runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2008-12-16:
Nu har jeg ikke læst den artikel, hr. Mogens Lykketoft henviste til, men det korte af det lange af det her om 1998 er - og jeg ved godt, hr. Mogens Lykketoft ikke kan lide det, jeg ved også godt, at hr. Niels Helveg Petersen bliver sur over det, der bare ikke noget at gøre ved det - at når man spørger, hvordan vi kunne komme med den argumentation, vi gjorde, må jeg sige: Det var ikke så svært, for den kunne vi læse i beslutningsforslaget fra 1998.
Vi var altså ikke nogen særskilt store genier, vi brugte simpelt hen bare den samme vurdering fra Sikkerhedsrådet og den samme respekt for Sikkerhedsrådet, som hr. Mogens lykketoft ønskede man skulle have i 1998.
Hvorfor skal hr. Mogens Lykketoft dog være vred over, at vi også i 2003 ønskede at respektere Sikkerhedsrådet?
Det er jo det, der er pointen.
SR-regeringen ønskede respekt for Sikkerhedsrådet i 1998, det var hovedargumentet.
Det var også vores hovedargument i 2003.
Hvorfor dog være vred over det?
Vi har lige haft en god debat om FN, vi ønsker da den respekt for Sikkerhedsrådet.
Og at inspektørerne så kom ind: ja, for en kort bemærkning.
Det, der er min pointe, er, at det var de så kommet igen i 2003, hvis vi havde givet op.
Så jeg ville ikke blive så vred over det der, hvis jeg var hr. Lykketoft,
Det er fuldstændig korrekt, at jeg havde foretrukket en ny beslutning, men her - igen i modsætning til 1998 - lå der en nyere beslutning, 1441, som sagde: Det er sidste chance for Saddam Hussein - ikke næstsidste og ikke tredjesidste, men sidste chance.
Det havde 98-regeringen ikke.
Mogens Lykketoft (S), 2008-12-16:
Det er stadig væk en fundamental forskel på 1998 og 2003, uanset hvor mange gange udenrigsministeren prøver at kaste sand i øjnene på folk, at FN's våbeninspektører arbejdede i 2003.
Og jeg har mere tillid til Hans Blix' vurdering af situationen, end jeg har til udenrigsminister Per Stig Møllers, angående hvad der var mulighederne i 2003.
Jeg har haft mulighed for at lytte til Hans Blix adskillige gange og til hans vrede over den beslutning, der blev truffet i Washington og fulgt op i Danmark.
Så er der måske bare en ting til: respekten for Sikkerhedsrådet.
Og er det i øvrigt ikke rigtigt, at det igen er et tvist fra udenrigsministerens side at bruge 1441 som argument for noget som helst i retning af at starte en krig, eftersom man udtrykkeligt havde lovet Syrien - som forudsætning for deres stemme for 1441 - at den ikke kunne bruges som begrundelse for at starte en krig, medmindre en ny positiv beslutning blev truffet?
Per Stig Møller (KF), 2008-12-16:
1441 siger, at man giver ham en sidste chance.
Man giver ikke næstsidste chance, man giver sidste chance.
Man siger, at man skal mødes igen - convene - for at vurdere situationen.
Det gjorde man jo.
Men det er da fuldstændig rigtigt, som hr. Lykketoft siger, at man ikke blev enige.
Det gjorde man heller ikke 1998, da man så påkaldte sig en multilateral alliance.
Så det er altså det samme.
Om inspektørernes arbejde: Ja, det er helt rigtigt, at Hans Blix gerne ville have arbejdet længere.
Men det er jo trods alt ikke ham, der rigtig afgør og skal afgøre, om man politisk vurderer, at Saddam Hussein nu spiller spillet igen eller ej.
Han skal selvfølgelig sige, at han godt kunne blive ved, og det er jo også følgen af ordrækken i tredje papir; der er det logisk han siger det.
