Sofie Carsten Nielsen (RV), 2016-01-26:
Tak for det.
Khaterah Parwani, som er en rigtig dygtig dansk debattør, som arbejder med antiradikalisering, citerede i går sin far på Facebook.
Han sad nemlig og så fjernsyn og talte lidt til det, mens regeringen redegjorde for sin politik i Europa-Parlamentet
– vi kender vist godt alle sammen det der med, at man lige sidder og taler til fjernsynet – og han sagde: »De lever i en parallelverden, inde på Christiansborg.
De her mennesker flygter fra krig og terror.
Sandheden er, at materielle ejendele er ubetydelige for de her mennesker.
Hvis nogen spurgte mig, som far, om jeg ville opgive alle dine mors guldsmykker, for at få min familie i sikkerhed, så ville jeg svare: »Jeg er villig til at opgive mit eget liv for at få min familie i sikkerhed, så fortæl mig hvad du vil have fra mig? Vil du have min hustrus smykker?
Vil du have min uerstattelige og dyrebare samling af historiske bøger, som jeg har rejst rundt i Afghanistan for at finde, fordi mit lands litteraturarv blev plyndret, brændt eller gemt under jorden?
Eller vil du have mine organer, som nok er mere værd end smykker på visse markeder?
De har simpelthen ikke erkendt, at verden udenfor lille Danmark kan være så barbarisk.
Tænk over det.
De tester flygtninges offervillighed, efter de har mistet deres land, deres nærmeste og alt hvad mennesket har kært.
De tillader sig simpelthen at teste i sådan en situation.
Det tester flygtninge på hvor meget de vil fred og sikkerhed.
Citat slut.
Da vi førstebehandlede lovforslaget her, citerede jeg Franklin Roosevelts ord om frygt: Det eneste, vi har at frygte, er frygten selv.
Det lovforslag, som vi behandler i dag, er ren frygt.
Det løser ikke nogen problemer.
Det forholder sig ikke til fremtiden, og det skal vi jo faktisk, hvis vi vil komme folk i møde.
Jeg forstår godt, at rigtig mange mennesker bliver bekymret for tiden, og det er jeg også selv.
Hvad skal det ende med?
Hvordan får vi styr på det?
Men svaret fra regeringen er symbolpolitik og et ræs mod bunden.
Det er da ren symbolpolitik.
Og ind imellem de mange symboler er der så en række komplet uforståelige såkaldte stramninger.
Man kan altså tage værdier fra flygtninge og ikke længere bare penge, men de må ikke arbejde for at bidrage til samfundet.
Det er da ikke bare et paradoks, men uforståeligt.
For at få permanent ophold tæller det ikke længere med at tage en uddannelse.
Uddannelse skal ikke tælle i et land, hvor vi har gjort det til en forudsætning for, at vi kan leve, næh, du skal hellere forblive ufaglært.
Det giver da ingen som helst mening i forhold til det, vi har brug for som samfund, og som vi alle sammen indpoder vores børn.
Flygtningebørn, der kommer hertil alene, men som kan bo hos en onkel, tvinges til at blive på asylcenteret de første 6 måneder, også selv om det koster mere, og også selv om Røde Kors anbefaler noget andet.
Det er gennemført meningsløst.
Så jeg må bare konstatere i dag, at et stort flertal i Folketinget er dikteret af Dansk Folkeparti, så respekt for jeres indflydelse på værdipolitikken, vil jeg sige til hr. Martin Henriksen, den er skredet helt over til jer.
Indimellem – og det kan godt være, at jeg har funderet over det her før – tænker jeg: Kan I nå at politikudvikle de næste skridt, inden jeres forslag overtages af andre partier? Men det ved jeg jo godt at I kan.
Det har I prøvet før, og det løser fortsat ikke nogen problemer.
For det kan vi kun ved at samarbejde, ikke ved at isolere os.
Radikale Venstre stemmer imod L 87 i dag.