Lars Løkke Rasmussen (V), 2009-05-27:
I dag markerer vi afslutningen af folketingsåret 2008-09, selv om der jo endnu er et par hårde arbejdsdage tilbage i Folketingssalen.
Der har jo været et år, der har været præget af den økonomiske krise, et år, hvor ledigheden er steget, et år, hvor flere danske familier har mærket utrygheden i hverdagen.
Det har også været et år, hvor regeringen har ført en ansvarlig og nøje doseret krisepolitik, hvor vi har taget initiativ på initiativ, der summer op i milliarder af kroner, og hvor vi hele vejen igennem har fulgt udviklingen tæt.
For det, der er vores vigtigste opgave, er at dæmme op for den internationale krise, så de menneskelige omkostninger af krisen her i Danmark bliver de mindst mulige.
Samtidig har regeringen fortsat en stærk reformpolitik, hvor vi giver den enkelte dansker større frihed, hvor vi styrker vores stærke fællesskab, og hvor vi ruster os til det næste opsving.
I Danmark er vi så gunstigt stillet, at krisen kom efter en meget lang og stabil vækstperiode, en periode, hvor flere og flere danskere er kommet i arbejde, også folk, der normalt har svært ved at finde et job.
Det er jo nogle fantastiske resultater, som vi skal værne om, ikke mindst når det nu går knap så godt. Vi skal fastholde frihed, dynamik og aktivitet, og vi skal bevare og udvikle et fællesskab, hvor alle er med inde i varmen.
Danmark skal
bedst muligt gennem krisen.
Det er den vigtigste opgave for os alle lige nu.
Når jeg ser tilbage på folketingsåret, der er gået, har håndteringen af krisen været den opgave, der har overskygget alle andre.
Gennem året har det været vanskeligt at forudse krisens dybde, krisens forløb, krisens længde, og det er det stadig væk.
Vi kan lige så godt sige det ligeud til hinanden: Vi ved ikke, hvornår det vender, og det bliver værre, før det bliver bedre.
Derfor må vi også hele tiden se på vores politik med friske øjne og justere, hvor der er behov for det.
Da krisen for alvor ramte Danmark sidste efterår, sad jeg som finansminister i orkanens øje.
Derfor var det finanslovforslag, vi vedtog i december, langt mere møntet på at holde gang i hjulene end det, vi oprindelig lagde frem i august.
Det er et billede på året, der er gået.
For regeringen har løbende fulgt krisen, løbende revideret vores udspil og sat ind med nye udspil, når der var behov.
Det er vurderingen fra det schweiziske World Competitiveness Center.
Men sådan et verdensmesterskab i kriseparathed er ikke bare noget, man skal læne sig tilbage og nyde.
Det er et verdensmesterskab, der skal forsvares.
Og regeringen har allerede taget en lang række vækstinitiativer, initiativer, der er rettet mod finanssektoren, mod erhvervslivet og mod familiernes økonomi.
Den internationale krise slog jo først igennem i forhold til finanssektoren, og der var behov for at skubbe til bankernes udlån for at holde gang i samfundet, for at sikre, at penge kunne stilles til rådighed til fornuftige, veldrevne virksomheder og til gode ideer.
Det gjorde vi med to pakker, bankpakken i oktober, kreditpakken i januar.
Det har vi gjort sammen med et bredt flertal her i Folketinget, og det vil jeg gerne kvittere for.
I løbet af året fik mange danske virksomheder problemer med at få likviditeten til at række, at få regnskabet til at hænge sammen.
Derfor har regeringen forlænget kredittiderne for moms og A-skat.
Det har øget erhvervslivets likviditet med i omegnen af 60 mia. kr.
I første omgang gjaldt forlængelsen til august, og vi har nu foreslået at forlænge ordningen ind i efteråret.
Havde det egentlig ikke være oplagt med en bred opbakning fra Folketingets partier?
Flere familier mærker, at økonomien strammer lidt til, og er utrygge på vegne af deres egen families økonomi.
Derfor er det afgørende vigtigt, at vi gengiver familierne tilliden til deres egen økonomi.