Hvis man løber hovedet mod en mur, behøver man jo ikke at gøre det to gange i træk.
Og det var det, vi ville have gjort, hvis vi havde trukket os tilbage igen i 2003.
Der var det jo så vurderingen, at nu lavede han nummeret igen.
Det var ikke Blix, der skulle foretage den vurdering
det var en politisk vurdering, og den foretog vi.
Høgni Hoydal (T), 2008-12-16:
Ja tak.
Vi taler altså om tre folk, og det færøske og det grønlandske folk er mod deres vilje blevet inddraget i denne krig.
Så enkelt er det.
Tværtimod.
Jeg har nemlig ligesom hr. Mogens Lykketoft meget stor respekt for udenrigsministerens, kan man sige, geopolitiske udsyn, og jeg nægter at tro på, at udenrigsministeren ikke havde sine meget store betænkeligheder ved at gå med i denne krig.
Derfor vil jeg spørge udenrigsministeren - men der er måske spurgt om det før - om, hvornår udenrigsministeren selv blev overbevist om, at han ville støtte denne krig, for krigstrommerne havde jo buldret gennem hele 2002 fra Bush, Cheney, Wolfowitch, Pearl og Rumsfeld osv.
Hvornår blev man overbevist om, at man skulle gå ind i denne krig, altså hvornår blev udenrigsministeren personligt overbevist?
Per Stig Møller (KF), 2008-12-16:
Mit svar er også et svar på hr. Mogens Lykketofts spørgsmål og bemærkning:
Altså, for mig var det meget vigtigt, at den var folkeretlig legitim, og derfor havde jeg da også håbet på, at der var kommet en ny beslutning, men 1441 var altså den seneste beslutning, da der ikke kom nogen ny.
Og jeg blev da endelig fuldstændig overbevist om, at man var nødt til at gøre det, da der kom det folkeretsnotat, som Folketinget diskuterede engang i marts måned, tror jeg det var, og hvor man sagde, at legitimiteten for denne her er endnu større, end den var i 1998
beklager, vil jeg sige til hr. Mogens Lykketoft, men det er, hvad der står i papiret.
Og så mener jeg faktisk ikke, der var noget at spille om, for jeg stemte faktisk også for SR-regeringens forslag i 1998, så der var ikke nogen vending i min politik der.
Det vil sige - som jeg har sagt så tit - at en psykologisk kendsgerning altså også er en politisk kendsgerning.
Hvis man psykisk i hele området havde troet, at han havde dem, så havde man ageret derefter, og så havde han fortsat kunnet tyrannisere omverden.
Høgni Hoydal (T), 2008-12-16:
Præcis disse overvejelser, beslutninger, går jeg ud fra også er nedskrevet eller i hvert fald kan afgives i en forklaring i forbindelse med en undersøgelse, og jeg vil være utrolig interesseret i at vide det tror jeg hele, kan man sige, det demokratiske samfund vil være interesseret i - hvad det egentlig er, der leder frem til denne beslutning.
Specielt vil jeg igen understrege - uagtet de finurligheder, som man kan diskutere vedrørende Sikkerhedsrådet, for jeg mener, at beslutningen var truffet på forhånd, men lige meget med det - at jeg er overbevist om, at udenrigsministeren selv også har gjort sig de udenrigspolitiske, geopolitiske overvejelser om denne beslutning og må have opvejet dem imod den vending, det så ville være at gå med Bush i troen på måske, at Bush stod for en ny verdensorden.
Så det er disse overvejelser, som ville være så utrolig demokratisk vigtige at få frem.
Og derfor vil jeg da håbe, at udenrigsministeren vil støtte sådan en redegørelse, for jeg tror, at han har gjort sig de overvejelser hele vejen igennem.
Per Stig Møller (KF), 2008-12-16:
Jeg vil gerne takke meget for Folketingets tilslutning til denne stabiliserings- og associeringsaftale mellem De Europæiske Fællesskaber og Bosnien-Hercegovina.
