Peter Christensen (V), 2006-12-13:
I dag vil Folketinget vedtage finansloven for 2007, og dermed tager vi hul på det nye år.
Når man nærmer sig nytår, er der tradition for at komme med et lille nytårsforsæt.
Mit nytårsforsæt skal være at glæde mig hver eneste dag i det nye år.
Mange nytårsforsætter har det med at gå i vasken, men jeg er faktisk utrolig fortrøstningsfuld.
Alt tyder på, at der bliver meget at glæde sig over i det nye år.
Arbejdsløsheden er rekordlav.
Ja, den registrerede ledighed er faldet med næsten 70.000 personer siden december 2003, og dermed nåede ledigheden ned på 117.000 personer i september.
Det svarer til 4,1 pct. af arbejdsstyrken, det laveste niveau siden 1974.
Ledigheden i Danmark er lavere end i næsten alle andre OECD-lande.
Det glæder vi os over i Venstre.
Hvor ville det være dejligt, hvis oppositionen kunne tage sig sammen til at dele vores glæde over den gode udvikling.
Netop i år kan vi trygt lade champagnepropperne springe til nytår.
Velstanden er rekordhøj, og alle grupper nyder godt af den: privat ansatte, offentligt ansatte, folkepensionister, uanset om de er ejere eller lejere.
Den gode økonomi smitter af på alle, også på de dårligst stillede.
Mange af dem får nu langt om længe mulighed for at komme ind på arbejdsmarkedet.
Her skal vi lægge en ekstra indsats fra politisk hold, en ekstra indsats i en aktiv arbejdsmarkedspolitik, hvor alle kommer med til nytårsfesten.
Alt for ofte virker det, som om oppositionen allerhelst vil tilbage til gamle dages passificeringspolitik.
Det er, som om oppositionen bare vil spise folk af med en check og lade dem sejle deres egen sø eller rettere lade dem sidde på deres egen bænk og fyre heksehyl af frem for at invitere dem med til nytårsfesten.
Jeg anerkender, at det er svært at få alle med.
Men i Venstre vil vi ikke opgive nogen, heller ikke oppositionen, især ikke nu, hvor vi står i en gunstig situation.
Vi skal ikke bare spise folk af med et liv på varig offentlig forsørgelse, til gengæld under vi gerne oppositionen dens rolle varigt.
Regeringens resultater taler for sig selv.
Som vismændene konstaterede for et par uger siden: Der er stort set ingen fuldtidsbeskæftigede, der er fattige.
Derfor er det vigtigt at skabe gode muligheder for beskæftigelse for personer, der er udsatte og derfor har større risiko for at ende i fattigdom.
Selv de allermest socialt udsatte mennesker har ressourcer og kompetencer, det er vores udgangspunkt.
På den baggrund bygger vi nu videre på handlingsprogrammet »Det fælles ansvar« fra 2002.
Ingen må bare opgives.
Derfor vil vi styrke den opsøgende, kontaktskabende og støttende indsats.
Vi vil skabe flere indgange til arbejdsmarkedet, og vi vil forbedre den kommunale sagsbehandling.
Samtidig med at vi skal have de sidste i arbejde, skal vi også have bedre offentlig service.
Et moderne samfund skal have en moderne service.
Regeringen lader de offentlige udgifter vokse, så de gode tider også kan mærkes i form af stigende velfærd.
Det har vi sikret igennem de sidste mange år, og igen i år har vi opprioriteret såvel børnene, skolerne, sundhedsvæsenet som de ældre.
Kl. 9.10
Realvæksten i det offentlige forbrug i 2007 bliver omkring 1,3 pct. Ja, vismændene mener endda, at vi har været for gavmilde.
Det budskab synes jeg lige skulle med for god ordens skyld, blot som en påmindelse til de folketingsmedlemmer, der under debatten i sidste uge ønskede at bruge vismændene som sandhedsvidner i et og alt.
