runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Jespersen (V), 2008-02-27:
Spørgsmålet går på, hvad jeg vil gøre for at hjælpe børn, der vokser op i lavindkomstfamilier.
Der kan jeg svare, at der jo lige er indgået et satspuljeforlig, hvor der netop er meget stor opmærksomhed på de børn, der vokser op under socialt belastede vilkår.
Det er børn, der vokser op i familier med eller er født af en mor med stofmisbrug.
Der er lavet en lovgivning om familieambulatorier for gravide stofmisbrugere og deres børn.
Der er kommet et forslag om kollegier til sårbare mødre, og det vil jo have en meget stor betydning også for deres børn.
Der er gjort en indsats med bl.a. psykologhjælp til børn på krisecentre, hvor en familierådgiver også kan sikre, at mødre og deres børn kommer hurtigere ud og kan leve en mere sikker og tryg tilværelse i samfundet.
Når der er tale om familier med sociale problemer, vil det jo meget tit være sådanne initiativer, der hjælper dem til, at de faktisk kan hæve deres indkomst.
Nu bliver der jo spurgt til lavindkomstfamilier.
Derfor forstår jeg altså ikke helt, at en repræsentant fra Enhedslisten sådan lidt hånligt siger: Hvad har I at byde på, udover over for forældrene at gentage mantraet om, at de skal finde sig at arbejde?
Jeg siger, at det ikke er den eneste forudsætning, men at en fuldstændig afgørende forudsætning for at hjælpe lavindkomstgrupper til at få et ordentligt liv er, at der er arbejde at få.
Line Barfod (EL), 2008-02-27:
Nu har jeg adskillige gange hørt fra velfærdsministerens side, at det, der skal til for at hjælpe de børn, der lever i fattigdom i Danmark, er, at deres forældre skal tage sig sammen og komme i arbejde.
For det første er der jo en del forældre, som er på kontanthjælp, ikke fordi de ikke vil arbejde, men fordi de er syge og har forskellige problemer, der gør, at de ikke kan arbejde.
Nogle af dem venter og venter på at få en diagnose eller en behandling i sundhedssystemet, sådan at de kan blive så raske, at de er i stand til at komme i arbejde, og andre venter på, at man får afklaret, om de nogen sinde bliver i stand til at komme i arbejde, eller om de skal have en førtidspension i stedet.
Det er en ting.
Den anden ting er, at mens forældrene er i den her situation, hvor de ikke har et arbejde og ikke umiddelbart er i stand til at påtage sig et arbejde, for ellers ville de jo have været sendt ud i arbejde, så lever børnene altså i fattigdom - ministeren er jo også minister for børnene og ansvarlig for at overholde FN's børnekonvention for at sikre, at de her børn får en god barndom - men hvis man konstant oplever, at der bare ikke er penge til de mest basale ting, det vil sige, at man nogle gange ikke har penge nok til at købe aftensmad, at man ikke har penge nok til at købe vinterstøvler, når det bliver koldt, at der ikke er penge til, at man kan deltage i udflugterne i klassen eller holde fødselsdag, eller at der ikke er penge til de der helt basale ting i et barneliv, så er det et problem for børnene.
Nu har jeg hørt om kollegier og stofmisbrugere og andre ting, det er fint, men det er heldigvis en mindre del af børnene, hvis forældre har så svære problemer som stofmisbrug eller er på krisecentre.
Hvad med alle de andre børn?
Hvad vil ministeren gøre for de børn, for at de ikke skal opleve fattigdomsproblemer?
Karen Jespersen (V), 2008-02-27:
Der er lige kommet en rapport fra EU, der sammenligner fattigdom og social udstødelse i EU-landene.
Hos os er den meget mindre end i andre lande.
Så vi har jo åbenbart gjort noget rigtigt, siden det er sådan, at der er langt færre børn i den gruppe, altså at børn er underrepræsenteret i den gruppe.
Når vi snakker om ydelser, så er førtidspensionen mit ansvarsområde, og der er der jo lagt op til, at vi skal have en debat om førtidspensionens fremtid, bl.a. om dem, som går og er syge længe og ikke længere kan få sygedagpenge, eller i det hele taget den gruppe, som ligger lidt imellem flere systemer.
Men ellers er de her ydelser jo beskæftigelsesministerens ansvar.
Line Barfod (EL), 2008-02-27:
Børnene er ministerens ansvar.
Jeg er godt klar over, at kontanthjælpen ligger hos beskæftigelsesministeren.
