runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2009-05-05:
Jeg er enig i, at det er svære forhold at leve under at være administrativt udvist, men det er vel endnu værre at blive udsat for tortur.
Dertil kommer, at hvis folk faktisk har medvirket til terror, så mener jeg, at de skal stilles for en domstol og dømmes og straffes.
Det går jeg ud fra at ordføreren er enig i.
Det mener jeg faktisk at vi i Danmark har en forpligtigelse til at sørge for frem for bare at sende dem andre steder hen i verden, hvor de eventuelt kan være med til mere terror, hvis det, de er mistænkt for, er rigtigt.
Så det ene spørgsmål er, om ordføreren ikke mener, at det er bedre, at vi får dømt og straffet folk i stedet for at sende dem ud, så de eventuelt kan være med til at lave mere terror.
Det andet er så, om Danmark på nogen som helst måde skal kunne risikere at blive involveret i, at mennesker bliver udsat for tortur.
Danmark har jo ellers været kendt som foregangsland i kampen mod tortur og er både kendt for det store arbejde, som Rehabiliterings- og Forskningscentret for Torturofre laver, og for i mange år i FN at have kæmpet meget hårdt for at få udbredt kampen mod tortur og få styrket FN's konvention mod tortur osv.
Derfor bør der vel ikke kunne sættes en plet på Danmark, når det gælder kampen mod tortur.
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-05-05:
Hr. Simon Emil Ammitzbøll deler i hvert fald den holdning, der handler om, at Danmark skal være en retsstat, og at Danmark aldrig skal være med til at legitimere den tortur, som sker i nogle af verdens værste diktaturer.
Det her er jo også en kamp mellem demokrati og diktatur, og det håber jeg også at Venstre vil anerkende.
Jeg vil sige, jeg noterer, at hr. Karsten Lauritzen har tillid til domstolene, så det behøver ordføreren ikke fortælle en gang til til det spørgsmål, jeg nu stiller.
Spørgsmålet er nemlig: Hvis vi udsender folk til en torturstat med diplomatiske forsikringer om, at der i dette tilfælde ikke vil blive begået tortur, anerkender vi så ikke den tortur, der i øvrigt måtte blive begået i den pågældende stat - ja eller nej?
Det må være til at forholde sig til.
Karsten Lauritzen (V), 2009-05-05:
Ja tak.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll stiller det samme spørgsmål, som også andre har stillet, og han eftersøger tilsyneladende et svar, som jeg ikke kan give ham.
Det, jeg kan sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, er, at vi overholder vores internationale forpligtelser, og at Danmark kæmper en brav kamp mod tortur og for fremme af menneskerettigheder rundtom i verden.
Vi bruger rigtig, rigtig mange af skatteborgernes penge på det.
Den respekt, der er om Danmarks indsats i forhold til menneskerettighederne, vil vi naturligvis ikke sætte over styr.
Derfor står det også meget klart i lovforslaget, under hvilke vilkår diplomatiske forsikringer kan bruges.
Og som jeg sagde tidligere, og jeg vil gerne gentage det - for selv om hr. Simon Emil Ammitzbøll siger, han har hørt det, er jeg ikke sikker på, at hr. Simon Emil Ammitzbøll præcis har forstået det - er vi trygge ved, at domstolene skal lave den vurdering, og vi er trygge ved, at Danmark fortsat vil overholde sine internationale forpligtelser i forhold til at ville udsende nogle til et land, hvor de bliver udsat for tortur.
Jesper Langballe (DF), 2009-05-05:
Jeg vil gerne spørge hr. Karsten Lauritzen lidt til hans vurdering af hr. Simon Emil Ammitzbølls spørgsmål.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll siger: I det øjeblik, vi godtager diplomatiske forsikringer og sender den pågældende hjem, godkender vi så ikke dermed den øvrige tortur i det land?
Er hr. Karsten Lauritzen enig med mig i, at med det spørgsmål gør man loven til noget fuldstændig abstrakt?
For når vi ikke sender folk hjem til tortur, eller sender en mand hjem til tortur, er det jo for at beskytte ham, nemlig beskytte den bestemte person imod tortur.
Men hr. Simon Emil Ammitzbølls spørgsmål lægger jo op til, at der er tale om sådan en udenrigspolitisk demonstration.
Der er det altså ikke det truede individ, det gælder, men det er sådan et spørgsmål om at demonstrere eller ikke demonstrere over for en anden stat og dens retsudøvelse.
