Nikolaj Villumsen (EL), 2016-04-19:
Jeg vil starte med at takke hr. Naser Khader for at gøre det klart for salen, at det, der foregår lige nu, er en politisk proces.
Lige nu er det sådan, at PYD og andre sekulære grupper, ikke mindst grupperne fra de kurdiske selvstyreområder i den nordlige del af Syrien, er holdt ude af fredsforhandlingerne, fordi Tyrkiet har insisteret på det.
Det kan være, de kommer med senere hen, og det vil jo kræve, at der er nogle lande, der insisterer på det.
Der er ingen tvivl om, at amerikanerne faktisk ønsker, at de skal med, men man accepterer, at det er tyrkernes røde linje.
Spørgsmålet er så, om Danmark skal have en holdning til det.
Det er det, som vi foreslår at Danmark skal.
Vi foreslår, at Danmark skal tage aktivt stilling og prøve positivt at påvirke de skrøbelige fredsforhandlinger i Genève, i håb om at der kan findes en løsning på den blodige syriske borgerkrig.
Og det er dybt, dybt problematisk, at det indtil nu er lykkedes Tyrkiet og Saudi-Arabien at holde vigtige sekulære grupper ude af fredsforhandlingerne.
Det skyldes ikke mindst, at man frygter den situation, der er i nogle områder af Syrien.
Vi ser, at arabere, kurdere, kristne og turkmenere samler sig og har etableret et selvstyreområde i den nordlige og den nordøstlige del af Syrien.
Altså, man gør nogle ting, som er i fuldstændig diametral modsætning til det, som ISIL foretager sig, og til den undertrykkelse, den sekterisme, som ISIL står for i Syrien og Irak.
Et flertal i Folketinget har lige besluttet at give luftstøtte inde i Syrien, bl.a. til de syriske demokratiske militære styrker, og det, vi står her og diskuterer, er jo, om Danmark også bør arbejde for, at deres politiske organisationer får lov til at være en del af fredsprocessen.
Hvis der skal skabes en fredelig og stabil fremtid i Syrien, er det da ærlig talt afgørende, at de moderate og sekulære dele af oprøret får lov til at være en del af forhandlingerne.
Ikke alene vil det være kræfter, som vil tale for de samme værdier om kvindefrigørelse og respekt for minoriteter, som flertallet her i Folketinget ønsker.
Det vil også være repræsentanter for de største oprørsgrupper.
De her oprørsgrupper, som lige nu holdes ude af Tyrkiet, repræsenterer jo flere mænd og kvinder under våben i deres væbnede styrker, end nogen andre oprørsgrupper gør i Syrien.
De kontrollerer større områder i Syrien, end nogen andre grupper gør.
Det er da fuldstændig absurd at forestille sig, at man kan få en stabil og varig fred i Syrien, hvis de største oprørsgrupper holdes ude af fredsforhandlingerne.
Så er der nogle, der har fundet på den dårlige undskyldning for ikke at stemme for forslaget, at det slet ikke noget, som Folketinget bør beskæftige sig med; at det slet ikke er noget, der skal drøftes her i Folketingssalen; at det slet ikke er noget, vi bør bruge tiden på.
Jeg må ærlig talt sige, at jeg er fuldstændig uforstående over for, at tidligere udenrigsministre for Danmark kan bruge så dårlige argumenter, men jeg ville da ønske, at det slet ikke var noget, vi behøvede diskutere.
Jeg ville ønske, at vi havde en situation, hvor det var fuldstændig naturligt, at Danmark og Vesten selvfølgelig støttede, at sekulære dele af oprøret blev inkluderet i fredsforhandlingerne.
Men sådan forholder det sig bare ikke.
Realiteten er jo, at det her forslag er dybt, dybt politisk kontroversielt.
For vedtages det her forslag, går Danmark stik imod den tyrkiske regering, stik imod den regering, som man lige nu bøjer nakken over for for at undgå, at der kommer flygtninge til Europa.
