Özlem Sara Cekic (SF), 2008-05-29:
Danmark har aldrig været rigere, og det er vores alle sammens penge.
Alligevel har vi en statsminister, der minder mig lidt om onkel Joakim, som sover med sine penge og foragter de fattige.
Vi har også en velfærdsminister, som ikke synes, det er et problem, at de rige får 15 gange mere ud af skattelettelserne end de fattige.
Den borgerlige regering har gjort de fattige endnu fattigere.
Og de fattige kan overhovedet ikke se, at Danmark er mulighedernes land.
I SF kæmper vi for, at alle børn er født til lige muligheder.
Nogen vil så sige, at Danmark er det land, hvor der er mest lighed, men så vil jeg sige, at så længe vi har mennesker i Danmark, der ikke har råd til at købe lægeordineret medicin til deres børn, er der ikke lighed nok.
Så længe de fattige bliver fattigere og mennesker bliver diskrimineret på grund af deres etniske og kulturelle baggrund, er der ikke lighed nok.
Det er en almindeligt accepteret kendsgerning, at uligheden mellem de bedst stillede og de dårligst stillede øges i disse år.
Ved Folketingets åbning sagde statsministeren, at Danmark er mulighederne land.
I Danmark kan man arbejde; man kan få en uddannelse; man kan få anerkendelse; og man kan få et godt liv.
Ja, sådan er det også for mange, men det er ikke mulighedernes land for alle.
Statsministeren glemmer rigtig mange mennesker.
For mindre end en uge siden ringede der en mor til mig.
Hun bor i en lejlighed, og hun har lidt af angst i de sidste 10 år.
Men desværre er hun ikke i stand til at arbejde, selv om hun har fået psykologhjælp i adskillige år for at komme af med sin angst.
Hun bliver stadig pisket til at tage et arbejde, og hun er ramt af loftet over kontanthjælpen.
Hun siger så til mig, at hun skulle prioritere, og at hun derfor har prioriteret.
Hun har betalt sin elregning frem for sin husleje.
Dansk Folkepartis socialordfører siger så i pressen, at de da bare kan lade være med at købe ugeblade.
»Ugeblade«, siger hun, »hvem snakker om ugeblade?
Jeg snakker om, at jeg har været i den situation, at jeg skulle vælge mellem at betale husleje eller elregning - og jeg valgte elregningen«.
Siden regeringen kom til, er der blevet sat 73 pct. flere mennesker på gaden.
Det er 1.000 mennesker flere.
30 pct. af dem, der smides på gaden, er på kontanthjælp.
40 pct. er lønmodtagere, og resten er folk på sygedagpenge, revalidering eller pension.
Siden 2000 er huslejen og forbrugerpriserne steget med 15-20 pct., mens den udbetalte kontanthjælp pr. modtager ifølge Danmarks Statistik stort set har stået stille.
Vi har i Information set eksempler på børn, der går rundt i dagens rige Danmark og mangler D-vitamin, fordi forældrene ikke har råd til at købe tre måltider mad om dagen.
Det blev omtalt i spørgetimen i går, hvor vi spurgte de ansvarlige ministre om, hvad de vil gøre i forhold til den her D-vitaminmangel.
Vi fik at vide, at man jo godt kan gå ind og give tilskud.
Jeg synes, det er grotesk.
Man kan forestille sig en situation, hvor vi simpelt hen giver børn stående på række en D-vitamin-indsprøjtning frem for at give dem mad!
Men det er åbenbart sådan, at Danmark skal være for nogle.
Der er ingen mennesker, der vil være fattige.
Jeg tror, at vi i Danmark kommer til at slås med konsekvensen af børnefattigdommen i mange, mange år fremover.
Det er rigtig vigtigt, at de her børn også føler, de er en del af det her samfund.
Men vi har desværre en regering, som laver lappeløsninger: Den giver D-vitamin i stedet for mad; den giver masser af penge til hjemløse via satspuljen frem for at sikre, at folk ikke bliver hjemløse; og den opfordrer de pårørende til at tage sig af deres ældre frem for at sikre flere hænder i ældreplejen.
Danmark har ellers en meget lang tradition for at være et samfund, som er optaget af, at uligheden ikke vokser sig for stor, men den tradition er Dansk Folkeparti sammen med regeringen rigtig godt i gang med at bryde.
Det synes jeg er enormt bekymrende.