Jeg tror, det er meget vigtigt, vi fortsætter vores proces med at integrere de forskellige Balkanstater i det europæiske mønster og det europæiske system, for det jo også vejen til at sikre, at Balkan ikke falder tilbage i fortidens uroligheder.
Derfor er det vigtigt, at de har en økonomisk fremgang, at de alle sammen bliver båret op, og at ingen bliver efterladt.
Men vi kan jo ikke føre dem frem til det stadium med stabiliserings- og associeringsaftalen, før de selv er klar til det, og det er altså vurderingen, at Bosnien-Hercegovina, som har vanskeligheder og faktisk meget let kan komme i store vanskeligheder, kan blive hjulpet videre frem.
Jeg blev spurgt, hvad jeg prioriterer.
Jeg kan svare, at jeg prioriterer det hele.
Jeg kan ikke rigtig vægte det ene højere end det andet, for det er vigtigt alt sammen, men det er bare for at nævne nogle af de ting, som er væsentlige i aftalen.
Med hensyn til Dansk Folkepartis indvendinger om, at det her kunne betyde fri indvandring, har jeg også hørt de indvendinger ved behandlingen af tidligere aftaler, og de bliver altså gentaget her.
Jeg vil henvise til artikel 48 i aftalen, for her står, at under hensyntagen til arbejdsmarkedssituationen i medlemsstaterne og til deres gældende lovgivning og regler vedrørende arbejdstagernes mobilitet kan man begynde at åbne grænserne i forbindelse med frihandel.
Det vil sige, at vi skal vurdere, at vores arbejdsmarkedssituation er sådan, at der bliver et behov.
Det er det, der er gældende med den eksisterende lovgivning og reglerne for arbejdstagernes mobilitet.
Derfor er det et skræmmebillede, som vi har hørt om før, og som jeg havde håbet var faldet væk nu, for aftalen er jo identisk med de tidligere, hvor jeg har hørt de samme indvendinger.
Svaret er det samme, nemlig at det er der taget højde for at kunne fange op, og det håber jeg kan berolige Dansk Folkeparti.
Jeg takker for tilslutningen.
Jeg tror, det er vigtigt, at denne proces fortsætter.
Man kan se, hvordan Balkan rejser sig, og hvordan Serbien, som også har været i konflikt, nu søger tættere og tættere på EU, hvad jeg også hilser velkommen, så det er en god proces, og jeg takker for Folketingets tilslutning.
Gitte Lillelund Bech (V), 2008-12-16:
Ja, det kan jeg forsikre hr. Espersen om.
Det, jeg henviser til, er Sikkerhedsrådets resolutioner, altså de resolutioner, der arbejdes med i Sikkerhedsrådet, hvor vi jo desværre gang på gang har set, at der er et enkelt land, der blokerer for, at man rent faktisk kan gribe ind i tide for at sikre international fred og sikkerhed.
Mogens Lykketoft (S), 2008-12-16:
Og så kunne man måske sige, om ikke det havde været en bedre idé at gemme forslaget, indtil McCain måtte blive valgt til præsident i USA.
Jeg mener, det er totalt unyttigt.
Jeg kan ikke se det interessefællesskab i forhold til at sikre fred og stabilitet og løse verdens konflikter, som specielt findes i en kreds af svært definerede demokratiske stater, og hvor lande som Pakistan og Thailand vil svinge ud og ind hvert andet år.
Men jeg mener faktisk, at det, som er det måske allermest centrale ved De Forenede Nationer, er at engagere så mange stater i denne verden som overhovedet muligt som ansvarlige medspillere i det internationale samfund.
Det er 100 gange mere interessant for verdensfreden og stabiliteten og udviklingen at få et land som Kina gjort til en virkelig ansvarlig medspiller, end det er at lave en klub af såkaldt demokratiske lande, hvor vi vil komme ud i utrolig mange definitionsproblemer.
