Søren Espersen (DF), 2012-11-23:
Mange tak, og tak til ministeren for redegørelsen.
Det synes jeg er værd at nævne.
Det er i virkeligheden ganske få detaljer, som gør, at vi kan komme op at skændes om de ting, og jeg synes, det er utrolig væsentligt, at der er en bred konsensus om vores udenrigs- og sikkerhedspolitik.
I øvrigt også tak til De Radikale, som er en vigtig årsag til, at vi har den her debat i dag.
Jeg kan huske fra forsvarsforliget, hvor vigtigt det var.
Generelt vil jeg sige om Danmark, at det jo på en måde er et mirakel, at vi er her og stadig kan kalde os et frit og selvstændigt land og et frit og selvstændigt folk.
Når man ser på vores geografiske placering og historie og i det hele taget vores lidenhed, kan man se, at det i virkeligheden er et mirakel, at det stadig væk kan lade sig gøre.
Når det er sådan, er det, fordi vi igennem århundreder ikke alene har haft viljen, men også evnen til det.
De to ting hænger nøje sammen.
Og så også, at vi har forstået det taktiske spil.
For som det også blev nævnt fra hr. Jeppe Kofods side, er det nødvendigt for os – og har været det gennem århundreder – at finde alliancepartnere, som vi kan arbejde sammen med for at bevare den frihed og selvstændighed.
De territoriale krav mod Danmark er her jo ikke mere.
Sidste gang det blev forsøgt tror jeg var, mens Olof Palme var statsminister i Sverige og fandt ud af, at Sverige vistnok ejede Hesselø.
Jeg er gammel nok til at kunne huske det.
Det var den seneste gang, territoriale krav blev fremsat over for Danmark.
Så er der lidt småting oppe i det arktiske område, som man vist egentlig mest betragter som en kuriositet, så den side af sagen er heldigvis for nærværende ikke længere eksisterende.
Men det interessante ved historien er jo også, at man aldrig nogen sinde ved, hvor tingene ender, og det er en form for naivitet, når nogle mennesker tror, at de udenrigs- og sikkerhedspolitisk kan spå og se en 5-6 år frem i tiden.
Det lader sig ikke gøre.
Det er før set, hvor hurtige omskiftelserne kan være – ikke mindst med Berlinmurens fald – og hvor hurtigt det egentlig kan gå i sikkerhedspolitik.
Det er derfor, at vi i høj grad lægger vægt på at være generalister.
Det har ikke noget med generaler at gøre, men handler om, at man har mulighed for at spille på alle tangenter.
Det arbejder vi også på i det forsvarspolitiske.
Men der er også ideologiske krav, og det er det, der har truet os det seneste århundrede.
Kommunismen, nazismen og i mine øjne også islamismen er i mine øjne det, som har erstattet de territoriale trusler.
Der er altså trusler af ideologisk karakter, som man også må behandle på andre måder end dengang, hvor vi bare kunne stille soldater op nede ved grænsen.
Men vi har altså haft viljen til suverænitet og viljen til frihed og sikkerhed, og vi har også haft viljen til velstand.
Derfor er vi her, hvor vi er nu, og kan stå her og tale nogenlunde ordentligt grammatisk dansk.
Hvorfor har Danmark så en udenrigspolitik?
Diplomatiet er ufattelig væsentligt.
Man kan ikke klare sig uden diplomatiet.
DF hører til dem, som gerne ser ambassader så mange steder som muligt.
Vi synes, det er vigtigt at være repræsenteret.
Det, der er det afgørende for os i Dansk Folkeparti, er hele tiden at stille spørgsmålet: Hvad tjener Danmarks interesser?
Det er i hvert fald derfor, at DF er her, og derfor, at vi engagerer os i udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Vi vil finde ud af, hvad der tjener Danmarks interesser.
Vi vil gerne samarbejde med alle mulige og optræde pragmatisk, hvor vi kan, og prøve at organisere os.
Vi er ikke så vilde med boykotter og det med at sige, at der er nogen, man ikke vil tale og diskutere med.
I stedet vil vi på en eller anden måde forsøge at se på, hvad der tjener Danmarks interesser bedst.
For os ligger det altid som det øverste.
Vi vil gerne samarbejde, og i den forstand bør man også være pragmatisk i det samarbejde, man har.
Der bør ikke være nogen, som vi ikke kan tale med på en eller anden facon.
Jeg kan i hvert fald kun komme i tanke om meget få, som vi ikke synes, man bør tale med.
Man bør forsøge at tale med folk, hvor man kan.
For os er NATO førsteprioriteten i det her udenrigs- og sikkerhedspolitiske felt.
