Ole Birk Olesen (LA), 2012-08-20:
Jamen jeg er sådan set ikke i tvivl om, at Enhedslisten i princippet kunne gå med til et Danmark, der var fuldstændig offentligt og uden nogen private arbejdspladser.
Jeg kunne godt forestille mig, at man kunne have det som sådan et endemål ude i horisonten.
Vi er nogle, der værdsætter privat initiativ og kan se, at økonomier fungerer bedre, hvis der er privat ejendomsret og fri markedsøkonomi, end hvis der er offentlig planøkonomi.
Vi sætter også pris på, at folk kan have noget frihed i deres liv, herunder frihed til at disponere over deres egen økonomi, og man kan altså ikke disponere frit over sin egen økonomi, hvis man skal aflevere alt i skat til det offentlige, fordi alle skal være offentligt ansat.
Dette er en dag, hvor man som liberal, dvs. som en person, der værdsætter frihed og velstand i Danmark, må rose, men desværre også skose flertallet i dette Folketing.
Flertallet skal roses for dets erkendelse af, at beskatningen af danskernes arbejdsindsats er for høj, og for indrømmelsen af, at det ikke er rimeligt, at folk med almindelige lønninger betaler rundt regnet 66 pct. af den sidst tjente krone i indkomstskat, moms og afgifter, og således arbejder fra mandag morgen til torsdag middag for det offentlige, mens de først fra torsdag middag og indtil fyraften fredag kan få lov til at arbejde for dem selv og deres kære.
Det er ikke rimeligt, og det forstår man på skatteministerens tale om at tilgodese det arbejdende Danmark, der smører leverpostejmadpakker, og på, at alle tre regeringspartier i dag er enige om det.
Flertallet skal også have et klap på skulderen, fordi det medgiver, at Danmark bliver et fattigere land, end Danmark kunne have været, på grund af al den skat, danskerne betaler.
Ja, siger flertallet i dag, der er dynamiske effekter af lavere skat.
Det benægtede to af de partier, der er med i dette skatteforlig, for mindre end et år siden, nemlig dengang, hvor man ikke sad omgivet af embedsmænd i ministerierne, og hvor man ikke var forpligtet på at få statens finanser til at stemme.
Her taler jeg naturligvis om Socialdemokraterne og SF.
Jeg tror ikke, at jeg har fingre nok på to hænder til at tælle alle de paneldebatter i valgkampen, jeg har deltaget i sammen med fremtrædende repræsentanter for de to såkaldte arbejderpartier, hvor de har hævdet, at folk i arbejde ikke ville arbejde mere med lavere skat, men nok snarere ville arbejde mindre.
Den påståede hængekøjeeffekt fyldte meget i argumentationen fra Socialdemokraterne og SF, før medlemmer af de to partier fik ministerposter.
Folk prioriterer tid til familie, venner og netværk.
Skattelettelserne er penge ud af vinduet, som kunne være blevet brugt meget bedre på øget velfærd.«
Det var altså dengang, han endnu ikke selv var minister.
Nu skal man jo som bekendt glæde sig mere over en omvendt synder end over 99 retfærdige, men det er altså svært at glæde sig over, at vi har en regering med to partier, hvis ledende personer er villige til at påstå hvad som helst i en politisk debat, uanset hvor utroværdigt det ifølge alle førende eksperter er, for så bare at indtage det modsatte standpunkt, når det af strategiske grunde passer bedre ind i deres eget kram.
Socialdemokraternes og SF's besinden sig på virkeligheden er ganske vist positiv, givet at alternativet ville være, at de fastholdt deres fantasier fra oppositionstiden og lod dem være pejlemærker for regeringens økonomiske politik.
Men hold da op, hvor det dog også udstiller, hvilke slyngler man i de to partier var i den offentlige debat, mens man ikke havde regeringsmagten.
