runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Nedergaard (V), 2010-03-24:
Nu kom vi over i den meget underholdende afdeling, hvor SF's ordfører siger, at man vil fremlægge en plan, så borgerne nøjagtigt ved, hvad det er, de kan regne med, hvis der kommer en S-SF-regering.
Hvis det er på samme måde, som da man fremlagde sin skatteplan, som der ikke kunne ændres et komma i, og hvorefter man så fratrådte en stribe af de ting, man agtede at gøre i forhold til skatten, så må jeg sige, at befolkningen i hvert fald ikke kan regne med noget som helst andet end den strategi, der lægges og følges i SF.
Den strategi er, hver eneste gang jeg eller nogle af mine kollegaer er hernede i salen, at komme med forslag, der er udgiftskrævende, altså forslag, hvormed man bare udvider den problemstilling, som det danske samfund har, i forhold til den overordnede økonomiske politik.
Men jeg vil ikke give nogen garantier på nogen som helst områder, for situationen er den, at vi vil gøre det nødvendige i regeringen.
Det er den politik, jeg agter at føre: Jeg vil gøre det nødvendige for at sikre, at de unge, vi får igennem uddannelsessystemet, også har et job, når de på et tidspunkt er færdiguddannet.
Det har vi også en forpligtelse til, så de har noget at stå op til, når de en dag forlader det offentlige uddannelsessystem.
Nanna Westerby (SF), 2010-03-24:
Jeg kan garantere for, at SF har tænkt sig at fremlægge noget om, hvor man har tænkt sig at finde det underskud henne, og jeg kan også garantere for, at man har tænkt sig at sige det ret præcist, sådan at danskerne ved, når de går til valg: Hvor er det, vi vil finde de penge?
Nu siger ministeren, at regeringen har fremlagt en plan for, hvordan man vil finde 24 mia. kr., men jeg vil sige: Nej, det har man ikke.
Regeringen har fremlagt en plan, som lyder på, at man vil skære 24 mia. kr. på velfærden.
Man har ikke sagt, hvordan det er, man har tænkt sig at finde dem, men det er jo lige præcis det, jeg spørger til i dag.
Man siger, at man vil finde 24 mia. kr., 13 mia. kr. af dem skal hentes på nulvækst, men hvad kommer det til at betyde for ungdomsuddannelserne og professionshøjskolerne?
Det synes jeg man skylder at svare på, når man siger, at der skal spares 13 mia. kr. på velfærdsområdet.
Hvad kommer det til at betyde for professionshøjskolerne og ungdomsuddannelserne?
Man siger, at man vil finde 11 mia. kr. på overførselsindkomster, og det er jo bl.a. sådan noget som statens uddannelsesstøtte, SU’en.
Kan jeg også få en garanti for, at regeringen ikke har tænkt sig at skære på SU’en, eller kan vi også forvente besparelser på det område?
Tina Nedergaard (V), 2010-03-24:
Hvis det alene var penge, der kunne gøre det, så må man sige, at vi burde have en langt bedre uddannelsesfrekvens i Danmark, eftersom vi ligger i top med hensyn til udgifterne til skolesystemet.
Så den lineære sammenhæng kan man ikke slutte sig til.
Man ved også fra undersøgelser, at man ikke kan se, at man nødvendigvis får bedre resultater i den folkeskole, der har mange penge, end i den, der har få.
Selv hvis man justerer for socioøkonomiske baggrunde osv. i den pågældende kommune eller det pågældende skoledistrikt, er der heller ikke en umiddelbar sammenhæng.
Det viser bare noget om, hvor meget man kan hente ved organisering.
Så synes jeg, det er lidt frisk af SF's ordfører at bede os om at være lidt mere præcise i regeringen.
Det, vi har lagt frem, er en plan for, hvordan vi finder 24 mia. kr., mens der i SF's politik er en manko på indtil videre 36 mia. kr., man ikke har redegjort for.
Så måske kunne det være interessant, at SF fremlagde sin overordnede økonomiske politik, så kunne man se, hvori hovedforskellene bestod.
Nanna Westerby (SF), 2010-03-24:
Vi kommer det måske lidt nærmere her.
Jeg har fået at vide, at der ikke bliver givet en garanti.
Men hvor er det så, at de her penge skal tages henne?
Hvad er det for nogle effektiviseringer, man vil lave?
