Jesper Langballe (DF), 2007-04-19:
Jeg bliver nødt til at sige til formanden, at jeg altså forholder mig til den igangværende debat, som jo også rækker ind i lovforslaget.
Jeg vil sige, at jeg forstår egentlig udmærket, at hr. Søren Krarup har oplevet den debat, han lige har været en del af, som en debat, der føres i et abebur, hvor det koger over med uvidenhed, og hvor man skal opleve, at De Radikale rejser en diskussion om, hvorvidt vi andre mistænkeliggør islam.
Når man så gør De Radikale opmærksomme på, at de taler uden at vide noget som helst om, hvad de taler om, lyder svaret: Vi vil ikke tage del i teologiske diskussioner. Jamen hvad er det da for noget?
Altså udsagnet, vi vil ikke tage del i teologiske diskussioner, kunne jo udlægges på to måder.
Det kunne betyde: Jeg er så lille og dum, så det kan jeg slet ikke være med til, det forstår jeg ikke noget af.
Jeg vil gerne sige, at Dansk Folkeparti vidste udmærket – nu forholder jeg mig i hvert fald direkte til lovforslaget – at forkynderloven slet ikke ville ramme imamerne.
Vi ville faktisk meget gerne have begrænset imamernes indflydelse.
Vi ville også meget gerne have indført en sikring, hvilket ikke er muligt, men prøvet på at indføre en sikring af imamernes loyalitet over for Danmark ved at stille nogle sprogkrav til dem.
Vi har for længst fået at vide af Integrationsministeriet, at det ikke kan lade sig gøre, fordi et så forsvindende lille antal af de imamer, der er her i landet, er kommet ind som forkyndere.
Når vi alligevel stillede det forslag sammen med regeringen, var det, fordi vi sagde: Der er da ikke nogen mening i, at familiesammenførte skal til en sprogprøve, mens folk, der kommer ind som forkyndere og har den opgave at forkynde f.eks. kristendom ind i det rum, som det danske samfund er, ikke skal vide noget som helst om det danske sprog.
Jeg hæftede mig igen ved den der villede uformåenhed, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr giver udtryk for, når han anklager hr. Søren Krarup for at ville definere en religions rolle.
Ja, selvfølgelig, det er da det, der er enhver teologs opgave.
Enhver, der i det hele taget øver religionskritik, og det vil sige også hr. Jørgen Arbo-Bæhr, definerer da en religions rolle.
Hvis man ikke er villig til det, tager man bare hovedet af og lægger det ved siden af, mens man diskuterer religionens betydning.
Det samme gælder, når anklagen lyder på, at man lægger sig fast på, hvad der er rigtigt og forkert.
Selvfølgelig lægger vi os fast på, hvad der er rigtigt og forkert.
Det gør hr. Jørgen ArboBæhr forhåbentlig også.
Hvis rigtigt eller forkert er ét fedt for hr. Jørgen Arbo-Bæhr, er der tale om en moralsk armod, som hr. Jørgen ArboBæhr ikke kan forlange at vi andre skal efterligne.
Må jeg så i øvrigt til sidst sige, at også jeg finder det dybt beskæmmende, at de partier – hr. Morten Østergaards, hr. Ammitzbølls, hr. Steen Gades og hr. Jørgen Arbo-Bæhrs partier – som har skaffet os de problemer på halsen, vi står med nu, og som har nægtet at bidrage til at løse dem, har nægtet at bidrage til integrationsaftaler, har siddet med armene over kors og ladet det hele sejle, nu skal stable sig op med en kolossal forargelse over os andre, der faktisk har prøvet at gøre noget ved problemerne.