runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Christian Lund (S), 2007-10-03:
Det er sådan set i orden.
Jeg vil gøre sundhedsministeren opmærksom på, at Region Midtjylland i den konkrete sag - nu prøver jeg gøre det generelt - virkelig har givet udtryk for, at den pågældende læge er en, man ønsker at beholde.
Det er derfor, jeg vil bede ministeren om at sige, at det så ikke kan være rigtigt, at vi på grund af noget papirarbejde smider den pågældende ud.
Jeg har lige et spørgsmål mere, for jeg har jo ikke stor forstand på sundhedsvæsenet, jeg har aldrig været ordfører på det område, men hvis der nu er en læge, der udskriver en lægeerklæring til et menneske, der for nylig har født et barn, og siger, at dette menneske er sygt, mener sundhedsministeren så, at det skal tages alvorligt, således at så længe den pågældende virkelig er syg efter en fødsel, så kan vedkommende ikke udvises?
Er sundhedsministeren enig i, at lægeerklæringer skal tages alvorligt?
Det er jeg ikke uenig med sundhedsministeren i, men det var egentlig heller ikke det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte om, hvorvidt en lægeerklæring udskrevet af en dansk læge er noget, vi tager alvorligt, og om det vil betyde, at vi, hvis en person har født og har fået en lægeerklæring om, at pågældende er syg, så vil sige, at dette nok ikke lige er det rette tidspunkt at udvise hende.
Det var egentlig det, jeg spurgte ministeren om, og det mener jeg da i hvert fald må være under sundhedsministerens ressort.
Jeg kan godt acceptere, hvis sundhedsministeren siger, at det næste spørgsmål ikke er hans område, men jeg stiller det alligevel: Hvis nu en læge, som er inden for sundhedsministerens område, har fået en eller anden straf, og man så finder ud af, at den muligvis er givet forkert, og den pågældende læge så får lov til at få straffen prøvet i landsretten, ville sundhedsministeren så synes, at det er en god idé, at den læge, som skal have prøvet sin sag i landsretten, er til stede, når sagen prøves, eller synes sundhedsministeren, at det er en fantastisk god idé, at den pågældende så er blevet smidt ud af landet, inden sagen skal prøves?
Og det var en læge, jeg spurgte om, det er ikke et generelt spørgsmål.
Det er kun et spørgsmål til sundhedsministeren, om, hvad sundhedsministeren mener, når det drejer sig om læger.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Det er selvfølgelig meget venligt og charmerende og alt muligt, men hr. Jens Christian Lund ved udmærket godt, at der bag alle disse sådan mere principielle betragtninger gemmer sig én bestemt, konkret personsag, som hr. Jens Christian Lund har engageret sig meget i, og det har jeg stor respekt for.
Men hr. Jens Christian Lund ved også, at det ikke er min ressort, og at jeg jo derfor ikke kan gå dybere ind i det her.
Jeg har det principielle synspunkt, at Danmark skal være et åbent samfund, vi skal udvikle verdens bedste sundhedsvæsen, og det skal vi selvfølgelig først og fremmest gøre selv ved, som regeringen også har gjort, at øge optaget til sygeplejerskeskolerne, til de lægefaglige fakulteter, til SOSU-assistentskolerne; vi skal have et godt samarbejde med den arbejdskraft, vi har, så vi bruger deres hænder effektivt.
Men i en periode skal vi også trække på udenlandsk arbejdskraft, og der skal vi sørge for at være åbne, i den forstand at det skal være smidigt, hurtigt og effektivt, når man skal have sin arbejdstilladelse, men vi skal samtidig værne om kvaliteten i det danske sundhedsvæsen, og derfor skal man selvfølgelig kun have tilladelse til at arbejde autoriseret, hvis man de facto har de kvalifikationer, vi kræver til de forskellige stillinger.
Vi har en aftale med kommunerne om, at man skal øge udbudsgraden fra 20 til 25 pct.
Det er i øvrigt et ganske udmærket eksempel på det, jeg talte om før, altså en bedre dialog med kommunerne.
Før vi havde den aftale, havde vi jo et regelsæt om udfordringsret og alle mulige andre ting, som skulle fremme en bestemt måde at håndtere det her samspil mellem det offentlige og det private på.
