Zenia Stampe (RV), 2014-02-07:
Tak for det.
Vi er rigtig glade for, at Danmark har fået en officiel fattigdomsgrænse.
Det har været et ønske i vores bagland i mange år, men det skal heller ikke være nogen hemmelighed, at det er blevet mødt med visse betænkeligheder og bekymringer i vores folketingsgruppe.
Det er jo af nogle af de grunde, som også er blevet nævnt i dag, og det vil jeg komme tilbage til, men jeg vil også godt sige, at dem, der har været kritiske, tror jeg er blevet omvendt og har fået øje på, hvorfor der er rigtig mange fordele ved en sådan grænse.
Jeg tror, at der er mange af os, der blev decideret indigneret og oprørt over, at det faktisk kunne lade sig gøre i 00'erne, som var en periode, hvor man ellers skulle have ment at der var brug for alle og muligheder for alle.
Men der var realiteten jo bare, at der var rigtig mange, der blev marginaliseret og levede på et eksistensminimum, samtidig med at vi var mange andre, der holdt fest og brugte og brugte.
For det andet giver fattigdomsgrænsen også en eller anden form for moralsk målestok for, hvad vi kan byde mennesker.
Vi mener, at der er en smertegrænse.
Den mener vi blev nået med VKO's starthjælp og 450-timersregel, og derfor kaldte vi dem for fattigdomsydelser.
Det gjorde vi, fordi de anbragte folk på ydelser, der var meget svære at leve for, og som tilmed ramte mennesker, der havde meget svært ved at bringe sig selv i en anden situation, f.eks. fordi de var flygtninge og kom med en vanskelig bagage, ikke kunne sproget osv.
Det var også derfor, at vi som noget af det allerførste afskaffede fattigdomsydelserne.
Men endelig giver fattigdomsgrænsen jo også en mulighed for at anlægge et lidt mere nuanceret perspektiv på fænomenet fattigdom.
Der er flere af de borgerlige, der har været inde på det allerede, og jeg forstår faktisk ikke modstanden mod grænsen, fordi jeg netop synes, at den lægger op til en diskussion om objektiv versus subjektiv fattigdom.
En af de pointer, som jeg i hvert fald tog med mig til den høring, vi havde i Socialudvalget om fattigdom, var jo netop, at der kan være mennesker, som ligger over fattigdomsgrænsen, men som alligevel opfatter materiel fattigdom, som er desperate, magtesløse, og som oplever afsavn, måske netop fordi de har svært ved at styre deres økonomi, fordi de ikke har ressourcerne til at styre deres økonomi.
Omvendt er der jo mennesker, der lever under fattigdomsgrænsen, som måske har gjort det i mange år, men ønsker, at det skal være sådan, fordi det er udtryk for et bevidst fravalg af forbrug, eller fordi det er en livsfase, som de vælger at have.
Nogle af os vil måske mene, at det er i et relativt langt stykke tid, men det er et bevidst valg, og de ved, at de kan bringe sig selv i en anden og ny situation, hvis de ønsker det.
Jeg synes faktisk, at fattigdomsgrænsen er med til at vise de her nuancer, og derfor mener jeg ikke, at fattigdomsgrænsen så at sige camouflerer den nuancering.
Jeg synes, at den får nuancerne med.
Derfor vil jeg også godt slutte af med at sige, hvad jeg synes vi så skal gøre, nu hvor vi har fået den her fattigdomsgrænse.
For det første synes jeg det er vigtigt, at vi netop har fokus på afsavn, folks oplevelse af fattigdom, og hvor mange af dem, der ligger under fattigdomsgrænsen, der opfatter sig selv som fattige, og hvor mange der ikke gør.
Men vi skal også have fokus på dem, der ligger over fattigdomsgrænsen, og på, hvor mange af dem der oplever sig selv som fattige og magtesløse.
Men så længe der er et perspektiv og vi hjælper folk med at give dem et perspektiv, så de kan komme op på et højere leveniveau, synes vi, at det er helt uacceptabelt, og det kan faktisk bruges som et redskab til at bringe dem i en meget bedre livssituation.
Tak for ordet.