Kristian Jensen (V), 2008-02-28:
Det Radikale Venstre har foreslået at suspendere skattelettelserne for 2009, og det overrasker mig egentlig meget, at det er Det Radikale Venstre, som stiller forslaget om at gennemføre en reel skattestigning i forhold til de vedtagne regler.
For både før og under og efter valget sidste efterår har Det Radikale Venstre sådan forsøgt at markere sig som et parti, der gerne ser lavere skat på arbejde, og det må da være sådan en særlig form for radikal logik, der tilskriver, at vejen til lavere skat på arbejde går gennem et forslag om højere skat på arbejde.
For skattestoppet er fortsat udgangspunktet for regeringens skattepolitik.
I over 6 år har skattestoppet været med til at give tryghed til familierne og til den enkelte virksomhed.
Med skattestoppet ved borgerne og virksomhederne, hvad de kan regne med, og det giver stabilitet.
Regeringen kan derfor ikke anbefale, at skattestoppet tilsidesættes og skattelettelserne for 2009 suspenderes.
I forhold til allerede vedtagne regler ønsker man jo helt konkret at nedsætte beskæftigelsesfradraget - nedsætte det maksimale beskæftigelsesfradrag, man kan opnå - at mindske personfradraget og nedsætte grænsen for, hvornår der skal betales mellemskat.
Regeringen er imod alle de foreslåede skattestramninger.
Det er direkte i modstrid med skattestoppet.
Selv om jeg godt ved, at der også er noget omlægning af statistik i tallene, er det jo lidt paradoksalt, at forslaget om at stramme skatten på arbejde kommer
lige præcis samme dag, som Danmarks Statistik offentliggør en ny rekordlav opgørelse over ledigheden i Danmark.
Derfor har vi ikke brug for at stramme arbejdsudbuddet, vi har brug for at øge arbejdsudbuddet.
Forslagsstillerne ønsker at stramme beskatningen med over 5 mia. kr. til næste år.
Hvad vil det så betyde for den enkelte borger og for dansk økonomi?
Forslaget om lavere beskæftigelsesfradrag vil mindske gevinsten ved at være i beskæftigelse i stedet for at være på overførselsindkomst, og det mindsker antallet af mennesker, der udbyder deres arbejdskraft aktivt.
Forslaget om, at der skal betales mellemskat ved en væsentlig lavere indkomst, mindsker motivationen til at yde en ekstra indsats på arbejdsmarkedet for en stor del af befolkningen, som allerede er i arbejde.
Igen: Arbejdsudbuddet mindskes.
Forslaget om lavere personfradrag vil især gå ud over personer med forholdsvis beskedne indkomster.
Så for mig at se har forslagsstillerne hverken forståelse for, at 2009-skattelettelserne skal ses i sammenhæng med hele aftalen om lavere skat på arbejde, eller hvilke tiltag der kan være med til at lette presset på arbejdsmarkedet i den aktuelle økonomiske situation.
Jeg kan således ikke se den økonomiske ansvarlighed i forslaget.
Aftalen om lavere skat på arbejde bestod af flere elementer, og 2009-skattelettelserne kan ikke tages ud af den sammenhæng.
Efter de tidligere regler skulle arbejdsmarkedsbidraget sættes ned på grund af overskuddet i Arbejdsmarkedsfonden.
De tidligere regler indebar ligeledes, at arbejdsmarkedsbidraget igen kunne begynde at hæves, hvis ledigheden skulle stige.
Det er ikke nogen smart mekanisme, og regeringen ønskede derfor at omprioritere den skattenedsættelse, sådan at den i højere grad var målrettet til at styrke arbejdsudbuddet.
Den målrettede omprioritering sker gennem flere elementer i skattesystemet.
Den andel af befolkningen, som får under 1000 kr. om måneden ud af at være i beskæftigelse frem for at være på overførselsindkomst, er på den måde reduceret fra 3,2 pct. i 2007 til under 3 pct. i 2009.
