runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Det skulle helst ikke være sådan, at man står der i 52 uger.
For med den meget høje beskæftigelse, vi har i dag, burde man på jobcentrene - og vi ved, at arbejdsmarkedet skriger på at få mennesker ud - være langt hurtigere til at tage hånd om de her sager.
Hvis man går ind på nogle af de jobsøgningsbaser, der er, kan man se, at bare i dag er der 500 fleksjob tilgængelige.
Der er rigtig mange job derude.
Det er jo et spørgsmål om, hvordan man organiserer det her arbejde, og der har vi da et håb om, at de nye jobcentre bliver mere effektive, får mere fokus på, hvad den enkelte har behov for.
Der ligger også i den handlingsplanen, der er fra 2006, om inklusion på arbejdsmarkedet, bl.a. omkring sindslidendes forhold, nogle helt gode muligheder for at samarbejde mellem kommuner og virksomheder og oprette virksomhedscentre, hvor man kan lave en let indslusning på arbejdsmarkedet.
Og der er rigtig mange af de muligheder, som regeringen har skabt, som ikke bliver udnyttet til fulde i dag, og der kunne man starte med at tage fat.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2008-05-29:
Det er jo, f.eks. fordi man er psykisk syg, men der ikke er stillet en diagnose på, om det er skizofreni, depression, eller hvad det er, og hvad der skal til for at hjælpe vedkommende.
Det kan også være, at man har ondt i ryggen, at man har en tredobbelt diskusprolaps, på grund af at man har slidt og slæbt på arbejdsmarkedet, men efter 1 år er der stadig væk ikke nogen behandling, fordi en diskusprolaps altså tager lang tid både at diagnosticere og kommer i behandling for, og det har ikke noget med behandlingsgarantien at gøre, det har noget at gøre med faglighed.
Alligevel står de mennesker og får at vide, at de nu kan komme i arbejdsprøvning.
»Jamen jeg er jo stadigvæk syg.
Jeg ved ikke engang, hvad jeg fejler, lægerne ved det heller ikke«.
Eller også kan man komme ud af systemet.
Mange af de mennesker oplever jo bare, at de ikke engang får en henvendelse fra jobcentret, de bliver bare trukket, og så står de der og skal til at gå fra hus og hjem, fordi der ingen indkomst er i familien, der kan leve op til det, man havde før.
Man bliver altså straffet to gange: Først er man blevet syg, og så mister man bagefter muligheden for at beholde sit hjem, hvor man måske har boet i 20 år.
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Nu er der jo heldigvis mange muligheder.
Der er bl.a. mulighed for delvise raskmeldinger, som vi ved virker ret succesfuldt, i forhold til at der også er mange, der ikke ønsker at tabe hele den kontakt, de har, fordi det netop tit bliver venteperioder.
Jeg synes også, at det er dejligt, at hvor der tidligere var mange mennesker, der på grund af arbejdsskader gik og ventede på at blive behandlet på vores hospitaler, er det ikke tilfældet længere, fordi den her regering har fået afskaffet ventelisterne, og fordi vi også har gjort det muligt, at man kan tage på et privathospital, ligegyldig hvilken størrelse ens pengepung har, og blive behandlet, så man kan komme tilbage.
For det, vi så tidligere, var jo, at folk, der var blevet skadet på arbejdsmarkedet, ikke kom tilbage, fordi de stod på venteliste.
Så jeg synes, at der er rigtig mange steder, hvor der er blevet forbedret ting.
Men det betyder jo ikke, at der ikke også er steder, hvor man kan gøre det bedre, selvfølgelig kan man det.
Det er der jo altid.
Hvis vi var fuldstændig ligeglade med, om man kunne forbedre det her samfund, tror jeg, ingen af os sad herinde.
Så ville vi jo bare krydse armene og sige, at det hele går godt.
Der er da altid steder, der kan forbedres, der er da altid mennesker, hvis sag man kan tage bedre hånd om, der er da altid mennesker også, når vi taler om sygedagpenge, der kunne have fået et bedre forløb i deres sag.
Mette Frederiksen (S), 2008-05-29:
Jeg er nødt til at gå tilbage til den diskussion, der var tidligere mellem Venstres ordfører og ordføreren for Socialdemokratiet Lene Hansen, for jeg synes, at Venstres ordfører gør den her debat unødvendig lav.
