Finn Sørensen (EL), 2015-02-03:
Den afspejler jo faktuelle forhold, som vi ikke kan være uenige om, men den afspejler jo også, hvor forskelligt vi ser på verden – i det her tilfælde EU.
I redegørelsen hedder det f.eks., at EU spiller en væsentlig rolle i at sikre vores velstand og vores værdier.
Jeg tror ikke, de mere end 20 millioner arbejdsløse, der er i EU, og de ca. 120 millioner, der ifølge Eurostats egne opgørelser er truet af fattigdom, kan genkende det billede.
Jeg tror heller ikke, at befolkningerne i Sydeuropa eller de 4 millioner working poor i Tyskland kan genkende det billede.
Over hele Europa kan vi jo nu se, hvordan EU's sparepolitik har fejlet både økonomisk og socialt.
Der er blevet skabt en humanitær krise i flere egne i Sydeuropa, hvor der er børn, der besvimer i skolerne på grund af underernæring, og hvor almindelige mennesker ikke har råd til den nødvendige medicin.
Sygdomme som tuberkulose er igen dukket op i Europa, og flere lande som Portugal, Grækenland og Spanien bliver tvunget ud i at privatisere alt af værdi i landet for en slik.
Det falder nu i hænderne på tyske banker eller kinesiske investorer.
Økonomisk har sparepolitikken jo også spillet fallit.
Det er jo ikke lykkedes at få ordentlig gang i væksten, og det siger jo sig selv, at når folk bliver fattigere, og der bliver flere arbejdsløse, bl.a. på grund af fyringer i den offentlige sektor, hvem har så snart råd til at købe de varer, der skulle skabe noget omsætning og nogle flere arbejdspladser?
Og det er jo nok den egentlige grund til, at vi så et EU-parlamentsvalg, hvor befolkningerne støttede partier, der var EU-modstandere eller -kritikere.
Desværre reagerede mange vælgere ved at sætte deres lid til populistiske og højreradikale partier.
Det er en farlig udvikling, der kun kan afværges, hvis EU-landene koncentrerer sig om at sikre velfærden, uddannelse og demokratisk indflydelse for den brede befolkning i stedet for centraliseringer, privatiseringer og nedskæringer.
Heldigvis har befolkningen i Grækenland valgt at gå en anden vej.
Ved det seneste valg sagde de nej til nedskæringskursen og bragte Syriza til magten.
Dette parti er allerede gået i gang med den sociale genopretning og ønsker en genforhandling af gælden.
Syrizas dagsorden er nemlig ikke at låne flere penge, men at finde en realistisk model for afbetaling.
Den græske befolknings reaktion skyldes det faktum, at det ikke er den menige græker, der har levet over evne, men at det er dem, der er kommet til at betale prisen, mens en lille håndfuld rige folk har klaret sig ganske fint.
Derfor er helt afgørende, at den danske regering støtter Syriza i at få en god aftale, så de kan gennemføre den sociale genopretning.
Danmark bør også støtte Syrizas forslag om en gældskonference, hvor de hårdest plagede og hårdest ramte lande kan få en gældssanering, så de får en reel chance for at komme på fode.
Skal der gang i hjulene, så skal der skabes udvikling i Europa – det kan ikke nytte at sætte sin lid til, at nedskæringspolitikken virker på et eller andet tidspunkt.
Det er jo også et spørgsmål om danske arbejdspladser, da EU jo spiller en stor rolle for vores samhandel.
Desværre har regeringen åbenbart tænkt sig at bevæge sig i den modsatte retning for at komme helt ind i kernen af EU, som man siger – det må blive mere og mere kedeligt, efterhånden som man kommer helt ind i centrum; så må man dø af kedsomhed.
Det viser sig f.eks. i regeringens varme opbakning til bankunionen, som fjerner de sidste rester af landenes muligheder for at føre en selvstændig finanspolitik.
Vi kan kun opfordre regeringen til at komme ud med sproget, inden vi skal til folketingsvalg
: Skal Danmark med i den bankunion, som regeringen er så glad for, og har regeringen tænkt sig at spørge befolkningen?
Selvfølgelig skal vi samarbejde på europæisk plan og med lande uden for EU ikke mindst om at bekæmpe grænseoverskridende kriminalitet, herunder ikke mindst menneskehandel og organiseret formidling af illegalt arbejde.
Det er helt afgørende i en retsstat, det er helt fundamentalt i en retsstat, at landets borgere har direkte indflydelse på lovregler og retsprocedurer.
Den indflydelse forsvinder, hvis vi afskaffer retsforbeholdet og overlader det til et tilfældigt folketingsflertal at tilslutte sig EU-regler skive for skive uden at spørge befolkningen.
Også på et andet meget vigtigt punkt må vi konstatere, at EU er en del af problemet, ikke en del af løsningen.
Jeg tænker selvfølgelig på den omsiggribende sociale dumping, som jo først og fremmest er et resultat af reglerne om fri bevægelighed, der sætter økonomiske friheder højere end faglige og sociale rettigheder.
Vi kan jo se det hver eneste dag i en lang række udsatte brancher her i landet, hvor udenlandske arbejdere misbruges, systematisk importeres af danske virksomheder for at arbejde under elendige løn- og ansættelsesvilkår.
Det giver et stort pres på det danske arbejdsmarked, på den danske overenskomst- og velfærdsmodel.
Her har vi ikke fået nogen hjælp fra EU, tværtimod.
Kommissionen og Domstolen blander sig konstant, hvis de ser den mindste fare for, at medlemslandenes og fagbevægelsens initiativer kan være til fare for den fri bevægelighed.
Det seneste eksempel er Kommissionens store interesse for og betænkelighed ved den tyske lov om en mindsteløn, der ellers kunne give et rigtig godt bidrag til at begrænse social dumping på landevejen.
Vi har også fået det at føle her i Danmark, hvor Kommissionen har forkastet vores beskedne forsøg på at bremse cabotagekørslen eller sætte spørgsmålstegn ved, om arme og ben-firmaer skal registreres i det såkaldte RUT-register for udenlandske virksomheder.
Det skal der gøres op med, og derfor bør den danske regering støtte den europæiske fagbevægelses krav om, at der tilknyttes en social protokol til traktaten, som kan sikre, at faglige og sociale rettigheder sættes højere end reglerne om fri bevægelighed.
Hvis regeringen og de meget EU-venlige partier her i Folketinget virkelig vil sikre befolkningens opbakning til EU-projektet på længere sigt, bliver de nødt til at følge de forslag og ideer, jeg her har redegjort for.
Jeg tror desværre, man må sige, at i modsat fald, hvis man vælger ikke at lytte til Enhedslisten, vil det nok komme til at gå dem, ligesom det gik de gamle partier ved valget i Grækenland for nylig.