Per Clausen (EL), 2011-04-26:
Jeg skal takke finansministeren for hans redegørelse – også fordi den jo understregede nogle af de spændende udfordringer, vi står over for, når vi diskuterer EU-spørgsmål i det danske Folketing.
En af dem er, at vi i Danmark er nødt til at opfinde andre ord og andre begreber for de ting, vi diskuterer, end dem, man bruger ude i Europa.
Den konkurrenceevnepagt, som ministeren talte om, vil man jo lede forgæves efter, hvis man går ind på EU's hjemmeside, af den simple grund, at den hedder europluspagten.
Jeg ved godt, at europluspagten er et besværligt navn, når man skal bagatellisere det, der sker i Europa i de her år.
Det er jo blevet sagt, at den hedder europluspagten af to grunde.
Og det andet, som gør, at man kalder det en europluspagt, er jo den kendsgerning, at man har åbnet op for, at andre lande end dem, der er med i euroen, kan komme med.
Det betyder jo, at disse andre lande end eurolandene, som er gået med, også forpligter sig i samme udstrækning som eurolandene, der altså har forpligtet sig ud over de forpligtelser, man i forvejen har; for det var den første begrundelse for at tale om europluspagten.
Den definition af europluspagten er jo ikke en, jeg finder på.
Det er den, der sådan set fremgår af beslutningsgrundlaget, da man vedtog at lave den.
Og så bliver det jo lidt mystisk, når finansministeren vil reducere det til en konkurrenceevnepagt, også fordi den handler om ganske meget andet end konkurrenceevne og i hvert fald er en ganske bestemt opfattelse af, hvordan man forbedrer et lands konkurrenceevne.
Et andet eksempel på, hvordan man jo opfinder nye ord og nye begreber i den danske debat for ligesom at tilpasse EU-debatten til det, man opfatter som spiseligt i en dansk sammenhæng, er, at finansministeren genopfandt det herlige begreb idékatalog.
Vi har jo diskuteret det før, og finansministeren har måttet erkende, at ordet idékatalog ikke findes i europluspagten.
Det, der findes, er en række politikområder, der skal ses særlig grundigt på, lægges særlig vægt på, og der er sådan set ikke lagt op til, at man bare kan forkaste dem og vælge nogle andre.
Jeg ved godt, at man i Danmark har et flertal i Folketinget, der har skrevet en beretning, tror jeg, det var, hvor man skriver, at det bestemmer vi selv i Danmark.
Men det er jo sådan, at beslutninger, der træffes i Danmark, om, hvordan vi tolker EU-regler, ikke har større gyldighed end de beslutninger, der træffes i EU.
Det er vi da blevet belært om nogle gange.
Så pointen er altså igen, at man bruger nogle ord, som ikke rigtig findes, men som passer bedre til den politiske debat.
Det tredje, jeg synes var spændende og interessant i ministerens besvarelse, var, at han sagde, at euroforbeholdet, euroundtagelsen, ikke fraviges, ikke bøjes, og at han så lidt senere sagde, at man nu ville indføre den rigtig gode ordning, at når Danmark nu på grund af vores euroundtagelse ikke kan idømmes bøder, hvis vi overtræder EU-beslutninger på det her område, vil vi fremover heldigvis, på god og demokratisk vis, kunne blive frataget nogle indtægter i samme omfang, som bøder antager for et euroland.
Så kunne jeg godt tænke mig at vide, hvem i Danmark – med undtagelse af det flertal, der støtter EU-politikken i Folketinget – som mener, at der er en stor og afgørende forskel på, om vi taler om bøder eller en modregning i indtægter af præcis det samme beløb.
Når jeg lægger lidt vægt på det, er det, fordi jeg har forstået, at man i SF – som jo gentagne gange har understreget, at de har en særlig ære af forbeholdene og derfor selvfølgelig en særlig omhyggelighed med at respektere dem – lægger særlig vægt på det der med, at det, der ikke er sket indtil nu, er, at vi kan idømmes bøder.
Det er rigtigt, at den regel har man haft tidligere.
Hvis vi ser på menneskerettighedsreglerne, har der også der været muligheden for at modregne, og her udvider man det så til at gælde hele det økonomiske felt, der jo er blevet ganske omfattende, for hvor man tidligere opererede med, at det handlede om statsregnskabet, det offentlige regnskab, det offentlige underskud, inflation osv., så har man jo nu udvidet det til også at omhandle hele det såkaldt makroøkonomiske felt.
Det er jo svært at afvise, at når man snakker om makroøkonomi, så snakker man om pension; så snakker man om efterløn; så snakker man om dagpenge.
Det fremgår da også soleklart af de papirer, der ligger i EU, at når man snakker om makroøkonomi, er det de ting, det handler om.
Det er fuldstændig rigtigt, som nogle har sagt, at bare vi sørger for, at lønudviklingen i Danmark bliver holdt nede, så vil ingen i EU blande sig i, om vi klarer det ved overenskomstforhandlinger, eller om vi klarer det ved hjælp af lovindgreb.
