Joachim B. Olsen (LA), 2016-05-04:
Tusind tak for det.
Dagpengesystemet er i sandhed noget, vi har brugt mange timer på at diskutere, og egentlig er det jo sjovt, når vi nu vedtager det nye dagpengesystem, at der egentlig er så lidt interesse for selve lovbehandlingen – når man tænker på, hvor mange timer vi har brugt på det.
Vi får på mange måder et mere logisk og gennemskueligt dagpengesystem, og Dagpengekommissionen fortjener stor ros for det arbejde, de leverede.
Så der er bestemt gode ting i det, der er mange ting i det, som jeg ikke vil komme ind på nu, men der er bestemt gode ting ved det nye dagpengesystem.
Men vi kan ikke støtte det.
Det vil mindske beskæftigelsen, vurderer Beskæftigelsesministeriet selv med 800, og det vil øge de offentlige udgifter strukturelt med 300 mio. kr. om året.
Vi har brug for det modsatte.
Vi har haft meget lav økonomisk vækst i Danmark de sidste 20 år.
Vi er en lavvækstnation på et lavvækstkontinent.
Det er vores allerstørste udfordring i Danmark, at vi ikke er i stand til at skabe velstand i noget nævneværdigt omfang.
Det var det, der burde være blevet prioriteret som nummer et, når man skulle lave et nyt dagpengesystem.
Man har efter vores opfattelse derfor misset en historisk mulighed for at lave et dagpengesystem, hvor man på den ene side bevarer en sikkerhed for lønmodtagerne, men på den anden side også øger beskæftigelsen, og der var masser, man kunne have taget fat på.
Man kunne f.eks. have afskaffet dimittendsatsen i dagpengesystemet.
Vi er det eneste land af alle højtudviklede velfærdssamfund, som har en dimittendsats.
Altså, dagpengesystemet er en forsikring mod tab af lønindkomst, og alligevel har vi et system, hvor studerende kan gå direkte fra deres studier og ind i dagpengesystemet – i øvrigt uden at have været med til at betale til det.
Det giver ikke nogen mening, det her er jo friske unge mennesker, som lige er blevet uddannet.
De skal selvfølgelig ikke ind i overførselsindkomstsystemet som det første, når de er færdige med deres uddannelse.
Det er helt tåbeligt, at vi har indrettet os på den måde.
Havde man nu afskaffet den, havde det øget beskæftigelsen med 6.000 personer, og det havde forbedret de offentlige finanser med 3 mia. kr., som vi hvert eneste år – det er strukturelt – kunne have brugt på andre gode ting.
Vi kunne også have forkortet dagpengeperioden til 1 år.
Det lyder måske ekstremt i dansk kontekst, men så havde vi haft en dagpengeperiode, der havde været på længde med dagpengeperioden i de højtudviklede velfærdssamfund, der ligger omkring os.
Det havde øget beskæftigelsen med 22.000 personer og forbedret de offentlige finanser med 6,5 mia. kr.
Vi kunne også have reduceret den højeste dagpengesats i verden, også når man korrigerer for købekraft.
Vi kunne have reduceret den med 10 pct., det havde øget beskæftigelsen med 13.000.
De her tiltag ville have gjort Danmark til et rigere og mere velstående land.
Det havde betydet, at der var færre på offentlig forsørgelse og flere i beskæftigelse, og det er det, vi har så desperat brug for i Danmark.
Havde vi været ansvarlige i det her Folketing, var det det, vi først og fremmest havde adresseret, men i stedet gik der kamp i det her mellem Venstre og Socialdemokratiet og DF – en intern kamp, som kom til at overskygge det, som er det rigtige at gøre for Danmark, nemlig at lave reformer, der øger beskæftigelsen.
Vi kan ikke støtte det her lovforslag.
Alle herinde er jo enige om, at der skal være en eller anden balance mellem, at man har et overførselsindkomstsystem, som holder hånden under en, hvis man f.eks. mister beskæftigelse og dermed indkomst, og samtidig skal man sørge for, at overførselssystemet ikke bliver noget, der fastholder folk i unødig lang tid.
Har vi ramt den balance i Danmark i vores overførselsindkomstsystem?
Nej, det vil jeg ikke mene at vi har, og der synes jeg, tallene taler deres tydelige sprog.
Vi har en højere andel af befolkningen i den arbejdsdygtige alder på overførsel, end man har i de omkringliggende velfærdssamfund, Sverige, Norge, Tyskland, England, Holland osv.
De er alle sammen højt udviklede velfærdssamfund.
Det er ikke samfund, hvor folk lider nød.
Det er samfund, hvor der er sikkerhedsnet, og de har altså valgt kortere dagpengeperioder og lavere kompensationsgrad.
De har sjovt nok også alle sammen udsigt til en højere økonomisk vækst end os, bl.a. fordi de har en højere beskæftigelse.