Jeg er godt klar over, at man ikke længere mener, at det er en social opgave at yde socialhjælp, at det kun har noget med beskæftigelse at gøre, og at man ikke længere skal have en socialpolitik under den her regering.
Men børnene har man altså ikke afskaffet endnu.
Det er ministerens ansvar, at kommunerne ikke har ret til at hjælpe forældrene med huslejen, hvis de er kommet bagud med huslejen og derfor er i fare for at blive sat ud af deres bolig.
Det er ministeren, der har ansvaret for den lovgivning, der sikrer, at kommunerne i nogle tilfælde kan gå ind og hjælpe, men i langt de fleste tilfælde ikke har mulighed for at gå ind og hjælpe familierne, fordi deres generelle ydelse er for lav.
Derfor ville jeg gerne høre, om ministeren har nogen som helst bud på at hjælpe de her børn, andet end at sige til dem: Der er heldigvis færre af jer, end der er i andre lande, og I må håbe på, at jeres forældre en dag bliver raske, så I kan komme ud af fattigdommen.
Karen Jespersen (V), 2008-02-27:
Nej, altså, det er jo det rene vrøvl at konkludere på den måde.
Det, jeg tværtimod gjorde, var, at jeg prøvede at imødegå det der sådan enorme sortmaleri, som jeg synes fru Line Barfod kom med, som om det simpelt hen var et af de værste lande, man kunne leve i; det med, at det var så og så forfærdeligt; at der i den grad manglede kommunal service osv. osv.; og at vi bare skulle bruge enorme summer for overhovedet at få det op på et nogenlunde acceptabelt niveau.
Der siger jeg, at vi faktisk har et ret godt velfærdssamfund, og selv om vi ikke poster enorme summer ud i kommunerne, er det faktisk et godt serviceniveau, vi allerede har, men det er også muligt med andre midler at lave det bedre.
Det, finansministeren har sagt, er jo, at vi skal fastholde aftaleniveauet for 2008, når vi skal til at forhandle med kommunerne igen, i stedet for dér, hvor de selv har bevæget sig op.
Der er jo ikke sagt, at de så ikke får en krone ud over aftaleniveauet; der er bare sagt, at udgangspunktet er det, vi har aftalt med kommunerne for 2008, og det synes jeg er yderst rimeligt.
Søren Krarup (DF), 2008-02-27:
Hvad er ministerens holdning til den kartouche, facadeudsmykning, som det er hensigten at opsætte på Livgardens kaserne i København til regimentets 350-års-jubilæum til sommer, og hvor dronning Margrethes navnetræk næsten skjules af svulmende faner i grønne, ikke rød-hvide farver?
Frank Aaen (EL), 2008-02-27:
Jo, men hvad mener man med fordelingsmæssigt afbalanceret?
Er det også det, man har gennemført indtil nu, hvor den arbejdsløse, der bor til leje, og som kører på cykel, og som bor i et udkantsområde, har fået en lang næse, hvorimod den, der har den store Luksusmercedes, det store hus oppe i Nordsjælland, som har en chefstilling og en høj indkomst, har kunnet forgylde sig med mange tusinde kroner?
Det er jo ikke fordelingsmæssigt afbalanceret - det går jeg ikke ud fra.
Vil de få det?
Vil man tage initiativ til at sørge for, at den ulighed, der er vokset i den her regerings tid - for det er den på grund af skattepolitikken bl.a. - igen bliver nedbragt, eller skal vi se, at uligheden bliver ved med at vokse? Skal der være noget til dem, der har allermindst, som ikke er på arbejdsmarkedet og heller ikke skal på arbejdsmarkedet, fordi de er pensionister eller syge?
Vil man sørge for, at de får noget?
Jeg mener, at den slags principielle ting og principielle spørgsmål til indretning af vores skattesystem jo også er et bud til skattekommissionen om, hvad der skal være resultatet af deres arbejde.
Vil man komme med den slags bud?
Kristian Jensen (V), 2008-02-27:
Jeg synes, det er godt at høre, at sandheden kommer frem, selv om hr. Frank Aaen prøver at undertrykke det en gang imellem, for nu bekræfter hr. Frank Aaen igen, at også de laveste indkomstgrupper har haft fremgang i forbindelse med regeringens skattepolitik.
Det sagde hr. Frank Aaen til at starte med.