Henrik Dam Kristensen (S), 2009-05-05:
Efter terrorangrebene i New York og for den sags skyld i Madrid og London vedtog de fleste vestlige lande lovgivning for at beskytte deres borgere.
Det er der ikke noget mærkeligt i, tværtimod.
Det må ses som en naturlig handling.
Men det er også fornuftigt, at man, når man så har gjort sig nogle erfaringer med en sådan terrorlovgivning, kigger på, hvad det er for nogle erfaringer, man har haft.
Kan vi høste nogen erfaringer og nogen udviklingstrends, som andre har brugt?
Udvalget har for nogle uger siden sendt sin høring til Folketinget, og lovforslaget, vi står med her i dag, er et produkt af deres indsats.
Man kunne godt have ønsket sig, at regeringen og Dansk Folkeparti havde afventet en gennemarbejdet lovgivning i stedet for at vedtage tuneserloven, som det skete omkring juletid.
Det ene er retssikkerhed, og det andet er, at Politiets Efterretningstjeneste kan arbejde uden at afsløre sine arbejdsmetoder og kilder, så de på den måde kan være med til at beskytte Danmark og den danske befolkning.
Jeg skal kommentere et par enkelte ting af det, som er indholdet lovforslaget.
Jeg bemærker indledningsvis, at man i dag rent faktisk kan lave diplomatiske forsikringer, og derfor synes jeg, det er godt, at det nu bliver indrammet i en lov.
Og så skal det forelægges en domstol.
Jeg synes selvfølgelig, at det er fuldstændig afgørende, at vi får det hegnet fuldstændig ind i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Og så synes jeg, vi skal sige til regeringen: Det, man skal bruge kræfterne på, er ikke diplomatiske forsikringer, men det er selvfølgelig at få nogle generelle udsendelsesaftaler.
Og det er helt uforståeligt, at regeringen ikke er kommet længere med det.
Vi har bl.a. set, at Sverige har været i stand til at kunne gøre det.
Det anden punkt, som jeg gerne vil kommentere, er en ny model for domstolsprøvelse.
Det bygger på den engelske model.
Det betyder, at det er den almindelige domstol, der nu skal behandle sagerne.
Jeg synes, det er godt, at der udpeges en forsvarsadvokat, som skal se på politiets efterretningsbeviser.
Det synes jeg er godt, fordi det netop betyder, at Politiets Efterretningsvæsen kan fremlægge sine synspunkter eller sine beviser i hemmelighed uden dermed at afsløre sine kilder; at den nu administrativt udviste får prøvet sin sag ved en domstol.
Der synes jeg, at man sammenfattende kan sige, at det her forslag er en forbedring både for den anklagede og for nationen.
Det tredje punkt, som jeg skal berøre, er brugen af fodlænker.
Jeg synes, man skal gøre sig klart, at det kun kan komme på tale, hvis der at tale om gentagne overtrædelser af meldepligten, at det ikke er en straf, men en kontrolforanstaltning, og at det kun kan ske for 1 måned ad gangen, og at det skal domstolsprøves hver eneste gang.
Og ellers er det netop en af de ting, som jeg synes vi skal bruge kræfter på i udvalgsarbejdet, hvad enten det er samråd eller indkaldelse af eksperter.
Men lige præcis den del af lovgivningen har jeg i hvert fald personligt behov for at vi får gået lidt dybere ned i.
Line Barfod (EL), 2009-05-05:
Ordføreren sagde, at han lagde vægt på, at der står i bemærkningerne, at det er meget sjældent, at man kan bruge diplomatiske forsikringer.
Jeg forstår bare slet ikke, hvorfor ordføreren mener, at det skal være en mulighed.
Vi har f.eks. sagen fra Sverige fra 2001, hvor Sverige fik en diplomatisk forsikring fra Egypten og udleverede en person til Egypten.
Han blev tortureret.
Hvorfor mener ordføreren, at det skulle være i noget lands interesse at påse, at de diplomatiske forsikringer bliver overholdt?
Modtagerlandet har jo ingen interesse i det, og hvorfor skulle afsenderlandet have en interesse i at påse, at det, de har lavet, faktisk fører til, at et menneske bliver udsat for tortur?
Hvorfor mener ordføreren, at det her overhovedet skulle være nødvendigt?
