Morten Østergaard (RV), 2006-12-14:
Jeg er da glad for, at det trods alt alligevel er tilladt at diskutere lidt bagudrettet, hvad der er foregået i de sidste 5 år.
Det kan jeg forstå på ministerens argumentation, og jeg vil da så benytte mig af den åbning til at spørge: Er det ikke rimeligt, at folk, uanset om de er syge eller ej – vi har jo alle sammen en risiko for at blive det – ved, hvad de kan regne med?
Statsministeren sagde for nylig på et besøg på Skejby Sygehus i forbindelse med den såkaldte kvalitetsreform, at garanti skal man kun udstede, når man er helt sikker på, at man kan holde den.
Derfor vil jeg gerne spørge sundhedsministeren i dag: Hvornår træder den garanti, man udstedte i regeringsgrundlaget fra 2001, hvor man skrev, at borgerne skal have en reel og konkret garanti for behandling af alle sygdomme inden for en fastsat periode, i kraft for kræftpatienterne?
Eller har man fraveget det synspunkt og må i dag erkende, at det var noget vrøvl, at det var sludder, at det ikke kan lade sig gøre, og at det er almen viden, som sundhedsministeren selv har sagt?
Det går jeg også ud fra hr. Morten Østergaards parti har gjort, dengang man selv var i regering.
Nu har jeg i går oversendt en redegørelse til Folketingets Sundhedsudvalg om de 14 patienter, der efter det her regelsæt har været underkastet sagsbehandling i Sundhedsstyrelsen tilbage i perioden fra 1999 til 2001, da der var den her bekendtgørelse om maksimale ventetider på udvalgte kræftformer.
Men det må man jo have tænkt dybt over, dengang man lavede det regelsæt, og dengang man havde ansvaret for at administrere det.
Det viser jo sådan set meget godt, og det vil jeg ikke trampe mere rundt i,
at det her regelsæt, som fru Lone Møller også meget fair lagde det ud, er et regelsæt, der betyder, at man har en aktiv handlepligt for at gøre det yderste for at finde et relevant behandlingstilbud i tre niveauer.
Det har vi også reageret på, og så har vi haft tillid til, at den her garantimekanisme selvfølgelig har virket.
Vi fik syn for sagen for få uger siden med hensyn til, at der var nogle administrative svigt.
Dem har vi reageret på.
Ja, det er jo lige før, tårerne får frit løb, når ministeren står og siger, at det eneste, ministeren kerer sig om, er patienterne, og at alle vi andre er optaget af historieskrivning og dokumenter og det ene og det andet.
Det havde måske været passende at kere sig lidt om patienterne i den periode, der er gået, hvor det altså viser sig, at det system, man selv har sat i værk, ikke har fungeret.
Der var det jo passende med rettidig omhu og at kere sig lidt om patienterne og sikre, at det, man satte i verden, blev til noget.
Det er jo det, der er problemet.
Det er jo ikke, fordi ministeren pludselig en dag i sin iver efter at kere sig for patienterne har opdaget, at der var problemer.
Nej, det er kommet for en dag ad anden vej.
Det er også derfor, det er noget pjat at sige, at der ikke er andre forslag.
Det er da helt nødvendigt at få undersøgt, hvad det er for forhold, der gør sig gældende.
Måske viser det sig, at ministeren heller ikke ved, at der er andre steder, hvor systemet ikke virker, eller der er andre elementer af systemet, der ikke virker.
Det er da interessant at få afdækket, fordi vi jo i den her sag har fået tydeligt bevis for, at sundhedsministeren i hvert fald ikke aner, om systemet virker efter hensigten.
Nu kan vi så i dag forstå, at sundhedsministeren heller ikke har nogen planer om at undersøge det, for at vi kan rette det i fremtiden.
Det er da virkelig ansvarsforflygtigelse.
Jeg kan bare konstatere, at når der bliver talt om, hvem der kerer sig om hvad, så har den her regering meget, meget målrettet sammen med Dansk Folkeparti udbygget det her område, så det er dimensioneret helt anderledes markant, end det har været på noget tidligere tidspunkt.
Og det udspringer da af, at vi kerer os om patienterne.
I mellemtiden har det parti, som hr. Morten Østergaard tilhører, ingenting gjort.
Det bidrag, der helt konkret har været fra hr. Morten Østergaards parti til sygehusbehandling, har været et forslag til finansloven 2005 om at reducere det beløb, der er til at lave sygehusbehandling for, med 80 mio. kr.
Altså at reducere muligheden for at give kræftbehandling ude på sygehusene er hr. Morten Østergaards bidrag til debatten over de sidste 5 år.