Det er en viden, som jeg håber at alle vælgere og alle iagttagere af dansk politik vil benytte sig af, når Socialdemokraterne og SF ved et valg senest i 2015 er blevet smidt på regeringsporten og formentlig igen føler sig fristet af deres gamle, går den, så går den-metode.
Det var ros nok.
Her står man så i flertallet bestående af Socialdemokraterne, Venstre, SF, De Konservative og De Radikale og ved, at den er gal med skatten i Danmark.
Ingen andre lande har så mange i den arbejdsdygtige alder, som ikke arbejder, men lever af en overførselsindkomst fra det offentlige.
Det er derfor, skatten er så høj i Danmark.
Det er derfor, Danmark har verdens højeste skattetryk.
Tager flertallet så konsekvensen af det ved at udvise lidt sparsommelighed med skatteydernes midler, så skatten kan lettes?
Nej, tværtimod.
Forligspartierne slår nemlig fast, at de ekstra penge, der kommer i statskassen, når danskerne kvitterer for den lavere beskatning af deres arbejdsindkomst ved at arbejde mere, skal medvirke til at betale for, at udgifterne til den offentlige sektor kan stige med 0,8 pct. årligt.
Det står direkte i aftalen.
Verdens største offentlige sektor skal altså være endnu større.
Pengene til at lette skatten på arbejde finder man derfor i stort omfang ved at hæve andre skatter end indkomstskatterne.
Man hæver afgifterne på biler og en masse forbrugsvarer, så danskerne med et uændret forbrug vil komme til at betale 2,5 mia. kr. mere i afgifter.
Det gælder vægtafgift, grøn ejerafgift og afgifter på vand fra hanen, glødelamper, elektriske sikringer, kaffe, te, cigaretpapir, røgfri tobak, vin, øl, alkoholsodavand, mættet fedt, chokolade, is og mineralvand.
Allerede i dag strømmer danskerne til indkøbsmekkaer syd for grænsen for at købe enorme mængder af f.eks. alkohol, slik, sodavand og smør.
Det er bl.a. et resultat af, at regeringen forhøjede afgifterne med 5 mia. kr. i sin første finanslov for ikke meget mere end et halvt år siden.
Nu drejes afgiftsskruen så en ekstra gang, og regeringen ved allerede, at det vil få grænsehandelen til at stige, så den forventer ikke at få alle de 2,5 mia. kr. i statskassen, den tyske stat skal jo også have sin del.
Man gør det dyrere at køre i dieselbil ved at forhøje udligningsafgiften på dieselbiler.
Har man en bil, der kører 20 km på literen, så bliver udligningsafgiften forhøjet med 880 kr., så man fremover skal betale 2.580 kr. årligt.
Afgiften pålægges bilejerne, helt uafhængigt af hvor meget de kører.
Således betaler en bilejer, der kører 10.000 km årligt i sin dieselbil, nøjagtig de samme 880 kr. ekstra som naboen, der kører 100.000 km årligt.
Ingen skal derfor leve under den vildfarelse, at det her handler om miljø.
Det handler kun om at få penge i statskassen.
Firmabiler får også lige noget ekstraskat smidt efter sig.
Det grønne miljøtillæg forhøjes med 50 pct., og man piller – vel at mærke med tilbagevirkende kraft – ved, hvor hurtigt beskatningsgrundlaget reduceres i takt med bilens alder.
I første omgang vil de to ekstraskatter mange steder blive betalt af den medarbejder, som har fået bilen stillet til rådighed, men hurtigt vil de blive til en omkostning for virksomheden, når medarbejderne kræver kompensation for skatteforhøjelsen i deres løn.
Danske virksomheders konkurrenceevne, som allerede i dag lider under alt for høje omkostninger i Danmark, vil dermed komme endnu mere under pres.
Det vil derfor bidrage til, at velstandsudviklingen og jobskabelsen bliver mindre.
Den skatteforhøjelse, der har været mest kritik af, er den nye beskatning af den løn, som danskere, der arbejder mere end 6 måneder i udlandet, tjener.