Jeg mener også, at hele begrundelsen for forslaget er forkert.
Det er ikke rigtigt, at fundamentalistiske og totalitære regimer kommer til at spille en større rolle i De Forenede Nationer, tværtimod.
Udviklingen i Latinamerika, udviklingen i Afrika, udviklingen i det sydlige Asien er i retning af flere demokratier og ikke færre, så den kritik, man her retter mod FN - vi kan jo alle sammen se svaghederne og begrænsningerne i FN-systemet - var faktisk mere relevant for nogle årtier siden, end den er i dag.
Jeg mener, at det er utrolig vigtigt, at vi i den retorik, vi anvender fra ansvarlige politikeres og ansvarlige regeringers side, arbejder med at bidrage til ikke at skærpe modsætningerne mellem kulturerne og hovedreligionerne i denne verden, og at vi dermed heller ikke kommer til at bidrage til en radikalisering eller en styrkelse af yderliggående kræfter, og at vi tænker over, at den måde, vi diskuterer på på hjemmebanen, ikke kan adskilles fra den måde, det bliver hørt på i verden som helhed.
Det siger jeg bare som en sidebemærkning netop til de to forslagsstillere her.
Naser Khader (LA), 2008-12-16:
Pointen med demokratiernes FN er at gøre det attraktivt at være medlem.
Når man er medlem, får man også blåstempling.
Jeg mener, at det kan være med til at gøre flere andre lande, der ikke er demokratiske, mere demokratiske.
Jeg kan ikke komme i tanke om et eneste land, der er blevet mere demokratisk alene via deres medlemskab af FN.
Det andet, jeg lige vil understrege, er, at det jo ikke er McCain, der har fundet på det.
Det var demokraterne i år 2000.
Og i år 2000 skrev jeg selv en kronik, hvor jeg foreslog det samme.
I øvrigt er ideen 200 år gammel, som jeg var inde på i min ordførertale.
Vedrørende det med, at der bliver flere og flere demokratiske lande i FN, vil jeg sige, at der bliver flere og flere demokratier, men vi har nogle ikkedemokratiske lande, der køber indflydelse hos de demokratiske lande.
Vi har set det senest, da Socialdemokraternes ordfører, jeg og andre var i Afrika, hvor Saudi-Arabien har købt sig til indflydelse i de fleste afrikanske lande, bortset fra Sydafrika.
Så vi har et land som Saudi-Arabien, der forsøger at købe sig til antidemokratisk indflydelse.
Men mit spørgsmål er: Hvad er Socialdemokraternes holdning til, at det fremover skal være sådan, at medlemmerne af FN's Menneskerettighedsråd skal komme fra demokratiske lande?
Mogens Lykketoft (S), 2008-12-16:
Det ville da være absolut ønskeligt, men det er jo ikke en garanti, man kan sikre, hvis man vil opretholde FN-systemet.
Menneskerettighedsrådet er et produkt af FN og FN's sammensætning, så derfor er det jo i virkeligheden et spørgsmål om, hvorvidt man overhovedet vil acceptere FN-konstruktionen, arbejde med den og prøve at få noget bedre ud af den, end man allerede har fået.
Det synes jeg man kunne tage fat på, så skulle der såmænd nok være mindre indflydelse at købe sig til på sigt.
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Det er fint.
Det er bare for at få endeligt konstateret, at det ikke er FN's Generalforsamlings resolutioner, som Sikkerhedsrådet skal gennemføre.
Mogens Lykketoft (S), 2008-12-16:
Konsekvensen af de synspunkter, som jeg tror, jeg deler med hr. Naser Khader, om, hvad der er mindre hensigtsmæssigt og mere hensigtsmæssigt, med hensyn til hvem der skal sidde og tale om menneskerettigheder og hvem jeg er mest enig med om menneskerettigheder, er at fremføre synspunktet i De Forenede Nationer.
