Mette Gjerskov (S), 2010-05-21:
Jeg vil starte med at sige tak for debatten.
Og jeg vil også fra starten sige tak til ministeren for den ordning, som hun – jeg ved ikke, om det er af spinmæssige årsager – offentliggjorde i dag, altså aftalen om vanding i Tøndermarsken.
Det er jeg sådan set glad for, men vi må bare holde fast i, at det er en lappeløsning.
Regeringen har haft 10 år til at få de frivillige ordninger til at fungere i Tøndermarsken, og det har været en stor fiasko.
Staten har brugt 80 mio. kr., og fire ud af fem fugle er forsvundet.
Det er da et fiaskokriterium, som man burde lytte til, selv i Venstre.
Min kollega hr. Benny Engelbrecht blev af Venstres ordfører beskyldt for ikke at høre efter, og jeg må konstatere, at det nok er Venstres ordfører, der ikke rigtig har hørt efter i samråd på samråd på samråd om Tøndermarsken, som vi har haft med den tidligere miljøminister, og hvor vi hele tiden har fået at vide: Jamen lige om lidt sker der noget; i øvrigt er det Tønders eget problem; det er nogle andre, der har ansvaret; og hist op og kom herned.
Alt sammen har handlet om at gøre så lidt som overhovedet muligt.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige til Det Konservative Folkeparti, som ikke længere er til stede, for det er jo ikke bare miljøordføreren, der har forladt partiet.
Ingenting.
Og det er jo desværre det, vi har hørt fra regeringens side.
Så kommer vi til Dansk Folkeparti, som snakker om miljømilliarder og alle mulige andre steder i landet end Tøndermarsken.
Det er alt sammen meget nydeligt, men nu handler det her forslag om Tøndermarsken, og det gør det, fordi vi i Tøndermarsken har et helt, helt unikt naturområde, hvor vi i Danmark har et ansvar for nogle fugle, som ikke kun er danske fugle –
det vil jeg gerne understrege.
Det kan godt være, man kan synes, det er muntert, men vi andre ville jo nok også blive en anelse fornærmet, hvis de ødelagde – hvad skal vi nu bruge som eksempel?
– storkens miljø.
Hvad nu, hvis Sønderjyllands storke ikke kunne komme til Sønderjylland, fordi deres rastepladser undervejs var fjernet.
Det er jo også det, international miljøpolitik handler om.
Jeg synes, det er trist, at vi ikke med det her forslag kan få en endelig afgørelse efter al den skalten og valten, der har været med politikken for Tøndermarsken, så lodsejerne kan få nogle klare svar på, hvad det egentlig er, vi fra politisk side gerne vil have, så fuglene kan få nogle ordentlige leveområder, så lodsejerne kan få den erstatning, der skal til, så vi kan sikre området, ikke kun naturværdierne og ikke kun for den lokale befolkning, men for alle de turister, som hvert år valfarter til Sønderjylland for at se sort sol og for at opleve de naturværdier, der er i området.
Jeg synes, det er rigtig ærgerligt.
Der er mange ting, der skal gøres.
Det er ikke kun et spørgsmål om vandstand, men det er også et spørgsmål om vandstand.
Viben yngler ikke på steder, hvor der er fuldstændig knastørt.
Jeg har selv været nede at besøge Tøndermarsken, og jeg tror, jeg har en fornemmelse af, hvordan det står til – og det er der vist ikke ret mange andre herinde der har ud over naturligvis min socialdemokratiske kollega, som jo bor i området – og jeg vil bare sige, at der ikke var en fugl at se, da jeg besøgte Tøndermarsken.
Der var en enkelt vibe hist og en kobbersneppe pist, men det, der skulle være det helt store område for dansk fugleliv, var knastørt.
Der gik så store mængder af får.
Nu er der også kommet kvæg ud, og det er problemet.
Vi vil faktisk gerne have både får og kvæg til at græsse på arealerne i Tøndermarsken, for det er afgørende at holde græsset nede, men vi har jo ikke bedt om en folkevandring.
Og det, der er situationen lige nu, er, at dyrene kommer på markerne alt, alt for tidligt.
Det vil sige, at de tramper som damptromler hen over området.
Se, nu er Venstres ordfører allerede ved at være i den muntre hjørne, for han ved, hvad jeg vil sige, han har hørt det før, så det kan jo ikke komme som nogen overraskelse: Får og kvæg tramper fuglerederne i stykker, tramper æggene i stykker, tramper fugleungerne i stykker, og det er jo det, der er en af grundene til, at fire ud af fem fugle er forsvundet fra Tøndermarsken.
For der skal væde til, og der skal et korrekt husdyrtryk til.
Det er det, vi gerne vil have gennemført med vores fredningsforslag.
Det var det, som det ikke lykkedes at få gennemført ved den sidste fredning.
Jeg er glad for, at ministeren har lovet, at hun vil undersøge konsekvenserne, både de økonomiske og de miljømæssige, af en fredning.
Jeg håber, det er første skridt frem mod en reel fredning, en yderligere fredning af Tøndermarsken, for jeg tror i forbindelse med hele den udkantsdiskussion, vi har i dansk politik for tiden, at det er utrolig vigtigt at holde fast i de værdier, der faktisk er i udkantsområderne, og i det her område er der altså en helt, helt unik natur.
Det er jo ikke noget, vi kun er optaget af i Socialdemokratiet eller på Sjælland, men det er faktisk også noget, man er optaget af i Sønderjylland.
Og det her er jo altså ikke kun et lokalt område, men et internationalt beskyttelsesområde.
Jeg vil sige tak for debatten.
Det er ikke den mest opmuntrende debat, jeg har haft, men jeg har hørt om nogle gode viljer, og jeg glæder mig til, at vi meget snart ser resultatet af den undersøgelse, som vi nu forhåbentlig i udvalget får besluttet at der skal laves, og så håber jeg virkelig, at vi ikke efter alle de mange, mange rapporter, der ligger, og som klart dokumenterer behovet i Tøndermarsken, skal starte forfra med nye rapporter om fuglelivet i Tøndermarsken, men at vi kan genlæse det, vi allerede ved, så vi sørger for at beskytte området i Tøndermarsken, ikke kun for fuglenes skyld, men rent faktisk også for menneskenes skyld.