runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Finn Sørensen (EL), 2016-02-09:
Det har jeg gjort, fordi jeg gerne vil takke ordføreren for en stærkt engageret tale, og jeg synes, det er dejligt at høre ordførere, der også har følelserne med og husker, at det altså er mennesker, vi taler om her, som bliver utrolig hårdt ramt af det her lovforslag.
Jeg er også glad for, at vi er enige i denne sag.
Der har jo været andre sager om kontanthjælp og forringelse af vilkårene for kontanthjælpsmodtagere, hvor vi ikke har været enige, og hvor man sådan set med lige så stor ret kunne have holdt sådan en tale, og det har jeg da også forsøgt på de gange.
Lad det nu ligge.
Ordføreren sagde, at der må være noget, de borgerlige har misforstået, når vi taler om, at det her skal føre til flere i arbejde, og at det skal kunne betale sig at arbejde.
Men ordføreren har sikkert læst, at man selv forventer, at der kun kommer 700 i arbejde, som følge af at man generer mere end 24.000-25.000 mennesker og forringer deres livsvilkår.
Hvad tænker ordføreren om det, når regeringen selv indrømmer, at der ikke kommer flere i arbejde som følge af det her?
Leif Lahn Jensen (S), 2016-02-09:
Alene det, at man siger, at 700 mennesker kommer i gang, og at man så sætter så mange som 35.000 børn i så store vanskeligheder, får mig da til at tage mig til hovedet.
Man kan også bare kigge på historien i det her og kigge tilbage til 00'erne, hvor den tidligere VK-regering lavede de samme øvelser, det her er så bare lidt værre.
Der er en SFI-rapport, der siger, at der ikke er nogen ting, der beviser, at det her rent faktisk fik nogen i beskæftigelse.
Det vil sige, at regeringen og Dansk Folkeparti sådan set bare kunne kigge på, hvad der blev lavet i 00'erne, og finde ud af, at det så ikke virkede.
Men det, der virkede, var faktisk det, man lavede under en socialdemokratisk ledet regering, for da blev færre fattigere.
Så ovre på den her side kan man sådan set bare læse lidt i historien.
Hr. Finn Sørensen har fuldstændig ret.
Jeg synes, at prisen er rigtig, rigtig høj for de der få mennesker, hvis der i det hele taget kommer nogen i arbejde, og for, at man sætter så mange mennesker – enlige mødre, handicappede og andre – i så store vanskeligheder.
Finn Sørensen (EL), 2016-02-09:
Men så kunne vi to i fællesskab måske konkludere, at al den der snak om, at det skal kunne betale sig at arbejde, og at der kommer flere i arbejde, hvis vi tager nogle penge fra folk, så bare er en elendig undskyldning for helt bevidst og kynisk at forringe livsvilkårene for nogle af de mest udsatte mennesker i det her land
Leif Lahn Jensen (S), 2016-02-09:
Der er noget, som man skal huske på, når man laver sådan nogle ting som kontanthjælpsreformen, som jeg jo selv var med til at lave, da vi sad i regering.
Det, jeg tror der virker, er, at man laver noget aktivt for at få mennesker i gang.
Et menneske, der måske har sociale problemer, et menneske, som har sundhedsproblemer, og et menneske, som mangler noget uddannelse, får man jo ikke i arbejde bare ved at gøre dem fattigere.
Man får dem i arbejde ved at bruge de her redskaber – det kan være mentorordninger, som man i øvrigt også har forringet.
Det vil sige, at man giver de her mennesker færre penge og man fjerner nogle af de aktiviteter, der rent faktisk kan få dem i gang.
Det er jo det, der er lidt i modsætning til det, vi gjorde.
Så det hjælper ikke noget at tage penge fra folk, der har svært ved at komme i arbejde.
Men ministeren svarede jo også, at 70 pct. af kontanthjælpsmodtagerne ikke er jobparate.
Hvordan forventer man så, at de 70 pct., der ikke er jobparate, kan komme i arbejde, bare ved at man tager penge fra dem?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Marlene Harpsøe (DF), 2016-02-09:
Sikke en svada mod Dansk Folkeparti – hold da op, det skal jeg nok gå mere i dybden med, når jeg kommer på talerstolen.
Det kan hr. Leif Lahn Jensen godt regne med.
