runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Østergaard (RV), 2007-04-17:
Det, jeg gerne vil spørge fru Irene Simonsen om, er vedrørende den formodningsregel, som gælder for folk, der på den ene eller den anden måde har været i kontakt med Danmark, før de søger om au pair-ophold.
Der vil jeg bare spørge fru Irene Simonsen, om fru Irene Simonsen ikke ligesom jeg synes, det er lidt mærkeligt, at hvis man på et tidspunkt har søgt om at komme til Danmark på studieophold og har fået afslag på det, så er man udelukket fra at blive au pair. Synes fru Irene Simonsen ikke, det er lidt underligt, hvis man nu gerne vil lære Danmark at kende?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-04-17:
Ja, hvis politiet vurderer, at der er grundlag for det og behov for det, vil der præcis som i dag være mulighed for det.
Refleksionsperioden er til kvinden selv, for at hun kan komme til hægterne, få den sociale og sundhedsmæssige hjælp, hun har behov for, og planlægge en fornuftig og forsvarlig hjemrejse, og de ting er helt uafhængige af hinanden.
Henriette Kjær (KF), 2007-04-17:
Jeg synes, det er et rigtig godt forslag, som vi støtter fra Konservatives side.
Men jeg må dog sige, at jeg er lidt ked af, at det egentlig er nødvendigt at fremsætte det, for det er jo drønærgerligt, at en så god ordning som au pair-ordningen i flere tilfælde er blevet misbrugt, og at vi nu skal stramme op.
Det beklager jeg meget, for jeg synes, det er et godt princip, at unge mennesker, typisk inden de begynder på et studie eller skal ud at arbejde, har mulighed for at komme ud og få nogle gode oplevelser og se noget af verden og komme til nogle andre lande, end de ellers ville have mulighed for at komme til.
Så jeg beklager faktisk, at vi skal stå og behandle lovforslaget, men jeg støtter det hundrede procent, og det gør vi i Det Konservative Folkeparti, fordi vi gerne vil slå fast, at der altså ikke her er tale om, at man sådan kan ansætte en hushjælp gennem au pair-ordningen.
Det er en kulturel udveksling, hvor man har et ungt menneske boende, som selvfølgelig kan se efter børnene og sørge for noget vasketøj i løbet af dagen, men som ellers skal indgå som en del af familien og respekteres, som var det familiens egen unge pige, altså som et medlem af familien.
Derfor bliver vi altså nødt til at lave nogle ret skrappe sanktioner mod dem, der lader pigerne arbejde flere timer om dagen, undlader at give dem en fridag, og selvfølgelig, det er jo helt naturligt, skal man da også straffes, hvis man direkte udøver vold eller andet mod de her piger.
Så et godt forslag, men lidt ærgerligt, at vi skal bruge tid på behandle den slags.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-04-17:
Måske er det en understregning og en illustration af, at ikke alle personer i dette såkaldte lykkesamfund har forstået, at man skal behandle andre mennesker ordentligt.
Vi har desværre set eksempler på, at folk, der har haft au pair-personer i deres brød, på en lang række punkter har behandlet dem dårligt.
FTTMO77.FM Page 5662
Det gælder ikke alene med hensyn til løn, med hensyn til, hvor meget arbejde de skulle yde, med hensyn til boforhold.
Vi har også set eksempler på nogle, der er blevet udnyttet og chikaneret på allergroveste vis.
Derfor er det godt, at vi med det lovforslag, vi har her, har fået nogle klare retningslinjer for, hvad det er for nogle rettigheder, man har som au pair-person.
Det er godt, at vi har fået nogle klare bestemmelser for, hvordan straf bliver fulgt op med en karensperiode.
Det er godt, at vi har fået en ordning, hvor overtrædelser af bestemmelserne i udlændingelovgivningen om au pair-ordningen også kan føre til en karensperiode.
På den måde er vi efter min mening kommet et skridt i den rigtige retning med henblik på at beskytte de mennesker, der kommer til landet på au pair-ordningen, mod misbrug.
Det er også godt, hvis vi kan sikre en effektiv underretning af, information til de mennesker om, hvad det er for rettigheder, de har, og endnu bedre, hvis vi også gør dem i stand til at varetage deres egne interesser og stå på deres rettigheder.
På den måde vil vi kunne undgå misbrug af au pair-ordningen, og på den måde vil au pairordningen kunne bruges positivt, for der er også positive sider ved au pair-ordningen.
