runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Stine Brix (EL), 2014-10-30:
Vi kan fra Enhedslistens side godt støtte de forholdsvis beskedne forslag, der er til at forenkle reglerne om merudgifter for forældre, som har børn med et handicap.
Ligesom SF og Dansk Folkeparti giver udtryk for, er vi også bekymret for, at nogle forældre vil kunne komme i klemme i det her med, at man nu ikke længere har et retskrav på umiddelbart at kunne få genbehandlet, hvor mange merudgifter man kan få refunderet, hvis nu situationen ændrer sig – altså det her med, at der nu kan gå helt op til 1 år, før man kan få sådan en genberegning.
Så det lyder, som om vi kan lave et samarbejde med Dansk Folkeparti og SF om at afsøge det videre i udvalgsarbejdet, og det er jo rigtig fint.
Når det så er sagt, kunne jeg godt tænke mig at efterlyse nogle flere ambitioner på det her område.
For det er jo helt rigtigt, som flere ordførere har været inde på, nemlig at det her system med at få hjælp til at få dækket ekstraudgifter, man har i forbindelse med et barn med et handicap, er utrolig kompliceret, utrolig bureaukratisk og meget, meget vanskeligt at finde rundt i for de forældre, som det handler om.
I forhold til hvor mange politikere, som jeg har hørt, inklusive mig selv, som taler for forenklinger og taler for afbureaukratiseringer, så synes jeg simpelt hen ikke der sker nok.
Bare for at nævne et par af de forskellige paragraffer, som er i spil, så taler vi om § 41, som vi kigger på her i serviceloven, § 44, § 45, § 83, § 85 og § 95.
Dertil kommer regler i sundhedssystemet og regler i undervisningsloven, og der er nogle tredje regler, hvis man skal have hjælp i fritidsordningen.
Det er en jungle for forældrene, og jeg forstår det godt, for jeg er ikke engang sikker på, jeg selv ville kunne finde rundt i det, hvis jeg havde et barn, der havde det behov.
Det betyder også, at vi kommer til at se nogle ret absurde situationer.
Muskelsvindfonden beskrev et eksempel med nogle forældre, som havde fået tildelt hjælp til deres barn i fritidsordningen, men når barnet skulle til fødselsdag, mens det var i fritidsordningen og tog af sted med klassekammeraterne, så måtte man ikke tage hjælperen med, for hjælperen skulle blive i fritidsordningen, fordi hjælpen ikke var tildelt til det formål.
Jeg synes bare, det siger alt om, at vi har en rigtig god mulighed for at gøre langt mere end det, som det her forslag lægger op til.
Muskelsvindfonden har været ude med et – synes jeg – rigtig glimrende forslag, som går ud på, at man laver én behovsudmåling for det enkelte barn og kommer hele vejen rundt om barnet, hvad det er for en type hjælp, det her barn har behov for, uanset når det gælder skolegang, når det gælder fritidsordning, når det gælder i hjemmet i dagligdagen, sådan at det ikke er forældrene, der skal løbe spidsrod mellem de mange forskellige forvaltninger.
Kunne vi så også lige få sikret, at løn- og arbejdsvilkår var de samme, så man kunne bruge den samme hjælper i de forskellige sammenhænge, ville det være rigtig, rigtig godt.
Så jeg synes, der er meget mere at gøre på det område, som vi taler om her.
Det ændrer ikke ved, at selv bittebittesmå forbedringer kan vi også godt støtte.
Trine Mach (SF), 2014-10-30:
SF ser som vores kollegaer med stor sympati på lovforslaget, som kan være med til at forenkle udmålingssystemet i den kommunale sagsbehandling.
Vi ved jo, at den nuværende lovgivning opleves både kompliceret og administrativt besværlig og ikke mindst uigennemskuelig for borgerne.
Der er et par ting, som vi har hæftet os ved i høringssvarene, og som vi virkelig gerne vil drøfte også i det kommende arbejde i Socialudvalget, nemlig det, som Danske Handicaporganisationer bl.a. påpeger, nemlig at der kan være en risiko for, at forslaget vil stille borgerne ringere end i dag, fordi der i fremtiden kan opstå usikkerhed om, hvorvidt allerede afholdte udgifter ved f.eks. prisstigninger og nye udgiftstyper kan forventes dækket efterfølgende.