Altså, at stå på talerstolen i Folketinget og påstå, at vi Socialdemokrater ikke ønsker at stille krav til danskere, der modtager en overførselsindkomst,
er helt ved siden af skiven.
Der er rådighedsregler i Danmark, både når man modtager kontanthjælp, og når man modtager dagpenge, og der er klare regler for, hvor dårlig man så at sige skal være for at modtage sygedagpengene.
Så at påstå, at vi som parti bare ønsker at give en række danskere en masse penge og ikke stille nogen krav, er jo simpelt hen hverken historisk korrekt eller korrekt i forhold til i dag.
Men det, vi er optaget af, er, at kravene er rimelige, og at de krav, vi stiller mennesker i forskellige livssituationer, hjælper dem på vej frem.
Derfor bare et spørgsmål til ordføreren, nemlig: Hvorfor tror Venstres ordfører, at der er flere børn i Danmark, der lever i fattigdom i dag, end da den borgerlige regering tiltrådte?
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Det er en regel, som Socialdemokraterne først tilsluttede sig og siden hen sprang fra.
300-timers-reglen er for Venstre at se en regel, hvor man netop beder mennesker om at stå til rådighed på arbejdsmarkedet 1 ½ time om ugen, mod at de modtager en ydelse
Det var sådan set bare det, jeg svarede den socialdemokratiske ordfører på, og hvis det er at gøre debatten lav, ja, så tror jeg næsten ikke, at vi kan debattere noget, for det er jo bare sådan, verden ser ud, og sådan forholder det sig.
Og der kan vi heldigvis se, at for de fleste mennesker, der lever i fattigdom, gælder det, at de er det i en kortere tid af deres levetid.
Mette Frederiksen (S), 2008-05-29:
Jeg tror, at det, der er mange af os, der helt grundlæggende har svært ved både at acceptere og forstå, er, hvorfor der skal være en stigning i antallet af børn, der lever i fattigdom i Danmark.
Hvorfor træffer man den beslutning, at man ønsker at se flere børn i fattigdom, når man har en så gunstig økonomisk situation som den, der har været de seneste år i Danmark, hvor man har haft alle muligheder for at investere i arbejdsmarkedspolitik, uddannelsespolitik, en ordentlig boligpolitik, en ordentlig socialpolitik?
Man har haft alle de præmisser, der skal til, for at man kan imødekomme fattigdommen, begrænse fattigdommen og begrænse fattigdommens konsekvenser.
Det er det, der er så mange af os der både har så svært ved at acceptere og forstå: Hvorfor accepterer den regering, der sidder i dag, at antallet af børn i Danmark, der lever i fattigdom, er stigende, og hvorfor bruger man ikke en debat, som den vi har i dag, til at adressere det problem og komme med løsninger, sådan at de børn, der i dag lever i fattigdom, kan få lov til at leve et liv på bedre betingelser?
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Fordi jeg brugte min ordførertale til at sige, at jeg synes, det er vigtigt, at vi sætter fokus også på den nye ulighed, som handler om kultur, og som handler om sociale faktorer, for det handler ikke længere kun om økonomi.
Derfor vil jeg godt læse noget op fra »Den nye ulighed«, som Lars Olsen har skrevet, hvor der står: Hvor vi for 20, 15 eller bare 10 år siden med det samme kunne se, hvilke børn der kom fra hjem med intet eller lille overskud, så ser vi det i dag først efter et par dages samvær med børnene.
I dag er det som udgangspunkt de svageste børn, der får de største pakker med slik sendt hjemmefra - de er også oftest de mest overvægtige - de har stort set alle sammen mobiltelefoner, og de fleste af dem har rigtig mange lommepenge med.
Det er en beskrivelse skrevet af dem, der styrer nogle af feriekolonierne, og jeg synes egentlig, at det er et meget godt billede på, at det, vi taler om, når vi taler fattigdom i dag, er en meget mere kompleks størrelse, end det var for 10 og 15 år siden, fordi det ikke kun handler om økonomi, men også handler om kultur, handler om normer, handler om værdier.
Det handler om, hvad det er for grundlæggende normer, der bliver skabt for opdragelsen af de børn, i forhold til hvordan de skal komme videre i livet.
