Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-05-29:
Tak for en god debat.
Det har jo været stille og roligt i dag, og jeg tror egentlig det afspejler et folketingsår, hvor vi har været præget af arbejde – det siger sig selv – men også masser af samarbejde.
Vi er jo kommet vidt omkring.
Dagpenge og den økonomiske situation har været helt centrale emner, men der er også blevet talt om folkeskolen, organisering af forsvaret og meget andet.
Før jeg går ned i de enkelte punkter, vil jeg holde fast i hovedlinjen for det folketingsår, som vi nu er ved at afslutte.
Vi har truffet mange vigtige beslutninger i år – beslutninger, som sætter en ny retning for Danmark.
Efter 00'ernes boligboble og lette løsninger går vi nu en anden vej.
Vi forandrer vores samfund, og vi gør det på en måde, hvor forandring og tryghed går hånd i hånd; alle skal med.
I 00'erne blev afstanden mellem mennesker større, i 2010'erne rækker vi hånden ud til dem, der har brug for støtte.
I 00'erne skred budgetterne år for år, i 2010'erne sørger vi for, at pengene passer.
I 00'erne blev konkurrenceevnen forringet, og arbejdspladser forsvandt.
Vi forbedrer virksomhedernes rammevilkår med en markant vækstplan.
Vi har nået mange resultater sammen her i Folketinget.
I kan læse om dem alle sammen i publikationen »Regeringens resultater«.
Krisen blev en brat opvågnen til en ny virkelighed, der kræver, at vi handler, at vi træffer beslutninger, som forandrer vores samfund for at bevare det Danmark, vi holder af.
Der findes ingen lette løsninger; vi må dykke ned i værktøjskassen og tage alle værktøjer i brug på én gang, og det er vi i fuld gang med.
Jeg vil gerne takke jer alle sammen her i Folketinget for samarbejdet gennem året.
Vi har truffet beslutninger sammen, og der har været en vilje til at finde det fælles bedste.
Og den vilje er nok særlig vigtig i en tid med krise og usikkerhed.
Det brede samarbejde lever igen, og det vil jeg gerne kvittere for.
Jeg vil også gerne kvittere for de mange beslutninger, vi har truffet sammen med Enhedslisten.
Vi står sammen om finanslovsaftalen for i år, en både socialt ansvarlig og økonomisk ansvarlig aftale.
Vi har aftalt en ungepakke, der hjælper unge i gang med uddannelse og arbejde.
Vi har aftalt nye værktøjer til at bekæmpe social dumping.
Vi har styrket miljøet og de grønne arbejdspladser.
Vi har givet asylfamilier med børn bedre forhold.
Og senest har vi aftalt dagpengeløsningen.
Vi retter op på Venstres, Konservatives og Dansk Folkepartis alt for hurtige indfasning af den korte dagpengeperiode.
Det er en god aftale, som jeg er meget tilfreds med.
Mit udgangspunkt er, som det sådan set har været hele vejen igennem, at jeg bekymrer mig om de tusindvis af mennesker, der er kommet i klemme og risikerer at stå i en meget vanskelig økonomisk situation.
Nu kan vi jo forstå på debatten i dag, at hr. Anders Samuelsen var nødt til at gå 34 år tilbage i tid for at finde nogle socialdemokratiske citater, som sådan kunne ophidse og opildne i den her barske ideologiske kamp imod solidariteten og dybest set velfærdssamfundet – 34 år.
Når det handler om at finde citater fra Liberal Alliance, behøver man blot kigge et par uger tilbage i tiden.
Hr. Joachim B. Olsens reaktion på, og det blev også rejst tidligere i debatten, at der nu er skabt tryghed for tusindvis af mennesker, er, og jeg citerer vel at mærke, at sige: Klynker man nok, kommer der en socialdemokrat med en check; ingen kvaler, naboen betaler.
Ja, hvis mennesker har brug for hjælp, er det rigtigt, at de kan regne med Socialdemokraterne.
Det er det, vi kalder solidaritet; det er det, vi kalder tryghed.
