Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-06-10:
Tak for debatten.
Det er jo en debat, der har vist, at vi her i Folketinget har en fælles ambition om at passe på vores fantastiske land, at vi skal helt ud af krisen, og at der skal skabes flere arbejdspladser i Danmark.
På nogle helt overordnede områder er vi enige om målene, men det væsentlige er jo konkrete løsninger. Og her er der forskel i dansk politik.
Efter mere end 1.100 dage fandt hr. Lars Løkke Rasmussen vej til talerstolen her som ordfører for Venstre.
Og så kunne man jo have haft det håb, at den ene del af Venstres formandskab havde brugt de mange dage til at gøre klart, hvad der egentlig var Venstres politik.
Men nej, vi fik at vide, at vi taler om falske skel.
Tja, hvad skal man sige til det?
Regeringen vil bevare og udvikle vores fælles velfærd med 3 mia. kr. hvert år, Venstre derimod vil nulvækst – bare for at tage et enkelt eksempel.
Er det et falsk skel?
Nej, det er et sandt og et reelt skel, og der er forskel i dansk politik, som vil kunne mærkes i almindelige menneskers hverdag.
Og når vi ser inden for hos oppositionen, ja, så er der jo faktisk også dybe skel.
Det er jo interessant sådan en dag som i dag at spørge om, hvilke løsninger oppositionen egentlig er enige om, hvilken politik der sådan kan samle opposition.
Det har debatten ikke gjort os klogere på.
Der er langt fra Liberal Alliance over Venstre og Konservative til Dansk Folkeparti.
Hr. Lars Løkke Rasmussen har i dag sagt, at det er nuancer.
Nej, vi taler ikke om nuancer.
Vil oppositionen skære velfærden ned, eller vil de bygge velfærden op?
Det er faktisk meget afgørende forskelle.
Uenighederne står også i kø, når det handler om skat, reformtempo og en vision for Danmark.
Jeg kan simpelt hen ikke være den eneste, der har meget svært ved at se, hvad det er for et Danmark, der venter, hvis oppositionen skulle få regeringsansvaret.
Er det et Danmark med mere velfærd, end vi har råd til, eller er det en tilbagerulning af vores velfærdssamfund?
Kun én ting er sikker, og det er, at man på ny vil gå i gang med at eksperimentere med Danmark.
Det Danmark, regeringen arbejder for, er til gengæld tydeligt for enhver.
I år har været et godt år for Danmark.
Vi står et helt andet sted nu, end vi gjorde for 3 år siden.
Økonomien voksede pænt i de første 3 måneder af året, det viser Danmarks Statistiks foreløbige tal.
Det seneste år er 28.000 flere kommet i arbejde.
Ledigheden er faldet, eksporten er steget, boligmarkedet har det bedre.
Danmark er i fremgang.
Og det er ikke kun økonomien, der har fået det bedre, vi har også gennemført markante sociale forbedringer for udsatte børn og for de ældre, for dem, der har mest brug for det.
Flere job og bedre velfærd – det er balancen i regeringens politik.
Efter sommer starter eleverne i en ny og bedre folkeskole.
Vi har indgået en bred aftale om vores erhvervsuddannelser, vi har fået vælgernes overbevisende ja til en europæisk patentdomstol, og vi er i gang med forhandlinger om en vækstpakke med næsten 90 nye forslag.
Regeringen fortsætter en sikker kurs med en ansvarlig økonomisk politik og fremsynede reformer, en politik i balance.
Det går fremad i Danmark.
Ja, selv prominente borgerlige politikere har måttet indrømme, at det ikke står helt skidt til med dansk økonomi længere.
Det er så, hvad vi får fra hr. Lars Løkke Rasmussen – jeg tager det nu alligevel som en ros.
Hvad er det så, Venstre vil?
Vi havde jo igen håbet at få nogle svar i dag, men må stadig vente på dem.
Det, vi ved, er, at Venstre vil have nulvækst i den offentlige sektor.