Jeg synes altså, regeringen bliver nødt til at være lidt mere præcise på, hvor det er, man vil hente de her penge på ungdomsuddannelserne og på professionshøjskolerne.
Noget, vi jo har set, er, at andelen af unge, der tager en uddannelse, faktisk er faldet de sidste par år.
Og det er faktisk sådan, at Arbejderbevægelsens Erhvervsråd har regnet ud, at samfundet taber 6 mia. kr. årligt på, at der er så få unge, der tager en uddannelse som i dag.
Derfor synes jeg jo, det er lidt vigtigt, at vi får at vide, hvor man vil hente de her nedskæringer henne.
Kan vi forvente, at det er noget, der vil få frafaldet til at stige yderligere?
Og bekymrer det ikke ministeren, at vi har så store samfundstab årligt på, at der er så få unge, som tager en uddannelse, som der er i dag?
Tina Nedergaard (V), 2010-03-24:
Nu er det jo enhver regerings privilegium at tage det, som tingene kommer.
Først er der KL- og regionsforhandlinger, det er i juni måned.
Derefter fremlægger regeringen sit finanslovforslag, det er i august måned.
Og det er også den proces, jeg vil henholde mig til.
Men det er ikke sådan, at der i undervisningssektoren ikke kan frigøres ressourcer, hvis man organiserer sig noget bedre.
De beregninger, der er foretaget ovre i Finansministeriet, peger i retning af, at der faktisk er et potentiale på 1,3 mia. kr., hvis bare man gjorde det som de 10 pct. bedste.
Altså, hvis man i skole- og undervisningssektoren eller i folkeskolen alene tilrettelagde sin hverdag så godt som de 10 pct. bedste, ville det frigøre en enorm ressource.
Derudover mener jeg også, at det er væsentligt at pege på, at andre organisationer, der er ret gode til at regne på sådan noget som erhvervsliv, mener, at hvis man sendte flere ting i udbud og spurgte mere til prisen, ville man også kunne frigøre et enormt potentiale.
Og så vil jeg sige, at nulvækst jo også er udtryk for, at man sikrer, at både priser og lønudvikling følges.
Så det ser faktisk lysere ud, end det gør i noget som helst andet europæisk land bortset fra Tyskland, der kan måle sig med os.
Nanna Westerby (SF), 2010-03-24:
Tak for det.
Baggrunden for det her spørgsmål er jo rigtigt nok, at regeringen har meldt ud, at man vil reducere de offentlige udgifter med 24 mia. kr. for at mindske statens underskud i 2013.
Det er jo sådan set et nobelt og ædelt formål, og Socialdemokratiet og SF har også meddelt, at vi sammen vil fremlægge en plan, som vil gøre det samme eller i hvert fald have det samme formål.
Det første, jeg gerne vil tage fat i, er den her nulvækst, der skal skaffe de 13 mia. kr. Nu siger ministeren, at man ikke vil give nogen garantier, og det, jeg jo gerne vil vide, er, hvor det er, de her penge skal hentes henne.
Regeringen bliver ved med at sige, at vi sagtens kan have nulvækst, uden at nogen kan mærke det.
Det synes jeg virker lidt som sådan en hokuspokusøkonomi.
I hele regeringsperioden har væksten jo været på 1,7 pct. om året.
Det vil sige, at der vil være mindre udvikling i velfærden, end der har været de sidste par år under den her regering, og det har jo ikke været voldsomt.
Samtidig siger man, at sygehusene skal have flere penge, for de skal friholdes fra den her nulvækst.
Dansk Folkeparti, som jeg ved regeringen jo normalt er ret afhængig af, siger, at ældreomsorgen skal friholdes; det vil sige, at der også skal bruges flere penge der.
Så alt i alt kan jeg ikke forstå det her på anden måde, end at der skal spares nogle penge, og derfor vil jeg jo gerne som uddannelsesordfører høre, om det kommer til at gå ud over ungdomsuddannelserne og professionsuddannelserne.
Og hvis det gør, synes jeg da, at det vil klæde regeringen at sige, hvor det er, de penge skal hentes; hvor det er, man vil skære ned.
Tina Nedergaard (V), 2010-03-24:
Nej, jeg kan ikke stille nogen former for garantier for noget som helst overhovedet og agter heller ikke at gøre det.