Så alt i alt kan man sige, at det forslag, vi har liggende, er et fremskridt i forhold til situationen i dag.
Jeg er enig med de ordførere, der tidligere har sagt, at vi så må følge op og se på, hvordan det udvikler sig; se på, om der fortsat finder et misbrug sted, som gør, at der er brug for flere forbedringer for at sikre de au pair-personer, som kommer her til landet.
Morten Østergaard (RV), 2007-04-17:
Hvis vi taler om at udtrykke sig præcist, så tror jeg vist, hr. Søren Krarup må have en usædvanlig livlig fantasi.
Det kan man sige måske heller ikke er et præcist indtryk af forhandlingerne.
Det er vi glade for.
Og vi er glade for, at vi tog os den tid, det krævede at få det igennem.
Søren Krarup (DF), 2007-04-17:
Jeg kan ikke lade være med at sige til hr. Morten Østergaard, at det danske sprog har man jo faktisk for, at man skal prøve på at udtrykke, hvad man mener.
Og er det ikke lige lovlig drastisk at bruge ordet kæmpe om en almindelig snak, hvor alle stort set har været enige?
Ville det ikke også være en fordel for debatten i dette Ting, om man brugte sproget til at tale præcist og ikke udkastede kampsituationer, hvor de ikke eksisterer?
Morten Østergaard (RV), 2007-04-17:
Nu er det vel god skik kun at sige, hvad man selv siger til den slags forhandlinger.
Jeg konstaterer bare, at det tog flere møder for os at få tilvejebragt det tilstrækkelige grundlag til, at vi kunne få det her igennem, fordi der var en almindelig skepsis med hensyn til, at det jo var en slags administrativ straf.
Derfor er vi bare glade for, at det lykkedes, for vi synes heller ikke, at det skal være gratis at overtræde kontrakten med au pair-pigen, heller ikke selv om man ikke begår noget kriminelt i straffelovens forstand.
Søren Krarup (DF), 2007-04-17:
Jeg lytter altid til hr. Morten Østergaards strømmende veltalenhed med dyb interesse og også somme tider dybt imponeret.
FTTMO77.FM Page 5661
Friday, August 24, 2007 9:33 AM
Når jeg nu har hørt hans tale her, hvor han jo meddeler os, at han ved de møder, hvor vi sad en flok sammen og mere eller mindre forhandlede det, der nu ligger som et lovforslag, kæmpede for at opnå noget vedrørende karensperioden på 2 år,
bliver jeg først meget betaget af den dramatiske stemmeføring, men dernæst får jeg lyst til at spørge: Hvem kæmpede hr. Morten Østergaard imod?
Var der nogen, der var modstandere af det lovforslag, som foreligger her?
Min erindring er, at det i vid udstrækning var i enighed, at man nåede frem til det.
Så jeg stiller spørgsmålet til hr. Morten Østergaard: Hvem kæmpede hr. Morten Østergaard imod?
Steen Gade (SF), 2007-04-17:
Jeg vil sige, at det er et område, som har trængt til at blive kigget efter, og det er det så blevet.
Vi synes, at der er kommet et godt lovforslag ud af det.
Så det er et klart fremskridt, og vi støtter det.
Hvis jeg skulle fremhæve en del af det, også fordi jeg måske ikke synes, så mange andre har gjort så meget ud af det, tror jeg faktisk, at registeret kan vise sig at være den vigtigste del af det – og viden om, at der findes sådan et register.
Jeg tror, at det har nogle forebyggende funktioner at vedtage det her.
Et eller andet sted er det jo så alligevel heller ikke sådan et lovforslag, der for alvor sikrer, at der ikke sker misbrug af ordningen, eller sikrer, at au pair-personen altid bliver behandlet ordentligt og får de vilkår, som vedkommende skal have.
Jeg synes, vi bør kigge området efter inden for en nærmere tidsfrist, hvor vi vurderer, hvordan det her har virket, og hvordan området i øvrigt udvikler sig, for i en verden med så stor mobilitet, er der jo nok nogle, der ville fristes til at misbruge ordningen, selv om vi har indført den her slags bestemmelser.
Jesper Langballe (DF), 2007-04-17:
Nu skal hr. Arbo-Bæhr ikke gøre regning uden vært.
