Finn Sørensen (EL), 2013-05-31:
Der er jo også andre forhold, som trækker i den forkerte retning.
Der er indgået skatteaftaler, som øger uligheden dramatisk, ikke mindst fordi de i høj grad betales af mennesker på overførselsindkomster.
Der foregår nedskæringer – store nedskæringer – i kommuner og regioner, med færre pædagoger, færre social- og sundhedsassistenter, skolelærere, sygeplejersker, alle de grupper, som enten skal tage sig af den forebyggende indsats for at forebygge, at vi får flere sociale problemer, eller som skal hjælpe til med lappeskrædderiet bagefter, når folk er kommet i ulykke.
Der er også besparelser på sagsbehandlingsdelen; man kan bare spørge Dansk Socialrådgiverforening om, hvordan sagsbunkerne vokser for deres medlemmer.
Der er en strategi om at modernisere den offentlige sektor for 12 mia. kr., som skal betales af de offentligt ansattes løn- og ansættelsesvilkår.
Der er også et begyndende opgør med silotænkning, bureaukrati og overflødig kontrol af de ansatte.
Det kvitterer vi for, det er de dele af de reformer, som vi ellers er meget modstandere af, som der er noget positivt i, hvilket vi ikke har undladt at gøre opmærksom på.
Men når man kigger på de reelle problemer, der er i den offentlige sektor på det her område, så burde man nok være lidt mere beskeden og erkende, at der er meget lang vej igen, førend man har fået brudt op i forhold til de problemer.
Og så er der jo sidst, men ikke mindst, en alt for svag indsats, når det gælder om at skabe nye job her og nu, ikke luftige job i et regneark over øget arbejdsudbud og konsekvenserne af det, men rigtige, levende arbejdspladser, fordi det i sig selv gør, at der bliver mere plads på arbejdsmarkedet, også til mennesker med nedsat arbejdsevne.
Hovedsigtet med vores forslag på det her område er netop at få det helhedssyn på socialpolitikken, at man er nødt til at diskutere, hvordan den hænger sammen med al den anden politik, der bliver ført, og hvilke ideer man har til en socialpolitik, der kan leve op til de målsætninger, som de tidligere socialministre har formuleret så godt, og som alle i dag siger er det de gerne vil arbejde efter, forebyggelse, helhedssyn og sammenhæng og det, at man vil have et inkluderende samfund.
Når det er sagt, vil jeg endnu en gang sige tak for debatten og sige tak til Dansk Folkeparti for at komme med et konstruktivt forslag om, hvordan vi kan komme videre.
Jeg kan jo tælle og se, at der er et stykke vej endnu til et flertal, men som de optimister, vi er i Enhedslisten, vil vi selvfølgelig tage imod dagens næstbedste tilbud og håbe, at vi kan overbevise resten af udvalget om, at man skal se at komme i gang med det.
Og hvis det lykkes, er vi da kommet et lille skridt videre.
Tak, og tak for debatten.
Jeg skal jo starte med at berolige de damer, for her er jo desværre ikke flere mandlige socialordførere end undertegnede, hvilket man måske nok kunne beklage.
Og det er ikke, fordi det skal opfattes som en kritik.
Nej, det var tænkt på en anden måde, nemlig at der måske er en tendens til, at man mest har kvindelige ordførere på det her område.
Jeg vil gerne takke for debatten.
Jeg synes egentlig, at den har været udmærket, fordi vi, selv om man selvfølgelig ikke kan slutte op om det her forslag, så alligevel er kommet et lille stykke af vejen i forhold til det, som Enhedslisten gerne vil med forslaget, nemlig at man får mere helhedssyn inden for socialpolitikken, ikke kun på sagsbehandlingen ude i kommunerne.
Så beklager jeg selvfølgelig, at man ikke kan følge vores forslag om at få nedsat den socialkommission.
Jeg kan forstå på regeringspartiernes ordførere – sådan lyder det, hvis jeg skal være lidt polemisk – at man mener, at regeringen flytter sig så hurtigt på det her område, at selv den hurtigste kommission i verden ikke ville kunne følge med.
