runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2010-03-04:
Jeg vil også gerne se en henvisning til, at en etkinapolitik skulle betyde, at vi opposes Tibets ret til independence.
Det kommer så som et skriftligt spørgsmål: Hvor har vi set den tolkning af det?
Det tror jeg ikke.
Det er derfor, at vi er nogle, der er bekymrede.
Vi vil gerne have dialog med Kina, men vi er meget bekymrede for, hvis Danmark, som vi ser det, giver afkald på vigtige principper i bestræbelserne på at få en dialog med Kinas ledelse.
For jeg tror ikke, man får nogen som helst fornuftig dialog ved at bøje sig, jeg tror ikke, man får respekt ved at bøje sig; der tror jeg, at man skal stå fast på sine principper.
Det er det bedste udgangspunkt for en dialog.
Lene Espersen (KF), 2010-03-04:
Jeg vil gerne starte med at takke for den brede støtte, der er til ændring af loven.
Det, der jo er hensigten med loven, er, at vi kan anvende vores ressourcer og vores støtteordninger endnu mere fokuseret.
Det betyder jo bl.a., som fru Colette L. Brix også var inde på, at den omlægning, som vi laver af bevillingsudvalget til at være et udvalg under Eksportrådets bestyrelse, både vil skabe en bedre organisering af bevillingsadministrationen på eksportfremmeområdet og en bedre fokusering på tingene.
Det er så rigtig godt at kunne sige, at forslaget betyder konkrete administrative og ressourcemæssige besparelser, herunder på de godt 400.000 kr., som udvalget modtager i honorar m.v.
Bevillingsudvalgets opgaver er jo gradvis blevet mindre, og antallet af enkeltsager er blevet færre.
Hvis vi bare ser på 2008, var der faktisk kun tre ansøgninger, og derfor er der jo rigtig god grund til at lave disse ændringer.
Jeg er derfor rigtig glad for, at et bredt flertal i Folketinget i dag går positivt ind i udvalgsarbejdet, og jeg håber selvfølgelig også, at den brede støtte vil være her i Folketingssalen, når forslaget skal tredjebehandles.
Tak for de pæne bemærkninger.
Per Bisgaard (V), 2010-03-04:
L 115 indeholder to væsentlige lovændringer: for det første, at biskopper fremover ansættes på åremål, og for det andet, at biskopper, provster og præsters pligtige afgangsalder forlænges til 75 år.
En arbejdsgruppe bestående af repræsentanter fra Kirkeministeriet, Landsforeningen af Menighedsråd, biskopperne, Den danske Præsteforening og Den Danske Provsteforening afleverede i december 2008 en rapport til ministeriet, hvor de kom med forslag til, hvorledes man kunne imødekomme de førnævnte ændringer.
Rapporten blev efterfølgende sendt til høring, og på baggrund af såvel rapport som høringssvar er det nuværende lovforslag udarbejdet.
Lovforslaget lægger op til en åremålsansættelse på 12 år for biskopper.
En af begrundelserne for åremålsansættelse er hentet ud af den på det tidspunkt kirkelige debat, hvor flere fremhævede, at bispeembedet nu er mere belastende end tidligere.
Biskoppens forhold til pressen og offentligheden har over de seneste årtier ændrer sig markant, og med en åremålsansættelse vil man have en forøget mulighed for både af hensyn til biskopperne og også af hensyn til folkekirken i almindelighed at tilføre området ny dynamik.
Personligt synes jeg, at 12 år er det rette spænd til dels at skabe kontinuitet, dels at skabe mulighed for at sætte langsigtede pejlemærker og mål samt have tilstrækkelig tid til at korrigere og nå disse mål.
Når åremålsansættelsen udløber, har biskoppen mulighed for at tiltræde en tilbagetrækningsstilling, som i et eller andet omfang vil kunne tilpasses den afgående biskops faglige styrker og interesser.
I Venstre er vi enige i ministeriets holdning til, at tilbagetrækningsstillinger skal finansieres inden for de gældende bevillinger til præstelønninger, men at det tillige er vigtigt, at Kirkeministeriet og den forhandlingsberettigede organisation, når eller hvis der opstår særlige situationer, i samarbejde kan finde en løsning på den særligt opståede situation. Ønsket om forlængelse af den pligtige afgangsalder fra 70 år til 75 år er også et af de forslag, der udspringer af arbejdsgruppens rapport.