Punktum.
Frank Aaen (EL), 2008-12-16:
Ja tak.
Nu var der jo flere ting, vi kunne tage fat i, f.eks. når man selv har stemt for at gå i krig i Irak sammen med Bush og man så kalder sig selv sagtmodig.
Men det kan vi bare lade stå.
Men jeg har meget svært ved at se, at det skulle være ad den her vej med at dele nogle lande op i demokratiske og ikke demokratiske.
Og jeg vil gerne afprøve det på hr. Søren Espersen ved bare at stille et enkelt spørgsmål nu, da hr. Søren Espersen selv nævnte Israel: Kan Israel - med Israels behandling af palæstinenserne i så mange år - være medlem af demokratiernes FN ifølge hr. Søren Espersen?
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Jamen der er slet ingen tvivl om, at Israel er et demokratisk land, som har demokratiske afstemninger, hvor landets 1 million arabiske indbyggere oven i købet har stemmeret og kan vælge folk til Knesset; alt andet ville være forkert at sige.
Selvfølgelig er Israel et demokratisk land.
Jeg synes, der er bunker af eksempler på, at Israel, selv i en situation, hvor man nu i næsten 60 år har været i en krigslignende situation, har kunnet bevare et enestående demokrati.
Det synes jeg er noget der virkelig kalder på beundring.
Så det er der ikke nogen som helst tvivl om.
Men jeg synes ikke, vi skal gøre det her til sådan en diskussion om, hvem der så kan komme med, og hvem der ikke kan komme med.
Der er jeg faktisk enig med hr. Mogens Lykketoft i det, han siger, nemlig at det bliver en vanskelig diskussion at tage.
Men selve diskussionen af det er vigtig.
Naser Khader (LA), 2008-12-16:
Er det ikke grotesk , at medlemmerne af FN's Menneskerettighedsråd ikke behøver at være fra demokratiske lande?
Er det ikke grotesk, at Libyen har formandsposten for FN's Menneskerettighedsråd?
Er det ikke grotesk, at et land som Cuba, et totalitært land, kritiserer Holland for at krænke menneskerettighederne, når de selv krænker dem?
Er det ikke grotesk?
Og er konsekvensen af det ikke, at medlemmerne af FN's Menneskerettighedsråd skal komme fra demokratiske lande?
Gitte Lillelund Bech (V), 2008-12-16:
Det, som vi synes man i hvert fald skal gøre sig nogle store overvejelser om, er, hvorvidt gennemførelsen af Sikkerhedsrådets resolutioner - det kan godt være, at jeg ikke var helt klar i min tale i høj grad kan blokeres af, at der er ét land, der siger nej.
Derfor synes vi, det er værd, at vi får kigget på, om vetoretten, hvis den skal være der, skal være der i den form, den har i dag.
Vi synes faktisk, det er utilfredsstillende, at der er et enkelt land i Sikkerhedsrådet, specielt når vi ser på Sikkerhedsrådets sammensætning, som den er i dag, der kan blokere for, at Sikkerhedsrådet rent faktisk kan gøre det, det er sat i verden for, hvilket er at sikre international fred og sikkerhed.
Vi synes bare, at det er vigtigt at få rejst den diskussion om vetoretten, fordi det ikke fungerer, som det er i dag.
Naser Khader (LA), 2008-12-16:
Liberal Alliance har sammen med Dansk Folkeparti på 60-året for FN's underskrivelse af menneskerettighedserklæringen stillet denne forespørgsel til udenrigsministeren.
Vi vil gerne bede ministeren redegøre for, hvorvidt regeringen agter at arbejde for et demokratisk FN med fastlagte optagelseskrav med hensyn til demokrati og retsstatsprincipper.