Det er også rigtigt, at hvordan vi vil sikre, at pensionsalderen følger levealderen opad, og hvordan vi vil sikre, at den økonomiske sektors udvikling begrænses, må vi delvis selv om.
Der er dog en enkelt undtagelse, og det er den meget spændende og interessante diskussion, der jo også foregår nu i forhandlingerne, nemlig forsøget på at få vedtaget en budgetlov.
En ting er, at den danske regering politisk har forpligtet sig til at lave en budgetlov, der begrænser den offentlige sektors udvikling i de kommende år, ved at indgå i europluspagten.
Det er jo, som skiftende ministre gentagne gange har sagt, kun en politisk forpligtelse.
Det er altid lidt betænkeligt, når man møder politikere, der siger, at vi kun er politisk forpligtet til det her, altså at vi ikke er juridisk forpligtet.
Måske skulle de partier, der for tiden forhandler med regeringen om at indgå aftaler om den økonomiske politik, tænke over det – hvis der er en forskel på en politisk og en juridisk forpligtelse for en regering.
Så det er altså et led i, at EU overtager mere kontrol af den økonomiske politik.
Så er der diskussionen om godkendelsen af finansloven, og det spændende her er jo, at meget af diskussionen foregår ved, at ministeren og andre EU-tilhængere gendriver synspunkter, der ikke fremføres i den offentlige debat.
Finansministeren gør meget ud af, at finansloven ikke skal til godkendelse i EU, og finansministeren gør også meget ud af, at vi selv vedtager finansloven.
Det er jo rigtigt.
Og det betyder altså, at man i EU klogelig nok har indset, at det er nemmere at få indflydelse på et lands finanslov, hvis man sørger for at få indflydelsen sat igennem, inden finanslovforslaget er fremsat, og at det måske også skaber mindre opstandelse i befolkningerne, end hvis man sådan kommer bagefter og siger: Den her finanslov kan I ikke gennemføre.
Ellers er det jo, synes jeg, fantastisk spændende, at hvad der startede som en finansiel krise, og hvad man i et stykke tid diskuterede skulle løses ved, at man greb ind over for den finansielle sektor, er endt med at blive en diskussion om, hvordan vi skal løse udfordringen ved at give EU mere magt over de enkelte landes økonomiske politik.
Det, som startede med at være euroens krise, fordi euroen ikke kan fungere fornuftigt og hensigtsmæssigt, hvis man ikke har en fælles økonomisk politik, og hvis ikke alle lande i euroen bestræber sig på at tilnærme sig det tyske forbillede – hvis man ikke gør det, kan euroen ikke overleve – det har man så løst på den måde, at man nu siger: Jamen så må vi i gang med at udvikle den her fælles økonomiske politik. Det spændende er jo så, hvis man kigger ud over Europa og ser på, hvad konsekvenserne af indholdet i den politik er for nuværende, så ser man omfattende forringelser i den offentlige sektor; man ser reallønsnedgang; man ser forringelse af pensionsalderen; og man ser en stigende modstand mod den her politik anført af det europæiske LO, anført af det europæiske socialdemokrati, som alle kritiserer den her udvikling og siger, at det går i den fuldstændig forkerte retning, og på den måde jo er i overensstemmelse med Socialdemokraternes og SF’ernes økonomiske politik i Danmark, men desværre ikke med den økonomiske politik, som man åbenbart accepterer bliver ført i EU.
Så der er ingen tvivl om, at man ensretter den økonomiske politik, og at man arbejder hårdt på at sikre, at den ensrettede økonomiske politik i Europa fremover bliver en borgerlig politik, der fører til mindre velfærd, større ulighed og større arbejdsløshed.
Jeg har naturligvis husket at få et forslag til vedtagelse med, som jeg så vil læse op, og det fremsætter jeg på vegne af Enhedslisten:
Forslag til vedtagelse »Det seneste års ændringer i EU's Stabilitets- og Vækstpagt, indførelsen af det såkaldte Europæiske Semester, nye muligheder for EU-indgreb over for makroøkonomiske balancer samt Danmarks deltagelse i Europluspagten har betydet yderligere begrænsninger i Danmarks muligheder for at føre en selvstændig økonomisk politik.
EU har nu fået mulighed for at stille konkrete krav til dagpengeregler, lønudvikling, pensionsforhold, den offentlige sektors størrelse m.v. Formålet er at presse en borgerlig økonomisk politik igennem, hvor lønningerne holdes nede, den offentlige sektors størrelse begrænses gennem en budgetlov og dagpenge-, efterløns- og pensionsregler forringes.
Denne udvikling er i direkte modstrid med Danmarks euroundtagelse.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til at meddele EU, at indførelsen af disse nye regler kræver en folkeafstemning i Danmark, og tage initiativ til afholdelsen af en sådan.«