runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Adelsteen (DF), 2010-03-16:
Forslaget går ud på, at Procesbevillingsnævnet kan begrænse en tilladelse til appel til Højesteret til den del af en sag, der har principiel karakter, eller for straffesager, hvor der foreligger særlige grunde i øvrigt i forhold til den pågældende del af sagen.
Ønsket om at ændre loven kommer efter domstolsreformen i 2007, hvor Højesterets rolle er begrænset til behandling af principielle sager og i straffesager, hvor der er særlige grunde.
I bemærkningerne til forslaget er der da også en række eksempler på, at både byret og landsret har været enige om f.eks. erstatningsbeløb og skyldsspørgsmål, men hvor anken til Højesteret giver mulighed for, at også disse ting tages op igen.
Det vil stadig være muligt, at sagsomkostningsspørgsmål kan prøves ved Højesteret, idet de fastsættes samlet for hele sagen, og Højesteret har også stadig mulighed for selv at inddrage andre spørgsmål i ankesagen, selv om Procesbevillingsnævnet har begrænset en tilladelse til anke.
Dansk Folkeparti kan støtte forslaget.
I bemærkningerne til forslaget kan man i skematisk form læse, at der ikke er nogen positive eller negative økonomiske og administrative konsekvenser, og samtidig kan man læse, at begrænsningen forventes at blive anvendt i forholdsvis få tilfælde, og der sad jeg da og undrede mig lidt over, hvorfor man har fremsat forslaget, for jeg går ud fra, at det er en eller anden god ting ved det.
Vi har ikke noget imod det i hvert tilfælde.
Kim Andersen (V), 2010-03-16:
Det tror jeg kunne blive en rigtig spændende og interessant teoretisk diskussion.
Spørgeren har givetvis teoretisk set ret, men på den anden side må vi vel erkende, at der er noget, der forekommer mere etisk end andet.
Altså, det her spørgsmål kunne jeg da godt kategorisere sådan i forhold til f.eks. en given skatteprocents fremskrivning eller noget tilsvarende.
Men under alle omstændigheder er det jo sådan, at folketingsmedlemmer alene er bundet af deres overbevisning, og det har vi alle sammen skrevet under på, da vi blev medlemmer af Folketinget.
René Christensen (DF), 2010-03-16:
Nu bliver det så en helt anden diskussion.
Jeg er fuldstændig enig i, at et par, hvor det er samme køn, sagtens kan give et barn masser af kærlighed og alt det, som ordføreren også selv sagde heroppefra.
Det er jeg ikke i tvivl om at der er nogle der vil kunne gøre.
Der findes jo også dårlige familier, hvor der er en mor og en far, som ikke magter at passe deres børn ordentligt, og hvor det ville være langt bedre med en anden familieform.
Det er ikke det, vi diskuterer.
Når man laver en adoption, vælger man for barnet og siger til dette barn: Vi har nu valgt, at du skal komme til en familie, hvor der enten ikke er en mand eller ikke er en kvinde.
Jeg tror, at ordføreren vil give mig ret i, at der er forskel på mænd og kvinder.
Der er forskel på mænd og kvinder.
Der er forskel på, hvad mænd og kvinder giver et barn af positive ting, og så siger vi bare, at hvis man virkelig skal tage et barn fra et andet sted til en ny familie, så skal det da være en familie, der er så optimal og kan give det barn det maksimale, altså både hvad en mand kan give, og hvad en kvinde kan give.
Mogens Jensen (S), 2010-03-16:
Når man så tæller opfyldelsesgraden af alle kriterierne sammen, viser det sig, at det homoseksuelle par rent faktisk er dem, der boner mest ud på skalaen; det er dem, der har de bedste vilkår – økonomisk, socialt, uddannelsesmæssigt – at tage imod det pågældende barn på.
Mener ordføreren så, at man skal vælge nogen længere nede på listen – altså en af de familier, der har dårligere kvaliteter og har færre points i forhold til at kunne tage sig af barnet – bare fordi det så er et heteroseksuelt par?
René Christensen (DF), 2010-03-16:
Det var da sjovt, for nu spurgte ordføreren mig jo, om jeg kendte nogen undersøgelser, der viste, at homoseksuelle par skulle være ringere forældre, og der sagde jeg: Nej, det kender jeg ikke til.
Men jeg tror heller ikke, der er nogen, der kender til nogen undersøgelse, der siger, at man har svært ved at skaffe adoptivforældre i Danmark, der er egnede.