Det, hr. Arbo-Bæhr rejser nu, er jo et rent formelt kompetencespørgsmål.
Det er klart, at uanset hvem der har det sidste ord at skulle have sagt i den afgørelse om barnets hjemsendelse og hvordan det skal hjemsendes, vil det jo under alle omstændigheder være personer, som føler sig ansvarlige over for barnets skæbne.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-17:
Det er meget godt, at vi får det afklaret.
Jeg opfatter det, ministeren siger nu, sådan, at de 100 dage er til kvinden selv, og det må altså være til alt, hvad kvinden har brug for af hjælp og alt muligt andet i forbindelse med hjemsendelsen, men skal jeg også opfatte det sådan, at hvis kvinden vil samarbejde med henblik på at afsløre nogle bagmænd, kan der blive tale om yderligere forlængelse?
Denne kvindehandlingsplan har jo primært været forhandlet i Socialministeriets regi, og der er givet nogle skriftlige svar fra integrationsministeren.
Men som handlingsplan har den egentlig et mærkeligt ophæng, for den hænger på nogle satspuljemidler, som ikke har direkte ophæng nogen steder og er en særbevilling, som er givet af Folketinget, og derfor er der meget, der har talt for, at den nu er kommet i lovmæssig sammenhæng, som jeg også sagde på et tidligere tidspunkt til en tidligere ordfører.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge – det kan vi også spørge om i udvalget – for efter at have læst bemærkningerne føler jeg, at der faktisk er sket en stramning.
Ministeren snakker hele tiden meget om, at kvinden skal være med i forberedelserne til hjemsendelsen, men der står jo også, at der kan være andre grunde til, at perioden kan blive forlænget.
Henriette Kjær (KF), 2007-04-17:
Årsagen til, at vi ikke har så stor erfaring, og der ikke er nogen, der har fået asyl endnu, er jo desværre, at det er utrolig svært at optrevle, så derfor har man jo desværre ikke fundet ret mange af de her kvinder.
Man har ikke optrevlet ret mange netværk, fordi der ikke har været ret mange kvinder til at vidne, og det er jo det, der er det helt store problem.
Jeg tror heller ikke, vi med det har lovforslag skal bilde os selv ind, at der nu melder sig en masse kvinder.
De har jo for det første meget, meget svært ved det, hvis de bliver holdt tilbage, som hr. Jesper Langballe refererede til med den thailandske kvinde, for hvem det jo var umuligt at få kontakt med andre mennesker, så det er jo en svær problematik.
Jeg er ikke indstillet på, at vi skal følge op, når de er kommet tilbage til hjemlandet.
Jeg synes, det er meget, meget vigtigt, at lande, og i det her tilfælde østeuropæiske lande, nye EU-medlemslande, efterhånden skal have ansvar for egne borgere, og det synes jeg er meget vigtigt at slå fast.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-17:
Først vil jeg sige, at 100 dage er bedre end de 15, regeringen fuldstændig har fastholdt i en meget lang periode.
Der har det altså været en administrativ bestemmelse eller en konvention, eller hvad ved jeg, som vi har henholdt os til.
Det er ikke så interessant.
Nu er det en lovbestemmelse, og det giver altså en anden situation.
Dermed synes jeg også, vi har en anden mulighed for at forfølge de her sager, for det har jo ligget og tumlet lidt i et gråt område.
Det synes jeg i hvert fald er en god ting.
Mig bekendt er der ikke nogen, der har fået asyl, men det kan være, jeg tager fejl, og det har nok heller ikke været muligt at få noget særlig godt ud af kun de 15 dage.
Men jeg synes også, vi skylder, at vi følger FTTMO77.FM Page 5648
Friday, August 24, 2007 9:33 AM
meget mere op på de her ting og på de enkelte skæbner.
Jeg synes heller ikke, man kan leve med, at vi faktisk ikke ved, hvordan det går.
Henriette Kjær (KF), 2007-04-17:
Jo, det er jeg fuldstændig enig i.
Men det kan vi selvfølgelig granske i under udvalgsbehandlingen.
Men jeg vil gerne medgive, at der kan være situationer, hvor det er en nødvendighed, men jeg mener faktisk, at på de sager vi har set, der har været under den gamle lovgivning, at der har der været tale om nogle succesfulde hjemsendelser.
