runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jan E. Jørgensen (V), 2012-12-13:
Nu må vi se, om forslaget kommer til afstemning.
For det kommer an på, hvordan verden har udviklet sig i mellemtiden.
Altså, nu er der taget én brik ud af puslespillet, men hvis resten af brikkerne i puslespillet bliver flyttet rundt, er det jo ikke sikkert, at den brik lige præcis vil passe på samme sted igen om 2-3 år, når der har været valg og vi kommer til regeringsmagten igen – hvis vi gør det.
Så det vil jo komme helt an på, hvordan hele arbejdsmarkedssituationen på den måde udvikler sig i den mellemliggende periode.
Vi er bestemt positive over for intentionen bag Dansk Folkepartis beslutningsforslag, men vi vil ikke lægge os fast på, at vi vil genindføre starthjælp og kontanthjælpsydelse i præcis den samme udformning, som de havde, før de blev afskaffet af regeringen med Enhedslistens støtte.
Martin Henriksen (DF), 2012-12-13:
Tak for det.
Jeg vil gerne kvittere for, at hr. Jan E. Jørgensen kom med de positive bemærkninger, som han gjorde på vegne af Venstre.
Jeg synes også, at hr. Jan E. Jørgensen sagde mange fornuftige ting.
Jeg blev bare lidt i tvivl om, hvorvidt Venstre agter at stemme for beslutningsforslaget, så det vil jeg bare gerne høre om Venstre agter.
Jan E. Jørgensen (V), 2012-12-13:
Jeg tror ikke, at jeg har sagt noget om nogen mennesker, der var dovne eller andet.
Men det siger jo sig selv, at når man kommer uden de samme færdigheder, som man alt andet lige har, hvis man har haft en længere tilknytning til Danmark, så er det måske vanskeligere at gå ud og få et af de mere attraktive job, og derfor vil de job, man vil kunne få, typisk være nogle af de lavtlønnede job.
Så her spiller forskellen på kontanthjælpsydelsen og det, man kan tjene ved en tilknytning til arbejdsmarkedet, selvfølgelig en større rolle, end det gør, hvis man alt andet lige har haft en længere tilknytning til det danske samfund.
Vi ser jo altså også – hvis hr. Jens Joel ellers har tid til at lytte efter – at arbejdsløsheden blandt nytilkomne er højere, end den er blandt danskere, der som hr. Jens Joel og jeg er født og opvokset her.
Derfor er der et særligt problem med hensyn til at få skaffet indvandrere i arbejde.
Det er det problem, som vi i al beskedenhed forsøgte at løse – med ganske stor succes.
Jens Joel (S), 2012-12-13:
Jeg er sådan set enig med hr. Jan E. Jørgensen i, at vi ikke skal forhandle kontanthjælp i dag, og jeg kan også sige, at hvis udgangspunktet er, at Venstre vil have kontanthjælpen ned på starthjælpsniveau, så tror jeg ikke, at vi kommer til at forhandle det her.
Men jeg er alligevel nysgerrig, for jeg synes ikke, jeg hørte svaret.
Er de særlig svære at få i arbejde?
Er de særlig modvillige?
Er de særlig dovne?
Jan E. Jørgensen (V), 2012-12-13:
Jeg tror ikke, at vi skal forhandle den kommende kontanthjælpsreform her og nu.
Det tror jeg hverken hr. Jens Joel eller jeg er klædt på til, men vi ser frem til de forhandlinger, der forhåbentlig kommer, og vi håber, at vi kommer med, fordi vi mener, at det er et vigtigt område.
Det er vigtigt, at vi får øget arbejdsudbuddet, det er vigtigt, at vi får bragt folk fra passiv forsørgelse til aktiv beskæftigelse.
Med hensyn til beløbsstørrelser vil jeg sige, at det, man får i starthjælp, bare lige for at vi ikke svinger os selv alt for højt op, jo nogenlunde svarer til folkepensionens grundbeløb, og jeg tror da, at vi er enige om, at vi i Danmark behandler vores pensionister ordentligt.