Og jeg synes, det er enormt vigtigt, at vi får sat fokus på den del af ulighedsdebatten i stedet for kun at holde fast i økonomien.
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Der er mange ting, der skal til for at bryde den negative sociale arv, og det er også derfor, regeringen har sat markant ind på en lang række områder: alt fra folkeskolen over bekæmpelse af ghettoer til at forbedre de sociale forhold for rigtig mange familier.
Og der må jeg sige, at når vi kigger på den historisk lave arbejdsløshed, vi har i dag, så er det noget af det, der har været med til at bidrage til, at der heldigvis er flere mennesker, der er kommet ud på arbejdsmarkedet og som dermed så også har mulighed for selv at kunne vælge en livsbane og også økonomisk og socialt tage hånd om deres børn, fordi de selv er kommet mere i balance.
Lene Hansen (S), 2008-05-29:
Det er da rigtigt, at der er kommet flere i arbejde de sidste par år.
Men antallet af børn, der lever i fattige familier, er siden 2001 steget med 12.000.
Hvordan harmonerer det med ordførerens verdensbillede af, at denne regering stort set har fjernet alle problemer?
Jeg ved ikke, om ordføreren er bekendt med, hvor mange børn der lever i familier, der er berørt af regler om starthjælp - 300-timers-reglen - og kontanthjælp.
Men i et svar fra Velfærdsministeriet på spørgsmål nr. S 312 angiver Velfærdsministeriet, at det drejer sig om 27.000 børn, der lever i familier, der har berøring med de her regler.
Mener ordføreren, eller tror ordføreren på, at de børn har samme muligheder som børn i andre familier?
Line Barfod (EL), 2008-05-29:
Jeg ved godt, at vi er uenige om mange ting, men at fru Ellen Trane Nørby ligefrem siger, at det er af rent teoretisk eller akademisk interesse at diskutere fattigdom og en fattigdomsgrænse, synes jeg altså er utroligt, når vi samtidig ser mennesker, som ikke har råd til at købe mad, når fattigdomsundersøgelsen i København viser, at rigtig mange fattige familier ikke har råd til at spise mad tre gange om dagen, når vi kan læse om familier, der også på grund af de stærkt stigende fødevarepriser simpelt hen ikke har råd til at købe frugt og grønt til deres børn, og når lægen så påviser, at børnene begynder at lide af vitaminmangel, så har de heller ikke råd til at købe de vitamintilskud, som lægen så anbefaler at de giver deres børn, for at de ikke skal blive alvorligt syge.
Men det mener fru Ellen Trane Nørby altså er af rent teoretisk, akademisk interesse.
Det synes jeg fru Ellen Trane Nørby skulle gå ud og fortælle til de børn, der ikke kan få den mad, de har brug for.
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Nej, det er jo netop det, fru Line Barfod gør sig til talsmand for, når ulighed i Danmark kommer til at handle om et økonomisk begreb, en Ginikoefficient, som udgør halvdelen af en medianindkomst.
Det er jo totalt ligegyldigt, for det er jo ikke det, hele fattigdomsdiskussionen handler om.
Den handler om at holde fokus på de mennesker, der har det svært, og i det samfund, vi har i dag, har mennesker det ikke kun svært af økonomiske årsager, mennesker har det svært af sociale årsager, på baggrund af kulturelle problemer, og fordi mange af dem har fået en dårlig start i livet.
Line Barfod (EL), 2008-05-29:
Det er meget muligt, fru Ellen Trane Nørby mener, at det er en ren teoretisk størrelse ikke at have råd til at købe mad, men for de børn, der ikke får maden, er det altså ikke rent teoretisk
, og for de forældre, der går i stykker af at vide, at deres børn bliver syge og på lang sigt får det meget sværere også fysisk, fordi de ikke får det frugt og grønt, der ikke er råd til, de forældre, der heller ikke kan spise mad selv, fordi de foretrækker, at deres børn får maden, for dem er det altså ikke rent teoretisk.
De er fuldstændig ligeglade med at høre fru Ellen Trane Nørby tale om Ginikoefficent eller om ny ulighed eller andet.
De har et behov her og nu for at få penge til mad.
