Ellen Trane Nørby (V), 2013-10-03:
Jeg vil gerne på vegne af partierne Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og De Konservative læse følgende forslag til vedtagelse op:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at Danmark har brug for flere private arbejdspladser.
Det er grundlaget for vores fælles velfærd.
Vi er udfordret af, at Danmarks skatte- og afgiftsniveau er højere end i vores nabolande; det koster vækst og arbejdspladser.
Det er et problem, at Danmark fravælges på grund af omkostningsniveauet, når virksomhedsejeren skal beslutte, om produktionen skal ligge i Danmark eller uden for landets grænser.
I det perspektiv opfordres regeringen til at fremrykke skatte- og afgiftslettelser fra forårets vækstpakke, som ellers først skulle igangsættes i 2015.
Folketinget konstaterer endvidere, at det strider mod sund fornuft, når udlændinge, der kun har opholdt sig kort tid i Danmark, kan gøre krav på velfærdsydelser som eksempelvis SU, børnepenge eller kontanthjælp uden nævneværdigt arbejde eller samfundsbidrag.
Derfor opfordres regeringen til at skabe fuldstændigt overblik over velfærdsydelser, der risikerer at blive ramt af velfærdsturisme, samt komme med forslag, der sikrer imod denne form for undergravning af den danske samfundsmodel.«
I Danmark er vi verdensmestre: Verdensmestre i skattetryk, verdensmestre i størrelsen på den offentlige sektor, og vi har en regering, der snart må være indstillet til verdensmesterskabet i løftebrud.
Syv ud af ti vælgere mener, at regeringen er løbet fra så mange af dens valgløfter, at den ikke længere er troværdig.
Men det er ikke nok for regeringen, at den har mistet danskernes tillid; den fortsætter løftebruddene.
Det er ikke nok for regeringen, at vi indtager en førsteplads og har verdens største offentlige sektor.
Regeringen fortsætter og vil gøre verdens største offentlige sektor endnu større.
Det vil Venstre ikke.
Vi vil investere i vækst og danske arbejdspladser ved at sænke skatter og afgifter, for det har Danmark hårdt brug for.
Forudsætningen for, at vi kan bevare det stærke danske velfærdssamfund, hvor der er råd til at investere i uddannelse, moderne sygehuse og en omsorgsfuld ældrepleje, er, at vi får skabt flere private arbejdspladser, at vi letter omkostningerne for danske virksomheder, så de kan ansætte flere i Danmark, og at vi sikrer, at det for så vel kassedamen som kontanthjælpsmodtageren kan betale sig at arbejde og tage et arbejde.
Økonomi- og indenrigsministeren kaldte år 2012 for år to tusind og træls.
Med regeringens såkaldte kickstart skrumpede dansk økonomi og velstand med 0,4 pct., og meget tyder på, at 2013 bliver år to tusind og trist.
Gang på gang har regeringen nedjusteret vækstforventningerne, virksomheder er gået konkurs, og mennesker har mistet deres arbejde.
Det eneste, regeringen for alvor har kickstartet, er asylpresset på Danmark; antallet er nu det højeste i et årti.
Vores konkurrenceevne er på 5 år raslet ned fra en tredje plads til en 15. plads over verdens mest konkurrencedygtige lande, vores gæld er steget, arbejdspladserne forsvinder, og væksten er i bund.
Danmark går i tomgang, mens andre lande kører forbi i overhalingsbanen.
Alligevel mener statsministeren at kunne fornemme et stemningsskifte i dansk økonomi.
Jeg tror ikke, at slagterimedarbejderen i Ringsted, der allerede har mistet kollegaer, og som kan se frem til, at tusinde stillinger nedlægges i de kommende 3 år, at ingeniørerne i DONG, der sammen med 350-400 kollegaer nu stiller sig op i ledighedskøen, sekretæren hos F.L. Smidth, der skal sige farvel til 200 kollegaer, betonbissen hos Phil & Søn, som sammen med tusinde andre ikke længere har et arbejde at stå op til om morgenen, eller tømreren i en af de mange mindre håndværksvirksomheder, som er blevet trukket med i faldet, helt deler statsministerens opfattelse af, at det er et positivt stemningsskifte.
Jeg og Venstre håber også på bedre tider for dansk økonomi, og vi glæder os også over de små spirende tegn i økonomien, men vi ved også, at skyggerne fra den internationale finanskrise stadig er lange.
Et økonomisk opsving kommer ikke ved at krydse fingrene og bede om godt vejr.
Hvis vi fortsat skal være blandt verdens mest privilegerede lande, så kræver det, at vi kæmper hårdere og sætter vores ambitioner højere.
Danmark er udfordret i det globale kapløb om arbejdspladser.
Vi skal ikke til Kina for at finde vores konkurrenter.
Vi behøver blot at skue ud over Øresund.
Sverige er på 20 år gået fra at være klart fattigere end Danmark til i dag at ligge blandt verdens ti rigeste lande.
Imens er Danmark på vej ud af toptyve.
Opskriften på Sveriges succes er ikke raketvidenskab.
Sverige har i dag et skattetryk, der ligger 4 pct. under det danske; de fire procentpoint er ikke bare et abstrakt tal i et regneark, men tabte muligheder.
Sveriges skattelettelser og effektiviseringer har ført til øget vækst, ikke til en velfærdsmassakre.