Det er børnene, der er problemet.
Så man kan ikke sige, at det her gør, at der nu vil komme flere børn fra fattigdom til Danmark og få en god opvækst.
Det gør det ikke.
Det her gør det, at der er nogle homoseksuelle par, som får lov til at adoptere et barn, fordi de ønsker det.
Vi siger bare: Jamen vi vil gerne varetage barnets tarv.
Hvad mener vi, er bedst for barnet?
Vi mener som udgangspunkt, det er bedst for barnet at have en mulighed for at have en far og en mor.
Og det er fuldstændig korrekt, som det blev nævnt i det tidligere spørgsmål, at der er masser af familier, der lever anderledes.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-03-16:
Det drejer sig bare om en enkelt ting, som ordføreren nævnte, nemlig at det her handlede om, at homoseksuelle skulle have ret til børn osv.
Der vil jeg bare stille et simpelt spørgsmål: Kan vi ikke blive enige om, at det her forslag handler om, at man har ret til at blive vurderet som adoptionsforældre?
Det er det, forslaget handler om.
René Christensen (DF), 2010-03-16:
Jeg håber ikke, det kommer bag på nogen, men hvis man lever som et homoseksuelt par, kan det med at få børn jo ikke lade sig gøre.
Det kan jo ikke lade sig gøre at få børn på den ganske almindelige måde, som det kan, når der er tale om en mand og en kvinde.
Derfor kommer det her så til at handle om at få en ret til at blive vurderet, med henblik på om man så kan få et barn på en anden måde, for det jo ikke kan lade sig gøre ad naturens vej.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-03-16:
Nu har jeg godt hørt ordførerens og Dansk Folkepartis forsvar for ægteskabet, men tro mig, det kan lade sig gøre ved den naturlige metode, som ordføreren kalder det, med en mand og en kvinde, for man kan jo sådan set bare få barnet med en, som ikke er en del af parforholdet, hvis det endelig er – det sker jo i stort omfang.
Men når ordføreren ikke vil give mig ret i det, jeg spurgte om før, vil det så sige, at heteroseksuelle par, mand og kvinde, som ønsker at adoptere, har en ret til børn?
Det ligger der jo implicit i det, ordføreren siger.
Gør de det kun for deres egen skyld og ikke for barnets skyld?
Det må jeg gå ud fra at ordføreren mener.
Jeg synes, at man taler familieidealer i stedet for at forholde sig til indholdet i forslaget, som handler om, om man skal have ret til at blive vurderet.
Der er ingen, der har ret til børn – i hvert fald ikke ifølge Liberal Alliances overbevisning.
René Christensen (DF), 2010-03-16:
Jeg skal starte med at sige, at jeg ikke kommer ret tit i Sundhedsudvalget, men hvad angår et homoseksuelt par, der består af to mænd, vil jeg godt se dem, der kan blive insemineret og få et barn i sådan et forhold.
Med hensyn til det andet vil jeg sige, at jeg ser det her som et udtryk for, at man lever i et parforhold, og det skal man have lov til – det er der ikke nogen, der vil bestride; som menneske må man leve, som man vil – men nogle gange må man også sige, at man er i den situation, man er i, og så må man også leve sit liv ud fra de vilkår, man nu har.
Og hvis man har valgt – valgt er måske et forkert udtryk at bruge, og det er der nok nogle der vil skyde mig i skoene – den situation, man nu er i, og lever i et homoseksuelt parforhold, så er det med børn utrolig svært, det kan ikke lade sig gøre, og det burde ikke kunne lade sig gøre.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-16:
Jeg vil gerne spørge ordføreren, om hun vil gå aktivt ind med sin kollega, udenrigsministeren, om det at få den parlamentariske forsamling inddraget til et møde, der skal holdes i København.
Nu ville det jo være rart, hvis der ligesom kom et positivt resultat af det møde i modsætning til visse andre møder, der er holdt her i Danmark for nylig.
Mogens Jensen (S), 2010-03-16:
Jeg vil godt spørge Dansk Folkepartis ordfører, om ordføreren er klar over, hvor mange børn der lever med enten kun en mor eller en far i Danmark, noget, som altså ikke lever op til Dansk Folkepartis prisværdige ideal om kernefamilien og det at have to forældre.
