runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
Med hensyn til de ekstraordinære tiltag er jeg altså nødt til at henvise til økonomi- og erhvervsministeren.
Vi lavede jo i globaliseringsforligskredsen en fond, der bl.a. retter sig mod at udvikle de områder, der er hårdest ramt af krisen.
Den etablerede vi sidste efterår, men det tilkommer bare ikke mig som minister for mit område at gå mere ind i det.
Hvad angår, hvilke ting vi kan gøre for ledige og tidligt i deres ledighedsperiode, må jeg dog med min sparsomme viden sige, at jeg klart er af den opfattelse, at der er rimelig god dokumentation for, at sådan noget som privat jobtræning har meget, meget stor effekt.
Så det skal vi selvfølgelig have fokus klart rettet på.
Det er bare ikke mit ressortområde, og derfor er jeg nødt til at koncentrere mig om den uddannelsesindsats, som vi kan skabe.
Det er sådan, at man stadig væk har mulighed for at få løn – det skal vi bare lige huske på – i sin opsigelsesperiode.
Det er virksomheden sådan set forpligtet til, og derfor er der også fortsat den mulighed for en god medarbejder, som har, jeg havde nær sagt tjent virksomheden godt, at virksomheden også i den situation siger: Jamen så bruger vi en del af den ressource, der ellers skulle være gået til afskedigelsesprocessen, for at hjælpe dig i videreuddannelse.
Det vil jeg ikke forhindre dem i, på ingen måde.
Det synes jeg kun ville være klædeligt.
Men det helt centrale er, at hvis vi skal klare os i fremtiden, skal vi have arbejdspladser til voksne danskere, til unge mennesker, og der er løsningen altså ikke den medicin, som Socialdemokraterne vil give, nemlig højere skatter og forringet konkurrenceevne.
Thomas Jensen (S), 2010-11-17:
Tak, og spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at den nye boligaftale ændrer beboersammensætningen, så de udsatte boligområder kan blive velfungerende og trygge boligområder, hvor børn og unge, som vokser op i disse områder, har lige så gode muligheder for at skabe sig en god tilværelse som børn og unge fra andre boligområder?
Mener ministeren, at den nye boligaftale ændrer beboersammensætningen, så de udsatte boligområder kan blive velfungerende og trygge boligområder, hvor børn og unge, som vokser op i disse områder, har lige så gode muligheder for at skabe sig en god tilværelse som børn og unge fra andre boligområder?
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-17:
Jeg vil gerne slå fast, at baggrunden for, at regeringen ændrede reglerne om frokost i daginstitutionerne, netop var et ønske blandt mange forældre om at få mere fleksibilitet ind i ordningen.
Det lyttede regeringen til, og nu har vi den fleksibilitet, at forældrene kan foretage et fravalg, og jeg ser sådan set ikke noget mærkeligt i, at nogle forældre så fravælger frokostordningen.
Jeg tror, der kan være mange årsager til, at forældre fravælger frokostordningen.
Hvis forældrene f.eks. bliver bedt om at tage stilling til en ordning, som de reelt ikke ved hvad indeholder, eller hvis kommunen præsenterer forældrene for en ordning, som er meget dyr, eller hvor kvaliteten er ringe, så er det klart, at forældrene siger nej tak.
Jeg mener, at kommunerne skal gå i dialog med forældrene for på den måde at finde frem til nogle løsninger, som afspejler forældrenes ønsker til både pris og kvalitet.
Vi ved, at frokostordningen fungerer nogle steder, og så er det her, kommunerne skal lære af hinanden, så andre kommuner kan få glæde af de gode erfaringer, som der er gjort, med at tilrettelægge nogle ordninger, som forældrene gerne vil have.
I sidste ende handler det jo om, at børnene skal have noget mad, som forældrene er tilfredse med, og som børnene har lyst til at spise, og som frem for alt kan medvirke til, at børnene fra en tidlig alder får nogle gode og sunde kostvaner.
Julie Skovsby (S), 2010-11-17:
Mit spørgsmål til socialministeren var, om socialministeren er enig med De Konservatives socialordfører, Vivi Kier, i, at madordningens manglende succes bl.a. skyldes, at personalet i daginstitutionerne er negative over for madordningen.
Det spørgsmål fik jeg ikke svar på, så derfor er det nu her gentaget.