Jens Joel (S), 2012-12-13:
Tak for det, og tak til Venstres ordfører for at være så klar i mælet angående det faktum, at det åbenbart er o.k. at skulle leve som et ægtepar med to børn for 340 kr. om dagen.
Men når ordføreren nu går så meget op i, at kontanthjælpen er så høj, at den afholder folk fra at arbejde, kunne jeg godt tænke mig at høre, om det beror på, at Venstre mener – for jeg kan høre, at man støtter starthjælpen – at man gerne vil have sat kontanthjælpen i den kommende reform ned på samme niveau, fordi det åbenbart er det, det kræver, før man har lyst til at tage et arbejde; eller om Venstre mener, at der for de indvandrere, som starthjælpen hjalp, var en særlig grund til, at de skulle presses, før de gad arbejde.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2012-12-13:
Ja tak.
Det er rigtigt, at man ikke kan adressere det til arbejdsgiverne, men derimod kan man jo se på, hvem det går ud over.
Det er folk, der er kommet til skade på deres arbejde, og de får ikke nogen erstatning.
Og hvem er det, det går ud over?
Det er dem, der er kommet til skade på arbejdet.
Er det ikke dem, man skal tage hensyn til først, de ca. 3.700, som er kommet til skade på deres arbejde og ikke har kunnet gøre noget ved det forhold, at deres skade ikke er blevet anmeldt på det rette tidspunkt?
Er det ikke dem, vi skal tage udgangspunkt i i stedet for at sige, at det koster penge for samfundet?
Mette Frederiksen (S), 2012-12-13:
Jo, men som det er mig oplyst, ville det ikke være muligt at adressere den eventuelle regning direkte hos de arbejdsgivere, som på det tidspunkt ikke har overholdt fristen, og det vil sige, at man ville lave en generel forøgelse af arbejdsgivernes bidrag på det her område.
Man er jo altid nødt til at forholde sig til, om det er det rigtige tidspunkt at gøre den slags på.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2012-12-13:
Tak til ministeren, fordi hun forstår min bekymring.
Ministeren snakker om, at det alt i alt koster 400 mio. kr., og derfor vil jeg spørge ministeren: Er det ikke rigtigt, at det skyldes, at der er nogle arbejdsgivere, som aldrig har anmeldt de her arbejdsskader?
Og er det så ikke i virkeligheden arbejdsgiverne, der er skyld i, at de her mennesker ikke får en arbejdsskadeerstatning?
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2012-12-13:
Tak for det.
Der er ingen tvivl om, at vi her i salen er enige om målet, nemlig at vi skal have færre dræbte i trafikken.
Vi skal endnu længere ned, end vi er kommet.
Jeg tror også, vi er enige om, at vi er nødt til at gå nye veje.
Der kan vi jo passende kigge ud over landegrænsen.
Nogle gange lider vi danskere af en mærkelig sygdom, der gør, at vi synes, at vi er de bedste i verden, vi alene vide og det, de andre laver, sikkert er noget bras.
Der bliver faktisk lavet rigtig mange fornuftige ting i både Tyskland og Sverige, bl.a. på det her område, hvor man har en langt mere nuanceret tilgang til det, hvilket har givet gode resultater.
I Tyskland har man dokumenteret en nedgang i antallet af dræbte med 20 pct.
Det er en gevinst, forslagsstillerne mener vi har pligt til at høste.
I Sverige, hvor man sågar må køre fra 16-års-alderen, så vidt går vi dog ikke, må man køre øvelseskørsel, endda uden at have taget kørekort først.
Det er jo ikke det, vi foreslår.
Derovre er man meget vidtgående.
I Sverige har man også langt færre dræbte pr. indbygger, end vi har i Danmark.
