Lars Dohn (EL), 2015-05-06:
Jeg vil ikke komme med en fuldstændig gennemgang af alle politikområderne på landdistriktsområdet, men henvise til, at Enhedslisten i løbet af et par dage kommer med et stort landdistriktsoplæg.
Jeg vil nævne et punkt, som overskygger alle de andre punkter, for hvis det punkt ikke er i orden, så kan man ikke løse de andre delpolitikker, og det er det, der handler om finansiering af bolig og erhverv.
For det er i det øjeblik, hvor man står som en, der ønsker at købe en bolig, og man bliver kreditgodkendt, men ikke kan få lov til at gennemføre handelen og opnå et lån.
Det samme kan være tilfældet, hvis det f.eks. drejer sig om en erhvervsvirksomhed.
Jeg har set et tilfælde med en erhvervsvirksomhed i Sønderjylland, som ligger ude i en landsby.
De kan ikke låne 1 mio. kr. til at investere i de bygninger, de er i nu, men hvis de flytter til Kolding, kan de sagtens låne et langt større beløb.
Hvis man ikke kan sikre en fornuftig långivning, hører al udvikling og alt liv på landet op.
Der må vi jo konstatere en grundlæggende uenighed med regeringen og de borgerlige partier i den forstand, at man netop er gået sammen om en beretning om finansiering, hvor man vil undersøge, hvordan man kan lempe på udlånskriterierne, altså liggedage, rådighedsbeløb osv.
Men vi ved jo også, at hvis man når frem til nogle mindre justeringer – og det gør man formentlig – så vil det ikke medføre det, som er helt grundlæggende for, at der kommer gang i livet på landet, nemlig at erhverv og hushandler kan komme i gang, for så sker det ikke.
Og derfor må man altså se på det, som man har gjort, når man har skullet lave store ting i den danske samfundsudvikling, hvor det danske samfund har været inde omkring det med en samlet løsning. Da husmandsbrugene blev udstykket – hvilket jo er en af de største sociale, økonomiske og erhvervsmæssige forandringer i hele vores historie – var det statslån, der lå bag.
Da man efter anden verdenskrig stod og manglede gode boliger til landarbejderfamilier med mange børn, så var det 60-årige statslån, der kom på banen.
For før vi når frem til løsninger, som bygger på noget samfundsmæssigt – en eller anden form for statslig involvering – får vi ikke løst problemerne, og vi skal jo ikke se ret langt væk, før vi kan se, at det er den måde, man kan gøre det på.
Hvis man tager til Norge, kan man se, at den norske husbank løser en enorm mængde opgaver, ikke bare i forhold til husfinansiering, men en række andre opgaver med at få landområderne til at fungere.
Og der er den islandske stats boligfinansieringsfond, som har en meget, meget stor volumen af hele långivningen på Island.
Altså, længere skal man ikke tage væk, man skal hverken til Vietnam eller Rusland for at finde former for statslig involvering.
Men det, som man har lavet aftale om mellem regeringen og de borgerlige partier, er jo, at der ud af det udvalgsarbejde, som skal sættes i gang, ikke må komme et forslag, der involverer staten.
Det, som er opmuntrende for os, er jo, at vi nu her frem mod den 15. september ser frem til, at der skal komme et katalog af forslag, også på nogle rigtig spændende områder.
Der er sådan noget som finansiering af bolig og erhverv, sådan noget som statslige arbejdspladser, sådan noget som fysisk og digital infrastruktur og sådan noget som socialøkonomiske virksomheder.
Alle de punkter plus en række flere kommer der forslag om inden den 15. september, og det lover jo godt, og det er så konkret udformet, at det direkte skal forhandles mellem partierne.
Så det må vi sige er et imponerende resultat, som er kommet ud af et forslag fra Socialistisk Folkeparti.
Men jeg vil slutte med at sige tak for redegørelsen.