Anders Samuelsen (LA), 2010-06-03:
Man kan jo ikke påstå, at det ligefrem var et klart svar, der kom på spørgsmålet, det afhænger lidt af, hvad man bruger pengene på, der er ikke nogen eksakte definitioner på, hvad sammenhængen er, osv. Jeg synes, det egentlig efter den noget heftige skattediskussion, som vi også har haft inden for det sidste halvandet års tid, er bemærkelsesværdigt at tænke på det, som der var en, der hviskede mig i øret forleden dag, nemlig at LO – af alle – engang i 1970'erne på en kongres vedtog, at nu skulle man have en maks.-skat på arbejde på 40 pct.
Det synes jeg ligesom var et godt bud på en enkel og genial måde at indrette skattesystemet på: 40 pct. enhedsskat.
Siden hen er vi endt i den situation, at hvis man siger 40 pct. skat på arbejde, er man ultraliberalist.
Det vil sige, at LO i 1970'erne var ultraliberalister.
Det er jo egentlig ganske utroligt at tænke på, at udviklingen har været sådan i Danmark.
Det er også ret interessant at tænke på, at da vi var i starten af 1970’erne, havde Danmark et af de laveste skattetryk i den vestlige verden, og vi var blandt topto af de rigeste lande i verden – USA og Danmark kæmpede om pladsen lige omkring 1970, i slutningen af 1960'erne.
Nu har vi et skattetryk på ca. 50 pct., og det har stort set ikke ændret sig en tøddel, uanset om der har været en borgerlig regering eller en ikkeborgerlig regering.
Det, vi kan konstatere, er, at skattetrykket stiger til næste år med genopretningspakken.
Men får vi mere velstand i Danmark?
Jeg synes sådan set, at skatteministeren var inde på en del af svaret, da han sagde – og skatteministeren må korrigere mig senere, hvis jeg tolker det forkert, men jeg prøver at citere så ordret som muligt – at lavere skat på arbejde øger udbuddet af arbejdskraft, og dermed øger det velstanden.
Det synes jeg da faktisk er noget af det nærmeste, vi er kommet på en klar sammenhæng.
Derfor er det selvfølgelig også utroligt, at i forbindelse med en genopretningsplan, som er støttet af Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, vælger man, altså Venstre og Konservative, to klassisk borgerlig-liberale partier, at hæve skatten på arbejde markant: Ca. 10 mia. kr.
Det vil sige, man vælger at tage et redskab i brug, som, hvis man tager skatteministerens ord for gode varer, mindsker velstanden – mindsker velstanden.
Det er da egentlig lidt forbløffende, at man vælger at gå den vej.
Vi har i dag fået kommentarer til landets økonomi fra vismændene, og vismændene siger jo klart og tydeligt, at hvis vi skal sikre velstanden fremover, skal vi have fat i det offentlige forbrug.
Vi skal mindske det offentlige forbrug, vi skal have fat i reformer – vi skal afskaffe efterlønnen – for at sikre velstanden fremover.
Reelt set
siger de, at vi skal sænke skattetrykket, hvis vi skal have råd til velfærd fremover.
Det går simpelt hen ikke i den verden, som vi er en del af i dag, at leve med et så højt skattetryk.
Det går ikke at undlade at lave de reformer – komme af med noget af det, som nogle har betragtet som velfærdsordninger – hvis vi skal have råd til velfærd fremover.
Det, som vi foretager os i dag ved ikke at lave de her ting, ved ikke at få strømlinet vores skattesystem, er sat på spidsen.
Jeg går ud fra, at alle herinde er enige i, at det ikke er faldet ned som en guddommelig lov fra himlen, at skattetrykket skal ligge på præcis 48,5 pct. eller 49 pct., eller hvad den ligger på i år og næste år, men hvis vi skal sikre vores velfærdssystem og vores velstand i fremtiden, når vi i stigende grad er udsat for en global konkurrence og vi ser arbejdspladser forlade i landet på grund af for høj skat på arbejde, er vi også nødt til at gøre noget ved det samlede skattetryk.
Det er i hvert fald konklusionen, som jeg bliver nødt til at drage, af de seneste dages debatter.
Det er også min konklusion, at det åbenbart ikke er den linje, som regeringen vælger at følge.
De vælger faktisk at gå i den stik modsatte retning.
Det forbløffer mig en lille smule.
Det ser jeg frem til at høre.