runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jytte Andersen (S), 2007-02-09:
Forslaget her indeholder indiskutabelt mange gode tiltag, men desværre også et rigtig dårligt et, oven i købet et, som er udtryk for et klart aftalebrud.
Først til det gode: At egnsteaterdefinitionen skærpes, vil hæve niveauet generelt.
Det vil give teatrene en større rolle at spille kunstnerisk, kulturpolitisk og lokalt i de yderområder, som disse teatre er tænkt til at betjene.
Indføring af en konsulentordning vil øge fokus på kvaliteten i bevillingssystemet, og det vil give teatrene en vigtig sparringspartner.
At konsulenterne så også får lidt penge til kvalitetsudvikling, gør kun sagen bedre.
Desuden slås det med forslaget fast, at uddeling af de tidligere amtslige tilskud til egnsteatrene overtages af staten.
Samtidig kan vi glæde os over, at både minimums- og maksimumsgrænsen for det refunderbare kommunale tilskuds størrelse til det enkelte egnsteater er blevet hævet på finansloven.
Men glæden bliver nu kort.
De gode tiltag bringes ud i et miljø, der i den nære fremtid som konsekvens af loven vil få noget helt andet at tænke på, nemlig et uværdigt og ukreativt slagsmål om utilstrækkelige midler.
Uanset hvor mange gange ministeren fremhæver den løftede bevilling, vil området på længere sigt blive et nulsumsspil.
Skal der være plads til nye initiativer, må gamle lide eller lukke.
Hvad hjælper smukke ord om professionalisme og lokal forankring, hvad hjælper kvalitetsløft og faglig sparring, når teatrene er nødt til at frygte for deres overlevelse, og når ethvert nyt initiativ på området nødvendigvis betyder forringelse af vilkår for de øvrige?
Der bliver ikke hyggeligt ude i egnsteatermiljøet i de kommende år, hvis dette forslag går igennem.
Argumentet for rammestyring er økonomisk: Der er nok egnsteatre nu, og hvis ikke vi lægger en dæmper på det, bliver det for dyrt.
Men egnsteaterrapporten, som kulturministeren på vores varme opfordring nedsatte en arbejdsgruppe til at lave, fremkom jo netop med forslag til, hvordan den store vækst på området kunne styres – ud fra strengt kvalitative og faglige kriterier.
Vi var alle begejstrede for udvalgets forslag, vi har endnu ikke set dem virke, men allerede nu, hvor de blot er ved at blive iværksat, vil ministeren sammen med Dansk Folkeparti sikre sig den ønskede gevinst ved at underlægge kommunerne og den nye kvalitative ordning en kvantitativ spændetrøje.
Lad os dog se, hvordan konsulentordningen vil virke, før vi strammer økonomisk.
Lad os se, hvad for noget kunst der kommer ud af en mere ambitiøs definition af egnsteater.
Vi ønsker teatrene tillykke med de gode tiltag i forslaget.
Vi ønsker regeringen og Dansk Folkeparti held og lykke med deres eksklusive, nye parløb på egnsteaterområdet.
I Socialdemokratiet foretrækker vi den varige glæde frem for den korte.
Det egnsteaterlandskab, som forslaget tegner, vil om få år være en reduceret størrelse, hvor den konkurrence, der kunne dreje sig om kvalitet i et levende miljø, vil handle om overlevelse i et kortsynet og utrygt teatermiljø.
Gæt selv, hvor vi mener kunsten så bliver af.
Kim Andersen (V), 2007-02-09:
Nu skal vi jo ikke misforstå hinanden.
For naturligvis kan man da sagtens stille scenarier op, som giver en bekymring for egnsteatrene om 7 år, om 10 år.
Hvem ved noget om det?
Det gør jo hverken fru Jytte Andersen eller jeg.
Men hvorfor skulle egnsteatrene ikke på det tidspunkt indgå i en prioritering på lige fod med andre ting?
Det kan jeg sådan set ikke finde et fornuftigt argument imod.
Med hensyn til bibliotekerne: Jeg husker jo, at der under den tidligere SR-regering, som fru Jytte Andersen var medlem af, på et tidspunkt blev givet en overordentlig stor yderligere bevilling til bibliotekerne – omkring 100 mio. kr. – og vi kunne så efterfølgende registrere, at det var en beskeden andel af de 100 mio. kr., der reelt var gået til biblioteksdrift.
