René Christensen (DF), 2011-02-01:
I forhold til det sidste, der blev spurgt om, skal man også huske på, at vi har fået nogle andre sobesætninger, end vi har været vant til.
Vi har fået nogle langt større sobesætninger end dem, vi har været vant til.
Antallet af sobesætninger er jo faldet, men antallet af dyr er mere eller mindre det samme, som vi har set tidligere.
Derfor har vi nogle langt større sobesætninger.
Derfor vil jeg også sige, som jeg sagde, at vi ønsker, at det her skal falde kraftigt, men vi må også have tillid til det, vi kan se, nemlig at der er landmænd, store landmænd, som magter den her opgave.
Derfor har vi lagt det her ud og har sagt, at nu må landbruget komme med de gode tiltag, som de landmænd kan, og få belært dem, som ikke er gode til det, ellers er vi parate til at gøre, som jeg sagde i min ordførertale.
Som forslagsstilleren også siger, må der tages nogle andre midler i brug for at få stoppet den her flokmedicinering.
Det er vi sådan set enige i, men vi har meget tillid til, at landbruget også kan se, at vi også mener det her fremadrettet.
Jeg tror, at landbruget er bedst tjent med – det tror jeg at de fleste erhverv er bedst tjent med – at man lige først løfter pegefingeren meget voldsomt fra Folketingets side og siger: Nu må I bruge jeres faglighed til at få bragt det her ned.
Det har man mulighed for nu i forhold til gult kort-ordningen, og det har jeg tillid til at man gør.
Ellers er vi klar til at gå ind og kigge på det.
Og ellers er jeg sådan set enig i det, som forslagsstilleren her giver udtryk for i sit sidste spørgsmål.
Det, man må sige her, er, at vi er enige i, at der skal være dyrevelfærd og lavt medicinforbrug.
Så må man spørge, om det, vi gør nu, hvor vi tager fat i dem, der bruger allermest, er forkert.
Skal vi lægge noget ned over alle dem, som egentlig gør det godt?
Dem, som har det største forbrug, skal først have bragt forbruget ned.
Så har man givet et tydeligt vink med en vognstang til landbruget og sagt, at de skal finde nogle måder at lære af hinanden på, så de gode lærer dem, som ikke er så gode.
Det synes vi er den rigtige vej at gå.
Man skal også passe på, at man ikke lægger nogen nye tanker ned over et erhverv så hurtigt, at erhvervet ikke kan nå at følge med.
Man skal ikke tage fejl af det.
Mange af de ting, som kommer herfra, og som vi lægger ind i det med dyrevelfærd, miljø og andet, er der også omkostninger forbundet med.
Vi ved jo, at erhvervet er i en kæmpe gældsfælde i øjeblikket, hvor der bliver skyldt mange penge væk.
Når det med flokmedicinering ikke lykkes, hvad er det så, der skal til?
Det vil betyde omkostninger.
Der må man sige: Giv nu erhvervet en chance for at vise, at de godt kan få bragt det her ned, inden vi kommer med nye tiltag, som vil øge udgifterne.
Det, man lægger op til her, er jo netop, at de, som ikke har nogle gode tal i forhold til antibiotikaforbrug, får flere besøg.
Det er faktisk også sådan, at de her besøg koster for den enkelte landmand.
Der er jo også landmænd, som i en periode kan have et højt forbrug, man kan få sygdomme i sin stald og andet, det skal vi jo ikke se bort fra.
Det kan man som landmand også komme ud for uden at være en dårlig landmand.
Men hos dem, hvor man generelt kan se, at der her er et meget højt forbrug, er det jo netop, at det er interessant for os at gå ind og spørge: Hvad er det, der er problemer med her?
Der må vi gå ind og sige, at man har behov for ekstra opsyn.
Det gør vi også, og det koster penge.
Og her må vi jo sige, at med de priser, der er på svin i dag, er der ikke nogen landmænd, der er interesserede i at få alt for mange rendende, som de skal betale for gang på gang.
Så begynder fortjenesten at være meget, meget lille.
Derfor er der faktisk en gulerod for den enkelte landmand i at holde sit antibiotikaforbrug nede, så man ikke kommer ind under gult kort-ordningen.
Og der mener vi altså, at landbruget skal have lov til at vise sit værd i forhold til det her, og det er jeg helt sikker på at landbruget også tager alvorligt.