Hvorfor skulle Danmark som et af de rigeste lande i verden ikke være i stand til at håndtere de her mennesker i stedet for at udsende dem, så de risikerer tortur?
Henrik Dam Kristensen (S), 2009-05-05:
Derfor gjorde jeg faktisk også meget ud af i min ordførertale at referere, hvad det er for nogle konkrete ting om det at bruge diplomatisk udvisning, der kommer til at stå i loven.
I dag er det jo rent faktisk lovligt.
Nu får vi det hegnet ind.
Jeg konstaterede også i min ordførertale, at regeringen rent faktisk siger, at mulighederne er begrænsede, og remser de ting op, der skal være opfyldt.
Endelig må jeg bare sige, at i den slags sager synes jeg ikke, at oppositionen skal påtage sig et større ansvar, end man er i stand til at håndtere.
Det må og skal selvfølgelig være regeringens ansvar med hele det apparat, de har, diplomatiet osv.
Hvis regeringen ender med at bruge den mulighed - jeg ved ikke, om de kommer til det - skal det stå
lysende klart, at det er regeringen, der har ansvaret for, at der bliver levet op til de internationale konventioner.
Karsten Lauritzen (V), 2009-05-05:
Tak for det spørgsmål.
Det kan jeg kun være ganske enig i.
Det, at vi vedtager det her lovforslag i dag, som jeg håber et bredt flertal i Folketinget bakker op bag, betyder ikke, at den danske indsats mod tortur og for overholdelse af menneskerettighederne bliver mindsket.
Det betyder blot, at vi, når der er mulighed for at udsende folk, der er vurderet til at være en fare for statens sikkerhed - og det er jo en vurdering, der nu er en domstolsprøvelse af - så har det redskab i skuffen.
Og det redskab skal vi bruge, hvis det ligger inden for rammen af vores internationale forpligtelser.
I Venstre har vi den holdning, at vi ikke ønsker, at folk, der er til fare for statens sikkerhed, skal gå frit omkring i Danmark på tålt ophold, hvis det kan undgås.
Lone Dybkjær (RV), 2009-05-06:
I denne sammenhæng er det, fordi vi kommer til at lave det om.
Vi kommer også til at lave det med restauranterne om, og det synes vi bare er ærgerligt for de restauranter, der har investeret i det.
Men så vil jeg lige vende tilbage til det med, at regeringen sagde et eller andet om at sole sig.
Jeg synes, det er for dårligt, at regeringen her har villet lave en dagsorden, hvor man ikke har villet forhandle overhovedet, og hvor man absolut ville have det med, at det er regeringen og Dansk Folkeparti, der har lavet alt det vidunderlige på det her område.
Så kan ministeren jo ikke forlange, at vi skal stå her og rose det, når ministeren bare mener, at det vigtigste for ministeren er at markere, at der er et VKO-flertal, og at det gør alt det vidunderlige her i landet.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2009-05-06:
Ministeren ved lige så godt som alle os andre, at der også er andre partier i Folketinget, som er meget optaget af kræftbehandlingen, og som også har været til forskellige forhandlinger og har ønsket, at det her blev sat på dagsordenen.
At man så insisterer på, at der skal stå, at det netop er regeringen alene, der har gjort noget på det her område sammen med Dansk Folkeparti, er jo i hvert fald ikke at række hånden ud til brede aftaler om det, vi alle er enige om, nemlig at man skal være helt i top i dansk kræftbehandling.
Noget af det, som jeg var inde på i min ordførertale, var jo det her med, at man sikrer, at der hurtigt er medicin, men også i høj grad at der bliver investeret nok i nyt udstyr.
Der er det jo meget sigende, at de midler, der er blevet afsat til at indkøbe nyt udstyr for de seneste par år, primært har været i form af låneadgang for regionerne til at købe ind.
Det er bare ikke godt nok i længden.
Vi står over for, hvis vi gerne vil blive ved med at være førende på kræftområdet, at vi måske skal have investeret i en partikelaccelerator på Rigshospitalet, og den koster jo nok en lille milliard.
Der vil jeg bare spørge ministeren, om man også forventer, at det alene skal tilvejebringes via låneadgang.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-05-06:
Selvfølgelig er oppositionspartierne også optaget af at få en god kræftbehandling.
Selvfølgelig er de det, men historisk set er det jo da VKO-flertallet, der har stemt tingene igennem via finanslovene.
Det var såmænd bare det, jeg svarede på, og det er derfor, forslaget til vedtagelse er, som det er.