Jeg synes, det er et vigtigt spørgsmål, for det er et tydeligt eksempel på, hvordan regeringen skubber ansvaret fra sig – skubber ansvaret nedad i vores samfund.
Det er, som vi også kan høre ministeren sige,
ene og alene kommunernes ansvar at sørge for, at regeringens madordning nu bliver implementeret ordentligt, og at den bliver en succes.
Hvis ikke det er kommunernes ansvar, jamen så går man længere ned: Så er det de offentligt ansattes ansvar, så er det pædagogernes skyld.
Som den konservative socialordfører siger, er det personalet, der er negative og altså taler negativt om den her ordning.
Så ja eller nej: Er ministeren enig med sin socialordfører?
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-17:
Jeg vil gerne lige begynde med at slå fast, at det altså er kommunerne, der har ansvaret for daginstitutionerne.
Sådan er loven sådan set indrettet.
Så når jeg påpeger, at kommunerne skal sørge for at have en god dialog med forældrene til børnene i daginstitutionerne, så mener jeg faktisk, det er deres ansvar.
Og det er sådan set også det, jeg fremhæver.
Det ansvar synes jeg ikke vi på nogen måde skal tage fra kommunerne.
Med hensyn til hvorvidt pædagogerne har en negativ holdning eller ej, må jeg simpelt hen sige, at jeg ikke er bekendt med nogen som helst undersøgelse, der viser, at personalet skulle have nogle negative holdninger til frokostordningen.
Faktisk kan jeg se, at Politikens undersøgelse jo viser det modsatte, nemlig at flertallet af lederne i institutionerne er positive over for ordningen.
Så det peger jo sådan set ikke i den retning.
Julie Skovsby (S), 2010-11-17:
Jeg kan jo godt gentage mit spørgsmål, om socialministeren er enig med sin socialordfører, men jeg tror ikke, at det giver så meget mening.
Så lad mig holde fast i det her med, at regeringen ikke har noget ansvar for regeringens madordning; det er derimod udelukkende kommunernes ansvar, og det ønsker man ikke at tage fra kommunerne.
Det er sådan set heller ikke det, jeg beder om.
I sidste uge stod jeg jo også her i salen og stillede spørgsmål til socialministeren.
Da handlede det om lukkedage og lukkeuger på børneinstitutionsområdet.
Det har handlet om normeringer i daginstitutionerne, det har handlet om små børn, der er helt ned til 1 år og 11 måneder – det har jeg bidt mærke i, for så gammel er min egen dreng også – der bliver sendt op i børnehaven, fordi der er pladsproblemer i dagplejen og i vuggestuerne.
Så vi har en række problemer her.
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-17:
Igen tror jeg, at jeg vil holde mig inden for rammen af madordninger, for det andet vil tage længere tid at skulle svare på, for der har jeg også masser at skulle sige og masser af holdninger.
Men vedrørende det med madordning og ansvar: Vi har lavet en lovgivning, som skaber rammerne for den fleksibilitet, som forældrene har ønsket, med at kunne fravælge, hvis det er et dårligt tilbud, kommunerne kommer med.
Og det er kommunerne, der har ansvaret for at have dialogen med forældrene.
Det kan man ikke mene skal ligge hos regeringen.
Det er kommunerne, der bedst ved, hvordan daginstitutionerne skal indrettes, hvad det er for nogle forældre, der er til børnene i de enkelte daginstitutioner, hvem der skal have friplads og hvem der ikke skal have friplads, og hvad det er for nogle krav, forældrene har, til en god madordning.
Der mener jeg, at det er kommunernes ypperste opgave at have en god dialog med forældrene og sørge for, at man efterkommer de ønsker, der er, om at have en ordning, som både lever op til god kvalitet og en god pris.
Nu vil jeg prøve at gøre det hurtigt.
Faktisk har jeg fremhævet, at jeg har kendskab til det modsatte.
Med hensyn til kommunernes økonomi vil jeg meget gerne tale med fru Julie Skovsby om det, men det kan vi tage på et andet tidspunkt.
Det er sådan med den her madordning, at forældrene jo ikke skal betale mere, end hvad den koster.
Det står sådan set meget klart i lovgivningen.
Så det er sådan set at finde frem til en madordning, give forældrene prisen, og så kan forældrene sige ja eller nej.
