Josephine Fock (ALT), 2016-05-17:
Tak for det.
Jeg vil gerne indledningsvis sige tak til Enhedslisten, Liberal Alliance, Radikale Venstre og SF for at bakke op om intentionerne i forslaget, og så vil jeg komme tilbage om de konkrete bemærkninger, som de pågældende partier har haft.
Vi har fremsat det her forslag, fordi vi mener, at whistleblowere udgør en vigtig funktion i et moderne demokrati.
Det gælder både i mindre alvorlige sager og i de helt store sager.
Faktisk anser vi i Alternativet whistleblowere for ikke bare at være ønskværdige, men for at være en demokratisk nødvendighed for vores samfund.
Så har vi set det med den danske efterretningsofficer, Anders Kærgaard, som efter en lang kamp for at få håndteret sagen internt valgte at gå til pressen med sin viden om, at danske styrker overværede tilbageholdte irakere blive mishandlet af irakiske styrker uden at kunne gribe ind.
Senest har vi set det med med Luxleaks, hvor den tidligere ansatte i PriceWaterhouseCoopers, Antoine Deltour, afslørede omfanget af den omfattende skatteunddragelse i Luxembourg.
Det er altså alle sammen sager, som har en betydelig interesse for offentligheden og i Alternativets opfattelse også for demokratiet.
Vi mener derfor, at whistleblowere skal anerkendes for den vigtige indsats, de gør for demokratiet, og at de skal tilbydes ordnede forhold for at indberette deres viden.
Det gælder, uanset om det er en storpolitisk ulovlighed som dem, jeg lige har nævnt, de afslører, eller om det er i en mere almindelig hverdagssammenhæng.
Er det ulovligt eller til skade for forvaltningens principper, skal vi selvfølgelig kunne gøres opmærksom på det, så vi kan rette op på det.
Tværtimod handler det i allerhøjeste grad om hverdagens problematiske sager.
Det handler om, at medarbejdere, som har mistanke om eller kendskab til strafbare og andre alvorlige forhold på deres arbejdsplads, skal kunne lade et professionelt organ håndtere sagen.
Københavns Kommune er blandt dem, der går foran i det her spørgsmål.
Her har man oprettet sin egen whistleblowerordning hos Borgerrådgiveren, som i daglig tale bliver kaldt ombudsmanden.
I løbet af de sidste 3½ år, hvor ordningen har fungeret, har den modtaget godt fem indberetninger om måneden, hvoraf to tredjedele af dem er blevet vurderet til at være inden for ordningens rammer.
Og vigtigst, kan man sige, er det, at i knap halvdelen af de sager bekræftede Borgerrådgiveren, at de indberettede oplysninger var enten helt eller delvis korrekte.
Bemærk de tal, de er rigtig store, og det viser jo, at der er behov for at oprette den slags ordninger.
Det er vigtigt for mig at understrege, at vi jo ikke taler om forhold, hvor kollegaen bruger kopimaskinen til et privat formål.
Vi taler om lovovertrædelser eller andre alvorlige forsømmelser, hvad enten de er sket bevidst eller ubevidst.
Hovedsagen er, at vi skal opdage fejl, og at vi skal kunne rette op på den.
Og erfaringerne i Københavns Kommune viser netop et behov for at gå et sted hen, hvis man opdager fejl.
Men det egentlige problem er faktisk alle de eksempler, som jeg ikke kan komme med her på talerstolen.
Jeg taler om de tilfælde, hvor der er begået ulovligheder eller grove forsømmelser i forvaltningen, men som vi aldrig hører om, fordi der ikke er nogen, der står frem og gør opmærksom på dem.
Der kan være mange grunde til, at man som offentligt ansat ikke står frem, anonymt eller ej, men en ting, der står klart for mig, er, at det aldrig bør være en mangel på steder at gå hen for at blæse i fløjten, som er årsagen til, at offentligt ansatte ikke får indberettet deres viden.
Her mener vi altså i Alternativet, at det er statens opgave at sikre, at de fornødne muligheder er til stede.
Det er med andre ord staten, som skal facilitere whistlebloweren.
Det er ikke whistlebloweren, der skal facilitere staten.
Det er det, vi foreslår med det her beslutningsforslag.
Vi bør således hurtigst muligt sikre, at offentligt ansatte, som har kendskab til ulovligheder, fejl og forsømmelser af en vis grovhed, kan indberette det på ordentlig vis.
Det indebærer også, at de ikke behøver frygte for deres karriere eller, som vi har set det i de mest alvorlige tilfælde, frygte for at blive udsat for en personlig hetz.
Og det kræver en troværdig, professionel og anonym adgang til at indberette om disse sager.
