Lene Espersen (KF), 2008-05-23:
De sidste 40 minutter har sådan set været et enestående eksempel på den helt særlige politiske disciplin, det er, når man frem for at benytte chancen her, hvor man kommer med et ændringsforslag, til at argumentere for, hvad det gode ved ens ændringsforslag er, så faktisk bruger det meste af tiden på at svine de politiske modstandere til og at efterlyse argumenter fra deres side frem for altså at argumentere for sin egen sag.
Jeg synes, det er en mærkelig måde at opføre sig på som politiker.
Jeg synes, det havde klædt dem, der har stillet ændringsforslag, hvis de overbevisende havde argumenteret politisk og juridisk for, at deres argumenter var bedre end de argumenter, som de kyndigste inden for strafferetten og juraen i Danmark, nemlig Straffelovrådet, er kommet med.
Jeg vil også helt overordnet sige, at der er mange her i dag, der har gjort sig morsomme med hensyn til, hvorfor der er ordførere fra andre partier, der ikke deltager i debatten.
Jeg vil gerne starte med at sige til fru Karen Hækkerup, der stillede mange spørgsmål, men også kom med mange påstande, at det simpelt hen ikke er korrekt, hvis man forsøger at bilde befolkningen ind, at det at lave en selvstændig torturparagraf ville medføre, at flere blev dømt, end hvis man brugte den model, som regeringen har valgt.
Fru Karen Hækkerup sagde, at grunden til, at man i Norge havde vist mandsmod, var, at der ellers ville være sager, der ikke ville blive rejst.
Det er ikke korrekt.
Vi taler ikke om, at der er flere sager, der ville ende med hårdere straffe, eller flere sager, der ville blive rejst.
Uanset om man vælger oppositionens model eller regeringens model, når man frem til fuldstændig samme resultat, hvis vi ser på det rent juridisk, dog med det forbehold, som Straffelovrådet har gjort rigtig meget ud af.
Og nu kommer jeg sådan til den mere politiske argumentation, som bl.a. fru Pia Christmas-Møller også efterlyste, og der vil jeg sige: Det kan godt være, at man ikke er medlem af Retsudvalget, men man er dog medlem af Folketinget, og man kunne jo starte med at læse, hvad diskussionen har gået på under førstebehandlingen.
Men det, som Straffelovrådet jo sagde - da de var inde og vurdere det her med hensyn til, om det ville være hensigtsmæssigt at lave en selvstændig torturparagraf frem for at lave en strafskærpelsesparagraf - var sådan set to overordnede ting: For det første er der ikke nogen entydig torturdefinition.
Vi har i dag en definition i torturkonventionen, og vi har en definition i statutten for Den Internationale Straffedomstol, og derudover er der en lang række andre bestemmelser.
Straffelovrådet var nervøse for, at såfremt man ønskede at opstille en selvstændig definition, kunne man ende med at være i en situation, hvor man ikke fik rummet paragraffen godt nok.
Dertil kommer for det andet det, som jeg synes er Straffelovrådets mest overbevisende og meget politiske argumentation, og det er, at tortur er utrolig mange forskellige ting.
Derfor er Straffelovrådet nået frem til at sige, at det er rigtigt for at sende et meget klart signal også på den internationale scene at sige, at det er en strafskærpende omstændighed, at en handling, der i forvejen er kriminaliseret, er begået under tortur, men det er også vigtigt at få sagt, at forbrydelsens grovhed også meget gerne må fremgå af den dom, man får.
Med andre ord er regeringens synspunkt det, at vi ikke synes, at man alene skal straffes for tortur; man skal straffes, fordi man har begået drab under tortur, kidnapning under tortur eller tvang under tortur frem for bare tortur.
Vi synes sådan set, at det er langt mere overbevisende, en langt stærkere argumentation og en langt hårdere dom at give de personer, der udøver tortur, at man både får med den ene og den anden hammer, og derfor synes jeg faktisk, at Straffelovrådets forslag både er skrappere og bedre end det, som oppositionen her disker op med.
Jeg vil sige, at man jo delvis under debatten har siddet og haft en fornemmelse af, at der var medlemmer af Tinget - ingen nævnt, ingen glemt - der troede, at tortur i dag ikke var kriminaliseret.
Jeg ved godt, at der er partier, der har brugt det som løftestang til, at vi overhovedet skulle diskutere det her, men jeg må sige, at skiftende regeringer, lige siden torturkonventionen blev ratificeret i 1987, altså har skønnet, at tortur er kriminaliseret.
Det står hævet over enhver tvivl.
Så det, vi taler om her, er, hvad vi kan gøre ud over det, vi i forvejen er forpligtet til i forhold til torturkonventionen.
Regeringen har altså valgt at sige, at det ikke er nok, at man bliver straffet efter de straffelovsbestemmelser, man har overtrådt; vi synes, at det skal være en strafskærpende omstændighed, at det er blevet begået under tortur og dermed faktisk bygger ekstra ovenpå.
