runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-04-21:
Men i dag er det jo sådan, at når kalenderåret viser oktober, november og december, falder anbringelsestallene.
Vi kan have nok så meget tillid til kommunerne, men kommunerne tænker i pengekasser, lige så snart de skal hjælpe de udsatte børn, og det ved ordføreren udmærket, og det ved ordførerens parti, fordi vi i fællesskab har lavet Barnets Reform, og vi ved, at der er den kassetænkning i forhold til de her udsatte børn.
I forhold til det med sandsynliggørelsen vil jeg sige, at det jo i dag er sådan, at hvis du har en psykisk sygdom, så er det ikke længere en kronisk lidelse, og det har Sundhedsstyrelsen også anerkendt.
Er det ikke korrekt, at der er rigtig mange sygdomme, vi i dag kan behandle, og som ikke kan være grund til, at man faktisk skal cutte al kontakt med de biologiske forældre?
Tina Nedergaard (V), 2015-04-21:
Ja, altså sådan ser vi så forskelligt på folk.
Jeg indledte med at sige, at jeg ikke ville drage nogens motivation i tvivl, med hensyn til at vi alle sammen tager udgangspunkt i barnets tarv.
Jeg kan så forstå, at det ikke er tilfældet i SF, men at man faktisk tror, Venstre vil stemme for dette forslag, fordi vi ønsker at spare nogle penge ude i kommunerne.
Det står på ingen måde til troende som udtryk for Venstres holdning til børnepolitik.
Det ville man kunne forvisse sig om, hvis man fulgte vores politik og ikke bare lod sig styre af sine egne fordomme.
Jeg vil anke en ting: Der blev spurgt til, om ikke det er uhensigtsmæssigt, at det ikke kan bevises, at man for evigt har tabt sin forældreevne.
Nej, det kan ikke bevises, at man for evigt har tabt sin forældreevne.
Det kan det faktisk heller ikke, når man tvangsfjerner eller flytter børn under de nuværende regler, og derfor er det jo også misvisende, at der i dag står i lovgivningen, at det skal kunne godtgøres, at vedkommende ikke kan genvinde sin forældreevne.
Man kan jo ikke bevise en prognose; man kan sandsynliggøre en prognose; man kan se på det livsmønster, der har været hidtil; man kan se på den ligegyldighed, der har været udvist, og på, om folk agter at tage den opgave på sig eller ikke gør.
Det er sådan i Venstre, at når valget står mellem den rettighed, som er dybtfølt også for Venstre, nemlig retten til at være forælder, og den ret, som ethvert barn har til at få den ultimative beskyttelse af vores samfund, når de biologiske forældre ikke magter det, så står vi på børnenes side.
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-04-21:
Jeg er fuldstændig enig i, at der er børn, som i den grad har brug for, at der er nogle voksne, der faktisk griber ind, når børnenes egne biologiske forældre i den grad svigter eller ikke kan være der, fordi de fejler et eller andet.
For vi ved jo i dag, at der er rigtig mange sygdomme, du kan blive helbredt for.
Vi ved, at man kan komme sig.
Det er derfor, jeg godt kunne tænke mig at høre et svar på, om det her ikke bare i bund og grund er et spareforslag.
Det er langt billigere at tvangsbortadoptere børn frem for at have dem i pleje.
Og man kan jo sagtens have børn i familiepleje hele deres liv, hvis det var det, kommunen valgte.
Men det koster jo rigtig meget for kommunen, og det er derfor den vej, Venstre også vælger at gå.
Karina Adsbøl (DF), 2015-04-21:
Så må jeg sige igen, at det i dag er sådan, at man allerede kan gøre det.
Det her er simpelt hen en lempelse fra regeringens side, hvor man åbner op for blot at sandsynliggøre det, og det vil så sige, at regeringens mål er, at der skal være flere tvangsbortadoptioner.
Der vil være nogle situationer, hvor man anbringer et barn uden for hjemmet, og hvor barnet vil have det rigtig godt med at være anbragt i en fast plejefamilie, men stadig væk have kontakt til sit netværk.
Det er noget, der er blevet besluttet, og det er slet ikke sikkert, at man overhovedet kan bevare sit slægtskab og opretholde kontakten til sit netværk, til familie og søskende.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Jamen det var jo ikke et svar på spørgsmålet.