Det er i virkeligheden også grunden til, at vi har foreslået én central ordning.
Jeg hører så de bemærkninger, der er, i forhold til om man f.eks. kunne lave flere ordninger, en for kommunerne, en for regionerne og en for staten, eller på en anden måde dele det op, og det er vi helt åbne over for.
Grunden til, at vi har foreslået én instans – og vi har også haft tanker om, om den instans skulle ligge under Ombudsmanden, som Det Radikale Venstre nævnte – er lige præcis, at vi vil sikre, at der er en ordentlig faglighed omkring det.
For det er jo vigtigt, at der er retssikkerhed, både for den, der indberetter det, men i allerhøjeste grad også for den person, der måtte blive indberettet for at have begået en fejl.
Der er det rigtig afgørende for os, at der er en faglig, forsvarlig sikkerhed i en whistleblowerordning.
Vi ser en lang række fordele ved at oprette en whistleblowerordning.
For det første vil det betyde, at whistleblowere ikke behøver frygte for personlige eller karrieremæssige konsekvenser, fordi sagerne håndteres fortroligt eller anonymt og så vidt muligt internt i organisationen.
Hvad angår de bemærkninger, der har været her fra talerstolen, om de ansættelsesretlige konsekvenser, kan jeg sige, at vi har taget det med, fordi en enig fagbevægelse, kan man sige, både LO, FTF og AC, ønsker en sådan ansættelsesretlig sikkerhed.
Det mener de der er behov for.
Men Alternativet er bestemt villig til at diskutere, hvordan og hvorledes en sådan ordning også i forhold til de ansættelsesretlige konsekvenser skal skrues sammen.
For det andet vil en whistleblowerordning sikre, at vi tager whistlebloweren ud af ligningen, om man så må sige.
Vi fastholder fokus på sagens indhold frem for på personen.
Her risikerer man hurtigt, at en hel myndighed tages til indtægt for måske en enkelt medarbejders forkerte handling, hvilket jeg antager ingen af os her i salen finder hensigtsmæssigt.
Så har det under debatten været fremført flere gange, at det i betænkning 1553 om offentligt ansattes ytringsfrihed og whistleblowerordninger ikke anbefales at indføre obligatoriske whistleblowerordninger i alle myndigheder.
I stedet anbefaler udvalget bag betænkningen, at alle myndigheder opfordres til at overveje, hvorvidt det er hensigtsmæssigt selv at indføre en ordning.
Og for nylig har justitsministeren udsendt et hyrdebrev som opfølgning på betænkningen til alle ministerier, KL og Danske Regioner.
Her anmoder man brevets modtagere om at gøre deres respektive organisationer opmærksom på anbefalingen om, at man bør overveje, hvorvidt der er behov for at oprette en whistleblowerordning i den enkelte organisation.
Jeg er naturligvis glad for, at ministeren har taget initiativ til en sådan opfordring, og det vil jeg da gerne kvittere for.
Men jeg må samtidig erkende, at det for Alternativet ikke er tilstrækkeligt.
Der er nemlig to problemer.
Alligevel er det kun få kommuner og regioner, som er begyndt at følge op på opfordringen.
Således kunne vi alle sammen læse i Politiken i søndags, at ikke et eneste ministerium eller deres underliggende styrelser har indført en whistleblowerordning.
Og det ser heller ikke ud, som om der er nogle ordninger undervejs.
I hvert fald oplyser Datatilsynet, som skal godkende alle whistleblowerordninger, ifølge artiklen i Politiken, at ingen styrelser eller ministerier har søgt om at oprette en whistleblowerordning.
For det andet er der det problem, at selv om vi måske i fremtiden vil se nogle ministerier og styrelser og andre offentlige myndigheder i kommuner og regioner oprette whistleblowerordninger, vil der med al sandsynlighed stadig væk være en række myndigheder, som ikke gør det.
Særlig i de mere tunge myndigheder såsom forsvaret, Justitsministeriet og lignende er det nødvendigt, at medarbejdere har et sted at gå hen, hvis de får kendskab til ulovligheder eller grove forsømmelser.
Om det så skal være et centralt nævn på linje med det, vi foreslår, eller om det skal være lokale nævn, er vi som sagt fuldstændig villige til at drøfte.
Men jeg synes, det er rigtig vigtigt, at vi kommer i gang nu.
Det er også derfor, vi har fremsat forslaget om whistleblowerordninger.
Som sagt er jeg rigtig glad for de bemærkninger, der er kommet fra Enhedslisten, Liberal Alliance, Radikale Venstre og SF, om, at I bakker op.
Og jeg er helt villig til at se på de problematikker, som I hver især har nævnt, i en kommende udvalgsbehandling.
Tak for det.