Så var der en periode, hvor hr. Frank Aaen ikke rigtig ville være ved det, men nu kom det så frem igen, for man kan ikke komme uden om, at regeringens skattepolitik også har betydet, at de laveste indkomstgrupper ligesom alle andre indkomstgrupper har haft en indkomstfremgang.
Det synes jeg er glædeligt, og det er værd at notere sig.
Det sidste er noget af det, som jeg synes er ret væsentligt, fordi hvis vi skal bevare et samfund med sammenhængskraft, skal der også være en gevinst ved at yde en ekstra indsats, ved at tage en uddannelse.
Grupper uden for arbejdsmarkedet kommer nu i stor stil ind på arbejdsmarkedet.
Uanset om vi kigger på langtidsledigede kontanthjælpsmodtagere, eller om vi kigger på personer med anden etnisk baggrund, som tidligere har haft svært ved at få fodfæste på arbejdsmarkedet, så er de nu kommet ind.
Det kan da godt være, at det, at man rykker fra ledighed til beskæftigelse, betyder, at der i nogle af de statistiske opgørelser kan ses en ændring i opgørelsen over ulighed.
Men det er da langt stærkere og langt sundere, at folk kommer i beskæftigelse, end at man hænger sig i et statistisk tal.
Det huer ikke hr. Frank Aaen at måtte erkende, at regeringens skattepolitik giver indkomstfremgang til alle.
Efter først at have taget alle elementer for at kunne tegne det ene billede, hr. Frank Aaen vil have, skal vi nu til at snakke om delelementer som personskatten.
Jeg anser det som et forsøg på at flygte fra at erkende, at alle grupper får indkomstfremgang.
Men lad mig så gå med på hr. Frank Aaens spørgsmål og lad os kigge på personskatterne.
Er det rigtigt, at med hensyn til personskatter har folk uden for arbejdsmarkedet ikke fået lettelser?
Så sent som nu her pr. 1. januar satte vi personfradraget op - det er en del af personindkomstskattesystemet - da blev det sat op.
Den 1. januar næste år bliver det endnu en gang sat op for at sikre, at de øgede energiafgifter, som vi lægger på for at sikre, at vi også har en mere energirigtig adfærd, ikke kommer til at betyde, at nogen er tabere.
Så vi rykker faktisk tidspunktet for skattebetalingen op inde i personskattesystemet, så vi tager hånd om folk inde på arbejdsmarkedet og folk uden for arbejdsmarkedet.
Frank Aaen (EL), 2008-02-27:
Så er konsekvensen altså også, at uligheden i samfundet vokser, for pensionister, arbejdsløse, syge, efterlønnere, alle, der ikke er med på arbejdsmarkedet, sakker bagud.
Det gør de dels på grund af den satsregulering, som der har været talt meget om de sidste par dage, og som gør, at folk systematisk sakker bagud i deres indkomst - fordi man har en dårlig måde at regulere på, falder de bagud i forhold til lønindkomsterne - og derudover fører man altså bevidst en skattepolitik, som gør, at de, der er rigest, får mest, de, der er på arbejde og får mindst, får lidt, hvorimod de, der er uden for arbejdsmarkedet, ingen personskattelettelser får.
Det må ministeren da indrømme øger uligheden i samfundet, og når det oven i købet er regeringens politik - som jeg forstår det - er det altså regeringens politik at øge uligheden i det danske samfund.
Tak for det.
Kristian Jensen (V), 2008-02-27:
Jeg tror, vi kan koge diskussionen her ned til en grundlæggende forskel: Hr. Frank Aaen ønsker at bekæmpe rigdom, og jeg ønsker at bekæmpe fattigdom.
Hr. Frank Aaen er meget imod, at nogen får mere til sig selv, og jeg er meget imod, hvis der bliver taget penge fra nogen.
Jeg ønsker at sikre, at alle indkomstgrupper får en indkomstfremgang, og regeringens skattepolitik er bundet op på, at alle får gavn af den.
Uanset om du er boligejer eller lejer, om du er i arbejde eller uden for arbejdsmarkedet, om du er gammel eller ung, så er regeringens skattepolitik med lettelser i indkomstskatten, med ejendomsskattestop og med afgiftsskattestop med til at sikre, at alle får en øget indkomst, det vil sige, at vi er med til at sørge for, at ingen bliver fattigere.
Men de, der yder en ekstra indsats, får selvfølgelig gavn af, at vi har sat skatten ned på arbejde.
Jeg har ikke noget imod, at folk får en gevinst, ved at de yder en ekstra indsats.