Men det er altså en virkelighed for utrolig mange børn, og jeg kunne da godt tænke mig at spørge, hvad ordføreren så har tænkt sig at gøre ved den situation, hvis barnet har ret til en far og mor i sin opvækst.
Det, jeg egentlig vil spørge om, er, om ordføreren er bekendt med nogen som helst form for undersøgelse, der viser, at et barn, der vokser op med et forældrepar af forskelligt køn, får en dårligere opvækst end et barn, der vokser op med et forældrepar af samme køn.
Søren Krarup (DF), 2010-03-16:
Ja, hvad er til Emils bedste?
Det er jo fuldstændig rigtigt, at Emil har en onkel, der hedder onkel Søren, og hvis onkel Søren kun var onkel Søren, var det helt rimeligt, at han adopterede Emil.
Men onkel Søren har altså valgt at leve i et registreret partnerskab, og dermed strider det imod muligheden for adoption.
Der er det jo så spørgsmålet, om onkel Søren i virkeligheden ikke bruger Emil som en slags pressionsmiddel i en agitationssag til fremme af ligestilling af registreret partnerskab og ægteskab.
Så jeg har meget sympati for Emil, og jeg synes, at hans onkel Søren skulle tage sig godt af ham, men jeg synes måske også, at han skulle være varsom med at drive propaganda for en sag, der egentlig ikke har med Emil at gøre.
Mogens Jensen (S), 2010-03-16:
Derfor forekommer det jo mærkeligt, at man ikke som det par, man har været og er for Emil, så præcis kan overtage de adoptionsrettigheder, som om det var et hvilket som helst andet par i Danmark.
Det er jo det, der er det mærkelige, og som jeg tror at mange mennesker ikke kan forstå, og derfor må jeg sige, at jeg synes, at Dansk Folkepartis spørgsmål svarer på sig selv.
Det skal selvfølgelig være muligt, at de to kan adoptere Emil.
Søren Krarup (DF), 2010-03-16:
[Lydudfald]
… bliver ved med at sige, at jeg ikke er ordfører, men jeg er interesseret i sagen, også fordi jeg er interesseret i at forsvare ægteskabet imod de angreb, der i øjeblikket rettes mod det.
Jeg vil sige, at når sagen her virkelig har en alvorlig pointe, er det jo for det første, fordi der er tale om beslægtede – en nevø – og for det andet, fordi det er en dreng.
Jeg vil indrømme, at man godt kunne sige, der burde være mulighed for det.
Jeg synes afgjort, at det skal fastholdes, at man ikke kan adoptere børn i et registreret partnerskab, men jeg synes, at det er fuldstændig rigtigt, at der måske burde være en mulighed for at udskille reglen her i en mindre regel, som gjorde det muligt, når der er tale om decideret slægtskab og af samme køn – altså en onkel Søren og Emil.
Men, altså, jeg vil ikke acceptere, og det er jo også det, der ligger i brevet, at Emil skal bruges som agitation imod det, der er en indlysende ting i et vestligt, kristent samfund, nemlig ægteskabet som den samlivsform, der betrygger familien.
Mogens Jensen (S), 2010-03-16:
Det var også det, som jeg henviste til i mit ordførerindlæg at den undersøgelse, som er gennemført i Sverige, rent faktisk viser.
Uanset om Emils historie handler om, at det er Emils onkel, der adopterer Emil, eller det havde været den bedste ven til moren, som moren havde tiltro til kunne varetage Emils fremtid, så bør det selvfølgelig være muligt, at et sådant par kan adoptere, uanset om de lever sammen og er personer af samme køn.
René Christensen (DF), 2010-03-16:
Det er jo ret interessant, for jeg synes, at der er meget, meget stor forskel.
I alle andre sager taler vi om barnets tarv.
Hvad er barnets tarv?
Der er ingen tvivl om, at hvis man som barn er knyttet til et menneske, har man ikke noget forhold til denne persons seksuelle observans.
Det er barnet fuldstændig ligeglad med, barnet er knyttet til den person.
Og det er jo tilfældet i Emils sag, som ordføreren selv bragte op.
Det kan man jo ikke sige, hvis man bliver accepteret som adoptivforældre og dermed kan få et barn udefra.
Så er der jo ikke den her tilknytning til den ene eller den anden i det her parforhold, og så kan man jo ikke sidestille de to sager.