Men jeg vil gerne spørge ind til det, som ordføreren siger om, at ens egen kontanthjælpsaftale – altså den kontanthjælpsaftale, som man fra SR-regeringens side har været med til at lave, hvor man bl.a. afskaffede kontanthjælpsloftet – har skabt resultater.
Så er det jeg tænker: Okay, hvis jeg kigger på tallene, kan jeg se, at antallet af kontanthjælpsmodtagere er steget gevaldigt, siden man afskaffede kontanthjælpsloftet.
Og det er i en situation, hvor beskæftigelsen rent faktisk de seneste 2 år er steget.
Så jeg vil bare gerne lige spørge hr. Leif Lahn Jensen, Socialdemokraternes ordfører, om det er et mål i sig selv for Socialdemokraterne, at der er flere, der skal komme ud og være offentligt forsørget med en kontanthjælp.
Mette Frederiksen (S), 2016-02-09:
Men så fik vi jo konklusionen, nemlig at hvis danske lønmodtagere ikke går til trepartsforhandling og løser det problem, som Christiansborg ikke har kunnet løse, så kommer der ikke løsninger på andre områder samtidig.
Det kunne statsministeren jo sådan set bare have startet med at sige.
Jeg vil gerne sige, at det i mine øjne er en helt forkert måde at gribe det her an på.
Selvfølgelig skal vi løfte den integrationsopgave, der er, og hvis vi tænker os om, kan vi også godt.
Men at være så ensporet og samtidig sende det signal, at hvis danske lønmodtagere og arbejdsgivere ikke løfter den opgave, som Christiansborg ikke magter at løfte, så bliver der ikke i trepartsinstitutionen mulighed for at diskutere de andre udfordringer, som helt almindelige danske lønmodtagere oplever i deres hverdag og i deres arbejdsliv, synes jeg er en mærkelig måde at gribe forhandlingerne an på.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-02-09:
Nej, jeg truer ingen, overhovedet.
Jeg giver udtryk for det optimistiske livssyn, som selvfølgelig står i kontrast til fru Mette Frederiksens egne erfaringer – det medgiver jeg – at når vi har identificeret nogle problemer i fællesskab, har vi også en ambition om i fællesskab at adressere dem.
Jeg har med stigende styrke italesat det problem, vi har.
Det har jeg også gjort med det udgangspunkt, at der, hvis man bare tænker få måneder tilbage, af nogle blev tegnet et billede af, at det nærmest var en gave, at der kom en flygtningestrøm ind over grænserne.
Det kunne løse vores demografiske problemer, det kunne løse vores langsigtede problemer med, at vi mangler arbejdskraft.
Man så nærmest for sig, at disse mennesker kunne gå direkte ud i forskningsafdelingerne
Det billede er nu nuanceret, og med det afsæt tager vi altså hul på at få løst de her ting i virkelighedens verden, så vi også kan få taget hånd om de andre problemer.
Mette Frederiksen (S), 2016-02-09:
I al respekt for statsministeren synes jeg at statsministeren her i virkeligheden afslører meget mere, end jeg havde turdet drømme om.
For integrationsopgaven skal løftes, deri og derom ingen diskussion, men at stå i dag og sige, at der ikke er andre væsentlige samfundsopgaver, som vi bør bruge vores energi på, er en fejlslutning.
Optimisme for mig er og repræsenterer viljen til at håndtere flere ting på én gang.
Det nytter ikke noget at starte i ét hjørne med én væsentlig samfundsopgave, hvis man samtidig kan se, at der er andre opgaver, der ikke bliver løftet, og derfor er min afsluttende replik bare en opfordring til at få et bredere syn på udfordringerne, for der er også andre lønmodtagere, der har behov for både din og min indsats.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-02-09:
Jeg kan godt se, at alle har forladt mig.
Så håber jeg jo, at arbejdsmarkedets parter møder frem.
Jeg har jo ikke nogen ambitioner om at pille fru Mette Frederiksen ud af en drøm, som hun åbenbart har.
Det lød nu mere som et mareridt for mig.
Altså, jeg må have udtrykt mig meget dårligt, hvis jeg efterlader et indtryk af, at jeg ikke er optaget af andre problemer end integration.
Det må jeg have gjort.
Vi starter altså med det problem, som er mest påtrængende.
Jeg synes, at det er logisk at løse de sværeste problemer først.
Det ser vi så forskelligt på.