Det var altså et kommunalt ansvar, en kommunal prioritering.
Så på den måde kan jeg godt følge fru Jytte Andersen i en vis bekymring for kulturlivet og kulturbudgetterne lokalt.
Men jeg siger så bare også, at de nye store kommuner bliver mere slagkraftige, mere professionelle og får en større forpligtelse til at levere et allround servicetilbud til deres borgere, som lever op til forventninger og standarder i 2007.
Og de vil blive målt på det, også hvad angår kulturen.
Min egen hjemkommune, Skanderborg, har bevidst satset på kulturtilbud i mange år.
Vi har haft succes med det, har fået mange gode, dygtige tilflyttere, som også har lagt mange skattekroner i kommunekassen.
Det kan svare sig.
Brian Mikkelsen (KF), 2007-02-09:
Vi må have gået i samme skole, for min opfattelse af demokrati er som talt ud af fru Jytte Andersens mund.
Den her desavouering af folketingsmedlemmers kompetence og troen på, at folketingsmedlemmer partout altid træffer dårlige beslutninger, deler jeg ikke.
Folketingsmedlemmer er valgt af folket, og så er der en lovgivning, som sikrer, at bestyrelsen skal have nogle kompetencer og skal udfylde en rolle.
Jeg kan næsten ikke se noget mere demokratisk, end at folketingsmedlemmer udpeger en sådan bestyrelse.
Det kan jeg ikke.
Men nu synes jeg lige, at bestyrelsen skal have lov at fungere.
Det har været et turbulent år.
Der udpeges, synes jeg, nogle meget spændende bestyrelser for de enkelte teatre.
Der er udpeget nogle spændende teaterledere for de forskellige teatre; de får lov til at vise deres værd fra næste sæsons repertoire.
Lad lige det komme an på en prøve, og så må vi se, hvordan det fungerer.
Men det er gode folk, der sidder i ledelserne, og jeg har absolut tiltro til, at det her projekt nok skal lykkes.
Jytte Andersen (S), 2007-02-09:
Det er sådan set til fru Elsebeth Gerner Nielsen.
Jeg er dybt forundret over det sidste forslag om en ny bestyrelsessammensætning.
Man skal selvfølgelig altid kunne diskutere ting, og vel har den københavnske teaterbestyrelse ikke haft en heldig hånd i første runde, men nu er tingene trods alt ved at falde på plads.
Men sådan som jeg hørte fru Elsebeth Gerner Nielsen foreslå det, virkede det på mig, som om hun og Det Radikale Venstre gerne vil tilbage til den gamle konstruktion, altså det gamle DSTbestyrelsesfællesskab, hvor de kommunale enheder havde en udpegningsret og det faglige miljø også havde en udpegningsret.
Når jeg er forundret over det, er det, fordi vi sådan set alle sammen for et par år siden var enige om, at det ikke fungerede godt nok, for der var ikke tilstrækkelig meget beslutningskraft i den konstruktion, fordi de alle sad med en eller anden særinteresse.
Det var jo det, der banede vejen for, at vi traf beslutningen om den her mere professionelle bestyrelse, som havde en kompetence.
Ikke mindst, fordi de københavnske teatre på det tidspunkt jo selv lagde op til, at der skulle være en koordinerende bestyrelse, som havde en kompetence.
Det var faktisk den linje, der blev fulgt blandt syv ud af otte af Folketingets partier for mindre end 2 år siden.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-02-09:
Vi vil ikke tilbage til en gammel konstruktion.
Vi vil frem til den konstruktion, som vi også sammen har taget beslutning om for Aarhus Teater, Odense Teater og Aalborg Teater.
Der er det nemlig sådan, at det er kommunerne, Kunstrådet, altså Scenekunstudvalget, teatrenes medarbejdere og kulturministeren, der udpeger medlemmerne til bestyrelsen.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor Socialdemokratiet ikke synes, at vi også kan bruge den konstruktion, når det drejer sig om Københavns Teater.
Selvfølgelig ville der så være en repræsentant, der sidder der fra Københavns Kommune, og en, der sidder der fra Frederiksberg Kommune, som vil have en interesse i at bevare nogle teatre, men det ville være to medlemmer.
Ud over det ville Scenekunstudvalget sidde der, og desuden ville kulturministeren også udpege medlemmer.
