Yildiz Akdogan (S), 2010-03-02:
Jeg vil gerne sige tak for debatten.
Selv om det er lidt sent, er det i hvert fald et meget relevant emne, som har brug for den tid, det nu tager at gå igennem alle punkterne.
Jeg vil især gerne takke oppositionen, både SF og Enhedslisten og De Radikale, for deres støtte og deres positive tilkendegivelser om enten dele af forslaget eller forslaget som helhed.
Det her forslag går jo i bund og grund ud på at forebygge udsættelser af børnefamilier.
Så kan man spørge: Hvorfor er det egentlig relevant?
Hvis man ser på problemets omfang, siger tallene meget.
Den økonomiske krise og de fattigdomsskabende ydelser betyder jo, at vi kan forvente, at den her kedelige tendens fortsætter, og her betaler børnene en høj pris.
Børnene må i flere tilfælde skifte skole og mister kammerater og venner.
Undersøgelser viser, at børn uden tag over hovedet, uden vished om, hvad der skal ske, kan gå hen og få en traumatiserende oplevelse.
Det risikerer at påvirke barnet negativt for altid.
Så der er en afgørende faktor her, nemlig barnets ve og vel.
Derudover er der også et argument vedrørende en negativ spiral, der bliver holdt i gang.
For udsættelsen af lejere er et stort socialt problem.
Udsættelse betyder ofte, at en gruppe mennesker får gjort deres i forvejen sårbare position endnu værre.
Hver fjerde lejer, der er sat ud af en bolig, er således stadig væk hjemløs året efter udsættelsen.
Og vi ved, at en af årsagerne til udsættelser også er dårlig økonomi.
Netop derfor har Socialdemokratiet valgt at komme med den her fem-trins-løsning.
Vi vil gerne hjælpe børnefamilierne, hjælpe børnene, så de kommer ud af den her negative spiral, og derfor er der brug for handling.
Vi vil netop ikke acceptere, at der er børn i Danmark, der ikke har et hjem at vokse op i.
Vi vil ikke have, at børn i Danmark lever i utryghed og usikkerhed, fordi de ikke ved, hvor de skal bo henne og hvornår.
Fem-punkts-planen skal forebygge, at familien bliver sat på gaden.
Indsatsen hviler på to ben – et ben, der forebygger, at børnefamilier bliver sat på gaden, og et andet, der sikrer, at der findes en anden varig bolig til de børnefamilier, der er blevet sat ud.
Hvis jeg kort skal kommentere på de enkelte tiltag, er det første, at kommunen skal sikre, at ingen børn står uden tag over hovedet, ved at tilbyde familier, der sættes ud af deres bolig, en billigere og varig bolig.
Det er nødvendigt, det ved vi.
Sådan som situationen er nu, er det kommunalbestyrelsen, der ifølge serviceloven anviser midlertidigt husly mod betaling, hvis en enlig eller en familie er husvild.
Det vil sige, at kommunen ikke er forpligtet til at stille en varig bolig til rådighed umiddelbart efter udsættelsen.
Børnefamilierne risikerer at leve i en periode med flere midlertidige boliger, hvor de f.eks. bor midlertidigt hos venner og bekendte.
Som nævnt tidligere påvirker det barnet.
Derfor er hensigten med den del af forslaget, at børnene skal få trygge rammer og gå i den samme skole og beholde deres skolekammerater.
Når vi siger, at de nye boliger i udgangspunktet skal have en lavere husleje end den gamle, hænger det jo sammen med budgettet.
Huslejen skal jo nødig være højere, når familien er sat ud og der bliver tilbudt et nyt lejemål til familien.
Men det er et ønske; det er ikke et krav.
Det optimale er naturligvis, at børnefamilierne, der har svært ved at betale husleje, får flyttehjælp til en billig bolig, inden udsættelsessagen går i gang, eller at udsættelsen på anden vis forebygges.
Forslaget sigter derfor alene på det tilfælde, hvor det imod forventning ikke er lykkedes at afværge udsættelsen.