Regeringen har givet danskerne skattelettelser for i alt 9 mia. kr. allerede i år.
Og vi har også givet mulighed for, at man kan få udbetalt den særlige pensionsordning.
ATP er netop i disse dage i gang med at sende breve ud til de 2,9 millioner danskere, der har en SP-konto.
Brevene indeholder simpelt hen en blanket, som man kan skrive under og sende tilbage til ATP, og så kan man få sine egne penge, der blev sat ind, dengang tiderne var meget gunstige, tilbage til at stabilisere sin økonomi nu, hvor tiderne er lidt hårde.
Man kan få sine penge tilbage inden for ca. 3 uger.
Så nemt er det.
Det er en helt ubureaukratisk vej til at stimulere forbruget, til at vække optimismen, til at give familierne mulighed for at polstre deres økonomi.
Så regeringen har altså valgt at give en håndsrækning til de danske familier.
Havde det ikke været oplagt med en bred opbakning fra Folketingets partier?
Regeringen har stimuleret investeringerne i samfundet.
Vi har ophævet den kommunale anlægsramme.
Vi har sat 1,5 mia. kr. af til en renoveringspulje.
Og jeg troede egentlig, at alle var enige om, at det er den vej, vi skal gå: at vi skal bruge de ledige hænder til at bygge skoler, plejehjem og sygehuse og til at gøre vores boliger mere energibesparende.
Regeringen har målrettet skubbet på investeringerne.
Havde det egentlig ikke været oplagt med en bred opbakning fra Folketingets partier?
Samlet betyder den række af initiativer, jeg her har antydet, at vi fører en meget ekspansiv politik i Danmark.
Det er en af de allermest ekspansive økonomiske politikker i hele Europa.
Og når det overhovedet lader sig gøre, er det jo, fordi regeringen valgte at holde sig for ørerne, da tiderne var i fremgang, og da oppositionen igen og igen sagde: Brug nu af det store overskud.
Vi har målrettet betalt af på kassekreditten, kan man sige, og det gør det nu både muligt og ansvarligt at trække på kassekreditten.
Samtidig med at vi har håndteret krisen og sat stærkere ind end de fleste andre europæiske lande, har vi også gennemført en række fremadrettede reformer.
Det er reformer, som skal forberede os på at få det fulde udbytte af det næste opsving, når det kommer, for det kommer.
Det er reformer, der styrker dynamik, frihed og fællesskab.
I dette folketingsår har regeringen fremlagt en ambitiøs skattereform, som forventeligt vedtages i Folketinget her i morgen.
Det er en reform, hvor vi stimulerer økonomien i 2010, men som selvfølgelig – selvfølgelig! – er fuldt finansieret set over en årrække.
Vi foretager nu den største sænkning af skatten på arbejde nogen sinde, så fru Jensen selv får lov til at beholde flere af de penge, hun tjener, for det giver nu engang en større lyst til at arbejde og til at tage initiativ.
Det er en reform, som forfølger to klare sigtelinjer.
Vi beskatter nu hårdere det, vi vil have mindre af, nemlig forurening, og vi beskatter nu lempeligere det, vi vil have mere af, nemlig arbejde.
Samtidig holder vi fast i skattestoppet med den tryghed om skatten, som jo er vigtigere end nogen sinde midt i en krisetid, hvor folk bekymrer sig om deres eget ve og vel, om familiens økonomi.
Det skal kunne betale sig at arbejde.
Det skal kunne betale sig at spare op.
Det skal kunne betale sig at spare på energien.
Der skal være tryghed om skatten.
Regeringen har også taget flere vigtige skridt ad den grønne vej.
Det er regeringens ambitiøse mål – og det fås ikke mere ambitiøst – at Danmark på sigt skal være helt uafhængig af forurenende brændsler som kul, olie og gas.
I det folketingsår, der nu snart er gået, har vi taget vigtige skridt på vejen mod det mål.
Vi har indgået en bred grøn transportaftale, hvor vi fremrykker grønne trafikinvesteringer for 5 mia. kr., så vi skaber aktivitet, og hvor vi drejer efterspørgslen fra forurenende biler mod kollektiv trafik og mod mindre forurenende biler.
