Eyvind Vesselbo (V), 2014-02-18:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til kulturministeren for nogle gode, konstruktive forhandlinger om det her lovforslag, som har betydet, at vi er nået frem til noget, som er til gavn for dansk teatervirksomhed.
Det er jo en justering, kan man sige, af egnsteaterloven, vi taler om her, og jeg synes, at nogle af alle de elementer, der er kommet med her, gør, at vi i hvert fald er med til at sikre det, som er så vigtigt, nemlig at vi har et bredt og godt teaterliv rundtom i landet, for der er egnsteatrene jo en meget vigtig brik.
Det gælder om at sikre, at egnsteatrene kan få de bedst mulige vilkår, sådan at folk rundtomkring i landet kan komme ud og nyde de teateroplevelser, som jo er en del af fundamentet i vores kulturpolitik i Danmark.
Det, som er vigtigt, og som jo også er en del af det her lovforslag, er, at egnsteatrene ligesom har en sikring af den økonomi, som de arbejder med, ikke bare i 1 år, men også i 4 år.
Det er det, som det her lægger op til: en periode på 4 år, hvor man har grundlaget for den økonomi, som det enkelte egnsteater skal stå for.
Men det er også vigtigt, at den økonomi så spiller ind sammen med den økonomi, som bliver afsat på finansloven og rundtom i kommunerne til de her egnsteatre.
Det er netop det, der er vigtigt her: at det samspil bliver der en meget større mulighed for at styre, fordi man får en 4-årig periode til at styre økonomien.
Det er det ene punkt.
Det andet punkt er, at det er vigtigt, at det, der spilles på egnsteatrene, når nu egnsteatrene skal godkendes som egnsteatre, også er professionelt produceret teater.
Det nytter jo ikke, at man bare siger, at nu har vi et egnsteater, og så får vi noget støtte, og det så ikke er professionelt produceret teater, der foregår på det enkelte egnsteater.
Det, som det her lovforslag tydeliggør, er, at for at blive godkendt som professionelt produceret teater skal der være en afgrænsning af, en definition af og en godkendelse af, hvad der er professionelt produceret teater.
Det betyder jo ikke, at teatret ikke kan lave andre ting, men i godkendelsen som egnsteater ligger alene det, der er professionelt produceret teater, sådan at man støtter det professionelt producerede teater med den støtte, der er.
Dermed kan teatret jo også udmærket have en masse andre aktiviteter, som indgår i den samlede økonomi, men det er altså ikke det, som teatret bliver godkendt som egnsteater på.
Et sidste punkt – i første omgang her – er, at det jo er vigtigt, at de penge, der bliver givet til teater, også går til teaterudfoldelse.
Der har jo, kan man konstatere, hvis man ser tilbage i tiden, været mange diskussioner om de penge, der blev brugt på huslejer, altså huslejeudgifter, og man har strammet og gjort ved igennem mange år.
Men nu bliver det helt klart fastlagt her, at man kun må have maksimalt 15 pct. i husleje af det samlede offentlige tilskud.
Det er en fornuftig disposition.
Der er så bare lige den hage, når vi laver den her lov nu – og det er det, vi har fået præciseret i lovgivningen – at der jo er nogle, som allerede her tidligere har lavet nogle aftaler, som rækker nogle år frem i tiden med en fastsat husleje.
Det er klart, at dem må vi jo ikke svigte i den her sammenhæng.
Derfor er der lavet en dispensationsmulighed, og hvis ikke Statens Kunstråds Scenekunstudvalg – eller hvad det nu er kommet til at hedde – vil dispensere, så er der nu en mulighed for, at der kan være en 4-årig overgangsordning for de teatre, der allerede har indgået en langsigtet aftale omkring husleje.
Det er jo en rimelig ordning, så vi sikrer os, at der ikke er nogen teatre, som skal lukkes, på grund af at de har disponeret uden at vide, hvad der ville ske i fremtiden med lovgivningen.
Så med de her ord kan jeg bare sige, at Venstre støtter forslaget.