Doris Jakobsen (SIU), 2013-10-03:
Det var, som om en guldfeber ramte Folketinget, da den tidligere grønlandske regering fremsatte storskalaloven om minedrift i Grønland, men man var utilfreds med lønvilkår og udsigten til kinesiske arbejdere i Grønland.
Siumut undlod at stemme for loven, fordi vi ønskede mere tid til at gøre loven bedre.
Nu har vores nye regering i Grønland fremsat en række ændringsforslag til storskalaloven.
Der vil stadig komme udenlandske arbejdere til Grønland, for vi har simpelt hen ikke selv arbejdskraften, men nu vil der komme ordentlige vilkår for dem.
Da selvstyreloven blev skrevet, tillod man sig at tænke stort.
Den indeholder en vision om at fremme ligeværdighed og gensidig respekt mellem Grønland og Danmark, den giver Grønland ret til at indgå aftaler med fremmede stater og internationale organisationer, og den giver det grønlandske folk ret til selv at bestemme, hvornår vi vil være selvstændige.
Men er der egentlig gensidig respekt?
Er der gensidig tillid?
I Grønland vil den nye regering nedsætte en forsoningskommission, fordi vi ønsker at komme overens med kolonitidens konsekvenser.
Kolonitiden trækker den dag i dag sit spor gennem vores land – og mellem vores to lande.
Nu vil vi forsøge at lægge fortidens spøgelser bag os, så vi kan bruge kræfterne på at se fremad og udvikle vores land, ligesom vi gør det på råstofområdet.
Radioaktive materialer bliver i dag brugt til en række fredelige formål: Til energifremstilling på hospitaler, til at tjekke svejsninger og meget andet.
Spørgsmålet er ikke, om verden skal bruge radioaktive materialer; spørgsmålet er, hvordan vi styrer udvindingen af radioaktive materialer, så de kun tjener fredelige formål.
Fakta er, at man i dag kan udvinde og eksportere uran kontrolleret og sikkert.
Det sker i en række andre lande som f.eks. Canada og Australien.
Derfor bør Folketinget og regeringen bruge sine kræfter på at hjælpe Grønland til at opnå den højest mulige sikkerhed og kontrol i forbindelse med minedrift af uranholdige materialer.
Det er heldigvis også sådan, jeg læser den nye fælles uranrapport, der lige er kommet fra vores embedsmænd.
Inden udgangen af december har Inatsisartut besluttet, om vi i Grønland skal tillade udvinding af uran.
Risø har nemlig opfundet den særlige teknik, der skal anvendes til at adskille sjældne jordarter fra det radioaktive materiale.
Det lyder umiddelbart som en god løsning på de danske bekymringer angående eksporten af radioaktive stoffer, fordi transporten så vil foregå gennem Danmark.
Det vil samtidig betyde arbejdspladser i Danmark.
Det ser ud til, at en række mineprojekter vil begynde forhandlingerne om udvindingstilladelser i det kommende år.
I den forbindelse håber jeg, at den danske regering vil stå ved statsministerens løfte om støtte til internationale toprådgivere under forhandlingerne.
Jeg vil gerne kvittere for, at vi sidste år fandt en række gode løsninger på nogle af de problemer, der vedrører Grønland og grønlændere.
Det er løsninger i forbindelse med erstatning til de juridisk faderløse borgere i Grønland, løsninger på problemet med ventelisten til at få sin sag for en dommer, finansiering af indsatsen for socialt udsatte grønlændere i Danmark og styrkelsen af beredskabet.
Der er nok at tage fat på – ikke mindst hvad angår støtte til projekter for udsatte grønlændere, som de Grønlandske Huse står for.
Jeg er tit blevet spurgt: Hvad er Grønland uden Danmark?
Jeg vil gerne vende spørgsmålet om: Hvad er Danmark uden Grønland?
Begge lande har jo gavn af hinanden.
Danmark får blandt andet en vigtig rolle i NATO gennem den amerikanske Thulebase, og Danmarks rolle i Arktisk Råd hviler alene på Grønlands placering på verdenskortet.
Hvis det danske erhvervsliv er vågent, får Danmark også nye arbejdspladser og indtægter fra de grønlandske mineprojekter.
Men lige nu står rigsfællesskabet i en historisk krise, hvor Danmark har valgt EU's side og boykotter Færøerne, hvor den danske regering truer med at opsige internationale aftaler om hvaler mod Grønlands vilje, og hvor det ikke er klart, hvilken fælles fremtid vi arbejder henimod.
Siumuts ønske for vores fælles fremtid er, at vi indgår i en free association; en sammenslutning af ligeværdige riger, hvor samarbejdets fremtid afgøres af, hvordan vi behandler hinanden, og hvor vi er frie til at gå hver til sit, men bliver sammen af lyst og gensidig respekt.
Danmark har ikke behov for forsoning, sagde statsministeren, da Aleqa Hammond præsenterede forslaget om en forsoningskommission.
Det er rigtigt, at det er os i Grønland, der selv har ønsket at tage hul på forsoningen, men det handler om vores fælles historie.
Jeg tror, at Danmark har lige så meget brug for at forsone sig med fortidens spøgelser, der stadig hærger mellem vores lande, vores folk og vores sprog, som vi har.
Jeg ser frem til et spændende folketingsår, og jeg håber, at vi i år vil komme nærmere en fælles forståelse og en fælles vision for vores fremtid.
Qujanaq.