Per Clausen (EL), 2008-10-23:
Jeg kunne forstå på hr. Johs. Poulsens indlæg her, at der måske endda er elementer af socialisme i det her lovforslag, og skulle det være tilfældet, vil det naturligvis gøre Enhedslistens tilslutning til lovforslaget endnu nemmere.
Men jeg kan sige, at i udgangspunktet er vi nu, selv om vi ikke har opdaget den lille detalje, alligevel positive over for det forslag, der ligger her.
Men jeg vil gøre tre bemærkninger til det på nogle områder, hvor jeg synes at der godt kan være nogle ting, som vi i hvert fald trænger til at få afklaret yderligere.
Det ene område er de økonomiske og administrative omkostninger ved det her.
Det fremgår af lovforslaget og for så vidt også af nogle af de indlæg, der har været i dag, at man heldigvis opnår alle de her fantastiske gevinster med meget små omkostninger og med meget små administrative besværligheder.
Sådan set
skriver han jo, at når det handler om at få det her ført ud i livet, ved man for den største dels vedkommende ikke, hvad omkostningerne bliver, eller hvilke administrative besværligheder det vil give.
Det vil man finde ud af senere.
Det er i hvert fald et af de områder, hvor man sådan, når man tænker på, hvad der ellers har været af EU-it-projekter og for den sags skyld også danske stats-it-projekter, og hvad det er endt i, kunne synes, at det måske godt kunne være rart at få det synspunkt kvalificeret lidt yderligere i den videre debat, så vi om ikke andet har noget at hænge vores synspunkter op på, hvis der skulle vise sig at være foretaget nogle fejlvurderinger her.
Så det er det første, jeg vil sige: Vi har altså brug for at komme lidt tættere på, hvad man i grunden ved om, hvad det her vil kunne komme til at koste, og hvilke administrative besværligheder der vil blive, også fordi man kan se, hvis man læser høringssvarene fra nogle af dem, som skal leve med det her, at de måske har lidt sværere ved at få øje på de store gevinster og noget nemmere ved at få øje på de administrative og økonomiske vanskeligheder.
Det kan selvfølgelig godt skyldes, at folk ude i institutionerne generelt set er konservative og imod alt for mange forandringer, men det kunne jo også være, fordi de godt ved, hvem der kommer til at betale for de her administrative vanskeligheder og økonomiske konsekvenser, hvis der ikke tages hånd om det på et tidligt tidspunkt.
Så er der spørgsmålet om offentlighedens adgang, hvor jeg - vistnok lidt i forlængelse af den socialdemokratiske ordførers indlæg - vil sige, at vi synes, at i stedet for at have den tilgang, der handler om, at man beskriver, hvordan man da heldigvis har en lovgivning, der kan begrænse offentlighedens adgang, så skulle man måske hellere tage det udgangspunkt, at man skal have så stor offentlig adgang, som direktivet og saglige hensyn og - også af hensyn til PET - det sikkerhedsmæssige og rigets tilstand gør det muligt.
Det kan godt være, at det, der står i bemærkningerne, i virkeligheden skal forstås på den måde.
Det må vi i hvert fald have afklaret i det videre arbejde i udvalget.
Og der synes jeg ikke, at teksten i bemærkningerne er særlig fyldestgørende eller for den sags skyld beroligende.
Så det vil vi også interessere os en lille smule for.
Det er jo en traditionel tilbagevendende diskussion her i Folketinget, om det er godt at give ministre mange beføjelser.
Som et af de partier, som det meste af tiden har været enten opposition eller næsten opposition, har vi jo kunne opretholde et konsekvent standpunkt i den sag.
Jeg vil bare sige til ministeren, at hvis det skyldes, at man synes, at det er for besværligt for Folketinget at mødes oftere og diskutere nye love og lovændringer, og hvis det er det, man forsøger at undgå ved at lave bemyndigelser, er jeg sikker på, at vi nok skal finde tid til at mødes med ministeren og de øvrige ministre, når de har behov for at få ændret lovgivningen.
Det føler vi os et eller andet sted mere trygge ved end ved at give alt for mange bemyndigelser til ministre, og jeg vil bare for god ordens skyld sige, at det synspunkt vil vi også opretholde, hvis der skulle komme ministre af en anden politisk farve engang i fremtiden - og det gør der jo nok.
Der skal nuværende ministre jo også tænke på, at så vender de tilbage til det gamle standpunkt, de havde frem til omkring 2001, og indimellem skal man jo prøve at overveje, om man ikke kunne danne en ny præcedens, en ny skole omkring det her, som vil gøre, at det bliver nemmere at være i opposition, når den tid kommer.