Vi har fremlagt et offensivt udspil om grøn vækst.
Og vi er i gang med at forhandle en Grøn Vækst-aftale på plads.
Målet er en aftale inden for meget kort tid.
I det folketingsår, der snart er gået, har vi også lagt store spor ud til de fremtidige sygehusinvesteringer.
Det er et vigtigt skridt i regeringens arbejde for at styrke velfærdssamfundet.
Ja, faktisk er det den største samlede investeringsindsats på sygehusområdet nogen sinde.
Og vi vil bygge endnu mere i de kommende år.
Sygehusinvesteringerne vil frem til 2018 få et løft på i alt 40 mia. kr.
Med de massive investeringer samler vi den specialiserede behandling og akutbehandlingen.
For alle sygehuse kan jo ikke være verdensmestre i det hele.
Når vi f.eks. vil have verdens bedste kræftbehandling – og det vil vi have – så må vi tilpasse vores sygehusstruktur derefter.
Men hvis ens barn falder ned fra pæretræet og forstuver foden, skal det selvfølgelig kunne klares i nærområdet.
Og på den måde laver vi en arbejdsdeling mellem det højt specialiserede og det nære.
Det er ikke et enten-eller.
Samlet har vi i folketingsåret 2008-09 både håndteret en alvorlig international krise og reformeret det danske samfund, så vi er bedre rustet til næste opsving.
Vi har truffet vigtige beslutninger.
Vi har truffet dyre beslutninger.
Det er glædeligt.
Det er til gengæld trist, når der går partipolitisk taktik i vigtige sager.
Måske sker det ud fra devisen om, at man tror, man kan vinde et slag med god taktik.
Og vi har faktisk en alvorlig økonomisk krise at overvinde sammen.
I den kommende tid står vi over for vigtige opgaver.
Først og fremmest skal vi fortsat sætte ind for at dæmme op for den økonomiske krise; det er hovedopgaven.
Regeringen har, som jeg har beskrevet det,
ført en ansvarlig økonomisk politik, hvor vi har sat ind med nøje afmålte doser.
Og derfor har vi stadig væk økonomisk råderum til at gøre mere i det nye år, hvis det viser sig at være nødvendigt.
Så ved jeg godt, at nogle mener, at det havde været bedre at sætte ind med én stor krisepakke.
Jeg vil da sige, at hvis det på nogen måde havde været muligt at fjerne krisen ved at skrive én stor check ud, så ville jeg da have været den første til at skrive den check.
Og jeg føler mig fuldstændig sikker på, at Dansk Folkeparti, der har taget ansvar hele vejen igennem, og Liberal Alliance, der har været med til at bære finansloven, ville være parate til at gøre det samme.
Men så nemt er det ikke.
Én stor check her og nu kunne tværtimod slå dansk økonomi ud af kurs: føre til uansvarlig gældsætning og skade virksomhedernes mulighed for at konkurrere.
Derfor er regeringens politik fortsat at føre en ansvarlig og målrettet vækstpolitik.
Jeg har sagt det før, og jeg vil gerne sige det igen: Én arbejdsløs er én for mange.
Vi skal sætte alt ind for at mindske de menneskelige omkostninger ved krisen, men vi skal også have et skarpt øje for, hvordan Danmark ser ud, når den internationale krise ophører igen.
For ansvarlig politik er også at tænke lidt videre, at tænke hen over valgperiodens ophør.
Det er i hvert fald min tilgang til tingene, og jeg er meget taknemlig for, at et flertal her i salen – om end man bestemt kunne ønske sig, at det var større – deler den grundopfattelse, deler den tilgang til politik, deler den tilgang til det at optræde politisk-økonomisk ansvarligt.
For en sund økonomi er fundamentet for, at vi fortsat kan forbedre det danske samfund på de områder, der betyder noget for danskerne i deres hverdag: sundhed, uddannelse og tryghed.
Det er regeringens andet fokusområde i de kommende år.
Vi har en værdipolitisk overligger hen over alle disse områder, der præger vores tilgang til tingene.
Regeringens værdier er frihed og fællesskab – individuel frihed i et stærkt fællesskab.