Så der er altså noget at hente ved at kigge sig lidt omkring, og jeg vil da gerne kvittere for den lille åbning, jeg hørte hos både justitsministeren og regeringspartiernes ordførere om, at vi kan fortsætte med at drøfte det her ud fra vores fælles målsætning, og vi kan også godt kigge på ideerne i det her forslag.
Første trin til, at man kan lære andre noget, er at få dem til at læse den dokumentation.
De skal så også have viljen til at læse den i stedet for bare at feje den af bordet uden at have sat sig ind i den.
Jeg har en forhåbning om, at vi kan få en god drøftelse og behandling af det her i regi af Retsudvalget.
Jeg håber, at vi kan samles om at få gennemført en forsøgsordning.
Hvis det ikke virker, skal vi selvfølgelig ikke gøre det permanent, men jeg er ret overbevist om, at det her er noget, der vil virke, og derfor vil jeg slutte af med at sige: Lad os nu samle kræfterne om at få ulykkesstatistikkerne endnu længere ned.
Der er gevinster at høste baseret på specielt de tyske erfaringer, specielt blandt de unge mænd.
Vi har altså en pligt til at høste disse gevinster til gavn for befolkningen og vores trafiksikkerhed.
Mette Frederiksen (S), 2012-12-13:
Jo, men man kommer ikke uden om at forholde sig til finansieringen af et beslutningsforslag, ligegyldigt hvad man måtte mene om det.
Det er fuldstændig rigtigt, hvad Enhedslistens ordfører siger, nemlig at det ikke er, fordi lønmodtagere, der måtte have haft behov for at anmelde, ikke har anmeldt i tide, det er en fejl, der er begået hos den enkelte arbejdsgiver.
Det er fuldstændig rigtigt.
Derfor var det jo også både rigtigt og vigtigt og nødvendigt, at et samlet Folketing ændrede reglerne i 2007.
Jeg har været tilbage at læse førstebehandlingen og kan jo se, at der var bred politisk enighed om, at der var opstået en praksisstramning, som ikke var rimelig over for de mennesker, der kommer til skade på deres arbejde.
Når vi så ender, hvor vi gør i forhold til beslutningsforslaget, så handler det om økonomi, men jeg mener også, at Folketinget med den lovændring tilbage i 2007 med åbne øjne traf den beslutning, at det, man kunne blive enige om, var at ændre reglerne fremadrettet.
Det synes jeg var fornuftigt at man gjorde, og jeg vil i øvrigt altid se på, om vi kan gøre vores arbejdsskadeområde og vores arbejdsmiljøområde endnu bedre i fremtiden, end det er i dag.
Henning Hyllested (EL), 2012-12-13:
Vi er glade for, at også forslagsstilleren er med på, at erfaringen i høj grad opbygges via uddannelse.
Det var det, jeg var inde på i mit indlæg: Det kunne jo godt være, man så i virkeligheden skulle kigge på – og det kommer der jo også initiativer, der gør – at styrke hele køreuddannelsen, herunder måske i virkeligheden at udbygge den med nogle flere køretimer ud over teoriundervisningen.
Det er vel efterhånden en kendsgerning – eller det er en kendsgerning, for der ligger jo rent faktisk forskningsmæssig evidens for det – at unge mænd har sværere ved at overskue komplicerede situationer, som færdsel i al almindelighed jo er.
Når der så opstår ekstraordinært farlige situationer, er det endnu mere kompliceret.
Der er det en kendsgerning at unge mænd især har sværere ved at overskue de situationer og handle fornuftigt i dem.
Der kan jeg ikke se at det er en fordel at sænke aldersgrænsen endnu mere, så vi får endnu flere endnu yngre mænd ud at køre, omend de kører sammen med en erfaren bilist – med alle de forbehold, som jeg også tog i mit indlæg, for, hvad det vil sige, for det er efter vores mening et meget fluffy begreb, som det hedder på moderne dansk.
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2012-12-13:
Jeg har stadig svært ved at forstå, hvad det er, der gør, at specielt danske unge mænd skulle være særlig uegnede.
