Bent Bøgsted (DF), 2010-06-10:
Det er jo den samme debat, som vi havde ved førstebehandlingen – stort set.
Der er ikke kommet så meget mere nyt frem, siden vi havde 8½ times debat ved førstebehandlingen.
Men fair nok; vi er selvfølgelig også klar til at tage debatten en gang mere.
Genopretningspakken skal selvfølgelig til for at rette økonomien i Danmark op.
Der er et krav, vi skal leve op til: 24 mia. kr., og det bliver løst med genopretningspakken her.
Og det, vi snakker om i dag, er så dagpengeområdet. Man kan også konstatere, at der har været utrolig meget nyt i spil alligevel, men på en lidt anden måde, fordi vi har fået afklaret, at vi ikke kan få nogen reelle svar fra Socialdemokratiet.
Det er en snakken udenom.
Det eneste, det går ud på, er: Jamen når vi kommer til, så tager vi en trepartsforhandling; op til Harald Børsting og få løst opgaverne.
Og så skal Harald Børsting forsøge at overbevise Dansk Arbejdsgiverforening om, at de også skal være med på samme vogn, som Socialdemokratiet har spændt for hestene her, kan man sige.
Jeg synes, det lyser langt væk af, at vi ikke kan få nogen klare svar på, hvad det reelt er, Socialdemokratiet og SF vil i det her spil, for det er dem, der har lagt pakken frem, og så kan De Radikale få lov til at være med, hvis ellers det passer S og SF til den tid.
For håbet er selvfølgelig, som Enhedslisten har sagt, at der bliver et rent rødt flertal, og så er S og SF egentlig ligeglade med De Radikale.
Det er egentlig det, det går ud på.
Så skal vi så forholde os til det indhold, der er i »En Fair Løsning«.
Og hvad er det?
Og hvordan løser vi den opgave?
Ja, det er betinget af, at Harald Børsting kan overbevise hele fagbevægelsen om, at det en god idé, og at Harald Børsting kan overbevise hele Dansk Arbejdsgiverforening om, at det er en god idé.
Og når det så er sket – hvis det sker, hvad jeg har mine store tvivl om – skal det ud til en urafstemning, for sådan er det altid i forbindelse med overenskomster.
Og hvis det så bliver stemt ned der, er vi lige vidt.
12 minutter giver en time mere om ugen.
Vi kan ikke få svar på: Er det så en 38-timers-arbejdsuge, der skal stemmes igennem, eller er det ikke?
Det kan vi ikke få svar på.
Noget andet, der er i spil, er, at vi her i går hørte fru Helle Thorning-Schmidt sige, at hvis ikke LO kan levere varen, så er efterlønnen i spil; så er hun klar til at kigge på efterlønnen.
Så har vi den situation, at Socialdemokratiet går ud og siger: Kan LO ikke løse opgaven, så er vi klar til at lave indgreb i efterlønnen.
Vi hørte så, at hr. Henrik Sass Larsen satte sit politiske liv på spil og sagde: Der bliver ikke nogen ændringer.
Han har åbenbart ikke rigtig lyttet til sin formand.
Og så kommer der en masse undskyldninger og bortforklaringer: Jamen det er bare for at gøre opmærksom på, hvor alvorligt det her er.
Det korte af det lange er, at »En Fair Løsning«, som hr. Torben Hansen egentlig har klargjort lidt for uden rigtig at klargøre for det, er sådan et fremtidsperspektiv i 2015 efter en overenskomstafstemning om det, og så må vi så se til den tid.
Der er ikke noget med, at Socialdemokratiet og SF vil spille ud med, hvad det her skal gå ud på, inden et valg.
Hvad er det egentlig, S og SF vil, når det kommer til stykket?
De slynger bare ud: Vi vil have 12 minutter mere.
Er det alle de offentligt ansatte?
Koster det 14 mia. kr., hvis de skal arbejde 12 minutter mere om dagen?
Er det det, vi skal finde penge til?
Er det alle lønmodtagerne ude i virksomhederne, der skal tvinges til at arbejde en time mere om ugen?
Så kan arbejdsgiverne gå ind og sige: O.k., vi har ikke brug for den arbejdskraft, så vi er nødt til at afskedige.
Og ligeledes i det offentlige.
Hvis ikke der er brug for arbejdskraften, er man nødt til at afskedige.
Så bliver der sagt: Jamen vi kommer til at mangle 70.000 fremadrettet.
Man forholder sig ikke til, at vi har noget, vi skal have løst her og nu i forbindelse med konvergenskravet.
Det undlader man egentlig at forholde sig til.
Det eneste, der er lagt frem, er, at det er LO, der skal levere varen.
Så sent som her for lidt siden kunne fru Anne-Mette Winther Christiansen læse op fra en avis, at fagbevægelsen i Århus har sagt, at man ikke er med på det her med at arbejde mere.
Det svæver sådan i den blå luft, hvad det egentlig er, der skal ske.
Og man kommer ikke med et modspil.
Man siger: »En Fair Løsning« og 12 minutter.
Og det er man låst fast i.
Det er det, alle reklamerne går ud på – vel vidende, at det er utrolig svært at opnå enighed om det her.
Vi mangler en masse svar på, hvad der skal ske.
Regeringen, Dansk Folkeparti, Radikale og Liberal Alliance er enige om ændringen af dagpengeperioden, og vi er også enige om, at vi så selvfølgelig laver en pakke, der skal hjælpe de langtidsledige til at komme tilbage på arbejdsmarkedet hurtigst muligt.
Det er det, der er lagt frem, og det er det, vi går efter at arbejde med.
I Dansk Folkeparti er vi ret overbeviste om, at det er det rigtige, vi har gjort her.
Vi kunne jo godt have gjort andre ting.
Det, der var udspillet fra regeringen, var at fastfryse alle overførselsindkomsterne.
Det var vi absolut ikke vildt begejstrede for.
Vi trak også en besparelse på kommunerne på 4 mia. kr. ud, en besparelse, som vi heller ikke var begejstrede for.
Når det kommer dertil, er det altså, uanset hvad der bliver sagt, nemmere at hjælpe de arbejdsløse til at komme tilbage på arbejdsmarkedet, end det er at skære i overførselsindkomsterne.
Det er det, der ligger i det.
Men vi ser frem til den videre behandling af det.
Og så tror jeg egentlig ikke, jeg vil komme ind på mere nu.