Astrid Krag (SF), 2010-05-26:
SF er som bekendt med til at fremsætte det her forslag, som har til formål at styrke kampen mod diskrimination af etniske minoriteter i det danske samfund.
Det søger vi at opnå gennem undersøgelse af mulighederne for at oprette et antidiskriminationscenter til videnudvikling om diskrimination.
Forslaget har to ben.
For det første vil vi gerne have mere forskning i diskrimination, og for det andet vil det her center også have til formål at gennemføre offentligt finansierede antidiskrimineringskampagner, koordinere tværkommunale tiltag, hvor der er behov for det, og understøtte virksomheder, når vi har fået en større viden om, hvad der ligger bag de tal.
Diskrimination af indvandrere og flygtninge er jo fortsat et problem i Danmark.
Undersøgelser fra analysebureauet Catinét, som har målt oplevelsen af diskrimination blandt indvandrere med et halvt års mellemrum de seneste 10 år, viser, at en tredjedel af flygtninge og indvandrere i Danmark føler sig diskrimineret.
Det tal er noget lavere, end det var for 10 år siden, hvor 40 pct. følte sig diskrimineret, men 34 pct., som er det aktuelle tal, er fortsat et alt for højt tal og viser, at det er et væsentligt samfundsproblem.
Særlig er tallene påfaldende, fordi andelen af flygtninge og indvandrere, der oplevede diskrimination i 2003, var nede på 27 pct., og vi har således set en ikke uvæsentlig stigning inden for de seneste år.
Det vidner om, at den indsats, der gøres i dag, ikke er tilstrækkelig, og at der er brug for, at vi kigger ekstra på problemet.
En del af det problem er, at vores viden om, hvad der ligger bag tallene om diskrimination, er begrænset.
En af de antropologer, der arbejder på Institut for Menneskerettigheder – hun hedder Mette – siger, at vi har behov for flere videnskabelige undersøgelser, at vi har behov for en kortlægning af, hvad der ligger bag den oplevede diskrimination, for det er jo svært at bekæmpe diskriminationen, hvis vi ikke ved nok om, hvordan det hænger sammen.
Lige præcis den distinktion, hun gør her, altså distinktionen mellem en reel og en oplevet diskrimination, bliver vi jo nødt til at få afdækket, hvis vi skal kunne sætte ind over for begge aspekter af diskriminationen, men med helt forskellige redskaber, afhængigt af hvad der er i spil – om det er arbejdsgiveren, der vælger at give praktikpladsen til en Hansen i stedet for en Hassan, altså en reel diskrimination, eller om det er indvandreren og hans egne negative forventninger til danskerne og det danske samfund, der former hans oplevelse af debatten i medierne, for at tage et eksempel på en oplevet diskrimination.
Begge ting er jo nok noget af det, der ligger til grund for de tal, vi ser, og derfor er det både et spørgsmål om at sætte benhårdt ind der, hvor der foregår reel diskrimination, og lave kampagner og oplysningsarbejde og indgå i dialog de steder, hvor der er tale om oplevet diskrimination.
På den måde kan vi gå ind og ændre folks forventninger, både danskernes forventninger til de etniske minoriteter og den anden vej rundt.
Jeg tror bare, at det på bundlinjen er nødvendigt at være helt enige om, at diskrimination er en skadelig forskelsbehandling, som sætter sig i vejen for en vellykket integration.
Diskrimination – og det er sådan set både den reelle og den oplevede – kan udgøre en stor barriere mellem udlændingen og arbejdsmarkedet.
Derfor vil jeg da også gerne kvittere for den opbakning, der et stykke hen ad vejen har været – tydeligere fra nogle end fra andre – til selve formålet her, altså at vi skal diskriminationen til livs.
Det koster mange penge for os som samfund, at der er den skadelige forskelsbehandling, der er, f.eks. inden for praktikpladsområdet.
Men det er også skadeligt for os som samfund, at der findes forskellige fjendebilleder, som ikke har noget på sig.
Jeg kan så forstå, at der er utryghed omkring finansieringen.
Jeg har beroliget Venstres ordfører med, at forslaget er fuldt finansieret, men jeg vil sige det på den måde, at det jo ikke skal være den konkrete udformning, der skiller os.
S og SF lægger jo i forslaget op til, at vi skal undersøge mulighederne for at oprette et antidiskriminationscenter, der kan forske i de her tal, så vi kan finde ud af, hvad det er, der ligger bag dem, og finde ud af, hvad der ligger i den nylige vækst i oplevelsen af diskrimination.
Det kan godt være, at der her er tale om nogle forskningsmidler til universiteterne.
Det kan godt være, at der her er tale om en stilling eller to mere på Institut for Menneskerettigheder eller noget helt tredje.
Det lægger forslaget sig sådan set ikke fast på, og det gør vi heller ikke som forslagsstillere.
Der er et behov for, at vi tager problemet med diskrimination, såvel oplevet som reel, meget alvorligt, og der er et behov for, at vi får en øget viden, for at vi kan sætte ind de rigtige steder, så de her tal kan begynde at falde igen i stedet for at stige, som vi har set inden for de seneste år.
Så det tager vi med videre.