk Folkeparti dengang i 2009.
Nu kommer man så ud og er ikke længere i regering, og så vil man noget helt andet.
Det lægger sig i enden på nogle andre sager, hvor det var samme forhold.
Man indførte en fedtafgift, som man så fortrød, lige så snart man kom i opposition; man barslede med en energireform, en energiaftale med en masse forhøjelser af energiafgifter, som man, da man kom i opposition, pludselig påstod at man var imod.
Det forstår jeg ikke, det synes jeg faktisk ikke er reel politik, altså det der med at føre to forskellige slags politik, afhængigt af om man er i regering eller i opposition.
Men når man kommer på bedre tanker, bakker vi op, selvfølgelig.
Der har de der regeringsbærende og såkaldt ansvarlige partier altså en meget uansvarlig omgang med politikken i Danmark, fordi de bilder vælgerne ind, at de kan en masse, når de er i opposition, og så slet ikke gør det, når de er i regering.
Eller omvendt: De gør tingene, når de er i regering, og påstår, de er imod det, når de så er i opposition.
Men beslutningsforslaget bakker vi op om.