Jeg vil komme med to eksempler:
Der kan jeg godt forstå at der er mange forældre, der siger: Nej tak.
I den anden kommune gør man noget andet.
Men beder de leverandører, som skal levere maden, om at komme på rådhuset og vise forældrene, hvad det er for noget mad, de gerne vil servere for forældrenes børn.
Det er da en helt anden tilgang til den her madordning, og jeg er sikker på, at der er rigtig mange forældre, der sætter pris på det og vil stemme ja, hvis de synes, at det er ordentlig kvalitet.
Jeg synes, det er fint, at man har mulighed for at fravælge noget, som man ikke aner noget om.
Peter Westermann (SF), 2010-11-17:
Jeg noterer mig med tilfredshed, at ministeren indrømmer, at den her boligaftale ikke rummer en eneste skattekrone eller en eneste krone over finansloven, hvilket vi i S og SF fra starten af har meldt ud at vi gerne så.
Vi har jo netop sat 1 mia. kr. af til en øget renoveringsindsats i udsatte boligområder.
Dermed ville vi jo foretrække – og vi har også fundet penge til det – at samfundet solidarisk er inde at betale.
Så anfører ministeren en række øvrige indsatser i forhold til de her udsatte boligområder, og jeg har noteret mig, at man tager nogle penge fra satspuljen, som jo altså er de allersvagestes pulje.
Det er penge, der burde gå til projekter for socialt udsatte i samfundet generelt, og penge, som er indbetalt via overførselsindkomster. Men det ændrer ikke ved, at samfundet solidarisk – de bredeste skuldre – ikke er inde at løfte en tøddel af det her læs, nemlig ghettoiseringen, som regeringen jo har råbt ud over alle tage er et stort samfundsproblem.
Julie Skovsby (S), 2010-11-17:
Det er jo tankevækkende, at vores socialminister ikke engang vil diskutere kommunernes økonomi og heller ikke vil diskutere, hvad det er for et ansvar, regeringen har, men derimod siger, at det er op til kommunerne selv, om de kommer med et dårligt tilbud.
Er det, fordi kommunerne har det brændende ønske at stille forældrene og deres børn i daginstitutionerne ringere?
Eller kunne det hænge sammen med den måde, økonomien styres på, og den måde, som regeringen fuldstændig fralægger sig ansvar på?
Til sidst må jeg bare gentage spørgsmålet – jeg kan forstå, at ministeren mener, det er kommunernes ansvar, men er kommunerne enige med socialministeren: Er det personalets skyld, at regeringens madordning ikke er blevet en succes, ja eller nej?
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-17:
Nu er det jo sådan, at hele indsatsen for at imødegå ghettoiseringen ikke kun ligger i boligaftalen.
Der er sådan set også andre elementer i hele den ghettoplan, som regeringen er kommet med, og der er der også sat midler af til nogle af de tiltag, f.eks. det strategiske samarbejde, hvor der er sat 80 mio. kr. af fra staten – og også i forhold til at styrke sprogundervisningen af børn i forbindelse med dagtilbud, til flyttetilskud, og også i forhold til at man gerne vil have jobcentre ud i nogle af de her belastede og udsatte boligområder.
Så det er ikke korrekt, når der bliver sagt, at staten ikke går ind og løfter indsatsen i nogle af de udsatte boligområder.
Hvis man ser tilbage over de seneste 4 år, fra 2007 til 2010, er der faktisk afsat ikke mindre end 754 mio. kr. til forskellige indsatser, som i høj grad har gavnet ghettoindsatsen i nogle af de udsatte boligområder.
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
Jeg er heller ikke enig i præmissen for det, hr. Bjarne Laustsen siger om, at vi skærer ned og skærer ned, for det sker jo altså fra et tårnhøjt niveau, og siden regeringen kom til, er det jo gået den vej med udgiftsniveauet for voksen- og efteruddannelserne, og det er vi da glade for at vi har haft råd til.
Det er sket, samtidig med at gælden er bragt ned.
Så det har været rigtig fornuftigt.
Vi kom faktisk op på et tårnhøjt niveau i 2009, som er det niveau eller nogenlunde deromkring, vi faktisk også forventer at kunne placere os på i 2010, men det kan vi se, når vi har fået regnskabstallene.
