Michael Aastrup Jensen (V), 2016-05-03:
Der er ingen tvivl om, at det er et rigtig, rigtig vigtigt spørgsmål, som SF her rejser.
For konflikten mellem Israel og Palæstina er om noget omdrejningspunktet for meget af den uro, der er i Mellemøsten i dag.
Konflikten har dog også været en, skal vi kalde det belejlig undskyldning for regionens dårligdomme for mange af Mellemøstens despoter.
Hvis alt andet har fejlet, har det været en stensikker sællert at skyde skylden på et af de få demokratier i Mellemøsten, nemlig Israel.
Igennem mange år har man med forskellige internationale konstellationer og i forskellige formater forsøgt at bringe parterne til forhandlingsbordet for at sikre en varig fred mellem de to folkeslag, der lever på et område på størrelse med Jylland.
Det er velkendt, at dette ikke har været let.
Stædigheden på begge sider er overvældende.
Siden 2014 har der faktisk ikke været ført reelle forhandlinger mellem de to parter i konflikten, og ikke meget tyder på et tøbrud.
Tværtimod har volden været stigende.
Palæstinenserne har angrebet civile israelere med kniv, hvorefter de israelske sikkerhedsstyrker har svaret igen.
Det er væsentligt at huske på, at angrebene ikke er sanktioneret af selvstyret, men så at sige begås på egen hånd.
Frem til slutningen af marts rapporterede FN, at 30 israelere og 200 palæstinensere var blevet dræbt i de her voldshandlinger.
Danmark fordømmer sammen med EU angrebene og den stigende voldsspiral.
For at undgå en yderligere eskalering er det helt afgørende at overholde principperne om nødvendighed ved magtanvendelsen.
På trods af den tilspidsede situation er parterne nødt til at komme til forhandlingsbordet og sætte gang i fredsprocessen igen.
Det er i begge parters helt klare interesse.
Yderligere sikkerhedsforanstaltninger og angreb løser ikke de grundlæggende problemer, som er årsagen til, at konflikten fortsætter det ene årti efter det andet.
SF ønsker som bekendt med denne forespørgsel at få svar på, hvad regeringen skal gøre for at bringe parterne til forhandlingsbordet, og svaret på det er jo, at Danmark ikke kan gøre ret meget på egen hånd i forhold til at bringe parterne sammen.
Derfor føres den danske politik også inden for rammerne af EU's udenrigspolitik.
Når vi taler et samlet EU, har vi en mulighed for at lægge pres på begge parterne i konflikten, hvorimod dansk enegang kun vil være et slag i luften.
For at EU's og andres forsøg på at involvere sig i fredsprocessen på nogen måde skal give mening, kræves det, at der er en velvilje fra begge sider til at finde fredelige løsninger.
De overordnede forudsætninger for, at der kan skabes grundlag for fred, er, at Israel sætter en stopper for de ulovlige bosættelser.
De underminerer muligheden for en tostatsløsning, samtidig med at bosættelserne har store konsekvenser i dagligdagen for de omkringliggende palæstinensiske samfund.
I forlængelse af dette må Israel også tage konkrete og mærkbare initiativer til at forbedre rammerne for palæstinensernes hverdag, både på Vestbredden og i Gaza – eksempelvis i forhold til en større grad af bevægelsesfrihed.
Men på den anden side må det naturligvis gælde, at Hamas og andre væbnede grupper i Gaza demilitariseres, så affyringen af raketter mod Israel og dets indbyggere indstilles.
Denne evige frygt kan israelerne naturligvis ikke leve med, og Israel har en helt igennem legitim ret til at forsvare sig selv mod disse kujonagtige angreb.
Det må gælde, at begge parter skal vise en interesse for at komme videre i fredsprocessen.
Når det er tilfældet, hersker der ingen tvivl om, at det internationale samfund er mere end parat til at bistå med al mulig hjælp og støtte i denne proces.
Så med de ord støtter Venstre det brede forslag til vedtagelse, som er fremsat.
Jeg skal også hilse fra Det Konservative Folkeparti og sige, at de desværre ikke kan være her, men at de også støtter det forslag til vedtagelse.
Og må jeg ikke gerne rose det brede samarbejde, som jeg synes der har været omkring dette forslag til vedtagelse.
Det synes jeg er rigtig, rigtig vigtigt – ikke mindst om en følsom sag, som det her absolut er.
Så det synes jeg vi alle sammen skal klappe os lidt på skulderen af her klokken lidt over 22.30.