Det er jo vigtigt, at vi nuancerer det her og siger: Vi har en bred masse af unge mennesker, herunder unge mænd, som kører ganske fornuftigt og ansvarligt, og så har vi en forholdsvis lille gruppe, som er dødsensfarlige, og de er jo formentlig uden for pædagogisk rækkevidde.
Jeg bilder ikke mig selv ind, at det her forslag vil gøre noget godt i forhold til dem: De skal bare have med forhammeren, i takt med at vi får fat i dem og får dem standset.
Men det her kan måske være med til, at den brede masse af ansvarlige unge mandlige bilister får bibragt en erfaring, der gør, at de ved, hvordan man gebærder sig, når der kommer et farligt kryds og den erfarne siger: Nu kommer vi her hen imod, nu skal du passe på dér, og nu skal vi omkring en bus, pas på, der kan komme en cyklist – alle de der små ting i trafikken, som en kørelærer jo selvfølgelig også siger.
Men den store forskel er jo, at en kørelærer kun har forholdsvis få timer sammen med den unge bilist og forholdsvis få kilometer, hvor den erfarne bilist jo kunne køre en tur til Middelhavet eller en tur rundt i Danmark sammen med den her urutinerede bilist.
Anerkender Enhedslisten ikke, at der kunne være lidt i det her, og er Enhedslisten villig til at drøfte det i udvalgsarbejdet med henblik på en beretning?
Henning Hyllested (EL), 2012-12-13:
Vi er varme tilhængere af den danske model – her og der og alle vegne, kunne man næsten sige.
Vi mener, at det arbejde, der er gjort igennem rigtig mange år med udspring i Færdselssikkerhedskommissionen og alle mulige andre gode kræfter, har givet de rigtig flotte resultater, det har.
Og de nye mål i den nye handlingsplan tager jo også deres udgangspunkt i det.
Vi tror faktisk på, at de erfaringer, man har opbygget der, er rigtig gode.
Vi skal sådan set videre ad samme vej.
Vi kan heller ikke se, når det her alt andet lige jo fører til øget bilisme, at det skulle styrke færdselssikkerheden.
Derfor er vi imod det.
Nej, det er det vel egentlig ikke.
Vi er villige til at se på, hvad der måtte være af erfaringer rundtomkring.
Men som udgangspunkt tror vi, det er en dårlig idé.
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2012-12-13:
Jeg må sige, at jeg havde forventet lidt større vilje hos Enhedslisten til at komme ind på nytænkning, for jeg går ud fra, at vi er enige om, at vi i statistikkerne er nået langt ned i antallet af dræbte, og at vi skal kæmpe for at komme endnu længere ned.
Derfor kommer det noget bag på mig, at Enhedslisten, som jo betegner sig selv som et progressivt parti – tror jeg nok, det hedder – ikke er villige til at se på nogle erfaringer, som virker.
Og der er det jo, som hr. Henning Hyllested siger, rigtigt, at der er visse forbehold i den tyske rapport.
Det er jo netop det, der gør den troværdig.
Altså, hvis det var en jubelrapport, hvor alt var godt, var det ikke særlig troværdigt.
Her er det netop en nuanceret rapport, der leder frem til den klare konklusion, at der altså er blevet mere end 20 pct. færre dræbte.
Det kan man ikke se bort fra; det er et faktum.
Derfor vil jeg spørge hr. Henning Hyllested, om det er sådan et dogme, at man bare holder fast i den nuværende danske model, hvor vi egentlig er sådan meget formynderiske i forhold til, hvad vi oplever i vores nabolande, selv om sådan et land som Sverige faktisk har betydelig færre trafikdræbte pr. indbygger, end vi har.
Ønsker man krampagtigt at holde fast i de nuværende måder at gøre tingene på med den følge, at vi ikke får det næste hug nedad i ulykkesstatistikkerne?
Jeppe Mikkelsen (RV), 2012-12-13:
Vi unge er en frygtelig generation!
