Karen Hækkerup (S), 2012-01-27:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for en livlig debat.
Jeg vil sige, at debatten faktisk har udviklet sig meget anderledes, end jeg havde forudset, da jeg sad i mit lønkammer og tænkte, at nu skulle jeg over til det her lovforslag, som jeg jo faktisk i lighed med min socialdemokratiske ordfører har glædet mig til, for jeg havde nok lidt gjort mig den tanke, at jeg, hvis jeg havde fået så mange stryg, som den tidligere regering har fået på det her område, nok selv måske ville have anlagt en stil, hvor jeg ville have krøbet lidt langs panelerne.
Men jeg vil sige, at det jo er imponerende, at der er en kampform, og det skal man jo selvfølgelig heller ikke være ked af.
Så vil jeg gerne starte med at sige tak til Liberal Alliance.
Tak til Liberal Alliance for meget tydeligt at sige, at man ikke støtter det her forslag, og sådan set også tak til De Konservative for at sige meget tydeligt, at man ikke vil genindføre forslaget, såfremt der en dag kom en anden regering.
Så kan man sige: Hvad har vi så egentlig brugt al tiden til at tale om?
Vi har talt om vores lovforslag, som indeholder to dele.
I den første del fjerner vi den mulighed, som VKO gav kommunerne under den tidligere regering til, at man kan sætte børn helt ned til 12 år i fodlænker.
Det er så måden, vi synes er den rigtige, debatten drejer sig om.
Det er blevet nævnt flere gange, at kriminaliteten blandt børn og unge er faldende, og det er rigtigt, og det skal vi være rigtig, rigtig glade for.
Det er en udvikling, som har stået på i rigtig mange år, og en udvikling, som er fortsat, en udvikling, der i øvrigt er generel, nemlig at der er mindre vold i vores samfund.
Det er en indsats, som har været undervejs i mange år, og som jeg tror at der er mange forskellige indsatser vi skal takke for, men det er i hvert fald ikke elektronisk fodlænke, der er en af dem.
Forslaget her udgør en besparelse, og det gør det jo, fordi ud over at det har kostet penge at lave de her fodlænker og udvikle ordningen, har det også kostet 96.000 kr. i drift hver måned at have beredskabet stående klart, et beredskab, som der altså ikke er nogen, der har efterspurgt.
Det er ikke, fordi VKO som tidligere regering ikke gjorde, hvad man kunne for at forsøge at få implementeret de her fodlænker rundtomkring i kommunerne.
Man udgav pjece, man afholdt to konferencer, man nedsatte en taskforce, man forsøgte virkelig, hvad man kunne.
Men grunden til, at det aldrig blev populært eller overhovedet anvendt, var jo ikke, at der ikke var kendskab til det.
Det var, at det ikke ville virke.
Det med, at tingene ikke virker, ser jeg selv som overligger over min ministergerning.
Jeg vil utrolig gerne have, at vi har en socialpolitik, hvor vi har fokus på de indsatser, der virker, hvor vi holder op med at eksperimentere med mennesker, men hvor vi siger, at hvis vi gerne vil hjælpe en person, er det både ud fra et etisk og et økonomisk perspektiv den og den løsning, vi skal anvende.
Det synes jeg er den rigtige vej at gå.
Når det er det, man har som målsætning, netop hvad det er for en indsats, der virker, må man jo bare sige, at en indsats, som der ikke har været nogen, der har anbefalet, kunne man jo på forhånd have sorteret fra.
Når jeg siger, at der ikke er nogen, der har anbefalet det, henviser jeg jo selvfølgelig til de tidligere høringssvar, der var, da den gamle regering indførte lovforslaget.
For det er jo rigtigt, som debatten også i dag har vist, at der var Ungdomskommissionen, som kom med deres anbefalinger.
Ungdomskommissionen pegede i stedet for på, at man jo havde indført zoneforbuddet, ungepålæg, og at gps som instrument i øvrigt ikke var modent nok, fordi de fodlænker, man ville give de her børn på, jo ikke var nogen, der kunne fortælle, at nu var lille Peter gået der og der hen.
Nej, det er en lille sender, der kan registrere, om man er på bopælen eller ej, og derfor var der ikke nogen grund til at anvende det som instrument.
Så Ungdomskommissionen frarådede det.
Det samme gjorde samtlige organisationer, der arbejder med børn, men VKO valgte alligevel at sige: Det kan godt være, at de der eksperter har en holdning, men vi synes alligevel, det er rigtigt – og man valgte så at indføre det.
Nu lukker vi ordningen, en ordning, der har været gældende i 1½ år, men som aldrig nogen sinde har fundet anvendelse.
Den anden del af lovforslaget i dag handler om sikrede institutioner.
Når man kommer på en sikret institution, er det, som debatten i dag også har vist, et voldsomt indgreb.
Det er et sted, hvor yderdøre og vinduer er konstant aflåst, og hvor magtanvendelsesbekendtgørelsen gør sig gældende.
Det er et sted, hvor vi sætter vores børn og vores unge hen, når vi ikke har andre muligheder.
Det, som det lovforslag, jeg har lagt frem i dag, skal være med til at understrege, er, at vi ikke anvender de sikrede institutioner, når der er andre muligheder.
I de tilfælde, hvor alt andet er afprøvet, skal de selvfølgelig bruges, men kan man nå til det samme resultat med et mildere indgreb, vil det langt være at foretrække.
Det kan være en anbringelse uden for hjemmet, det kan være plejefamilie eller døgninstitution.
Det, som den ændring, jeg lægger op til nu, skal føre til, er alene, at det er de sociale årsager til, at man bliver placeret på en social institution, der skal fjernes.
Det er ikke nok, at man er udsat, det er ikke nok, at man er omsorgssvigtet, så skal man altså det andet sted hen.
Så når Dansk Folkeparti siger, at nu fjerner vi muligheden for at redde nogle børn, og vi ender måske endda med at skubbe flere ud i kriminalitet, så vil jeg sige nej.
Hverken når det drejer sig om forslaget om fodlænke, eller når det drejer sig om forslaget om sikrede institutioner, skubber regeringen børn og unge ud i kriminalitet.
Hvis vi er heldige, kan vi måske endda få hevet nogle tilbage, som med den tidligere lovgivning kunne være skubbet derud.
Det er i hvert fald det, som fagpersonalet siger, og derfor er jeg rigtig glad for i dag at konstatere, at der er bred opbakning i Folketinget til, at regeringen kan få gennemført sit lovforslag, så vi fjerner muligheden for at sætte 12-årige i elektronisk fodlænke, og så vi skærper kriterierne for, hvornår man kan komme på sikret institution.