Kritikken er i den grad forståelig.
Ligningslovens § 33 a gør det muligt for danskere at blive udstationeret i udlandet og her arbejde på lige vilkår med arbejdstagere i de pågældende lande.
En dansk ingeniører kan f.eks. arbejde til en løn, der kan konkurrere med en koreansk ingeniørs løn, fordi han ikke skal betale mere i skat under sin udstationering i Sydkorea, end koreaneren skal.
Skal ingeniøren betale fuld dansk skat, er det omvendt ikke attraktivt for ham at arbejde til koreansk løn.
6.000 danske lønmodtagere arbejder i udlandet under skatteregler fra § 33 a i ligningsloven.
En stor del af dem vil nu blive trukket hjem, fordi regeringen og Venstre og Konservative vil afskaffe paragraffen.
Dermed vil der ikke alene være færre arbejdspladser til rådighed for danskere, danskere vil også kunne gå glip af inspiration og ny viden under udlandsophold, som ikke vil blive bragt tilbage til Danmark.
Så kan de jo bare emigrere, hører vi fra skatteministerens parti, SF.
Ja, det kan de, og nogle vil nok også gøre det, men er der virkelig nogen i dette Folketing, som tror, at det vil gavne Danmark?
Regeringen, Venstre og Konservative finder i alt 4 mia. kr. til deres skattereform ved at forhøje forskellige skatter.
Målet med skattereformen er, som der står i aftalen mellem partierne, at skaffe delvis finansiering til, at det offentlige forbrug kan øges med 0,8 pct. om året frem mod 2020.
Det svarer til et merforbrug i 2020 på ca. 30 mia. kr.
Altså, man vil bruge 30 mia. kr. mere i den offentlige sektor i 2020, end man bruger i dag, og skattereformen skal være med til at finansiere det.
De 30 mia. kr. svarer til cirka 60.000 flere offentligt ansatte.
Det er tankevækkende, at hvis man blot kunne nøjes med at ansætte 52.000 flere i den offentlige sektor frem mod 2020, behøvede man ikke at hæve en eneste skat for at finansiere denne skattereform.
Grunden til, at ejere af dieselbiler og dem, der kører i firmabil, skal betale mere i skat, er, at regeringen, Venstre og Konservative vil skaffe penge til 60.000 flere offentligt ansatte i 2020 i stedet for 52.000 flere.
Og grunden til, at det skal gøres umuligt for danskere at arbejde på lige fod med udlændinge, når danskerne udstationeres i udlandet, er, at regeringen, Venstre og Konservative vil skaffe penge til 60.000 flere ansatte i 2020 i stedet for 52.000 flere.
Vi har nu haft de fleste af forligspartiernes ordførere på talerstolen, men ingen af dem har endnu svaret på, hvorfor det er så vigtigt at få ansat 60.000 og ikke 52.000 ekstra i den offentlige sektor frem mod 2020.
Det skal blive spændende at høre, om ministeren kan give et svar, når han om ikke så lang tid indtager pladsen her.
Så skal jeg til sidst anmode regeringen, om den ikke nok vil opdele to af de lovforslag, som er sendt ud, nemlig L 194 og L 199.
Vi er ikke tilhængere af yderligere regulering af børnechecken.
Vi er ikke tilhængere af regulering af børnechecken.
Det kan vi derfor ikke stemme for.
Men vi vil gerne stemme for, at man letter skatten på arbejde, og derfor synes jeg, det ville være en god ting, hvis regeringen ville dele det op.
Yderligere skal jeg anmode om, at man opdeler L 199.
Det er simpelt hen en uskik, hvad man gør der.
Men det er simpelt hen bare en parlamentarisk uskik.
Det skal ikke være sådan, at når man indgår et forlig om noget, så er man også forpligtet til enten at bryde forliget eller at stemme for noget andet, som der slet ikke er indgået forlig om.
Tak for ordet.