Det er fint også at tale om alle de andre ting, men fru Ellen Trane Nørby bliver nødt til at forholde sig til, at hun er en del af et flertal og sidder og er støtte for en regering, som ikke vil gøre noget for, at de her familier får råd til at købe mad hver dag.
Og det synes jeg man skal forholde sig til og lade være med at bagatellisere som et teoretisk problem.
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Det var netop derfor, jeg sagde, at det, jeg synes, vi skal diskutere i dag, er de mennesker, som har det dårligt.
Heldigvis udgør de mennesker en mindre gruppe, end de har gjort tidligere, og heldigvis er det sådan, at den økonomiske vækst i det her samfund er steget konstant gennem de år, der har siddet en borgerlig regering.
Heldigvis er det sådan, at der er kommet titusindvis af mennesker i arbejde, mens der har siddet en borgerlig regering, og de har dermed fået mulighed for at komme ud og tjene til livets ophold, have noget at stå op til hver dag og have en indkomst, som de også har kunnet glæde sig over at kunne gå hjem og bruge sammen med deres familie.
Heldigvis er det sådan, at den her regering har sat massivt ind på at sikre, at alle uagtet pengepungens størrelse har fået adgang til at blive behandlet på vores hospitaler, at alle børn og unge har fået en sikkerhed for, at der kommer fokus på at få udviklet deres faglige kompetencer i folkeskolen, sådan at de ikke bliver efterladt som funktionelle analfa...
Lise von Seelen (S), 2008-05-29:
Jeg bliver simpelt hen nysgerrig på, hvad fru Ellen Trane Nørbys grundholdning egentlig er.
Vi har jo set en tidligere socialminister, der sagde, at ulighed sådan set er godt for et samfund, for det skaber noget dynamisk effekt i samfundet; jeg hører vores nuværende velfærdsminister anerkende, at der er en tendens til stigende ulighed i vores samfund; og så hører jeg en socialordfører, som totalt bagatelliserer, at der er en stigende ulighed i vores samfund.
Så nu vil jeg gerne spørge ordføreren: Hvilken skole tilhører socialordføreren - er det den tidligere socialministers, eller er det den nuværende velfærdsministers?
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Jeg skal da gerne for den socialdemokratiske ordfører læse op, hvad jeg sagde i min tale: Det er samtidig klart, at et samfunds sammenhæng kommer under pres, hvis der er for store økonomiske, sociale og kulturelle forskelle, og det er derfor vigtigt, at vi hele tiden sætter fokus på at give alle lige muligheder for at forbedre deres tilværelse.
Det er jo derfor, vi ønsker at sætte massivt ind på at bryde den negative sociale arv, for det er det, der giver den bedste forudsætning for, at alle får lige muligheder for at udvikle deres liv og komme til at leve på en måde, som er anstændig.
Lise von Seelen (S), 2008-05-29:
Jeg hører i svaret ordføreren anerkende, at der er en stigende ulighed, og at det er et problem, når mennesker ikke har lige muligheder.
Jeg vil gerne spørge ordføreren: Hvis man taler kulturel ulighed, opstår den så ikke også i kølvandet af, at familier ikke har råd til, at deres børn kommer med i svømmehallen, ikke har råd til at holde fødselsdage for deres børn i lighed med de andre kammerater i skolen, ikke har råd til dette og hint, på den måde at forstå at de børn kulturelt får en helt anden opvækst end andre børn, og det gør de på baggrund af, at familierne ikke har råd til, at de kan deltage aktivt i det kulturelle og sociale liv, der sker omkring dem?
Så hvordan i alverden kan ordføreren adskille det kulturelle og sociale fra det, at der også skal være et økonomisk råderum til at leve et aktivt liv, for at man kan have lige muligheder?
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Det er jo helt klart.
Det er jo også derfor, den her regering har sat massivt ind på at sikre, at der sker en ordentlig opfølgning omkring de her familier.
Vi har sat ind på at sikre sprogstimulering allerede fra 3-års-alderen, sådan at de her børn ikke starter i folkeskolen og allerede er bagefter.
Vi har indført pædagogiske læreplaner, vi har givet fripladser til idrætsforeningerne, og vi har også som det seneste indført bogpakker til unge, der kommer fra socialt belastede hjem.
Og det gør vi jo alt sammen netop for at gå ind og gå imod den negative sociale arv, som vi ved reproducerer sig, hvis der ikke bliver sat ind.