Og så siger vi, at det er o.k., at vi er nødt til at dæmpe væksten i udgifterne lidt, for vi har kun den kage at gøre godt med, fordi vi ikke vil lave noget med flere skatter, vi mener ikke, dansk erhvervsliv har brug for dem, og fordi vi ikke vil forgælde os, og så er vi nødt til at prioritere tingene.
Jeg vil gerne understrege, at vi ikke har afskåret de arbejdsløse fra at få en uddannelse, og at der med den almindelige beskæftigelsesindsats fortsat er gode muligheder for efteruddannelse, herunder også længere uddannelsesforløb, hvis det har en beskæftigelsesmæssig relevans.
Men det er lige før, jeg synes, at hr. Bjarne Laustsen skulle drøfte det med hr. Bent Bøgsted, som jo ved mere om den del af genopretningspakken.
Bjarne Laustsen (S), 2010-11-17:
Jeg anerkender fuldt ud, at regeringen gerne vil prioritere, men i 8 år har man prioriteret forkert.
Man har prioriteret ufinansierede skattelettelser og alt mulig andet tingeltangel og fortalt borgerne, at der ikke ville blive skåret ned på velfærden, og at det var, fordi den borgerlige regering var bedre til at skabe velfærd.
Nu er man ude på en helt anden galej og siger, at der nu skal skæres ned, og at det jo er en prioritering.
Den prioritering angriber jeg så regeringen for, for den er forkert og især i en periode, hvor der er så stort et behov for, at der gøres en ekstraordinær indsats.
Derfor må jeg konkludere som det sidste vedrørende mit spørgsmål her i dag, at regeringen ikke har gjort sig nogen overvejelser om, hvordan de 2.900 mennesker og desværre mange andre med dem skal komme i arbejde – op mod 180.000 har mistet deres arbejde på grund af finanskrisen og dens følger.
Jeg synes bare ikke, det er genialt.
Vi har så mange undersøgelser, der viser, at investering i uddannelse og lignende tiltag faktisk tjener sig hjem igen, for det handler om, hvad det er, vi skal leve af i morgen.
Men jeg kan høre, at regeringen hellere vil spare på det, vi skal leve af i fremtiden, og give skattelettelser til de rige.
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
Det er faktisk ikke rigtigt, altså set inden for de økonomiske rammer, som nu er blevet budt dansk økonomi.
Vi har jo heldigvis i de gode år betalt meget tilbage af den gæld, som SR-regeringen efterlod sig, og det har vi gjort med 300 mia. kr. Så vi havde ikke nogen nettogæld, da krisen satte ind.
Det har faktisk betydet, at vi kunne gøre en massiv indsats i 2008, 2009 og 2010 til imødegåelse af krisens værste følger; bl.a. var hr. Bjarne Laustsens eget parti jo med til at prioritere nogle globaliseringspuljepenge til en særlig indsats i 2010.
Men når vi har prioriteret så kraftigt i 2010, som vi har gjort, så er der ikke ret mange penge tilbage til 2011, og den prioritering har Socialdemokraterne også været enig med os i: at det var vigtigt, at vi fik sat gang i hjulene i år, som vi vurderede som det mest udsatte år af de år, krisen ville medføre. Men det er da rigtigt, at vi har lagt en anden strategi.
Vi har nu aldrig givet ufinansierede skattelettelser, men vi har gjort det, at vi har prioriteret det, som f.eks. en socialdemokratisk formand i sine bøger også har peget på, og det jo er meget godt, nemlig at det kan svare sig at arbejde.
Vi har prioriteret at nedbringe skatten på arbejde og sætte skatten op på det, som man ikke har brug for, men vi investerer stadig væk og i højere grad, end den tidligere regering gjorde, massivt i uddannelse, også uddannelse af ledige og personer, som har en risiko for at blive ledige.
Kim Mortensen (S), 2010-11-17:
Når regeringen har fordoblet de i forvejen planlagte store besparelser på erhvervsskolerne i 2011, skyldes det så, at regeringen har opdaget, at erhvervsskolernes økonomi er væsentlig bedre end først antaget, eller skyldes det, at regeringen opfatter erhvervsuddannelserne som ubetydelige i forhold til at skabe vækst og økonomi i Danmark?