Vi ville bare få en bredere sammensat bestyrelse.
Det ville også være en garanti for armslængden, at det altså ikke er ministeren, eventuelt sammen med en forligskreds, der i øvrigt ikke er der længere, som udpeger hele bestyrelsen.
Så både ud fra en demokratisk synsvinkel og ud fra den synsvinkel, at det gælder om, at der er så mange som muligt, der føler sig ansvarlige for teatret, foreslår vi, at vi gør det samme for Københavns Teater som for de øvrige storteatre.
Jytte Andersen (S), 2007-02-09:
Der er der ét teater i en stor kommune, men her er der altså tale om, at vi har en kommune plus Frederiksberg, som jo også er en kommune, og så flere teatre.
Det var lige præcis den samme konstruktion, der var i gamle dage udeomkring, som fru Elsebeth Gerner Nielsen gerne vil tilbage til, men den viste sig ikke at fungere beslutningskraftigt nok.
Der var tale om, at vi gerne ville have, at den skulle være mere potent og mere dynamisk.
Det er jo det, der er hovedproblemet, som jeg ser det.
Det er vel også det, teaterfolk siger.
Der er simpelt hen ikke penge nok i systemet til det.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-02-09:
Jeg vil gerne gentage, at vi ikke vil tilbage til DST-tiden.
Vi vil have en mellemløsning, så vi får et stærkt koordinerende organ i form af Københavns Teater, der også skal have bevillingsmyndighed.
Men samtidig kan man jo konstatere, at i og med at vi nu har givet Københavns Teater så meget magt, at Københavns Teater også selv kan bestemme, hvor mange teatre der skal være med i Københavns Teater, så sender vi altså også et problem ud til nogle kommuner en gang imellem.
Vi har allerede sendt et problem ud til Gladsaxe Kommune.
Men ikke nok med det, vi sender også et problem ud til hele egnsteaterområdet, som regeringen jo nu har lagt loft over.
Så er det bare, jeg appellerer til, at man prøver at finde ud af, hvordan vi får lavet en bestyrelse, som også holder sig dette for øje, og som ikke bare siger: O.k., vi får ikke flere bevillinger, jamen så smider vi et teater ud.
Det vil være et teater, der så skal hente sin bevilling fra Scenekunstudvalgets lillebitte bevilling på vistnok 20 mio. kr. eller fra egnsteaterordningen med også en lillebitte bevilling eller fra de små storbyteatre, som heller ikke har en særlig stor bevilling.
Jytte Andersen (S), 2007-02-09:
Jeg deler fuldstændig fru Elsebeth Gerner Nielsens opfattelse af den frustration, der er i det københavnske teaterliv, nemlig at der ikke er penge nok.
Det var jo det, der banede vej for, at man lukkede Gladsaxe Teater, plus at der også var nogle problemer på Gladsaxe Teater.
Så igen er det ikke, fordi jeg er uenig i analysen og frustrationen, slet ikke, men jeg tror bare, at vi går en forkert vej ved at spole tilbage til en anden struktur end nu.
Jeg synes, Københavns Teater skal have en chance til at bevise dueligheden i længere tid.
Jeg synes meget hellere, at oppositionen skulle samle sig sammen til – det har vi jo også stort held med, vil jeg sige – at få større økonomisk volumen ind i det københavnske teaterliv.
Det tror jeg faktisk ville klare mange problemer.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Brian Mikkelsen (KF), 2007-02-09:
Jeg har ikke nogen dogmatisk holdning til, at tingene skal være, som de er.
Men jeg vil blot lige igen minde om, at den her ordning for Københavns Teater blev vedtaget af et bredt flertal i Folketinget, Det Radikale Venstre, SF, Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti og regeringen.
Der havde vi mange seriøse drøftelser om, hvordan den konstruktion skulle være, og det var der altså enighed om på det tidspunkt.
Jeg har tillid til, at Københavns Teaters bestyrelse kan håndtere den magt, som de har fået.
Jeg synes også, man kan se, at der er faldet lidt mere ro over tingene.
Selvfølgelig har Københavns Teater stor indflydelse på de københavnske teatre, for hele meningen er jo, at man skaber et stærkt Københavns Teater, der har indflydelse, så vi kan skubbe en kvalitativ udvikling i gang, der sikrer udviklingen af de københavnske teatre.
