Magnus Heunicke (S), 2014-04-24:
Ud fra VVM'en kan man jo godt prøve at regne sig frem til, hvor mange huse det her spørgsmål handler om, eller hvor mange lejligheder – og det er det jo for alles vedkommende – det her handler om, altså hvor mange boliger.
Vi har i ministeriet siddet og regnet os frem til, at med det her forslag med den nye VVM vil der være i alt 4.300 boliger, hvor man har ret til erstatning.
Ud af dem vil beboerne i 550 boliger være berettiget til den højeste erstatning.
I 550 boliger vil man være berettiget til den højeste erstatning.
Og det er altså dem, der bor et sted, hvor der er natarbejde, hvor støjen overskrider de grænser for decibel, som er fastsat af kommissionen om ekspropriation.
Når jeg mødes med naboerne, siger de: Lad os hurtigst muligt få lov til at flytte.
Jeg har talt med Metroselskabet om, at det, allerede når vi er i gang med det her, og når der er udsigt til, at der er flertal for det – og det ser det ud til der er – kan igangsættes, således at vi allerede, når vi trykker på knappen og stemmer for, hvilket jeg også vil anbefale at man gør fra Enhedslistens side, kan starte på at få folk til at flytte ud.
Jeg vil gerne starte med at takke for den positive modtagelse af forslaget.
Og må jeg ikke sige: Der er to partier, som siger, at de har modstand mod selve indholdet af det her forslag, men jeg synes også, det er værd at kvittere for, at alle partier i Folketinget har tilkendegivet, at man er tilhænger af, at vi får en metro i København og på Frederiksberg.
Alle er tilhængere af, at vi får denne udbygning, som jo helt rigtigt er det største anlægsarbejde i Danmarks hovedstad siden Christian IV's tid.
Det er det, vi taler om her.
Derfor er det også noget, som ikke kan gøres, uden at det larmer og støver og støjer, og derfor skal vi gøre det ordentligt, og derfor skal vi også, når projektet skrider, få det tilbage på sporet igen.
Men at alle partier har sagt helt entydigt, at man synes, det er en god beslutning at få den her metro, synes jeg er godt, for det er et kæmpe skridt fremad for den kollektive trafik.
Sagen er jo bare den, at i februar måned i år – jeg var helt nytiltrådt minister – fik jeg en henvendelse fra Metroselskabet, som i meget klart sprog redegjorde for en meget stor risiko, som de situationer, som byggeriet er kommet i, medfører for hele byggeriet.
Der var usikkerhed om behandlingen af en række klagesager vedrørende byggeriet i Natur- og Miljøklagenævnet, og jeg blev orienteret om, at de usikkerheder kunne betyde, at byggeriet kunne blive flere år forsinket og dermed mange, mange millioner, ja, milliarder kroner fordyret.
Som en tommelfingerregel regner man med, at for hver måned metrocityringsarbejdet bliver forsinket, koster det op mod 100 mio. kr. ekstra, hvis ikke vi har en ordentlig plan.
Det står sort på hvidt i loven om metrocityringen, at den til enhver tid siddende transportminister har et ansvar for at skride ind og præsentere en løsning for Folketingets Finansudvalg, hvis byggeriet kommer ud af kontrol ved enten en fordyrelse på mere end 3 pct. eller en forsinkelse på mere end 2 år.
Begge dele var til stede, og derfor var det min pligt ifølge loven at skride ind, og derfor er jeg glad for, at et meget bredt flertal af Folketingets partier var klar og parat til at gøre det.
Og så vil vi, når den her lov er behandlet færdig, kunne få metrobyggeriet tilbage på sporet igen, tilbage til en realistisk tidsplan, som ikke kun skaber sikkerhed for, at vi får det store projekt, som alle er enige om er godt, tilbage på sporet, men også skaber sikkerhed for, at naboerne ved, hvad de har at rette sig efter.
Jeg har selv været rundt på cykel og tale med en række naboer; jeg har både haft møder med dem, og jeg har også overnattet hos en af dem, og holdt kaffemøder med nogle af naboerne rundtomkring, og jeg har fuld forståelse for, at det da er pokkers generende, at de lige bor der i den her tid, hvor vi bygger den her metro.
Det giver de udtryk for, og de havde forskellige problemer, de sloges med, men fra alle var der et ønske om dels at få det overstået, dels at få det klaret på en måde, hvor de ved, hvad de har at rette sig efter.