Regeringen har derimod mere end 3 mia. kr. ekstra hvert år.
Det vil så være vokset til 22 mia. kr. om året i 2020.
Det er ikke guld og grønne skove, det er ikke luksus, det er en beskeden offentlig vækst, hvis man ser på, hvad vi har været vant til i Danmark igennem mange år.
Men det er penge, som vi har brug for, når vi skal sende flere ældre til lægen, fordi de har brug for det, når vi skal indføre bedre kræftbehandling, når vi skal uddanne flere unge, når vi skal opfylde vores fælles målsætning for forskning.
Hr. Lars Løkke Rasmussen har jo selv i dag sagt, at kræftpatienter skal have behandling af international standard, at vores børn og unge skal have en god uddannelse, at han ønsker at udvikle vores velfærd.
Hvem er det, der skal holde for?
Vi mangler stadig svar.
Noget firkantet sagt er forskellen 3 mia. kr. det første år, 6 mia. kr. det næste år, 9 mia. kr. året efter; det bliver så til 12 mia. kr., og jeg skal spare forsamlingen for at gå hele vejen op til 2020.
Og husk nu, vil jeg gerne sige til Venstre, at den store udfordring ikke er at fremlægge ét finanslovsforslag med nulvækst.
For ja, det kan godt være, at Venstre kan nå frem til 3 mia. kr. det første år, hvis de virkelig vil skære kraftigt på udviklingsbistanden og beskæftigelsesområdet – det kan godt være, de kan nå derop.
Men hvad så med det andet år og det tredje år for slet ikke at tale om de efterfølgende år?
Selv for Venstre er der vel en grænse for, hvor mange gange man kan klippe håret af en skaldet, og Venstre skylder stadig – selv om Venstres formand har været heroppe i dag – at fortælle befolkningen, hvor hård en prioritering deres nulvækst egentlig er.
Derfor bør Venstre stadig fremlægge en flerårig plan for, hvordan de vil klare den, og hvordan det kommer til udtryk i forhold til vores velfærdssamfund.
Jeg har med forundring og bekymring, lige dele vil jeg sige, set den ene Venstremand – og Venstrekvinde – efter den anden rejse sig her i salen i dag og give udtryk for, at kommunerne har færre penge til service næste år end i år.
Derfor må jeg sige, at jeg faktisk er både glad og lettet over at kunne oplyse om, at det ganske enkelt ikke er korrekt.
Kommunerne kan bruge godt 300 mio. kr. mere næste år, de får nye penge til sundhed og folkeskolereformen.
Jeg vil opfordre Venstre til rent ud sagt at få styr på sine fakta.
Ifølge ham manglede kommunerne sidste år 20 mia. kr. Hvis det er rigtigt, tror jeg nok, at KL havde banket på finansministerens dør og bedt ham om at fikse det.
Jeg ved godt, at nationaløkonomi ikke er nogen eksakt videnskab, men det er alligevel noget af et fejlskud fra folk, som ellers siger, at de har forstand på økonomi og godt vil overtage ansvaret for dansk økonomi.
Det er vokset med 0,4 pct. i 2012, med 0,8 pct. i 2013, og væksten er planlagt til at vokse med 1,2 pct. i år – altså 0,6 pct. frem mod 2020.
Så skulle det vist være helt på plads.
Venstre er jo også gode til annoncer, og de annoncerer i tide og utide om lettelser af alle mulige og umulige skatter.
Venstre vil give skattelettelser til banker og til olieselskaber; de vil sænke arveafgiften; de vil sænke skatter og afgifter for virksomhederne; de vil af med topskatten – det må man i hvert fald forstå på diverse læserbreve, som den ene halvdel af Venstres formandskab så åbenbart slet ikke er klar over er blevet skrevet.
Han talte derimod i dag varmt for målrettede skattelettelser i bunden.