Det må jeg bare sige at jeg ikke er enig i, hvilket jo vil fremgå af resten af mit oplæg her.
Jeg opfatter det som en modvilje imod, at man får nogle eksperter og nogle fagfolk til at kaste lys over, hvad konsekvenserne er af det, som er hovedproblemet, og som vi også fremhæver i vores forslag, og som de forhenværende socialministre også fremhæver, nemlig det, at beskæftigelsespolitikken har taget mere og mere over på det socialpolitiske område.
Der tror vi det ville være en rigtig god idé, hvis man kunne få et mere helhedsbetonet syn på det, hvis man kunne blive udfordret på sine socialpolitiske visioner, hvis man kunne blive udfordret på sammenhængen – eller måske på den manglende sammenhæng – mellem de forskellige politikområder.
For tingene hænger jo sammen.
Det nytter jo ikke noget, at vi er lappeskræddere med den ene hånd, hvis vi samtidig klipper alt tøjet i stykker med den anden hånd.
Og det er jo her, hvor der, tror jeg, ligger en grundlæggende politisk forskel, for der er jo nogle konsekvenser af den beskæftigelsespolitiske linje, som har været ført.
Der vil jeg gerne nævne de centrale arbejdsmarkedspolitiske reformer, som alle sammen er blevet gennemført, ikke med det hovedformål at styrke inklusionen af borgere på arbejdsmarkedet, borgere, som befinder sig i en udsat situation, men for at styrke arbejdsudbuddet, som jo ikke handler om, at folk skal have noget mere arbejde, men som handler om at øge udbuddet af arbejdskraft.
Der er efterlønsreformen; der er dagpengereformen; der er reformen af førtidspension og fleksjob; der er den seneste reform af kontanthjælpen og i et vist omfang også SU-reformen.
Det, der er det fælles billede af konsekvenserne af de reformer, er, at mange flere tusind mennesker skal leve i årevis på væsentlig lavere ydelser, end de har gjort indtil nu.
Det fælles billede er, at mange flere tusinde flyttes fra en indtægt på dagpengeniveau til kontanthjælpsniveau og nu til en endnu lavere såkaldt uddannelsesydelse, som svarer til den nuværende SU-sats på 5.700 kr. pr. måned for en enlig.
Jeg kan ikke forstå, at man ikke vil forholde sig til det faktum, at man med den strategi på det ydelsesmæssige område er i gang med at forøge de sociale problemer, at man er i gang med at øge uligheden, at man er i gang med at sætte de udsatte mennesker på arbejdsmarkedet i en endnu sværere situation.
Det er nok lidt urealistisk og det er nok noget naivt at forestille sig, at man med den tilgang til socialpolitikken, og at man med de nuværende tiltag, som man fra regeringens side har gang i – og som Enhedslisten i det store og hele ikke har nogen kritik af; vi har jo tværtimod medvirket i forhold til flere af dem, og vi er glade for det samarbejde – så skulle være i stand til at dæmme op for de sociale problemer, som er under udvikling i kraft af det faktum, at beskæftigelsespolitikken har fået overtaget over socialpolitikken.
Det er ikke noget spørgsmål, det er en hilsen og en opfordring, som ordføreren bedes viderebringe til fru Thyra Frank, og den er, at fru Thyra Frank sætter sig ned og læser Enhedslistens forslag.
For så vil fru Thyra Frank kunne se, at den beskrivelse, som hun har givet af det i sin ordførertale, intet har med indholdet i Enhedslistens forslag at gøre.
Så hils.
Jamen hvis ordføreren har læst det på den måde, vil jeg da sige, at jeg er enig i kritikken.
Der kan jeg bare ikke finde ud af, at det er det, vi har skrevet i vores beslutningsforslag.
For jeg er da fuldstændig enig i, at formålet med anbringelsesreformen, tilsynsreformen og de andre eksempler, som ordføreren nævnte, selvfølgelig ikke har været at spare.
Så den forstår jeg ikke.
Ordføreren må bagefter forklare mig, nøjagtig hvor den formulering står, der har ført ordføreren på vildspor i forhold til det.