Institut for Menneskerettigheder, som jo i øvrigt finder den her forenkling positiv, påpeger, at familier med et meget lille økonomisk råderum risikerer at få svært ved selv at skulle afholde merudgifterne i op til 1 år, før de kan refunderes med tilbagevirkende kraft, og instituttet anbefaler, at der tilføjes en mulighed for undtagelsesvis at kunne få foretaget en ny fastsættelse af merudgiftsydelsen, inden der er gået 1 år siden den seneste fastsættelse.
Det vil vi rigtig gerne om vi kunne drøfte i det videre arbejde, for vi synes, det giver god mening, at familier med en stram økonomi ikke skal afholde udgifterne selv i så lang tid.
Endelig skal vi have klarlagt spørgsmålet om, hvorledes familier, som har fået genvurderet deres merudgifter før den foreslåede ikrafttræden, er stillet ved en genvurdering.
Vi ser frem til det videre arbejde i udvalget og synes, det er et godt lovtiltag.
Mie Bergmann (RV), 2014-10-30:
Vi er født lige og så alligevel ikke.
Nogle børn bliver født med eller ramt af betydelig og varig funktionsnedsættelse eller indgribende kronisk og langvarig lidelse.
Vi har som samfund et ansvar for at give de børn og deres familier så gode muligheder som overhovedet muligt.
En af måderne til at gøre det er at hjælpe med at dække de nødvendige merudgifter, hvis man forsørger børn under 18 år.
Det her er et godt og vigtigt tiltag, men det har også vist sig, at det system, vi har fået opbygget, er blevet lige lidt for besværligt, så det vil vi gerne forenkle.
Fremover skal beløbet afrundes til nærmeste hele 100 kr., så kommunerne ikke længere skal afrunde til nærmeste 1/8 af standardbeløbet i det noget komplicerede udmålingssystem.
Samtidig ønsker vi en tættere sammenhæng mellem den udmålte ydelse og det konkrete behov for hjælp ved at mindske omfanget af over- og underkompensation.
Den vil derfor i 2015 ligge på 4.596 kr. pr. år svarende til 383 kr. pr. måned.
Radikale Venstre støtter forslaget.
Peter Laigaard (LA), 2014-10-30:
Jeg var glad for, at ministeren tog fat i den helt afgørende bestemmelse, som jeg tror de fleste af de ordførere, der er hernede i salen og deltager i debatten, er lidt bekymrede over, og det gælder jo formuleringen alene med henvisning til.
Det vil jo sige, at hvis man beholder den nuværende formulering, så kan man modsætningsvis også slutte, at et afgørende moment for, at nogen eventuelt mister en hjemmehjælp, er, at vedkommende har sagt nej tak til en rehabilitering.
Det er jo sådan set den bekymring, som de fleste af os, der er hernede i salen, har, og derfor vil vi gerne have ordet alene væk.
For hvis man skal afvise at give hjemmehjælp, så skal det i hvert fald ikke være på grund af rehabiliteringen, så skal det være på grund af alle mulige andre ting, som måtte være i vejen.
Så det er derfor, vi helt konkret foreslår, at ordet alene forsvinder, for så er retssikkerheden til stede hos den pågældende borger.
Vi må jo også bare huske på, at det formentlig bliver helt undtagelsesvis, at de ældre vil sige nej til rehabilitering, for de fleste mennesker har formentlig et ønske om at kunne klare sig selv ude i deres eget hjem.
Så jeg vil gerne høre ministerens kommentar til det.
Pernille Skipper (EL), 2014-10-30:
Jeg prøver faktisk på at svare på spørgsmålet, altså, jeg prøver faktisk at sige, at det synes jeg er en gammeldags måde at se familier på, hvis du skal sætte tal på og kasser på, hvad der kan være familier.
Og der findes børn, der har mere end to forældre i den virkelige verden.
Det synes jeg da ikke der er noget galt i.
Jeg har også hørt, at Dansk Folkeparti anerkender, at der er flere familiemønstre.
Jeg ser bare, at Dansk Folkeparti stemmer imod enhver form for lovgivning, der sørger for, at børn, der vokser op i de anderledes familiemønstre, faktisk også har ret til deres familie og deres forældre.
Karin Nødgaard (DF), 2014-10-30:
Det er da helt utroligt, som fru Pernille Skipper ved, hvad Dansk Folkeparti har af opfattelse på det område, og kan konkretisere det her, altså sige, at vi har en gammeldags opfattelse, og det kan så egentlig være, at det måske er meget godt i den her forbindelse.