Jeg vil sige, at der er jo mange modeller, som man kan sammensætte det her ved hjælp af.
Der er forslagsstillerne jo kommet med ét forslag til, hvordan det eventuelt kunne sammensættes.
Jeg synes faktisk, at det der med den glidende overgang er en interessant tanke; der deler jeg faktisk hr. Kristian Pihl Lorentzens synspunkt, tror jeg.
Men om det lige præcis skal være ud fra den model, som forslagsstillerne har stillet op, eller om man kunne lave en anden model, f.eks. om, at det først startede, når man blev 18 år, eller det kunne være noget helt tredje, noget i forbindelse med en forsikring eller lignende, ved jeg ikke.
Men om der med det, som hr. Kristian Pihl Lorentzen og de øvrige forslagsstillere her har fundet, så lige præcis er tale om, at det er den hellige gral, kan jeg i dag ikke sige noget om, og derfor synes jeg heller ikke, at jeg kan være bekendt at stemme for.
Anni Matthiesen (V), 2012-12-13:
Tak for det.
Da Venstres ordfører på det her beslutningsforslag, hr. Peter Juel Jensen, desværre ikke kunne være til stede her i salen i dag, har jeg lovet at læse ordførertalen op.
Den 24. maj 2007 vedtog et samlet Folketing L 194, også kaldet forslag til lov om ændring af lov om arbejdsskadeforsikring og lov om retssikkerhed og administration på det sociale område.
Loven indebar bl.a., at reglen om dispensation for anmeldelsesfristen i arbejdsskadeforsikringsloven blev ændret, således at den nyere praksis på området blev stadfæstet.
Reglerne er således i dag, at der kan dispenseres for 1-års-fristen, hvis der foreligger særlige omstændigheder.
Fire forhold skal dog være opfyldt: at der er tale om en dokumenteret arbejdsskade; at der er en rimelig grund til, at sagen er anmeldt for sent; at der er sammenhæng mellem de nuværende symptomer og arbejdsskaden; og at der er udsigt til, at arbejdsskaden vil give ret til ydelser efter loven.
En rimelig grund til, at sagen er for sent anmeldt, kan foreligge, hvis skaden var ubetydelig, men efterfølgende er forværret, eller hvis der foreligger ukendskab til årsagssammenhængen mellem en skade og en hændelse.
Venstre står ved beslutningen af 24. maj 2007 og kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg har lovet her i dag også at sende en hilsen fra De Konservative, der siger, at de har den samme indstilling til beslutningsforslaget, altså at de heller ikke kan støtte forslaget.
Eigil Andersen (SF), 2012-12-13:
Jamen det er jo en meget stor diskussion, og som jeg også har nævnt, har jeg i det, der blev læst op fra min hjemmeside, skitseret min holdning til spørgsmålet, da jeg skrev det i 2010 – blev det vist nævnt at det var.
Men sagen er jo den, at det heller ikke er nogen god situation, hvis man så kommer med et forslag, som betyder færre job i Danmark.
Så på den måde er det der, hvor spørgsmålet er havnet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2012-12-13:
De her 400 mio. kr. kan man jo betragte som enten en indtægt eller en udgift.
Det er rigtigt, at det er en udgift for arbejdsgiverne, nemlig de arbejdsgivere, som ikke har anmeldt arbejdsulykkerne, men det er jo en indtægt for dem, der er kommet til skade på arbejdet.
De skulle have haft en erstatning, ligesom Doris Nielsen, og de har aldrig fået den.
Så er det dem, man skal tage hensyn til, eller er det arbejdsgiverne?
Eigil Andersen (SF), 2012-12-13:
Jamen der har jeg jo skitseret – og det er rigtigt citeret – hvad min holdning er til den her sag, og det er årsagen til, at jeg er ked af, at man ikke har kunnet finde en løsning på det her.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2012-12-13:
SF's ordfører, synes jeg, springer over, hvor gærdet er lavest.