Her er høringssvarene ikke entydige, og flere af de høringsberettigede parter nævner muligheden for at ændre dels på længden, dels på kravene til, hvem der eventuelt kan få indflydelse på ansættelsen ud over det halvfjerdsindstyvende år.
I Venstre anerkender vi, at lovgivningen for tjenestemænd blev ændret tilbage i 2008, således at der for hovedparten af danske tjenestemænd ikke længere er nogen højeste pligtige afgangsalder.
Man kan så tilføje, at den generelt stigende levealder også taler for en forlængelse, og endelig er der jo argumentet om at mindske en eventuel fremtidig mangel på ansøgere til præstestillinger.
Jeg skal også meddele, at da Det Konservative Folkepartis ordfører ikke kan være til stede, taler jeg også på deres vegne.
Søren Krarup (DF), 2010-03-04:
Den danske folkekirke er som bekendt en evangelisk-luthersk kirke, og den har som sin opgave og sit embede at forkynde evangeliet for det danske folk.
Fra dag til dag, fra søndag til søndag, fra år til år skal folkekirken igen og igen gentage budskabet om, at du har dine synders nådige forladelse i Jesus Kristus, og uden at ryste på hånden eller svækkes i troskaben skal folkekirken forkynde dette glædelige budskab for danskerne.
Derfor er der og skal der nødvendigvis være noget gentagende, jeg er lige ved at sige gammeldags, over folkekirken, for den har anden målestok end det nye og moderne.
Den skal være tro i det gamle.
Den skal turde hvile i gentagelsen og vedkende sig traditionen, og derfor er der noget farligt og afsporende i kirkefolks trang til at være ung med de unge og smart med de smarte.
Jeg siger dette, fordi der i det lovforslag, vi har foran os, er elementer af denne farlige trang, som vi gør klogt i at tage ved vingebenet.
Nej, vi vil ikke tilslutte os bispers ansættelse for 12 år, fordi vi tilslutter os bemærkningerne om, at, som det hedder, det er vigtigt både af hensyn til folkekirken og de enkelte biskopper, at området tilføres ny dynamik.
Vi er utrygge ved såkaldt dynamiske biskopper.
Vi er utrygge ved de efterfølgende ord om behovet for stadig inspiration og fornyelse i kirkens førende embeder.
Vi foretrækker trofaste, udholdende biskopper, som tør stå fast på det gamle uforanderlige budskab, og som ikke skal fedte for tidens billige trang til dynamik og stadig fornyelse.
Det er en evangelisk-luthersk biskop, vi taler om.
Det er en kristen kirke og ikke en erhvervsvirksomhed, vi har med at gøre.
Det er evangeliet og ikke et reklamebureau, det handler om.
Med andre ord, når vi siger ja til biskoppers åremålsansættelse på 12 år, er det ikke på de vilkår, som bemærkningerne til lovforslaget anfører.
Så er det, fordi vi ikke finder afgørende argumenter imod åremålsansættelse.
En biskop kan jo lige så godt sidde i sit embede i 12 år som i 30 år, for embedet er det samme.
Han skal i alle tilfælde være tro imod embedets indhold og opgave.
Han skal være evangelisk-luthersk biskop og hverken reklamekonsulent eller forsanger i en beatgruppe.
Dette føler vi trang til at understrege, når vi siger ja til bispers åremålsansættelse på 12 år.
Forholdet er i grunden det samme, når vi siger ja til, at præsters, provsters og biskoppers afgangsalder hæves fra 70 til 75 år.
Det er en naturlig følge af, at folk bliver ældre i dag end tidligere.
Det kan også hænge sammen med, at der ad åre kan komme præstemangel.
Vi finder det naturligt, at præster arbejder længere, end alle andre i samfundet gør det, og jeg kan personligt pege på adskillige, for hvem det ville have været godt, om de ikke havde været tvunget til at forlade embedet ved det 70. år.
Det er en rimelig ændring af aldersgrænsen, og vi siger ja til den.
Karen J. Klint (S), 2010-03-04:
Tak for det.
Jeg kan være enig i nogle af de sætninger, som hr. Søren Krarup kommer med; f.eks. at man ikke for enhver pris skal være ung med de unge, og at præster, provster og biskopper heller ikke skal være reklamekonsulenter.
Men jeg tror alligevel, det er ret vigtigt, at vi holder fast i, at vi, fordi vi har en folkekirke, skal have et vist medlemsunderlag, for at vi kan være bekendt at kalde den folkekirke.
