Michael Aastrup Jensen (V), 2010-05-25:
Debatten i dag handler om noget, som de fleste af os her i salen for en gangs skyld kan blive rimelig enige om, nemlig at man i Danmark på tværs af politisk forskellighed ønsker en sikker, stabil verden uden atomvåben.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi fra Venstres side støtter det internationale samfunds kamp for atomnedrustning, som af FN's generalsekretær bliver beskrevet som værende en af de vigtigste og mest gavnlige målsætninger for det internationale samfund.
I disse dage er man i fuld gang med at revurdere ikkespredningstraktaten, således at man kan fokusere på de vigtigste områder.
Vi har fuld tillid til, at dette arbejde vil munde ud i en fornuftig erklæring, som verdenssamfundet kan arbejde videre ud fra.
Nogle af de væsentligste arbejdsområder for konferencen må være at fremme og styrke de garantier, de involverede parter har givet, og få diskuteret mulighederne for at fremme en fredelig anvendelse af nuklear energi.
Det er en kendsgerning, at flere og flere lande ønsker at gøre brug af atomkraft for at dække deres energiforbrug.
Så det er et nøgleområde at få diskuteret, hvorledes man bedst understøtter en fredelig anvendelse af den slags energi.
Præsident Barack Obama har om nogen været manden bag den største aftale om global nedrustning nogen sinde, som jo blev underskrevet i Prag for få uger siden.
Det er flot, at Rusland og USA på denne måde har formået at komme til enighed på et så svært område, for selv om man nemt kan stå her på talerstolen og være imod alle former for atomvåben, er faktum jo, at Rusland og USA har mange våben.
Det kan man ikke bare sådan gøre noget ved.
Nej, det er nødt til at ske i enighed og i god dialog, således at ingen af parterne føler sig truet.
Vi mener i Venstre, at dette er vejen frem for henholdsvis USA og Rusland.
Der er dog et langt større problem, nemlig de diktaturstater, der også synes at være i besiddelse af atomvåben.
Her tænker jeg særlig på Nordkorea og måske i fremtiden på Iran.
Fælles for begge lande er, at deres regimer ikke er til at stole på.
Iran har skrevet under på ikkespredningsaftalen, men bryder gentagne gange deres løfter og har senest nu sagt, at de vil ud af den.
Vi må dog fortsat være i kritisk dialog med Iran for at prøve at påvirke landet i en mere positiv retning, men gang på gang hører vi om den iranske undertrykkelse af menneskerettigheder, hvilket ikke ligefrem kan siges at være et godt udgangspunkt for at forhandle sig frem til en løsning via mere fredelige forhandlinger.
Derfor er det internationale samfund nødt til – og her er månedens drøftelse af ikkespredningstraktaten naturligvis en oplagt mulighed – at stå klar med voldsomme og effektive sanktionsmuligheder.
Når Iran nægter at samarbejde med de internationale organisationer, der skal sørge for, at landet overholder ikkespredningstraktaten, så skal det have konsekvenser.
Det vigtigste ved de mulige sanktioner er, at disse så vidt muligt ikke går ud over civilbefolkningen, der ikke skal lide unødigt under magtsyge diktatorers våbenkapløb.
Irans tilbud om at deponere cirka halvdelen af sin uranreserve i Tyrkiet var netop et panisk forsøg på at slippe for yderligere sanktioner, hvilket i min optik viser, at sanktionerne virker.
Heldigvis var Sikkerhedsrådet da også afvisende over for den iranske studehandel og har i stedet vedtaget en ny resolution, som vi forventer vil lægge et massivt pres på Iran.
Vi mener, at de vigtigste sanktioner mod Iran er de sanktioner, der forhindrer selve udviklingen af atomvåben, dvs. sanktioner, der forbyder handel med Iran med ingredienser til masseødelæggelsesvåben.
Man kan naturligvis ønske sig endnu stærkere sanktioner end de nævnte, for hvis en resolution eksempelvis kun anbefaler, at lande blokerer for iranske banker, men ikke direkte påbyder dette, er der åbnet et hul, som Irans regering selvfølgelig vil prøve at snige sig igennem.
Men faktum er, at verdenssamfundet med nye og stærkere sanktioner vil sende et effektivt og ikke mindst utvetydigt signal til verdens diktatorer om, at vi ikke accepterer udvikling af masseødelæggelsesvåben, og det kan vi kun støtte fra Venstres side, for diktaturstater med atomvåben er trods alt en meget farlig cocktail.
Tak for det.