Jeg ønsker ikke at bekæmpe rigdom, som hr. Frank Aaen gør, jeg ønsker at bekæmpe fattigdom, og det gør vi ved at sikre, at alle indkomstgrupper har en indkomstfremgang, og det lægger regeringens skattepolitik op til.
Lone Møller (S), 2008-02-27:
Hvilke kommentarer har ministeren til DR1-dokumentaren om læger på flugt, der beskriver, hvordan læger med mange klager i et land kan flytte til et andet land og starte forfra, og hvilke initiativer påtænker regeringen for at hindre denne for patienterne ulykkelige og umoralske situation?
Kristian Jensen (V), 2008-02-27:
Regeringen har i overensstemmelse med regeringsgrundlaget nedsat en skattekommission, som består af uafhængige, sagkyndige medlemmer, der skal udarbejde modeller for en samlet skattereform.
Kommissionen får netop til opgave at udarbejde modeller til en samlet reform af det danske skattesystem, som skal føre frem til at være baggrund for politiske forhandlinger, der så gerne skulle føre til en skattereform.
En kommende skattereform skal ifølge kommissoriet inddrage en række hensyn, og jeg vil gerne fremhæve de vigtigste.
Den skal sigte mod en markant reduktion af skatten på arbejdsindkomst, herunder sænke skatten på den sidst tjente krone.
Den skal samlet set være fordelingsmæssigt afbalanceret, og i vurderingen heraf skal der tages hensyn til de statiske fordelingsvirkninger, konsekvensen for livsindkomster, dvs. dynamiske fordelingsvirkninger, samt sammenspillet mellem skat og sociale ydelser ved overgang fra overførselsindkomst til beskæftigelse.
Skattereformen skal gennemføres inden for de holdbare økonomiske rammer, der er fastlagt i 2015-planen, og skattereformen skal fremme regeringens ambitioner på klima- og energiområdet ved at tilskynde privatpersoner og virksomheder til at handle på en miljørigtig og en energirigtig måde.
Kommissionen skal også inddrage globaliseringen og hensynet til et robust skatte- og afgiftssystem i overvejelserne om en samlet skattereform.
Jeg forventer at få en rapport fra kommissionen omkring den 1. februar 2009, og derefter vil de politiske forhandlinger så begynde blandt Folketingets partier.
Det er mit håb, at der så kan findes en aftale, der balancerer imellem de forskellige hensyn, jeg har nævnt her.
Vi er i Danmark kendetegnet ved at have en stor social bevægelighed, og ved, at de sociale og økonomiske skel ikke er for store, og at sammenhængskraften i samfundet er god.
Sådan skal det fortsat være, og derfor er det regeringens mål, at en skattereform skal være fordelingsmæssigt afbalanceret.
Frank Aaen (EL), 2008-02-27:
Ministeren taler udenom.
Jeg nævnte, hvad angår personskatter, at der har man møjsommeligt hver eneste gang sørget for, at arbejdsløse, at pensionister, at syge og folk uden for arbejdsmarkedet har fået nul kroner i personskattelettelse, hvorimod de, der er i arbejde, og de, der har meget i løn, har fået store lettelser i deres personskatter.
Det kan man ikke tale sig uden om med al den retorik, man overhovedet ønsker at benytte sig af.
Så må jeg spørge: Hvad snakker vi om?
Vi snakker altså om 700.000-800.000 mennesker i den arbejdsdygtige alder, der ikke er i arbejde.
Vi taler om pensionister, efterlønnere, førtidspensionister, som ikke skal i arbejde, fordi de er trådt ud af arbejdsmarkedet, vi taler om et milliontal danskere, som er holdt uden for skattelettelser.
Skal de stadig væk bare kigge på, og skal vi se på, at uligheden vokser, eller vil regeringen sikre, at de, der indtil videre er holdt udenfor, når man har lavet om på personskatterne, fremover får lettelser?
Kristian Jensen (V), 2008-02-27:
Den analyse fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, som hr. Frank Aaen refererer til, tegner efter min opfattelse ikke det rigtige billede, når den konkluderer, at de rigeste har fået 15 gange mere ud af regeringens samlede skattelettelser end de fattigste.
Det er en fordrejet udlægning af virkeligheden.
Det kan man faktisk også se ud af det selv samme notat fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd.
De rigeste 10 pct. betaler mange gange flere kroner i skat end de fattigste 10 pct. Derfor får de også et større kronebeløb i skattelettelse, når skatterne sættes ned.