Med hensyn til investeringerne vil jeg sige, at de 850 mio. kr., der er sat af til at købe scannere og de tre strålekanoner, ifølge Danske Regioner er verdens største enkeltstående indkøb, og derfor har vi ifølge Danske Regioner gjort en meget, meget god handel.
Tværtimod vil jeg tro, at der skal foretages yderligere investeringer.
Hvad angår partikelkanonen, vil det, som jeg ser det, være en ting, der har så stor national interesse, at det ikke vil være en enkelt region, der vil skulle indkøbe den.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2009-05-06:
Ja, det er historisk, at der bliver brugt rigtig mange penge på strålekanoner og scannere, men det må også siges, at det hele tiden sker for lånte midler ude i regionerne, fordi man ikke kommer med reelle penge.
Det vil sige, at regionerne hele tiden skal ud og gældsætte sig yderligere for at få adgang til at købe både scannere og strålekanoner.
Så vi får altså i stigende grad et sundhedsvæsen for lånte midler.
Et andet spørgsmål, jeg så vil stille, er om rehabilitering.
Det er sådan, at vi allerede i dag i Folketingets Sundhedsudvalg har haft besøg af en deputation, som vi har talt med om rehabilitering af hjerneskadede.
Men der er også mangel på rehabilitering af andre patientgrupper og især kræftpatienter.
Hvornår udviser regeringen en grundlæggende forståelse
Og hvornår vil man gøre noget, der sikrer, at alle patienter - ikke kun kræftpatienter, men også andre patienter - får adgang til rehabilitering og genoptræning efter et sygdomsforløb?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-05-06:
Nu er det jo sådan, at regionerne ikke kan opkræve skat, så der er kun et sted, regionerne kan få penge fra, og det er fra skatteyderne.
Det er helt normalt, så længe vi har haft regioner, at de får deres penge fra skatteyderne, altså fra staten.
Med hensyn til rehabilitering mener jeg ikke, at vi skal lovgive om enkeltdiagnoser.
For det er rigtigt, at det ikke kun er kræftpatienter eller hjertepatienter eller hjernepatienter, som har brug for rehabilitering.
Det har alle.
Rehabilitering betyder at kunne komme tilbage til livet efter en sygdom og leve med sin sygdom og fokusere på livet i stedet for at fokusere på sin sygdom.
Der har jeg i kommuner set nogle barrierer for ikke at løfte den her opgave, og derfor har jeg indkaldt til møder - de møder foregår allerede på embedsmandsniveau - mellem KL og Danske Regioner for at få klarlagt de her barrierer og for at finde ud af, hvordan vi får en bedre rehabilitering.
For det skylder vi diabetespatienterne, det skylder vi KOL-patienterne, det skylder vi patienterne med muskel- og skeletbesvær, i det hele taget alle de kroniske patienter.
Hvis vi skal have cigaretafgifterne højere op, hvad jeg sådan set gerne vil, skal det være i international sammenhæng; så skal det altså ske i EU-regi, for det kan jo ikke nytte noget, at vi meddeler vores borgere, der er rygeafhængige, at de skal gå ned og tage færgen til Polen og så i øvrigt købe et års forbrug og tage en masse dåseøl og alkohol og slik med hjem.
Med hensyn til rygeloven vil jeg sige, at det godt kan være, at det var begrundelsen fra Det Radikale Venstres side, at man måtte ryge på kontorer, men så må jeg bare sige, at så kan jeg bedre lide den arbejdsform, som Folketingets øvrige politiske partier har.
Men blot fordi man ikke kan få det hele, vil man slet ikke være med til noget som helst.
Rygelovgivningen er en lovgivning, der går et langt stykke i den rigtige retning, og jeg tror også, at den er med til at ændre opfattelsen af rygning og tilgangen til at ryge.
Men Det Radikale Venstre har altså valgt, at kan man ikke få alt, vil man intet.
Lone Dybkjær (RV), 2009-05-06:
Det første er, at ministeren jo udmærket godt ved, at når Det Radikale Venstre stod uden for rygeloven, var det, fordi vi mente, at den var for slap - bl.a. syntes vi, det var for dårligt, at man kunne tillade rygning på private kontorer, fordi det for rengøringspersonalet indebærer, at der er tale om passiv rygning, og ministeren har selv erkendt, at det er et problem med passiv rygning generelt, altså, at det ikke er ufarligt.