Forhøjelsen af beskæftigelsesfradraget sænker den laveste marginalskat med 0,6 procentpoint, mens forhøjelsen af mellemskattegrænsen betyder, at over en halv million mennesker får sænket deres marginalskat med effektivt 5,5 procentpoint.
Incitamentet, belønningen, motivationen for at komme i arbejde og til at yde en ekstra indsats, hvis man allerede er i arbejde, bliver dermed forbedret med regeringens skatteændringer.
Og forhøjelsen af personfradraget og ændringerne i overførselsindkomsterne er især til fordel for dem med lave indkomster og er med til at sikre den sociale profil af skatteændringerne.
Den samlede, varige provenuvirkning af aftalen er neutral og mindsker ikke råderummet hverken for fremtidig velfærd eller for fremtidige strukturforbedrende skattelettelser.
Skattelettelserne er faktisk med til at understøtte regeringens målsætning om, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Og aftalen om lavere skat på arbejde fra 2007 fortsætter således den klare linje fra skattelettelserne i 2004.
Den linje er så yderligere her efter valget blevet fortsat med regeringens nedsættelse af Skattekommissionen.
Det fremgår ganske klart af kommissoriet, at Skattekommissionens forslag skal afspejle en reduktion af skatten på arbejdsindkomst.
Det skal have en miljømæssig profil, og det skal være fordelingsmæssigt afbalanceret.
Med lavere skat på arbejde overholdes skattestoppet, og provenuet fra de højere energiafgifter og bortfaldet af nedsættelse af arbejdsmarkedsbidraget bliver ført tilbage til borgerne.
Derfor er rammerne for skattestoppet kendte, og det giver en fleksibilitet og stabilitet på én og samme gang.
Vi har også tænkt på miljøet i forbindelse med den aftale om lavere skat på arbejde, som er blevet gennemført.
Som led i aftalen blev der introduceret energi-, CO2- og svovlafgifter for at fastholde den realværdi, afgifterne har.
Det er et skridt på vejen til mindre udledning af drivhusgasser og understøtter dermed de målsætninger, der er fastlagt i klima- og energistrategien.
De gode takter fra skatteaftalen fulgtes op i sidste uge med den indgåede energiaftale mellem regeringen og en lang række partier, herunder Det Radikale Venstre.
Der slås det fast, at CO2-afgiften uden for det, der hedder det kvoteomfattede område, skal forhøjes markant, og der skal indføres ny afgift på udledning af NOx'er.
Afgiftssystemet er dermed med til at sikre en fortsat bedre økonomi, og for at overholde den økonomiske side af skattestoppet, ja, så føres pengene tilbage.
Hvad er bundlinjen i forslaget?
Og det kan måske for nogen lyde besnærende, at vi som politikere skal sidde og fintune dansk økonomi med skatteindgreb, der snart peger i den ene retning og snart peger i den anden retning.
Men jeg tror ikke, at forslagsstillernes skattestramning vil være god for dansk økonomi.
Forslaget om skatteforhøjelser vil rigtignok reducere efterspørgslen i dansk økonomi, hvilket isoleret set vil være med til at dæmpe presset på arbejdsmarkedet.
Men den foreslåede stramning vil også mindske tilskyndelsen til at komme i beskæftigelse og mindske incitamentet til at yde en ekstra indsats på arbejdsmarkedet, og dermed vil et lavere arbejdsudbud sætte det danske arbejdsmarked under endnu større pres.
Skatteforhøjelser, der mindsker arbejdsudbuddet, er ikke velegnede til at mindske en eventuel risiko for overophedning.
Med lavere skat på arbejde er de strukturelle rammer for dansk økonomi blevet forbedret.
Det er til fordel nu og i fremtiden, og Det Radikale Venstres forslag vil omvendt forværre de strukturelle rammer for dansk økonomi.
Det har vi ikke brug for hverken nu eller i fremtiden, og regeringen kan derfor på den baggrund afvise forslaget om skattestramninger.