Jeg har et uddrag af hans hjemmeside fra den 12. august 2010, og jeg tror, ordføreren kan huske Doris Nielsen fra Horsens, som kom i klemme med sin ryg.
Så skriver ordføreren: »Jeg er meget oprørt over, at samfundet kan behandle mennesker sådan.
Det er dybt uretfærdigt, at Doris Nielsen har mistet to millioner kroner, fordi arbejdsgiveren ikke anmeldte arbejdsulykken.
Det er jo ikke Doris Nielsen, der har gjort noget forkert – men arbejdsgiveren.« Hvad gør man for hende?
Eigil Andersen (SF), 2012-12-13:
Jeg er meget ked af, at det ikke er lykkedes at finde en løsning for denne gruppe arbejdsskadede, som er kommet i klemme, men regeringen og regeringspartiernes synspunkt er bl.a., at man ikke vil pålægge private og offentlige arbejdsgivere en udgift på 400 mio. kr., fordi det kan koste arbejdspladser.
Bent Bøgsted (DF), 2012-12-13:
Jeg tror nok, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr stiller spørgsmålet, selv om han godt ved, at det ikke er alle arbejdsgivere, der ved, hvad der sker på deres arbejdsplads.
Hvis der ikke er nogen, der siger til arbejdsgiveren, at der er sket et uheld, hvordan skulle arbejdsgiveren så kunne reagere på det?
Det er det, der er problemet, og det gør det svært.
Jeg håber da, at dem, der kommer til skade, meddeler deres arbejdsgiver, at de er kommet til skade.
Arbejdsgiveren bør jo være den første til at få det at vide.
Der er garanteret mange arbejdsgivere, der går rundt og ikke har nogen skyld i, at det ikke er blevet indberettet, netop fordi de ikke har fået det at vide.
Men hvor mange det drejer sig om, kan jeg ikke sige noget om.
Det er umuligt for mig at bedømme, hvordan situationen er i de enkelte sager.
Men i udgangspunktet er vi positive over for at se nærmere på det i udvalget.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2012-12-13:
Jeg vil give ordføreren fuldstændig ret.
Jeg kan ikke forudse, hvor mange penge det drejer sig om, eller hvor mange der får anerkendt deres arbejdsulykke.
Og jeg bliver også nødt til at spørge ordføreren: Hvis der sker en ulykke på en arbejdsplads, som arbejdsgiveren ikke får noget at vide om, har arbejdsgiveren så ikke en forpligtelse til at vide, hver gang der sker en ulykke på arbejdsgiverens arbejdsplads?
Bent Bøgsted (DF), 2012-12-13:
Jo, hvis arbejdsgiveren får at vide, at der er sket en alvorlig ulykke.
Men som jeg siger: Der kan være sket en ulykke, der ikke rigtig bliver oplyst noget om, fordi lønmodtageren måske ikke synes, det er noget.
Man kan godt have slået ryggen og tænke, at det nok går over, selv om det er lidt ømt.
Så kommer der måske noget efter et par år, og i den situation bliver der måske ikke givet besked til arbejdsgiveren om, at der skete noget.
Den slags tilfælde har jeg selv oplevet.
Når man har været på arbejdsmarkedet gennem 40 år, så har man jo oplevet lidt af hvert, og jeg har selv oplevet nogen sige: Jamen det var min egen skyld, og nej, det skal ikke anmeldes; det var lidt min egen skyld, det her.
Det ændrer jo ikke ved, at reglerne er sådan, at det skal anmeldes alligevel.
Sådan er reglerne.
Lige umiddelbart synes jeg, det er lidt svært at sige, hvor store erstatninger det kan dreje sig om.
Altså om det kan være 400 mio. kr. eller måske kun 200 mio. kr., det drejer sig om.