Nu har vi så aftalt med kommunerne, at det bliver de fri for.
Vi har lavet lovgivningen om, så der er mindre detailstyring.
Til gengæld har vi så en politisk aftale med kommunerne under et om, at man skal spørge til prisen, og det skal man gøre i et større omfang, sådan at vi i år 2010 når frem til en udbudsgrad på 25 pct., hvilket jo overhovedet ikke er det samme, som at der er 25 pct. af opgaverne, der havner privat, men som er et udtryk for, at man spørger til prisen og der er mulighed for også at give egne bud, så opgaven kan blive hos en selv.
Det er jo et meget godt eksempel.
Når fru Line Barfod spørger til, om vi vil fjerne det frie valg og på den måde gøre det enkelte ældre menneske fuldstændig afhængig af det offentlige system, kan jeg sige, at det vil vi ikke.
Vi ønsker systemer, der er indrettet af hensyn til borgerne, og derfor skal ældre mennesker, der har levet et helt langt liv og taget ansvar for deres egen situation, også selv have lov til at bestemme, hvem der står på den anden side af døren, når hjemmehjælperen ringer på.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-10-03:
Jeg vil godt spørge ministeren om baggrunden for, at der stort set ikke er sket nogen forbedringer på kræftområdet, når man ser på overlevelsen, inden for de sidste 5 år.
Jeg tænker her på 1-års-overlevelsen.
Ifølge overlæge Jens Overgaard fra Århus Universitetshospital skyldes den manglende effekt, at ventetiden tager de forbedringer, der er sket, i forhold til flere behandlinger, sådan at det til sidst går i nul.
Det synes jeg naturligvis er dybt problematisk, når man har hørt, hvad ministeren har tilkendegivet og lovet borgerne i det her samfund i forbindelse med den meget alvorlige sygdom.
Spørgsmålet er også, hvad baggrunden er for, at regeringen først nu efter snart 6 års regeringstid vælger, at kræft skal behandles akut.
Man har haft den viden fra sin Sundhedsstyrelse og kunne derfor have taget det her skridt på et meget tidligere tidspunkt.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-10-03:
Hvis man kigger på det materiale, der er udsendt fra Sundhedsstyrelsen, nøgletal for kræft fra oktober 2007, så kan man se, at 84 pct. overlevede blærehalskirtelkræft i 2000.
Det er 85 pct. i 2007.
Tallene for livmoderkræft er 90 pct. i både 2000 og 2007.
Hvis vi ser på livmoderhalskræft, kan vi se, det var 85 pct. i 2000 og 84 pct. i 2007.
Det er altså en række tal, der viser, at det er status quo eller meget begrænsede forbedringer eller forringelser.
Det er det, som Sundhedsstyrelsens selv har meldt, og det er også det, som jeg er helt sikker på overlæge Jens Overgaard har taget til indtægt, da han har meldt ud, at der ikke er sket nogen forbedringer på grund af ventetiden.
Man skal jo huske på, at ventetiden for de planlagte kræftoperationer ifølge Kræftens Bekæmpelse er 76 dage.
For de øvrige kirurgiske operationer er ventetiden 59 dage.
Det er jo en skævvridning på det her område i en sådan grad, at Kræftens Bekæmpelse helt sikkert har ret i, at det er derfor, der dør en om dagen på ventelisten.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Jeg er meget imponeret over den her nyvundne interesse for området.
Nu har regeringen siddet i 6 år og oplevet et Socialdemokrati, der ikke på noget tidspunkt har foreslået, at der skulle afsættes så meget som en bøjet femøre på sundhedsområdet, som ikke har haft noget engagement i sagen, og som i øvrigt nu også står med fejlagtige tal.
Jeg tror, at danske kræftpatienter er fuldstændig ligeglade med sådan en talkrig.
Men for en god ordens skyld er det altså sådan, at hvis man ser på 1-års-overlevelsen, vil man se, at der var en udvikling fra 1993 til 2000 på 0,2 procentpoint - 0,2 procentpoint fra 1993 til 2000.
I perioden fra 2001 til 2005 har der været en stigning i 1-års-overlevelsen på 3 procentpoint.
