Tom Behnke (KF), 2009-05-07:
De konflikter, vi i øjeblikket ser, de opgør, vi ser mellem rockere, bander og bander internt, er nogle opgør, som jeg vurderer er noget af det mest, hvis ikke det allermest utryghedsskabende i samfundet i dag.
Det er jo meget tydeligt, at specielt beboere på Nørrebro, men også andre steder, hvor den her konflikt viser sit ansigt, er stærkt bekymrede.
De er stærkt bekymrede over, hvad der skal ske, og de er bekymrede over den risiko, der er forbundet med den her konflikt, med det her opgør.
Vi kan naturligvis ikke løse opgaven på gader og stræder, det har vi politiet til, det har vi kommunen til, det har vi forskellige beboerorganisationer og mange andre til.
De kan løse opgaven på gader og stræder.
Men det, vi kan her Folketinget, er, at vi kan give nogle værktøjer til de instanser, til de myndigheder, som skal løse opgaven for os.
Det er vigtigt, at vi får strammet markant op i forhold til de galninge, som slet ingen respekt har for andre mennesker, og som slet ikke føler noget som helst ansvar - jeg tror
Derfor er det glædeligt at se et lovforslag fra regeringen, som kommer godt rundt om hele den her konflikt og de personer, der er en del af den.
Regeringens lovforslag indeholder jo mange ting.
For det første er der et forslag om, at det, i det omfang man laver personfarlig kriminalitet som led i et bandeopgør, pr. automatik giver dobbelt op på straffen.
Det synes vi er et rigtig godt signal at sende.
Der er her tale om en kriminalitetstype, som i sit væsen er så utryghedsskabende, at der virkelig skal straffes igennem, og derfor bør straffene også være dobbelt så høje, som hvis det var sket under alle mulige andre omstændigheder.
Det er muligt, at der er nogle, der synes, at det kan være svært at bevise - det er der nogle af høringssvarene, der tyder på.
Jo, jo, men det skal heller ikke være så nemt, så man bare kan smide folk i fængsel.
Sådan er det jo at leve i et retssamfund, der må myndighederne, der må politi og anklagemyndighed jo dokumentere indholdet i gerningen og det forsæt, der skal til, for at man kan straffe.
Sådan er det.
Men bestemmelsen bliver naturligvis indført, fordi der er sager, hvor det er helt indlysende, at der er tale om personfarlig kriminalitet som led i et bandeopgør.
I de tilfælde, hvor det kan lade sig gøre, skal man straffe dobbelt så hårdt.
Så er der også en forhøjelse af strafferammen for alvorlig våbenkriminalitet, hvor man forhøjer op til 6 år og samtidig indfører en minimumsstraf på 1 år for at bære våben med ammunition på gader og stræder.
For nu at tage den med det samme om minimumsstraffe vil jeg sige, at der jo ikke er nogen tvivl om, at vi fra konservativ side har været noget tilbageholdende for ikke at sige meget tilbageholdende i forhold til minimumsstraffe, men lige præcis på det her punkt er vi faktisk af den overbevisning og af den klare opfattelse, at render man rundt på gader og stræder med et våben og dertilhørende ammunition, er man ikke tvivl om, hvad man laver.
Så er der ingen formildende omstændigheder, som ellers ville kunne bruges i en række andre kriminalsager, men her mener vi simpelt hen ikke, at der er nogen formildende omstændigheder, og derfor er der ikke nogen grund til at være bekymret over, om man laver en minimumsstraf på 1 år i præcis de her afgrænsede tilfælde, altså når man render rundt på gader og stræder med skydevåben og dertilhørende ammunition.
Så bliver der også en udvidet mulighed for at varetægtsfængsle som en del af retshåndhævelsen i de her sager, der bliver udvidet mulighed for straksafsoning for rockere og bandemedlemmer.
Der bliver også et forbud imod bandevagter.
Det er helt uhørt, at der er borgere i det her samfund, som mener sig berettiget til i dele af et byområde at stille sig op og visitere almindelige mennesker, inden de kan få lov til at komme ind i området.
Det helt uhørt, at der er nogle, der tror på, at man i et retssamfund i et demokratisk land kan te sig på den måde og rende rundt og visitere folk på åben gade, inden de får lov til at komme ind i deres område.
Det skal vi selvfølgelig til livs, og derfor er forbuddet mod bandevagterne godt.
Så er der endelig en forhøjelse af strafferammen fra ½ års fængsel til 1½ års fængsel for at hindre offentlige myndigheder i at nå frem til deres opgaver.
Lovforslaget her handler jo i sine paragraffer meget om straf, men man skal også huske at læse bemærkningerne, og jeg synes også, man skal huske at bemærke alt det, som regeringen i øvrigt har foretaget sig, når vi taler om forebyggelse.
Hvad f.eks. politiet angår, har vi jo indgået en flerårig aftale, og i den forbindelse har vi sagt, at et af politiets væsentligste fokusområder er den kriminalpræventive del, altså at sørge for, at man har en stærk fokus på kriminalpræventiv indsats.
Vi har lovfæstet SSP-samarbejdet.