Jeg skal starte med at læse spørgsmålet op: Når regeringen har fordoblet de i forvejen planlagte store besparelser på erhvervsskolerne i 2011, skyldes det så, at regeringen har opdaget, at erhvervsskolernes økonomi er væsentlig bedre end først antaget, eller skyldes det, at regeringen opfatter erhvervsuddannelserne som ubetydelige i forhold til at skabe vækst og økonomi i Danmark?
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
Jeg kan da godt forstå, hvis spørgeren er af den opfattelse, at der sker dramatiske nedskæringer på erhvervsuddannelserne og på erhvervsskolerne, at spørgeren så stiller spørgsmålet således.
Jeg mener, at erhvervsskolerne løser en af de allervæsentligste uddannelsespolitiske opgaver i det danske samfund, men det er jo sådan, som tidligere finansministre, også finansministeren under den tidligere regering, ville have sagt, nemlig at når der kommer flere og flere elever ind, så er det ikke unaturligt, at enhedsomkostningerne – altså de gennemsnitlige omkostninger – falder en lille smule.
Det, vi ser i øjeblikket, er en massiv stigning i antallet af elever på vores ungdomsuddannelser, og det finansierer vi så i 2011, delvis ved at vi lægger en dispositionsbegrænsning på 1½ pct.
Det er en besparelse på 1½ pct., men det gør vi til gengæld for at kunne betale for de mange ekstra unge, som kommer ind på uddannelserne.
Jeg ved godt, at Socialdemokraterne plejer at sidde med himmelvendte øjne, når jeg fortæller, at man også skal betale for aktivitetsstigninger, men det er sådan set situationen, at det udløser taxameter, og det skal vi selvfølgelig gå ind og dække.
Jeg mener, at det, vi gør, er fuldt forsvarligt.
I 2012 agter vi så at finde pengene i globaliseringspuljen, og så bliver det jo spændende at se, om Socialdemokraterne vil være med til, at vi bruger de fælles tilvejebragte ressourcer i 2012 til at betale for den meraktivitet, som vi forudser.
Så selv om erhvervsskolerne naturligvis havde foretrukket, at der ikke havde været en dispositionsbegrænsning, selv om man kan synes, at det lyder mærkeligt, at vi skal gøre det, så skal det sættes ind i den sammenhæng, som er, at vi alle steder i dansk økonomi er nødt til at prioritere ressourcerne for at betale for den aktivitet, vi har, også i uddannelsesdannelsessektoren.
Kim Mortensen (S), 2010-11-17:
Nu lagde jeg mærke til under de foregående spørgsmål fra hr. Bjarne Laustsen, at der blev gjort meget ud af, at hr. Bjarne Laustsen skulle holde sig inden for undervisningsministerens ressortområde.
Alligevel er de fleste af de her svar, vi har fået, ikke svar på de uddannelsespolitiske spørgsmål, vi har stillet, men svar, der hører hjemme under finansministerens ressortområde.
Det giver jo en noget skæv dialog.
Det, der bliver spurgt til her, er, om ministeren har fundet en pengetank i erhvervsskolernes formueforhold, eller om erhvervsskolernes økonomi lige pludselig er blevet meget bedre, så det berettiger til at spare alene på erhvervsskolerne i alt 320 mio. kr. plus den ene procents besparelse på 110 mio. kr., som de har med, og som skal bogføres enten i 2010- eller 2011-regnskabet.
Så vi runder 430 mio. kr., som erhvervsskolerne her skal spare.
Så kunne man forlænge spørgsmålet og sige: Når så uddannelsesområdet og forskningen alene skal bære 87 pct. af de samlede specifikke besparelser i regeringens nedskæringspakke, altså 87 pct., er det så udtryk for – og nu kunne vi jo så spørge undervisningsministeren – at lige præcis uddannelsesområdet og forskningsområdet er ubetydelige i forhold til, hvad Danmark skal udvikle sig på, hvad Danmark skal leve af i fremtiden, eller var det ikke netop der, man skulle satse, hvis man var en regering, der tog sig af, hvad det her land skulle leve af i fremtiden.
Eller er det simpelt hen udtryk for en intern magtkamp i regeringen, som de her to forholdsvis nye ministre har tabt, sådan at det er undervisningsministeren og forskningsministeren, der har måttet sige til finansministeren: O.k., vi erkender, at vi er de nye i klassen, så vi skal bidrage med 87 pct. af den samlede nedskæringspakke – og det er så på grund af det, at undervisningsministeren står på talerstolen her i Folketinget og siger, at Undervisningsministeriets område må bære sin del af den samlede nedskæringspakke.
