Jan E. Jørgensen (V), 2013-10-25:
De lovforslag, som vi sambehandler i dag, har til formål at implementere forbrugerrettighedsdirektivet, og meningen med direktivet er sådan set god nok, nemlig at øge forbrugerbeskyttelsen for EU's borgere i forbindelse med fjernsalg, altså internethandel og postordresalg, og aftaler indgået uden for fast forretningssted, f.eks. på messer og ved home parties.
Derudover skal implementeringen af direktivet sørge for, at det bliver lettere at handle på tværs af grænserne inden for EU. Formålet med direktivet støtter Venstre naturligvis, men en række af forslagene er problematiske.
Dansk Erhverv har i sit høringssvar påpeget, at der efter deres opfattelse sker en overimplementering på visse områder.
Det bliver vi altså nødt til at tage meget alvorligt, for hvis Dansk Erhverv har ret, stiller vi danske virksomheder dårligere end virksomheder fra andre EU-lande.
Øgede omkostninger for erhvervslivet medfører højere priser for forbrugerne, og hvis virksomheder i andre lande ikke pålægges de samme omkostninger, har de en konkurrencefordel i forhold til danske virksomheder.
Lad mig nævne et eksempel.
Lovforslaget opererer med en fortrydelsesret, og det har der sådan set altid været i forbindelse med fjernsalg – og det er rimeligt nok.
Når man ikke har haft varen i hånden, før man køber den, så skal man naturligvis have ret til at returnere den, hvis den ikke lever op til forventningerne, når postbuddet ringer på døren.
Men hvad så med de varer, der er blevet individuelt tilpasset, f.eks et specialbygget bord, en bordplade til det nye køkken, en sofa i bestemte mål og bestemte farver?
Her giver direktivet – naturligvis, havde jeg nær sagt – mulighed for, at man i en national lovgivning kan vedtage, at sådanne bestillingskøb er undtaget fra fortrydelsesretten.
Dansk Erhverv har imidlertid påpeget, at den definition på bestillingskøb, som man har valgt at følge i lovforslaget, er så snæver, at danske virksomheder kan blive tvunget til at tage et bestillingskøb retur i en lang række tilfælde, altså varer, som er forudbestilt, tilpasset og specialdesignet efter kundens ønsker.
I praksis kan det betyde, at en butik, der f.eks. sælger dyre, tilpassede og unikke granitbordplader til køkkener, skal tage en bordplade retur, hvis kunden fortryder sit køb.
Det er altså ikke hensigtsmæssigt, det er ikke hensigtsmæssige vilkår at sætte op for dansk erhvervsliv.
Et andet punkt, hvor vi er ret skeptiske, er, at lovforslaget giver forbrugeren fortrydelsesret, selv om forbrugeren har beskadiget varen.
Hvis det bliver for dyrt og for besværligt for danske virksomheder at håndtere disse krav, ender regningen ét sted: hos forbrugeren.
Butikkerne bliver nemlig nødt til at hæve prisen på deres varer for at kunne dække de ekstra omkostninger, der vil være forbundet med at leve op til kravene.
Vi tager betragtningerne fra Dansk Erhverv meget alvorligt, og vi går ud fra, at en ansvarlig regering gør det samme.
Forhåbentlig kan vi gennem en god udvalgsbehandling finde en bedre og mindre erhvervsfjendtlig måde at implementere direktivet på, som jo på mange punkter – det skal vi huske – er positivt for forbrugerne.
Men der er altså en række tidsler, som skal luges ud først.