Martin Lidegaard (RV), 2012-05-24:
Mange tusind tak.
Årets energipolitiske redegørelse bærer naturligvis i vid udstrækning præg af, at vi netop har indgået den bredeste, grønneste og længstvarende energiaftale i danmarkshistorien.
Og jeg vil selvfølgelig gerne benytte denne lejlighed til endnu en gang både at takke de mange partier, der har bidraget til den proces, og til rent ud sagt at udtrykke min begejstring over, at det kunne lade sig gøre.
Jeg ser frem til at samarbejde med alle aftalens parter om at gøre den til virkelighed i de kommende år.
Det er jo en energiaftale, som er blandt de mest ambitiøse af slagsen i verden, og jeg kan også love for, at der bliver lagt mærke til den ude i verden.
Det er flotte resultater, vi forventer frem til 2020 med over 35 pct. vedvarende energi i det endelige energiforbrug og med 50 pct. af elforbruget fra vindenergi.
Hvis vi oven i det lægger anden vedvarende elproduktion, bliver det faktisk omkring 70 pct. af vores elforbrug i 2020, der vil være fra vedvarende energikilder.
Vi reducerer vores bruttoenergiforbrug med 7½ pct. i forhold til 2010, og vi får 34 pct. CO2-reduktion af Danmarks drivhusgasser i forhold til niveauet i 1990.
Det kan vi godt være stolte af.
Der er ingen tvivl om, at det vil kræve en stor indsats, en kæmpe indsats faktisk, og det vil ikke være gratis, men der er heller ingen tvivl om, at gevinsterne vil blive mindst lige så store, og at der er tale om intet mindre end et paradigmeskifte i energipolitikken.
Det er et stort skridt i retning af det langsigtede mål, som vi alle deler herinde, en energiforsyning i 2050, der er baseret 100 pct. på vedvarende energi.
Initiativerne, der skal skabe disse resultater, er vi allerede i fuld gang med at implementere.
En række lovforslag er fremsat her i salen, og netop implementeringen og vores kontinuerlige opfølgning bliver et fokuspunkt i energipolitikken i det næste år.
Ud over at gå fra plan til virkelighed skal vi også fokusere på, hvordan vi får skabt mest mulig grøn vækst og får flest mulige arbejdspladser i Danmark ud af de mellem 90 og 150 mia. kr., som vi fra i dag og frem til 2020 skal investere i både energieffektivitet og vedvarende energi som følge af energiaftalen. Når vi investerer så massivt i en grøn omstilling, skal vi selvfølgelig sørge for at få så meget ud af investeringerne som overhovedet muligt.
Lad mig fremhæve et af de vigtigste initiativer i den forbindelse: I regi af regeringens ministerudvalg for en ny erhvervs- og vækstpolitik i Danmark er vi netop ved at nedsætte et vækstteam for energi og klima med gode kræfter fra det danske erhvervsliv.
Teamet skal komme med ideer til, hvordan vi fremover skaber bedre erhvervsmæssige rammer, så Danmark kan fastholde og videreudvikle sin globale position som et grønt foregangsland, også når det gælder produktion og eksport af grønne teknologier.
For at kunne realisere det langsigtede mål om 100 pct. vedvarende energi i hele energiforsyningen i 2050 har vi jo brug for en lang række forskellige grønne teknologier.
De produkter og den erfaring, vi udvikler på den konto, skal vi selvfølgelig sælge til andre.
I den forbindelse kan vi jo glæde os over, at vi allerede har kunnet konstatere, at i 2011 steg vores energieksport med 18 pct. Når danske virksomheder sælger grønne løsninger og viden til udlandet, er der jo tale om, kan man sige, salg af knowhow, som skaber grøn vækst og velfærd her i Danmark.
Derfor skal vi blive ved med også at satse på forskning, udvikling og demonstration af grønne energiteknologier på mindst samme niveau, som vi gør i dag.
Det, der er nyt, er, at vi ikke kun skal sælge grønne løsninger og viden; vi skal samtidig i stigende grad vise verden, hvordan det i praksis lader sig gøre at lave en grøn omstilling af et helt energisystem.
Danmark bliver med andre ord også hjemsted for demonstration og fremvisning af grønne løsninger.
Vi laver ikke længere bare knowhow, vi laver også showhow.
Når andre kan se, at det kan lade sig gøre at omstille fra fossile brændsler og endda gøre det, så det er økonomisk fornuftigt og med fortsat høj forsyningssikkerhed, så er der ikke bare flere, der vil følge efter; der er også flere, der vil have øjnene åbne for danske kompetencer og dansk teknologi. Et tredje hovedspor for energipolitikken fremover bliver at holde EU's energipolitik i det grønne spor.
Målet er, at EU skal sætte et fælles mål ligesom Danmark om at blive uafhængig af fossile brændsler i 2050.
Europa-Kommissionens egne analyser peger på, at en grøn omstilling i EU ikke vil være markant dyrere end at fortsætte status quo, måske endda tværtimod.
De fleste af investeringerne vil tjene sig hjem i form af lavere udgifter til energi, herunder betydelig lavere import af især olie og gas fra tredjelande.
Her kan man jo minde sig selv om, at alene fra 2010 til 2011 steg olieimporten til EU med 100 mia. euro, altså alene stigningen på 1 år.
Det var jo penge, der kunne have været investeret i europæiske arbejdspladser i europæisk energiforsyning i stedet for at blive sendt uden for EU.
Konkret arbejder vi p.t. under det danske formandskab, som man ved, særlig med at få det såkaldte energieffektiviseringsdirektiv i hus, og derudover er der nok at tage fat på, skulle jeg hilse og sige.
Vi har til det sidste rådsmøde bl.a. haft i fokus på at få sat nogle lidt nærmere mål og rammer for, hvad der skal ske efter 2020.
Hvad skal vores mål for vedvarende energi, for CO2-udledning, for energieffektivisering være efter 2020 og frem til 2030?
Hvad skal vi basere det på?
Vi bliver ikke færdige med det arbejde, men vi håber at kunne få en retning på det.
Vi skal snakke fælles energiinfrastruktur i EU, der skal planlægges og udbygges, og det skal sikres, at vores ændrede energimarked fungerer optimalt og fremmer konkurrencen.
Regeringen vil også fortsat arbejde for, at EU udviser globalt lederskab og hæver det fælles drivhusgasreduktionsmål i 2020 fra 20 pct. til 30 pct. i forhold til 1990 uanset udfaldet af de globale klimaforhandlinger.
Et grønnere EU vil gøre de nødvendige teknologier billigere og sikre eksportmarkeder for danske virksomheders grønne løsninger.
Et tal, som jeg selv finder meget opmuntrende, er, at i 2011 var 80 pct. af de nyinstalleringer af el, der blev investeret i i Europa, faktisk vedvarende energi.
Lad mig afslutningsvis opsummere, hvad jeg ser for mig bliver de tre hovedoverskrifter for energipolitikken i den kommende tid
: Punkt 1, at omsætte energiaftalen til virkelighed, og her håber jeg at vi kan opretholde det gode momentum, der er i forligskredsen, og kontinuerligt følge op på, at vi gør det effektivt med mindst mulige omkostninger for borgere og erhvervsliv; punkt 2, at sikre, at vi får mest mulig grøn vækst og beskæftigelse ud af de milliarder, der skal investeres i Danmark som følge af aftalen, og punkt 3; sidst, men ikke mindst at lægge kræfter i, at den grønne energipolitiske dagsorden i EU fastholdes og leder til stærke grønne resultater.