Karen Hækkerup (S), 2014-01-30:
At SF ikke længere er i regeringen, ændrer hverken noget ved SF's opbakning til pakken, som SF har været med i, eller den balance, som jeg synes er rigtig, og som er fundet med pakken.
Det er jo ikke sådan, at det udelukkende er regeringspartierne, som har siddet og arbejdet for at finde frem til den her pakke.
Derfor er der sådan set tale om et produkt, som er rimelig gennemarbejdet, gennemtænkt, og som har balancerne i orden.
Det er i hvert fald den indgangsvinkel, som jeg har til det.
Så håber jeg da, at Folketinget vil stemme for det: at vi får mulighed for i højere grad at kunne idømme folk, som bliver idømt straffe for banderelateret kriminalitet, dobbelt straf; at vi vil kunne skærpe udgangen og nægte prøveløsladelse, når der eksempelvis er en voldelig konflikt i gang; at vi også kan få mulighed for at finde flertal for, at vi kan videregive oplysninger til forældre for at undgå, at deres børn havner i kriminalitet; at vi kan hjælpe kommunerne, så der bliver bedre styr på rockerborgene; og at vi kan gøre alle de andre ting, der ligger i forslaget.
Jeg er da sådan set ret overbevist om, at inden vi når sommer, har vi nok fundet hinanden omkring det.
Tak for det.
Nu kommer så øjeblikket, hvor vi overgår til at skulle behandle Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og De Konservatives bud på en rocker- og bandepakke i form af beslutningsforslag B 37.
Beslutningsforslaget pålægger regeringen at gennemføre en række initiativer som supplement til regeringens rocker- og bandepakke.
Det fremgår af bemærkningerne til forslaget, at forslagsstillerne betragter regeringens rocker- og bandepakke som et skridt i den rigtige retning, men forslagsstillerne mener samtidig, at der skal langt mere til, hvis politi og myndigheder effektivt og reelt skal komme den rocker- og banderelaterede kriminalitet til livs.
Og lad mig også med det samme slå fast, at regeringens rocker- og bandepakke er langt mere end ét skridt i den rigtige retning.
Det var en konflikt, der udløste en række skudepisoder, bl.a. i tæt befolkede områder.
Der skal ikke herske tvivl om, at der var tale om en helt og aldeles uacceptabel adfærd.
Regeringen har derfor fremsat et lovforslag, der indeholder en bred vifte af initiativer, der tilsammen vil udgøre en markant styrkelse af indsatsen mod rocker- og banderelateret kriminalitet.
Det er et gennemtænkt lovforslag, og vigtigst af alt er det et lovforslag, der når hele vejen rundt og er anbefalet af fagfolk.
Der kan overhovedet ingen tvivl være om, at der skal sættes hårdt ind over for rockere og bandemedlemmer, der ikke kan finde ud af at følge samfundets og fællesskabets spilleregler.
Der er ingen blød mellemvej – de skal enten holde sig fra kriminalitet, eller også skal de i fængsel.
Så simpelt er det.
Derfor indeholder regeringens rocker- og bandepakke både højere straffe og skærpede vilkår under afsoning og prøveløsladelse, og regeringen sætter her hårdt mod hårdt.
Men straf kan ikke stå alene.
Det er ikke nok bare at få folk buret inde.
En effektiv indsats indebærer også, at vi får brudt fødekæden til rocker- og bandemiljøet, og at vi hjælper oprigtig motiverede til at komme ud af miljøet.
Endelig har vi gennemgået de offentlige myndigheders værktøjskasse for at sikre, at myndighederne ikke blot har de nødvendige, men også de bedst mulige redskaber til bekæmpelse af rocker- og bandekriminalitet.
Den samlede pakke er blevet til i tæt dialog med de myndigheder, der i det daglige arbejder med rockere og bandemedlemmerne.
Det er altså ikke bare tale om gode ideer.
Det er min opfattelse, at regeringen med rocker- og bandepakken har ramt den rigtige og den nødvendige balance mellem den kortsigtede og den langsigtede indsats, mellem det bløde og det hårde.
Hvis initiativerne i beslutningsforslaget blev vedtaget, ville denne balance blive sat over styr.
Regeringen kan allerede af den grund ikke støtte beslutningsforslaget.
Det første hovedelement i beslutningsforslaget handler om den såkaldte bandeparagraf i straffelovens § 81 a. Sådan som jeg har forstået beslutningsforslaget, ønsker forslagsstillerne for det første at udvide anvendelsesområdet for bestemmelsen og for det andet, at bestemmelsen altid skal medføre dobbelt straf, og for det tredje, at der indføres absolut kumulation.