0,2 på 7 år, 3 fra 2001 til 2005.
Men det er jo for lavt at debattere på den her måde.
hellere prøve at koncentrere os om, hvordan vi forbedrer kvaliteten.
Det er baggrunden for, at regeringen med nogen tøvende opbakning fra Socialdemokratiet - må jeg sige - kastede sig ud i en reform, hvor vi nedlagde amterne.
For det kan jo ikke nytte noget, at man i en årrække f.eks. har opereret for visse kræftformer på 60 adresser i Danmark, når den faglige anbefaling f.eks. har været 5.
Det er jo noget af det, vi har strammet op på.
Jens Peter Vernersen (S), 2007-10-03:
Jeg går da ud fra, at uanset om vi har regioner eller amter, er det sundhedsministeren, der har haft hovedansvaret for den udvikling, vi har set.
Sundhedsministeren har jo da mindst én gang om året haft møde med regionerne, hvor man har forhandlet økonomi.
Derudover har der været en række andre møder.
Hvis ikke sundhedsministeren har været tilfreds med udviklingen i disse år, var det jo der, man skulle have løst det problem.
Det synes jeg er en forsømmelse.
Jeg vil bare sige, at de tal, som ministeren kaldte talkrig, er de tal, jeg har fra ministeriet selv, og hvis vi skal diskutere, hvem der dyrker mest talgymnastik, må jeg sige, at jeg da tror, ministeren lever fuldt op til det, han kritiserede mig for.
Jeg forstår, at ministeren synes, det er underligt, at jeg først nu er begyndt at investere og bruge tid i sundhedsvæsenet.
Det hænger jo sammen med, at jeg blev sundhedsordfører i januar måned.
Før den tid var jeg fødevareordfører, og der var det andre ting, der skulle på dagsordenen.
Lad mig så sige om den der bøjede femøre, som ministeren vælger at kalde det her - jeg synes, udtrykket er meget underligt: Det er altså sådan, at man må have en forventning om, at regeringen på et sådant område ikke ønsker en politisk diskussion om økonomien her, men selv sætter sig igennem og siger, der er brug for så og så meget på kræftområdet.
Det synes jeg regeringen har hovedansvaret for.
Lad mig så lige sige til sidst: De der pakker, som man har indført i Vejle, burde man jo have indført alle steder, da man fik Kræftplan II.
Det er jo også en forsømmelse, at det ikke er sket, og det er jo det, der er årsagen til, at man har disse interne ventetider, som er helt uacceptable, og som er oppe på over 100 dage.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Jeg synes, at hr. Jens Peter Vernersen med afsæt i den her nyvundne interesse måske skulle tage kontakt til Vibeke Storm Rasmussen eller Bent Hansen eller andre.
Nu er det sådan, at partier består og personer forgår, så man skal jo bedømme Socialdemokratiets indsats og ikke kun hr. Jens Peter Vernersens indsats.
For indtil regeringen tog ansvaret for at lave en kommunalreform, var det altså entydigt sådan, at amterne drev sundhedsvæsenet, og Sundhedsstyrelsens opgave var at komme med nogle faglige anbefalinger, som man ikke havde muskler til at sætte igennem.
Det er sådan set det, vi har siddet og set på, og det er det, der er baggrunden for, at jeg foreslog, at vi lavede en sundhedsreform, at vi lukkede amterne.
Socialdemokratiet kunne ikke lide tanken om, at vi lukkede amterne.
Vi foreslog: Vi lukker amterne, og vi giver Sundhedsstyrelsen den power, der betyder, at hvis nogle faglige anbefalinger siddes overhørig, kan man sætte det igennem, hvad man ikke kunne før.
For regeringen og Dansk Folkeparti, som har båret kræftplan II, er tanken om diagnostiske pakker ikke nogen ny tanke; det er sådan set baggrunden for, at vi i Kræftplan II satte penge af og sagde til de gamle amter: Kære venner, se på, hvordan man gør i bl.a. Vejle; det kan lade sig gøre, her er der nogle penge; I får endda nogle penge for at lave noget, der er en god idé.
Sådan er det.
En bøjet femøre var det, der faldt mig ind.
Men der har aldrig været foreslået så meget som en krone.
