Lone Dybkjær (RV), 2008-04-02:
Jeg havde ikke tænkt mig at sige noget som helst om kvoter, og vi har heller ingen forslag om det, men det er jo altså interessant, at så snart ordet kvoter bliver sagt, er det altså nærmest, som man har sagt det værste fyord, eller hvad jeg nu skal sige, i debatten.
Der er en fuldstændig blokering.
Hvis man kigger på, hvad der er sket i Norge, er der sket det, at virksomhederne er blevet opmærksomme på, at der hos kvinderne ligger et udviklingspotentiale, som de skal gøre noget ved af hensyn til dem selv.
Så enkelt er det.
Derfor er det ikke nogen håbløse kvinder, der kommer ind i bestyrelser eller i ledende stillinger.
Det er nogle veluddannede kvinder.
Det, der er kernen, er, at mænd har været tilbøjelige til at se mænd og ikke se kvinder, og det er det, der er ændret på.
Men som sagt, har vi ikke kvoter på vores program, men jeg er bare lidt forundret over den debat, som kvoter hele tiden udløser, og også at man kan blive ved at sige det samme sludder hele tiden.
Nå, så vil jeg ellers sige, at det selvfølgelig er fint med de her ligestillingsredegørelser hvert år, for man kan sige, at på den måde kommer ligestilling jo i hvert fald på dagsordenen en gang om året, og det ville den jo ellers ikke have gjort.
På den anden side er der altså også en smule frustration i det, fordi det er og bliver sådan nogle meget stykkevis og delte debatter, og derfor vil jeg egentlig opfordre ministeren til med Folketingspartiernes ligestillingsordførere at prøve at finde ud af, om vi kan finde en anden form på det, sådan at vi får lidt større udviklingsperspektiv i det, vi gør.
Det bliver sådan lidt vold mig her og lidt handlede kvinder mig der og indvandrerkvinder hist og pist og sådan noget.
Jeg synes, det ville være rart, hvis vi kunne få et lidt større perspektiv i vores debatter, også fordi ligestilling er et langt, sejt træk.
Når jeg siger, at det er det, er det, fordi jeg har gjort mig den ulejlighed lige at kigge de sidste års ligestillingsdebatter igennem.
Jeg er dog ikke gået helt tilbage til min allertidligste tid i Folketinget, vil jeg sige.
Siden da er der da forhåbentlig sket lidt.
Men jeg synes, at det bekræfter - ikke bare fra min side, men generelt at det er sådan lidt stykkevis og delt.
Vi er jo enige med regeringen i, at der ikke er ligestilling.
Jeg vil ikke sige, at det er det eneste sted, vi er enige, men det vil jeg dog lade regeringen, at den ikke lader som om, der er ligestilling.
Vi er så ikke enige om midlerne.
Vi tror, der skal sådan lidt flere midler til end det, regeringen har på programmet, og jeg vil prøve at nævne nogle.
Vi tror, at det er meget vigtigt, at man får lavet et uafhængigt videncenter.
Vi synes, det er ærgerligt, at det var noget regeringen fjernede, altså den her regering, da regeringen kom til i 2001.
Jeg synes også, man kan diskutere, om vi faktisk overholder EU-lovgivningen på det her område, men lad det være, om det er overholdelse af den lov eller ej.
Det er simpelt hen bare nødvendigt, at vi systematisk får samlet noget mere viden op end det, vi gør i dag.
Det ville være noget af det, som vi, hvis vi havde magt som agt, bestemt ville sætte på dagsordenen.
Det andet, jeg vil nævne, er, at vi også synes, det er surt at Ligebehandlingsnævnet, det nye, der kommer nu, ikke får initiativret.
Det er ikke ministerens område, men vi kan jo ikke bare nøjes med at behandle det, der direkte ligger under ministeren.
Vi må også tage det, der ligger under andre ministerier, og vi synes, det er rigtig surt, at man ikke får selvstændigt initiativ.
Beskæftigelsesministeren henviser til Institut for Menneskerettigheder, men vi har jo netop fået et svar, hvor Institut for Menneskerettigheder siger, at de ikke har nogen direkte lovhjemmeladgang til at beskæftige sig med det her.
De har selvfølgelig det, der ligger i, at det er menneskerettigheder, men de har det ikke direkte, og derfor synes jeg, at man enten må give Ligebehandlingsnævnet den initiativret, eller også må vi give Institut for Menneskerettigheder nogle større muligheder.
Det vil vi i hvert fald også godt drøfte på et eller andet tidspunkt, og det synes vi måske også ministeren kan have en interesse i.
Så har vi også vores sædvanlige uenighed om den øremærkede barselorlov til mænd, og det skal jeg så ikke tvære mere i.
Det kører sit eget selvstændige løb.
Vi synes også, at der skal gøres mere på forskningsområdet.
Det er nødvendigt, at der kommer noget mere på kønsforskningsområdet.