Sverige har et højt velfærdsniveau og et fintmasket sikkerhedsnet, ligesom Danmark.
Vi skal ikke se Sverige som en trussel.
Vi skal lade os inspirere.
Den vilje har vi i Venstre, men desværre har regeringen flyttet foden fra speederen til bremsen.
Det er bygget op, ved at vi i fællesskab har taget fat og gjort en indsat, men ligesom intet, ud over måske lommeuld, kommer af intet, kan vi heller ikke bevare vores velfærd uden vækst og private arbejdspladser.
Vi ønsker i Venstre et samfund, hvor det kan betale sig at gøre en indsats.
Det kan det langtfra altid i dagens Danmark.
For nogle er det faktisk lige modsat.
Arbejdsmarkedsbidrag, mistet friplads til ungerne i institutionen, udgifter til transport og andre udgifter er, hvad der venter, når man skifter offentlig forsørgelse ud med et arbejde.
For 57.000 personer kommer der kun 1.000 kr. ekstra i lønningsposen ved at have et arbejde.
For mere end 14.000 af de danskere, der hver morgen står op og går på arbejde, er belønningen reelt set en regning.
Økonomisk set ville de have mere ud af at blive liggende hjemme på sofaen og lade sig forsørge af vores fælles samfundskasse.
Det er ikke rimeligt.
Det er grundlæggende usundt, at vi står i en situation, hvor mange gerne vil, men ikke har noget økonomisk incitament til at tage et arbejde.
Det er grundlæggende usundt, at hver femte dansker i den arbejdsduelige alder er forsørget af det offentlige.
Det burde selv en socialdemokrat kunne forstå.
Danmarks velfærd og velstand er afhængig af, at vi også fremover har succesrige danske eksportvirksomheder, som hver dag producerer alt fra pumper og vinduer over legetøj til skinker og minkkåber.
Statsministeren brugte sin åbningstale på at rose opfinderen af højtaleren, Peter L. Jensen, for at være et eksempel på dansk opfindsomhed og idérigdom.
Men statsministeren overser, at Peter L. Jensen havde forladt Danmark, længe før han opfandt højtaleren, og at alt for mange danske virksomheder er på vej i samme retning i disse år, fordi regeringen svigter dansk erhvervsliv og forsømmer at forbedre virksomheders konkurrencevilkår.
Uden dygtige medarbejdere er der ingen produktion, og derfor skal vi også væk fra den illusion, at vi danskere er så kreative, at vi i fremtiden kan leve uden håndens arbejde.
Det kan vi ikke.
Det er et problem, ikke bare for den unge selv, men også for Danmark som produktionssamfund.
I Venstre ønsker vi en reform af erhvervsuddannelserne, som ikke bare styrker kvaliteten, men som også højner prestigen i det at tage en faguddannelse.
Det er en fejlslutning at tro, at kreativitet kan stå alene.
Produktion og kreativitet skal gå hånd i hånd.
I svære tider skal vi stå sammen.
Det skal vi også i EU.
Det betyder ikke, at vi naivt skal acceptere detailregulering eller overlade nationale kompetencer på områder, hvor vi kan løse opgaverne bedre og tættere på befolkningen selv.
Men vi skal stå sammen i EU, fordi vi danskere og danske arbejdspladser får langt flere fordele end ulemper af et stærkt dansk EU-engagement.
Tager vi kampen mod den grænseoverskridende kriminalitet og menneskehandel, terror, narkosmugling og organiserede tyvebander, så giver det ingen mening, hvis vores politis arbejde skal stoppe ved grænsen, mens banditterne for længst har udnyttet både internet og globalisering.
Danmarks EU-politik skal forholde sig til de problemer og udfordringer, der ligger foran os, ikke et europakort, der er tegnet, mens Murens fald endnu var en nyhed.
Udelukkes Danmark fra Europol, risikerer vi at blive fristed for menneskehandlere, pædofiliringe og anden organiseret kriminalitet.
Var det virkelig det, vi ønskede der i starten af 1990'erne, da vi fik vores EU-forbehold?
Jeg håber, at regeringen vil tage hænderne op af lommen, så vi til foråret i fællesskab kan vinde danskernes opbakning til at afskaffe forsvars- og retsforbeholdet i dets nuværende form og sikre, at Danmark kan tilslutte sig det fælles EU-patent til gavn for danske arbejdspladser.
Også i Danmark er vi i samme båd.
Desværre har regeringens løftebrud og zigzagkurs betydet, at den regering, som burde stå på skibsbroen og styre skibet, har mistet både politisk kort, kompas og retningssans.
Det skaber utryghed, det hæmmer tilliden, det hæmmer investeringerne og udviklingen, og det koster arbejdspladser.
Et lille land som Danmark har brug for en ansvarlig regering, der viser vejen.
Den røde regering har ikke bare taget en omvej, men den har lagt kursen fuldstændig om og driver nu på må og få rundt, hvor Gallups vinde peger på smult vande.
Skal Danmark klare sig i den globale konkurrence, skal reformsejlene sættes, den tyngende ballast lettes og kursen sættes mod vækst og jobskabelse.
Det ansvar påtager vi os gerne i Venstre.
Venstre er klar, men vi venter desværre fortsat på regeringen.