Nu kan jeg forstå, man så udvikler en ny oppositionsstrategi, der går ud på, at oppositionen aldrig nogen sinde skal tage nogen initiativer.
Det er da tankevækkende.
Line Barfod (EL), 2007-10-03:
Jeg kan så sige til ministeren, at Enhedslisten kommer med masser af initiativer og ideer.
Hvis ministeren har glemt nogen af dem, skal vi gerne genfremsætte dem; så kan vi komme til at diskutere dem igen.
Jeg citerer: »Udgangspunktet for hele kvalitetsreformen er, at bedre kvalitet skal komme nedefra.
Folketing og regering kan og skal ikke bestemme alting.
Mennesker er forskellige.
Vi skal tage udgangspunkt i det enkelte menneskes ønsker og behov, og vi skal give medarbejderne ude på plejehjemmene og i børnehaverne frihed til at finde de løsninger, som passer bedst til de lokale forhold.« Det lyder jo vældig smukt.
Nu er det som regel en væsentlig forudsætning for, at man faktisk kan træffe nogle valg, at man også har nogle penge at gøre godt med, så man kan vælge mellem noget forskelligt.
Der kan jeg så se i 2015-planen, at regeringen ikke mener, at der skal komme flere penge.
Det kan også være en forudsætning, at der er nogle medarbejdere.
Der kan jeg så også se i 2015-planen, at det er en forudsætning for regeringen, at der ikke kommer flere medarbejdere.
Jeg vil så høre om det her med frihed: Betyder det, at regeringen nu lægger op til at ophæve en række af de lovkrav, der er til kommunerne?
Betyder det, at det nu bliver lovligt for en kommune at lade være med at lave minuttyranni i ældreplejen, lade være med at visitere, at man har 5 minutter til nedre toilette, 4 minutter til øvre toilette, 3 minutter til at give tøj på osv.?
Kan kommunen faktisk få lov til at tilrettelægge arbejdet, så det er de ansatte og de ældre, der selv bestemmer, og at de ældre dermed kan få ret til selv at bestemme, hvornår de vil sove, kan få ret til selv at bestemme, hvornår de vil spise, kan få ret til selv at bestemme, hvad tøj de vil have på osv., som Enhedslisten gentagne gange har foreslået burde være det bærende for vores ældrepleje?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Nu er der altså ikke noget lovkrav om, at der skal være minuttyranni.
Der er mange steder i de præmisser, der lægges til grund for spørgsmålet, hvor man kunne have lyst til at tage fat.
Jeg vil godt alligevel gå positivt ind i det: Ja, det betyder, at vi skal i gang med en proces, hvor vi skal se, om der er regler, der kan afvikles.
Det gør det.
Det tror jeg ikke skyldes onde folketingsmedlemmer; det skyldes nok mange forskellige ting.
Vi er i hvert fald nu kommet til et stadie, hvor vi synes at det giver rigtig god mening, hvis man i en proces med kommunerne og de ansatte på de tunge ressortområder, der fylder noget på kommunalområdet, altså uddannelse, det sociale, mit eget område m.v., kan se på, om ikke man ligesom kan bakke tilbage på noget detailstyring ved at sætte noget andet i stedet.
Det er sådan set hovedtanken i kvalitetsreformen, at det selvfølgelig må være sådan, at Folketinget kerer sig om og interesserer sig for, hvad der kendetegner den danske ældreomsorg, hvad der kendetegner den danske folkeskole, hvad der kendetegner de servicetilbud, der gives i vores daginstitutioner, vores børns opvækstvilkår.
Men det kan godt være, at der er nogle punkter, hvor vi har gjort os for kloge på, hvordan det så i detaljen skal styres.
Det er sådan set også af samme grund, at regeringen er noget bekymret over det udspil, der er kommet bl.a. fra Socialdemokratiet, hvor man forsøger at cementere altings tilstand ved at lave nogle meget detaljerede såkaldte velfærdsrettigheder, og hvor man siger, at det skal gælde fuldstændig ensartet i Lemvig og på Lolland og i Hørsholm.
Det er ikke den vej, vi vil gå.
Vi synes sådan set hellere, at vi vil gå en dialogvej, og det tages der skridt til med kvalitetsreformen.