Historien må jo dømme, om det er en klog strategi, jeg har lagt til grund.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2016-02-09:
Tak for det, og tak til statsministeren for indledningen.
På sin vis synes jeg der er grund til at indlede med at rose statsministeren, for jeg synes jo, at den diagnose, som statsministeren stiller i forhold til den samfundsudfordring, vi har, er rigtig.
Vi så statsministeren i Berlingske Søndag bl.a. sige, at sammenhængskraften i Danmark vil knække i alle dimensioner – han fortsætter dog sætningen med – hvis ikke integrationen bliver bedre end hidtil.
Men det her med, at sammenhængskraften i Danmark vil knække i alle dimensioner, er jo rigtigt, når vi ser på den samfundsudfordring, vi står over for.
Statsministeren følger op på nogle ting, som han sagde i sin åbningstale, om, at hidtil er integrationen slået fejl: efter 1 år i Danmark er kun 1 ud af 10 flygtninge i arbejde eller uddannelse, og det er nedslående; efter 4 år er det kun en tredjedel, og det er trist; og af alle indvandrere fra ikkevestlige land er ikke engang halvdelen i arbejde, selv om mange har været her i 10, 20 eller 30 år, og det er dybt bekymrende.
Jeg deler fuldstændig den indgangsvinkel, at det her er noget, der virkelig sætter hele vores sammenhængskraft i det danske samfund og vores samfunds opbygning på spil, og det er jo på baggrund af, at man regner med, at der i år kommer 25.000 flygtninge og migranter til Danmark, og så kommer der familiesammenførte oveni.
Det giver 40.000-50.000, eller hvor mange det nu bliver, for det ved vi ikke, og så satser regeringen på, at der næste år kommer et lavere antal, 15.000, som også året efter er tallet og året efter igen osv., med det resultat, at den økonomiske udfordring, vi står over for frem til 2020, er vurderet til, altså på baggrund af et faldende antal de kommende år, 48 mia. kr.
Det er jo fuldstændig rigtigt, som statsministeren siger, at der er risiko for, at det tager hele det økonomiske råderum ud, og alt, hvad vi skulle udfordre det danske velfærdssamfund med, bliver i virkeligheden brugt på den her opgave.
Det, der selvfølgelig så er mit spørgsmål her i dag, er, hvad kuren er.
Når 6.000 flygtninge og familiesammenførte ikke har kunnet blive integreret hidtil – jeg spurgte også statsministeren om det i sidste spørgetime, men jeg fik ikke noget svar, sjældent, man ikke får svar fra statsministeren, men det fik jeg ikke her, og derfor bliver jeg nødt til at prøve igen – hvad er det så for et columbusæg, man har fundet, når man siger, at man kan med måske 50.000 mennesker, der bare i år kommer til Danmark?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-02-09:
Jeg ved ikke, om der er et columbusæg.
Hvis der skal være et æg, er det måske et kinderæg, sådan en tre i en-ting, for det her er jo ikke en opgave, der alene kan løses ved, at vi bliver bedre til at integrere.
Vores samlede reaktion på den her immigrations- og flygtningekrise, vi står midt i, og hvor vi sidste sommer oplevede, at der blev slået hul på Europas ydre grænser, er jo ikke bare et gensvar, der hedder, at nu skal folk ud at arbejde.
Det er tre ting på en og samme tid.
Det er for det første, at vi skal gøre, hvad vi kan for at nedbringe antallet af asylansøgere og migranter, der kommer til Danmark.
Vi skal for det andet udvikle værktøjer, der gør, at vi kan håndtere dem, der så kommer, på en fleksibel og hensigtsmæssig og ja, billigere måde.
For det tredje er der nogle, der kommer, selv hvis vi løste de to første ting nu – altså at krigen i Syrien stoppede, at grækerne begyndt at passe på den grænse, de skulle passe på, at Tyrkiet levede op til den aftale, EU har indgået – så er der jo allerede kommet mennesker til Danmark, som er i Danmark, som har fået tilkendt flygtningestatus, som konventionsmæssigt har ret til at søge familiesammenføring, og derfor er det en bunden opgave, at vi også er nødt til at gøre noget mere for at prøve at få dem gjort selvhjulpne, selvforsørgende.
Så jeg står ikke her og giver et enkelt svar på et kompliceret spørgsmål, og det synes jeg også at alle andre skal prøve at afholde sig fra, for det findes ikke.
