Pernille Skipper (EL), 2015-10-23:
De seneste års skandaler på adoptionsområdet har vist os et behov for at få en grundig oprydning i systemet.
Der har været rod i økonomien i de adoptionsformidlende organisationer, der har været fejl i sagerne, og der har faktisk også været mistanke om der her såkaldt børnehøstere, det vil sige børn, der er kommet til Danmark, ikke fordi det var det bedste for dem, men fordi deres forældre er blevet snydt og presset til at opgive deres børn.
Derfor står vi nu med det her lovforslag og, som der er flere, der har nævnt allerede, med både studietur, langt forhandlingsforløb og undersøgelsesforløb bag os.
Enhedslisten er ikke med i aftalen, og vi støtter ikke det her lovforslag.
Det gør vi ikke, for vi mener ikke, at det system, som nu er på bedding her, er gearet til at sikre, at de adoptioner, der kommer til Danmark, vil ske, uden at det er på baggrund af direkte eller indirekte pres på de biologiske forældre.
Vi mener ikke, at tilsynet i afgiverlandene er tilstrækkeligt.
Vi har ikke et grundlag for at sikre, hvad der egentlig foregår, inden børnene kommer hertil, og der er heller ikke ryddet ud i de økonomiske incitamenter, som desværre er i systemet; f.eks. har man ikke valgt at adskille hjælpearbejdet, dvs. økonomiske donationer, fra de egentlige adoptioner, og det er på trods af, at Socialudvalget faktisk inderligt blev bedt om at gøre netop det af ministeren i Etiopien, som er et af de lande, hvorfra der kommer rigtig mange børn til Danmark, og hvor der også har været store problemer.
Et andet problem er, at de adopterede ikke får de særlige rettigheder, som jeg mener et tidssvarende børnesyn burde sikre.
Man får altså ikke ret til indsigt i egne papirer ved 15 år, som det ellers blev anbefalet.
Man får heller ikke en ret til en relation til de biologiske forældre og familie eller til at blive understøttet i sin tilknytning også til oprindelseslandet, altså det vil sige en form for åbne adoptioner, og der kommer heller ikke en ret til at få rådgivning uden tilstedeværelsen af adoptivforældrene.
Det er alt sammen noget, der burde ske, fordi vi bør respektere, at de børn, der bliver adopteret til Danmark, kommer med en historie og en fortid.
De er ikke bare, man kan sige rene tavler uden en kultur og en fortid.
Samtidig får de skandaleramte private adoptionsformidlende organisationer her i Danmark lov til at fortsætte, dog i en lidt anden form, ja, men det synes jeg ikke er nok med de mange fejl, der er blevet begået.
Som de fleste herinde i salen godt ved, så mener Enhedslisten, at det her er så vigtig en opgave, at det er noget, staten burde tage over, for de private organisationer har vist, at de ikke kan finde ud af det.
Så har man heller ikke – og det er mit sidste kritikpunkt i den her omgang – turdet begrænse det danske samarbejde til de lande, der rent faktisk har underskrevet Haagerkonventionen, og Haagerkonventionen er jo den konvention, der skal sikre, at børnenes rettigheder respekteres, og at børnene altid er i centrum.
Begrundelsen for, at man ikke ville det, var bl.a., at det ville føre til, at der kom markant færre adoptioner til Danmark, fordi det ville udelukke nogle af de usikre lande fra at være en del af det danske samarbejde.
Det er derfor – og det er så mit svar til fru Pernille Rosenkrantz-Theil, som jeg kunne forstå var lidt ked af mine udtalelser i offentligheden – at man, når man vælger ikke at tage et instrument i brug, som med tydelighed vil sikre børnenes rettigheder, og som handler om netop børnenes rettigheder, med den argumentation, at der så vil komme færre adoptioner til Danmark, så sætter vordende adoptivforældre højere end børnene, og det er en prioritering, Enhedslisten ikke kan være med til.
Vi har alverdens respekt og medfølelse for barnløse forældre, men det er børnene, det handler om, når vi taler adoptioner.
Vi mener, at den her reform skulle have været udnyttet til at lave et tidssvarende system, som sætter de adopterede i centrum.
Det skulle have sikret, at barnets tarv var i højsædet både før en adoption, i adoptionsprocessen og bestemt også efter, når de er kommet hertil og har et liv i Danmark med en ny familie.
Lovforslaget, som vi behandler, er småjusteringer af et grundlæggende udueligt system, hvis jeg skal bruge et groft ord, men det er sandheden, og det mener jeg ikke man kan være bekendt.
Det kan man ikke være bekendt over for de adoptivforældre, som selvfølgelig gerne vil have, at de børn, der kommer hertil, også kommer hertil, fordi det er det bedste for børnene.
Det kan man ikke være bekendt over for de biologiske forældre, som er i risiko for at blive franarret deres børn, og man kan så sandelig heller ikke være det bekendt over for de adopterede, både dem, der er her nu, og dem, der kommer i fremtiden.
På nogle punkter er det da en forbedring, men det er jo ikke et system, som på nogen måde kan sikre et ordentligt juridisk etisk korrekt adoptionssystem.
Og det er da klart, at da vi sad i de sene nattetimer og skulle beslutte, om vi skulle være med i den her aftale eller ej, så kiggede vi på hinanden i Enhedslisten og spurgte: Er der ikke også nogle forbedringer i det her, om end de er minimale, men er der ikke også nogle forbedringer?
Og jo, det er der, men kan vi gå herfra og se både adoptivforældre, biologiske forældre og adopterede i øjnene og sige: Nu har vi løst de problemer, der er?
Nej, det kan vi godt nok ikke.
Og derfor kan vi ikke være bekendt at komme med det her.
Efter de mange skandaler, der har været, synes jeg simpelt hen ikke, at man kan være det bekendt, og derfor ved jeg heller ikke, hvad der er mest deprimerende: Selve lovforslaget eller alle dem, der lovpriser det så højt, som de gør.