Per Clausen (EL), 2013-05-31:
At den debat, der foregår om samfundsforhold, om politiks betydning for menneskers liv i Danmark, er, i forhold til hvad der foregår i mange andre lande i verden, underligt indskrænket til at være sådan en snæver økonomisk diskussion, bekræfter den her debat jo tydeligt.
Mens Danmark faktisk internationalt, formentlig presset til det af andre, godt kan indgå i arbejdet i EU, i FN, i OECD om at udvikle lige præcis de elementer, som er indholdet i Enhedslistens beslutningsforslag, er man afvisende over for at tage nogen tiltag i den retning i Danmark.
Og det kan jeg faktisk ikke forstå, for netop fordi vi har så udførlig statistik på så mange andre områder, netop fordi vi ved så meget, har vi et helt andet og langt bedre udgangspunkt for at afprøve, hvordan man indretter et indeks, der på det her område kan sige noget langt mere præcist om, hvad udviklingen, hvad vores politiske initiativer betyder for menneskers muligheder for at have det, som de så definerer som et godt liv.
Det er jo sådan, at BNP i mange år har været brugt som den mest afgørende indeksform, altså om det går godt eller skidt i et land, og hvis man lytter til afslutningsdebatter og åbningsdebatter her i Folketingssalen – jeg har efterhånden deltaget i en del af dem, så jeg ved nogenlunde, hvad folk vil sige – vil man jo få det bekræftet.
Så er der bare det bemærkelsesværdige, at dem, der forsker i at se sammenhænge mellem stigende vækst og højere livskvalitet, må konstatere, at når vi kommer til de rige lande, kan man ikke længere konstatere en sådan sammenhæng.
Der er faktisk ikke noget som helst, der tyder på, at danskerne har fået større livskvalitet i løbet af de sidste 40 år, i hvert fald slet ikke i sammenhæng med væksten i bruttonationalproduktet.
Måske er det faktisk sådan, og det strider muligvis mod nogle af de sådan lidt mere primitive behovsteorier, at økonomisk vækst og indkomst kun betyder noget for livskvaliteten op til et eller andet punkt, hvorefter det er nogle andre punkter, der betyder noget for livskvalitet, bl.a. tryghed, lighed og tillidsfulde relationer til andre mennesker.
Det er faktisk bemærkelsesværdigt, at tilfredsheden og oplevelsen af, at man har mulighed for at udfolde sig frit, stiger i samfund, når ligheden stiger, og når der er tillidsfulde relationer mellem mennesker.
Det, at mere lighed skaber større tilfredshed, hænger måske sammen med, at større lighed også skaber større frihed, fordi det at have et rimelig fornuftigt økonomisk sikkerhedsnet sådan set også giver langt større frihed for mennesker.
Derfor er det jo også paradoksalt, at nogle af de initiativer, der igangsættes for at få vækst i bruttonationalproduktet, er forslag, som helt åbenlyst, erkendt af dem, der gennemfører dem, øger uligheden, helt åbenlyst, erkendt af dem, der gennemfører dem, øger forureningen, også selv om i hvert fald moderne forskning, nyere forskning, tyder på, at det skaber dårligere livsbetingelser for mennesker, så man altså opnår præcis det modsatte af det, man gerne ville.
Det ville et indeks, der forsøgte at afveje forskellige faktorer i forhold til hinanden, jo sætte meget mere fokus på, end det er muligt nu, hvor det nærmest beskrives som latterligt, hvis man skulle beskæftige sig med, hvad en SU-reform eller en skattereform betyder for menneskers udfoldelsesmuligheder, og hvad det faktisk kan betyde for, om mennesker overhovedet synes, det er værd at leve.
Jeg synes, det er en mærkelig tilgang til politik, at det skulle være sådan nærmest lidt smålatterligt at beskæftige sig med skattepolitik på det grundlag.
Det betyder så, at bruttonationalproduktet ikke er så relevant en faktor, hvis vi som politikere fokuserede på at skabe bedre samfund for mennesker, og det er derfor, det er tid til, at vi skal til at fokusere på at få samfundet til at udvikle sig frem for udelukkende at få det til at vokse.