Vi skal gøre flere ting på en og samme tid, og det med at holde antallet nede og under kontrol er et element i det.
Derfor er jeg også nødt til at angribe, når man bruger ordene: at vi satser på, at der kommer 15.000 i 2017.
Jeg gik til valg i 2015 med afsæt i det tal, at der kom op imod 15.000 i 2014, og jeg sagde, at jeg synes, at det tal er for stort, det tal vil jeg gerne drive ned.
Derfor er det jo ikke udtryk for et positiv sats, at der skal komme 15.000 i 2017, 2018 og 2019.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2016-02-09:
Nej, altså, nu er det ikke sådan, som der var en, der drømte om, hvad jeg troede hun frygtede.
Altså, når jeg sagde »satser på«, var det, fordi jeg jo frygter, at der kommer flere end 15.000; at når det er 25.000 i år, kan man ikke komme ned på 15.000 næste år.
Så jeg frygter, at der kommer flere.
Når der kommer vel 62.000 til Europa i januar måned, selv om man nu i et halvt år har diskuteret, hvordan man skulle sørge for, at de ydre grænser bliver sikret, så der ikke kommer folk ind i Europa på den måde, jamen så tyder det jo på, at det har slået helt fejl.
21 integrationsplaner har man lavet siden 1999 – 21 integrationsplaner!
Og det er jo på baggrund af 21 integrationsplaner siden 1999, at statsministeren i Berlingske Søndag siger, hvor galt det står til, og i sin åbningstale gjorde det samme.
Altså, er det et nyt lavtlønsmarked, hvor vi oversvømmer det danske arbejdsmarked med billig arbejdskraft til virksomhederne, vi er ude i, eller hvad er det for et columbusæg?
Statsministeren må gerne kalde det et kinderæg, eller hvad han vil.
Jeg er bare interesseret i at vide, hvad det er, som man har forsøgt i 21 integrationsplaner, som lige pludselig nu skal lykkes på torsdag, når man starter de her trepartsforhandlinger?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-02-09:
Jamen tusind tak for den her rådgivning i, hvordan man griber det her forløb an.
Sidste gang man forsøgte, faldt det hele til jorden.
Jeg tror, at den kloge måde at gribe det her an på er at opnå enighed om en analyse af nogle udfordringer og prøve at udvikle nogle løsninger i fællesskab.
Det er jo hele formålet med trepart.
Jeg tror, at det ville forstyrre processen, hvis det var sådan, at regeringen lagde færdige, gennemarbejdede forslag frem og sagde: Det er bare det her, man skal sige ja og amen til.
Det var den strategi, man forsøgte under den sidste regering, og det kom der jo ikke noget godt ud af.
Nej, det er det ikke.
Det vil være sådan, at vi på det trepartsmøde på torsdag præsenterer parterne, og dermed selvfølgelig også offentligheden, for regeringens analyse og for regeringens bud på, hvordan vi håndterer de problemstillinger, vi har.
Så bliver der spurgt til, om jeg vil give en garanti for, at alle andre samfundsproblemer også håndteres i trepart.
Den garanti, jeg kan give, er, at alle de samfundsproblemer, jeg selv har identificeret i regeringsgrundlaget, og som den her regering ønsker at gøre noget ved, kommer vi til at gøre noget ved.
Og ideelt set kommer vi til at gøre noget ved det i et samspil med arbejdsmarkedets parter.
Er det præcis i den institution, der hedder trepart?
Ja, det håber og tror jeg.
Men det beror jo i sidste ende også på evnen til at kunne levere resultater, og det er derfor, vi starter der, hvor vi starter – med det tungeste, mest akutte samfundsproblem, vi står med.
For hvis ikke vi får knækket den nød, båndlægger vi hele det råderum, der er i dansk økonomi, en årrække frem.
Så risikerer vi at knække vores samfund: at sammenhængskraften smuldrer, at der opstår værdimæssige skel, at tolerancen i vores befolkning går i bakgear og vores evne til at løse de andre problemer dermed forringes.
Mette Frederiksen (S), 2016-02-09:
Når det nu er af så hastende karakter, hvorfor har regeringen så ikke lagt sit eget udspil frem?
Det synes jeg måske er det mest relevante spørgsmål at stille.
