Frank Aaen (EL), 2010-04-29:
Men jeg vil godt sige, at det jo ikke er al kritik af regeringen, der er retfærdig, for man kan ikke bare frakende den, at den har gjort nogle ting klart.
F.eks. er det klart, at regeringen ønsker at ramme velfærden, at man vil have, at der skal være flere fyringer ude i kommunerne, og at det er almindelige mennesker, der kommer til at betale prisen for krisen, mens de rigeste får lov til at beholde deres skattelettelser.
Der er tale om klassepolitik i sin klareste form, og er man i tvivl, kan man jo læse regeringens seneste økonomiske program, det såkaldte konvergensprogram, hvor resultaterne af regeringens planer er opregnet, og hvor det konstateres, at følgerne af regeringens politik er, at arbejdsløsheden efter krisen vil være dobbelt så høj som før krisen.
Det er ikke arbejdsløsheden under krisen i dag, vi taler om.
Det er den permanente arbejdsløshed, der efter regeringens opfattelse vil være efter krisen, som der planlægges efter.
En fordobling af arbejdsløsheden er en del af regeringens plan.
Det fremgår også af samme konvergensprogram, at det er regeringens plan, at værdien af den samfundsmæssige produktion i højere grad skal gå til profit end til løn.
Dem, der arbejder, skal have mindre ud af de værdier, der skabes, end det er tilfældet i dag.
Det betyder helt konkret, når man regner på tallene, at der efter regeringens plan skal flyttes 100 mia. kr. fra løn til profit.
Vi skal have flere arbejdsløse, mere profit, skattelettelser til de rige og nedskæringer i den fælles velfærd, og det viser jo klart, hvad regeringen står for.
Det er sådan en chokkur, regeringen prøver at gennemføre i ly af krisen.
Vi har selvfølgelig en helt anden politik.
Det har været lidt svært at høre nogen fremlægge politik i dag, der kunne tages fat i, men værsgo: Vi mener, at skattelettelserne til de rigeste skal rulles tilbage.
Vi mener, at multinasserne, de store selskaber, der ikke vil betale skat, skal betale skat.
Vi vil have indført en skat på spekulation.
Vi vil have, at samfundets andel af indtægterne fra nordsøolien bliver større.
Og vi ønsker en fremrykning af skatten på privat pensionsopsparing, som i parentes bemærket kan gennemføres, uden at pensionerne bliver ringere at den grund.
Det er vores program, og der er penge nok til at klare både krisen og forbedringer.
Så vil jeg gerne sige lidt om den offentlige debat om løsningen på de økonomiske problemer, som nogle gange er fuldstændig, vanvittig enøjet, nemlig at det skulle ske ved at fjerne efterlønnen.
De siger alle sammen, at efterlønnen skal fjernes, men hvordan skulle efterlønnens fjernelse på nogen måde kunne give penge i kassen?
kunne skaffe 103.000 arbejdspladser?
Det er uforståeligt, særlig i en tid, hvor arbejdsløsheden vokser.
Det er ikke alene hamrende asocialt at ramme mennesker, der har slidt et helt liv, og som gerne vil have nogle år, før de er helt slidt ned.
Skulle man så mene – og det er der jo nogle der gør – at vi kommer til at mangle arbejdskraft, så er det da helt galt at fokusere på de ældste på arbejdsmarkedet, at fokusere på dem, der har arbejdet mest.
Det er jo dem, der er nedslidt, og som går ned i løn og siger farvel til kollegerne.
Der er mange, der tror, at det er noget, man bare synes er sjovt, men for de flestes vedkommende er det, fordi folk ikke kan holde ud at arbejde, at de vælger det.
Det, der måske er endnu værre, er, at man glemmer de 800.000 i den arbejdsdygtige alder, der ikke er i arbejde, 25 pct. af arbejdsstyrken.
Og det er altså vel at mærke langt, langt de fleste af dem, der er unge, altså under 60 år.
Man skulle fokusere på den gruppe af mennesker under 60 år og se på, hvordan det kan være, at de ikke er i arbejde.
Det er ikke, fordi jeg mener, at man skal tage syge eller folk på efterløn og sige: I skal i arbejde.
Men det kunne være, man skulle kere sig noget mere om, hvordan det tal kan blive ved med at være 800.000.
Årti efter årti er det 800.000.
Måske skulle man overveje, hvordan man undgår, at den gruppe hele tiden bliver tilført nye unge mennesker, som ikke har fået en uddannelse, som på anden måde ryger ud af arbejdsmarkedet, som er nedslidte, som er stressede, som er ramt af et dårligt arbejdsmiljø eller på anden måde ramt.
Dels er det selvfølgelig en stor ulykke for et ungt menneske at ryge ud af arbejdsmarkedet, dels er det der, perspektiverne er.
Så jeg vil sige til Det Radikale Venstre, som jeg gerne vil samarbejde med efter næste valg: Kære venner, lad være med at jagte de ældre, men tag fat i de problemer, der er, og som i virkeligheden rammer unge mennesker, som aldrig nogen sinde får en plads på arbejdsmarkedet.