Lad mig starte med at sige, at § 81 a er en særlig bestemmelse beregnet på en særlig situation.
§ 81 a kom ind i straffeloven med den tidligere regerings bandepakke i 2009.
Baggrunden for § 81 a var en udvikling, der viste, at rocker- og banderelaterede opgør kan udvikle sig på en måde, der truer det normale samfundsliv og den almindelige befolkning; udvikle sig på en måde, så befolkningen risikerer at blive tilfældige ofre for farlige personangreb på frit tilgængelige steder.
Med den øgede straftrussel ønsker regeringen at imødegå, at konflikter optrappes eller genoptrappes.
Det er uacceptabelt, når forskellige gruppers konflikter manifesterer sig i voldelige overfald, skyderier eller lignende.
Det vil vi fra regeringens side sætte hårdt ind over for, men vi kan ikke støtte forslaget om, at rocker- og banderelateret kriminalitet skal give dobbelt straf i enhver situation.
Fra regeringens side har vi også svært ved at se behovet for at udvide de kriminalitetsformer, der er omfattet af § 81 a.
Lad mig i den forbindelse minde om, at § 81 a allerede i dag omfatter en række meget grove forbrydelser, der typisk vil kunne indgå i banderelaterede konflikter, hvor der anvendes skydevåben.
Regeringen kan derfor ikke støtte forslaget om, at § 81 a skal omfatte al rocker- og banderelateret kriminalitet samt al personrettet kriminalitet.
Lad mig i øvrigt bemærke, at man, uanset hvad man måtte tænke om rockerog bandemedlemmer, ikke kan straffe nogle personer hårdere end andre, alene fordi de er medlemmer af en rockergruppe.
Hvis forslaget skal forstås således, at man i sådanne tilfælde altid helt automatisk skal give dobbelt straf, vil det rejse væsentlige spørgsmål i forhold til den europæiske menneskerettighedskonvention.
Det drejer sig om konventionens bestemmelser om foreningsfrihed og forbud mod diskrimination i forhold til de rettigheder, der er i konventionen.
Forslagsstillerne mener også, at § 81 a altid skal medføre dobbelt straf.
Det er regeringen ikke enig i.
Det fremgår allerede af forarbejderne til § 81 a, at straffen som udgangspunkt skal fordobles, når bestemmelsen finder anvendelse.
Regeringen finder ikke, at der er grundlag for at fravige det almindelige princip i dansk ret om, at domstolene fastsætter straffen i den enkelte sag efter en konkret vurdering af alle sagens omstændigheder, også de formildende.
Så er der forslaget om at indføre absolut kumulation i sager om rockerog banderelateret kriminalitet.
Den tidligere regering bad i december 2010 Straffelovrådet om at udtale sig om reglerne for strafudmåling ved samtidig pådømmelse af flere kriminelle forhold, altså reglerne for kumulation.
Straffelovrådets udtalelse blev offentliggjort i november 2012.
Sammenfattende er det Straffelovrådets opfattelse, at der ikke er grundlag for at ændre de gældende regler for strafudmåling ved samtidig pådømmelse af flere kriminelle forhold.
Regeringen er enig i Straffelovrådets konklusion.
Regeringen mener altså ikke, at der er grundlag for at indføre absolut kumulation, heller ikke i sager om rocker- og banderelateret kriminalitet.
Regeringen kan på den baggrund heller ikke støtte denne del af beslutningsforslaget.
Det andet element i beslutningsforslaget handler om hastebehandling af rocker- og banderelaterede sager ved domstolene.
Forslagsstillerne mener, at det bør sikres, at domstolene prioriterer sager om rocker- og banderelateret kriminalitet højere.
Forslagsstillerne peger i den anledning på en model, som retten i Aarhus bruger.
Vi kan alle blive enige om, at rocker- og banderelaterede sager skal behandles med den fornødne hurtighed ved domstolene, men regeringen er uenig med forslagsstillerne i, at der er en one size fits all-model, som kan sikre dette.
For det første er det ikke alle landets byretter, der har lige mange sager om rocker- og bandekriminalitet.
Nogle steder vil en dag om ugen være for lidt, andre steder vil det være for meget.
For det andet er rocker- og banderelateret kriminalitet jo langtfra et ensidigt begreb.
Nogle sager kan klares på en halv eller en hel dag, mens andre strækker sig over mange dage.
