Villy Søvndal (SF), 2013-05-21:
Enhedslisten og Sara Olsvigs forslag til folketingsbeslutning om anerkendelse af en palæstinensisk stat er i det store og hele en genfremsættelse af deres beslutningsforslag nr. B 30 fra 2012.
Det samme vil jeg gøre med B 52, og jeg skal i det følgende begrunde denne opfordring.
Jeg vil gerne først understrege, at regeringen deler målsætningen om en palæstinensisk stat.
Vi har oven i købet specifikt formuleret i regeringsgrundlaget, at vi i et tæt samarbejde med de øvrige EU-lande vil arbejde for en anerkendelse, så regeringens Palæstinapolitik er klar: Et frit og selvstændigt Palæstina skal blive resultatet af en forhandlet tostatsløsning med Israel, og dette Palæstina skal være et fuldt anerkendt og ligeværdigt medlem af FN og alle andre internationale organisationer.
Kun en tostatsløsning kan sikre, at Israel på lang sigt kan leve i tryghed med sikre grænser og i fred med sine naboer.
Der er brug for en forbedring af de urimelige rammer for palæstinensernes hverdag.
Og helt særligt er der brug for et fuldt stop for de ulovlige og provokerende israelske bosættelser, som underminerer muligheden for en tostatsløsning.
Derfor har regeringen målrettet arbejdet for, at EU strammer op på forvaltningen af EU og Israels associeringsaftale, så bosættelserne ikke i praksis fejlagtigt omfattes af disse gunstige bestemmelser.
Derfor indførte regeringen sidste år en frivillig mærkningsordning for fødevarer fra bosættelserne, et initiativ, som har inspireret til, at der nu arbejdes på fælles EU-retningslinjer på dette område.
Det er også bydende nødvendigt med et totalt ophør af affyring af raketter fra det Hamaskontrollerede Gaza mod Israel og dets indbyggere.
Derfor bakker regeringen op om de forsoningsbestræbelser, som ikke mindst Egypten arbejder for at fremme, mellem de palæstinensiske fraktioner.
Det internationale samfund er stærkt engageret i at formå israelerne og palæstinenserne til at gå i direkte og resultatorienterede fredsforhandlinger.
Det er den løsning, som det internationale samfund bakker op om, og som præsident Abbas og hans regering i Ramallah ønsker.
Desværre har parternes engagement ikke været stort de seneste år.
Med præsident Obamas besøg i marts i Israel og Palæstina og udenrigsminister Kerrys opfølgende bestræbelser på at føre parterne sammen i nye fredsforhandlinger er der nu igen en mulighed.
Regeringen støtter helt op om det fornyede amerikanske engagement, ligesom EU gør det.
Statsopbygningen er en forudsætning for tilvejebringelsen af en levedygtig stat.
EU vil også være parat til at bidrage konkret, når en fredsaftale foreligger og en række praktiske arrangementer skal gennemføres.
F.eks. vil en aftale om en grænse helt utvivlsomt føre til landebytte.
Det betyder, at bl.a. veje, elforsyning og andre områder må omlægges.
Her og på andre områder som gennemførelse af en løsning af flygtningespørgsmålet, der jo omfatter omkring 4 ½ millioner palæstinensere, kan EU bidrage økonomisk og praktisk.
Ved FN's Generalforsamling blev resolutionen om Palæstinas nye status som ikkemedlem-observatørstat med overvældende flertal vedtaget den 29. november sidste år.
Danmark var blandt de første EU-lande, der offentliggjorde sin jastemme forud for afstemningen.
Og jeg noterer med tilfredshed, at et flertal af EU-landene besluttede at stemme for.
For regeringen var og er den danske jastemme en naturlig fortsættelse af dens støtte til en tostatsløsning og den palæstinensiske statsopbygning.
Regeringen og EU har samtidig sendt det klare budskab til det palæstinensiske selvstyre, at det må bruge Palæstinas nye status i FN konstruktivt.
Også præsident Abbas og hans regering må undgå at tage skridt, som vil lede parterne længere væk fra en forhandlet tostatsløsning.
Regeringen har ikke med beslutningen om at stemme for resolutionen i FN's Generalforsamling anerkendt Palæstina, men vi vil fortsat i et tæt samarbejde med de øvrige EU-lande arbejde aktivt for at skabe de rette politiske forhold for en anerkendelse af staten Palæstina.
Israel får ikke sikkerhed uden en aftale, og palæstinenserne får ikke en levedygtig stat uden en aftale.
Desuden forventer regeringen som bekendt til efteråret at fremsætte et lovforslag om, at Palæstinas mission i København skal nyde samme immunitet og samme privilegier, som gælder for de diplomatiske repræsentationer.
Modellen vil betyde, at der i løbet af 2013 forhåbentlig vil være overensstemmelse mellem de nordiske lande om behandlingen af Palæstinas missioner.
Det hilser jeg meget velkomment, også i lyset af at alle fem lande stemte ja til en opgradering af Palæstinas status i FN den 29. november 2012.
Jeg vil også i den forbindelse nævne, at når Danmark senere i år sender en ny chef for repræsentationskontoret til Ramallah, bliver det en ambassadør.
Det har vi ikke gjort tidligere.
Der er i Folketinget bred tilslutning til målet om en forhandlet tostatsløsning.
Der er også bred enighed om, hvordan en dansk regering bør forholde sig til de centrale elementer i den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Regeringen vil på den baggrund og i overensstemmelse med regeringsgrundlaget i tæt samarbejde med de øvrige EU-lande arbejde aktivt for at skabe de rette politiske forhold for en anerkendelse af staten Palæstina.
Når de foreligger, vil regeringen som tidligere oplyst i Det Udenrigspolitiske Nævn og i overensstemmelse med grundlovens § 19 rådføre sig med Nævnet.
Det er den korrekte og sædvanlige procedure for beslutning om dansk anerkendelse af selvstændige stater.
Jeg skal derfor på regeringens vegne opfordre til, at nærværende beslutningsforslag afvises.