Det er selvfølgelig altid en svag gruppe, vi har med at gøre, og det er et hårdt liv, de ofte også kommer tilbage til, men hvor man har fået et godt samarbejde med frivillige organisationer i det land, de kommer fra.
Lone Dybkjær (RV), 2007-04-17:
Det undrer mig, at ordføreren sådan kan sige så firkantet, at man bare skal acceptere den her hjemsendelse.
Jeg synes, og det har vi hele tiden sagt fra radikal side, at der skulle være mulighed for et humanitært ophold.
Henriette Kjær (KF), 2007-04-17:
Jeg mener jo simpelt hen, at det her er så kompliceret, at der bliver man nødt til at have udlændingemyndighederne, der er godt inde i det og har et samarbejde med Udenrigsministeriet om, hvilke forhold der er i landene, og måske også har landerepræsentanter i de enkelte lande, til at vurdere det, fordi en værge jo kan være en pensioneret socialrådgiver, der er rigtig god til at snakke med et barn og tage hånd om det og sige, at nu skal der lidt ro på, hvis det er det, der er problemet, og hjælpe med sådan nogle ting.
Men jeg tror, det er svært for en værge at foretage en vurdering af mulighederne for barnet i hjemlandet.
Der må myndighederne simpelt hen påtage sig det store ansvar, det er.
Det kan vi ikke lægge over på en værge.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2007-04-17:
Men igen, det er jo lidt interessant, at man på Socialministeriets område har sagt, at man selvfølgelig ikke kan sende et barn tilbage, hvis man ikke har sikkerhed for, at den værge, det har her i landet, eller den bisidderrepræsentant, det har her i landet, netop kan sige god for, at det får nogle ordentlige forhold, når det vender tilbage.
Er fru Henriette Kjær enig i, at det skal være standpunktet, eller er det bare alene udlændingemyndigheden, der skal afgøre, at et barn har det fint nok på et børnehjem i Kenya eller et andet sted?
Henriette Kjær (KF), 2007-04-17:
Jamen det mener jeg, at de relevante udlændingemyndigheder skal, og de skal selvfølgelig også tage kontakt til hjemlandet.
Det synes jeg er vigtigt at slå fast.
Hvis de har mennesker, der er ude i et misbrug, narkomisbrug, alkoholFTTMO77.FM Page 5647 Friday, August 24, 2007
9:33 AM
misbrug, som har solgt deres børn for ussel mammon, så må de altså også sørge for at tage hånd om de børn.
Men myndighederne kan også vurdere, at det ikke er til barnets bedste at komme tilbage, og meddele barnet asyl, men det mener jeg må være de danske udlændingemyndigheder, der gør det.
Jeg tror mere, det er udtryk for en succeshistorie, fordi det er mit indtryk, at der for de kvinder, som man har konstateret er blevet handlet og som har været inde i Reden-Stop Kvindehandel, faktisk er blevet sørget for en rigtig god hjemsendelse med en frivillig organisation i det hjemland, vedkommende kom fra, der har taget hånd om dem.
De havde regnet med, at nu skulle de ud og tjene nogle penge, eller også er de blevet kidnappet og simpelt hen bare revet væk fra deres familie, så de vil jo sådan set gerne hjem.
Det er klart, at de gerne vil have en form for beskyttelse og have en ordentlig hjemsendelse, men jeg tror altså ikke, at det er alle, der har stor interesse i at blive her.
Morten Østergaard (RV), 2007-04-17:
Situationen er jo den, at hvis nu det, man frygter allermest, netop er at blive sendt hjem til de bagmænd, som man så åbenbart ikke har fået fat i, fordi de er i hjemlandet, så må man nøjes med den korte reflektionsperiode.
Og det må man, fordi det, man frygter allermest, er at blive sendt hjem, og derfor vil man måske sige, at man ikke vil samarbejde om sin egen hjemsendelse.
Og så kan det jo godt være, at man i løbet af en periode får ændret det, eller man får sandsynliggjort det, men det er jo der, hvor høringssvarene lægger op til at sige: Kan man ikke bruge den 100-dages-periode på netop at udforske, hvorvidt det rent faktisk er en reel frygt?