Det er jo ikke begreber, der sådan tynger Liberal Alliance, lige så lidt som de tusindvis af familier egentlig bekymrer Liberal Alliance.
Det kan man jo så sige egentlig ikke kommer bag på nogen.
Det kommer i hvert fald ikke bag på mig.
Det kommer derimod lidt bag på mig, at De Konservative heller ikke har spor af bekymring i sig.
Hvad er blevet af deres socialkonservative bekymring?
Og til Dansk Folkeparti slingrekurs på det her område
er der jo sådan set kun en ting at sige: Dansk Folkeparti foreslog det selv.
Så meget for Dansk Folkepartis solidariske sindelag.
Det er, ligesom når Dansk Folkeparti laver skattereformer.
Når de gør det, kan bankdirektøren være sikker på at få en pose penge.
Når vi laver en skattereform, så sikrer vi, at den enlige forsørger får et større beskæftigelsesfradrag.
Der er sagt rigtig meget om vores dagpengeaftale, og jeg har bidt mærke i en udtalelse, som sådan set fanger kernen i den her løsning, nemlig »Det er sådan, man må agere, hvis man vil behandle folk med respekt.«
Og nej, det er ikke hr. Per Clausen, der har sagt det her.
Det er såmænd borgmesteren i Jammerbugt Kommune, Venstremanden Mogens Gade.
Han står ikke alene; han bakkes op af flere Venstreborgmestre, men her i Folketinget mener Venstre, at dagpengeløsningen giver maksimal usikkerhed.
Men hvordan kan det være maksimal usikkerhed at komme tusindvis af familier til undsætning?
Det er familier, som nu trygt kan fortsætte i deres hverdag.
I dag var fru Ellen Trane Nørbys eneste svar, at hvis regeringen havde lyttet til Venstre og havde gennemført en vækstplan allerede sidste forår eller i december, må man næsten forstå, havde der faktisk ikke været et problem for de arbejdsløse.
Og man må ud fra de udtalelser sådan set forstå, at Venstre ligger inde med en plan, der øjensynlig kunne hjælpe over 20.000 mennesker, så de ikke skulle komme i knibe.
Så er det bare ærgerligt, at Venstre ikke har delt planen med os andre og for den sags skyld med danskerne.
Men indtil vi får den her mirakuløse plan at se, er jeg nødt til at spørge: Hvad vil Venstre på dagpengeområdet?
Det er Venstre blevet spurgt om flere gange, og der var ikke noget svar.
Men Venstre synes også, at vores dagpengeløsning er dårlig.
Vil Venstre så afskaffe den, hvis Venstre får magt til det?
Nej, det vil Venstre heller ikke.
Jamen så kan man jo også bare stemme for dagpengeaftalen, men det vil Venstre heller ikke.
I det hele taget må man jo nok konstatere, at Venstre har leveret noget af en zigzagkurs.
Først skulle der bruges flere penge på sundhed, så skulle pengene gå til skattelettelser.
Først var randzoner en god idé, indtil det så blev en dårlig idé.
Venstre lagde, da de var i regering, skatter og afgifter på virksomheder for milliarder af kroner.
Da Venstre så kom i opposition, krævede de skattelettelser til erhvervslivet.
Og jeg kunne blive ved, men min taletid er desværre kun 30 minutter, men der er altså rigtig mange punkter, hvor Venstre siden folketingsvalget har skiftet holdning eller standpunkt, eller hvad man vil kalde det.
Vi kan så glæde os over, at på trods af Venstres holdnings- eller standpunktsskift er de rent faktisk med i temmelig mange af de aftaler, vi har indgået her i år.
Vi ændrer på SU'en sammen.
Det betyder, at vi stiller krav om, at de unge skal læse aktivt og tage deres eksamener for at få deres SU, og vi giver mindre i SU til de unge, der bor hjemme.
Vi ændrer på kontanthjælpen, så færre bliver overladt til passiv forsørgelse og flere kan tjene deres penge selv.
Jeg er også meget tilfreds med, at det er lykkedes med et bredt flertal bag »Vækstplan DK« at få en aftale.
