Stine Brix (EL), 2016-03-15:
Tak for det.
Vi er – nok ikke så overraskende – imod det her lovforslag.
Det var vi i går, og det er vi også i dag og i morgen.
Lovforslaget handler først og fremmest om at sikre, at de private hospitaler får flere opgaver betalt af det offentlige.
Det er formålet.
Vi så det tidligere i kombination med overbetaling og med skattefritagelse for private sundhedsforsikringer som et vigtigt redskab for daværende sundhedsminister Lars Løkke Rasmussen til at bane vejen for et mere privat sundhedsvæsen, og nu ser vi det altså igen.
Garantierne, der bliver udstedt i det her lovforslag, kommer i realiteten kun et mindretal af patienterne til gavn.
Langt de fleste patienter risikerer derimod at få en ringere udredning eller behandling, for det er selvsagt kun en garanti, som er noget værd for de patienter, for hvem der er et privathospital, som står klar til at modtage dem.
Skåret ind til benet er det først og fremmest de forholdsvis standardiserede, enkle procedurer, ukomplicerede operationer af knæ, hofter og ryg og fedmeoperationer, som vi så tidligere, som behandles privat.
Privathospitalerne kan sige nej tak til komplicerede patienter, for konceptet her om et standardiseret forløb egner sig jo ikke til den svært kronisk syge eller til vanskelige kræftoperationer eller patienter, som er svære at udrede, og som i dag bliver sendt rundt i systemet, eller til de ældre medicinske patienter, som allerede fylder godt op på hospitalerne.
De er jo ikke mulige at tjene penge på.
Behandlingsgarantien er overhovedet ikke aktuel for de omkring 75 pct. af patienterne, som i dag er akutte patienter og på den måde indlægges.
På rigtig mange specialer har vi et problem med, at vi mangler speciallæger, og det er det, der er årsagen til, at der er ventetid.
Det er jo dybt beklageligt, men løsningen er ikke at øge konkurrencen mellem det offentlige og det private.
Løsningen er jo, at vi får flere speciallæger.
Nogle har også allerede her i debatten spurgt, om det ikke kan være lige meget, at der er nogle, der ikke kan bruge garantien, hvis der bare er nogle få patienter, som får glæde af den.
Nej, det er ikke lige meget, for desværre har det og kan få store konsekvenser for de grupper, som ikke er omfattet af garantierne om at kunne tage på privathospital.
Vi så tidligere, at ressourcerne blev flyttet til de patientgrupper, hvor der er konkurrence mellem det offentlige og det private, og dermed er der en meget stor sandsynlighed for, at ressourcerne på samme måde vil flytte fra de svageste patienter, fra akutafdelingerne, fra de medicinske afdelinger, fra psykiatrien over til de patienter, som er i ortopædkirurgien eller har andre mindre alvorlige lidelser.
Det vil øge uligheden i sundhed og ikke mindske den, som flere taler om.
Det er det samme, som formanden for Dansk Psykiatrisk Selskab, som jeg allerede har fremhævet en gang i debatten i dag, siger, nemlig at for hans speciales vedkommende vil taberne være de sindslidende med de sværeste lidelser.
Det er fint med skåltaler, men realiteterne er bare således.
En anden risiko, som vi kommer til at se som en følge af det her forslag, er, at vi svækker sammenhængen i sundhedsvæsenets patientforløb.
I stedet for at lægge op til nogle udbud på de enkelte ydelser, hvor privathospitaler kan byde ind på f.eks. en enkelt røntgenundersøgelse eller en enkelt undersøgelse af noget andet hér og en enkelt operation dér, så har vi jo virkelig brug for at samle de enheder, så de kan arbejde sammen.
Mange af os har allerede besøgt nogle af de steder, hvor man er rigtig dygtig til det, f.eks. Diagnostisk Center i Silkeborg.
Det, man har stor gavn af, er jo netop, at eksempelvis billeddiagnostikken, de medicinske specialer, eller for kræftens vedkommende kunne det være kirurgien, onkologien osv., er samlet, kan arbejde tæt sammen og ikke er opbrudt i en masse forskellige forløb.
Der er brug for sammenhæng og samarbejde, ikke at vi opsplitter forløbene yderligere.
Jeg tror også, det er derfor, at Lægeforeningen, sygeplejerskerne og FOA er imod lovforslaget, og jeg synes, at vi bør lytte til de rigtig dygtige medarbejdere, som vi har i sundhedsvæsenet, som fortæller os, at det her ikke er til gavn, men til skade for de patienter, som har det største behov.
Indtil i dag var det også en holdning, vi delte med Socialdemokraterne, men det kan vi altså forstå at det ikke længere er, i hvert fald ikke de socialdemokrater, der er herinde på Christiansborg.
De to socialdemokratiske regionsrådsformand, Sophie Hæstorp Andersen her i hovedstaden og Ulla Astman i Nordjylland, har jo et rigtig godt og præcist debatindlæg i dagens Politiken, hvor de skriver, at de her patientrettigheder rammer skævt.
De advarer om, at lovforslaget flytter penge fra de svage patienter til de stærke, og om, at man bruger vores sundhedskroner forkert.
Derfor mener jeg, at Socialdemokraterne her på Christiansborg ligesom de andre partier, som stemmer for, går galt i byen, hvad angår det her lovforslag, og jeg vil i hvert fald gerne sige, at jeg stadig synes, at der er behov for en stærk stemme, som advokerer for, at vi satser på det offentlige sundhedsvæsen til at løse de her problemer, og den opgave skal vi i hvert fald nok påtage os.