Og hvis vi taler om de højt profilerede rocker- og bandesager, ja, så kræver de altså som udgangspunkt betydelig mere end en dag.
I disse sager kan der i øvrigt være sikkerhedsmæssige forhold, der gør, at sagerne skal afvikles på en særlig måde eller ved en særlig ret.
I den forbindelse kan jeg nævne, at der kort før jul blev vedtaget et lovforslag, også med stemmer fra Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og De Konservative, der indebærer, at der bliver oprettet en særlig sikret retssal i tilknytning til Vestre Fængsel i København til brug for retterne i Københavnsområdet, en retssal, som netop kan være relevant ved behandling af sager om rocker- og banderelateret kriminalitet.
Jeg kan også nævne, at domstolene allerede i dag har stort fokus på at udbrede bedste praksis.
Retterne har altså god mulighed for at søge inspiration hos hinanden.
Det gælder selvfølgelig også i forhold til afviklingen af sager om rocker- og banderelateret kriminalitet.
Domstolene har også stort fokus på generelt at tilrettelægge sagerne under hensyntagen til sagernes karakter, lokale forhold og en effektiv behandling, og det gælder selvfølgelig også i sager om rocker- og banderelateret kriminalitet.
Jeg vil også lige knytte nogle ord til den model fra Aarhus, som forslagsstillerne peger på.
For det første er der ikke tale om nogen særlig ordning for rocker- og bandesager.
Ordningen omfatter derimod sager generelt, som anklagemyndigheden har skønnet er særlig påtrængende at få afgjort for at få sat et punktum for kriminaliteten.
Retten i Aarhus har oplyst, at ordningen typisk har været brugt til sager uden omfattende bevisførelse.
Det kan f.eks. være sager om gentagen kørsel uden kørekort, kørsel i frakendelsestiden, spritkørsel, overtrædelse af ordensbekendtgørelsen og mindre berigelseskriminalitet.
For det andet har retten oplyst, at det er rettens opfattelse, at der generelt har været tilfredshed med ordningen, men at ordningen også giver anledning til nogle udfordringer, f.eks. hvis der skal indkaldes vidner med varsel.
Jeg ved ikke, om forslagsstillerne også efter de nye oplysninger om modellen fra Aarhus fastholder denne del af beslutningsforslaget, men det er nu heller ikke afgørende.
Regeringens holdning er nemlig klar: Det er vigtigere, at retterne bruger den rigtige model, end at de bruger den samme model.
Regeringen kan derfor heller ikke støtte denne del af beslutningsforslaget.
Det tredje element i beslutningsforslaget handler om nedsættelse af en arbejdsgruppe, der skal se på en eventuel ændring af rockerloven og planloven.
Gennem tiden har repræsentanter for både regeringspartier og oppositionspartier, herunder også mig selv, i forskellige sammenhænge foreslået en udvidelse af rockerloven, og så sent som på et samråd i Retsudvalget for 2 uger siden var vi inde på emnet.
Men rockerloven er ikke blevet ændret, siden den blev vedtaget, og det skyldes, at skiftende regeringer efter grundige overvejelser har måttet konstatere, at det er svært at udvide loven inden for de rammer, som grundloven sætter, for her har vi nogle helt grundlæggende frihedsrettigheder: den private ejendomsret og retten til at forsamle sig.
Grundlovens frihedsrettigheder gælder for alle, uanset om man i den konkrete situation kan lide det eller ej, og det bliver vi som lovgivere selvfølgelig nødt til at acceptere.
Derfor er der heller ikke nogen udsigt til, at en arbejdsgruppe om rockerloven vil føre til noget reelt nyt.
Når det gælder planloven, som jo hører under Miljøministeriets ressort, så indgik de muligheder, som loven giver for at reagere mod rockerborge, i regeringens overvejelser om den bandepakke, vi lige har førstebehandlet.
På det samråd om rockerborge, som vi havde i Retsudvalget for 2 uger siden, redegjorde miljøministeren for en række nye initiativer.
Regeringen er enig i, at det er vigtigt, at myndighederne er opmærksomme på, at rockere og bandemedlemmer ikke modtager offentlige ydelser, hvis de ikke er berettiget til det.
Det er nærmere beskrevet i et svar til Folketingets Retsudvalg, som min forgænger sendte til udvalget den 9. april sidste år.
Som et aktuelt eksempel kan jeg pege på Midt- og Vestsjællands Politi, som for nylig har nedsat et tværfagligt efterforskningsteam i Køge Kommune.