Sagen er jo den, at hvis vi fortsatte sådan her, ville det ikke blive overstået i den nærmeste fremtid.
Tværtimod ville byggeriet blive udsat og udsat år på år på år.
Noget andet er, at man som nabo ikke aner, hvad man har at rette sig efter i forhold til kompensation og i forhold til mulighed for genhusning, for hvis det fortsætter sådan her, er det jo sådan, at nogle af klagerne har opsættende virkning, og så skal byggeriet stoppe.
Det koster mange penge, men det betyder også, at den kompensations- og genhusningsmulighed, man har som nabo, bortfalder, og så skal man blive boende, selv om man ellers havde planlagt, at man skulle lave noget andet i den periode, hvor der var de mest støjende arbejdspladser i nabolaget.
Nu kommer der styr på de ting.
Derfor synes jeg, det er fornuftigt, og jeg synes, det er en fornuftig beslutning, vi her har truffet.
Der er ikke nogen partier, som har sagt, og det gør jeg heller ikke selv som transportminister, at nu er lykken gjort; nu kan vi bare få bygget en metro, så stor en metro under København, og så er det bare gjort.
Vi kunne da alle sammen ønske, at det her store skridt fremad allerede var blevet taget.
Når vi ser på resten af verdens store byer, som vi godt vil have at København skal sammenlignes med og konkurrere med, kan vi se, at de jo for længst har truffet beslutningen om at lave en metro, nogle endda for hundrede år siden, og de har glæde af den den dag i dag.
Det kunne da være godt, hvis generationer før os havde fået klaret det med den metro.
Det kan man så roligt sige ikke blev klaret.
Der findes ét metrobyggeri København, og nu kommer der så et til.
For når den kører, kører den jo altså under jorden.
Det er besværligt at bygge, men det er jo en kæmpe gevinst, også en støjmæssig gevinst, at få den store kollektive trafikmaskine, som metroen udgør, under jorden og give den fremdrift, uafhængigt af hvad der sker oppe på asfalten.
Lovforslaget her indebærer også, at der skabes adgang til at gennemføre en supplerende VVM, og det er den, der har givet en del debat i medierne.
Den supplerende VVM- og miljøvurdering af ændringer i byggeriets anlægsfase gennemfører vi, fordi rammerne for resten af anlægsperioden skal være afklaret fuldstændigt, når vi går ind her.
Derfor har vi den 10. april sendt den supplerende VVM i en 8 ugers høringsfrist, præcis sådan som det skal være.
Endvidere indebærer lovforslaget, at der overgås til én sammenhængende og generelt fastsat regulering af forurening og gener, herunder selvfølgelig navnlig støj, i stedet for den nuværende konkrete regulering af hver fase og byggeplads efter miljøbeskyttelsesloven.
Med lovforslaget foreslås således, at reguleringen af forurening og gener udstedes som bekendtgørelser af transportministeren og baseres på resultatet af den her supplerende VVM samt de politiske beslutninger om udvidet arbejdstid truffet i Københavns og Frederiksberg Kommune.
Det er altså fremover Københavns og Frederiksberg Kommunes opgave at udøve selve tilsynet af byggeriet, altså at have styr på, at man overholder de støjgrænser, som vi har for byggeriet.
Jeg har som sagt selv været ude at se nogle af de her lejligheder, og det er simpelt hen sådan, at uden på byggeriet, uden på murstenene, hænger der i hele København i øjeblikket støjsensorer, som opfanger støj, og det er Københavns og Frederiksberg Kommunes opgave – sådan er det jo – at tjekke op på, at man så også overholder de støjgrænser, som er i VVM'en, og som er grundlaget for de bekendtgørelser, som transportministeren så fremover vil komme med.
Det gælder naturligvis navnlig naboerne til metrobyggepladsen, at det her påvirker i hverdagen.
Derfor er det vigtigt, når vi gør det her, og det skal gøres, at vi gør det på en måde, hvor der er fuld offentlighed, hvor vi respekterer høringsfrister og det hele, men som også giver nogle rimelige vilkår, mens byggeriet står på.
Når først vi er færdige, skal det nok blive godt.
Men imens byggeriet står på, er det så stort og langvarigt et projekt, at vi skal give rimelige vilkår.
Det er derfor, lovforslaget her giver naboerne til byggepladserne bedre muligheder for at enten helt undgå eller få en betragtelig kompensation for generne, mens byggeriet pågår.