Efter i dag er der fuld og komplet forvirring om Venstres skattepolitik, og det enkle spørgsmål – nu kan hr. Lars Løkke Rasmussen jo godt lide at tale om 100 kr. osv. – hvis Venstre har 100 kr., hvor meget man så vil bruge på at lette skatten i bunden, blæser stadig i vinden her i Folketingssalen.
Det kunne vi ikke få svar på i dag.
Venstre er dybt bekymret for, at det for nogle danskere ikke kan betale sig at arbejde.
Der må jeg sige, at det er jeg helt enig i, for det skal jo være sådan i vores land, at der er en økonomisk fordel ved at tage et arbejde.
Det gik vi også efter med vores skattereform fra 2012, hvor vores sigte jo var helt anderledes end Venstre, Konservative og Dansk Folkepartis skattereform fra 2009.
Og jeg må sige, at jeg havde særdeles svært ved at følge hr. Lars Løkke Rasmussen, da han tidligere i dag gav udtryk for, at de to skattereformer sådan nogenlunde trak i samme retning.
Det er lidt det samme som at sige, at både æbler og bananer er frugter.
Det jo rigtigt nok, men det betyder ikke, at det er den samme frugt.
Hr. Lars Løkke Rasmussen mindede os om, at han jo selv forhandlede skatteaftalen, som gav den største sænkning af skatten på den sidst tjente krone, siden indkomstskatten blev indført i 1903.
Om hr. Lars Løkke Rasmussen også var med dengang, fremgik ikke helt, men man må jo ellers forstå, at Venstres formand har været med til stort set alt i dansk politik i de seneste mange, mange år.
Det kan der siges meget om, men jeg vil bare nøjes med at slå fast, at med VKO's skattereform fik de allerrigeste mere end 100.000 kr. i skattelettelser.
Med regeringens skattereform derimod reduceres antallet af personer, som får mindre end 2.000 kr. ekstra til sig selv ved at gå på arbejde, fra 150.000 til 100.000 personer, altså med en tredjedel.
Og jo, må jeg sige til hr. Lars Løkke Rasmussen, 2.000 kr. betyder faktisk noget for rigtig mange mennesker. Venstre kan jo godt lide at kigge efter svenskerne.
Den her gang har man fundet ud af, at Danmark har 250.000 for mange overførselsindkomstmodtagere sammenlignet med Sverige.
Jeg vil godt indrømme, at regeringen ikke går helt så meget op i svenske forhold, som Venstre gør.
Vi er i stedet for gået praktisk til værks for at få flere væk fra en overførselsindkomst og ind på arbejdsmarkedet.
Det har vi også gjort sammen med bl.a. Venstre.
Vi har gennemført en række reformer, som medvirker til at få flere væk fra overførselsindkomst og i beskæftigelse.
Skattereformen, kontanthjælpsreformen, reformen af førtidspension og fleksjob er jo reformer, som vi kan være stolte af, og det synes jeg også at Venstre skulle være.
For nylig har vi så fremlagt et udspil til reform af beskæftigelsesindsatsen, hvor målet er, at ledige hurtigere skal i varig beskæftigelse.
Det forhandler vi nu bl.a. med Venstre om, og vi håber selvfølgelig, at de her forhandlinger resulterer i nogle løsninger, der gavner de ledige.
Når det er sagt, skal vi selvfølgelig altid være klar til at kigge på, hvordan man egentlig har indrettet sig i andre lande, og om der er noget, vi kan lære.
Men det ville klæde Venstre, at man ikke bare slyngede nogle tal ud i debatten, men i stedet for blev konkret, i forhold til hvilke reformer man vil gennemføre, f.eks. for at nedbringe antallet af mennesker, der får en overførselsindkomst.
Vi venter stadig på svar fra Venstre.
Måske svaret blæser i trætoppene i en svensk skov.
Selv om Venstres politik er noget uklar, står det jo på den anden side lysende klart, at det, Venstre vil, alligevel ligger milevidt fra det, Dansk Folkeparti vil, ligesom det, Dansk Folkeparti siger, fuldstændig mangler sammenhæng med den politik, som man egentlig lagde stemmer til, da man var i VKO-blokken.