Så jeg vil godt spørge ordføreren, om ordføreren kunne være tilfreds med, at lovgivningen blev ændret, så det kun drejede sig om, at homoseksuelle par kunne adoptere i de tilfælde, hvor der var personlige relationer, for det vil vi da meget gerne stille et ændringsforslag om.
Mogens Jensen (S), 2010-03-16:
Jeg synes sagtens, at de to sager kan sammenlignes, for det her handler om, hvorvidt et par af samme køn kan give et barn en kærlig og tryg opvækst – det kan de efter min opfattelse i Emils tilfælde.
Det vil de også kunne, hvis det var et barn, som skulle adopteres fra et andet land.
De her to kunne give nøjagtig den samme kærlighed og omsorg til et barn fra et andet land, som de kan give Emil.
Som sagt: Der er ikke noget som helst i nogen undersøgelser, der tyder på, at et barn, der vokser op hos et par af samme køn, ikke får nøjagtig den samme trygge opvækst eller bliver lige så lidt udsat for chikane og mobning som et barn, der vokser op i heteroseksuelle ægteskaber.
Jamen jeg synes jo ikke, at Emils sag bliver brugt som agitation mod ægteskabet.
Det her har intet at gøre med, om man er imod eller for ægteskabet.
For Socialdemokraterne er ægteskabet også vigtigt, men det, der er afgørende her, er, at der er to mennesker, der har taget sig af Emil, siden han var 2 måneder gammel – to mennesker, der bor i et parforhold.
Derfor bør det selvfølgelig også være rimeligt, når det er morens ønske, at de to skal adoptere Emil, fordi hun tror på, at de kan tage vare på ham, som de har gjort, siden han var 2 måneder gammel, at det skal kunne lade sig gøre.
Hvis man ser på den historie – og der kan findes flere af dem – mener jeg, at man må give det klare svar til hr. Søren Krarup, at det er, synes jeg, agitation mod fornuften, hvis man ikke stemmer for det her lovforslag.
Pia Adelsteen (DF), 2010-03-16:
Dansk Folkeparti kan støtte forslaget om en valgkampsperiode på minimum 3 måneder op til en eventuel forbeholdsafstemning.
Det er for os vigtigt, at der gives tid til, at befolkningen kan sætte sig ordentligt ind i emnet, og de fire forbehold er bestemt ikke ukomplicerede at sætte sig ind i, og derfor mener vi også, at det er vigtigt, at der bliver afsat ordentlig tid til at kunne gennemgå forbeholdene ved en eventuel afstemning.
Jeg vil godt understrege, at vi i Dansk Folkeparti med støtte af dette forslag ikke samtidig går ind for, at der afholdes en afstemning om forbeholdene.
De afstemninger har vi haft i Danmark, og principielt burde de jo være blevet respekteret, men man kan jo læse alle steder, at det nok kommer.
Sådan må det være.
René Christensen (DF), 2010-03-16:
Vil ordføreren sidestille de to sager med hinanden, for det er jo det, lovforslaget lægger op til, altså at man sidestiller de to sager med hinanden?
Kim Mortensen (S), 2010-03-16:
Jeg må sige til hr. Per Clausen, at i 1992 blev Maastrichttraktaten underskrevet den 7. februar og kom til afstemning den 2. juni, altså mere end 3 måneder efter.
I 1993 blev loven vedtaget i Folketinget den 9. februar, og danskerne stemte den 18. maj.
I 2000, da vi stemte om euroen, blev indholdet og datoen offentliggjort den 17. marts, og vi stemte den 28. september.
Så der har de andre gange været god tid, og det er selvfølgelig en regerings ansvar, at der bliver god tid til en grundig debat.
Jeg vil godt give hr. Per Clausen det tilsagn, at Socialdemokratiet også efter næste folketingsvalg har en ambition om at afskaffe de her forbehold, og at vi også har en ambition om, at vi får en god, grundig og konstruktiv debat om det.
Så det kan hr. Per Clausen få mit ord på.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-16:
Jeg vil som input til udenrigsministeren bare sige, at det jo var en mulighed, at vi fik en redegørelse, og at ministeren så kom med et indlæg om, hvad det var, ministeren selv havde syntes var mest vigtigt i det år, der var gået.
Jeg synes, det er fint at have den der – hvad kan man kalde det? – embedsmandsagtige tilgang, og det er ikke en kritik af embedsmændene, de kan sådan set ikke gøre andet end det, de gør, men det kræver jo, at ministeren, om jeg så må sige, går ind og siger, at det her synes hun har været det mest interessante og vigtige.
