Karl H. Bornhøft (SF), 2010-11-19:
Jeg vil godt starte med at sige, at hurtig diagnosticering ikke blot er et betryggende tiltag, det er et tiltag, der kan være direkte livsnødvendigt for bl.a. kræftpatienter.
Kræft er jo ligesom flere andre sygdomme kendt for at kunne sprede sig hurtigt, og derfor er hurtig indsats nødvendig.
Den er også kendt for, at der er dødelige udfald i enkelte af sygdomsforløbene, og derfor er det pinedød nødvendigt, at vi gør alt, hvad vi overhovedet kan, for at få folk undersøgt og diagnosticeret så tidligt som muligt.
Alligevel venter faktisk – og det er jo blevet omtalt – 20 pct. af kræftpatienterne i Danmark mellem et halvt og et helt år på at få stillet en diagnose, også selv om vi ved, at sen diagnostik af kræftpatienter anslås at koste et sted mellem 500 og 1.000 mennesker livet hvert eneste år.
Derfor er det bydende nødvendigt at sige, at vi altså har op mod tusinde gode grunde til at sikre en hurtig diagnose for kræftpatienter, men ikke bare for kræftpatienter, der er en lang række andre sygdomsgrupper, der er omfattet af det her forslag.
I dag spilder vi dyrebar tid på, at patienter med uklare symptomer eller komplicerede udredningsforløb bliver kastet rundt mellem forskellige specialister i sundhedssystemet.
Det kan da ikke være god behandling.
Hvad nytter det, at ventetiden er faldet, hvis vi stadig væk lader patienter med smerter eller ubehag vente i måneder på en diagnose, inden de kan komme videre og få en behandling.
Det må vi da kunne gøre bedre.
Vi kan arbejde for at sikre, at patienterne inden for en måned ved, hvad de fejler, og her taler vi naturligvis om dem, der overhovedet kan udredes, det siger sig selv.
Vores løsning er så at oprette diagnostiske centre på alle større sygehuse med akutmodtagelse.
Jeg undres måske lidt over, at regeringen tidligere har afvist forslaget om at oprette diagnostiske centre, for som det er nævnt her, kan vi jo godt læse, at vi i en vis udstrækning jo rent faktisk er enige.
Regeringen har jo sagt, at der er behov for at sikre en hurtig specialiseret udredning af patienter, når den praktiserende læge har haft mistanke om kræft eller anden alvorlig sygdom, men ikke har kunnet udpege nøjagtig hvilken.
Det, der måske skiller os i første omgang, er, at vi ikke bare ser på kræftproblematikken, vi ser på alle sygdomsforløb.
Og med diagnostiske centre har de praktiserende læger en mulighed for et sted at henvise patienter til med så uklare symptomer, at det kan være svært at henvise til en specifik afdeling eller undersøgelse.
I de diagnostiske centre vil der være speciallæger, der hver især bidrager med forskellige medicinske specialer.
Her kan der faktisk blive mulighed for at samarbejde og i fællesskab – og det er sådan set det vigtigste – hurtigt finde frem til den korrekte diagnose.
Vi kan på den her måde samle speciallægerne, så patienten kun behøver at komme et sted og på det diagnostiske center få en kontaktperson, så hele forløbet kommer til at opleves både trygt og sammenhængende, så patienten ikke igen og igen skal begynde forfra i systemet, i hvert fald i egen oplevelse.
Derfor vil jeg heller ikke lægge skjul på, at det her er et meget bredere forslag, hvormed vi også kan være bekendt at sige, at vi i virkeligheden prøver på at genskabe noget af det, vi har mistet, for det, vi har mistet gennem en længere tid, er i høj grad bredt uddannede læger, der ved meget om forskellige ting, og der må vi sige, at der er ekstremt gode ting med den udvikling, der har været omkring specialiseringen, men der har altså også været et minus.
Så på den her måde kunne man faktisk genskabe den bredt uddannede læge – bare i lidt flere personers form.
Med det her fælles forslag fra S og SF sikrer vi jo faktisk, at patienten kan møde et samlet hold af specialister inden for en måned, som kan finde ud af, hvad patienten fejler.
Med vores forslag risikerer man ikke at kunne komme til at gå op til et år med en livstruende sygdom uden at få vished eller den rette behandling, men der er heller ingen grund til at sige, at vi ikke kan finde et fælles fodslag omkring den her udvikling, og der er heller ingen grund til at lægge skjul på, at vi gerne bidrager til en udvikling, hvor vi finder en fælles forståelse, der kan hjælpe flere end det, der i øjeblikket er tilsigtet med regeringens forslag.