Det fremgår også af høringssvarene, at det i miljøet i hvert fald ikke er bekendt, at der er blevet givet asyl eller humanitært ophold til nogen kvinder med henvisning til kvindehandel eller menneskehandel, siden den mulighed blev indført med handlingsplanen i 2002, og det tyder jo altså på, at der i hvert fald, medmindre man ikke tror, at en eneste af de handlede kvinder, der har været i kontakt med de danske udlændingemyndigheder, var i fare, hvis de blev sendt hjem, er grund til at kigge på det her system, fordi vi ved, at det farligste, der kan ske for dem, er, at de blive sendt hjem i armene på deres bagmænd.
Henriette Kjær (KF), 2007-04-17:
Jeg synes netop, at loven har ramt en rigtig god balance, og at der er gode muligheder i loven netop for kvinder, der kan være så meget i panik eller bange for, hvad der skal ske, og som så siger nej til at samarbejde om hjemsendelse.
Så må de jo så kun være her i op til 15 dage – eller er det 30 dage? – men der kan man jo så nå at ændre holdning inden for den tidsperiode og sige, at man egentlig gerne vil samarbejde om hjemsendelse.
Og der mener jeg, at det nok er tid til, at der kommer så meget ro på, at man kan det, og så får man jo så muligheden for at være her i de 100 dage.
En anden ting er, at jeg altså også mener, at det er nødvendigt at lægge en form for pres på de kvinder for at få dem til at samarbejde.
For vi bliver nødt til at prøve at gøre, hvad vi kan for at få ram på de bagmænd, der står bag det her.
Og vi bliver også nødt til at få det her samarbejde i stand, for ellers er jeg meget bange for, at vi står i en uoverskuelig situation, for er man ikke parat, hvor langt skal vi så gå ud over de 100 dage?
Hvornår er man parat?
Morten Østergaard (RV), 2007-04-17:
Jeg vil bare spørge fru Henriette Kjær, om det kun er mig, det gør indtryk på, når alle de organisationer, der arbejder med de her kvinder på forskellig måde, siger om den måde, som lovforslaget er blevet defineret og udmejslet på med det hårde krav, som vi kender fra diskussionen om afviste asylansøgere omkring forberedt hjemsendelse, at det skaber bekymring for, at der er nogle kvinder, der ikke er på et stadium, hvor de er i stand til at tage den beslutning.
Det er det, Dansk Psykologforening siger, nemlig at der vil være kvinder, der ikke er i stand til at tage den beslutning.
Og det er måske dem, der har allermest brug for en lang reflektionsperiode.
Der er bekymring for, om det, at man vælger at have et så snævert hjemsendelsessigte, gør, at nogle kvinder ikke vil føle, at den her mulighed gavner dem.
Derfor vil det faktisk skade deres situation, når de bliver sendt hjem.
Er der ikke behov for i udvalgsbehandlingen at kigge nærmere på, om der skal ske en opblødning af nogle af de formuleringer, der er i lovforslaget, sådan at den udvidelse til 100 dages reflektionsperiode mere direkte adresserer kvindernes behov, frem for det danske samfunds behov for at få dem sendt hjem?
FTTMO77.FM Page 5646
Friday, August 24, 2007 9:33 AM
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2007-04-17:
Jeg vil bare gerne følge op på hr. Jørgen ArboBæhrs spørgsmål tidligere om de uledsagede børns forhold, for i lovforslaget står der jo rent faktisk, at det er regeringens standpunkt, at det som udgangspunkt er i barnets interesse at finde frem til forældrene, også uden samtykke.
Men vil fru Henriette Kjær ikke fortælle, hvem der efter fru Henriette Kjærs mening skal afgøre det her om, hvorvidt det er i barnets interesse, hvis ikke det bliver den person, der bisidder barnet, der skal give det her samtykke eller skal være med til at være inde over, at det her er barnets interesse at finde sine forældre og komme hjem igen?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-04-17:
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg forstod spørgsmålet om, at det godt kan være, at man ikke kan gøre begge dele på en gang, så derfor tror jeg, mit svar vil være, at hvis der er en opfattelse af, at der er nogle konflikter på området, så lad os få det afdækket i udvalget.
Men rent umiddelbart mener jeg ikke, der behøver at være det.
Reflektionsperioden på de 100 dage er jo til kvinden selv, og der er ikke nogen krav om, at hun skal samarbejde med politiet.
Vi ser selvfølgelig meget gerne, at det sker, hvis det kan være med til at få nogle bagmænd bag tremmer, men det er ikke nogen betingelse for at få bevilget de 100 dage.