Frihed er retten til forskellighed – også til religiøs og kulturel forskellighed – men med respekt for andres tilsvarende frihed.
Fællesskab er at tage ansvar for hinanden og ikke mindst tage ansvar for de svage i samfundet.
Det danske fællesskab er i særlig grad kendetegnet ved et sæt grundlæggende værdier, vi skal værne om, som vi skal kræve respekt for, og som vi ikke vil acceptere at man går på akkord med.
Det er retten til at tænke, retten til at tale, retten til at tro, kønnenes ligestilling og respekten for de demokratiske værdier, det danske samfund er bygget op på.
Det er helt grundlæggende værdier, som vi ikke vil acceptere at der gøres vold mod.
Sker det, sætter vi foden ned, så siger vi fra, hvad enten vi udfordres indenlandsk eller udfordringen kommer til os udefra.
Med afsæt i de værdier vil regeringen fortsat udvikle og udbygge velfærden.
Velfærdens kerneområder har fyldt meget i hele mit politiske liv og vil også fylde meget i den del af mit liv, hvor jeg har det privilegium at være statsminister.
Vi er helt aktuelt i gang med at forhandle de nye økonomiske aftaler med kommunerne, herunder de planlagte og annoncerede milliardinvesteringer i skoler, i daginstitutioner og på ældreområdet.
Og vi ser nu med friske øjne på, om der skal gøres mere, der øger velfærden og samtidig giver arbejdspladser og aktivitet rundtomkring i landet.
Her og nu er den vigtigste velfærdsopgave at få sygehusenetil at fungere fuldt ud igen.
Her og nu er den vigtigste opgave at komme af med efterdønningerne af sygehuskonflikten sidste år.
Efter sidste års strejker i sundhedssektoren var vi jo nødt til at suspendere det udvidede frie valg.
Nu genindfører vi det fra den 1. juli.
Og godt for det, for frit valg har jo været en kæmpe succes.
Mere end en kvart milliard danskere har haft direkte glæde af ordningen … Nej, det er naturligvis mere end en kvart million danskere!
Men mere seriøst er det altså sådan, at der er mere end en kvart million danskere – i omegnen af 280.000 efter min bedste hukommelse – som har haft direkte glæde af den her ordning, som giver mulighed for at blive behandlet privat, hvis det offentlige ikke kan levere rettidig behandling.
Og det er jo en af grundene til, at vi frem til sygehusstrejkerne sidste år kunne se, at ventetiderne faldt med omkring en tredjedel.
Frit valg bygger på et menneskesyn, der sætter mennesket før systemet, ikke systemet før mennesket.
B-holdet stod på venteliste, mens A-holdet – dem med friværdi, betalingsevne og tilfældigt tegnede sundhedsforsikringer – kunne vælge køen fra.
Det tog vi et opgør med.
Skal der tegnes sundhedsforsikringer, skal det være til alle – fra direktøren på mahognigangen til den ufaglærte i lagerhallen.
Og privat behandling – hvis det offentlige sygehusvæsen ikke kan levere hurtig og rettidig behandling – skal være en mulighed for alle, ikke kun en mulighed for de velstillede, sådan som det var, før regeringen kom til.
Frit valg bygger på et retfærdighedssyn, hvor det ikke skal være pengepungen, der afgør ens plads i køen.
Og det har været en kæmpe succes – ikke bare til gavn for den mere end en kvart million danskere, der har gjort brug af det, for det rækker videre end det.
Det har skabt en helt ny konsekvens i det danske sundhedsvæsen, nemlig den konsekvens, at patienten kan flytte sig, at patienten kan tage en del af pengene med.
Det ansporer også det offentlige sundhedsvæsen, som er rygraden og fortsat skal være rygraden i det danske sundhedsvæsen.
Og det har derfor været til gavn for endnu flere patienter end den kvarte million, der direkte har gjort brug af ordningen.
Derfor så vi – indtil strejkerne satte os tilbage – at ventelisterne blev kortere og kortere.
Og der er derfor grund til at glæde sig over, at der kun er godt en måned til, at patienterne igen får den rettighed tilbage, som er ganske enestående, og som er ganske unik.