Man må jo erkende ud fra den diskussion, der var i efteråret, at bestyrelsen befinder sig på øretævernes holdeplads.
Derfor vil jeg da være den sidste til at komme efter dem; alle mulige andre er jo efter dem hele tiden.
Der synes jeg nok, at vi som politikere skulle holde os lidt for gode til det, for de prøver at træffe deres beslutninger ud fra nogle saglige og kompetente overvejelser, og så må de jo stå ved dem og implementere deres strategi.
Kim Andersen (V), 2007-02-09:
Det sidste forslag, vi har på Folketingets dagsorden i dag, er også et lovforslag fra kulturministeren, og det er et spørgsmål om, at vi skal have revideret reglerne for egnsteatrene.
Jeg skal med det samme afsløre, at det støtter vi i Venstre.
Egnsteatrene finansieres jo i dag af kommunerne og af staten i forening med en fast refusion på 50 pct.
Egnsteatrene er lokalt forankrede og udspringer af lokalt initiativ, vilje og virkekraft.
Det er godt og positivt.
Sådan skal det fortsætte med at være.
Men vi skal naturligvis lade økonomien i finansieringen af egnsteatrene indgå i en rimelig prioritering med andre kulturområder, og vi er også nødt til at erkende, at der skal være en vis styring i økonomien.
Derfor støtter vi, at der indføres en rammestyring af bevillingen af statsrefusionen i forhold til de kommunale tilskud til egnsteatrene.
Det er ret og rimeligt.
Så vidt jeg husker, er den offentlige finansiering af egnsteatre over de sidste 5-6 år på det nærmeste fordoblet, og vi ved jo også, at der i de næste 3-4 år, som vi kan se frem, er penge til at fortsætte på et niveau som det, vi kender i dag, og vi ved, at der er nye egnsteatre på trapperne, og at genren vokser.
Vi har i dag omkring 31 egnsteatre.
Samtidig vil det her lovforslag betyde, at vi får mulighed for at øge kvaliteten på området.
Det synes vi også er fair og i orden.
Det er altså offentlige midler, vi har med at gøre, det er skatteborgernes penge, og derfor skal man naturligvis både have en forventning om og kunne stille nogle krav til, at de anvendes fornuftigt.
Samtidig foreslås det, at der etableres en egnsteaterkonsulentordning, som kan bistå egnsteatrene med at rådgive og kvalitetsudvikle, og som også kan indstille til Kunstrådet vedrørende tilskudsspørgsmål, men dog sådan, at det til enhver tid er Kunstrådet, der har det endelige ord, den endelige myndighed.
Vi synes, det er et meget fornuftigt forslag.
Vi er sikre på, at det vil være med til at støtte og udvikle egnsteatrene, så de fortsat indgår i en nuanceret mosaik af et rigt teaterliv ud over hele landet.
Københavns Teater, de store landsdelsscener, de små storbyteatre og egnsteatrene er jo med til, at vi har et rigt og kvalitetspræget teaterliv her i landet.
Det er vi glade for i Venstre.
Det vil vi gerne fortsat støtte.
Der er nybrud, der er udvikling, og der er kreativitet i dansk teater i de her år.
Derfor glæder vi os over, at vi er med til at sikre, at også teatrene har gode udviklingsmuligheder.
Vi støtter forslaget.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-02-09:
For det er jo rigtigt, at nu får kulturministeren og først og fremmest finansministeren fuldstændig styr på, hvor mange penge der hvert eneste år skal bruges på egnsteaterområdet.
Til gengæld ved den enkelte kommune ikke noget som helst om, hvad refusionsprocenten bliver.
Det vil sige, at usikkerheden nu er overladt til kommunerne.
Mener hr. Kim Andersen ikke, at det er et problem, at det i den her situation er de smalleste skuldre, der skal bære usikkerheden?
Mener hr. Kim Andersen ikke, at staten rent faktisk har den økonomiske pondus, der gør, at man kunne rumme en lillebitte usikkerhed på et sted mellem 5 og 10 mio. kr. om året?
Kim Andersen (V), 2007-02-09:
For mig er det principielt vigtigt at slå fast, at vi skal vedstå en prioritering af udgifterne inden for de forskellige områder.
Det skal vi også inden for egnsteaterområdet i forhold til andre kulturaktiviteter.