Det andet er, at ministeren siger, at det er ministeren, der ligesom virkelig har gjort noget i forbindelse med cigaretafgifter.
Nu bliver jeg nødt til at sige, at der er nogen, der har levet før ministeren, ikke?
Det har jeg bl.a., og jeg har faktisk talt om øgede cigaretafgifter, ganske længe før ministeren har gjort det.
Der kommer 4 kr. på cigaretter eller noget i den størrelsesorden, og det, jeg har sagt, er, at det langtfra er nok, og at jeg synes, at man skulle være gået meget højere op.
Det vil man ikke, og det er derfor, de cigaretafgifter er for slappe og ikke kommer til at virke.
Vivi Kier (KF), 2009-05-06:
Kræftbehandlingen sættes med denne forespørgsel til debat.
I forespørgslen her er der fokus på mange væsentlige områder, som tilsammen udgør et hele, men som også bliver svære at kommentere på enkeltvis.
For mig som konservativ er det vigtigt, at vi har reageret og handlet på de uhensigtsmæssigheder, vi har set i hele kræftbehandlingen.
Først kom kræftpakke I dernæst kræftpakke II, og begge har højnet kvaliteten i kræftbehandlingen, samtidig med at der er skabt bedre behandlingsmuligheder.
Kræftområdet er et område, hvor der hele tiden forskes, og vi ser igen og igen nye behandlingsformer og nye tilbud.
Derfor finder jeg det også væsentligt at rose regeringen for second opinion-ordningen, som har gjort det muligt, at vi får styrket den eksperimentelle behandling.
Så er der indført en HPV-vaccine, der er indført screening for livmoderhalskræft og brystkræft, pakkeforløb for 34 kræftformer, kontaktpersonsordning, effektivitet i arbejdsgange og målrettet indsats i strålebehandling.
Når jeg står og nævner alt det her, kan det jo lyde, som om jeg vil gøre regeringen både hellig og selvfed, men det vil jeg ikke på nogen som helst måde.
Men det er for at sige, at vi gennem alle årene lige siden 2001, da vi overtog regeringsmagten og stod over for en enorm udfordring med kolossale ventelister på det her område, faktisk har sat en masse handling i gang.
Det næste indsatsområde skal være en langt tidligere opsporing af kræftsygdomme.
Forebyggelseskommissionen er kommet med deres bud, og stort set alle partier har været ude og levere deres vinkel på spørgsmålet.
Så kræftplan II skal naturligvis også lægge vægt på den tidlige opsporing - hvilke signaler man som borger skal være opmærksom på, og hvad man som borger selv kan gøre for at leve lidt sundere.
Ikke mindst er der hele rehabiliteringsindsatsen, som også skal have et langt større fokus.
Det allerallerbedste ville jo være, hvis vi helt kunne udrydde kræft, for kræft er en alvorlig sygdom, som medfører store menneskelige omkostninger, ikke bare for den syge, men også for alle de nærmeste pårørende.
Heldigvis ser vi med de mange nye initiativer på kræftområdet, at flere og flere mennesker bliver helbredt for deres sygdom, og for at kunne få en høj grad af helbredelse kræver det også, at vi kan registrere symptomer langt tidligere, end vi gør i dag.
Hermed signalerer jeg også, at der stadig væk ligger et stort arbejde forud.
Alt er bestemt ikke rosenrødt, og alle kan stadig væk fortælle negative enkelthistorier.
Men med alle de mange handlinger, tiltag og pakkeforløb, der er sat i gang, vidner det altså også om et område, hvor vi heldigvis også oplever positive historier.
Kræftområdet skal fortsat have en stærk bevågenhed og et stærkt fokus.
Jonas Dahl (SF), 2009-05-06:
Jamen jeg blev lidt overrasket, da jeg hørte, hvad ministeren sagde.
Man kører igen den her trummerum med at sige, at man overhovedet ikke vil kigge på de her tobaksafgifter i Danmark, for der kan man ikke gøre så meget, alle kører over grænsen, og så tør man i øvrigt slet ikke gøre noget.
Altså, det svarer lidt til at sige, at vi jo sådan set også regulerer benzinafgifterne, og så er de lidt højere eller lidt lavere på andre tidspunkter i Tyskland.
