Per Stig Møller (KF), 2014-01-23:
Europarådet har historisk haft to store opgaver: Den ene er knæsættelsen og styrkelsen af demokratiet, og den anden er knæsættelsen og styrkelsen af menneskerettighederne ved oprettelsen af Menneskerettighedsdomstolen og de mange deraf følgende konventioner, som landene skal implementere og efterleve.
Det har været meget væsentligt, at Europarådet stod for demokratiet og var med til at fremme demokratiet og efter anden verdenskrig var med til at stabilisere eller sikre de vesteuropæiske demokratier.
Derfor har Europarådet også haft to store perioder: Den ene var netop tiden efter anden verdenskrig, hvor Europarådet blev oprettet, og den anden var efter kommunismens og Sovjetunionens fald efter 1989.
Da var det sådan, at alle de europæiske lande, der nu var kommet af med kommunismen eller var kommet ud af Sovjetunionen, ønskede så hurtigt som muligt at blive medlemmer af Europarådet.
Jeg havde selv fornøjelsen af at være medlem af Europarådet i de år, og jeg husker, hvor ivrige Ukraine, Rusland og alle Kaukasuslandene var for at blive medlemmer, og det var de, fordi det jo var tegnet på, at man var blevet suveræn, man var et demokrati, man respekterede menneskerettighederne, man var et moderne samfund.
Rusland optog vi efter meget, meget nøje overvejelse – også Ukraine – men fra Rusland husker jeg især, at deres fremragende menneskerettighedskommissær Kovaljov sagde: Det er vigtigt, vi kommer ind, for så kan vore borgere klage til Menneskerettighedsdomstolen.
Det betød jo så altså også, at der kom så mange klager, at domstolen hele tiden måtte udvides økonomisk.
Derfor er det også lidt paradoksalt, at netop i de lande, som var mest ivrige efter at komme med – Ukraine, Rusland, Kaukasuslandene, Balkanlandene – ser vi nu også store problemer.
Altså, Ukraine kunne ikke være blevet optaget dengang, hvis det opførte sig, som det gør i dag.
Det er også klare tilbageskridt.
I Kaukasus oplever vi det med Aserbajdsjan: Her er også tydelige tilbageskridt.
På Balkan er det nu gået så vidt, at Bosnien-Hercegovina er gået i en sådan opløsning, at man kan sætte spørgsmålstegn ved, om de overhovedet er kvalificerede eller i stand til at overtage europarådsformandskabet i maj 2015, fordi man altså stadig væk ikke har sørget for, at folk har stemmeret uanset etnicitet.
Derfor vil deres forfatning være ulovlig i forhold til Europarådets spilleregler.
Kan man så have sådan et land som formandsland?
Man må spørge sig selv: Ville vi have optaget af dem, sådan som de opfører sig nu?
Og hvis svaret er nej, er man nødt til at sige: O.k., næste skridt er suspension.
Det vil jeg så opfordre til at man overvejer meget alvorligt.
Det er selvfølgelig et alvorligt skridt, men jeg vil opfordre til, at man overvejer det.
De skal virkelig vide, at går det baglæns, så sker der også noget.
I øvrigt er jeg enig med regeringen i de forskellige opstramninger af Europarådets arbejde, regeringen vil have.
Jeg sætter meget pris på, at man sammen med 14 andre lande har villet styrke kerneområderne.
Man har så 13 lande imod sig, heriblandt Tyrkiet, som jo sandelig også er et land, der er i kraftig tilbagegang for tiden med hensyn til journalister – det er vist det land, der er flest journalister fængslet i.
Og borgerrettighederne har det jo også dårligere og dårligere.
De 13 lande vil altså have, at man skal dække alle områder – det skal man ikke.
Vi har jo netop lavet aftaler med OSCE og med EU – grænseaftaler om, hvad de fortrinsvis beskæftiger sig med, og hvad vi i Europarådets fortrinsvis beskæftiger os med.
Det skal vi holde fast i.
Derfor mener jeg også, det næste fra regeringens redegørelse, som jeg vil påpege, er rigtigt, nemlig at vi ønsker at prioritere indsatsen sammen med en række andre lande, således at man optimerer og præciserer, står der her, program- og aktivitetsbeskrivelserne og udskiller programmer uden relevans.
Det mener jeg er meget vigtigt: at man udskiller programmer uden relevans, altså at man fokuserer mere, at man er mere opmærksom på, hvor det er, man overlapper med andre, og at man igen – og her kommer jeg tilbage til min indledning – koncentrerer sig om de opgaver, som er den historiske mission: styrkelsen af menneskerettighederne, udvidelsen og udbygningen af demokratiet.