Danmark, USA og EU har indtil nu bøjet sig for kravene fra den tyrkiske regering om at holde moderate oprørsgrupper ude af forhandlingerne, fordi kurderne er en større fjende for den tyrkiske regering end ISIL og Assad.
Hvorfor skræmmer det i Ankara?
Det gør det fordi, at hvis det også skete i Tyrkiet, ville der ske det samme, som skete ved valget i juni, og så ville Erdogan miste sit flertal.
Det er derfor, vi fra Enhedslistens side har ønsket at fremsætte det her forslag.
Det er derfor, vi er rigtig glade for, at Alternativet har bakket op om det, og det er derfor, vi selvfølgelig vil byde det rigtig, rigtig velkommen, hvis SF også stemmer for det.
Hvad er det så, regeringen helt konkret ville skulle gøre?
Det virker meget, meget svært for en del i salen i dag at forstå, hvordan man fører udenrigspolitik, så jeg vil bare sige det helt konkret: Hvis det her forslag vedtages, skal regeringen gøre det, der står, nemlig arbejde aktivt for, at de her sekulære grupper kommer med.
Det vil selvfølgelig foregå, ved at man henvender sig til FN's forhandler, og ved at den særlige udsending, vi har, og som arbejder med oprørsgrupperne i Syrien, men indtil nu ikke har villet røre de grupper, som Tyrkiet ikke kan lide, med en ildtang, begynder at arbejde med dem.
Det vil bl.a. betyde, at Danmark i forbindelse med vores samarbejde i koalitionen siger til USA, at selvfølgelig skal de her sekulære grupper da være en del af forhandlingerne.
Det er ikke særlig svært.
Selvfølgelig kan Danmark, både i koalitionsregi og bilateralt og i FN og i alle andre internationale forsamlinger, hvor det vil give mening, rejse det her spørgsmål.
Man kan samle en kreds af ligesindede lande og arbejde for det.
Der er da ingen tvivl om, at hvis Danmark begyndte at gøre det, ville det provokere Tyrkiet og Saudi-Arabien helt ekstremt, og det ved hr. Martin Lidegaard godt, og det ved hr. Holger K. Nielsen godt, og det ved vores udenrigsminister godt.
Det er derfor, der er nogle partier, der ikke ønsker at stemme for det.
Der er ingen tvivl om, at præsident Erdogan og kongen af Saudi-Arabien ville blive enormt stødte over det her.
Til gengæld er der så nogle demokratiske kræfter, som ønsker at se bort fra etniske og religiøse skel, som ønsker at samle sig i en kamp mod ISIL og Assad, og som ville blive rigtig, rigtig glade.
Der er ingen tvivl om, at de her to despotiske islamister ikke synes, det er godt, hvis sekulære demokrater får lov til at være en del af beslutningerne om en fremtid i Syrien, men jeg synes, vi skal arbejde for det.
Og jeg tror ikke, vi får en varig fred, hvis ikke vi gør det.
Så ja, det her forslag er dybt kontroversielt.
Det er ikke, fordi vi synes, det burde være det, og det er ikke, fordi det er underligt eller sært at diskutere.
Vi har i Udenrigspolitisk Nævn og i Folketingets forskellige udvalg og i Folketinget selvfølgelig løbende diskuteret processen i Syrien.
Vi har haft en holdning til, om Assad skulle være en del af fredsprocessen.
Vi har haft en holdning til, om Iran skulle være en del af fredsprocessen.
Og selvfølgelig kan vi også have en holdning til, om PYD og andre sekulære grupper skal være en del af fredsprocessen.
Altså, ærlig talt, kom med nogle bedre undskyldninger.
Det, som vi tager stilling til i dag, er, om vi vil gøre noget aktivt for at styrke fredsprocessen, så freden kan blive varig, så den kan blive holdbar, og så nogle sekulære grupper kan blive inddraget.
Og ærlig talt: Det burde vi ikke stå og diskutere her i Folketingssalen i dag.
Det burde være banalt, det burde være logisk.
Det er det desværre ikke, men jeg håber, det en dag kan blive officiel dansk udenrigspolitik.