I Venstre mener vi, at der skal være plads til, at den offentlige sektor kan vokse i al fredsommelighed, og vi glæder os over at have en offentlig sektor, som de fleste danskere er rigtig godt tilfredse med.
Vi vil gerne videreudvikle den, og derfor ser vi frem til den kvalitetsreform, som regeringen arbejder hen imod.
Danskerne fortjener en god offentlig sektor, og de offentligt ansatte fortjener en god arbejdsplads.
Derfor vil vi gøre op med de tabuer og tendenser, som har præget den offentlige sektor.
Vi skal turde belønne både medarbejdere og institutioner, der gør det godt, og vi skal med stolthed fremhæve dem, der er gode eksempler for andre.
Når året er omme, ser vi den ene nytårskavalkade efter den anden, hvor vi hylder gode sportspræstationer, gode virksomheder, markante kulturbegivenheder.
Vi er glade for at give karakterer og uddele hyldest.
Det skal vi også være i den offentlige sektor.
Vi kan endda se frem til rigtig mange gode år for Danmark med den fornuftige økonomiske politik, som regeringen har lagt.
De store offentlige overskud vil sammen med velfærdsaf talen bidrage til, at der ikke opstår store finansieringsproblemer på længere sigt i takt med den stigende levetid og flere ældre.
For nu at blive i det her nytårsbillede: Vi tømmer ikke hele lageret af champagneflasker, vi gemmer en hel del til de kommende år.
Der vil også blive plads til at feste i fremtiden, fordi vi ikke brænder hele overskuddet af nu.
Før velfærdsaftalen var vi havnet i den paradoksale situation, at vi ud fra en økonomisk vinkel skulle ærgre os, hver gang levealderen steg.
For stigende levealder ville ganske automatisk betyde endnu flere år uden for arbejdsmarkedet, endnu større byrder på den arbejdende befolkning og en risiko for ikke at kunne forsørge de mange ældre godt nok.
Med velfærdsaftalen har vi indført en sund logik, nemlig at pensionsalderen stiger gradvis i takt med levealderen.
For hvis vi ikke er varsomme, hvis vi ikke forvalter økonomien ordentligt, vil vi hurtigt komme tilbage til de onde 1970'ere, Anker Jørgensens 1970'ere, hvor Danmark var ved at køre ud over afgrundens rand.
Hvad var det egentlig, der skete?
1970'erne var det årti, hvor man troede, at alt kunne lade sig gøre, at livet var en lang nytårsfest, bare fordi det var gået så godt i de glade 1960'ere.
I stedet endte 1970'erne med tømmermænd og bondeanger.
Man glemte de økonomiske naturlove, f.eks. at det skal kunne betale sig at arbejde, og f.eks. at man ikke bare kan åbne grænserne og tilbyde hele verden samme forsørgelsesniveau som i Danmark.
De naturlove har Venstre ikke glemt.
Derfor står vi ved, at der skal være et loft over kontanthjælpen, og derfor står vi ved, at der skal være en starthjælp, som er baseret på optjening af rettigheder.
Ved tredjebehandlingen i sidste uge var disse to ordninger under angreb, men for at sige det, som det er: Jeg synes, at de to ordninger er fuldstændig rimelige og navnlig da for enlige forsørgere med børn.
Som enlig forsørger på kontanthjælp og med to børn har man omkring 11.000 kr. i rådighedsbeløb, når både skat, husleje, daginstitution og varme er betalt.
Det er faktisk udmærket.
Som enlig forsørger på starthjælp og med to børn har man omkring 9.000 kr. i rådighedsbeløb, når både skat, husleje, daginstitution og varme er betalt.
Derfor er det fuldstændig fortegnet at fremstille sagerne, som om vi lader børnefamilier gå for lud og koldt vand.
Det gør vi ikke.
Tværtimod sørger vi netop for, som vismændene også skriver i deres seneste rapport er nødvendigt, at niveauet for de offentlige indkomstoverførsler er afstemt med lønnen ved beskæftigelse.