Vi får jo gode ideer bibragt dels fra fagbevægelsen, dels fra arbejdsgiverne, og i al ydmyghed lagde vi fra Socialdemokratiets side et integrationsudspil frem i sidste uge.
Når det har så hastende en karakter, når det er så vitalt et samfundsområde, når det er så afgørende for, hvordan Danmark udvikler sig, at vi får integrationen til at køre, hvorfor har regeringen så ikke fremlagt sit eget udspil? Regeringen har nu været regering i et halvt års tid, og der har da været masser af muligheder for – vi har også kunnet følge diskussionerne i offentligheden – at lægge det udspil frem, som kunne være regeringens bidrag.
For vi har jo behov for, at alle bekender kulør, at vi mødes ved bordet og får fundet frem til løsningerne.
Jeg synes, det er, vil jeg gerne sige, bemærkelsesværdigt, at en statsminister taler alvoren op, men endnu ikke har lagt et konkret udspil frem, og det må vi så forstå er overladt til arbejdsmarkedets parter.
Jeg har stor tiltro til arbejdsmarkedets parter, men jeg kunne godt tænke mig at komme en lille smule tættere på processen.
Jeg vil jo foreslå, at vi startede med de forskellige udfordringer, der er.
Og jeg kunne egentlig godt tænke mig at spørge på vegne af de danske lønmodtagere, der måtte opleve et arbejdsmarked, som også byder på udfordringer for dem – uagtet integrationsudfordringen – om der er en garanti for, ligegyldigt hvordan integrationsdiskussionen måtte forløbe, at vi også når dem.
Bliver der plads i trepartsforhandlingerne til den kvinde, der har arbejdet på rengøringsområdet i mange år, og som nu oplever, at kroppen er ved at være slidt?
Bliver den unge mand eller kvinde, som brændende ønsker sig en praktikplads for at kunne få den faglærte uddannelse, både han, hun og Danmark har behov for, en diskussion i trepartsforhandlingerne?
Med andre ord: Er der en garanti til danske lønmodtagere om, at vi kommer alle områderne igennem, ligegyldigt hvordan det måtte gå på integrationsområdet?
Mette Frederiksen (S), 2016-02-09:
Tak for ordet.
Det er en rigtig vigtig samfundsinstitution, der har fungeret igennem mange år – det mener både statsministeren og jeg – og derfor synes jeg også, vi bliver nødt til at have en diskussion her i Folketinget i dag af, hvad det er, de forhandlinger skal munde ud i.
For da forhandlingerne oprindelig blev fremmet fra statsministerens side, var der jo en række områder, der blev bragt i spil.
Der var både presset på den danske model – jeg antager, at det er social dumping – der var vores fælles forudsætninger og muligheder for at skabe vækst for dermed at skabe arbejdspladser, at der er flere, der skal ind på arbejdsmarkedet, og at flere skal have en ordentlig uddannelse, og i øvrigt blev også fremtidens pensionister nævnt som et arbejdsområde.
Nu må vi så forstå, at statsministeren kun har et, synes jeg, ensidigt fokus på integrationsopgaven, og det er ikke integrationsopgaven, vi skal diskutere i dag.
For vi er helt enige om, at forudsætningen for, at integrationen kan lykkes, er, at flere kommer i arbejde.
Derfor har vi fra Socialdemokratiets side selv lige fremlagt et integrationsudspil, som handler om at få alle til at arbejde fra dag et og få vendt rækkefølgen, så man kommer på arbejde i stedet for at komme på sprogskole.
Så vi behøver i dag ikke at diskutere, hvor vigtigt det er, at alle kommer i arbejde, og at vi får vendt den kedelige udvikling.
Det, som jeg til gengæld gerne vil diskutere, og det, som jeg gerne vil spørge statsministeren om, er alle de andre opgaver.
Der er de unge, der i dag mangler en praktikplads, der er de ufaglærte, der mangler kompetencer til at kunne bestride fremtidens job, der er den ældre danske lønmodtager, som har haft et hårdt arbejdsliv med et dårligt arbejdsmiljø.
Hvordan vil statsministeren sikre, at trepartsforhandlingerne også kommer til at adressere og håndtere de udfordringer, som ganske almindelige danske lønmodtagere står med hver eneste dag?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-02-09:
Tak for det spørgsmål, som jeg er meget glad for at få, for hvis der tegner sig et billede af, at regeringen ønsker at indlede trepartsdrøftelser alene med det formål at diskutere integration, så er det et forkert billede, og så er det godt at få det afklaret.