Altså, i regeringen er det sådan, at vi mener, og det gør i øvrigt et bredt flertal i Folketinget, at der er nogle enkelte børn, få børn, som har bedst af at få en stabil tilværelse et andet sted end hos deres biologiske forældre.
Det er vores opfattelse.
Når det så er, at man fra Dansk Folkepartis side vender sig imod det her, skal jeg bare spørge: Mener Dansk Folkeparti – det er et relativt præcist spørgsmål – at der er situationer, hvor det bedste for barnet er, at det bliver bortadopteret uden samtykke?
For det lyder som det modsatte, som jeg hører ordførerens tale her i dag.
Karina Adsbøl (DF), 2015-04-21:
Nu har regeringen også fremsat det her lovforslag, fordi den mener, at der er for få tvangsbortadoptioner, og jeg har i min ordførertale redegjort for, hvad vi synes man kan gøre for at hjælpe de her familier.
Desuden er det i dag sådan, at der allerede er mulighed for at gøre det, men det her er simpelt hen en lempelse, fordi man synes, der har været for få tvangsbortadoptioner, og den lempelse er vi i Dansk Folkeparti ikke enige i.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Nu har vi jo haft, og heldigvis for det, en overordentlig grundig behandling af det her forslag, for det er jo rigtigt, som Dansk Folkepartis ordfører siger, at det her måske er det mest vidtgående indgreb, man kan foretage i en familie.
Jeg skal spørge Dansk Folkeparti, om det er sådan, at Dansk Folkeparti mener, at det i nogen som helst sammenhænge er sådan, at det kan være det bedste for barnet, at man gennemfører en adoption uden samtykke.
For når jeg lytter til Dansk Folkepartis ordfører, lyder det for mig, som om der ikke er nogen situationer, hvor det kan være det bedste for barnet.
Altså, det, vi taler om, er jo, at vi går væk fra, at det er to børn om året – det er to børn om året – og nu åbner vi en lillebitte smule mere.
Og når Dansk Folkeparti vender sig imod det her forslag, kan jeg jo ikke lade være med at tænke, om det er, fordi Dansk Folkeparti mener, at alle børn altid skal have deres biologiske forældre, og at det uanset svær psykisk sygdom, uanset eventuelt stofmisbrug og kombinationen af de her ting stadig væk er bedst for børnene at have deres biologiske forældre som forældre.
Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Det er faktisk en lille smule i samme boldgade.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om Venstre ikke er enig i, at en tvangsbortadoption skal være absolut sidste udvej, og at man skal være helt sikker på, at det ikke er mindst lige så godt for barnet f.eks. at have en langvarig anbringelse, fordi den forbindelse, der er mellem forældre og børn, eksisterer – der er kærlighed, der er rødder, der er historie – og børn har ret til deres forældre, også selv om forældrene måske har et handicap og derfor ikke kan tage vare på deres barn i dagligdagen.
Er Venstre ikke enig i, at man skal være helt sikker på, at der ikke er andre udveje, før man skrider til en tvangsbortadoption?
Tina Nedergaard (V), 2015-04-21:
Det synes jeg var en meget mere ordentlig måde at spørge ind til Venstres holdning på, og jo, det er jeg fuldstændig enig i.
Det er så afgørende, at dette er det sidste instrument, og det er også derfor, vi i Venstre ikke forestiller os, at man taler om snesevis af børn, der skal bortadopteres uden forældrenes samtykke, slet, slet ikke, og vi vil også følge området nøje.
Det er jo sådan, at når et bredt flertal i Folketinget er enedes om nogle ting, så kan vi jo også mødes om at lave dem om, hvis det får nogle utilsigtede effekter.
Når vi alligevel går den her vej, er det faktisk, fordi vi mener, at den lovgivning, vi jo selv stod bag i 2009, ikke i tilstrækkelig grad har sikret, at man kan træffe beslutning om at bortadoptere uden samtykke.
Vi har været inde på nogle eksempler undervejs i udvalget, hvor jeg mener – og jeg er jo lægmand, det er jo vores privilegium og vores forbandelse herinde, at vi ikke er fagkyndige – at man som børn- og ungeudvalg burde have haft en øget mulighed for at træffe den afgørelse, at barnet kunne være blevet bortadopteret uden samtykke.