Det er jo også det, vi gør inden for musikskolerne og inden for andre områder.
Der har vi også en prioritering på den her måde.
Jeg synes i modsætning til fru Elsebeth Gerner Nielsen, at man skal glæde sig over, at der i virkeligheden er grøde i egnsteatrene rundtomkring i landet, at man skal notere sig med tilfredshed, at det samlede offentlige tilskud til egnsteatervirksomhed over de sidste 5-6 år, så vidt jeg husker finansloven, i hvert fald er fordoblet, og at økonomien i de kommende år er sikret, med henblik på at den udvikling kan fortsætte.
Så er det jo op til de årlige finanslovforhandlinger, hvem der vil bære og tage ansvar i den sammenhæng og sørge for at præge den økonomiske virkelighed fremadrettet også for egnsteatrene.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2007-02-09:
I forvejen er kommunerne jo holdt i meget, meget stramme tøjler af regeringen, og man har etableret et skattestop, som går hårdt ud over kommunerne.
Set i det lys finder hr. Kim Andersen så ikke, at de kommentarer, der bl.a. er kommet fra KL, virkelig har noget på sig?
Man siger simpelt hen fra KL’s side, at det da ikke er rimeligt, at en kommune skal bære usikkerheden med hensyn til, hvor mange egnsteatre der bliver i Danmark.
Det bør da være staten.
Staten har da den økonomiske pondus, der gør, at man sagtens kan bære en usikkerhed på mellem 5 og 10 mio. kr., mens det til gengæld kan være et kæmpe problem ude i en kommune.
Hvis man f.eks. skal etablere et nyt egnsteater, vil det da være vanskeligt at argumentere det igennem, når man ikke på forhånd ved, hvor mange penge fra staten man kan få til sit egnsteater.
Kim Andersen (V), 2007-02-09:
Jeg synes i og for sig, at det er meget naturligt, at det er kommunerne, der har førertrøjen på i den her sammenhæng.
Egnsteatret er i sin tænkning og i sin idé noget, der er lokalt forankret og udspringer af et helt lokalt initiativ.
Mere decentralt kan det jo ikke blive, helt i overensstemmelse med, hvad en kommune er, og hvad vi ønsker at lægge i det kommunale selvstyre her i landet.
Selvfølgelig kan staten rumme en risiko på 5 eller 10 mio. kr. i budgetudvidelse på et område som det her, men det kan staten jo ikke gøre på hundrede og syvogtyve andre forskellige områder og samtidig fastholde en fornuftig vækstprocent i forhold til samfundsøkonomien.
En vis ligestilling mellem de forskellige ordninger må der altså være.
Holger K. Nielsen (SF), 2007-02-09:
Det var en interessant argumentation, der før kom fra hr. Kim Andersen, som sagde, at vi jo må glædes over, at der er så meget grøde i teaterlivet udeomkring, og det blev så brugt som et argument for det her lovforslag.
Jo, men det er jo den grøde og den vækst, der er, der er årsag til, at egnsteatret skal have et drag over nakken, hvilket jo er resultatet af det her lovforslag.
Man roser sig på den ene side af, at det går vældig godt i det lokale teaterliv, og så siger man på den anden side: Nej, vi skal ikke have for meget vækst, I er nødt til at skære ned på det her område.
Det hænger jo overhovedet ikke sammen.
Kim Andersen (V), 2007-02-09:
Jeg synes ikke, at hr. Holger K. Nielsen fremstiller det helt rigtigt.
Der er sikret midler til, at egnsteatrene kan udvikle sig de år, vi med rimelighed kan se frem.
Vi har en finmasket egnsteaterdækning i det her land, som supplerer de små storbyteatre, og som supplerer Københavns teatre og landsdelsscenerne.
Men en prioritering vedstår vi der skal være, og vi vedstår også, at lige netop egnsteatrene pr. definition i den grad er og bør være lokalt forankret både med hensyn til ansvar og udspring af engagement.
Så synes vi altså også, at når man har haft sådan en vækst, som vi har noteret på det her område – med glæde – men tilsvarende også en fordobling af de offentlige udgifter over relativt få år, så er det også rimeligt, at der er en vurdering af: Er der bæredygtighed for alt det her i fremtiden?
Er der publikum til det?
Er der kreative kræfter, der kan fylde rammerne og budgetterne ud på ansvarlig måde?