Vi i Liberal Alliance er meget bekymrede over den stigende indflydelse, islamistiske og totalitære stater har fået i FN, hvor de i stigende grad misbruger FN-systemet til at fremme antidemokratiske holdninger i direkte strid med FN's principper om de individuelle, globale og i princippet religionsuafhængige frihedsrettigheder.
Senest har vi set det i forbindelse med Durban II-processen, hvor de islamistiske lande har rottet sig sammen imod de demokratiske lande, og hvor de forsøger at presse gudrettigheder forud for individrettigheder.
Spørgsmålet er, om tiden ikke er ved at være moden til at oprette et mere handlekraftigt og effektivt demokratiernes FN, der kun er åbent for demokratiske lande.
Jeg ved godt, at det ikke lige kan lade sig gøre med det samme, men hvorfor ikke have det som en vision og en ambition?
Danmark har tidligere vist vej.
Hvorfor ikke tage førertrøjen som det første land, der har det som vision og ambition, at vi om 15-20 år opretter et demokratiernes FN?
Vi håber på en god og konstruktiv debat, der ikke er præget af rygmarvsreaktioner og vanetænkning.
Naser Khader (LA), 2008-12-16:
Jeg forstår ikke, at et liberalt parti som Venstre ikke vil arbejde for at have en liberal vision på FN's vegne.
At de liberale, demokratiske værdier skal være det, der er dominerende i fremtidens FN, kunne man da godt have som ambition.
Og som jeg var inde på i min ordførertale, ved jeg godt, at det ikke kan lade sig gøre fra den ene dag til den anden, men det kunne man da godt have som ambition.
Men indtil da og så længe vi ikke kan få et demokratiernes FN, er fru Gitte Lillelund Bech så enig med mig i, at det er grotesk, og det er dybt problematisk, at formanden for FN's Menneskerettighedsråd, er en libyer?
Gitte Lillelund Bech (V), 2008-12-16:
Fra liberal side har vi lige præcis et ønske om at fremme demokratiet og styrke menneskerettighederne, og derfor er vi jo også fuldt på linje med udenrigsministeren, når han omtaler Durban II-konferencen og det her med, hvorvidt regioner reelt set skulle have rettigheder, eller for den sags skyld kunne jeg tilføje, at regimer skulle have særlige rettigheder og komme ind under menneskerettighedskonventionerne.
Det er vi jo dybt imod, så derfor vil vi jo meget, meget gerne holde fast i demokrati og menneskerettigheder som de værdier, der skal gennemsyre FN.
Det er måske dér, hvor det har haltet tidligere.
Vi har simpelt hen ikke været gode nok til at lave alliancer med lande, som har samme syn på menneskerettigheder og samme syn på demokrati, som vi har.
Der må man desværre erkende, at der nok har været nogle af dem, som ikke har det syn, der har været bedre til at lave alliancerne, og måske har været bedre til at råbe højt.
Det skal vi da lære af, og det skal vi blive bedre til.
Naser Khader (LA), 2008-12-16:
Jeg vender tilbage til spørgsmålet: Er det ikke grotesk, at formanden for FN's Menneskerettighedsråd er Libyens FN-ambassadør, og vil man fra Venstres side arbejde for, at det i fremtiden inden for systemet skal være sådan, at de, der sidder i Menneskerettighedsrådet, skal komme fra demokratiske lande?
Gitte Lillelund Bech (V), 2008-12-16:
Det synes jeg også er enormt kritisk, men jeg ønsker jo at rejse den her kritik inden for FN-systemet og ikke ved at skabe en ny organisation, hvor man så kunne sige, at de demokratiske lande i FN kunne gå derover, for så ville vi få den situation, at så ville der side en gruppe lande i et lokale ved et bord og diskutere og en anden gruppe lande ved et andet bord i et andet lokale.
Og så synes jeg rent faktisk, at en del af ideen med FN og en del af ideen med eksempelvis at have Sikkerhedsrådet til at opretholde international fred og sikkerhed vil gå fløjten, og det vil vi simpelt hen ikke være med til fra Venstres side.