Dengang var man jo med til at sikre, at skattekroner var med til at finansiere, at nogle kunne hoppe over køen hos lægen.
Der blev givet skattelettelser på mere end 100.000 kr. til de allerrigeste danskere.
Og hvem var det egentlig, der fandt på at halvere dagpengeperioden?
Og hvem var det, der gennem 10 år stort set undlod at gå op imod social dumping?
Dansk Folkeparti insisterer på, at de peger på Venstre, fordi man i 00'erne havde et så fint samarbejde.
Jeg kan godt huske 00'erne.
Det kan godt være, det var et visionært samarbejde for alle dem, der tror på et samfund, der bygger på en tænkning om, at: Jo mindre jeg hjælper andre, jo mere kan jeg hjælpe mig selv.
Men ved I hvad?
Det var ikke et godt samarbejde for Danmark, og det er det samarbejde, som Venstre og Dansk Folkeparti nu vil fortsætte.
Nu skal Liberal Alliance jo så også være med.
Det skal nok blive kønt.
I debatten sagde hr. Kristian Thulesen Dahl, at indvandringen er kommet ud af kontrol.
Det er store ord.
Lad mig bare slå fast endnu en gang: Vi har ikke ændret på reglerne for at kunne få asyl overhovedet, og i forhold til familiesammenføring har vi valgt at føre nogle regler tilbage til et sted, hvor de var i 2010, og Dansk Folkeparti vil vel næppe påstå, at udlændingepolitikken, som blev ført i 2010 af Venstre og Konservative og Dansk Folkeparti, var en slap udlændingepolitik.
Nej, regeringen fører en udlændinge- og integrationspolitik, som både er robust og retfærdig.
Vi har foretaget nogle prioriteringer, som vi finder er rigtige og i orden.
Da vi kom til, afskaffede vi Venstre, Konservative og Dansk Folkepartis fattigdomsydelser, og i 2012 indgik vi en aftale med Enhedslisten og SF og Liberal Alliance om øget fokus på udrejse.
Det er altså en aftale, som giver større fokus på det her med at rejse ud af landet, hvis man ikke kan opnå asyl, men også på nye muligheder for at flytte ud af asylcentrene.
Det er politiske prioriteringer, som vi har afsat penge til.
Det er aktive valg, som vi har truffet, fordi vi gerne ville forbedre vilkårene for mennesker.
Her står regeringen, og det spørgsmål, som så igen melder sig, er: Hvad vil oppositionen?
Vil Liberal Alliance ikke stå ved forbedringerne for asylansøgere med børn?
Vil Det Konservative Folkeparti endnu en gang lade Dansk Folkeparti diktere, hvad der er rigtigt og forkert i udlændingedebatten?
Har Venstre tænkt sig at genindføre et pointsystem, som bygger på et eller andet uddannelsessnobberi, som jeg egentlig troede vi havde lagt bag os?
Hr. Kristian Thulesen Dahl ikke enig med regeringen i mange ting.
Han er bl.a. ikke enig med regeringen i, at Danmark skal være et engageret medlemsland i EU; et medlemsland, der er med til at påvirke alle de beslutninger, som har betydning for borgere og virksomheder i Danmark.
Så meget står efterhånden klart efter al den snak, vi har haft om Europa.
Men hvad er det så, man vil i stedet?
Er det en ordning som den, man har i Norge, hvor man skal rette ind efter EU-reglerne uden selv at være med til at træffe beslutningerne?
Er det en endnu mere løs tilknytning til EU end den, man har i Norge, hvor man ikke er en del af det indre marked?
Det skylder man stadig danskerne et ærligt svar på.
Indflydelse på forhold, der påvirker os selv, mener vi er i Danmarks interesse. Liberal Alliance skal have ros for at fortælle ligeud, hvad de vil, nemlig et helt andet samfund, og de skal nok få indflydelse, hvis Venstre og Dansk Folkeparti kommer til magten.