Det, der er situationen, er, at det ikke er gået op for SF, at uanset hvilken regering der måtte sidde, bør vi leve op til konvergensprogrammets målsætninger – ikke, fordi vi vil få mange skældud fra EU, hvis vi ikke gør det, for vi er faktisk duks i EU-sammenhæng, men alene af den grund, at der vil ske det, at man vil miste tillid til den danske økonomiske politik, hvilket meget let kan skabe et pres på kronen, hvorefter man så får rentestigninger, som kan gøre ubodelig skade for dansk økonomi.
Men jeg forventer ikke, at det er det, uddannelsesordføreren ønsker at spørge til.
Men jeg kan sige, at jeg ikke garanterer noget som helst vedrørende økonomien, ligesom ingen andre partier burde gøre det, for situationen er den, at vi har store udfordringer som følge af den internationale økonomiske krise.
Det erkender vi i regeringen; det synes jeg også oppositionen skulle tage at gøre.
Nanna Westerby (SF), 2010-03-24:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Kan ministeren garantere, at der ikke vil ske nedskæringer på ungdomsog professionsuddannelserne som følge af regeringens konvergensplan, der ifølge regeringen selv kræver besparelser på 24 mia. kr. over de kommende 3 år, dvs. i 2011, 2012 og 2013?
Kan ministeren garantere, at der ikke vil ske nedskæringer på ungdomsog professionsuddannelserne som følge af regeringens konvergensplan, der ifølge regeringen selv kræver besparelser på 24 mia. kr. over de kommende 3 år, dvs. i 2011, 2012 og 2013?
Tina Nedergaard (V), 2010-03-24:
Man har i hvert fald mulighed for i mange kommuner at frigøre ressourcer til det, for hvis man gjorde det som de fem bedste skoler i landet, kunne man faktisk frigøre 2 millioner undervisningstimer.
Nu taler jeg om landsgennemsnit.
Derudover vil jeg sige, at når der henvises til minimumstimetallet, og jeg har jo ansvaret for, hvordan det ser ud overordnet i landet, er det faktisk sådan, at man ligger over det vejledende timetal, ikke bare langt over minimumstimetallet, men også over det vejledende timetal.
Det dækker selvfølgelig over nogle geografiske forskelle, og Skolestyrelsen er i færd med at undersøge de kommuner, hvor man ligger under minimumstimetallet, og det har vi haft et langt samråd om.
Det er jo velkendt, at det bliver der taget hånd fra vores side.
Med hensyn til specialundervisning må jeg sige, at jeg stod oppe på den talerstol og var ordfører, da vi havde gennemført kommunalreformen, hvor det selv samme parti kritiserede os for, at der nu nok ville blive sparet helt vildt på den vidtgående specialundervisning, når det kom ud i kommunerne.
Jeg kan konstatere, at det er gået modsat.
Det er gået modsat, og derfor har jeg iværksat et stykke arbejde med at få fundet ud af, hvad der sker med specialundervisningsområdet, og hvordan vi kan lette kommunernes opgaver her, samtidig med at det ikke går ud over børnene, fordi det er en fælles udfordring.
Leif Lahn Jensen (S), 2010-03-24:
Dengang man lavede den her aftale, gjorde man det på en sådan måde – så vidt jeg forstår – at staten betalte den ene halvdel og kommunen betalte den anden, det vi kalder 1 : 1.
Om det tegner meget godt, ved jeg ikke.
Det, vi i hvert fald kan se, er, at kommunerne ikke har haft ret mange penge og har været nødt til at finde dem et sted.
Nogle af dem er under minimum i timetal, andre på, og nogle er lidt over, men de har fundet dem et sted, og de synes jo selvfølgelig alle sammen, at det er rigtig træls at finde dem på efteruddannelse, men det har de så gjort.
Det har så også gjort, at vores tidligere undervisningsminister, hr. Bertel Haarder, var hurtig til at gå ud at give kommunerne skylden for, at de havde sparet på en ordentlig efteruddannelse.
Den nye minister har bestemt også lært at være hurtig til at give kommunerne skylden.
Den ros skal den nye minister da have.
Men spørgsmålet er, når vi nu snakker nulvækst, når vi nu snakker et tidspunkt, hvor udgifterne til de vanskelige børn stiger, så kommunerne får flere udgifter, men får en nulvækst, ikke får flere penge, om ministeren så helt ærligt tror på, at skolerne har råd og mulighed for at opprioritere efteruddannelsen, medmindre ministeren går ind og gør noget?