Det kan dårligt være anderledes.
Derfor bør størrelsen af skattelettelserne ses i forhold til indkomsten før skat.
Den opgørelse laver Arbejderbevægelsens Erhvervsråd da også i deres notat, og så har de 10 pct. rigeste ikke fået 15 gange mere i skattelettelse, men kun 1,2 gange mere end de 10 pct. fattigste ifølge Arbejderbevægelsens Erhvervsråds egne tal.
Desuden adskiller AE-rådets, som det også kaldes, vurdering af virkningerne af skattestoppet i 2008 sig fra Skatteministeriets vurdering på en måde, som trækker i retning af en større gevinst for de høje indkomster og en mindre gevinst for de lave indkomster.
Og de fleste afgifter vender som bekendt bunden i vejret, altså den tunge ende nedad, de fattigste bliver belastet hårdest.
Regeringens samlede skattelettelser har i høj grad været målrettet mod de laveste og mellemste indkomster.
Beskæftigelsesfradraget, som blev indført i 2004, forhøjes i 2008 og 2009 til henholdsvis 4 og 4,25 pct. og kommer primært de laveste arbejdsindkomster til gode.
Forhøjelse af mellemskattegrænsen både i 2004 og 2009 vil også betyde, at skatteydere i mellemindkomstgruppen slipper for mellemskatten.
Derfor har der været en klar bevægelse i retning af at øge incitamentet til at komme i beskæftigelse og til at yde en ekstra indsats.
Derfor er det vigtigt at konkludere, at Danmark faktisk er det samfund i verden, der har den mest lige indkomstfordeling overhovedet, og det har regeringens skattepolitik ikke rokket ved.
Det tror jeg da også at Arbejderbevægelsens Erhvervsråd vil kunne bekræfte.
Frank Aaen (EL), 2008-02-27:
Jo, jo, man kan altid lege med tal og procenter
Det ændrer jo ikke ved, at de laveste indkomster har fået en skattebesparelse på i gennemsnit 1.400 kr. og de rigeste har fået en gennemsnitlig skattebesparelse på over 20.000 kr. Lad os så tage procenterne, som skatteministeren hellere vil.
De laveste ligger altså på omkring 1 pct. af indkomsten og de højeste på over 3 pct. af indkomsten afhængigt af, hvordan man udvælger.
Det er på det lag.
Der er ingen tvivl om, at der er sket en utrolig skævdeling både i kroner og, som ministeren jo selv var inde på, i procenter, når man ser på de skattelettelser, der er gennemført.
Man kan også sætte person på.
Hvis man vil være vinder i regeringens skattespil, skal man være en mand i alderen 40-55 år, bo i et hus nord for København, være chef og have høj indkomst.
De, der ikke har fået gevinsten, er dem, der er kvinder, en ung kvinde eller en gammel kvinde på pension, som er lejere, ufaglærte eller arbejdsløse.
Det er jo til at få øje på, hvem det er, der har fået, og hvem det er, der ikke har fået.
Men jeg har forstået, at ministeren i princippet er enig i, at der er sket en skævdeling.
Ministeren mener bare ikke, at det er så slemt.
Er det regeringens politik?
Eller er det en utilsigtet følge af regeringens skattepolitik?
Det er korrekt, at hvis man tager yderpunkterne og kigger på procenter, så vil man se, at de ligner hinanden.
Men lige så snart man rykker lidt ind, så er skævheden akkurat den samme, nemlig at de, der tjener mange penge, får mest, både udregnet i kroner og i procenter, og de, der tjener mindst, får mindst, både udregnet i kroner og i procenter.
Det er altså sådan, at hver eneste gang regeringen har lavet en skattelettelse, har man holdt de arbejdsløse ude, så har man holdt pensionisterne ude, holdt efterlønnerne ude, holdt førtidspensionisterne ude, holdt de syge ude.
Grupperne uden for arbejdsmarkedet, de, der har mindst at leve for, er jo konsekvent blevet holdt uden for alle de skattelettelser, der er gennemført, hvorimod de, der er i arbejde, har fået større skattelettelser eller har fået skattelettelser, og de, der har høje indkomster, har fået store skattelettelser, specielt ved, at man har gjort det meget billigere for dem at bo i deres store boliger nord for København.
Ministeren må da kunne tage stilling til, om det er en tilsigtet eller utilsigtet virkning.