Liberal Alliance vil give skattelettelser for et flercifret milliardbeløb.
Det, vi stadig mangler svar på, er, hvor pengene skal komme fra.
Det skylder de at fortælle os.
Men én ting, der er klar, er, at hvis Liberal Alliance får del i magten, kan vi forvente, at man gør op med alt det, vi har prøvet at skabe i forhold til at gå op imod social dumping.
Vi vil få lønninger, der er under pres.
Det er jo bare sund konkurrence ifølge LA.
Vi vil få massive nedskæringer i velfærden.
Også en tak til hr. Lars Barfoed.
Det er jo blevet sådan i dag, at Det Konservative Folkeparti siger det, som Venstre tænker, og det er egentlig meget befriende at høre det.
Når hr. Lars Barfoed siger topskattelettelser, er det, fordi han mener topskattelettelser, og der er ikke nogen skjulte dagsordener.
For nylig udtalte hr. Lars Barfoed i, jeg tror, det var en kronik i Berlingske, og jeg citerer: »Jeg nægter at klæde mig ud som socialdemokrat.«
Så må jeg bare sige, at vi Socialdemokrater faktisk godt kan være velklædte, når det sådan gælder.
Det kan vi godt, men jeg kan godt lide overskriften, for den siger egentlig meget enkelt, at hr. Lars Barfoed er hr. Lars Barfoed.
Der er ikke så meget pjat der, og det gør det egentlig nemmere at samarbejde.
Regeringen har også i løbet af året truffet gode beslutninger sammen med SF og Enhedslisten, og det vil jeg gerne kvittere for.
I har jo fra starten været med til at trække Danmark i den rigtige retning, og selv om vi ikke altid er enige i alle detaljer, har vi fra første dag haft samme mål, nemlig at trække Danmark fri af krisen uden at slå skår i vores solidaritet og vores fællesskab.
Fru Pia Olsen Dyhr og hr. Finn Sørensen har rejst spørgsmålet om dagpenge.
Lad mig minde om, at regeringen for et år siden indgik en aftale med SF og Enhedslisten om at lempe den brutale indfasning af dagpengereformen, som Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti aftalte i 2010.
Det betyder, at vi forhåbentlig står sammen om en løsning, der giver mulighed for en uddannelsesydelse og en midlertidig arbejdsmarkedsydelse.
For nylig har regeringen så præsenteret et ambitiøst udspil til en reform af beskæftigelsesindsatsen.
Vi vil sætte den enkelte arbejdsløse i centrum.
Det betyder: Ud med pipfuglekurser og ind med reel uddannelse, særlig til dem, der har fået mindst uddannelse fra starten.
Målet er at få de ledige i varigt arbejde.
Derfor arbejder vi også utrætteligt på at skabe flere arbejdspladser med historisk høje offentlige investeringer – det giver jo arbejde til mange rundtomkring i landet – og ved at forbedre erhvervslivets vilkår med det ene mål for øje at skabe arbejdspladser.
Jeg vil også gerne sige tak for den debat, vi har haft med vores nordatlantiske medlemmer.
Vi har sikret, at de juridisk faderløse nu kan få at vide, hvem der er deres far.
Det er jeg helt overbevist om betyder meget for den enkelte.
I morgen får vi så juraen om udlændinges opholds- og arbejdstilladelser på plads for storskalaprojekter i Grønland.
Det er jo vigtigt for, at Grønland kan komme videre med sine råstoffer.
Og så har vi sammen med Færøerne og Grønland taget fat på at løse problemerne med grænsehindringer for rigsfællesskabet.
Fru Sara Olsvig rejser spørgsmålet om, at sjældne jordarter nævnes i bemærkningerne til følgelovforslaget til storskalaloven, og det har fru Doris Jakobsen, som ikke kan være her i dag, i øvrigt også påpeget i andre sammenhænge.
