Marianne Jelved (RV), 2010-04-19:
Høringen af det store lovkompleks, som jo består af tre lovforslag, blev indledt den 26. marts og varede hen over påsken til den 8. april.
Der er i alt 276 sider, og som ordførere ved vi jo, hvad det tager af tid at sætte sig ind i de ofte meget komplicerede regelændringer.
Der har da også lydt en meget kraftig kritik, og jeg synes, det er beklageligt på folkestyrets og Folketingets vegne, at vi ikke er bedre til at sikre, at der er en rimelig høringsfrist.
Det er en ringere lovbehandling, vi får ud af det, når vi ikke opfylder basale krav som minimum 4 uger til høring, og det er Folketinget, der får et dårligt ry ud af det.
Så derfor er det her en appel til ministeren om at bidrage til, at det ikke sker.
Den første integrationslov, vi fik i Danmark, er fra 1999, og den består bl.a. af en lang række krav til de mennesker, som opholder sig lovligt i Danmark, og som bl.a. har fået flygtningestatus og bliver placeret i kommunerne.
Det handler om, hvilke krav de skal opfylde.
Jeg er fuldstændig enig med den foregående ordfører for Det Konservative Folkeparti i, at integration kræver en aktiv og meget vedholdende indsats af de pågældende mennesker, som gerne vil opholde sig i Danmark.
Der er flere elementer i L 187, der drejer sig om integrationsloven, og som Det Radikale Venstre synes er rigtig gode.
Vi mener, at det er rigtigt, at der nu sker en forstærket indsats over for familiesammenførte ægtefæller, for at de kan komme ud på arbejdsmarkedet.
Det har vi ønsket længe, og vi kvitterer meget gerne over for ministeren for, at det nu kommer igennem.
Vi synes også, det er relevant at se på arbejdskraftindvandrere og deres medfølgende familier som en særlig gruppe og give dem vilkår, som gør, at de kan arbejde målrettet hen imod integration, og det gælder også udlændinge, der har erhvervet opholdsret efter EU-reglerne.
Vi synes også, det er fint med kurser i danske samfundsforhold og dansk kultur og historie.
Jeg synes, at Det Konservative Folkepartis ordfører skulle gøre en indsats for at få sin idé fra sommeren 2009, som jeg i øvrigt deler, igennem, nemlig at få et medborgerskabsfag i folkeskolen og så lade alle gå op til den afgangsprøve, som folkeskolen har.
Det ville jo være en rigtig god fælles bestræbelse på at skabe bedre vilkår for vores demokrati og i vores samfund.
Det, der er rigtig ærgerligt i L 187, er altså, at man laver endnu flere prøver, og også at man ændrer valgretten og valgbarheden fra 3 til 4 år.
Det er dybt ironisk, at det sker i integrationsloven, når alle kloge mennesker siger og al erfaring viser, at netop det, at man får den slags rettigheder og muligheder, fremmer integrationen.
Jeg kan så forstå, at det egentlig kun er Dansk Folkeparti, der ønsker det, men at andre har givet sig.
Sådan er det, men det er en skamplet.
Så vil jeg gerne kvittere for, at man skaber en rigtig god mulighed ved at indføre to spor i det kommunale integrationstilbud, nemlig et integrationsprogram for flygtninge og familiesammenførte og et introduktionsforløb for de mere ressourcestærke grupper, altså dem, som er her med det formål at være arbejdskraftindvandrere.
Jeg vil bare appellere til, at man ikke ser på familiesammenførte som en meget snæver og ensartet gruppe, for der er jo masser af familiesammenførte, som udmærket kunne gå ind i et introduktionsforløb og klare det hurtigere end hele integrationsprogrammet.
Så det er et spørgsmål til ministeren, om man kunne tænke sig den fleksibilitet. Jeg synes også, det er rigtig godt, at man ændrer reglerne om opholdskommuner i forhold til de asylansøgende børn.
Når de bliver boligplaceret, bliver det den kommune, som barnet visiteres til at bo i, der bliver opholdskommune og dermed også handle- og betalingskommune.
Det synes vi også er en glimrende idé.
Så der er takter i det forslag, som er gode, men vi synes, at de negative ting er af så alvorlig karakter, at vi ikke kan støtte det forslag. I L 188 er det så til gengæld meget, meget svært at finde nogle positive elementer.
Loven skal gælde de ansøgere, der har sendt ansøgning om tidsubestemt opholdstilladelse pr. 26 marts i år.
Det vil sige, at de har sendt deres ansøgning under et helt andet regelsæt, og nu skal de så efterleve et nyt regelsæt, som de ikke engang kender i denne stund.
Det synes vi i Det Radikale Venstre er dybt, dybt problematisk – også retssikkerhedsmæssigt meget problematisk.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at man ikke har bare så meget generøsitet i regeringen og Dansk Folkeparti, at man siger, at man laver en overgangsordning på 2 år.
For der er jo ting i det nye regelsæt, som ikke kan nå at fungere før til næste sommer, altså sommeren 2011, f.eks. medborgerprøven.
Det vil sige, at vi her får en pause, om jeg så må sige, på halvandets års tid eller noget i den retning, inden hele den samlede lovgivning kan komme til at fungere.