Det er den største samlede vækstplan i mange år.
I alt sætter vi mere end 90 mia. kr. af til at styrke konkurrenceevnen og vores arbejdspladser.
Det gør vi sammen, og det synes jeg faktisk er flot gået.
Jeg vil gerne kvittere for, at Venstre, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti er en del af det, og jeg vil også godt kvittere for Dansk Folkepartis andel i vækstplanen.
Jeg har så siden forstået, at hr. Lars Løkke Rasmussen mener, at vækstplanen er en fin lille plan.
Nu har vi så til gode at se, hvad en stor plan så egentlig er for en fisk.
Det er på en måde, som om nogle ikke helt har forstået, hvad »Vækstplan DK« går ud på, så jeg vil godt bruge lejligheden til at præcisere.
»Vækstplan DK« sikrer mere arbejdskraft, for vi ændrer på reglerne for SU og reglerne for kontanthjælp.
»Vækstplan DK« betyder også, at vi bruger offentlige investeringer til at øge aktiviteten i samfundet på kort sigt.
I »Vækstplan DK« løfter vi de offentlige investeringer med 2 mia. kr. næste år i forhold til det, vi tidligere havde planlagt.
Oven i det kommer der også flere penge, som man kan bruge på at renovere de almene boliger.
Men først og fremmest er »Vækstplan DK« en bred og stor plan, hvor vi gør Danmark klar til at gribe opsvinget, når de internationale konjunkturer vender, og effekten af hele den her store indsats er større end summen af de enkelte dele.
Formålet er også at skabe tillid.
Vi skal simpelt hen skabe tro på fremtiden, så virksomhederne igen investerer, så forbrugerne bruger penge i stedet for at spare op, så flere kommer i arbejde, og så Danmark kommer videre.
Det er ideen bag vores store vækstplan.
Forventningerne til væksten har selvfølgelig også været til debat i dag, og vi kan alle være enige om, at den økonomiske udvikling sidste år var træls.
Det er et faktum.
I år har vi måttet nedjustere vækstskønnet.
Det er jo en rent faglig vurdering, der ligger til grund for det – vi påtager os selvfølgelig ansvaret – ligesom alle vækstskøn gør det.
Nedjustering af skøn er dog ikke et særligt fænomen, som kun gælder for den danske regering, der er mange andre lande, som også har nedjusteret deres vækstskøn, og vismændene og Nationalbanken har nedjusteret.
Og for at være helt ærlig: Den tidligere regering måtte også nedjustere sine skøn.
Jeg tror ikke, vi har så meget at lade hinanden høre på den front.
Så ja, vi har måttet nedjustere, ændre skønnene ligesom alle andre, men vi har dog ikke som den tidligere regering påstået, at regningen er betalt, og der er sat to streger under.
Det spørgsmål har også været rejst i dag af Enhedslisten.
Regeringen har jo tilrettelagt den økonomiske politik, så vi holder hånden under væksten og beskæftigelsen.
Derfor har jeg også i den her uge været lidt overrasket over både Venstres og De Konservatives udmeldinger, hvor de skaber usikkerhed om de generelle finanspolitiske rammer, for jeg troede jo også, at Venstre og De Konservative var optaget af, at Danmark skal overholde de fælles regler i EU, og at vi sikrer sunde offentlige finanser.
Nu ved jeg reelt ikke – heller ikke efter debatten i dag – om Venstre vil have, at vi skal stifte gæld og øge underskuddet for at give skattelettelser.
Jeg troede også, at Venstre og De Konservative mente det alvorligt, da vi sidste år vedtog en budgetlov.
Med budgetloven skal vi jo netop væk fra situationen under Venstre og Konservatives regering, hvor de offentlige budgetter skred næsten hvert år.
Er det virkelig Venstres og De Konservatives holdning, at vi skal afvige fra budgetloven, allerede inden den er trådt rigtig i kraft?
Vi er alle her i salen – også efter debatten i dag – efterladt med en kæmpestor usikkerhed om, hvad Venstre vil.