Det skal jeg ikke kunne sige, og jeg tror heller ikke, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr helt nøjagtig på beløbet kan sige noget om det, da der jo ikke er udregnet nogen erstatning, og så kan man jo ikke sige på forhånd, hvor meget hver enkelt kunne have gjort krav på.
Det kan også godt være, at der ud af de 3.750 er nogle, der ikke ville få anerkendt deres sager som arbejdsskader, der giver erstatning.
Det ved jeg ikke, og jeg har ikke nogen mulighed for at bedømme det.
Derfor siger jeg bare, at det kan være svært at bedømme, hvor store beløb det drejer sig om, og hvor mange der egentlig kan gøre krav på erstatning.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2012-12-13:
Som jeg hørte Dansk Folkepartis ordfører, er han i udgangspunktet mere eller mindre positiv over for forslaget.
Jeg skal bare lige spørge ordføreren: Er det ikke rigtigt, at hvis der sker en ulykke, som folk kan få erstatning for, så er det arbejdsgiverens forpligtelse at anmelde den uanset hvad?
Bent Bøgsted (DF), 2012-12-13:
Tak, formand.
Det her beslutningsforslag, der er fremsat af Enhedslisten, kan man jo sige er positivt, fordi det viser bekymring for nogle, der skulle være kommet i klemme i forbindelse med arbejdsskader.
Det er så, som jeg ser det, lidt vanskeligt at bedømme, hvor omfattende det egentlig er – der står tallet 3.750 – altså hvor omfattende erstatningskravene er ved de arbejdsskader.
Det kan være alt lige fra alvorlige skader til mindre skader, men hvis det var alvorlige skader, ville jeg vil gætte på, at de var anmeldt.
Det kan også være svært at vurdere, hvorfor de ikke er blevet anmeldt.
Det kan godt være, at man er kommet til skade, og så er der sådan en teknik med, at man helst skal anmelde alle skader, uanset hvor alvorlige de er, men jeg ved af erfaring, at der er mange ude på arbejdspladserne, der siger: Nej, det er ikke noget særligt, det betyder nok ikke noget.
Og et par år efter finder man så måske ud af, at der nok alligevel var noget i den forbindelse.
Og jeg kan jo gætte på, at det måske også er nogle af dem, der er imellem dem her.
Jeg tror ikke, det for alles vedkommende bare er arbejdsgiveren, der ikke har anmeldt skaden, for hvis lønmodtageren ikke sammen arbejdsgiveren bliver enige om, at en skade skal anmeldes, bliver den jo ikke anmeldt.
Man gør det ikke pr. automatik.
Hvis der ikke bliver sagt, at det her er en skade, der kan få noget betydning, ved jeg af erfaring, at der er mange ude på arbejdspladserne, der så siger: Jamen det bliver ikke anmeldt.
Jeg ved også, at der er nogle lønmodtagere, der siger: Jamen det var lidt min egen skyld, det vil vi ikke anmelde.
Men det ændrer jo ikke på, at hvis man har fået en skade, skal den helst anmeldes.
Det er bare spørgsmålet om, hvad årsagen er til, at de ikke er blevet anmeldt, som jeg synes det var godt at komme lidt dybere ind i.
Vi var med til at lave de ændringer i 2007, og det var jo et godt tiltag, som alle bakkede op om.
I den forbindelse synes vi også i Dansk Folkeparti, at hvis det er et meget stort problem, vil vi også godt i udvalget være med til at se lidt på, hvad det er, og hvor omfattende det er.
Jeg tør ikke sige, om det er ½ mia. kr., som det er blevet sagt.
Det tror jeg ikke der er nogen der kan sige på forhånd, for det er et spørgsmål om, hvor stor en erstatning hver enkelt ville være blevet tildelt.
Og når de ikke alle er anmeldt, ligger der jo ikke nogen faste tal for, hvor meget der eventuelt kunne være blevet givet erstatning til dem, der har lidt skade.
Men i udgangspunktet synes vi, det er et positivt forslag, og jeg synes også, vi skulle se nærmere på det i udvalget.