For som vismændene skriver, er det også vigtigt, at der er en økonomisk gevinst ved at komme i beskæftigelse.
Sådan skal det være i et velfungerende samfund.
Kl. 9.15
Derfor er det fuldstændig uansvarligt, når SF og Socialdemokraterne taler om at afskaffe loftet over kontanthjælpen og starthjælpen.
Vi kan diskutere, om ordningerne virker godt nok, men vi burde ikke være uenige om, at de tjener et særdeles fornuftigt formål.
Da de midlertidige beregninger tydede på, at kommunerne manglede 2,5 mia. kr., krævede fru Helle Thorning-Schmidt ekstra 2,5 mia. kr. til kommunerne.
Da der så kom nye midlertidige beregninger, som viste, at det kun var 932 mio. kr., krævede fru Helle Thorning-Schmidt 1 mia. kr. ekstra.
Nu, hvor det endelige tal så viser, at kommunerne faktisk ikke mangler pengene, må fru Helle Thorning-Schmidt virkelig stå med en mærkelig smag i munden.
Som statsministerkandidat bør man vente på de endelige tal, før man kaster milliarderne rundt.
Vel er det fristende at købe en statsministerpost for borgernes penge, men hvis man bruger penge som fulde sømænd, er man i hvert fald ikke egnet til at stå ved skibets ror.
Så meget må stå klart oven på det her efterår.
Sidste uges debat om finansloven var faktisk særdeles afslørende.
Midt i al forvirringen stod det klart, at Socialdemokraterne, SF og De Radikale trak i hver sin retning.
Socialdemokraterne påstod, at de havde tilsluttet sig et skattestop, som nu lå fast, SF påstod, at de havde fået indrømmelser fra Socialdemokraterne vedrørende skattestoppet, og De Radikale ville slet ikke vide af skattestoppet.
Det var som at se en genudsendelse af den gamle sketch »90-års-fødselsdagen«: Det startede som en bedre middag i det finere selskab, fru Marianne Jelved spiller rollen som Miss Sophie, Socialdemokraterne er butleren James, og SF er det irriterende tigerskind, som James hele tiden falder over.
Butleren James render rundt og skænker op for alle de fiktive gæster, mens han prøver at holde balancen.
Man kan sammenligne det med, at Socialdemokraterne uophørligt fifler med skattepolitikken, samtidig med at de giver indtryk af at ville et skattestop.
Men Miss Sophie, fru Marianne Jelved, insisterer: James skal sluge det hele, ikke bare en smule, men det hele.
»Same procedure as last year?« spørger James.
»Skal jeg virkelig?« spørger James.
»Same procedure as every year,« svarer Miss Sophie.
Sådan ved vi at det er med Socialdemokraterne i regering: skattestigninger som sædvanlig – same procedure as every year.
Og SF vil være der som et andet dødt tigerskind, man kan falde over, så der bliver spildt endnu mere ud over det hele og skattestoppet forsvinder i tågerne.
Sådan bliver det, hvis oppositionen får flertal efter næste valg, især hvis Miss Jelved kommer til at diktere showet.
Skattestoppet vil ryge sig en tur, for Socialdemokraterne vil give los, når det kommer til stykket, akkurat ligesom butleren James, der bærer Miss Sophie i seng.
I Venstre vil vi ikke gøre vores bedste for at gøre Miss Jelved tilpas.
Vi har gjort op med automatikken i skatteskruen, vi vil ikke have en regering, der siger »Same procedure as every year« og med usvigelig sikkerhed gør borgerne fattigere.
Vi vil ikke have en regering, der holder en lukket, lille fest for en masse fiktive gæster.
Venstre vil invitere borgerne med til nytårsfest, hver og en, ved at sikre fortsat god samfundsøkonomi, ved at sikre en fortsat konsekvent arbejdsmarkedspolitik, som får alle menneskelige ressourcer med, og ved at lægge grunden til mange gode nytårsfester i de kommende år.
Det vil blive et godt nytår.