Line Barfod (EL), 2009-05-29:
Vi har et alvorligt problem med arbejdsmiljøet.
Der er hvert år 10.000-15.000 mennesker, der bliver udstødt fra arbejdsmarkedet, fordi de bliver syge, fordi de bliver nedslidte og ikke længere kan holde til at være på arbejdsmarkedet.
Vi har et problem med, at tempoet alt for mange steder er blevet sat alt for højt, folk kan slet ikke holde til at skulle løbe så stærkt.
Med alle de reformer, som regeringen og Dansk Folkeparti har kastet de offentligt ansatte ud i, er det efterhånden på alle områder, de offentligt ansatte ikke kan få lov til at bruge fagligheden, men i stedet skal bruge deres tid på kontrol og dokumentation og skemaer og minuttyranni.
Vi har senest hørt om politifolk, der ikke længere kan holde ud, at de ikke kan få lov til at gøre en ordentlig indsats i forbindelse med politiarbejdet, men skal bruge en masse tid på noget, der er bestemt ovenfra – kontrol og dokumentation, som de ikke kan se noget som helst formål med, og derfor er der nogle, der ikke kan holde til det.
Vi ser SOSU-hjælpere, SOSU-assistenter, sygeplejersker, skolelærere, pædagoger og mange andre, der ikke længere kan holde til, at de ikke kan få lov til at gøre deres arbejde ordentligt, der ikke kan holde til de elendige arbejdsvilkår.
Men det er ikke det, regeringen og Dansk Folkeparti vil.
I stedet for at gå ind og forbedre arbejdsvilkårene, i stedet for at gå ind og sikre, at man får et arbejdsliv, som er bæredygtigt, sikre, at man kan gå på arbejde hver dag med en masse energi og komme hjem fra arbejde med lige så meget energi, som man havde med på arbejde, sikre, at man får et arbejdsmiljø, så man kan holde til hele arbejdslivet og stadig have kræfter til at løfte sit barnebarn, når man går på pension, siger regeringen og Dansk Folkeparti: Jamen når folk bliver syge, er det nok, fordi de gerne vil prøve at snyde og nasse på systemet, så vi må nok hellere skynde os at finde en pisk frem og piske de syge tilbage på arbejde.
Jeg tror, at man skulle overveje, hvordan man selv ville have det, hvis man var blevet alvorligt syg og der så kom et brev om, at hvis ikke man gik i tvangsaktivering, fik man frataget sine sygedagpenge.
Det gælder alvorligt syge med fysiske sygdomme som kræft og andre ting, det gælder også psykisk syge.
Jeg ved, at der er medlemmer i alle partier, der faktisk har et dybfølt ønske om at sikre bedre vilkår for psykisk syge i Danmark.
Så burde man altså tænke over, hvordan det kan forværre folks psykiske sygdom, hvis de konstant skal gå med en stor angst for at miste deres sygedagpenge, fordi de ikke er i stand til at leve op til den tvangsaktivering, de bliver sendt ud i.
I det ulovlige forsøg, som beskæftigelsesministeren har iværksat på det her område, hvor man har sendt en stor gruppe syge mennesker ud i tvangsaktivering uden lovhjemmel, har vi set, hvad det så er for en type tvangsaktivering, de bliver sendt ud i.
I Ringsted var det f.eks. samtlige 100 personer, der var udvalgt tilfældigt til at deltage i forsøget, der blev sendt på tvangsaktivering i et fitnesscenter.
Selvfølgelig kan der være en del sygdomme, der gør, at det kan være fornuftigt, at man kommer på et fitnesscenter, men at samtlige 100 syge med både fysiske og psykiske sygdomme skulle have gavn af at komme på et fitnesscenter, er svært at forestille sig.
Derfor risikerer vi altså, at det her ikke kommer til at betyde, at vi får færre, der bliver så syge, så de ender med slet ikke at kunne komme tilbage på arbejdsmarkedet, men at vi i stedet får flere, der bliver fastholdt i langvarig sygdom og ender med at skulle have en førtidspension, fordi de er blevet så syge, at de aldrig kan komme tilbage i arbejde.
Det er den helt forkerte vej at gå, og det er altså symptomatisk, at de borgerlige partier og Dansk Folkeparti kun kan finde ud af at bruge pisk og kontrol og tvang, selv ved sådan noget som sygdom er det pisk og kontrol og tvang, man tror gør folk raske.
Man burde hellere se på de rigtig gode resultater, de har de steder, hvor de går ind i det med den modsatte tilgang, steder, hvor de går ind og prøver at støtte og hjælpe folk.
Det kan vi se virker.
I Københavns Kommune har man længe haft det, man kalder SYFO-projektet, for sundhedsforvaltningens ansatte, altså masser af hjemmehjælpere osv., hvor man laver en tværfaglig indsats, og hvor man også går ind og ser på arbejdsmiljøet; man ser på, hvad der kan laves af ændringer, for at folk kan komme tilbage på arbejde.
Det har man rigtig gode resultater med.
Men i stedet for at gå ind og se på de gode erfaringer og de gode resultater, der er fra steder, hvor man faktisk hjælper folk til at komme tilbage i arbejde, vil man altså hellere piske dem og tvangsaktivere dem med risiko for, at folk bliver fastholdt i sygdom.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.