Det andet punkt er om børnefamilier, der bliver sat ud af deres bolig, og som med kommunens hjælp har fået en ny varig bolig og skal have huslejebetalingen administreret.
Det lyder måske lidt for regulerende, hvis man kan sige det på den måde, men hensigten er at tage hensyn til børnene.
Det er igen først og fremmest børnene, der er i fokus her.
Vi ved godt, at mange familier godt kan klare at have overblik over deres økonomi, men her er det igen primært vendt mod de børnefamilier for at hjælpe børnene, så de ikke skal flyttes rundt fra det ene sted til det andet.
Det er for at undgå gentagelser.
Derfor kan administrationen af huslejeindbetalingen over en tidsbegrænset periode måske være et nyttigt middel og en nyttig metode.
Målsætningen er netop, at familien på sigt selv tager ansvar for sin huslejebetaling.
I forhold til punkt 3 om, at private udlejere skal forpligtes til at varsle kommunen inden påbegyndelse af en fogedsag, vil jeg sige, at vi godt ved, at der pr. 1. april 2009 er trådt en ny lov i kraft, der giver almene boligselskaber pligt til at underrette kommunen, senest samtidig med at en sag om lejerestancer oversendes til fogedretten.
Men vi i Socialdemokratiet foreslår, at den her pligt også skal omfatte de private udlejningsselskaber, fordi 10 pct. af udsættelserne sker fra private udlejningsboliger, og en udvidet indsats vil derfor hvert år komme en stor del af de lejere og børnefamilier, der er i risiko for at blive ramt af en udsættelse, til gavn.
Muligvis lyder 10 pct. ikke af meget, men det er det, og derfor skal de også inkluderes – altså de private udlejningsboliger.
Vi ved, at Indenrigs- og Socialministeriet undersøger de tekniske forudsætninger for at lade underretningspligten omfatte de private udlejere af større ejendomme samt vurderer muligheden for at udvide underretningspligten, men i Socialdemokratiet ønsker vi, at ministeriet samtidig med den her afrapportering af undersøgelsen fremlægger et færdigt forslag til, hvordan Folketinget kan sikre, at underretningspligten også gælder private udlejere, og at undersøgelsen samt løsningsforslaget desuden omfatter ikke bare de større, men også de mindre udlejningsejendomme.
Så her er der i hvert fald nogle konkrete forslag, som jeg håber at regeringen og dens støtteparti kan være lydhør over for.
Og jeg ved, at De Konservative var lidt spørgende over for netop det punkt.
Hvad angår de fattigdomsskabende regler og ydelser, vil jeg sige, at ja, det siger sig selv: Flere og flere undersøgelser viser, at de fattigdomsforøgende indsatser, altså kontanthjælpsloftet og 450-timers-reglen, er med til at fastholde nogle familier i vedvarende fattigdom, og derfor er det også vigtigt, at de her regler bliver afskaffet.
Så er der det sidste punkt vedrørende boliger – hvilket jeg desværre ikke har her på mit papir – nemlig om vi skal have billige boliger eller ej.
Og der er det altså nødvendigt, at kommunen kan bygge boliger, der er under markedsprisen.
Vi har set det i Berlin, vi har set det i Paris, vi har set det i London.
Det kan lade sig gøre i andre større byer i Europa, hvorfor skulle det så ikke kunne lade sig gøre i København eller andre større byer som Odense, Århus, Aalborg?
Så det er ikke et spørgsmål om at være konkurrenceforvridende i forhold til markedsprisen, nej, det er et spørgsmål om at prøve at dække et behov, at lukke et hul, hvor vi ved, at der er brug for billige boliger.
Med de kommentarer vil jeg så sige, at jeg håber, at vi i udvalgsarbejdet kan arbejde videre måske på en beretning ud fra de konkrete tiltag, der er skrevet her, og prøve at finde en løsning, hvor vi i hvert fald kan prøve at imødekomme nogle af underpunkterne.
Endnu en gang vil jeg sige tak til alle ordførerne, især oppositionens, som har været meget positive over for forslaget.