Formålet er at øge dialogen og koordinationen mellem politi, kommune og SKAT i forhold til indsatsen mod kriminelle rockere og bandemedlemmer.
Derudover kan jeg henvise til, at politiets indsats mod socialt bedrageri blandt rockere og bandemedlemmer og samarbejdet med kommunerne i den slags sager er omtalt i politiets nationale operationsplan for indsatsen mod rocker- og bandekriminalitet.
Det femte element i beslutningsforslaget handler om redskaber mod rockere og bandemedlemmers intimiderende og chikanerende adfærd over for politiet og øvrige myndigheder under udførelsen af disses arbejde.
Det er forslagsstillernes opfattelse, at straffelovens bestemmelser, herunder bl.a. § 119 og 121, er utilstrækkelige, og at der derfor bør være en kriminalisering af denne adfærd.
Jeg har selv umiddelbart svært ved at se behovet for yderligere kriminalisering.
Det er nemlig allerede i dag strafbart at overfalde de offentlige myndighedspersoner, som nævnes i beslutningsforslaget, med vold eller trusler om vold under udførelse af deres arbejde.
Man må heller ikke overfalde dem med hån, skældsord eller anden fornærmende tiltale, og det er også strafbart med vold eller trusler om vold at søge at hindre en sådan person i at udføre en lovlig tjenestehandling.
Når det er sagt, vil jeg gerne slå fast, at offentlige myndighedspersoner, uanset om det er politi, brandvæsen, ambulancepersonale eller andre, naturligvis skal have lov til at udføre deres arbejde i fred for ballademagere.
Jeg er selvfølgelig fuldt opmærksom på, at der er steder i landet, hvor politi og andre myndigheder nogle gange er blevet generet og forstyrret, når de har udført deres arbejde.
Typisk drejer det sig om de såkaldte udsatte boligområder.
Rigspolitiet har løbende fulgt op på problemstillingen, senest i efteråret 2013.
Rigspolitiet har i den forbindelse oplyst, at problemerne med angreb på politi og brandvæsen i de særligt udsatte boligområder bedst løses ved en lokalt forankret indsats.
På den måde kan indsatsen tage højde for de konkrete problemstillinger i det pågældende område, og indsatsen kan løbende tilpasses ændringer i den lokale situation.
Regeringen kan på den baggrund heller ikke støtte den del af beslutningsforslaget.
Det sjette element handler om prøveløsladelse.
Der kan jeg forstå, at forslagsstillerne mener, at regeringens forslag er for blødsødent, og forslagsstillerne foreslår derfor, at det som udgangspunkt slet ikke skal være muligt for en rocker eller et bandemedlem at blive prøveløsladt.
Det støtter regeringen ikke.
De sidste fem sider støtter vi heller ikke.
Samlet set kan jeg konkludere, at regeringen ikke kan støtte oppositionens forslag til bandepakke.
Som jeg har redegjort for, er der tale om en balance og en pakke, som er blevet sammensat, som er meget, meget gennemarbejdet, og hvor der er taget hensyn til de forskellige balancer.
Jeg synes altid, det er vigtigt også at komme med andre gode ideer.
Lige om lidt skal vi behandle oppositionens forslag til en bandepakke, og det kan man jo også fremsætte og sætte til afstemning.
Det her kommer også til at skulle behandles i udvalg, og der vil man jo skulle tage stilling til, om man vil stemme for, eller man kan stille ændringsforslag, og så må vi se, hvorhenne det lander.
Men en ting, jeg gerne vil understrege i forbindelse med det, hr. Simon Emil Ammitzbøll siger, med hensyn til at man ikke gør nok, er, at det kan vi jo konstatere, at vi ikke gør.
For hvis vi gjorde alt, hvad vi kunne, var der ikke nogen mennesker, som havnede i den situation.
Men det, vi kan gøre, er hele tiden at bestræbe os på at gøre det bedre, komme endnu mere ud, forebygge i forhold til endnu flere, tage fat i kraven på endnu flere.
Og noget af det, jeg selv tror på, er at få forældrene til at tage ansvar for deres børn, slå ned på kriminalitet, når den er i sin spæde start, når den uacceptable og asociale adfærd begynder, i stedet for at vente, til det er gået helt galt, sørge for at holde ungerne i skole, sørge for, at de passer deres ting, og at der er rammer omkring deres tilværelse.
Så tror jeg, vi havner med færre kriminelle.
Og derfor er det her jo ikke noget, der kun kan løses i kriminalitetssporet, det handler i høj grad også om forebyggelse.