Vi skal også have en rummelig folkekirke, der også repræsenterer de forskellige generationer, der også er repræsenteret i befolkningen som helhed.
Så er vi sådan indrettet som mennesker, at der er lidt stilforskel på os, og det tror jeg altså også der er på præster, provster og biskopper, og derfor kan man jo godt komme til at vokse lidt fra hinanden i sogn, menighed og blandt præster og biskopper.
Selv om man er meget tro mod det budskab, man skal komme med, skal det også være interessant for medlemmerne fortsat at være medlem af folkekirken.
Søren Krarup (DF), 2010-03-04:
Det skal være interessant.
Jeg vil jo nok sige, at hvis man er medlem af folkekirken, fordi det er interessant, så er det et medlemskab, jeg ikke giver meget for.
Vi havde debatten, da vi drøftede dette med at lægge menighedsråd sammen, hvor fru Karen Klint sagde, at der også skal være liv i folkekirken.
Der svarede jeg: Der er liv.
Der er liv, og det er ikke et liv, vi kunstigt skal skabe, det er en trofasthed, en dyb henvisthed til den kirke, som man er født og hører til i.
Det er og bliver den trofasthed, det hele handler om, for det er til syvende og sidst også den trofasthed, der ligger i evangeliets tale om, hvad det er at være menneske.
Du skal ikke opfinde din egen virkelighed, den er dig givet, og den bliver nu i Kristus tilgivet som den, du kan leve i med glæde og frimodighed.
Jeg er lige ved at slutte med at amen, men det vil jeg ikke.
Karen J. Klint (S), 2010-03-04:
Det lyder jo smukt.
Jeg er bare en gang imellem så lavpraktisk og pragmatisk, at jeg også gerne vil se nogle medlemspenge, og derfor er medlemsgrundlaget for folkekirken faktisk meget vigtigt, dels for at vi kan kalde den folkekirke, dels for at vi har penge til at køre den på driftssiden.
Der stod i regeringsgrundlaget fra 2007, at regeringen vil arbejde for at gå fra løntilskud til bloktilskud.
Jeg ved så ikke helt, om det er taget af bordet, men under alle omstændigheder skal der også penge i lønningsposerne, for at man har den troværdige folkekirke, som vi er mange der sætter stor pris på.
Så vil hr. Søren Krarup ikke give mig lidt ret i, at det også betyder noget, at vi fastholder interessen for folkekirken?
Søren Krarup (DF), 2010-03-04:
Jeg ved ikke, om fru Karen Klint ikke selv kan høre det i bare det sprog, hun bruger, når hun siger »fastholder interessen for folkekirken«.
Interesse er sådan noget, man har, når man sidder og kigger på fjernsyn og sådan noget.
Nej, det er anderledes dybtgående forhold, vi her taler om.
Jeg er selvfølgelig klar over, at folkekirke har vi kun, så længe folkets flertal ønsker det, og derfor er jeg også meget optaget af at sige til folk: I skal være trofaste imod den folkekirke, I er trofaste imod, og I skal ikke lade jer rende rundt og dirigere af folk, der vil gøre interessante ting med jer.
Men det er befolkningen jo altså gudskelov også, og hvis ikke de er det, er det, fordi de skræmmes af den trang til netop, at der skal gøres interessante ting ud af folkekirken.
Er der noget, der har skadet folkekirken i det år, vi lige er gået ud af, så er det begivenhederne i forbindelse med Brorsons Kirke, hvor en ideologisk præst, en politisk besat præst, viste, at han blæste på kirken som kirke.
Det er klart, hvis ikke man er trofast mod det budskab, man står med, og den kirke, man står i, så ødelægger man den, og så ender det med, at folket siver fra den og forlader den.
Der har jo som bekendt været en meget stor afgang fra folkekirken i det forløbne år, og det er da på grund af alle dem, der skal gøre folkekirken så interessant, at de gør folk dødtrætte af den.
Bente Dahl (RV), 2010-03-04:
Jeg kan begynde med at sige, at Radikale Venstre kan støtte lovforslaget.
Det har to hovedelementer: Det første er at indføre åremålsansættelse for nyudnævnte biskopper, og det andet er at øge den lovpligtige afgangsalder for tjenestemandsansatte præster, provster og biskopper.
Åremålsansættelse for nyudnævnte biskopper: De fleste, der har højere stillinger her i landet, har dem i form af åremålsansættelsesaftaler.