Jeg vil sige til fru Karina Lorentzen, der spurgte til, hvorfor vi ikke fulgte forskellige ngo'ers ønsker om at gå en anden vej end det, det mest sagkyndige juridiske udvalg har vurderet var den bedste vej.
Og jeg vil sige, at jeg har argumenteret for her, at jeg simpelt hen synes, at det er en bedre måde at straffe på.
Jeg synes, at det sender et meget klarere signal, og jeg synes, at det er en bedre måde at vise med dobbelt styrke, hvor forfærdelig en forbrydelse man synes, det er.
Men jeg synes også, at det er vigtigt at få sagt, at hvis det var sådan, at dem, der lavede torturkonventionen, havde fundet det hensigtsmæssigt, at alle lande indsendte en særskilt bestemmelse, ville det være fremgået af konventionen.
Som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål nr. 7, har FN-systemet jo i nogle tilfælde valgt at sige, at de mener, der skal være tale om en selvstændig kriminalisering i form af en paragraf.
Det gælder, for så vidt angår menneskehandel, og der har vi gjort det.
Det har man ikke valgt at sige, når det gjaldt torturkonventionen.
Der har man valgt at sige, at der kan landene selv vælge, hvilken form de mener er den mest hensigtsmæssige.
Det er rigtigt, som fru Karen Hækkerup sagde - det medgiver jeg - at Norge har valgt én model, men Sverige, som dette Ting ustandselig sammenligner sig med, er nået til præcis den samme konklusion, som vi er nået frem til i Danmark, og der er vel ingen her, der vil gå ud og påstå, at svenskerne ikke tager kampen mod tortur alvorligt.
Så jeg synes, at det er lidt vigtigt under debatten her at få sagt, at der er forskellige tilgange til, hvordan man juridisk kan løse det her.
Jeg synes, at den måde, som Straffelovrådet har peget på, ikke kun juridisk set er den mest hensigtsmæssige, men jeg synes også, at det politisk er meget, meget bedre at sige, at de både får en dom for tvang og en strafskærpelse for tortur, frem for at der alene er sådan en catch all-paragraf, der bare skal pakke det hele, der hedder tortur, ind.
Jeg synes, at det andet her er langt klarere, langt hårdere og langt finere.
Til hr. Per Clausen vil jeg sige, at jeg egentlig ikke synes, at det klæder hr. Per Clausen, som jeg faktisk normalt synes er et sagligt og rationelt og også et utrolig ordentligt menneske, her at begynde at komme med en eller anden form for mistænkeliggørelse af eller teoretisering over, hvad regeringens bevæggrunde måtte være.
Som jeg mindes det, plejer Enhedslisten så vel som de øvrige af Folketingets partier at lægge endog meget stor vægt på de vurderinger, der komme fra Straffelovrådet.
Regeringen har valgt at følge Straffelovrådet med dets helt særligt kyndige jurister i, hvad der var den klogeste juridisk tekniske løsning på den her sag.
Og jeg vil sige, at det er det, der er regeringens begrundelse.
Vi synes, at det er den bedste måde at gøre det på.
Vi synes også, at det er den måde, der politisk sender det stærkeste signal.
Men jeg må sige, at jeg ikke synes, at det er rimeligt her under en anden behandling at begive sig ind i en form for mistænkeliggørelse af, at det, som de klogeste jurister i Danmark siger er den bedste måde at håndtere torturforbrydelser på, skulle være sådan noget regeringen gør, fordi der så sikkert er nogle, der undslipper straf.
Vi er folkeretligt forpligtede i forhold til torturkonventionen, og der kan jeg sige, at vi er fuldt ud dækket ind.
Her går vi så skridtet videre og siger, at det er en skærpende omstændighed, at det er blevet begået under tortur.
Jeg vil også sige til hr. Naser Khader, at jeg var meget glad for de bemærkninger, der kom fra hr. Naser Khaders side.
Det er korrekt, at vi i første omgang havde valgt at følge Straffelovrådets bemærkninger for så vidt angår forældelse, men under udvalgsbehandlingen lyttede vi os frem til - ikke mindst efter at have hørt nogle af de deputationer, der var i Retsudvalget - at der også var meget gode argumenter for at gøre disse handlinger uforældelige, og det er så sket.
Jeg takker for de pæne ord, der er faldet i den forbindelse.
Det synes jeg altså ikke rigtig hænger sammen.
Men jeg vil gerne slutte af i fredsommelige toner og sige, at på trods af at der er mange partier her i dag, der stiller sig kritiske over for Straffelovrådet og Straffelovrådets juridiske vurderinger og den måde, som regeringen har valgt at håndtere den her sag på, er jeg meget glad for, at man trods alt ender med at konkludere, at den her lovgivning er væsentlig og vigtig, og at man vil stemme for det her forslag ved tredjebehandlingen.