Det er så tæt på 87 pct.
Bjarne Laustsen (S), 2010-11-17:
Selv om det er gode socialdemokratiske aktører, der deltager aktivt i det her møde, synes jeg godt, at formanden for at dele sol og vind lige kunne sige til ministeren, at det altså drejer sig om et specifikt spørgsmål, for ministeren svarer bestemt udenom.
Men nu skal jeg prøve at præcisere det lidt.
Jeg ville jo aldrig have stillet det her spørgsmål, hvis der ikke var blevet sparet på Undervisningsministeriets område.
Hvis man ikke havde ændret reglerne for voksenuddannelsesområdet, altså skåret ned på AMU-området, afkortet perioden og nedsat satsen, havde jeg jo aldrig spurgt om det her.
Så derfor synes jeg, at spørgsmålet er meget relevant, hvis vi bl.a. skal have en kompensation.
Der er sket en stigning i ungdomsledigheden og i langtidsarbejdsløsheden, 180.000 har mistet deres arbejdspladser, men man kommer så og skærer ned på voksenuddannelsesområdet, og det er det, jeg gerne vil diskutere.
Jeg ville også gerne diskutere den økonomiske politik, men så ville jeg nok kalde på økonomiministeren eller finansministeren.
Jeg vil gerne have en uddannelsespolitisk diskussion med ministeren, hvis det er muligt, for at få svar på det helt konkrete spørgsmål, der handler om, hvordan vi kommer videre i forhold til den opgave, vi står over for.
Tina Nedergaard (V), 2010-11-17:
For det første vil jeg betvivle det tal på alle måder, fordi det er taget ud af en sammenhæng.
Og det er i øvrigt ikke i finansministerens ressortområde at forklare besparelserne på mit område og hvilke årsager, der er til besparelserne på mit område.
Det er min opgave og mit ressort, og det er sådan set det, jeg foretager mig i den her situation.
Vi skal jo give flere penge til regionerne.
Når vi så samlet set skal spare 1½ pct. på dansk økonomi for at komme i overensstemmelse med de konvergenskrav, som jeg i øvrigt også tror på at Socialdemokraterne engang tilsluttede sig, så skal man rent faktisk finde pengene på statens budget.
Det er så en lidt større øvelse, og når man ikke vil skære i overførselsindkomsterne, så er der kun driftsområderne tilbage.
Vi har valgt at friholde Forsvarskommandoen.
Vi overholder også det forlig, der er på det område, og agter at tage hånd om de danske soldater.
Så fylder mit driftsbudget rigtig, rigtig meget på statens udgifter, og derfor holder jeg for og ikke på grund af manglende kompetence, sådan som ordføreren antyder.
Dertil kan jeg så i øvrigt føje, at jeg jo også gør det med henblik på, at der af de penge, der bliver tilvejebragt i genopretningsplanen, går 5 mia. kr. til mit område til at betale aktivitet i fremtiden.
Så det er sådan set hjælp til selvhjælp.
Bjarne Laustsen (S), 2010-11-17:
Jeg vil gerne høre, hvad medicinen så er.
Hvad er det, de 2.900 mennesker skal leve af i fremtiden?
Der bliver sagt privat jobtræning.
Jamen det er da et element i den værktøjskasse, der findes, men det er jo også offentlige udgifter.
Det er ikke noget, man redder noget ved.
Det er et kæmpe område, som vi havde regnet med ville blive førende i landet under den tidligere regering.
Så det, der er interessant, er nu, om regeringen kan sige noget om, hvad det er, de her mennesker skal leve af.
Jeg ved jo, at der er mange af de mennesker, der ikke har brugt særlig meget på uddannelseskontoen.
Mange af dem er også faglærte.
Og i henhold til de regler, som gælder, skal man have en forældet uddannelse og have været ledig i 4-5 år, inden man kan få en ny uddannelse.
Det er derfor, jeg spørger – og jeg har indsendt spørgsmålet i god tid – om der findes nogle ekstraordinære muligheder.
For jeg håber, at situationens alvor er gået op for regeringen.
Det er rigtig mange mennesker.
Og nu mister de nogle en gang til.
Så man skal bare tage situationens alvor i betragtning.