Det andet, jeg vil sige, er, at det er fint nok med de der valgobservatører, jeg har også selv været det, og det er jo en meget speciel oplevelse, men altså af den gode slags.
Og så kommer jeg lige til det sidste punkt, og det er spørgsmålet om den parlamentariske forsamling.
Altså, vi, som snakker meget om demokratiets betydning og om, at det er vigtigt, og at vi ved, at det ikke er så nemt at bygge demokratiet op alle steder, skal jo om nogen prøve at vise i praksis, hvad vi mener med et demokrati.
Og derfor synes jeg faktisk, at det, ministeren sagde, var fint, men jeg synes ikke, det var helt tilstrækkeligt, for et demokrati kræver involvering, og det vil sige, at jeg også synes, at den parlamentariske forsamling skal involveres og det på et tidspunkt, hvor de har mulighed for eventuelt at supplere eller ændre på nogle ting.
Lene Espersen (KF), 2010-03-16:
Jeg vil først sige tak til fru Lone Dybkjær for alle de gode ideer.
Jeg synes, vi i det hele taget skal være bedre til at se på, hvordan vi kan gøre debatten mere levende herinde, for vi synes jo faktisk, at de ting, som vi diskuterer her i dag, er meget, meget vigtige – om ikke nogle af de mest vigtige ting – når vi taler om udenrigspolitik.
Og jeg vil sige til fru Lone Dybkjær, at jeg har hørt, hvad fru Lone Dybkjær mener vil være klogt i forhold til den videre proces omkring konferencen.
Det, jeg i dag i Folketingssalen hørte der var behov for, var en meget klar tilkendegivelse fra mig om, at den parlamentariske forsamling ville blive aktivt inddraget, og at den parlamentariske forsamling også ville skulle holde indlæg på konferencen, og det har jeg positivt tilkendegivet.
Nu vil jeg så gå tilbage og selvfølgelig studere nærmere, hvad programmet er for konferencen.
Jeg har i hvert fald også selv tænkt mig at holde et indlæg på konferencen, men videre kan jeg altså ikke komme det i dag.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-16:
Jeg har stor respekt for, at ministeren ikke kan komme det videre i dag, og det er ikke, fordi jeg skal stå og kloge mig.
Det er ikke sådan ment.
Jeg tror bare, det ville være hensigtsmæssigt, hvis man så hurtigt som muligt inddrog den parlamentariske forsamling i arbejdet, og når jeg mener hensigtsmæssigt, er det simpelt hen, fordi vi så faktisk i praksis viser, hvad demokrati er for noget.
Jeg er godt klar over, at alt ikke ligger i ministerens hænder, men jeg kender jo også ministerens styrke, når ministeren går ud og vil noget, og derfor håber jeg på, at ministeren vil noget på det her område.
Lene Espersen (KF), 2010-03-16:
Jamen jeg hørte det mere som et godt råd og ikke så meget som et spørgsmål.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2010-03-16:
Allerførst tak for de pæne ord, og jeg vil gerne kvittere for, at ministeren inviterer til en mere løbende dialog om de her ting og en gensidig udveksling af erfaringer og ideer og holdninger; det synes jeg virkelig der er behov for.
For jeg oplevede, da jeg kom ud til Tadsjikistan som leder af valgobservatørerne fra OSCE, at være til møde med udenrigsministeren, og han efterlyste møder på højt niveau, og først da jeg kom hjem til Danmark, fik jeg at vide, at vores udenrigsminister rent faktisk havde været der for ikke så forfærdelig længe siden.
Det fortæller noget om et kæmpe gab i vores informationsflow selv i et lille land.
Så der er virkelig, hvad kan man sige?, rum for forbedring, og det vil jeg meget gerne kvittere for.
Når det er sagt, vil jeg gerne lige præcisere, at den anmodning, vi er kommet med fra forskellige ordførere i dag, jo gik på, at den parlamentariske forsamling blev inddraget, og ikke kun, at man fik lov til at sende præsidenten, der kunne aflevere en tale – altså, at man simpelt hen inddrager PA i arbejdet med tilrettelæggelsen af konferencen her til juni.
Jeg er fuldt ud opmærksom på, at det er Kazakhstan, der har formandskabet, men jeg kender jo også ministeren fra den side, at hvis hun først vil noget, kan hun også sætte det igennem.