Ministeren må da kunne tage stilling til det, når jeg siger, at det her selvfølgelig er uligheden i samfundet, som jeg ellers troede regeringen var imod.
Frank Aaen (EL), 2008-02-27:
Alle har ikke fået skattegevinster.
Så man tog med den ene hånd og gav med den anden.
Det er altså sådan, at nogle har fået en pebernød, andre har fået en pose pebernødder, og nogle har fået en hel kasse fyldt med pebernødder.
Hvis det er regeringens politik, så skulle man bare indrømme det!
Det er altså sådan, at de, der bor i Gentofte, i Hørsholm, manden, chefen, den højtlønnede, har fået kassen, hvorimod lejeren, der bor i Thisted, Morsø eller Skive ikke har set nogen skattelettelse.
Det er skævt, hvad angår mænd og kvinder; det er skævt, hvad angår høj og lav indkomst; det er skævt, hvad angår dem, der er i arbejde; og det er skævt, hvad angår dem, der er arbejdsløse, syge eller pensionister; og det er skævt, i forhold til hvor man bor henne i landet.
Det, regeringen har gjort på skatteområdet, er simpelt hen gennemført skævt.
Skatteministeren burde indrømme det!
Jeg tror, det er bevidst.
Man ved jo, hvad man gør.
Ved man ikke, hvad man gør, når man gennemfører de her ting?
Hvad er ministerens holdning til, at de rigeste har fået 15 gange mere ud af regeringens samlede skattelettelser end de fattigste?
Mikkel Dencker (DF), 2008-02-28:
Nu er det jo meget nemt at læse det her beslutningsforslag, for det er ikke ret langt, så jeg har siddet og læst det et par gange undervejs, og der står ikke noget om, at det kun er noget af udgiftssiden, der skal annulleres.
Det er altså hele udgiftssiden, altså hele skattelettelsen, der skal annulleres, sådan som jeg læser det her beslutningsforslag.
Hvis man gør det og ikke samtidig annullerer indtægtssiden, bryder man skattestoppet.
Er det socialdemokratisk politik?
Beslutningsforslaget her går ud på, at Det Radikale Venstre - sikkert af deres hjertes godhed og af hensyn til landets ve og vel - ønsker at annullere de skattelettelser, som blev aftalt mellem regeringen og Dansk Folkeparti sidste efterår.
Vi kan med det samme sige, at det ikke er et formål, som Dansk Folkeparti på nogen måde kan støtte, både fordi det er en aftale, som vi allerede har indgået med regeringen - og vi holder selvfølgelig fast ved en aftale - og fordi vi synes, at det var en rigtig god aftale.
Og vi dropper ikke rigtig gode aftaler.
Som jeg også lige har været inde på i mine spørgsmål til hr. John Dyrby Paulsen, anser vi beslutningsforslaget her som et brud på skattestoppet.
Også derfor må vi afvise det.
Beslutningsforslaget her er bygget op omkring den præmis, at der skulle være en overophedning på vej, og at der er brug for at træde hårdt på bremsen for Danmarks økonomi.
Jeg vil ikke afvise, at økonomien måske står over for en afmatning af mindre omfang, og jeg synes under alle omstændigheder, at man skal være meget påpasselig og have is i maven, inden man træder på bremsen med så hård kraft, som Det Radikale Venstre lægger op til her.
Allerede nu kan man jo se, at det høje renteniveau har ført til lavere priser på boligmarkedet, og det forlyder også, at der inden for byggebranchen er mange firmaer, der har mindre ordrebøger, end tilfældet har været tidligere.
Der er endda også af og til skriverier i pressen om, at der er byggefirmaer, der står på randen af konkurs.
Så der er altså nogle indikationer på, at økonomien er ved at bremse op helt af sig selv, og derfor synes jeg også, at man skal være meget påpasselig med fra politisk side at begynde at foretage større ændringer af finansog skattepolitikken på nuværende tidspunkt.
Så vi synes altså, at der er tale om en overdosering, i forhold til hvad der kunne være påkrævet, og det skal man passe meget på med, for vi risikerer bare at ende i en situation som den, man stod i tilbage i slutningen af 1980’erne og i begyndelsen af 1990’erne, hvor man jo gennemførte kartoffelkuren, som vi nok i bagklogskabens lys kan se var en overdosering, fordi den førte til kraftigt faldende boligpriser, stor arbejdsløshed og en masse tvangsauktioner.
Så også af den grund må vi altså afvise beslutningsforslaget.