Karen J. Klint (S), 2015-02-26:
Jeg har lyst til at begynde min tale med at sige tak til Venstres ordfører for en rigtig dejlig gennemgang af de principper og de holdninger, der ligger til grund for revision af psykiatriloven.
Vi er i Socialdemokratiet meget på linje med de holdninger, som Venstres ordfører er kommet med her for få sekunder siden.
Jeg har selv i mange år arbejdet for, at vi skulle have en national handlingsplan for psykiatrien til gavn for patienterne og også til gavn for pårørende og det netværk, som er omkring patienterne, men også for at man så blandt sundhedspersonalet havde nogle mere klare politiske guidelines for, hvordan vi synes arbejdet i den behandlende psykiatri skal tilrettelægges, og hvad det skal bygges på.
Det resulterede i, at der i maj måned sidste år kom en langsigtet plan fra regeringen om ligeværd og et nyt fokus for indsatsen for mennesker med psykiske lidelser.
Så arbejdet går støt fremad, og derfor har vi også nu en politisk enighed om, at der var behov for at få formålet med den psykiatriske behandling skrevet ind, ikke kun i den almindelige sundhedslov, men også i psykiatriloven.
Derfor er det også vigtigt, at både formål og visioner i det lovforslag, vi behandler i dag, ikke alene bliver debatteret, men også implementeret, så man ude i fronten reelt ser, hvad der er af nye signaler i lovgivningen omkring magt og tvang i psykiatrien.
Vi ønsker en mindre magt- og tvangsorienteret psykiatri, vi ønsker en mere involverende psykiatri, hvor patienterne og deres netværk involveres i større grad, også i valg af alternativer til, hvordan behandling skal tilrettelægges.
Og vi ser heldigvis, at der er gjort rigtig gode erfaringer mange steder med at have en næsten tvangsfri afdeling, og nogle steder har man faktisk en tvangsfri afdeling.
Så det er ikke urealistiske mål, der er sat op her, men det er et stort område at løfte en bloc, og derfor er det også godt, at man ikke bare kommer med forbud mod det ene og forbud mod det andet, for det er en proces.
Men målene er klare, nemlig at det skal være en meget mindre tvangsorienteret psykiatri og en mere involverende psykiatri.
Der er klare mål om nedsættelse af tvangen, der er klare mål om, at man skal have forsøg med bæltefri afdelinger, og der er andre meget klare mål.
Det er nu meget klart pointeret, at selvbestemmelsen skal vægtes, at pårørendeinddragelsen skal tages med og vægtes, og at inddragelse af alternative vurderinger også skal med.
Der er en skærpelse af tilsyn ved tvang, og vi får så det med nu, at den magt, der udøves over for mindreårige børn, og som aldrig har været registreret som magt eller tvang, bliver der nu pligt til at registrere, så også det, som mindreårige børn udsættes for, kan indgå i en opsamlende videnserfaring, så vi kan se, hvad det er, der sker for mindreårige børn, hvilke behov det er, der sætter behandlingspersonalet i forlegenhed og forældrene i forlegenhed, så man vælger at ty til det, der ligner tvang over for voksne.
Nu bliver det beskrevet i forbindelse med forældrenes samtykke til behandling.
Jeg er meget på linje med Venstres ordfører i, at forældreansvaret skal være ligestillet.
Når man er forældre, er man altså forældre, og det er man, uanset om man har et kræftsygt barn, eller om man har et psykisk sygt barn, og så har man altså et forældreansvar, der er medvirkende til, at man skal tage stilling til den behandling, barnet skal gennemgå.
Det er ikke barnet, der skal tage stilling til, om det skal have kemo, eller om det skal have en psykiatrisk behandling, der kan indebære en sondebehandling mod barnets vilje.
Det er voksnes ansvar at hjælpe barnet til at blive rask, uanset hvilken lidelse barnet er ramt af.
Jeg ved godt, det er en af de knaster, der er, og jeg ved også godt, at man blandt behandlingspersonalet ikke er enige.
Nogle synes, at børn skulle have lige rettigheder med voksne, andre siger, at hvis vi havde givet dem lige rettigheder med voksne, havde man ødelagt mulighederne for at kunne involvere forældrene i samarbejdet.
Derfor er det meget godt, synes jeg, at vi politisk har lagt os på, at alt nu skal registreres, men samtidig gør vi os ikke til dommer over, hvilken psykiater der har ret i, hvordan man bedst får forældrene med i samarbejdet.
Socialdemokraterne støtter også op om de tiltag, der er omkring forlængelse af ambulant tvang og en ændring og mere liberaliseret brug af oppegående fiksering.
Det gør vi ikke, fordi vi sådan er glade for de tilbud, men vi gør det i forbindelse med tvungen ambulant tvang, fordi vi havde frygtet, at der var rigtig mange mennesker, der blev ramt af det.
Det er der så heldigvis ikke, og der er desværre så få, der er med i evalueringen af ordningen, at vi egentlig ikke har noget at bygge evalueringen på.
Jeg skal lige slutte med at sige, at i forhold til oppegående fiksering har det i hvert fald også gjort indtryk på mig, at en af de borgere, der har været i oppegående fiksering, faktisk har sagt, at det har været så positivt for hende, at for hende burde det være et retskrav at kunne være oppegående og ikke være sengeliggende fikseret.