Fru Pernille Skipper svarede overhovedet ikke på, hvor mange forældre et barn egentlig kan have.
Det vil jeg gerne have et helt konkret svar på.
Så synes jeg måske også, at Pernille Skipper har haft lukket ørerne lidt, da jeg holdt min tale, for der siger jeg jo faktisk helt tydeligt, at der er flere familiemønstre, som kan give børn en tryg og god opvækst.
Det synes jeg altså lige at fru Pernille Skipper må kvittere for.
Så til hele den der meget søgte snak om, at man gerne vil have, at det er en kvinde og en mand og en pige og en dreng: Jeg synes simpelt hen, det er helt hen i vejret at sige sådan noget der.
Jeg synes faktisk, fru Pernille Skipper skal svare på det spørgsmål, jeg stiller: Hvor mange forældre kan et barn egentlig have?
Pernille Skipper (EL), 2014-10-30:
Tak for det.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om Dansk Folkeparti er modstander af eneadoption.
For det er jo sådan i dag, at samlevende faktisk godt kan adoptere sammen og danne en familie.
Juridisk set er det bare så kun den ene forælder, der gør det.
Det betyder så, at der vil være børn – og det er der så i dag – der er i risiko for kun at have ret til at få deres ene forælder, selv om de lever i mange år med to, som er samlevende.
Er det kun ægtepar, der kan være ordentlige forældre?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2014-10-30:
Altså, til det første vil jeg lige sige, at det egentlig også var for at opklare, hvad det egentlig handlede om – jeg tror, jeg nu lidt mere forstår, hvad det handlede om.
Jeg kunne ikke lige se for mig, hvordan det var med hensyn til de der kriterier, men det var, fordi jeg tænkte på stedbarnsadoption, og jeg tror, at ordføreren tænkte på fremmedbarnsadoption.
Så vil jeg sige, at selvfølgelig er vi da åbne over for at drøfte de her ting.
Jeg synes jo altid, at når vi har at gøre med børn, må det være sådan, at vi tænker så bredt som muligt herinde i Folketinget, og at vi får tænkt alle perspektiver ind i det.
For jeg tror egentlig, det er sådan, vi varetager barnets tarv bedst.
Så jeg synes, vi skal bruge udvalgsarbejdet rigtig grundigt i forhold til det her.
Så spurgte ordføreren om Socialdemokratiets holdning i forhold til det med ankedelen.
Vi er selvfølgelig åbne over for at kigge på de elementer, som Venstre tager op i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Tina Nedergaard (V), 2014-10-30:
Ordføreren valgte at spørge mig om nogle ting, da ordføreren var oppe som ordfører – det havde været nemmere under korte bemærkninger til mig.
Men jeg skal bare lige hurtigt sige, at jeg tror faktisk, at vi er nået rigtig, rigtig langt, hvis det er sådan, at vi kan opnå enighed med regeringen og regeringspartierne og forhåbentlig jo et bredt flertal i Folketinget om, at man for at opnå den ret til at adoptere, som samlevende har, så opfylder samme betingelser, som man skal for at indtræde i ægteskab.
For for at et ægtepar kan adoptere, har de indgået et ægteskab, og det er der nogle betingelser for, bl.a. at man ikke må være gift med andre.
Det er jo lidt pudsigt, at det ikke gælder for samlevende, der adopterer – de må sådan set gerne være gift med nogle andre.
Vi behøver ikke drøfte det, for så ville jeg gerne have stået oppe på talerstolen, hvis jeg skal være ærlig.
Helt kort vil jeg gerne spørge om, om Socialdemokraterne vil være interesseret i at prøve at gå i dialog om at prøve at finde en ramme for det her, som også vil lette Adoptionsankenævnets mulighed for at kunne håndtere de opgaver, når de bliver forelagt.
Mai Mercado (KF), 2014-10-30:
Vi blev inviteret, og jeg mindes også, at vi faktisk et par gange sparkede døren til ministeriet ind, sådan af egen fri vilje, fordi vi kunne se, at der var nogle problemer med det her.
Jeg synes, det er rigtig fint; jeg vil rigtig gerne tage imod den fremstrakte hånd, og jeg vil egentlig også gerne kvittere over for ministeren for at lytte i dag og for at give det endnu en rundtur i udvalget.
Tak for det, minister.