Samtidig skal vi så drage de fulde fordele af, at vi ikke længere lider under den mærkelige forestilling, at kampen mod privathospitaler er vigtigere end kampen mod ventelister.
Derfor tager taksterne for behandling i privat regi fremadrettet ikke udgangspunkt i, hvad det koster at lave en lignende operation i det offentlige, men i, hvad det koster på de allermest effektive offentlige sygehuse.
Sygehusene skal fungere, og det kommer de til.
Men den største succes er naturligvis, hvis færre danskere har brug for at komme på sygehuset, og derfor skal vi forebygge sygdomme.
Forebyggelseskommissionen fremlagde sin rapport i april.
Næste skridt er, at regeringen kommer med en national handlingsplan for forebyggelse til efteråret.
Det personlige ansvar står her som noget helt centralt, hvis vi skal lykkes med forebyggelsen.
Vi kan ikke tvinge danskerne til at leve sundt, men vi kan give alle friheden til, vi kan give alle muligheden for at vælge det sunde liv.
Regeringen vil arbejde for, at vi får et bredt flertal i Folketinget bag en effektiv og ambitiøs forebyggelsespolitik.
En anden vigtig del af velfærdssamfundet er jo muligheden for at tage en uddannelse.
Siden 2001 har regeringen forbedret uddannelserne hele vejen igennem.
Vi har styrket fagligheden i folkeskolen – ikke mindst til glæde for de svage elever, der behøver et stærkt fundament for at bryde den sociale arv.
Eleverne læser nu lige så godt i 3. klasse, som de før gjorde i 4. klasse.
Eleverne er nu lige så dygtige i naturfag i 4. klasse, som de før var i 5. klasse.
Vi har reformeret erhvervsuddannelserne, så færre falder af i svinget.
Vi har rettet forskningen mod samfundets behov, så virksomhederne kan konkurrere på ny viden.
Vi har opnået gode resultater hele vejen igennem, men vi må også åbent sige, hvor det ikke er godt nok.
Sammen med et bredt flertal i Folketinget har regeringen sat det mål, at alle unge skal gennemføre i hvert fald én ungdomsuddannelse.
Det mål er vi for langt fra at nå.
For 20 år siden gennemførte mindst otte ud af ti danskere en ungdomsuddannelse, og det var godt.
Det var rigtig godt – dengang.
I dag er tallet kun lige over otte ud af ti, og det er slet ikke godt nok – hverken til nutidens samfund eller til fremtidens konkurrence.
Til efteråret skal vi efter planen udmønte flere midler fra globaliseringspuljen – den pulje, vi har sat af til at gennemføre regeringens store globaliseringsreform, hvor vi styrker uddannelse, og hvor vi styrker forskning.
Og når vi udmønter de penge, må vi nøje overveje, om vi skal gøre noget ekstra for at nå de ambitiøse mål på uddannelsesområdet.
Vi skal have frafaldet på erhvervsskolerne endnu længere ned.
Vi skal gøre endnu mere for, at også de svage og skoletrætte elever får en ungdomsuddannelse.
Vi skal i endnu højere grad sikre uddannelser, der er tilpasset denne gruppe, og ikke den anden vej rundt forsøge at presse og passe de unge ind i uddannelsessystemet, præcis som det er lige nu.
Regeringen vil arbejde for, at vi også her kan samle et bredt flertal i Folketinget.
Vi har også et fælles ansvar for, at de unge, som begynder på en erhvervsuddannelse, kan få en praktikplads og på den måde gøre uddannelsen færdig.
Vi må ikke risikere, at de unge bliver klemt af krisen.
Derfor har regeringen netop indgået en bred politisk aftale, som skal skaffe flere praktikpladser.
Med aftalen giver vi virksomhederne en håndsrækning til at tage flere elever ind.
Vi målretter tilskuddet til skolernes opsøgende arbejde for at skaffe praktikpladser.
Vi etablerer flere praktikpladser i det offentlige.
Og vi forbedrer finansieringen af erhvervsgrunduddannelsen for de allersvageste unge.