Line Barfod (EL), 2007-10-03:
Nu tror jeg, at mange af de elever og uddannelsessøgende, der demonstrerede i går, ville være vældig glade for at få en velfærdsrettighed om et maks. på klassekvotienterne, så de kunne være sikre på ikke at skulle sidde flere i klasselokalet, end der faktisk fysisk var plads til.
Velfærdsrettigheder kan være mange ting.
Det, jeg gerne ville have svar på, var ikke bare pæne ord om regelforenkling.
Alle regeringer har de sidste mange, mange år snakket om regelforenkling.
Det, jeg gerne ville høre, er: Er nogle af de krav, der ligger til kommunerne om, at de f.eks. skal udmåle minutterne i ældreplejen, for at de kan have det som et marked og købe og sælge og få private ind, noget af det, man vil ophæve, så de ældre kan få retten til at bestemme i deres eget liv sammen med de ansatte?
Er det noget af det, som regeringen planlægger at ophæve?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Nu er der jo et åbent samråd i Sundhedsudvalget senere i eftermiddag, hvor interesserede så kan følge med, for der skal vi diskutere det der med personaleflugten, som jeg må sige at jeg på baggrund af meget tørre tal har meget, meget svært ved at få øje på.
Jeg tror såmænd heller ikke, at læger og sygeplejersker oplever regeringen som en trussel.
Altså, hvis vi tager de der 1.200-1.300 flere læger, der er ansat i det offentlige sundhedsvæsen, og de 1.200-1.300 flere sygeplejersker, der er ansat i det offentlige sundhedsvæsen siden 2001, føler de formentlig ikke, at de er truet på deres brød af, at der er kommet den her regering - snarere tværtimod.
Jeg må bare konstatere, at Socialdemokratiet foreslår, at man skal spare 1 mia. kr. ved at lade være med at indføre en rettighed, som i sin nuværende form dækker langt flere mennesker, end den nye regel kommer til, og som i dag altså koster på den gode side af en halv milliard, altså set fra ham, der betalers side.
Der skal vel være sammenhæng.
Jeg forstår, at man skal være økonomisk ansvarlig, at det er en ny linje, og så skal der vel være en sammenhæng her.
Og der må jeg bare konstatere, at Socialdemokratiet aldrig kan komme hjem med den milliard, medmindre man totalt afskaffer det frie sygehusvalg.
Det vil regeringen ikke af de grunde, jeg har givet før.
Charlotte Fischer (RV), 2007-10-03:
Vi bliver i samme spor, for også jeg vil gerne spørge ministeren om behandlingsgarantien, som jo trådte i kraft her i mandags.
Jeg spørger, fordi jeg håber, at vi kan komme ind i et mere konstruktivt spor, for jeg er ikke ude i noget specielt privatideologisk korstog mod privathospitaler.
Vi har hos os i De Radikale det synspunkt, at vi skal have et sundhedsvæsen, der hviler på en kerne af offentlige sygehuse.
Der må gerne være et privat supplement, men det er sådan set vores udgangspunkt, og det er også det, ministeren hævder er hans, når han bliver spurgt.
Det er heller ikke, fordi vi ønsker at være mørkemænd eller noget som helst andet, men vi synes, at den her behandlingsgaranti jo er blevet søsat på, hvad man godt kan kalde et skrøbeligt grundlag, for udgangspunktet er jo på den ene side, at den her behandlingsgaranti fra regeringens side blev søsat som et valgløfte i en lidt ophedet valgkamp, og at man på den anden side ikke har lavet nogen analyser for at prøve at se på, hvad konsekvenserne egentlig kunne være af en sådan behandlingsgaranti på 1 måned.
Det skal jo ses i forhold til, at vi lige nu har en skrigende mangel på arbejdskraft.
Vi mangler mere end 1.000 speciallæger, og vi mangler mere end 1.500 sygeplejersker.
Det skal så holdes op imod, at vi jo som folketingsmedlemmer, der ikke er klogere end som så, kan lytte til nogle af landets klogeste hoveder, som advarer skarpt imod den her behandlingsgaranti.
Jeg kan jo bl.a. nævne professor Kjeld Møller Pedersen, som regeringen jo selv har benyttet sig af i mange sammenhænge.