Så jo, det er absolut sidste udvej, og derfor er jeg og vi også meget tilfredse med, at der i lovgivningen nu åbnes bedre mulighed for en åben adoption, så man i højere grad vil kunne fastholde en kontakt med biologisk familie, f.eks. en mormor eller en moster.
Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Jeg mener helt grundlæggende, at når der vedtages lovgivning, skal det være muligt, ikke kun for os, der skal stemme ja eller nej, men også for de borgere, som loven vedrører, at man, når man læser den, kan lure, hvad konsekvensen af den bliver.
Og det er jo det, der har været problemet.
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil siger nu: For mig at se er det de her grupper, det handler om.
Men vi har ikke kunnet få et svar på, hvad det er for nogle kriterier, der skal være til stede, for at det er sandsynliggjort, at forældreevnen varigt ikke er til stede.
Og det betyder jo, at der er borgere derude, som ikke ved, hvad den her lov kommer til at betyde.
Det betyder, at det er regeringen, der skaber utryghed, efter min mening.
Det var ikke et spørgsmål, men mere en kommentar.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Jeg vil gerne sige, at grunden til, at jeg lidt kritiserer nogle af de ting, der bliver spurgt til, er, at jeg faktisk mener, at nogle af de spørgsmål, der bliver stillet, ikke handler om det her emne.
Det har jeg sådan set ikke klandret Enhedslistens ordfører for, heller ikke under samrådet.
Men jeg mener, at nogle af de ting, der bliver bragt ind i debatten, er usaglige – sådan er det simpelt hen – og det at svare på det ville også være usagligt, for jeg mener ikke, at man kan svare på de spørgsmål.
Det betyder jo ikke, at debatten ikke kan være god, eller at der ikke kan være 90 andre spørgsmål, som kan være relevante, men jeg mener, at nogle af spørgsmålene har været irrelevante.
Så vil jeg bare i forhold til det her med, hvem det er, sige, at der for mig at se er børn i den helt tunge ende, hvor det er krydsninger mellem misbrug, svær psykisk sygdom og den type, hvor forældreevnen ikke er til stede, og hvor det er umuligt at bevise, at det ikke vil kunne forandre sig i fremtiden.
Og præcis det der med at tage børnene ud er svært, men jeg vil sige, at det jo er de grupper, vi taler om.
Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil starter med at rose debatten og sige, at det er så vigtigt og indgribende et lovforslag; at det er vigtigt, at vi har et kritisk blik på det; at det er vigtigt, at der faktisk er nogle, der kaster et kritisk blik på det.
Hun slutter så af med at anklage alle os, der er modstandere af lovforslaget, for at være det i valgkampsøjemed og anklager os nu for at skabe utryghed blandt ganske almindelige mennesker, som af den ene eller anden grund måske har problemer og derfor pludselig nu frygter, at deres børn bliver tvangsbortadopteret.
Jeg synes måske lige, vi skulle hive det ned på et niveau, hvor det hører hjemme, og det er der, hvor vi er nogle, der bekymrede for indholdet af det her lovforslag, fordi vi er bekymrede for, at der er børn, som vil blive tvangsbortadopteret, uden at det er det bedste for dem.
Og det er det, den her diskussion handler om.
Ordføreren siger selv, at der er to tvangsbortadoptioner om året – hun kalder det sågar håndører, tror jeg – og siger så, at det er usagligt at diskutere et tal.
Hun siger nu igen, at det måske er en procentdel, der vil blive mærket af det, altså færre.
Altså, der er ikke nogen tvivl om, at regeringen har fremsat det her lovforslag, fordi man mener, at der er nogle børn, der burde blive tvangsbortadopteret, som ikke er blevet det.
Kunne vi ikke få et svar
på: Hvem er de børn?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Der, hvor jeg mener utrygheden opstår, er, når Dansk Folkepartis ordfører inddrager noget, der handler om adoption med samtykke, i noget, der handler om adoption uden samtykke.
Det er to fuldstændig forskellige redskaber; det er fuldstændig forskelligt.
Det betyder, at en masse mennesker ud af de 13.000, der i dag er tvangsanbragt, lige pludselig føler sig inkluderet i en gruppe, de slet ikke er inkluderet i – herunder en masse handicappede, som aldrig nogen sinde kommer i nærheden af at komme i berøring med den her lovgivning.