Vi har oven i købet indført det nye PSP-samarbejde, således at vi ikke bare har samarbejde mellem skole, socialforvaltning og politi, men at også psykiatrien, de sociale myndigheder og politiet kan samarbejde og udveksle informationer om, hvordan man bedst muligt håndterer dem, der ikke kan finde ud af at opføre sig ordentligt.
I forbindelse med det her lovforslag bliver der lagt op til, at der kan nedsættes banderåd i de berørte lokalområder, hvor vi ser de her opgør, så altså alle myndigheder kan arbejde tæt sammen, fuldstændig som vi har set det flere steder i udlandet, bl.a. i England.
Vi har set, at det er noget af det, der skal til: at alle myndigheder sætter sig sammen og sørger for at løse opgaverne sammen - og ikke bare myndigheder, men også de interesseorganisationer, der kan være.
Det kan være beboerforeninger, det kan være alle mulige andre, som sørger for samlet at løse opgaven her og ikke mindst sørger for at bryde fødekæden til banderne.
Så er der også lagt op til meget mere forskning.
Vi har nedsat en ungdomskommission, som skal se på, hvordan vi kan gøre det her endnu bedre for at forhindre, at børn og unge kommer ud i kriminalitet.
Der er indført regler om forældreprogrammer.
Vi har lavet lovforslag lige her for nylig - L 114 - om forældrepålæg, børn- og ungepålæg, hvor man kan sige til børnene, at de skal gøre nogle bestemte ting.
Vi kan oven i købet idømme, havde jeg nær sagt, i hvert fald pålægge børnene en art samfundstjeneste, så de selv skal rydde op efter sig.
Så der er gode muligheder for det.
Der er også indført det, der hedder MultifunC, altså særlige institutioner, hvor man kan placere børn, og hvor man kan sørge for at iværksætte en behandling og indsats over for både børnene og resten af familien og på den måde komme hele vejen rundt om problemstillingen.
Og så er der lagt op til videndeling i kommunerne, og der er udvikling af kommunernes boligsociale indsats og meget, meget mere.
Så over til forslaget, B 199, fra Socialistisk Folkeparti og Socialdemokraterne: Det er ikke et beslutningsforslag, vi kan støtte fra konservativ side.
Vi mener bl.a., at intentionerne i forslaget jo ligger i regeringens lovforslag.
Men der er jo alligevel en forskel, og det er så den forskel, der gør, at vi ikke kan støtte det.
Teknisk set ville det også være noget fjolleri, hvis det var en fuldstændig afskrift af regeringens lovforslag; så ville der slet ikke være nogen grund til at støtte det.
Men vi kan ikke støtte det forslag, der ligger her, af to væsentlige grunde.
Den ene er, at vi slet ikke mener, at den tidsbegrænsning, der bliver lagt ind, så man efter 2 år skal have en lovrevision, er nødvendig.
Man kan til enhver tid her i Folketinget sige, at man vil have en lovrevision af en eller anden lov.
Det kan man gøre efter 1 år, efter 5 år, efter 10 år, efter 20 år, det kan man bare gøre.
Så det behøver man ikke at skrive direkte ind.
Jeg synes faktisk, at det løses med regeringens forslag om, at man nu lader Straffelovrådet i det hele taget se på det, at Folketinget ønsker at sende signaler til domstolene om, hvordan vi mener man skal dømme uden dog at blande os i den konkrete sag.
Det er løsningen på det her: at gå ind og se på, hvordan det lige er med det her med minimumstraf, og hvordan det i det hele taget er med at sende signaler fra Folketinget til domstolene.
Den anden grund til, at vi ikke kan støtte beslutningsforslaget fra Socialistisk Folkeparti, er, at vi mener, at det er alt for afgrænset og kun forholder sig til selve det med bandeopgørene.
Der er det vores opfattelse, at hvis man er så gal i hovedet, at man render rundt på gader og stræder med skydevåben og dertil hørende ammunition, er det sådan set ligegyldigt, om det er en del af et bandeopgør; så skal der straffes hårdt igennem.
Derfor kan vi ikke støtte det forslag, der ligger fra Socialistisk Folkeparti og Socialdemokratiet.
Så kunne jeg godt tænke mig at knytte yderligere nogle kommentarer til den præventive indsats, den forebyggende indsats.
For det, der er sagen - og det vil jeg gerne fastslå her, for nogle gange tror jeg, der er nogle, der måske glemmer det - er jo, at ansvaret altså ligger ude i kommunerne.
Det er kommunerne, der har ansvaret for den forebyggende indsats.
Det er Folketinget, der laver rammerne, men det er kommunerne, der har opgaven, som de skal løfte.
Vi så jo et meget fint eksempel i virkeligheden på det: Vi så, hvordan Københavns Kommune haltede noget bagefter i den kriminalpræventive indsats, i den forebyggende indsats, og så var der en voldsom kritik af Københavns Kommune og Ritt Bjerregaard.
Det er altså noget, man kan allerede inden for de eksisterende love og regler.
Det vil sige, at Folketinget allerede har lavet de rammer, der skal til, for at kommunerne kan løfte opgaven.
Kommunerne skal bare fylde rammerne ud, og det er det jo så superglædeligt at se at Københavns Kommune hermed har gjort.
Så ansvaret ligger hos kommunerne, vi har givet dem rammerne og mulighederne.