Jeg ville egentlig have spurgt ministeren, om han ikke ville garantere, at der ikke kommer et eneste eksempel fra kommunerne på, at ældre bliver tvunget i rehabilitering, men nu skal teksten jo så bores ud, kan jeg forstå at ministeren har sagt, og det synes jeg jo er rigtig, rigtig dejligt.
Man kan måske lidt spøgende sige, at det tror jeg da nok at vi er nogle partier der sådan har forsøgt at gøre undervejs i den her proces frem mod fremsættelsen af det her lovforslag, men altså, nuvel, hvis vi får det boret ud i udvalgsbehandlingen, så er det også rigtig fint med mig.
Peter Laigaard (LA), 2014-10-30:
Jeg kan bare kvittere for, at ministeren alligevel også her gør sig de overvejelser.
Vi må så også se at finde en konkret formulering, så vi sikrer de ældre mennesker deres retssikkerhed, også de allersvageste, der måske ikke rigtig kan sige fra.
Karin Nødgaard (DF), 2014-10-30:
Jeg vil gerne lige slå fast, at jeg også håber, at fru Pernille Skipper lyttede til min tale, hvoraf det fremgik, at vi har fuld respekt for, at der er mange forskellige familiemønstre.
Men vi må også gerne ud fra vores ideologi sige, hvad vi mener er det optimale.
Og vi mener, at der faktisk er ved at opstå lidt af en glidebane.
Jeg prøvede faktisk at skitsere et scenarie også, som måske er tænkt, men alligevel om nogle år måske ikke er så tænkt endda.
Derfor siger jeg igen, at det er barnets tarv, vi skal tænke på, også når vi behandler det her forslag, og så er vi nødt til at forholde os til det her lovforslag, som det ligger nu.
Pernille Skipper (EL), 2014-10-30:
Jeg er meget enig i de ting, som ordføreren siger, både at Dansk Folkeparti har ret til at have deres egen holdning – jeg har så også lov til at spørge, hvad den indebærer, og så er vi lige vidt, kan man sige – og at det handler om barnets tarv.
Det er faktisk det, jeg prøver at rejse et spørgsmål om.
Er det virkelig barnets tarv, at man udelukker børn, der adopteres af to forældre, i realiteten har to forældre, fra også juridisk at have ret til to forældre, fordi de er samlevende, og fordi det kun er eneadoption, der er mulig i dag?
Jeg spørger, om Dansk Folkeparti ikke synes, det er problematisk, og om Dansk Folkepartis optimale ideologi indebærer, at det kun er ægtepar, der kan adoptere, og kun ægtepar, der kan være ordentlige forældre.
Jamen nu lever jeg ikke helt i den verden, som Dansk Folkeparti nogle gange lever i, hvor familier er far, mor og børn.
Altså, nogle gange er man i tvivl om, om der kan være mere end to børn, og at de også skal have hvert sit køn, for så opfylder man alle kasserne.
Der findes familier, hvor man som barn har to mødre, men også i praksis en far.
Der findes familier, hvor man som barn har pap, sted og alt muligt i både bedsteforældre- og forældreled.
Karin Nødgaard (DF), 2014-10-30:
Jeg vil sådan set meget kort stille et spørgsmål til fru Pernille Skipper.
Det handler om et citat, og jeg gentager: »... at barnet har ret til to forældre, som minimum endda.«
Hvor mange forældre kan et barn maksimalt have?
Pernille Skipper (EL), 2014-10-30:
Undskyld, nu gik det pludselig hurtigt her.
Som flere har nævnt heroppefra, er det ganske almindeligt i dag, at man ikke nødvendigvis er gift, selv om man stifter familie og opflasker børn i sunde og stabile omgivelser.
Det hænder også, at både gifte par og samlevende går fra hinanden og der kommer børn i klemme, desværre.
Så er der omvendt også masser af mennesker, som lever ganske fint og trygt og rart i både skilsmissefamilier og regnbuefamilier med sted- og papforældre og alt muligt andet dertil hørende, som kun gavner fællesskabet.
Sådan er virkeligheden, og derfor gør det her lovforslag efter Enhedslistens mening ikke så meget andet end at bringe lovgivningen i overensstemmelse med virkeligheden ved at sikre, at det ikke er ægteskabets status, men stabiliteten i familien, der er afgørende for muligheden for adoption.
Så vil lovgivningen på det her område falde i hak med andre dele af den familieretlige lovgivning, og jeg synes også, at en af de grundpræmisser, vi efterhånden taler om, når vi taler familieret og familielovgivning, først og fremmest er barnets tarv og hensynet til dette.