Derfor er der brug for en grundlæggende værdidebat, som man kan undre sig over kan være så svær at få taget i et land, som netop befinder sig i den fase, hvor sammenhængen mellem øget bruttonationalprodukt, sammenhængen mellem økonomisk vækst og menneskers oplevelse af at få større udfoldelsesfrihed faktisk er ret begrænset.
Det kan selvfølgelig hænge sammen med, at det der med at føre fortidens krige er meget nemmere, og det var jo sådan i rigtig, rigtig mange år, at man kunne se, at væksten i bruttonationalproduktet, den økonomiske vækst, var det, som var med til at skabe bedre vilkår for mennesker, en oplevelse af større udfoldelsesmulighed, en oplevelse af større lykke.
Det er der overhovedet ingen tvivl om.
Så for politiske partier, der henter deres grundsynspunkter og grundprincipper fra 1970'erne og tilbage, er det jo indlysende, at selvfølgelig er bruttonationalproduktet stadig væk det vigtigste og det, man skal fokusere på, for sådan var det, dengang lærebøgerne blev skrevet.
Jeg appellerer bare til, at der i hvert fald er nogle i regeringen og nogle i Folketinget, der interesserer sig lidt for de forskningsresultater, som vi er med til at finansiere bliver lavet i FN, som vi er med til at finansiere bliver lavet i EU, og der prøver at inddrage det.
Det vil sige, at vi, hvis vi ikke snart gennemfører nogle radikale forandringer, med sikkerhed vil blive husket som den generation, der begik det, som nogle moralister med religiøse tilbøjeligheder nok vil kalde en dødssynd, nemlig at ødelægge livsbetingelserne for vores egne børn og børnebørn.
Det synes jeg er katastrofalt, når man så oven i købet kan konstatere, at det, vi gør, ikke nødvendigvis er med til at skabe større tilfredshed og lykke i befolkningen.
Vi har tidligere foreslået, at man skulle lave en bæredygtighedskommission for at udvikle brugbare indikatorer, som kan anvendes for at følge den grønne omstilling, så man kan holde et vågent øje med, hvor mange ressourcer der bruges, og hvad konsekvenserne er for miljøet.
Det er efter vores opfattelse nødvendigt for at få en langtidsholdbar og bæredygtig økonomi.
Også det forslag blev afvist fra regeringens side.
Man må sige, at ønsket om at udvikle viden, så man kan handle i overensstemmelse med det, man siger man gerne vil, ikke er så udbredt.
Og indimellem kan man jo næsten komme til at holde af Danmarks deltagelse i forskellige internationale fora, for dér er der faktisk nogle lande, hvor det er lykkedes at komme til den erkendelse, at både påvirkning af natur og miljø, påvirkning af menneskers muligheder og måde at leve og udfolde sig altså bør være et afgørende parameter, afgørende elementer, når der formuleres en politik, også når der formuleres en økonomisk politik.
Det, vi vil gøre med det her beslutningsforslag, er at sikre, at vi i Danmark udvikler et nyt indikatorsæt for samfundsudviklingen, hvor livskvalitet og velfærd sættes i centrum.
Det er nødt til at være omfattende og skal selvfølgelig indeholde målbare, kvantificerbare – det betyder bare, at det skal være noget, som konkret kan påvises og ikke et spørgsmål om, hvad folk føler eller mener – indikatorer for, hvordan befolkningen trives, f.eks. i forhold til psykisk velbefindende, børneliv, fysisk helbred og lighed i samfundet.
Vi kan sådan set tage udgangspunkt i meget omfattende forskningsresultater inden for det, som lidt hippieagtigt hedder lykkeforskning, det er et arbejde, der foregår i FN.
Det er vores opfattelse, at de her indikatorer skal være vejledende for den danske politikudvikling på akkurat samme måde, som BNP har været hidtil.
Med dem ved hånden kan vi holde et vågent øje ikke med bare aktiers, men selve samfundets kurs i forhold til, hvordan befolkningen faktisk har det.