Det er som sagt 2 børn ud af 13.000, og derfor mener jeg, det er vigtigt, at vi også bruger den rolle, vi har her i Folketinget, til at give ro på for de mange familier, der sidder derude og bliver bekymrede for, om det kommer til at vedrøre dem.
Det gør det for langt, langt broderparten ikke; vi taler her ikke engang om 1 pct., som det kommer til at berøre.
Karina Adsbøl (DF), 2015-04-21:
Nu vil jeg bare sige til ordføreren, at det jo er regeringen, der har skabt tvivl.
Det er jo regeringen, der har skabt tvivl, også hos handicaporganisationerne, når der falder en dom ved Østre Landsret, som påvirker bl.a. forældre, der har et handicap.
Vi havde en mor, som havde et handicap, inde at overvære vores samråd.
Vi kan tage en drøftelse med hende, hun er da dybt bekymret.
Det er ikke os, der skaber utryghed; det må jeg bare sige.
Det er regeringen, der skaber utryghed om det her.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Jeg mener, at det ligger noget uden for emnet i dag.
Jeg synes, at et af de allerstørste problemer i forbindelse med den her debat faktisk er, at vi blander tingene sammen, og det bliver de igen nu her, for det, vi taler om her, er jo ikke plejefamilier, hvor der er tale om adoption uden samtykke.
I det sekund Dansk Folkeparti gør det, som jeg mener Dansk Folkeparti har gjort sig skyldig i langt hen ad vejen i forbindelse med den her debat, nemlig blander tingene sammen, så betyder det, at folk, der sidder derude, bliver enormt bekymrede for, om det også handler om dem.
Det gør det ikke.
Det her lovforslag handler alene om bortadoption uden samtykke, og den situation, som ordføreren henviser til, er adoption med samtykke.
Det er fantastisk godt med en debat om også plejefamilierne.
Lad os da endelig tage den, men i forbindelse med et lovforslag, der handler om det emne.
Karina Adsbøl (DF), 2015-04-21:
Tak for det.
Nu når vi snakker om plejefamiliernes vilkår, vil jeg høre, om ordføreren har oplevet eksempler på, at plejefamilier er blevet spurgt, om de vil adoptere et barn, men at de så har sagt nej og så efterfølgende har fået vide, at så kunne de ikke få lov til at beholde børnene i pleje.
Har ordføreren oplevet eksempler på eller fået henvendelser om den problemstilling?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
Nu er det jo heldigvis sådan, at de to ting ikke står i modsætning til hinanden, og jeg synes, der er god grund til at kigge på plejefamiliernes vilkår.
Det har vi jo sådan set også gjort, i øvrigt i fællesskab, senest i forbindelse med dette års satspulje, hvor vi var inde at kigge på netværksplejefamilier.
Jeg synes, det er rigtig vigtigt at kigge de rammer igennem og rigtig vigtigt, at heller ikke børn, der er i plejefamilier, bliver til kastebolde.
Jeg synes jo ikke, de to ting står i modsætning til hinanden, men jeg synes, at der er en kvalitativ forskel på at være plejebarn og at være adopteret.
Det mener jeg der er en kvalitativ forskel på.
Hvis man bliver adopteret af en familie, er det for resten af ens liv.
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-04-21:
Nu siger ordføreren, det er totalt usagligt, men det er altså ordføreren selv, der har sagt, at det ikke er godt nok med to, der er blevet tvangsbortadopteret.
Det er jo ikke mig, der sætter en grænse.
Det er ordføreren selv, der begynder at sige, at to ikke er nok.
Så er det helt oplagt, at jeg spørger: Hvor mange er så nok for Socialdemokratiet, hvis to ikke er nok?
Derfor vil jeg gerne lige spørge om noget.
Men er det ikke det, plejefamilierne burde kunne tilbyde?
Er det ikke dem, der burde kunne tilbyde børn en rolig og sammenhængende barndom?
Er det ikke et kæmpe problem, at man skifter de her plejefamilier hele tiden for de der børn?
Hvorfor kigger man ikke på rammerne for, hvordan plejefamilierne arbejder, og på, hvordan man kan gøre tingene bedre, i stedet for at sige: Systemet fungerer ikke, så lad os hellere tvangsbortadoptere flere?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2015-04-21:
For hvad betyder det?
Skulle vi så gå ud og sige til kommunerne, at de ikke har levet op til kvoten i år, med det resultat at børn ville blive bortadopteret uden samtykke, på trods af at der ikke var noget som helst belæg for at gøre det?
