Astrid Krag (SF), 2011-03-29:
For godt og vel 1 år siden stod jeg på den her talerstol og holdt min ordførertale til L 188, forslag til lov om ændring af udlændingeloven, der bl.a. indeholdt det pointsystem for permanent opholdstilladelse, vi diskuterer i dag.
Allerede dengang råbte jeg og i øvrigt mange andre vagt i gevær over for regeringens forslag.
Vi forudså nemlig, at regeringens forslag spændte ben for den målsætning og de krav, man stillede, som ufravigeligt ville fratage en række af de mennesker, der bor her i landet, og som bidrager positivt til det danske samfund, mulighederne for at få permanent opholdstilladelse og dermed slå rod og blive en del af fællesskabet her i landet, som de ellers drømte om.
Man ville komme til at ramme og straffe en masse mennesker, som vi ellers normalt i vores skåltaler her i Folketinget kan blive enige om er nogle af dem, vi har brug for at fastholde og belønne og satse på.
Der ville med andre ord komme alt for mange mennesker i klemme i systemet.
Jeg må jo her et lille år senere desværre sige, at vi fik ret.
Siden pointsystemet blev vedtaget, er det væltet ind i min indbakke, på min Facebookside og i vores udvalgsbilag med sager.
Der er blevet skrevet spalte op og spalte ned i aviserne om historier, der bekræfter, hvor håbløs en lovgivning der er tale om.
Hvis jeg skulle komme ind på dem alle sammen, ville jeg ikke kunne holde mig inden for taletiden.
Så derfor vil jeg bare lige nævne et par af de skæbner, som jeg har stiftet bekendtskab med.
For et par dage siden kunne vi i Jyllands-Posten læse historien om den 21-årige Anastasia, som kom til Danmark fra Ukraine, da hun var 13 år, og som nu læser medicin ved Aarhus Universitet.
Hun har gået i dansk skole, hun har taget dansk studentereksamen fra Varde Gymnasium – i øvrigt med et snit på 11,3, det er temmelig imponerende – men hun kan ikke få permanent opholdstilladelse i Danmark.
Hvad er begrundelsen for det?
Jo, den er, at hun gennem de sidste 3 år ikke har haft fuldtidsarbejde i 2 år og 6 måneder.
Hun har nemlig været mønsterstuderende på medicinstudiet på Aarhus Universitet.
Det vil altså sige, at hvis hun ikke havde passet sine studier, men i stedet havde arbejdet fuld tid på et pizzeria, ville hun have klaret kravet i det her system.
Kan det virkelig være sådan, at regeringen foretrækker, at man arbejder som ufaglært i stedet for at uddanne sig, alt imens vi kæmper for at tiltrække kvalificeret udenlandsk arbejdskraft?
Hvad er logikken i det?
Eller hvad med historien om Melody Christiansen, som kom fra Filippinerne for over 10 år siden, og som i 2 år har været tillidsrepræsentant for over 50 kolleger i et firma i Københavns Lufthavn?
Hun fik afvisning, fordi hun ifølge Udlændingeservice ikke havde udvist aktivt medborgerskab.
Men hvis det at være tillidsrepræsentant, og det har vi jo allerede været lidt inde på, ikke beviser, at man har deltaget i aktiviteter, der – og nu citerer jeg fra kravene – »... styrker din demokratiske udvikling og integration i Danmark, og som kan medvirke til at fremme medborgerskab og fællesskab om det danske samfunds værdier, normer og principper«, som det så smukt hedder i afsnittet om aktivt medborgerskab, ja, så må jeg bare sige, at så ved jeg snart ikke længere, hvad der er op og ned.
Han har boet i Danmark i 8 år, han har taget en kandidatgrad fra RUC, har arbejdet i Integrationsministeriet som studentermedhjælp, har arbejdet som tolk ved Røde Kors, Dansk Flygtningehjælp og Rigspolitiet, har været ansat på RUC som forskningsassistent, og i forbindelse med alt det her har han i tilgift været headhuntet af Integrationsministeriet som Danmarks repræsentant ved en 3-dages integrationskonference i Riga, fordi han var stjerneeksemplet på et vellykket integrationsforløb med alle de mange job og sprogeksaminer, han havde taget på kort tid.
Efter den weekend i Riga kunne han, da han kom hjem, i postkassen finde et afslag på sin ansøgning om permanent opholdstilladelse i Danmark, fordi han ifølge Udlændingeservice ikke udfyldte kravet om aktivt medborgerskab.
Jeg synes, at den sag taler for sig selv.
Jeg ved udmærket godt, at alle her i salen ikke har haft lejlighed til at møde Julien, men man har garanteret hørt om mange tilsvarende sager.
Sådan kunne man jo blive ved med at remse ulykkelige skæbner op om mennesker, som er kommet i klemme i et system, som rammer skævt, men vi ville jo ikke blive færdige inden aftensmaden, hvis vi alle sammen skulle lege den leg.
Så lad mig bare slutte af med at sige, at det altså burde være åbenlyst, at det nuværende pointsystem bliver nødt til at blive revideret, hvis vi ikke vil fortsætte med at fratage mennesker, der vil integrationen, der vil Danmark, muligheden for at slå rod her i landet, bare fordi deres konkrete form for arbejde, uddannelse eller engagement ikke passer ind i det rigide regelsæt, vi har i dag.
Som Jyllands-Posten forventningsfuldt udtrykte det i mandagens leder med henblik på dagens debat i Folketinget: Sund fornuft skulle gerne igen have lov at råde.
Jeg håber, at regeringen i dag vil være med til at sikre, at den beskedne bøn bliver hørt.