Hvis vi ser på chefstillinger i den offentlige administration og i erhvervslivet, ser vi oftest åremålsansættelser.
Biskopper er chefstillinger på højt niveau og kan som sådan sammenlignes med andre chefstillinger.
Derfor kan det give god mening, at ansættelsen også skal forholde sig på samme måde.
12 år synes vi i Radikale Venstre er en rimelig fornuftig periode.
Man kan naturligvis tage en helt principiel diskussion om det formålstjenlige i et system med åremålsansættelser.
Den vil jeg gerne tage, men den debat hører bare hjemme et andet sted.
I alle systemer er der fordele og ulemper.
Til fordelene ved åremålsansættelse hører, at der kommer et flow: nye mennesker med nye ideer og nye kræfter i løbet af forholdsvis kort tid.
Men til ulemperne hører, at kontinuiteten kan være vanskelig at holde.
Viden går tabt, fordi den viden, der opbygges igennem et arbejde, ikke kan overleveres til den næste på samme måde.
Den viden, der opbygges, bliver ikke på arbejdspladsen.
Netop på grund af kontinuiteten kan man jo diskutere, om også provsterne skulle være underlagt en åremålsansættelse, fordi det ellers er provsterne, der kommer til at stå for kontinuiteten.
Det står der også i et af høringssvarene, og jeg synes, det er en problemstilling, der er interessant at få diskuteret i udvalgsarbejdet.
Med hensyn til den anden del om afgangsalderen: På den måde kommer der jo lighed i ansættelsen for alle grupper af tjenestemænd her i landet, og det synes vi i Radikale Venstre er rimeligt.
Vi mener ikke, at nogle grupper skal være undtaget fra reglen i den lov, der blev vedtaget i 2008.
Vi er helt med på at diskutere SF's betænkeligheder og de overvejelser, som SF's ordfører fremførte, i udvalgsarbejdet.
Karen J. Klint (S), 2010-03-04:
Tak for ministerens indlæg her i debatten.
Jeg tror heller ikke, at vi er så langt fra hinanden, når vi kommer til at tale om indholdet, for vi taler jo alle om den store respekt og værdighed, der ligger i, at grundlovens § 4 netop siger, hvilken slags kirke vi skal have, og hvilken slags tro vi skal have i folkekirken.
Men folkekirken består jo også af mange andre elementer end lige selve forkyndelsen, og det er i forhold til nogle af de elementer, at det kan være interessant at se på, hvornår det er godt, at der er en årelang tradition, og hvornår det er godt at give folk et frihedsbrev til at have det, der i andre fag hedder jobrotation, for vi udvikler os jo netop alle sammen forskelligt.
Det gør vi herinde også hver især som enkeltpersoner.
Det er ikke kun rynkerne, det kan ses på.
En gang imellem skifter man måske også med alderen lidt holdning og attitude.
Derfor kan der godt være nogle forhold, hvor det lige skal vendes, hvilke muligheder man har for, at præsten også kan få et frikort til jobrotation, eller hvilke muligheder der er for, at menigheden kan ansætte en ny præst.
Jamen det kan da godt være, at vi en gang imellem skal tage den ene og slå den anden med.
Vi har i hvert fald en sådan samarbejdsparagraf i økonomiudvalgsloven, der forpligter dem til at samarbejde, og det er jo godt, at der for et par år siden trods alt var et flertal for den paragraf.
Det, som jeg også lige vil bede om en bemærkning til fra ministeren, er om alle de andre elementer, som ordningen for folkekirken jo også har ansvaret for.
Jeg tror faktisk, det er vigtigt, at vi har en så god og trofast kirke, at der også er nogle, der vil stille op til menighedsrådsvalgene; at der er nogle, der vil lave det meget store frivillige arbejde, som også sker i kirkens navn.
Så det er jo ikke kun det, der sker inde i kirkerummet, der tegner den danske folkekirke.
Det gør alle de andre opgaver vel fortsat også.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-03-04:
Det, jeg er forpligtet på, også fordi jeg som folketingsmedlem har skrevet under på grundloven, er, at så længe det danske folk ønsker den evangelisk-lutherske kirke, så holder vi fast i den.
Det står jo meget nøje i grundloven, at vi understøtter ikke alene folkekirken og ikke en hvilken som helst kirke, vi understøtter den evangelisk-lutherske kirke som sådan.
Det er jo altså det, som jeg ikke skal gentage, som pastoren sagde at det drejer sig om, nemlig forkyndelsen og syndernes forladelse.