Jes Søgaard, som er professor ved Dansk Sygehus Institut, har sagt, at han mener, det går ud over de svage patienter, og den tidligere direktør for Sundhedsstyrelsen, Jens Kristian Gøtrik, har så sagt, at det her sker på helt urimelige konkurrencevilkår mellem private og offentlige sygehuse.
Det, jeg så gerne vil spørge ministeren om, er: Når man nu på den ene side har søsat den her ny behandlingsgaranti i en situation med meget stor mangel på arbejdskraft, hvor man ikke har analyseret konsekvenserne, og der på den anden side samtidig er de her meget ildevarslende, kritiske synspunkter, kunne det så ikke tale for, at regeringen fulgte den her behandlingsgaranti meget tæt og interesserede sig for, hvad konsekvenserne ville blive?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2007-10-03:
Vi følger hele området og hele udviklingen i sundhedsvæsenet tæt.
Det gør vi, og vi er på forkant med det, uanset hvad kloge hoveder i øvrigt måtte sige.
Selvfølgelig er vi det.
Vi har fulgt det tæt, og det er derfor, vi ved, at der er 120.000 patienter, der har haft glæde af den regel, og som er blevet opereret hurtigere, end de ellers ville være blevet.
Det er derfor, vi ved, at vi er blevet fri for det, vi oplevede, før jeg selv blev minister, hvor folk jo blev presset ud af arbejdsmarkedet, fordi de gik og ventede meget længe på at få nogle i virkeligheden ret banale operationer, en ny hofte f.eks.
Det ville vi ikke se på, for der var en tiltagende social ulighed, hvor kun de meget, meget velstillede kunne komme hurtigt til på private hospitaler.
Så alt det her ved vi, fordi vi har fulgt det.
Derfor ved vi også, at det ikke er rigtigt, som det er blevet påstået af en tidligere spørger, at der er social slagside i anvendelsen af det frie valg.
Det anvendes helt bredt.
Vi ved også, at det heller ikke kan godtgøres, at der er cream skimming, altså at de private redder sig nogle penge for billig hjælp.
Der er mange ting, vi ved, og vi vil selvfølgelig fortsat følge med i det.
Hvad de kloge hoveder angår, kan jeg jo bare stilfærdigt konstatere, at mange af de kloge hoveder også var stærkt bekymrede i 2002, og de er nu stærkt bekymrede igen med fuldstændig det samme sæt argumenter, som gjaldt i 2002.
For regeringen var det ikke en pludselig indskydelse
det lå ligesom i spørgsmålet, at det var noget, vi havde fundet på i valgkampens hede - nej, det var et velovervejet valgløfte, som vi gav.
Regeringen blev genvalgt, og derfor lever vi selvfølgelig op til valgløfterne.
Charlotte Fischer (RV), 2007-10-03:
Hvis ministeren hævder, at det sådan set er det samme nu, som det var tidligere, tror jeg i hvert fald, at der ikke vil være ret mange i det her land, der vil være enige med ham.
Der er jo ingen, der er imod kortere ventetider.
Hvorfor skulle en politiker stille sig op og være imod kortere ventetider?
Det er da godt nok ikke noget, der er stemmer i.
Det er ikke, fordi jeg tror, at stemmerne vil vælte ind, fordi jeg gør mig til talsmand for kortere ventetider.
Der må sådan set være en grund, når nogen taler imod kortere ventetider.
Så er det, fordi man faktisk har en alvorlig faglig bekymring, og det er også derfor, jeg ganske alvorligt synes, at der er grund til at stige ned fra den der lidt hidsige ideologiske debat, der er om det her, og tage de bekymringer, der er, alvorligt.
Vi står i en speciel situation, og hvis man ikke anerkender, at personaleproblemet, som jeg ser det, er det allerstørste problem i det danske sundhedsvæsen lige nu - det skal holdes op imod, at vi så får den der korte ventetidsfrist, der vil speede aktiviteten endnu mere op, og det kan gå ud over de svageste patienter - så ved jeg simpelt hen ikke, hvad det er, regeringen er ude i.
Så må det være, fordi regeringen simpelt hen ikke mener, at arbejdskraftproblemet er særlig alvorligt, som det er nu.