Naser Khader (KF), 2009-11-05:
Tak til integrationsministeren for redegørelsen for lovgrundlaget for humanitær opholdstilladelse.
Jeg synes i modsætning til SF's ordfører ikke, at det er spild af tid at debattere så vigtigt et emne.
Asyl betyder beskyttelse.
Så langt så godt.
Der kan gives humanitær opholdstilladelse, hvis – og jeg citerer – »væsentlige hensyn af humanitær karakter afgørende taler for at imødekomme ansøgningen«.
Det vil sige, at der kan gives humanitær opholdstilladelse, hvis bestemte betingelser er opfyldt i hver enkelt sag – lad mig gentage i hver enkelt sag.
Det betyder individuel vurdering hver gang, altså en individuel vurdering af alder, helbred og andre personlige forhold.
Det kan, som ministeren også nævnte, være sygdom, selvmordsrisiko, alvorligt handicap, børnefamilier, hvor forældrene ikke kan tage vare på børnene, eller der kan være andre grunde.
Reglen om den humanitære opholdstilladelse blev indsat i Schlüters regeringstid, og Folketinget har klart indskærpet, at denne bestemmelse skal have undtagelsens karakter.
Vi i Det Konservative Folkeparti er helt enige i denne restriktive fortolkning, uanset om denne fortolkning er blevet ført ud i livet af ministre fra en SR-regering eller en VK-regering.
Antallet af de tilladelser, der er givet efter denne bestemmelse, har med tiden været voksende, fordi praksis er ændret.
Da det er Folketinget, der har fastsat loven, foretages praksisændringer kun efter underretning til Folketinget, der til hver en tid vil kunne gribe ind ved at stoppe lempelse af praksis eller ændre bestemmelsen.
Vi mener ikke, at man hverken kan eller bør bruge reglerne om humanitær opholdstilladelse til at give generel amnesti.
Det er vigtigt, at vi holder fast i, at der sker en meget omhyggelig, konkret og individuel vurdering af den enkelte ansøgning.
Fordi tilladelserne gives individuelt, kan der altså ikke gives tilladelse til grupper, og det skal der ikke ændres på, for så skal alle de, der nægter at rejse, have tilladelse.
Når alle instanser er prøvet, og når vi med al den retssikkerhed, vi har lagt ind i vores uafhængige domstolslignende system, Flygtningenævnet – flere prøvelser af sagerne osv. – ikke kan se, at der er grundlag for at give asyl, så skal de afviste asylansøgere også hjem.
Vi skal også huske på, at mange tusinde irakere har fået asyl i Danmark, netop fordi de er personligt forfulgte, men nogle har altså ikke.
Helt tilbage fra mine tolkedage for flygtninge har jeg haft den holdning, at det værste for både flygtninge og modtagerland er, hvis asylsystemet bliver styret af tilfældigheder.
Jeg mener, at det er mere end farligt i et demokratisk samfund, hvis vi begynder at sagsbehandle os frem til en anden løsning ud fra et nyt kriterium, der hedder: Nu har de været her så længe.
Der er intet, der peger på, at de afviste ikke har fået en retfærdig behandling af systemet.
Jeg er bestemt tilhænger af civil ulydighed i totalitære stater, men i et demokratisk samfund, hvor vi har et uafhængigt system med indbygget retssikkerhed, må vi stole på det, medmindre vi kan påvise fejl i systemet.
Systemet har sagt, at afviste asylansøgere skal hjem.
Vi skal selvfølgelig tillade indvandring i et vist omfang, men vi skal ikke bruge asylsystemet til indvandring.
Flygtningebegrebet udvandes, når folk, der nægter at vende hjem efter gentagne afslag, får lov til at blive.
Jeg føler med de afviste asylansøgere, jeg føler med dem, fordi visse politikere giver de afviste asylansøgere håb om, at de kan blive her.
De siger til dem, at integrationsministeren bare kan give dem humanitær opholdstilladelse, hvis hun vil, men det passer jo ikke.