De 100 dage er til kvinden selv, og derfor kan der være et helt uafhængigt forløb og planlægning.
Men hvis hun ender med at samarbejde, og politiet siger, at de faktisk har brug for hende ud over de 100 dage, er der tale om en helt konkret vurdering i den konkrete sag.
Morten Østergaard (RV), 2007-04-17:
Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at ministeren har fremsat et lovforslag, som på bedste måde udmønter det, som ministeren tror er det mest effektive; det ville være overraskende andet.
Men det, der ligesom er sagens kerne, er, at der er en lille smule uenighed med ministeren blandt dem, der arbejder med de kvinder, og derfor prøver jeg med mit spørgsmål egentlig at følge op på den imødekommenhed, jeg fornemmede i ministerens svar.
Vi har stort set alle sammen finansieret handlingsplanen gennem satspuljeforliget.
Vi har sagt 3 måneder, nu er det så 100 dage, vi diskuterer, så hvis vi skal komme helt i mål, ville det så ikke være rimeligt og fornuftigt, at ministeren sagde: Jamen lad os sætte os sammen og se, om vi ikke kan blive enige om at formulere os på en måde, så alle bliver tilfredse, og et samlet Folketing kan udmønte handlingsplanen?
Ville det ikke være den bedste måde at gøre det på, hvis man ønsker et bredt samarbejde, og hvis man deler de intentioner, som hele Folketinget har om at bekæmpe kvindehandel og hjælpe ofrene på den mest effektive måde?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-04-17:
Jeg synes, vi skal give lovforslaget en chance.
I det beslutningsforslag, som en af hr. Morten Østergaards partifæller var medforslagsstiller til, fremførte man faktisk, at et af problemerne er, at mange kvinder forlader Danmark uden overhovedet at få den nødvendige hjælp, og derfor handler det vel netop om, at inden de kvinder smutter, skal de overbevises om, at vi netop kan bruge tiden på at få dem hjem på betryggende vis og på en god og ordentlig måde, så de ikke vender hjem over hals og hoved og måske ikke rigtig ved, hvad det er, de vender tilbage til.
Jeg tror, forslaget anviser den bedste måde at lave en betryggende og god planlægning på, dels ved at hjælpe kvinderne med psykologhjælp og sundhedsbehandling, og hvad de nu måtte have behov for, i de 100 dage, de er her, dels ved netop at sikre, at hjemsendelsen ikke sker pludseligt, men at kvinden har været med i planlægningen og også mentalt er indstillet på og kan se, at nu kan hun komme hjem på en betryggende måde.
Morten Østergaard (RV), 2007-04-17:
Jeg synes egentlig, jeg vil kvittere for, at ministeren efter min mening var meget imødekommende i sit svar.
Det er jo rigtigt, at vi alle sammen deler bekymringen over den menneskehandel, der foregår, og ønsker at tilrettelægge de initiativer, vi tager, sådan at de bliver så effektive som muligt og hjælper ofrene bedst muligt.
Derfor synes jeg også, det måske ville være relevant at bede ministeren om at genoverveje, om der ikke er noget rigtigt i de høringssvar, som er afgivet af de mennesker, som arbejder med kvinderne i Reden, Stop Kvindehandel og andre organisationer.
Jeg anfægter ikke, at ministeren har de bedste intentioner, men de siger, at den måde, lovforslaget er formuleret på, giver anledning til bekymring, fordi de mener, at mange af kvinderne ikke vil være i den situation, at de kan tage imod et tilbud med overskriften »Forberedt hjemsendelse«, fordi hjemsendelse er noget af det, de frygter allermest.
Spørgsmålet er: Giver det ikke ministeren anledning til at overveje, om vi ikke skal drøfte de formuleringer, der er anvendt i lovforslaget, endnu en gang, når så mange siger så entydigt, at de vækker bekymring?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-04-17:
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr kan tillægge regeringen mange motiver, men det gør det ikke mere rigtigt, og man kan undre sig over, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr, som jo har fået svar fra både socialministeren og mig i et samråd for lang tid siden, FTTMO77.FM Page 5654 Friday, August 24, 2007 9:33 AM stadig mener, at der er grundlag for at bringe spørgsmålet op.
Hvis det ikke var afklaret før, blev det i hvert fald afklaret på samrådet, og derfor har jeg sådan set ikke flere bemærkninger end det, jeg har svaret her.