Alt hvad der føjes til ude i de enkelte sogne, er jo ikke kirken i sig selv, for det kan stå alene.
Nogle af de ting, som fru Karen J. Klint nævnte, kan alle mulige andre deltage i.
Det behøver der såmænd ikke at være en kirke for.
Det er meget vigtigt, at vi holder fast i, hvad der er kirken, og hvad der er det, der er uden om.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2010-03-04:
SF kan støtte dette forslag, hvad angår den del af forslaget, som handler om åremålsansættelse af biskopper.
Vi er sandt at sige en lille smule mere betænkelige, hvad angår hævelsen af aldersgrænsen for præster, provster og biskopper til 75 år.
Dengang i 2008, da Folketinget behandlede forslaget om at ophæve 70-års-aldersgrænsen for tjenestemænd, var præster, dommere og andre undtaget fra ophævelsen.
Men jeg vil godt røbe her, at SF påtænker at stille et ændringsforslag til det her lovforslag, og vi kommer selvfølgelig til at stille nogle spørgsmål, for vi er altså lidt optaget af, at det bliver muligt for menighedsråd, biskop og gerne kirkeministeren at tage en grundig overvejelse i forbindelse med at bibeholde ansættelsen af en præst, som er fyldt 70 år.
Man er her meget bange for at lyde både aldersfascistisk og alt muligt andet; det skal jeg med det samme skynde mig at sige.
Vi er jo med hensyn til præster i folkekirken i den særlige situation, at der ikke er en direkte arbejdsleder i sognet.
Det er derfor lige så meget et spørgsmål om at sikre folk en værdig afsked med deres kald som sognepræst, som det er et spørgsmål om og sige, at de ikke dur, efter at de er fyldt 70 år.
Derfor vil SF altså stille nogle spørgsmål i forbindelse med den del af forslaget, der går på at hæve aldersgrænsen, og vi vil muligvis også stille et ændringsforslag.
Det kan jo være, at vi sammen kan blive enige om det i udvalget.
Men vi er i udgangspunktet positive over for forslaget.
Colette L. Brix (DF), 2010-03-04:
Som det fremgår, vil der stadig væk være uafhængighed mellem bevillingsudvalget og Danmarks Eksportråd, hvilket er nødvendigt, hvis der skal klages over Danmarks Eksportråd.
Samtidig sikres det, at medlemmerne af bestyrelsen for Danmarks Eksportråd skal være personer, der kan mærke pulsen i erhvervslivet og udviklingen inden for eksporten.
Det eneste, vi vil sikre os, er, at bevillingsudvalgets sammenfald med bestyrelsen for Danmarks Eksportråd ikke er et symbol på, at de kollektive eksportfremstød skal ofres til fordel for de aktiviteter, der er i Danmarks Eksportråd.
De kollektive eksportfremstød er meget vigtige for mindre eksportører, som ikke selv kan løfte et markedsfremstød i udlandet, men til gengæld kan deltage i et fælles, kollektivt markedsfremstød.
Her godkender bevillingsudvalget jo tilskud til mange kollektive eksportfremstød.
Det lykkedes med erhvervspakken fra september sidste år at få hævet de årlige bevillinger på 17 mio. kr. med 15 mio. kr. sidste år og 25 mio. kr. i år.
Det er penge, som er givet rigtig godt ud, det viser flere evalueringer.
Og der er stor efterspørgsel fra virksomhedernes side efter de kollektive eksportfremstød, som jo ikke kan styres centralt fra Danmarks Eksportråd, men opstår ude i virksomhederne selv, og det er meget vigtigt: Det er virksomhedernes behov.
Derfor håber vi også, at regeringen til næste år og fremover vil styrke de kollektive eksportfremstød, så der ikke sker en forringelse i forhold til i år.
Pengene er i forhold til mange andre erhvervsfremmeordninger givet godt ud.
Det giver eksportindtægter og arbejdspladser og styrker betalingsbalancen.
Og det er der brug for i disse tider.
Det eneste, jeg vil bede om, er, at ordningen kan evalueres for at få status på det cirka hvert andet år.
Med disse bemærkninger skal jeg meddele, at Dansk Folkeparti støtter lovforslaget.
Orla Hav (S), 2010-03-04:
Jeg skal på vegne af Socialdemokraterne, SF og De Radikale sige, at vi kan støtte det her forslag.
For os er det også vigtigt, at eksporten forløber godt og i stor mængde ud af Danmark.