Bl.a. forbedrer vi den økonomiske kompensation til naboerne.
Det vil fremover, med det her lovforslag, være sådan, at kompensationen er baseret på det maksimalt tilladte støjniveau på byggepladsen og ikke, som det har været hidtil, på den støj, som faktisk måles derovre.
Det giver jo en tryghed, at man ved, hvad man har at rette sig efter; man kan bare slå op i VVM'en og se, hvor meget støj der er tilladt.
Endvidere får man en forbedring i forhold til at undgå generne fuldstændigt, ved at der skabes bedre adgang til midlertidig genhusning, eller hvis man har lyst til det, at ens lejlighed helt skal overtages.
Midlertidig genhusning vil efter lovforslaget være en mulighed for beboere i lejligheder m.v., der er beliggende i en støjzone, som berettiger beboeren til kompensation svarende til 100 pct. af huslejen.
Og hvad er så det?
Ja, det er jo de beboere, som har op mod – og det er op mod – 20.000 kr. skattefrit om måneden.
Det er den kompensation, som er den højeste, man kan få.
De beboere kan enten vælge at få kompensationen, eller man kan vælge en genhusning.
Det er jo ikke op til os, synes jeg, at bestemme; jeg synes, det må være helt rimeligt og fair, at det er op til beboeren selv at bestemme, hvordan man befinder sig bedst i den her periode.
Jeg har selv besøgt nogle af de lejligheder, som virkelig er hårdt ramt, ved Marmorkirken, og hvor man i øjeblikket ikke har ret til genhusning, fordi der er forskellige afgørelser, som betyder, at byggeriet hele tiden får sådan en stop and go-metodik, som betyder, at man ikke ved, hvad man har at rette sig efter.
De vil så fremover, når det her lovforslag kommer igennem, hvad jeg ser frem til og håber det vil,
vide, hvad de har at rette sig efter.
Det forstår jeg sandelig godt.
Det vil de så kunne gøre i den her sammenhæng.
Jeg har også talt med folk, som bor andre steder, som siger, at genhusning ikke er aktuelt for dem.
De vil sådan set hellere have pengene og finde ud af noget aflastning på andre måder.
Og dem om det; bare der er klare regler.
Og det kommer der så nu her.
Genhusning vil i praksis kunne gennemføres, ved at Metroselskabet betaler udgifter til genhusningsbolig, som beboeren selv har fundet.
Det kan også være, at beboeren ikke kan finde en egnet bolig, og så kan beboeren anmode enten Københavns eller Frederiksberg Kommune om at finde en egnet erstatningsbolig.
Lovforslaget indeholder samtidig regler, der sikrer, at kompensation og udbetalinger i forbindelse med genhusning, som er udbetalt af Metroselskabet til modtagere af ydelser fra det offentlige, hverken anses for indtægt eller formue, som kan føre til tab af retten til offentlige ydelser.
Det betyder: Hvis man får boligsikring, kontanthjælp eller andre offentlige ydelser, har det hidtil været sådan, at får man en kompensation fra metroen, bliver man modregnet i den offentlige ydelse.
Det er jo ikke rimeligt, og det er jeg glad for at et bredt flertal får sat en stopper for med den her lov, hvor vi sikrer, at får man kompensation, så er der ingen modregning i den offentlige ydelse, som man i givet fald får.
Det samme gælder spørgsmålet om skat.
Der har været helt relevante spørgsmål om, hvad der sker med skat: Skal man betale skat af kompensationen?
Nej, med den her lov bliver det sådan, som det hele tiden har været forudsat.
Der har været tvivl om praksis, men nu bliver det sådan, for lovforslaget indeholder en ændring af ligningsloven, som sikrer, at Metroselskabets udbetalinger af kompensation ikke medregnes ved opgørelse af modtageres skattepligtige indkomst.
Alt det her er det, vi i lovforslaget kan se under navnet nabopakken, og den samlede pris for nabopakken er på ca. 300 mio. kr.
Det er rundt regnet en fordobling af den hidtidige kompensation og indsats for naboerne.
De får klare linjer, der er også flere penge til det, og hele projektet kommer tilbage på sporet, og det er jeg glad for som transportminister.
Jeg ser frem til den videre behandling af forslaget, og jeg vil naturligvis hjælpe til i udvalget og også her i Folketingssalen med at svare på spørgsmål og få belyst ting, der kan være usikkerhed om.