Vi ved jo, at Venstres politiske ordfører er frisk til at stille spørgsmål, og det kan jeg godt forstå, for det er nok lettere at stille spørgsmål end egentlig at skulle svare på dem, og når det handler om Venstre, er der bestemt flere spørgsmål, end der er svar.
Venstre taler hele tiden om nulvækst, men uanset hvordan der er blevet spurgt her i salen i dag – og der har været mange forskellige måder – vil man ikke svare på, hvad nulvækst så vil betyde.
Er det de syge, der skal holde for?
Hvad med de flere plejekrævende ældre, er det dem, der skal holde for?
Venstre siger, at de vil bruge de offentlige midler bedre.
Ja, det vil regeringen også, så det er jo egentlig ikke der, den centrale forskel på vores politik er.
Den centrale forskel er, om der skal bruges omkring 25 mia. kr. ekstra på vores offentlige velfærd frem mod 2020, som regeringen ønsker det, eller om der skal bruges nul ekstra kroner, som Venstre ønsker det.
Det betyder jo noget; det betyder noget for danskernes velfærd, hvordan man udvikler den offentlige sektor.
Hvis det så bare havde været Venstres politik, der rejser flere spørgsmål end svar, ja, så var det det, men man må sige, at når man lytter til de borgerlige partier her i dag, stritter oppositionens politik jo i alle retninger.
Venstre vil have nulvækst i den offentlige sektor, Liberal Alliance vil vel nærmest have minusvækst, og Dansk Folkeparti vil bruge mange flere penge.
Vi ved stadig ikke hvilke skattelettelser.
Der er i hvert fald ingen, der efter debatten i dag kan være i tvivl om, at det stritter i alle retninger.
Folkeskolen har selvfølgelig også været nævnt flere gange i dag, og det viser, hvor vigtig vores skole er.
Og man må jo nok sige, at de børn, der går i skole nu, er den første generation i danmarkshistorien, som sådan rigtig, tror jeg, har forstået, hvad lockout er for noget.
Det lærte de jo under lockouten, men de lærte nok også en anden ting.
Vi vil gerne gøre en god skole endnu bedre.
Alle børn skal blive dygtigere.
De skal have flere timer i dansk og matematik, de skal have engelsk fra 1. klasse, og de skal have en sammenhængende og afvekslende skoledag, hvor undervisning og nye måder at lære på og trivsel selvfølgelig går hånd i hånd.
Forhandlingerne er i gang.
Jeg håber meget, at det vil lykkes at samle et bredt flertal om den store opgave, det er at gøre en god folkeskole bedre.
For at det kan lykkes, må alle parter jo bøje sig mod hinanden, og hvis det lykkes, er perspektiverne egentlig temmelig store, for så vil det blive det bredeste flertal i mange år, som står bag det fælles mål, at vores børn skal lære mere.
Vi skal alle sammen give vores børn – Danmarks børn – en bedre skole.
Så til hr. Lars Barfoeds bemærkninger – og det har han været optaget af hele dagen – om, at vi ønsker at svække det danske forsvar.
Intet, intet kunne være mere forkert.
Vi ønsker at modernisere det danske forsvar, så det kan håndtere den nye tids trusler og udfordringer.
Vi har jo indgået brede forlig, hvor vi har opdateret den uddannelse, den træning og det udstyr, som gør det muligt for danske soldater at deltage i internationale operationer.
Regeringen mener så, at forsvarets ledelse også bør være en del af den modernisering.
To ting står i hvert fald fast: Forsvarschefen har stadig direkte adgang til forsvarsministeren som øverste militære rådgiver, og regeringens ønsker om modernisering er funderet på et solidt fundament af respekt og tillid til forsvaret.
Jeg vil gerne takke medlemmerne fra Grønland og Færøerne for et godt samarbejde og endnu en gang en god debat her i dag.
Jeg vil gerne takke fru Sara Olsvig for bemærkningerne om de udsatte grønlændere her i Danmark.
Der er i forbindelse med satspuljeaftalerne for 2013 afsat over 13 mio. kr. over 4 år til en indsats for netop de udsatte grønlændere og selvfølgelig også deres børn.