Man skal derigennem være sikker på, at der så vidt muligt er tale om en familie, der kan give kontinuitet i hverdagen og i livet.
Hvis jeg har tiden, vil jeg lige kort vende tilbage til, at det måske også er lidt for rigidt i nogle tilfælde.
Vigtigst af alt mener vi at det her lovforslag styrker barnets rettigheder.
Det afgørende er ikke for os, at samlevende par ligestilles med par, der har indgået ægteskab.
Det afgørende for os er, at børn af samlevende par har de samme rettigheder som børn af gifte forældre.
Det handler om, at barnet har ret til to forældre, som minimum endda.
Det er vigtigt, at samlevende ikke blot får muligheden for at adoptere sammen, men også bliver udelukket fra at være eneadoptanter.
Med andre ord: Er man to mennesker, der ønsker et barn sammen, skal det barn for fremtiden have de to forældre, og de skal have ret til begge forældre, uanset om kærligheden brister og man vælger at flytte fra hinanden senere hen.
Bevarer vi den nuværende lovgivning, vil der for et barn af samlevende for fremtiden være en risiko for at miste den ene af dets to forældre, hvis de går fra hinanden, og med det her lovforslag vil der altså være to forældre, og barnet vil have ret til dem begge to.
Derfor støtter Enhedslisten forslaget.
Vi har løst det langt hen ad vejen med aftalen om medmoderskab, men det er altså et kæmpe problem for de kvinder, hvis børn har stabile familieliv, og som vælger hjemmeinsemination af den ene eller anden grund.
De skal vente 2½ år på, at barnet får ret til at have begge sine mødre.
Det kan vi simpelt hen ikke være bekendt over for børnene, og derfor ser jeg også frem til, at vi på den ene eller anden måde får løst det problem.
Jeg tror sådan set, at det er noget, vi næsten alle sammen herinde ved er et problem ude i den virkelige verden.
Trine Mach (SF), 2014-10-30:
Jeg skal gøre det ganske kort.
SF kan selvsagt bakke op om det foreliggende lovforslag, da det er med til at gøre adoptionslovgivningen mere tidssvarende, så den flugter med vore dages familiemønstre, som både bygger på ægteskab og samlevende par uanset køn.
Dette lovforslag bakkes heldigvis også op i alle høringssvarene, og også – hvad der i denne sammenhæng er nok så væsentligt – af de organisationer, der varetager børnenes tarv, bl.a. Børns Vilkår og Børnerådet.
En lille vigtig ting, som myndighederne på adoptionsområdet også sidder og kigger på lige nu, er, om man kan ændre på de 2½ års samliv i de situationer, hvor et kvindeligt par – sådan står det formuleret i ministerens høringsnotat – skal have barn og være forældre sammen.
Altså, kan man ændre praksis i det tilfælde?
Det er noget, vi meget gerne vil diskutere videre i lovarbejdet.
Mie Bergmann (RV), 2014-10-30:
[Lydudfald]
... ændring af revisionsloven, så samlevende kan adoptere sammen.
Den gamle adoptionslov trådte i kraft i 1972, så det er tid til en opdatering.
Siden 1972 har udviklingen i familiemønstrene ændret sig, så med dette lovforslag indføres der mulighed for, at samlevende på lige fod med ægtefæller kan adoptere herunder adoptere den andens barn, altså stedbarnsadoption, og kravet er, at de samlevende skal adoptere sammen, så betingelserne opfyldes.
Jeg har noteret mig, at Børns Vilkår er tilfredse med lovforslaget, da det tager højde for de nutidige samlivsformer.
Det er over tid blevet almindeligt at bo sammen på ægteskabslignende vilkår.
I 1960'erne var det umuligt at leje en lejlighed uden at have en vielsesattest i hånden.
Sådan er det ikke i dag.
Tiderne skifter som bekendt, så Radikale Venstre støtter lovforslaget.
Karin Nødgaard (DF), 2014-10-30:
Altså, jeg skal ikke forholde mig til, hvorfor folk egentlig går fra hinanden.
Man må bare konstatere, at der er rigtig mange mennesker, der i dag bliver skilt – 46-47 pct. af danske ægteskaber går i opløsning, og det synes jeg jo i princippet er dybt tragisk.