Sidst, man forsøgte med trepartsforhandlinger – det gik jo ikke så godt – var det med én problemstilling, og tanken om at lave en aftale faldt til jorden.
Min tanke med at starte et forløb med arbejdsmarkedets parter på torsdag er at starte et længerevarende forløb, som adresserer de forskellige udfordringer, Danmark står med.
Jeg er helt enig i, at vi ud over de udfordringer, jeg nævnte i mine indledende bemærkninger, så har en stribe udfordringer.
Vi har en ambition om, at 25 pct. af en ungdomsårgang skal gå direkte fra folkeskolen og ind på en erhvervsuddannelse i 2020, og en ambition om, at det skal være 30 pct. i 2025.
Det skal understøttes, og det rejser hele diskussionen om, om der er praktikpladser nok.
Der er en stor diskussion, der handler om, hvordan vi opkvalificerer vores arbejdskraft.
Der er en stribe temaer, og dem ønsker regeringen at diskutere med arbejdsmarkedets parter.
Når vi så har sagt, at vi starter i det hjørne, der handler om flygtninge og deres arbejdsmarkedsdeltagelse, så er det, fordi det er et helt akut problem, og vores evne til at adressere det har betydning for vores løftekraft i forhold til de andre samfundsproblemer, vi står med.
For bare at sætte det i perspektiv med et enkelt tal kan det nævnes, at der kun er tre ud af ti flygtninge, der er i beskæftigelse efter 3 år.
Hvis man forestiller sig, at vi er i stand til at løfte den andel bare op til det niveau, vi har for ikkevestlige borgere i det her samfund – som i forvejen er et for lavt niveau, men hvis vi kan løfte det derop – så vil vi i 2020 frigøre 2,5 mia. kr. i ekstra råderum, og det er derfor, vi starter i det hjørne.
Men det er jo med henblik på at bevæge os ud af det hjørne og også diskutere de andre ting, som spørgeren spørger til.
Mette Frederiksen (S), 2016-02-09:
Så man kan sige, at hvis det dér er svært, er det jo naturligt at inddrage andre parter, og jeg er sådan set sikker på, at arbejdsmarkedets parter har meget at bidrage med i den her sammenhæng.
Så det er sådan set ikke det, der er det afgørende.
For vi har behov for at få sat turbo på integrationen, og jeg tror, at det, vi sammen med en række af vores borgmestre lagde frem i sidste uge om at have fokus på beskæftigelsen fra dag et, er noget af det, der er forudsætningen for, om vi lykkes med det her eller ej.
Men jeg bliver nødt til lige at spørge lidt til, hvad præmissen for forhandlingerne egentlig er.
For skal det forstås sådan, at forudsætningen for, at man i trepartsforhandlingerne også kan komme til at tale om mangelen på praktikpladser, behovet for voksen- og efteruddannelse, at sikre et ordentligt arbejdsmiljø, at tage hånd om dem, der er nedslidte, er, at man finder en løsning på en integrationsudfordring, som både statsministeren og jeg ved er svær?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2016-02-09:
Jamen jeg kan godt forstå, at spørgeren, som jo selv har tilhørt en regering, som fejlede i det her projekt, er så optaget af, hvad der skal ske, hvis tingene går galt.
Men det er jo slet ikke mit udgangspunkt.
Men jeg kan også se, at det helt altoverskyggende akutte problem er det forhold, at der er kommet i tusindvis til Danmark på meget kort tid – på meget kort tid – som kommer til potentielt at knække vores samfund, hvis ikke vi får det håndteret, både økonomisk, fordi det trækker hele vores råderum ud, og menneskeligt, socialt, værdimæssigt.
Og derfor er jeg nødt til at insistere på, at vi starter i det hjørne.
Min prognose er jo ikke, at vi ikke kan bevæge os ud af det hjørne.
Altså, mit udgangspunkt er jo, at når arbejdsmarkedets parter møder ind på torsdag, er det med en oprigtig vilje til at gøre det bedre i morgen, som vi gjorde dårligt i går.
Og det har en hastende karakter, for hvis vi skal lave lovgivning i Folketinget, der følger op på det her, skal det på plads i indeværende samling.
Det er derfor, vi starter der, og min prognose er ikke, at det ikke lykkes, min prognose er, at det lykkes.