Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-01-19:
Jeg hører, der er en uenighed.
Det ligger helt klart, at de partier, der har indgået aftalen om disse ting, ikke er for, at man skal kunne få en lønnet praktik eller på nogen anden måde arbejde her i landet.
Men man må selvfølgelig gennem rådgivning gøre, hvad man kan for at fortælle, hvilke muligheder der er, og det er også det, man gør i dag.
Nu tror jeg, fru Schmidt-Nielsen tager munden lidt for fuld med hensyn til at høre efter, hvad der er blevet sagt.
Der er ikke afgivet løfter fra V's eller K's ordfører, som jeg hørte det.
Sådan er det, medmindre, som hr. Jesper Langballe selv var inde på, og som det står i bemærkningerne, de f.eks. er midt i en eksamen.
Men i praksis har det jo ikke nogen betydning, for det tager altid noget tid, før en udsendelse effektueres.
Hvis de har været her i mange år, kan der være praktiske ting, hvis de selv medvirker, der skal gøres, og jeg vil nok sige, at selv med en tvangsmæssig udsendelse, tror jeg ikke, at nogen af os ville synes om at hente den pågældende ved eksamensbordet.
Men jeg kan slet ikke se, at det har nogen større praktisk betydning, for det er ganske få, der vil komme i den situation.
Så udgangspunktet er, at man selvfølgelig på ingen måde kan forlænge sit ophold i Danmark ved at komme under uddannelse.
Jeg har jo nogenlunde taget hele turen med, fra Flygtningenævnet blev dannet i sin tid, sammen med dem, der har stået bag de love, som har oprettet Flygtningenævnet og ændret på det undervejs.
Og jeg har jo altid betragtet Flygtningenævnet som et særlig hensigtsmæssigt organ, fordi der med kontradiktionen med beklædningen af Flygtningenævnet med en dommer som formand er en høj retssikkerhed, men samtidig er det et smidigt organ.
Det har mange partier gennem årene været meget enige i.
Jeg kan huske, at da vi ændrede ombudsmandsloven og bestemte, at Ombudsmanden ikke længere skulle have med flygtningenævnssager at gøre, gennemgik vi alle råd og nævn, og en meget stor del af partierne i Folketinget var enige med den professor, vi dengang betjente os af, nemlig Bent Christensen, i, at det her var noget særligt, det var et domstolslignende organ – det kalder Flygtningenævnet sig jo selv, og uafhængigheden vises jo også ved den måde, de udpeges på.
Så retssikkerhed er der i høj grad, sådan som reglerne er.
Jeg mener også, at de fungerer tilfredsstillende.
Jeg mener ikke, der er nogen grund til at lave om på dem, medmindre man kunne finde noget, der var bedre.
Det kan man ikke.
Man kan selvfølgelig sige, at man tager en almindelig domstolsbehandling, men det var netop det, man ville væk fra, så vidt jeg husker i 1983; i 1983 gik man netop væk fra det for at få den smidigere behandling.
Men jeg tror også, det bliver svært at finde lande, hvor domstolsbehandling kan gøres hurtigere end den smidige sagsgang, vi har i dag.
Så det kan regeringen ikke tilslutte sig.
Med en længere sagsbehandling må man jo sige, at det ikke er udtryk for en større retssikkerhed.
Retssikkerheden ligger jo også i, at dem, der skal have asyl, får det hurtigt, og tilliden til asylsystemet bygger også på, at dem, der ikke skal have det, skal udsendes hurtigt.
Forestillede man sig en almindelig domstolsprøvelse, måtte det også betyde, at Integrationsministeriet var part i sagen og kunne indanke tilladelserne for domstolene, for højere instanser, og så kan man jo se, hvor mange der ville skulle sidde på asylcentrene, og hvor lang tid der ville gå.
Det er en rigtig dårlig idé.
Det er også en meget dårlig idé, at man så vil have åbenhed.
Jo, hvis man vil have flere asyltilladelser, er det en god idé at have åbenhed.
Vi ved jo godt, at der har været sager, hvor Flygtningenævnet har sagt, fordi sagen var nået til aviserne, at det så var usikkert for den pågældende at vende hjem.
Og det ville selvfølgelig være en vældig god måde at få flere asyltilladelser på ved at sige: Jamen så kører vi det for åbne døre, og så skal de pågældende stå og fortælle om, hvor forfærdelige myndighederne er i de lande, som de er flygtet fra, og så skulle de have asyl alene af den grund.
Det er regeringen ikke tilhænger af.
Det vil være en meget dårlig idé at tage disse sager for åbne døre.
Så jeg ser ikke nogen fordel ved at lade det gå over til et domstolssystem eller noget, der ligner det, man har i Sverige.
Vi er meget stolte af det system, vi har; og når jeg har udenlandske kollegaer på besøg, fremhæver jeg, at vi har et system, der på mange måder ligner processen i en retssal med en advokat og kontradiktion og en dommer og eksperter i Flygtningenævnet, men at det også kan gøres smidigt, og uden at man altså på nogen måde bliver ringere stillet sikkerhedsmæssigt, i forhold til at man skulle stå og tale om tingene i en åben retssal.
Så regeringen må sige: Vi er fortsat imod.