FN har i vores øjne mistet en lille smule, ja, faktisk en del – hvad skal vi sige – image i løbet af de senere år, hvor det mere og mere specielt i generalforsamlingen er ved at være overtaget af arabiske interesser godt bakket op af Kinas netværk og jo også af Ruslands netværk.
Så i mine øjne har generalforsamlingen desværre mistet en del legitimitet.
Man tager ikke længere de reservationer, der kommer fra generalforsamlingen, alvorligt, hvorimod Sikkerhedsrådet i vores øjne stadig væk har en væsentlig rolle at spille.
Man kender vores holdning til EU's forsvarsdimension.
Det er et klart nej fra vores side, men derimod gerne en styrkelse af NATO.
Jeg hørte USA's forsvarsminister, Robert Gates', tale, da han gik af, der gjorde vældig indtryk på mig, hvor han kunne fortælle – det vidste jeg ikke – at under den kolde krig betalte USA halvdelen af samtlige NATO's udgifter, og nu, hvor der ikke længere er koldkrig, betaler USA 75 pct. af NATO's samlede udgifter.
Det er ikke fair, og det er ikke ordentligt.
Der bør vi et eller andet sted i vores bevidsthed – jeg siger ikke, at det skal være her og nu – have i baghovedet, at vi har en forpligtelse som et velhavende land til at leve op til det, NATO anbefaler. NATO beder altså Danmark og andre medlemmer om at afsætte 2 pct. af BNP til forsvarsudgifter.
Det gør vi ikke.
Vi leverer 1,2 pct.
Vi gør store indsatser, det ved jeg godt, og det bliver også værdsat i NATO, men vi lever altså ikke op til forpligtelserne.
Det er vi meget optaget af, når det gælder FN og vores bidrag dertil.
Man må gerne have en vision i mine øjne, jeg siger ikke, at det skal ske nu, at vi skal hæve forsvarsbudgettet fra 22-23 mia. kr. til 35-36 mia. kr.
Det vil jeg ikke forlange af forsvarsministeren, selv om det var tæt på forleden.
Men jeg siger, at vi er nødt til at sige, at det ikke er realistisk, men lad os have det i baghovedet, at det er noget, vi skal, det er noget, vi vil.
Det kan ikke være rigtigt, at USA skal bære så mange byrder med den velstand, vi har.
Som jeg sagde, har vi engageret os godt i de såkaldte hårde missioner, og det er også derfor, at vi har så utrolig meget credit i NATO-kredse i det hele taget.
Det er ikke tilfældigt, at den politiske leder af NATO er dansker, og den militære leder af NATO er dansker.
Det tror jeg aldrig er set før.
Det er et utrolig cadeau til Danmark og den indsats, vi har ydet, og vores tropper ikke mindst, som jeg også synes, at vi herfra skal sende en varm hilsen.
Men som sagt er der ingen territoriale trusler i øjeblikket, men en trussel, som er ny, er den islamiske verden, den islamistiske verden specielt.
Kina er vel ingen trussel for tiden, men har utrolig store interesser alle steder.
Det, der foregår i øjeblikket af diskussioner på Grønland om engagement fra Kina, synes jeg udenrigs- og sikkerhedspolitisk er et vældigt problem.
Vi kommer ind på det ved anden lejlighed i forbindelse med diskussionerne, når de kommer omkring de nye storprojektlove fra Grønland.
Det er ikke noget, vi har diskuteret ret meget, synes jeg, men det tror jeg at vi kommer til.
Ved piratbekæmpelsen har vi jo gjort det strålende.
Jeg ved godt, at der er nogle, der siger, at hvis vi var sammen med EU, kunne vi rigtig lave piratbekæmpelse.
Jeg vil bare gøre opmærksom på, at i hele det forløb, der har været, hvor »Absalon« og »Esbern Snare« har været ude og også nu »Ivar Huitfeldt« på vej, har Danmark stået ufatteligt centralt.
Det er da ikke så ringe da.
Om vi så sejler under EU-flag eller ej, synes jeg kan være fuldstændig ligegyldigt.
Så med hensyn til det her piratbekæmpelse har EU's forsvarsforbehold overhovedet ikke nogen som helst betydning.
I øvrigt glæder det mig med hensyn til piratbekæmpelsen, at man nu har indset det, som vi bad om igennem mange år, nemlig at man fik bevæbnede folk på vores handelsfartøjer.
Da vi foreslog det i sin tid, blev vi udskreget som vældige koldkrigere, der ville optrappe konflikten.
Til slut vil jeg sige med hensyn til rigsfællesskabet, at det er det, som bliver det store emne, tror jeg, udenrigs- og sikkerhedspolitisk i de kommende måneder, hvis Grønlands landsstyre og Landsting vedtager storprojektloven.