Så selvfølgelig kan man ikke sætte tal på.
Det, der jo kendetegner de her sager, er, at de enkeltvis adskiller sig ekstremt meget fra hinanden.
De adskiller sig ekstremt meget fra hinanden, så jeg kan end ikke pege på en rød tråd i det, altså hvad det er, der gør, at man i sidste ende står der, hvor man må sige, at her er der en forælder helt uden forældreevne.
De sager er så ekstremt forskellige, og der er så få af dem, så det at svare på, om der er en rød tråd, eller om der er et antal, mener jeg simpelt hen ville være at foregribe det meget grundige stykke procesarbejde, der skal til, hvor man går ind og tager stilling til det enkelte barns situation og til den enkelte families situation.
Der skal vi ikke udstikke en eller anden guideline for, at det er nogenlunde det her tal.
Men jeg vil også slå fast, at for mig, for Socialdemokratiet, for regeringen og – har jeg hørt – i øvrigt for de andre partier, der står bag den her aftale, skal og må det her ikke være en ladeport.
Özlem Sara Cekic (SF), 2015-04-21:
Jeg synes, det er en stråmand, der vil noget, når man siger, at det lyder, som om der er nogle partier herinde, der tror, at alle forældre ude i det virkelige liv er perfekte forældre.
Alle partier har stemt for Barnets Reform, alle partier.
Det har de gjort ud fra den erkendelse, at der er børn, som ikke kan være hos deres biologiske forældre, men har brug for hjælp.
Det er derfor, de har gjort det.
Derfor synes jeg, at det er sådan noget underligt noget at slynge ud.
Nu siger ordføreren, at 13.000 børn bliver anbragt, og at 2 af dem er tvangsadopteret.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad niveauet er for Socialdemokratiet.
Hvor mange børn skal vi tvangsbortadoptere, før Socialdemokratiet siger, at nu er vi hjemme?
Er der sådan et eller andet niveau, man har lagt?
Er det 30 børn, er det 40 børn ligesom i Norge?
Hvor mange børn skal vi op på, før man vil synes, at okay, det her er måske lidt bekymrende?
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om man har et eller andet tal.
Tina Nedergaard (V), 2015-04-21:
Jamen det kan jeg egentlig godt, men dog uden – hvad skal man sige – at jeg oplever det som forkert, at ministeren ikke præcis kan oplyse det, fordi det ville jeg heller ikke selv kunne, for det er noget, der sker i fremtiden, og derfor kan vi ikke sige, at dette præcis er et eksempel på en forælder, der slet ikke fungerer med sit barn.
Men når vi i sin tid introducerede lovgivningen om, at man skulle kunne bortadoptere børn uden samtykke, må jeg også indrømme, at så var det, fordi vi tænkte, at den skulle bruges.
Den bliver brugt i så beskeden grad, at man kan sige, at den lovgivning ikke har gjort den forskel, som vi havde ønsket at se.
Vi ønsker vitterlig, at børn, der er i den allermest udsatte situation i deres biologiske familie, får denne mulighed for at vokse op med kontinuitet i deres hverdag, om end – og det giver jeg ordføreren helt ret i – at det ikke skal være et første værktøj, men et sidste værktøj.
Pernille Skipper (EL), 2015-04-21:
Jeg er fuldstændig enig i, at der trods alt er det lille greb, at man faktisk åbner op for en bedre kontakt til det øvrige netværk på trods af en tvangsbortadoption.
Det skal Venstre have.
Jeg vil også gerne kvittere for, at Venstre udtrykker et ønske om at følge lovgivningen nøje, fordi det jo viser, at man trods alt har et sundt kritisk blik på lovgivning, så det vil jeg gerne kvittere for.
Fru Tina Nedergaard siger, at den gældende lovgivning ikke bliver brugt i tilstrækkelig grad.
Der er nogle tvangsbortadoptioner, der burde have været gennemført, som ikke er blevet det.
Kan vi få bekræftet, at ministeren ikke har kunnet oplyse, hvad det er for nogle kriterier, der skal til efter den nye lovgivning, for at en tvangsbortadoption kan gennemføres, men at vi har fået nogle enkelte eksempler og altså ikke noget – hvad skal vi sige – objektiv lovgivning, vi egentlig kan gennemskue og dermed kan forudse, hvem det er, der er i risiko for at blive tvangsbortadopteret for fremtiden?