Samtidig er det efter regeringens opfattelse nødvendigt, at følgelovforslaget afspejler, at her er noget, vi skal være enige om, inden der gennemføres projekter, der vedrører uran og sjældne jordarter.
Og her har regeringen jo lagt vægt på at finde en løsning, så vi kan få følgelovforslaget gennemført, på trods af at der stadig er en juridisk uenighed om udenrigskompetencen, og der må jeg sige, jeg er glad for, at det lykkedes at finde en formulering, som Landstinget har tilsluttet sig, og som Folketinget også kan bakke op om.
Fru Sara Olsvig nævner, at det vil være mere hensigtsmæssigt med en generel samarbejdsaftale om udenrigs- og sikkerhedspolitikken – en aftale, som så også kan omfatte sjældne jordarter.
Og jeg må sige, at regeringen er enig i det, og det er også det, vi har arbejdet for, og det vil regeringen fortsætte med at arbejde for.
Nu er vi så i en konstruktiv dialog med Grønland om de overvejelser, som vi fra dansk side gør os om de udenrigs-, forsvars- og sikkerhedspolitiske aspekter, der er vedrørende sjældne jordarter.
Hr. Edmund Joensen har som sædvanlig en række konkrete ting, man gerne vil drøfte, og det synes jeg er meget fair.
Man ønsker bl.a. at drøfte grænsehindringer.
Det er jeg glad for at kunne sige at vi allerede er i gang med et samarbejde om, og det håber jeg munder ud i, at vi kan komme af med grænsehindringer.
Så diskuteres endnu en gang – og det kan jeg godt forstå, for det betyder noget for os alle sammen – de sanktioner, der er indført fra EU's side i forhold til Færøerne.
Forhåbentlig er der fremdrift i sagen.
Vi kender jo sagen, og vi ved, at der nu er en aftale om makrelfiskeriet mellem EU, Norge og Færøerne.
Det er godt, og jeg håber også, at det kan føre til, at vi får en løsning, hvad angår sildefiskeriet.
Jeg vil godt sige, at denne sag jo meget let kunne have udfordret vores rigsfællesskab, men både Færøerne og Danmark har haft et stærkt ønske om, at sagen netop ikke skulle slå skår i vores forhold, og landsstyret har, som jeg opfatter det, hele vejen igennem haft en meget fin forståelse for Danmarks situation som medlem af både EU og rigsfællesskabet.
Det giver hr. Sjúrður Skaale også udtryk for i dag, og det synes jeg er meget, meget vigtigt at få med.
Til det konkrete vil jeg blot sige, at det jo ikke er sådan, at Danmark har stemt for sanktionerne, vi stemte faktisk imod, og man skal også huske om dette, at vi jo har tilbudt Færøerne, at Danmark vil føre voldgiftssagen i WTO, hvis det skulle blive nødvendigt.
Jeg vil godt sige, at Danmark helst havde været hele sagen foruden, vi havde gerne været sanktionerne foruden, og det har vi ment i ret lang tid, og regeringen er fortsat af den opfattelse, at en bæredygtig løsning skal nås ved forhandlingsbordet og ikke i støvede retslokaler.
Det mener vi sådan set stadig.
Jeg vil gerne takke de nordatlantiske medlemmer for at bidrage så konstruktivt, og jeg vil også godt takke Folketingets medlemmer for at indgå i de her debatter.
Jeg synes, der er sket noget over de seneste år, og det tror jeg er sundt og godt for vores rigsfællesskab, altså at vi på den måde diskuterer med hinanden.
Gennem det her folketingsår har vi opnået gode resultater her i Folketinget.
Det er jo resultater, som har været med til at bringe Danmark tilbage på sporet.
Det går fremad, vi er ved at komme op i fart – nu skal vi holde kursen.
Og jeg vil sige det helt klart: Tiden er ikke til eksperimenter, hverken med ufinansierede skattelettelser eller med ufinansieret velfærd.
Nej, tiden er til en ansvarlig og sikker kurs, hvor vi holder sammen på Danmark og får alle med.
Tak for ordet.