Lone Dybkjær (RV), 2010-05-27:
Men jeg vil gerne komme med nogle kommentarer til de enkelte punkter, også i lyset af de bemærkninger, der har været fra ordførerne og måske navnlig fra ministerens side.
Jeg synes altså, vi herinde ændrer ret mange ting, som vi lige har ændret, og jeg synes også, at regeringen på visse punkter fører an i den sammenhæng.
Så hvis man skulle anlægge det kriterium, ville også regeringen få noget mindre at lave.
Jeg synes ikke, argumentet er særlig godt.
Netop med al den kontakt, der er med andre lande, synes jeg, at det her med, om navne er hankøn eller hunkøn, altså bliver lidt meningsløst at høre på, og derfor synes jeg bare, man skal få lov til at kalde sig det, man nu engang har lyst til at kalde sig.
Hvor slemt kan det være?
Med hensyn til det andet om id-kortet mener ministeren jo, det er nok med passet.
Men det er det sådan set ikke, for det, der er afgørende, hvis man står i lufthaven, er identitetskortet.
Der har vi selvfølgelig lyttet til, hvad de transkønnede selv siger, nemlig at det vil lette deres muligheder betragteligt, hvis de kunne få lov til at have det der identitetskort.
Og igen må man spørge: Hvor slemt kan det være?
Hvad er det, der kan ske, ved at man letter tilværelsen for nogle mennesker?
Det synes jeg da også kan være et formål med vores virksomhed herinde.
Så er der spørgsmålet om det juridiske kønsskifte, herunder navnlig personnummeret.
Der sagde jeg på et tidligere tidspunkt, at jeg sådan set havde været modstander af det tidligere, fordi jeg mente, at det var meget vigtigt i forbindelse med f.eks. nogle af de ting, som ministeren nævnte, altså indkaldelse til forsvaret, i forbindelse med mammografi eller andre interessante ting.
Og der er det jo sådan, at CPR allerede i dag håndterer oplysninger angående kønsbestemte indkaldelser uden nødvendigvis at bruge den synlige kønsmarkør.
Det kan vi jo så kigge nærmere på under udvalgsarbejdet, men jeg synes dog, at også det er et vigtigt argument, hvis vi vil lette tilværelsen for nogle mennesker.
Det er da klart, at det kan være meget rart for os andre, hvis vi kigger på et eller andet personnummer, at vide, om det er en han eller en hun, men hvor meget betyder det i virkeligheden i det daglige, og bør vi i virkeligheden faktisk ikke være mere beskyttet, end vi er i dag, i forbindelse med personnummeret?
Det er jo en temmelig omfattende registrering, der sker med det personnummer, og altså også registrering af ens køn.
Der er jo ikke nogen af os herinde, der mener, der ikke skal være tale om et grundigt forløb, det er sådan set overhovedet ikke det, vi er inde på.
Det, vi er inde på, er måden, det gøres på, og med nogle af de skæbner, der er, og nogle af de beretninger, der er fra mennesker, der har været i forbindelse med Sexologisk Klinik, synes jeg nok, man kan sige, at der er rum for forbedring.
Det må da også være ministerens holdning, at det må være en meget ligeværdig måde, man håndterer det på.
Med ligeværdig mener jeg ligeværdig over for det menneske, der trods alt ønsker at gennemgå en kønsskifteoperation.
Det er jo ikke noget, man sådan bare lige farer til.
Derfor synes jeg, at der skal være et grundigt forløb, og det er der ingen af os der er uenige i, men jeg synes også, der skal være en ligeværdig samtale.
Til syvende og sidst er det jo det menneske selv, der må afgøre, om vedkommende vil gennemgå den ret barske operation, når det kommer til stykket.
Med det, jeg kender til ministeren, vil jeg sige, at jeg gerne så, at ministeren frigjorde sig en anelse fra ministeriet i det her og måske gik lidt mere ind i det selv og prøvede at leve sig lidt mere ind i, hvad det her betyder, for jeg tror, at vi som samfund er meget formynderiske over for folk, der ikke er mere eller mindre som os selv, og jeg tror, at vi bør være mere åbne over for, at der findes, om jeg så må sige, mere end to køn; der findes en lang række mennesker, som ikke bare lige falder ind i vores traditionelle han/hun-normer.
Selvfølgelig er der sket en udvikling på området, for det er faktisk sådan, at man kan stå her og være kvinde, det kunne man ikke for et vist antal år tilbage.
Kvinder kan også tage en uddannelse, og det kunne de heller ikke for en række år tilbage.
Kvinder kan være mødre og fortsætte med deres arbejde, og det kunne de heller ikke tidligere.
Så der er sket en vis udvikling i vores opfattelse af »han« og »hun«, og nu gælder det om at brede det ud, sådan at vi accepterer, at mennesker identificerer sig på anden måde end kun ved »han« og »hun«.