Det er ikke rimeligt over for de mennesker, som går ud fra de regler, som gælder under 7-års-reglen, som jeg nu for nemheds skyld kalder den, altså det nuværende regelsæt.
Man kunne godt lave en overgangsordning.
Og hvis man var rigtig, rigtig seriøs i virkeligheden og der lå seriøse ønsker om handling bag ved de pæne ord, der mange gange anvendes, så ville man opretholde 7-års-reglen, samtidig med at man lavede den 4-års-regel, som kan fremme mulighederne for dem, der er hurtige og har ressourcerne og evnerne med sig.
Så det er sagt til overvejelse.
Det synes jeg man skulle overveje meget alvorligt.
Men som det er nu, er det en skalten og valten med mennesker, der er gået ud fra de nugældende regler, som de nu udelukkes fra at demonstrere at de kan leve op til.
Det var aldrig gået, hvis det her lovforslag havde rettet sig mod en majoritet af vælgere.
Men nu rammer det en minoritet, som ikke engang er vælgere, og så kan man åbenbart gøre, som man vil, når man har flertallet.
Nu gives der kun en vej til tidsubestemt opholdstilladelse.
Der er en række kriterier, som mange ikke vil kunne opfylde, og det er ufravigelige kriterier, som det hedder i lovforslaget.
Det her er i virkeligheden en meget markant sorteringsmekanisme af mennesker efter deres evner.
Det har ikke noget med vilje at gøre.
Kravene er af en sådan karakter, at det ikke er muligt for mange af de mennesker, som opholder sig fuldstændig lovligt her i landet, at opnå permanent opholdstilladelse.
Men det er også meningen, kan jeg forstå af lovforslaget, så det er der sådan set ikke noget mærkeligt i.
Det kalder jeg ikke en fair udlændingepolitik.
Jeg synes faktisk, at det er en unfair udlændingepolitik.
Mange mennesker har ikke en chance under dette regime.
Der er voldsramte kvinder, som er fuldstændig tabt i det her.
Der er flygtninge med posttraumatisk stress-syndrom.
Jeg har godt nok hørt både Venstres og Konservatives ordfører og til en vis grad også Dansk Folkepartis ordfører sige, at der kan man gøre undtagelser, men jeg vil godt se det, og jeg vil gerne høre det mere markant, end jeg har hørt det fra de ordførere.
For jeg synes, at de, hver gang de bliver stillet den slags spørgsmål, altid siger, at man kan undtages.
Der er ressourcesvage mennesker i det her samfund, der måske er analfabeter, og som ikke har en chance for at lære dansk.
Hvad er deres chance?
Der er rigtig mange, som i virkeligheden er stærkt afhængige af og har et stærkt tilhørsforhold til Danmark, som har svært ved at opnå permanent opholdstilladelse.
Der burde være nogle andre muligheder.
Jeg er rigtig ærgerlig over, at når det drejer sig om forældre, der sender deres børn hjem til hjemlandet i mere end 3 måneder, så går det ud over barnet, som får sin opholdstilladelse inddraget.
Jeg synes, det er rigtig, rigtig trist, at det antydes i lovforslaget, at man skal undersøge, om uledsagede børn, som er asylansøgere, kan placeres i nærområdet.
Så vil jeg lige sige, at det i hvert fald bliver meget nemmere for Taleban at hente dem.
Jeg synes, det er rigtigt ærgerligt, at flygtninge med permanent opholdstilladelse kan få den inddraget, i op til 10 år efter opholdstilladelsen er givet.
Hvad er det for noget underligt noget at have en permanent opholdstilladelse, som alligevel ikke er en opholdstilladelse, som er permanent?
Jeg synes, det er ærgerligt med diskussionen om det, man kunne kalde berufsverbot, når jeg nu skal sige det hurtigt og kort, nemlig at læger, der skriver erklæringer, skal tænke sig grundigt om, med hensyn til hvad de siger i offentligheden.
Hvad er det for et samfund, hvor der ikke er den menneskelighed, som vi alle har og alle får brug for mange gange i vores liv?
Hvorfor er der f.eks. ikke initiativer til at forbedre vilkårene for børnene i asylcentrene, når alle ved, hvad der skal til, for at give dem en bedre barndom, ja, faktisk give dem mulighed for overhovedet at få en barndom?
Vi ved alle, hvad der skal til, nemlig at familierne får lov til at bosætte sig uden for asylcentrene efter ½ år i centrene.
Centrene er ikke indrettet til, at familierne kan bo der under rimelige forhold.
Så lille og så menneskelig en handling er der ikke mulighed for under det nuværende flertal.
For en sikkerheds skyld strammer man lige reglerne endnu en gang for familiesammenføring og øger kravet om, at man ikke må have modtaget offentlige ydelser, ikke engang i form af tilskud til tandbehandling, sådan at det er inden for de sidste 3 år, hvor det i dag gælder, at det er inden for 1 år.
Det er symptomatisk for en politik, der tilgodeser de stærke og straffer de svage, fordi de er svage.
Det kaldes en fast og fair udlændingepolitik.
Det er en sprogbrug, som kan kaldes nysprog efter romanen »1984« af George Orwell.
Den støtter vi ikke.