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Ja tak.
Jeg har svært ved at forstå, om det, der var omkring Sikkerhedsrådet, virkelig kunne være alvorligt ment.
Jeg synes personligt, at Sikkerhedsrådet er en af de mest formildende ting ved FN.
At vi har det, er en slags forsikring for, at det ikke går helt galt.
Jeg synes også, at det er rigtigt, hvad ordføreren siger om, at det slet ikke afspejler magten i verden.
Alene det, at vi har USA, Kina og Rusland med i Sikkerhedsrådet er da helt godt.
Er det virkelig Venstres ordførers mening, at Sikkerhedsrådet bør have vetoretten afskaffet, sådan at man kan gennemføre FN's resolutioner?
Jeg synes, at det lyder som noget ganske forfærdeligt, hvis man skulle gennemføre alle de mærkelige resolutioner, der kommer fra FN's Generalforsamling.
Frank Aaen (EL), 2008-12-16:
Nu er det hverken hr. Mogens Lykketoft eller hr. Frank Aaen, der har foreslået, at man skulle lave denne opdeling i demokratiernes FN, det har hr. Søren Espersen været med til.
Og det er derfor, vi må afprøve det, og det er derfor, jeg stiller det her spørgsmål om Israel.
Der er demokratiske valg i Israel, ingen tvivl om det, men der er altså også undertrykkelse af det palæstinensiske folk, som er holdt inde i det, man kalder verdens største fængsel.
Der er fratagelse af almindelige menneskerettigheder, der er fratagelse af muligheden for, at man kan købe jord, hvis man er palæstinenser, der er fratagelse af muligheden for overhovedet at kunne leve et ordentligt liv, fordi israelerne har bygget en mur, som deler det palæstinensiske område op.
Jeg siger bare, at hvis det er demokrati, og man dermed har ret til at være medlem af demokratiernes FN, så er der altså ret mange lande, som også har det, uden at jeg kan få øje på, at de på nogen måde gør sig bedre andre, tværtimod. Jeg synes, at Israel er et skrækkeligt eksempel på, at et land kan være et demokrati og så alligevel kan mishandle andre mennesker på den måde, det sker.
Søren Espersen (DF), 2008-12-16:
Eksempelvis går jeg jo heller ikke ind for, at Kina skal væk fra FN.
Det ville jo være latterligt, at de skulle fjernes fra Sikkerhedsrådet, som de er en helt naturlig del af.
Selv om de jo ikke er noget demokrati på nogen måde, så er Kina et meget væsentligt land at have med i Sikkerhedsrådet.
Det, jeg bare synes vi er nødt til at forholde os til, er at forsøge at skabe en udvikling, hvor de demokratiske lande, de frie lande, dem, som jeg egentlig betragter som jordens salt, på en eller anden måde holder sammen imod det, som vi ser i øjeblikket, nemlig den der fuldstændig fastlåste kæmpegruppe af diktatoriske, specielt islamistiske stater, som er ved at styre FN og gør det med penge.
Der er det, jeg siger, at vi er nødt til at lave en eller en form for ordning, sådan at det bliver de frihedens kræfter, som var starten til FN, som også kommer til at dominere FN fremover, og ikke den anden retning.
Jeg er fuldstændig uenig i det, der er blevet sagt om, at det går i den rigtige retning.
Naser Khader (LA), 2008-12-16:
Jamen det, der præger debatterne i FN, er jo enetaler og ikke dialog.
Der har været eksempler på, at når nogle er demokratiske - nu skal man altså ikke kalde demokraterne for frelste - bliver de overdøvet af ikkedemokrater.
Eksempelvis har formanden for Humanity in Action holdt en tale om religionsfrihed i Saudi-Arabien og andre steder, hvor de saudiske og pakistanske repræsentanter råbte højt og udvandrede.
Det er monologer, enetaler, der præger FN, og ikke dialog.