Indimellem snakker vi jo simpelt hen i tåger, fordi vi ikke har nok viden, og vi kan jo ikke tage udgangspunkt i det, der var dengang, ministeren selv var rødstrømpe
- ministeren hører til dem, der har været det, det gør jeg, havde jeg nær sagt, desværre ikke - men det er selvfølgelig ikke de samme problemstillinger som dengang.
Det gør jo altså også, at vi ikke kan blive ved at køre på de opfattelser, der var dengang, og jeg tror, det er nødvendigt med noget mere systematisk forskning på det her område.
Vi mener også, at man bliver nødt til at have nogle lønstatistikker, der vil noget, og som kan bruges til noget.
Man kunne måske her forestille sig en lønkommission - jeg skal vende lidt tilbage til det - som kunne tage fat på det her på en anden måde, end vi hidtil har gjort.
Ligestillingsudvalget i Folketinget er et kapitel for sig selv.
Integrationsministeren har jo skrevet det mest, ja, næsten perfide - det ord må man vel godt bruge? - indlæg i Kristeligt Dagblad om, at formanden for Det Politisk-Økonomiske Udvalg, hr. Frank Aaen, prøver at puste liv i det udvalg ved hjælp af ligestilling, fordi han ellers ikke har noget at lave.
Jeg håber virkelig ikke, at det er repræsentativt for regeringen, for det er jo at nedgøre ligestillingsspørgsmålene på en måde, som er helt utrolig.
Jeg er sådan set ikke i tvivl om, at det ønsker integrationsministeren, men jeg håber sandelig ikke, det dækker regeringen som helhed, og i hvert fald ikke, at det også dækker ligestillingsministeren.
Altså, det er virkelig interessant, hvor perfid man indimellem kan være over for sådan et spørgsmål som ligestilling.
Men jeg har sagt det med lønstatistikker og en lønkommission, så det skal jeg sådan set ikke gøre mere ved.
Så har jeg tre punkter, som jeg også meget gerne vil gå ind i en dialog med ministeren om.
Nu var der en, der sagde, at ministeren allerede havde sagt, at hun var positiv over for at kigge på noget med pensionsordningerne, og det har jeg så ikke hørt, men nu vil jeg gerne komme med mit bidrag til, hvad jeg synes det ville være godt at få kigget på.
Vi ved jo selvfølgelig klart, at med de barselorlovsordninger, vi har i dag, tager kvinderne mere end mændene, i hvert fald i et livsforløb, og i hvert fald, hvis man skal følge et af regeringsmedlemmerne, der har sagt, at nu skal vi alle sammen til at føde flere børn, og så bliver det jo helt katastrofalt, men selv uden det er der altså meget store lønforskelle, når vi når hen i den senere del af vores livsalder. Jeg må også sige, at vi jo i stor enighed gennemførte - det var i 2006, vi gjorde det, og alle partier i Folketinget var enige om det - at man skulle ændre på pensionsforholdene, sådan at ægtefællepensionerne blev anderledes, end de var før.
Det var jo sådan, at kapitalpensionerne skulle deles, mens f.eks. tjenestemandspensionerne ikke skulle deles.
Hvis det er hende, der har en kapitalpension i dag, så skal hun altså ikke dele den med manden i tilfælde af en skilsmisse.
Jeg synes, vi skal kigge på pensionsordningerne generelt.
Det er klart, at pensionssituationen selvfølgelig ikke er uafhængig af, hvad man i øvrigt bringer med sig, og det er klart, at hos dem, der har haft hus og har fået stor friværdi, kan en del af pensionen jo så sandelig ligge dér.
Men jeg vil meget opfordre ministeren til, om vi ikke kunne danne os et bedre overblik på det her område.
Jeg er virkelig bekymret, ikke så meget for ministeren og mig selv, men for andre, der kan komme i den her situation, at de pludselig står noget afskallede, hvis de bliver skilt i en relativt sen alder.
Og jeg synes, vi skulle prøve at kigge på: Hvor meget kan vi fiske ud af det eksisterende system, og hvor meget er vi nødt til at undersøge?
Et andet punkt, jeg godt ville tage op, er spørgsmålet om undervisning af de kommende generationer, og det ligger så i begyndelsen af livsfasen, kan man sige.
Jeg mener simpelt hen ikke, at vi aner, hvad vi snakker om, når vi går ind og diskuterer kønsroller og kønsrollemønstre, og hvad vi skal gøre, når det drejer sig om vuggestuebørnene, børnehavebørnene eller skolebørnene.
Så jeg vil meget opfordre ministeren til en dialog også om det her.
Så har ministeren jo - og det skal ministeren sådan set ikke have utak for; måske lidt for opstillingsformen, som gør det lidt uoverskueligt medtaget en lang række oplysninger om, hvad de enkelte ministerier gør, og det synes jeg er fint.
Hvad er det, vi egentlig gerne ser i den offentlige sektor, der vedrører ministerierne?
Formanden er meget striks med tiden.