Altså, lige straks skal vi til at stemme om et beslutningsforslag, som Venstre har tænkt sig at stemme for, tror jeg nok, og som pålægger regeringen at trække et aktstykke, som Venstre også har tænkt sig at stemme for.
Der må jeg ærlig talt sige, at som et af de partier, der ikke har siddet med i forhandlingslokalet, er vi i Enhedslisten nok en lille smule forvirrede over, hvad det er, Venstre egentlig opfordrer os til at støtte og stemme for.
Men det kan være, hr. Karsten Lauritzen kan opklare det.
Jeg kunne godt tænke mig bare helt konkret at spørge, nu når hr. Karsten Lauritzen siger, at det her handler om, at Venstre gerne vil give flere penge til politiet: Hvorfor har Venstre ikke fremsat et beslutningsforslag om at give flere penge til politiet?
Karsten Lauritzen (V), 2015-04-21:
Jeg tror nærmere, at der er brug for mere end de 100 millioner – det er jo det, vi diskuterer – og så kan vi diskutere, hvad det så skal være.
Men der ligger jo en stor regning i forhold til politiet som følge af det her terrorattentat.
Der er politifolk, der har knoklet dag ud og dag ind med at udføre bevogtningsopgaver, og som også gerne vil foretage anden kriminalitetsbekæmpelse.
Trine Bramsen (S), 2015-04-21:
Så det betyder, at Venstre ikke anerkender Rigspolitiets indstilling til, hvor mange penge der skal til.
Men så vil jeg spørge om noget andet: Anerkender Venstre, at der her og nu er brug for de 100 mio. kr., at der her og nu er brug for de penge?
Karsten Lauritzen (V), 2015-04-21:
Jeg vurderer, at man har spurgt rigspolitichefen, hvad han synes, og det er jo fair nok, vi lytter også til rigspolitichefen.
Det er jo sådan, at man i forhold til den måde, politiet fungerer på, har indlagt, at når der sker voldsomme begivenheder, som f.eks. et terrorattentat, så skal man kunne omprioritere, og så vil det gå ud over anden kriminalitetsbekæmpelse.
Det er det system, vi har bygget op, og det er det system, rigspolitichefen står til ansvar for.
Men det ændrer jo ikke ved, at man som politisk parti godt kan mene noget andet end rigspolitichefen – det håber jeg så sandelig også fru Trine Bramsen gør en gang imellem.
Det er jo ikke rigspolitichefen, der sidder i Folketinget og bestemmer, hvilken retspolitik der skal føres,
det er Folketinget og bl.a. fru Trine Bramsen.
Og der har vi altså i Venstre den klare holdning, at vi i forhold til den her situation ønsker at friholde politiet for de udgifter, der er i forbindelse med bevogtning efter terrorattentatet, sådan at den øgede bevogtningsomkostning ikke går ud over andet politiarbejde.
At rigspolitichefen ikke mener det, kan jeg godt forstå, for det har han ikke mandat til, men det er en politisk holdning, man kan have, og den har vi altså i Venstre, men den har man desværre ikke i regeringen.
Trine Bramsen (S), 2015-04-21:
Anerkender Venstre, at det er politiets ledelse, der vurderer, at det er 100 mio. kr. ekstra, der skal til for at opretholde et terrorberedskab og styrke trygheden i hele Danmark?
Karsten Lauritzen (V), 2015-04-21:
Jeg tror sådan set ikke, jeg vil gøre andet end at læse det her citat op fra formanden for Politiforbundet, som er en af dem, der har fingeren på pulsen i politiet, og som siger i Jyllands-Posten om regeringens terrorplan under overskriften »Terrorplan er useriøs«: »De første meldinger gik på, at den pakke på en mia. skulle man finde pengene til. Halvdelen var til Forsvarets Efterretningstjeneste, og resten var til PET og politiet.
Men nu snakker man gudhjælpemig om, at det bare skal indregnes i en ny flerårsaftale.
Det er faktisk useriøst,«.
Det er derfor, vi vælger at problematisere regeringens fremgangsmåde.
Det synes jeg faktisk er ganske seriøst, og det tror jeg der er mange politifolk der vil være os taknemlige for.