Men det handler i høj grad om den sociale og kulturelle baggrund.
Lene Hansen (S), 2008-05-29:
Mens vi venter på, at regeringen skal få brudt den sociale arv, ser vi jo, at uligheden i Danmark er stigende og har været stigende siden 2001.
I den sidste årsrapport fra Socialpolitisk Forening kan man jo finde de tal, man nu har brug for, men der er især et af tallene, der bekymrer os rigtig meget.
Antallet af børn, der lever i fattigdom, er siden 2001 steget med 12.000.
Det må da være et tal, der gør indtryk.
Ikke nok med at antallet af disse børn er steget, men der er også tal i den her rapport, der viser, at de laveste indkomster altså ikke har øget deres andel af indkomstmassen.
Det har de højeste indkomster til gengæld, sådan at de rigeste i det her land nu har 25,7 pct. af indkomsterne, og de fattigste har 1,5 pct.
Uligheden er stigende.
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Når vi kigger på de tal, og når vi kigger på de størrelser, som der bliver talt om som lavindkomstgruppen, så viser tallene heldigvis også, at det er meget få, der hænger fast i lavindkomstgruppen.
De fleste af de mennesker, der er i lavindkomstgruppen, er i lavindkomstgruppen i en periode af deres liv.
En tredjedel af lavindkomstgruppen udgøres af studerende, og mange af de børn, der er i lavindkomstgruppen, er der også i en kortere tid.
Det er klart, at der, hvor det største problem er, er, hvis man hænger fast i en bundløs fattigdom, og derfor har den her regering sat massivt ind på at sikre, at alle kommer i arbejde, for det at få et arbejde, komme ud på arbejdsmarkedet, få en indtægt er sådan set forudsætningen for, at vi får brudt den kurve.
Lene Hansen (S), 2008-05-29:
Altså, de tal, jeg nævnte før, var renset for studerende.
Det kan ordføreren overbevise sig om ved at gå ind og kigge i årsrapporten.
Men når nu vi taler om, at det er den rigtige vej ud af fattigdom at få et arbejde - hvad vi jo er helt enige i - så kan vi jo godt undre os lidt over det, når Dansk Folkeparti stadig væk bliver ved med at tro, at man kan piske folk til at få et arbejde.
Mener Venstres ordfører, at det er et forslag, som vil øge ligheden i det her samfund?
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Jeg er udmærket klar over, at Socialdemokraterne mener, at det er helt forfærdeligt, at der i det her land stilles krav til de mennesker, der modtager en offentlig ydelse, og at det er helt forfærdeligt, at der stilles krav om, man skal kunne arbejde 300 timer i løbet af 2 år, hvis man vil forsørges af det offentlige - det er 1½ time om ugen.
I Venstre har vi det sådan, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Og før mange af de her regler blev indført, var det sådan, at det for et par, der var på kontanthjælp, ikke kunne betale sig at komme ud på arbejdsmarkedet, fordi de faktisk ville tabe penge på det.
Jeg tror ikke, det er på den måde, vi skaber et incitament til, at man gør en ekstra indsats, at man kommer ud på arbejdsmarkedet, at man får nogle kollegaer, at man får nogle relationer, at man får en dagligdag, hvor man netop bliver en del af noget, og hvor man har noget at stå op til.
Og det er jo netop også noget af det vigtigste i forhold til at få en bevidsthed om det at være et aktivt menneske.
Vi ved, at en stor del af den ulighed, der er, også skyldes psykisk ubalance og psykiske tanker, fordi man ikke føler, at man er en del af noget.
Det gør man, når man er en del af arbejdsmarkedet.
Marianne Jelved (RV), 2008-05-29:
Det er virkelig meget bemærkelsesværdigt, at alle de ordførere fra Venstre og Konservative, der har stillet spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører, har gjort rigtig meget ud af at fortælle, hvordan verden så ud i 1990'erne, men situationen er faktisk, at regeringen siden 2001 har bestået af Venstre og Konservative, som har haft fast parlamentarisk støtte af og dermed flertal med Dansk Folkeparti.
Det, vi taler om i dag, er regeringens ansvar, og uligheden er notorisk steget.