Men når ordføreren spørger om det med glidebane, vil jeg sige, at jeg sådan set har skitseret det, og der vil jeg bare helt fredsommeligt sige, at for os er ægteskabet noget helt særligt, og derfor mener vi, at det er en institution, der skal have en særstatus, og at vi skal gøre alt for at bevare den.
Trine Mach (SF), 2014-10-30:
Men vil ordføreren ikke give mig ret i, at når man vanligvis anvender udtrykket glidebane, er det ofte et spørgsmål om kvantitet, altså at man pludselig ser rigtig, rigtig mange tilfælde af familier, der braser sammen eller noget andet.
Kan ordføreren igen prøve at uddybe, hvad ordet glidebane betyder i den her sammenhæng?
Man kan identificere et enkelt teoretisk eksempel, men tror ordføreren i ramme alvor, at stadig flere parforhold vil brase sammen til skade for barnet, alene fordi vi indfører den her ændring af adoptionsloven – eller hvad?
Karin Nødgaard (DF), 2014-10-30:
Nu kan jeg igen give det tænkte eksempel, at man er en kvinde og bor sammen med en mand i en kortere periode – for jeg synes egentlig ikke, at 2½ år er så lang tid.
Der sker så det, at hendes samlever eller kæreste adopterer barnet, og hvis de går fra hinanden, er den her person jo stadig væk barnets far.
Flytter hun så sammen med en ny, som måske kommer til at præge hele barnets opvækst, og som siger, at han gerne vil adoptere det barn, så er det faktisk ikke muligt.
Og endnu en sløjfe på det er, at hvad nu, hvis der lige pludselig dukker en biologisk far op, som siger, at han faktisk gerne vil have det her barn?
Der synes jeg, at det lige pludselig bliver på de vosknes præmisser og ikke på barnets præmisser.
Det kan godt være, at vi i dag siger, at det ikke er tænkeligt.
Jeg er bare bange for, at vi om nogle år vil stå i en situation, hvor vi har nogle af de scenarier, og det er jeg ikke indstillet på at bakke op i dag.
Trine Mach (SF), 2014-10-30:
Vil ordføreren ikke uddybe, hvad den der glidebane, ordføreren mener at kunne identificere, rent faktisk går ud på?
Karin Nødgaard (DF), 2014-10-30:
Jeg bryder mig slet ikke om det udtryk med ordentlige forældre, for der er jo næsten ikke andet, uanset hvilket familiemønster man har.
Vi er bare nødt til at forholde os til det her forslag, hvor det skitseres, at man lever som to mennesker, samlevende, og at man så åbenbart har fravalgt at blive gift, og at man så gerne vil adoptere den andens barn.
Igen mener jeg, det er barnets tarv, vi skal sætte højest, og det synes jeg ikke vi gør på den optimale måde i forhold til det her forslag, og derfor har vi den holdning, som vi så har ytret i dag – og jeg var ikke i tvivl om, at Enhedslisten ville have en anden holdning.
Dan Jørgensen (S), 2014-10-30:
Selv tak.
Blot lige den lille præcisering, at det jo ikke kun handler om, at det er en ret, der ikke er blevet benyttet særlig ofte.
Derfor kan den være, ikke ligegyldig, men jo i hvert fald måske knap så væsentlig.
Men som sagt: Lad os se nærmere på det.
René Christensen (DF), 2014-10-30:
Tak for det, og særlig tak til ministeren.
Som ministeren siger meget tydeligt, er det jo en del af aftalen, at fortrinsstillingen skal ophøre, men det, der har gjort, at jeg har reflekteret over det, er jo det, som vi så tit går og siger, og det tror jeg også jeg kan tage ministeren til indtægt for, nemlig, at vi gerne vil den her gode historie ude i landdistrikterne: Vi vil gerne, at der er nogle, der laver højkvalitetsprodukter. Vi vil gerne, at vi får flere økologiske afgrøder.
Netop frugtavlere er jo nogle af dem, som har nogle små arealer, og som måske har behov for at købe lidt ekstra til for at få mulighed for at udvide deres gård, sådan at de også kan leve af det.
Så jeg takker bare ministeren for, at selv om man har lavet en aftale, som er meget, meget tydelig, og det er jeg enig med ministeren i, kan vi jo også her i Folketinget vise, at vi er pragmatiske, og så må vi se, om vi kan finde hinanden på et senere tidspunkt.
Ellers står Dansk Folkeparti selvfølgelig inde for de aftaler, som vi har indgået.
Men tak for den fremstrakte hånd.