Regeringen vil også fremover have et stærkt fokus på, at der er praktikpladser nok.
For vi må ikke tabe en eneste på gulvet.
Det er ufattelig svært – nogle vil sige umuligt – at finde noget positivt at sige om den økonomiske krise.
Skal man finde én ting, en lille sidegevinst, skal det være netop dette, at krisen kan motivere flere til at tage en uddannelse, fordi konkurrencen om jobbene bliver hårdere, fordi muligheden for som meget ung uden uddannelse at finde fodfæste på arbejdsmarkedet bliver sværere.
Det er sådan set en sidegevinst, vi skal gribe ud efter, for alle skal med i fællesskabet.
Alle skal have den frihed til at klare sig selv, som følger med det at have en solid uddannelse.
Frihed er også at kunne færdes trygt og sikkert på gaden.
Vi vil ikke acceptere, at bander af kriminelle indtager vores gader og skaber utryghed.
Med bandepakken har regeringen strammet den hårde og konsekvente retspolitik yderligere.
Derudover – og nok både vigtigst og sværest – er der brug for en langsigtet og forebyggende indsats.
Det er en indsats, som skal gå på to ben: både fokusere på den målrettede indsats over for unge, som er i eller er på vej ud i kriminalitet, og på den generelle indsats, hvor vi så tidligt som muligt tager hånd om familier, som har behov for det.
Spørgsmålet om den kriminelle lavalder vil blive adresseret i regeringens strategi.
Vi vil også overveje spørgsmålet om en kommunal medfinansiering af Kriminalforsorgen, for vi er nødt til at skærpe kommunernes, det nære samfunds fokus på den tidlige forebyggende indsats.
Og mon ikke vi fortsat kan finde en bred opbakning i Folketingssalen om disse spørgsmål? En vigtig opgave i de kommende måneder bliver forberedelsen af klimatopmødet i København i december.
Opgaven på mødet er at nå frem til en international klimaaftale, der får ønsket om global vækst og velstand til at gå hånd i hånd med naturens krav om, at vi passer på vores jord.
Klimatopmødet i december bliver det største møde afholdt i Danmark nogen sinde.
Og hvis vi lykkes med at få en ny international klimaaftale, vil mødet i København kunne sætte en ny standard for, hvordan vi løser globale problemer.
I løbet af de seneste år er hele den verdenspolitiske scene jo skiftet.
Der er sat betydelig mørkere kulisser op, og det er den scene, vi skal spille på.
Hvis vi skal lykkes med den helt nødvendige indsats mod klimaforandringerne, er det ikke nok at male dommedag på væggen og gøre kulisserne endnu mørkere.
Vi skal tværtimod rette spotlightet mod muligheder – de muligheder, der gemmer sig i en ny global grøn vækstøkonomi.
Jeg hæfter mig ved, at der i de kolde tal for CO2-udledning er en klar og opmuntrende pointe, nemlig at der ikke er nogen klar sammenhæng mellem et lands velstand og et lands CO2-udledning.
Hver amerikaner udleder 20 t CO2 om året.
Hver dansker udleder 11 t CO2 om året.
CO2-udledningen pr. dansker er altså næsten den halve af amerikanerens, selv om vi er cirka lige rige.
Man kan altså få den samme velstand for 11 t CO2 som for 20 t CO2.
Hvordan kan man så komme ned på 4, 2 eller 0 t, uden at det går ud over velstanden?
Det er et af fremtidens helt store spørgsmål.
Og de regioner, de lande, de virksomheder, der svarer mest begavet på det spørgsmål, kommer til at stå stærkest i fremtidens konkurrence.
Hele klimadagsordenen er altså i høj grad kædet sammen med vækst – med hvordan vi skaber vækst via velstand på en ny måde: med nye teknologier, med nye ideer, med nye energikilder og med nye politikker.
Det er jo den vej, vi er gået i Danmark med en vis succes.
Det er den vej, vi skal vise resten af verden.
Meget af regeringens tid, og det kommer også til at gælde min egen, vil det næste halve år gå med forberedelsen.
Jeg glæder mig over den brede opbakning til klimadagsordenen både i og uden for Folketinget.