Der er flere familier, der sættes på gaden i dag, end der var i 2002, og i går hørte jeg fra kompetent hold, at vi aldrig har haft så mange mennesker på overførselsindkomster, som vi har i dag, heller ikke under en socialdemokratisk ledet regering.
SFI har lavet nogle opgørelser, der viser, at 13 pct. af en børnepopulation er så hårdt ramt af problemer, at de er normbrydende.
Ud over dem er der 7 pct., som har meget stor risiko for at ende i vold og med drab på avisbude på Amager.
Det er 20 pct. tilsammen.
Tror fru Ellen Trane Nørby, at disse børn i folkeskolen får hjælp af sprogscreening, af styrket faglighed, af flere timer i dansk?
Er det nok til at hjælpe de børn?
Ellen Trane Nørby (V), 2008-05-29:
Jeg forholder mig til, hvordan virkeligheden ser ud i 2008, og hvis jeg sammenligner med, hvordan den så ud, da regeringen tog over, så synes jeg faktisk, det er gået rigtig godt.
Vi kan se, at alle indtægter i Danmark er steget, vi kan se, at vi har en historisk lav arbejdsløshed, vi er faktisk helt nede på 1,9 pct. Vi har skabt et grundlag for, at rigtig mange har fået et arbejde, de har fået en indtjening, de har fået økonomisk grundlag til at betale for deres eget liv.
Og når fru Marianne Jelved ligesom fremhæver, at det er vores ansvar, så vil vi gerne vedkende os det, for vi synes, det går godt i Danmark, og vi synes, at de initiativer, som Det Radikale Venstre ikke har været med til at tage, til at styrke fagligheden i folkeskolen er den rigtige vej at gå, for tidligere var det sådan, at børn mødte op i folkeskolen og knap nok kunne det danske sprog, fordi de ikke var blevet sprogstimulerede, og det er om muligt den dårligste start, man kan få på sin folkeskoletid.
Marianne Jelved (RV), 2008-05-29:
Jeg kan ikke forlange, at alle kan historien lige så godt, som jeg kan, men faktisk blev sprogscreeningen sat i gang af fru Margrethe Vestager, da hun var undervisningsminister.
Da var det fra det år, man fyldte 4.
Regeringen forbedrede det til, at det bliver, fra man fylder 3 år.
Fint, det støtter vi.
Men jeg spurgte om, hvorvidt ordføreren fra Venstre mener, at de 20 pct. af børnene i folkeskolen, som har reelle, store problemer i deres baggrund, i deres hverdag, får øget deres chance i livet med sprogscreening, læreplaner i børnehaven, styrket faglighed i folkeskolen i form af flere dansktimer og nationale test.
Er det det, der skal til for at bryde den onde cirkel, de børn er i?
Christian H. Hansen (DF), 2008-05-29:
Tak for det.
Hvis nu fru Lene Hansen havde hørt efter, ville hun have hørt, at jeg jo ikke på noget tidspunkt nævnte, at alle problemer var løst, at der ikke var noget tilbage, at det hele var i orden.
Sådan var det, jeg sagde, jo ikke.
Jeg sagde, at der stadig væk var mange ting, vi kunne gøre bedre.
Det svarer til, at 16 pct. flere var blevet selvforsørgende.
Det, at man får folk flyttet over til at blive selvforsørgende, er i hvert tilfælde et skridt i den rigtige retning, og det er det, jeg glæder mig over, i modsætning til hele tiden at prøve på at vende billedet og gøre det hele til noget negativt.
Lene Hansen (S), 2008-05-29:
Når vi diskuterer fattigdom, er det jo, fordi vi er dybt bekymrede over den udvikling, som vi ser forstærkes år for år, uden at der faktisk reelt bliver gjort noget effektivt ved det.
Og så bidrager Dansk Folkeparti til debatten i dag ved at kræve yderligere en stramning af 300-timers-reglen.
Hvordan mener ordføreren at det kan fremme mulighederne for de børn, som lever i de familier, der er berørt af 300-timers-reglen, starthjælpsreglen, kontanthjælpsområdet?
Jeg synes ikke rigtig, at ordføreren svarede mig på det i første omgang, men så kan jeg jo så udbygge mit spørgsmål: Er den her skærpelse af 300-timers-reglen Dansk Folkepartis forsøg på at skabe mere lighed i det danske samfund?