Kamal Qureshi (SF), 2010-01-26:
Tak for debatten, og tak især selvfølgelig til dem, hvor vi også henter støtte til forslaget.
Der er blevet stillet nogle spørgsmål om nogle konkrete ting og elementer i forslaget, f.eks. det her om, hvorvidt der skal indføres kønsidentitet eller ej, om det er nødvendigt.
Det må vi vende tilbage til under udvalgsbehandlingen.
Når nu der heroppefra bliver sagt, at vi er i en helt anden tidsalder, og at tingene bare ligesom kører derudad, vil jeg bare gerne tillade mig at referere nogle ting fra den virkelige verden.
Her er en artikel fra Fyens Stiftstidende den 21. oktober sidste år, og jeg citerer: »Jeg har selv oplevet at blive slået i hovedet med en flaske adskillige gange efterfulgt af knytnæveslag nogle timer efter, jeg havde haft et venskabeligt kys med en person af eget køn og blive kaldt for en klam bøsse.
Jeg var dog en af de få personer, der valgte at gå til politiet og anmeldte overfaldet, dog var kommentaren fra Fyns Politi, at jeg nok skulle tænke mig om, når jeg sådan offentligt kysser med en fra eget køn.«
Det er altså 2009, vi her taler om.
Tilsvarende vil jeg trække et andet eksempel frem.
Jeg ved godt, at det er nogle konkrete sager med alle de forbehold, der kan være med det.
Alligevel synes jeg, det er vigtigt også at tage ting med fra den virkelige verden i den her debat.
I en artikel fra Politiken den 23. juni sidste år, hvor det 16-årige avisbud Deniz Uzun bliver overfaldet med en fastelavnskølle, står der: »Ét slag med køllen gjorde, at han døde få timer efter på hospitalet.
Deniz Uzun havde inden da delt aviser ud på Amager sammen med sin kammerat, da tre drenge, som de ikke kendte, kørte forbi dem flere gange i en sort bil.
Herefter sprang to drenge – brødre på 15 og 17 – ud af bilen.
Den 15-årige havde køllen i hånden, og den 17-årige holdt en kødhammer.
Umotiveret og uprovokeret svingede den 15-årige køllen mod siden af Deniz Uzuns hoved.
Slaget dræbte ham.
« Selv om gerningsmanden ifølge et vidne råbte perkersvin før angrebet på den 16-årige, fandt byretten ikke, at der var racistiske bevæggrunde bag forbrydelsen, og så vidt jeg ved, efterforskede politiet heller ikke det spor. Jeg kunne nævne flere sager af samme karakter, så jeg må tillade mig at sige, at jeg ikke mener, at problemerne er løst i 2010, sådan som jeg synes, at nogle heroppefra giver udtryk for.
Jeg vil også gerne fortælle lidt om, hvad en hadforbrydelse er, for nogle kan jo spørge: Jamen hvis nu man bliver dømt for selve overfaldet, hvorfor skal der så gøres noget særligt ud af det?
Hadforbrydelser er desuden kendetegnet ved, at det er vilkårlige personer, der med udgangspunkt f.eks. i seksuel orientering eller etnicitet er i risiko for at blive ramt.
Hadforbrydelser er en skærpende omstændighed jævnfør § 81, nr. 6, men skærpelsen kan naturligvis kun afspejle sig i domsafsigelsen, hvis der føres beviser for gerningsmandens motivation, og at der således er tale om en hadforbrydelse.
Det sker næsten aldrig i danske retssale, som vi også har diskuteret under behandlingen.
Med udgangspunkt i Justitsministeriets offerundersøgelse er der i alt 12.000 danskere, som mener at have været udsat for en racistisk eller homofobisk motiveret hadforbrydelse i 2008.
Af dem har over 5.000 anmeldt det til politiet.
Af dem er der kun 10 – 10 sager – der er blevet ført op ved domstolene.
Jeg mener, at justitsministeren udviser en skræmmende dårlig forståelse for den situation.
Således svarer han i et mundtligt svar på et § 20-spørgsmål, adspurgt om, hvad han vil gøre ved, at der føres så få sager, og jeg citerer igen, det har jeg også gjort tidligere
: » … at det jo er en glædelig omstændighed, at der kun er registreret 10 sager. Skulle vi ønske os, at der var registreret 100 sager, 200 sager? Det er jo glædeligt, at der kun er 10 sager …« Justitsministeren fortsætter: »Der er jo ret stor forskel på at anmelde sager og rejse sager, så derfor er jeg glad for, at der er så få sager som overhovedet muligt.«
Det må jeg sige er en mangel på forståelse for sagen, som viser, at man synes, at det, at der bliver rejst få sager, er et succeskriterium i sig selv.
Det kommer altså fra en justitsminister i en regering, som har sat himmel og jord i bevægelse for at lede efter burkaer i det danske landskab.
Det, der er nye elementer i vores forslag, er, at vi vil have, punkt 1, nye enheder under Rigspolitiet, som orienteres og om nødvendigt inddrages i alle tilfælde, hvor det vurderes, at der kunne være tale om en hadforbrydelse.
Specialiseret personale skal yde rådgivning til politiet og anklagemyndigheden.
Det er i øvrigt noget, vi kender fra udenlandske erfaringer, det er ikke noget, vi bare har fundet på.
Punkt 2 skal der ske en ordentlig registrering af hadforbrydelser i Danmark.
Der skal oprettes et register, hvor man registrerer hadforbrydelser, der føres til doms.
Oplysninger om sager, der ikke er ført til doms, registreres ligeledes, men uden at der kan foretages en kobling til den sigtede.
Desuden skal relevante organisationer understøttes i deres arbejde for at kunne dokumentere omfanget af hadforbrydelser i Danmark.
En af de ting, vi ved, er jo, at gentagne undersøgelser viser, at mange af de personer, der bliver udsat for hadkriminalitet, især i den etniske minoritetsgruppe – jeg mener, det er noget med, at en tredjedel af somalierne rapporterer, at de har været udsat for en hadforbrydelse – ikke ved, hvor de skal henvende sig.
De ved ikke, hvordan man gør.
Man kan sige, at hvis henvendelsen resulterer i det, der skete i eksemplet fra Fyns Politi, som jeg læste op, er der i hvert fald heller ikke noget, der ligefrem opfordrer til, at de henvender sig til politiet for at bede om hjælp.
Det er lidt den samme kritik, som det også blev nævnt fra den radikale ordfører, som der var før i tiden i forbindelse med anmeldelser af voldtægt og lignende, hvor man også mente, at det mørketal, der ikke kom til politiets kendskab, var for stort, fordi politiet ikke havde de rigtige redskaber til at tackle de sager.
Det er blevet markant bedre, efter at der effektivt er blevet sat ind på det område.
Jeg siger ikke, at det er perfekt, men jeg siger, at det er blevet bedre, der er flere sager, der bliver registreret, anmeldt og ført op ved domstolene.
Men jeg mener, at vi kan gøre det markant bedre.
Vi kan lære af de erfaringer, Københavns Politi har gjort, så man i hele landet bedre kan tage sig af det her.
Som sagt må vi fortsætte med at undersøge og stille spørgsmål m.v. under udvalgsbehandlingen, og jeg håber så på, at vi kan nå frem til noget, som vi i fællesskab kan støtte, så den her sag kan blive taget op.