Vi står over for en stor opgave, som vil kræve hele det internationale engagement, som Danmark er respekteret for i verden, hvis vi skal lykkes.
For Danmark har en markant international profil, og det er en markant international profil, vi skal holde fast i, som vi skal opretholde.
Det skal vi også have i baghovedet, når der aktuelt forhandles forsvarsforlig – det nye forsvarsforlig, som skal danne grundlag for at fortsætte Danmarks stærke internationale engagement de næste 5 år.
Jeg vil meget stærkt opfordre til, at vi får et bredt forlig, der sikrer balance mellem forsvarets opgaver og forsvarets ressourcer – det kræver flere ressourcer – og som hviler på en bred accept af, for det er vigtigt, hvad der i det moderne, internationaliserede samfund er dansk forsvars opgave, nemlig også at kæmpe for vores sikkerhed, værdier og demokrati, der hvor fronten står, også når den står langt fra Danmarks geografiske grænse.
Det skylder vi de danske soldater, der sætter liv og helbred på spil i Afghanistan.
Det skylder vi de unge mænd og kvinder, der vælger at forlade det trygge danske fællesskab for at bringe fred, frihed og fremgang til mennesker, som langtfra har de samme muligheder og rettigheder, som vi selv har.
De danske soldater fortjener vores anerkendelse, fortjener vores respekt.
En vigtig del af Danmarks internationale engagement og samarbejde foregår via vores medlemskab af EU.
EU er og vil være omdrejningspunktet for varetagelsen af danske interesser.
Også under den økonomiske krise, vi befinder os midt i, har EU vist sit værd.
Vi har vedtaget fælles retningslinjer for at sikre, at vores nationale hjælpepakker understøtter hinanden.
Vi har vedtaget hjælpeprogrammer til de lande, som er særlig hårdt ramt.
Og vi er i færd med at styrke reguleringen af den finansielle sektor for at forebygge lignende kriser i at opstå i fremtiden.
Det er faktisk ret enestående.
For historien er jo fuld af eksempler på, at lande isolerer sig, når krisen kradser.
Derfor er det enestående og unikt og siger meget om, at vi valgte det rigtige forum ved at søge optagelse i det daværende EF tilbage i 1972, at EU har været den ramme, der forhindrer protektionisme og national egoisme i at forlænge krisen unødigt.
Derfor mener regeringen naturligvis også fortsat, at Danmark skal være helt og fuldt med i Europa og i euroen.
Det er i vores egen bedste politiske og økonomiske interesse.
For det første skal der være klarhed over rammerne for samarbejdet i EU.
For det andet skal der være et bredt og solidt flertal bag synspunktet i Danmark, i Folketinget.
Jeg vil inden sommerferien indkalde partierne til et møde om europapolitikken.
Lad mig så til sidst minde om, at vi i næste uge skal til stemmeurnerne.
Jeg vil gerne opfordre alle til at stemme både til europaparlamentsvalget og til folkeafstemningen om ændring af tronfølgeloven.
Begge afstemninger er den 7. juni, dvs. søndag 8 dage.
Grundloven kræver, at et flertal og mindst fire ud af ti af alle stemmeberettigede stemmer ja.
Hvis for mange bliver hjemme i haven på det, der forhåbentlig bliver en dejlig sommersøndag, så vil vi fortsat være det eneste skandinaviske land uden ligestilling i retten til at arve tronen.
Derfor er der en stærk opfordring om at møde op og stemme.
En anden vigtig afstemning har fundet sted.
Den fandt sted i Grønland den 25. november sidste år, hvor grønlænderne stemte klart ja til den nye selvstyreordning.
Jeg glæder mig til at komme til Grønland og deltage i fejringen den 21. juni.
Sammen med den færøske overtagelseslov og fuldmagterne til Færøerne på udenrigsområdet fra 2005 har vi nu et tidssvarende grundlag for hele rigsfællesskabet.
Jeg ser frem til en fortsættelse af det gode samarbejde – både med Grønland og med Færøerne.
Men én ting er sikker: Der kommer også til at ligge store udfordringer foran os.