Så det er et vigtigt spørgsmål.
Jeg vil også godt kvittere for kvitteringen om de grønlandske anstalter.
Jeg synes, der har været et godt samarbejde og en god dialog.
Der blev så diskuteret Arktisk Råd, og der vil jeg gerne takke både fru Sara Olsvig og fru Doris Jakobsen for indlæggene i debatten.
Regeringen lægger stor vægt på, at alle tre rigsdele skal kunne deltage på lige fod i Arktisk Råds arbejde, og det vil den fortsat kæmpe for.
Ud over Arktisk Råd talte fru Doris Jakobsen også om udvindingen af de grønlandske råstoffer.
Som jeg også nævnte tidligere, er det min forventning, at regeringen og landsstyret i løbet af ganske kort tid kan arbejde med vores kommissorium om en fælles dansk-grønlandsk arbejdsgruppe om netop erhvervssamarbejde.
Det er jo hensigten, at den her arbejdsgruppe skal komme med forslag til at fremme samarbejdet inden for erhvervslivet i Grønland og Danmark og samtidig skabe opmærksomhed om de investeringsmuligheder, der er i Grønland.
Målet er ganske enkelt at få flere kommercielle investeringer til Grønland.
Hvis man ønsker det fra landsstyrets side, er vi selvfølgelig også indstillet på at samarbejde om kvalitetssikring af kontrakter.
I øvrigt skal det siges – og det skal jeg også sige til fru Doris Jakobsen – at i forhold til søopmåling og søkortlægning i Grønland arbejder vi jo fælles på at nå de målsætninger.
Fra begge de grønlandske repræsentanter blev der også rejst det her med, at vi i Danmark – selv om vi er så optaget af og holder af rigsfællesskabet – bare må konstatere, at der mangler undervisning i danske skoler om rigsfællesskabet.
Det er vi i gang med at gøre noget ved, for vi er i gang med at ændre den undervisningsportal, så der også bliver bedre mulighed for netop at tilegne sig viden om og undervise i rigsfællesskabet.
Hr. Edmund Joensen rejser flere forskellige spørgsmål.
Først spørgsmålet vedrørende sild og makrel.
Det er jo rigtigt, at EU-Kommissionen den 17. maj ved en notifikation har informeret Færøerne og Danmark om, at Kommissionen har en intention om at indføre handelssanktioner mod Færøerne.
Færøerne er en meget vigtig samarbejdspartner for EU i forvaltningen af fiskebestandene i netop Nordatlanten.
Det er der, tingene skal løses.
Med hensyn til det med banksamarbejdet har jeg også tidligere nævnt for hr. Edmund Joensen, at det stadig afhænger af selve indholdet i den her bankunion.
Vi er jo langtfra på et stadie, hvor vi er færdige med det, eller hvor Danmark endsige har taget stilling til, om vi skal være med i det her, men det siger også sig selv, at hvis der er udvikling i den sag, er det noget, vi vil have en tæt drøftelse med Færøerne om.
Jeg kan godt forstå, at hr. Per Clausen er bekymret for, hvad der sker, når Venstre kommer med en stor flot plan –
det er jeg sådan set også.
Men det her er en meget vigtig plan.
Det er en meget vigtig plan for dansk økonomi, fordi – og det troede jeg egentlig også at jeg var enig med hr. Per Clausen om – det at have styr på økonomien ikke kun handler om at have styr på de enkelte budgetår osv., og det handler heller ikke kun om at skabe reformer for at øge arbejdsudbuddet.
Det handler også om at skabe rammerne for, at vores virksomheder får de bedste arbejdsbetingelser.
Konkurrenceevnen havde det ikke så godt, og vi manglede en stor plan for virkelig at kunne sætte skub på kedlerne ude i vores virksomheder.
Så det her er en plan, som ikke beskæftiger sig så meget med arbejdsudbuddet, men tværtimod handler om, hvordan vi ændrer rammebetingelserne for vores virksomheder, så de får bedre mulighed for at skabe helt almindelige job i Danmark.