Så bare det at vide, at vi har ministeren bag os i arbejdet for at styrke den parlamentariske afdelings placering, er en god ting for os og et meget flot udkomme af denne debat, hvis det kan lykkes.
Lene Espersen (KF), 2010-03-16:
Jeg vil sige, at jeg i hvert fald har lyttet til de rigtig gode råd, jeg har fået her i dag om det videre forløb frem til konferencen.
Det var sådan set også derfor, jeg gjorde en del ud af at få sagt her, at der kan være mange andre konferencer, hvor det måske er knap så relevant, at det er parlamentarikerforsamlingen, der skal være inddraget.
Men præcis i den her synes jeg faktisk at det er vigtigt, at parlamentarikerforsamlingen spiller en aktiv rolle, og det er den tilkendegivelse, jeg kan komme med nu.
Så vil jeg gå tilbage og prøve at finde ud af, hvordan man kan gøre det i praksis og selvfølgelig med respekt for, at det ikke er Danmark, men Kazakhstan, der har formandskabet for øjeblikket.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2010-03-16:
Jeg vil gerne holde ministeren fast på det tilsagn – med et glimt i øjet, selvfølgelig.
Jeg er meget glad for det tilsagn, det er ganske fornemt.
Så vil jeg også underbygge behovet for den løbende dialog med den kendsgerning, at grundlaget for opfattelsen i redegørelsen og i de papirer, som ministeren er blevet forberedt med her i dag, måske ikke er helt opdateret – sådan pænt sagt.
Det kunne måske også afsløre, at der er behov for en løbende dialog også på et lidt lavere niveau end selve ministerens.
Derfor er det selvfølgelig lidt påfaldende, at det blev fremhævet som et eksempel på, hvordan forholdet til ODIHR er blevet forbedret.
Og det kunne altså godt være en god idé, at man måske trak på de ressourcer, der er i den parlamentariske afdeling, når man skal skrive den her slags redegørelser.
Helle Sjelle (KF), 2010-03-16:
Jamen jeg ser da også som andre frem til den konference, der skal være i København i juni måned, og jeg har bestemt også en forventning om, at parlamentarikerne fra diverse OSCE-lande bliver inddraget på den ene eller på den anden måde.
Men det overlader jeg trygt og sikkert til udenrigsministeren.
Lone Dybkjær (RV), 2010-03-16:
Men har ordføreren ikke tilfældigvis selv en holdning til, hvordan det skal gøres?
Helle Sjelle (KF), 2010-03-16:
Jeg synes, det er meget naturligt, at man inddrager parlamentarikerne.
På hvilken måde og i hvilken form det så skal ske, synes jeg, man må finde ud af hen ad vejen.
Jeg synes, at man må tage en drøftelse om det.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2010-03-16:
Der blev ikke spurgt til, på hvilken måde det skulle ske, men om det skulle ske.
Jeg går ud fra, at ordføreren kan se en idé i, at parlamentarikerforsamlingen bliver inddraget, når det drejer sig om, at netop demokrati er på dagsordenen.
Hvad skulle Danmark ellers finansiere hele Det Internationale Sekretariat for?
Vi har det liggende ovre i Rådhusgade.
Vi betaler.
Skulle parlamentarikerdelen holdes uden for denne fejring af 20-året?
Det virker da fuldstændig Knold og Tot-agtigt.
Det håber jeg ordføreren som medlem af delegationen kan se.
Lene Espersen (KF), 2010-03-16:
Og så vil jeg sige, at jeg faktisk også tror, det er godt, at der er en dialog direkte mellem ministeren og de parlamentarikere, der rejser ud og faktisk gør lige præcis det, vi gerne vil have, nemlig at løfte den menneskelige dimension ved at være med til valgobservation og andet, så ministeren også får den viden.
For det er faktisk meget værdifuld viden også for mig at have, både når jeg mødes med mine kollegaer og sådan set også, når jeg mødes med ODIHR og med præsidenten og med andre, så jeg får den her viden om, hvordan det egentlig er foregået i praksis.
Jeg tror faktisk på, at hvis vi gør tingene rigtigt og får samtænkt tingene i Danmark, har vi også en bedre mulighed for at få forandret nogle af tingene, men det kræver, at begge parter ved, hvad hinanden gør.
Jeg kan jo ikke nå at tage rundt til alle de lande, som observatørerne hver især når rundt til, og derfor tror jeg faktisk, at det er fornuftigt med en meningsudveksling.