Så hvis det her kan bidrage til det, er vi med.
Torsten Schack Pedersen (V), 2010-03-04:
Fremme af danske erhvervsinteresser er utrolig vigtigt for Danmark, for vi er i Danmark afhængige af, at dygtige virksomheder kan konkurrere internationalt – være konkurrencedygtige, skabe arbejdspladser, vækst og velstand til gavn for hele Danmark.
For dansk erhvervsliv er forudsætningen for enhver snak om offentligt finansieret velfærd i Danmark; det præger desværre ikke altid dagsordenen, når der diskuteres velfærd i Danmark.
Selve lovforslaget, som vi nu behandler, må dog til trods for vigtigheden af dansk erhvervsliv siges at være af beskedent omfang.
Det drejer sig i al sin enkelhed om en omlægning af bevillingsudvalget under Danmarks Eksportråd.
Lovforslaget lægger op til, at bevillingsudvalget fremover skal være et udvalg under Danmarks Eksportråd.
Det giver en bedre ressourceudnyttelse, og det fører faktisk også til en mindreudgift på 400.000 kr. i honorarer.
Venstre kan støtte, at vi udnytter ressourcerne bedre og får gjort strukturerne klare, og vi støtter derfor forslaget.
Lene Espersen (KF), 2010-03-04:
Jeg vil sige til hr. Frank Aaen, som ganske mange ordførere har sagt det før mig i dag, at den danske regerings politik sådan set er, at vi ønsker et Tibet som det, Dalai Lama ønsker sig, nemlig et Tibet med autonomi og selvstyre, men ikke et selvstændigt Tibet.
Derfor er der ikke nogen problemer med den formulering, som er i verbalnoten.
Og jeg er meget enig i det, som bl.a. hr. Mogens Lykketoft har sagt her i dag om, at hvis man kører alt for stærkt frem med hele selvstændighedsseparatistvinklen, fremmer man faktisk de kræfter i Kina, som ønsker at dæmonisere Dalai Lama og alt det, han står for, og det kan ikke være i Danmarks interesse.
Tina Petersen (DF), 2010-03-04:
Et eller andet sted lyder det jo, som om vi faktisk er enige langt hen ad vejen.
Der, hvor jeg tror det går galt, er, når man fortolker etkinapolitikken og alvoren i den politik, i den kultur, der bliver kørt i Kina.
Når jeg siger det sådan, er det, fordi det undrer mig, hvordan Dalai Lamas besøg her påvirkede kineserne, og jeg undrer mig over den reaktion, der kom fra kineserne.
Hvorfor sætter man ikke spørgsmålstegn ved det?
Og det undrer mig så endnu mere at læse i verbalnoten, at man modsætter sig tibetanernes selvstændighed, at man i det her verbalnotat ikke sikrer sig, trods det at man har etkinapolitikken, at vi til enhver tid har ret til at kritisere den måde, de behandler deres egne medborgere på i Kina.
Hvorfor sikrer man sig ikke?
Lene Espersen (KF), 2010-03-04:
Jamen jeg vil sige til fru Tina Petersen, som jeg tror, at hr. Mogens Lykketoft også gjorde det, at den ret har vi sikret.
Vi har indgået en samarbejdsaftale med Kina, der meget klart definerer – og jeg tror også, at hr. Niels Helveg Petersen sagde det – at vi har alle muligheder for at kritisere Kina.
Jeg vil sige, at den danske klima- og energiminister var i Kina i starten af februar og rejste der så vel menneskerettighedsspørgsmålet som Tibetspørgsmålet.
Så der er intet forandret i den her sag, og derfor har jeg simpelt hen også så svært ved at forstå, hvorfor der er partier her i Folketinget, der sådan set kører en dagsorden, som først og fremmest fremmer en meget lille del af kineserne, som ønsker at stille Dalai Lama i et lys, der viser, at Dalai Lama ikke ønsker selvstyre, men ønsker selvstændighed.
Det er ikke Dalai Lamas ønske, men med den debat, der er her i dag i Folketinget, er der altså nogle, der måske ufrivilligt går de forkerte menneskers ærinde.
Men jeg vil sige, at jeg synes, at der er udfoldet et utrolig smukt og flot stykke diplomatisk arbejde fra dansk side, og det, at vi var vedholdende og stod fast, gjorde også, at vi fik en verbalnote, som vi ikke har noget som helst problem med at lægge frem i fuld offentlighed.