Ole Glahn (RV), 2007-02-27:
I stedet opfatter de dem nærmest, som om det er produktionsenheder, der bare skal yde mest muligt, som om man er i en industriel produktion.
Det er vores oplevelse, at dette kun forekommer hos nogle få landmænd, men de få landmænd skader til gengæld hele erhvervet.
Derfor er vi på kort sigt indstillet på at prøve nye veje for at få stoppet dem, der på det groveste overtræder lovgivningen om dyrevelfærd.
Vi har sidst set det i DR's tv med skuldersår på søer, et tydeligt resultat af en helt uacceptabel driftsledelse i en produktionsform med meget ringe dyrevelfærd.
Det er ikke søernes natur, at de ikke kan andet end at stå eller ligge.
Det er ikke søernes natur, at de ikke kan komme til deres skrigende grise.
Det er ikke søernes natur, at de skal støde ind i et hårdt gitter, hver gang de forsøger at efterkomme deres behov for at snuse eller skubbe lidt til deres smågrise.
Det kan let give skader, som så forstærkes, når de det meste af tiden lægger sig på samme side for at give pattegrisene adgang til patterne, fordi pattegrisene er på den ene side, hvor varmen er.
Hvis man som landmand og driftsansvarlig ikke sørger for blødt underlag og mere plads til soen, skal der en meget stor omhyggelighed til for at forebygge skuldersår.
Der er for mange, som svigter den omhu, men det er ikke alle landmænd, der gør det, og det er vigtigt at understrege.
Ud over de økologiske producenter, der slet ikke har problemer eksempelvis med skuldersår, fordi søerne her lever et dyrevelfærdsmæssigt godt liv, er der mange traditionelle svineproducenter og kvægproducenter, der styrer bedriften forsvarligt.
For at få forbedret dyrevelfærden betydeligt skal der mange tiltag til.
I dag præsenteres vi for et, mere marginalt måske, men et forslag, som jeg også godt vil indrømme ikke er det mest klare forslag, jeg har set, men vi har valgt at fortolke det på den måde, at det her skal ses som et eksempel på en sanktion, som kan have et præventivt sigte i forhold til de landbrugsbedrifter, der bryder loven.
I Det Radikale Venstre er vi enige i, at det i den nuværende situation kan være en måde til at mindske overtrædelserne af dyrevelfærdsloven.
Det skal, som det understreges i forslaget, ske på en retssikkerhedsmæssig ordentlig måde og udelukkende i tilfælde af grove og gentagne overtrædelser, hvor der er faldet dom.
Og i den forbindelse kan jeg glæde mig over, at ministeren har tilkendegivet, at man vil nedsætte en arbejdsgruppe, som kan arbejde videre med det her, og det vil vi støtte meget.
Og en vej kan være – og det er noget, vi vil arbejde videre med – at man certificerer sine landbrugsbedrifter.
Ligesom man har certificeret det økologiske mærke, skal landmænd garantere, at hvis man køber deres produkter, så er der visse krav, der er overholdt.
Man har set det på andre områder, hvor man selv som landmand bestemmer, at man vil give en højere dyrevelfærdsgrad, og man er så selv som landmand interesseret i, at den dyrevelfærdsgrad, som man vil have på et højere niveau, kan dokumenteres, og derfor er man interesseret i, at der udøves kontrol med en.
Det skal være en neutral og uafhængig kontrol, og det vil sige, det skal være en statslig kontrol, ligesom vi kender det fra det økologiske område, ligesom vi kender det fra æggeområdet, hvor man har burhøns, man har skrabehøns, man har fritgående høns, og man har økologiske høns.
Så det kan lade sig gøre at finde nogle særlige mærker, som forbrugerne så netop, som man har været inde på i dag i debatten, får mulighed for at handle efter, for det er også meget vigtigt, at markedet får mulighed for at reagere, sådan at man siger: Vi køber de produkter, hvor vi er sikre på at dyrevelfærden er i orden.