Holger K. Nielsen (SF), 2007-02-09:
Det er en særpræget argumentation.
Det går godt, men det må ikke gå for godt.
Det er jo det, som ligger i hr. Kim Andersens måde at argumentere på.
Det, som er rationalet bag det her, er jo ret beset, at man vil have styr på økonomien.
Det er økonomitænkning, det er finansministerens klamme ånde, vi mærker i det her lovforslag.
Så siger hr. Kim Andersen: Jamen kan det nu gå, det hele?
Er der ikke for mange?
Det kunne man da overlade til det lokale niveau at finde ud af.
Det, der jo netop er det fine her, er, at der på baggrund af den ordning, der har været indtil nu, er skudt en masse lokale initiativer op, en masse lokalt kulturliv op, en masse egnsteatre op, som jo bl.a. netop er skudt op, fordi der har været en refusionsordning.
Det er det, staten vil fjerne her, og det får ret store konsekvenser for det lokale kulturliv.
Det er den sørgelige konsekvens af det her lovforslag.
Kim Andersen (V), 2007-02-09:
Jeg synes, at hr. Holger K. Nielsen ser på det her med nogle meget pessimistiske briller og også er lidt bagvendt i sin argumentation.
Det må gerne gå rigtig godt, og det har det jo også gjort, men jeg synes ikke, der på dette snævre område i forhold til andre skal være en automatik, som gør, at staten skal matche, hvad man lokalt ønsker at støtte.
Det skal ind i nogle rammer og prioriteres på lige fod med andre kulturelle aktiviteter.
Alt andet vil jo være unfair over for andre kulturaktiviteter.
Jeg er slet, slet ikke så pessimistisk på det her område som hr. Holger K. Nielsen, men der kan vi jo være forskellige af natur.
At finansministeren vil søge en vis stringens i den statslige budgetlægning og bevillingsgivning, synes jeg kun er fornuftigt og rigtigt og en ordentlig varetagelse af finansministerjobbet.
At han sådan skulle have en specielt klam ånde, har jeg nu aldrig nogen sinde lagt mærke til.
Jytte Andersen (S), 2007-02-09:
Venstres ordfører virker meget sikker på, at det her er det rigtige.
Er der ikke bare en anelse bekymring for, at det lige præcis er kulturområdet, der kommer i klemme?
Det har ikke sådan den samme folkelige status desværre, som omsorgen for ældre eller pasningen af børn har det i den lokale prioritering for de kommunalpolitikere, som jo sidder og skal have nogle budgetter til at hænge sammen, og som er under et meget stærkt overvågningspres fra den nuværende regering.
Altså i forhold til ældre, der har behov for omsorg, og børn, der har behov for pasning, er der så ikke en reel bekymring hos Venstres ordfører for, at det lige præcis er et gryende kulturengagement udeomkring, der bliver verfet til side med det her forslag, og som tidligere lige præcis har fået den håndsrækning, at der både var en krone fra kommunekassen og en krone fra staten?
Kim Andersen (V), 2007-02-09:
Hvad angår egnsteatrenes stilling i det her forslag: Nej, der er jeg ikke i tvivl, og jeg vil være ærlig og tilstå, at hvis jeg havde været i tvivl, hvis Venstre havde været i tvivl, ville vi have været de første til at indrømme det.
Hvis vi så ser på spørgsmålet lidt mere generelt, som fru Jytte Andersen formulerer det, vil jeg gerne sige, at det bestemt er en bekymring, som vi ofte har haft, og som jeg ofte har haft.
For det er rigtigt, at kulturbudgetterne, ikke bare for egnsteatre, men over en bred kam, ofte er oppe imod nogle lidt mere hardcore ønsker og prioriteringer i de kommunale budgetlægninger.
Men det har den her situation jo ikke det store med at gøre.
Derimod ser jeg det forhold, at vi nu får nogle større, mere slagkraftige, mere dynamiske kommuner, som udtryk for, at der nu bliver reel mulighed for og forhåbentlig også vilje til at styrke kommunernes engagement i kulturlivet.
Det tror jeg faktisk også vil ske, fordi det lige netop er et område, hvor man kan differentiere sig i forhold til nabokommunen og skabe et ekstraordinært godt tilbud for sine borgere og tilflyttere og derved markere sig positivt.