Tina Nedergaard (V), 2010-03-24:
Jeg hører meget gerne om specifikke problemer med at skulle hente penge hjem.
Jeg må sige, at det, at det skulle være begrundelsen, ikke er noget, der er blevet fremført over for mig.
Den eneste begrundelse, jeg har hørt hidtil, har været, at kommunerne ikke mente, at de selv havde råd til at stille med deres andel.
Det er der, hvor jeg lige klandrer prioriteringen en lille smule.
Det er klart, at jeg som undervisningsminister skal gøre det, når der er flere penge i kommunerne.
Vi var under forhandlingerne i juni sidste år enige om, at man i 2010 som minimum kunne opretholde samme serviceniveau i 2010 som i 2009, og der er kommet ekstra penge til anlæg, og der er simpelt hen generelt stillet flere ressourcer til rådighed.
Så har man ude kommunalt ikke prioriteret at efteruddanne lærerne yderligere.
Altså, man skal regne med, at de penge, der er afsat fra statens side, er tænkt som et løft oven i det, der i forvejen gøres.
Så vil jeg også godt lige understrege, at det første bud, man så fra statsministerens side vedrørende folkeskolen, var et løft på 150 mio. kr. årligt til et læseløft i folkeskolen de kommende år.
Det er i øvrigt penge, der er tilvejebragt igennem bankpakkerne.
Så det tegner da meget godt.
Benedikte Kiær (KF), 2010-03-24:
Jeg håber ikke, at spørgeren beder mig om at svare på den artikel og forklare, hvad den, der har skrevet artiklen, egentlig mener med det, han har skrevet, for det ved jeg faktisk ikke.
Nu henviser spørgeren så til artiklen og læser lidt op fra den, og jeg må sige, at jeg ikke kender den.
Det eneste, jeg kan sige, er, at det er vigtigt, at kommunerne er med til at løse de boligpolitiske problemer, der kan være i en kommune.
Det kan både være i forhold til at sikre, at der er et varieret boligudbud i den enkelte kommune, og i forhold til at gå ind at løse nogle af de boligsociale problemer, som der kan være i forskellige boligområder.
Jeg må bare blot sige, at min holdning er, at kommunen er væsentlig i det her spil om at løse nogle problemer ude i kommunerne, og derfor synes jeg, at det er rigtig glimrende, hvad man har lavet med den seneste boligaftale, som Socialdemokraterne desværre ikke er med i, hvor man netop har lavet en styringsreform, som gør det nemmere for kommunerne og boligorganisationerne at samarbejde, og hvor der også ligger en række værktøjer til at løse en række sociale problemer i de udsatte områder.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-03-24:
Det er jo i hvert fald for så vidt godt at høre det sidste med, hvem der ellers skulle gøre det, for jeg er da fuldstændig enig i, at de, der lokalt skal stå for planlægningen af fritidsområdet, rekreationsområdet, erhverv og udlæg til boliger og byudvikling, nødvendigvis skal være landets kommuner.
Det er en udskrift af en artikel i Politiken – tror jeg det er – for et år siden, hvor Henrik Christoffersen udtaler sig sådan generelt om andelsboliger og almene boliger, og hvordan forholdene skal være for dem.
Der nævner han så, at det sådan set er fuldstændig tosset, at kommunerne planlægger, for det hele går jo ad Pommern til – eller rettere: Der er mægtig gang i byggeriet, og det er ikke nødvendigt, at kommunerne planlægger almene boliger.
Dette er blot til orientering.
I den her artikel nævner han så også, at et af argumenterne er, at der står mange tomme boliger i København, og at der altså så ikke er nogen grund til, at der bliver bygget mere, overhovedet.
Så kunne jeg da godt tænke mig at spørge, om ministeren vil prøve at forklare, hvordan man kan have en holdning, der siger, at det ikke er nødvendigt at bygge mere, når vi samtidig ved, at der er lang kø til at få bolig i København.
Benedikte Kiær (KF), 2010-03-24:
Jeg vil lige starte med at rydde en misforståelse af vejen.
Ja, jeg har været medlem af centerrådet i CEPOS.