Men jeg vil gerne høre: Hvad har ministeren aktivt gjort for at tage det her spørgsmål op i EU?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-05-06:
Jeg fik også det spørgsmål på lægernes årsmøde den 25. april, og der meddelte jeg, at jeg ville tage det op næste gang, vi mødes til et ordinært sundhedsministerrådsmøde i EU.
Så jeg har meddelt, at jeg vil tage det spørgsmål op der.
Karl H. Bornhøft (SF), 2009-05-06:
Det er selvfølgelig trist, at ministeren ikke vil svare på spørgsmålet, men da jeg også godt kan forstå, at det kan være meget svært at svare på, så må jeg indrømme, at jeg har en vis accept af det.
Men det kræver så, at ministeren i hvert fald så forsøger på at give os andre en forståelse af, hvorfor det her er mere konkret end f.eks. på kræftområdet, for det er jo det, vi lige har diskuteret.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-05-06:
Her er hr. Karl H. Bornhøft med sit beslutningsforslag nede at give rettigheder på et meget konkret niveau - på så konkret et niveau, at det forhindrer den faglige metodefrihed.
Derfor synes jeg ikke, at det er nogen god idé.
Det er den ene grund.
Den anden grund til, at det er en dårlig idé, er, at vi fastsætter centrale regler for noget, der skal foregå individuelt tilpasset i forhold til det enkelte individ, altså den enkelte misbruger og dennes pårørende.
Karl H. Bornhøft (SF), 2009-05-06:
Jeg skal ikke lægge skjul på, at ministerens indlæg var en kæmpe skuffelse, men det må jeg jo så få lejlighed til at give min mening til kende om på et senere tidspunkt.
Det, jeg skal forholde mig til nu, er spørgsmålet, og der er der altså virkelig brug for at ministeren finder ud af, at det, vi diskuterer i dag, ikke er en redegørelse; det er et beslutningsforslag.
Der er også brug for, at ministeren forholder sig til, hvorfor det er så underligt at give børn og nært pårørende en rettighed på lige præcis det her område, når det er noget, vi gør utallige gange på andre områder inden for bl.a. regionernes arbejdsområde, hvor en rettighed jo er noget, vi giver de enkelte personer, og ikke en styring af regionerne.
Det er jo det, det drejer sig om her.
Kunne ministeren ikke fortælle os: Hvori er forskellen?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-05-06:
Jamen det vil jeg slet ikke afvise.
Jeg er i øvrigt helt enig i det, der er blevet sagt fra fru Sophie Hæstorp Andersens side.
Det, vi skal sikre, er, at vi får udryddet de tilbud, der ikke duer til noget, så kommunerne ikke kan sende folk hen til de dårlige tilbud.
For vi har jo desværre alle i den her kreds undtagen Enhedslisten - altså satspuljekredsen - været med til at give satspuljestøtte til nogle alkoholbehandlingsklinikker, der viste sig ikke at have den fornødne kvalitet.
Der tror jeg nok, at vi må kigge hinanden i øjnene og sige: Det må ikke ske igen, at vi bruger satspuljemidler på noget, der ikke har kvalitet, for så bliver det jo for dyrt og for umenneskeligt.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2009-05-06:
Det sidste, at få sådan en status, er jeg da helt overbevist om at Sundhedsudvalget gerne vil tage imod, for tendensen, som det virker ude i kommunerne, er jo indimellem i hvert fald, at den metodefrihed, man har i kommunerne, til at finde et individuelt behandlingstilbud til de personer, der nu er der, nogle gange mere handler om, hvad der er billigst, end nødvendigvis om, hvad der er bedst for den enkelte.
Og det betyder jo, at nogle af de organisationer, som ministeren selv var inde på, Blå Kors og andre, oplever, at der er et fald i anvisningen af døgnbehandlinger, at der er et fald i forhold til at gøre noget for at samle dem, der har det allerværst, op, og at der måske også er et fald i forhold til at tage hånd om hele familien, til trods for at vi herinde åbenbart kan se og Sundhedsstyrelsen oven i købet kan evaluere, at det er et rigtig godt tilbud, der kan forhindre tvangsanbringelser af børn og andet.
Nu var der jo en partifælle til ministeren, fru Tove Videbæk - jeg ved ikke, om vi behøver at kalde hende »fru«, når hun ikke længere er medlem af Folketinget - der i sin tid havde en mærkesag om, at vi skulle uddanne alkologer i Danmark.
Måske er vi derhenne, hvor vi skal til at uddanne nogle flere mennesker inden for området.
Jeg synes, at der er et behov.