Det er et råd, som mødes én gang om året, og som ikke har noget personaleansvar over for medarbejderne i CEPOS.
Derfor er der ikke tale om min forskningschef, ligesom der heller ikke er noget krav til centerrådsmedlemmerne om at være enige i alt, hvad en række personer, som arbejder i CEPOS, som sidder i centerrådet, og som har stiftet CEPOS, har været ude at sige, og hvad de kommer til at sige fremtiden.
Så til selve spørgsmålet.
Jeg kender faktisk ikke udgangspunktet for spørgerens spørgsmål, hvilket gør det meget svært for mig at forholde mig til selve problemstillingen.
Spørgeren har ikke ulejliget sig med at henvise til den konkrete udtalelse eller præcisere den nærmere.
Men på det helt generelle plan må jeg sige, at jeg ikke ser noget problem i, at kommunerne har indflydelse på boligpolitikken, snarere tværtimod.
Systemet er jo bygget op, sådan at Folketinget fastlægger de overordnede rammer, og så er det op til kommunerne at udfylde rammerne med udgangspunkt i lokale forhold og prioriteringer.
Kommunerne er således omdrejningspunktet og har ansvaret for den lokale boligpolitik og for at bidrage til løsningen af boligsociale opgaver.
Og det skal de efter regeringens opfattelse fortsat have.
Hvem ellers, kunne man jo egentlig spørge.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2010-03-24:
Er ministeren enig med sin tidligere forskningschef fra den liberale tænketank CEPOS i, at det er et problem, at kommunerne har indflydelse på boligpolitikken?
Benedikte Kiær (KF), 2010-03-24:
Det katalog, der blev lagt frem sidste uge, skal jo ses som et inspirationskatalog, og det skal læses meget forskelligt, alt efter hvor i kommunen man befinder sig i forhold til de administrative udgifter osv. osv.
Det var ikke noget specielt sparekatalog, som blev lagt frem her ved kommuneforhandlingerne, for at alle kommuner præcis skulle følge det.
I forhold til hvordan kommunernes økonomi bliver, ved vi jo, at kommuneforhandlingerne kommer til at foregå om et par måneder.
Orla Hav (S), 2010-03-24:
Jeg skal jo bare konstatere, at i en anden diskussion, som føres her i huset, har finansministeren jo meldt ud, at nu skal kommunerne sættes på nulvækst eller på besparelsesplan.
Vil den besparelsesplan så give kommunerne bedre mulighed for at løse de her udfordringer, som ministeren jo er enig i der er?
Vil det blive lettere for Tønder Kommune, vil det blive lettere for Københavns Kommune og i øvrigt den række af udkantskommuner, som jo i højere grad har fattige børn, end man har i centrale dele af landet?
Er det ministerens vurdering, at det trækker i den rigtige retning, når kommunerne nu skal ud at lave, realisere, ganske pæne besparelser, hvis de skal leve op til finansministerens forventninger?
Benedikte Kiær (KF), 2010-03-24:
Nu tager spørgeren igen udgangspunkt i AE’s analyserapport, som faktisk er en fremskrivning af nogle tal, som jeg ikke mener beskriver den situation og de problemer, som vi faktisk skal ind og løse.
Det drejer sig nemlig om, hvad vi gør i forhold til udsatte børn og unge og børn, der lever under vanskelige vilkår.
Det er helt centralt, at kommunerne kommer med på banen, og det er helt centralt, at kommunerne har nogle redskaber og værktøjer til at sætte ind med over for børn og unge, der har det svært.
Der har vi jo så også hele udligningssystemet til at sikre os, at der er lige muligheder i hele landet.
Det er jo et kæmpe stort og komplekst apparat, som er blevet fornyet her for nogle år tilbage, og jeg finder faktisk, at det går ind og afhjælper nogle af de problemer med forskellene, der er mellem landsdelene.
Men det er en helt anden problematik.
Orla Hav (S), 2010-03-24:
Jeg er glad for, at ministeren tager fat i kommunernes rolle i den her opgaveløsning, for der ligger en stor del af opgaveløsningen jo.
Men det er sådan, at en væsentlig diskussion i den offentlige debat i øjeblikket går på, at alle kommuner skal gøre som de bedste kommuner.
Det bliver fremhævet den ene gang efter den anden.
Jeg kan jo konstatere, at det er sådan, at i Tønder Kommune og i Københavns Kommune er det henholdsvis 8,4 pct. og 8,3 pct. af børnene, der vokser op i fattigdom, til forskel fra kommuner som Egedal, Dragør og Allerød, hvor det er under 2,3 pct.
Hvordan vil ministeren give Tønder og København de samme gode muligheder for at gøre en indsats, så man kommer i samme klasse som de tre sidstnævnte kommuner?
Benedikte Kiær (KF), 2010-03-24:
Så vil jeg give spørgeren et konkret eksempel på et område, hvor jeg mener at samfundet har en vigtig rolle.
Det beskrives i det lovforslag, som vi netop fremsætter i dag, og som er et resultat af Barnets Reform.
Her sætter vi netop ind med nogle initiativer, med nogle tiltag, hvormed vi kan styrke indsatsen over for udsatte børn og unge.
For det er jo klart, at når vi ser på det her område, kan vi se, at børn, der har været anbragt, senere hen i livet ikke har den samme uddannelsesfrekvens i forhold til at tage en ungdomsuddannelse som børn, der ikke har været anbragt.
Derfor er det så vigtigt, at kommunen, når der er et barn, som har brug for noget hjælp og har nogle problemer i sin familie, træder hurtigere til med den hjælp og den støtte, der er vigtig for, at barnet kan få en så god opvækst som overhovedet muligt.
Det er blot et af de initiativer, som vi nu ruller ud med Barnets Reform, som vi nu skal til at vedtage, og som jeg glæder mig rigtig meget til at vedtage.
Orla Hav (S), 2010-03-24:
Jeg er naturligvis glad for, at ministeren har samme holdning, som vi har i Socialdemokratiet, nemlig at vi får brug for alle hoveder og alle hænder i det her samfund i de kommende år, og at det derfor er afgørende vigtigt, at der sker en indsats for også at sikre de her grupper, som har sværere vilkår end så mange andre.
Benedikte Kiær (KF), 2010-03-24:
Spørgsmålet kan og bør ses fra flere sider.
Fremtidens udfordringer i form af flere ældre og en mindre arbejdsstyrke kræver god politisk planlægning.
Det er hele velfærdssamfundet, der skal involveres i at tage udfordringen op.
Det drejer sig ikke kun om initiativer, der sigter på de børn, der rammes af sociale vanskeligheder.
Regeringen har taget en række tiltag og vil i fremtiden iværksætte yderligere tiltag, når det gælder om at hjælpe børn ud af sociale vanskeligheder.
Som socialminister er det min opgave at sikre, at vi sætter ind med hjælp og støtte til de børn og unge, for hvem det ikke er givet at følge den lige vej til uddannelse og job, f.eks. fordi de rammes af sociale vanskeligheder.
Jeg vil gerne slå fast, at børn, der vokser op under vanskelige vilkår, skal tilbydes præcis den hjælp og den støtte, som de har behov for, for at de som voksne kan tage del i fremtidens udfordringer.
Orla Hav (S), 2010-03-24:
Hvilke initiativer vil ministeren tage for at sikre, at alle børn i dagens samfund får mulighed for at tage del i fremtidens udfordringer?
Skriftlig begrundelse
Den demografiske udfordring bliver en af de største samfundsopgaver at håndtere.
Fattigdom skaber ulige muligheder og dermed afskæres den enkelte og samfundet fra at kunne være med til at løfte denne opgave.
Tak for det.
Jeg noterer mig, at ministeren gerne vil lave et nyt termometer, et bedre termometer, der afspejler tingene, og det kan jeg kun hilse velkommen.
Det gør jeg jo så også af den grund, at der var en tidligere statsminister for samme regeringskonstellation, der jo sagde, at det er vigtigt for det her samfund, at bistandsklientens barn – søn eller datter – også har en mulighed for at blive bankdirektør.
Jeg håber da, at det er det, man er optaget af.
Men tallene taler jo desværre deres tydelige sprog, nemlig at det ikke er de muligheder, der afdækkes for det barn, den unge, som er omfattet af fattigdom.
Og derfor hilser jeg med glæde, at ministeren vil gøre noget ved det; vi vender så i næste spørgsmål tilbage til, hvilke initiativer ministeren vil tage.
Men jeg håber, ministeren vil bekræfte, at ministeren nu har givet tilsagn om et nyt termometer.