Lene Espersen (KF), 2012-02-23:
Da vores uddannelsesordfører, fru Mai Henriksen, ikke kan være til stede i dag, har jeg valgt at tage tjansen som konservativ ordfører på denne meget vigtige forespørgsel, som jeg gerne vil takke Dansk Folkeparti og hr. Alex Ahrendtsen for at have rejst.
Jeg synes, det er en meget vigtigt debat.
Det har været meget underholdende at sidde og lytte til debatten her i dag, fordi kulturkanon jo handler om, hvem vi er i Danmark.
De mange mennesker, de godt 5,5 millioner mennesker, der bor i Danmark, er jo ikke bare 5,5 millioner mennesker, der har valgt at placere sig et tilfældigt sted på jordkloden, hvor der er nogle små øer, og hvor der er en halvø, og hvor vi så bor sammen.
Nej, vi har noget, der binder os sammen som nation.
Med ét ord bruger man ofte betegnelsen sammenhængskraft, og for Det Konservative Folkeparti er det helt afgørende at sige, at det, der binder os sammen som nation, er noget, der er funderet i os som nation, det er vores kultur, det er vores værdier, det er vores normer, det er vores adfærdsmønstre, og det er vi i et fællesskab omkring. Debatten i dag har for mig været sådan lidt anskuelighedsundervisning i, at både kulturradikalismen og det, jeg nok vil sige er det nyeste fænomen, nemlig værdinihilismen, trives rigtig godt her i Folketinget.
Rigtig mange ordførere har været oppe at sige
: Jamen kanonlister, joh, det er da nogle udmærkede forfattere, men det kan være, der er nogle, der er lige så gode, som vi lige så godt kan undervise i.
Det viser, at de overhovedet ikke har forstået, hvorfor kanonlisterne kom til.
Det var jo netop i et forsøg på at prøve at lave en eller anden form for fælles fortælling, fælles historie om, hvor vi kommer fra, og hvad der kitter os sammen som folk.
Til de her lidt mærkelige forsøg, nogle af ordførerne er kommet med ved at sige, at vi så har cementeret en liste, vil jeg sige, at det er noget vrøvl, for der er aldrig nogen, der har sagt, at kanonlisterne skal se sådan ud om 100 eller om 200 år, for der kan være kommet nye forfattere til.
Men ikke at anerkende, at der er noget, der binder os sammen som folk, at der er noget, der er bedre end andet, og at der er noget, vi synes er vigtigt alle vores børn lærer i folkeskolen, synes jeg simpelt hen er højst besynderligt.
Det bliver da helt grotesk, når der er ordførere, der – jeg tror, det var SF's ordfører, fru Annette Vilhelmsen – siger: Det stresser lærerne, at man i løbet af 9 år skal fortælle børnene om 14 forfattere.
Jeg kunne forstå, det ville stresse, hvis det var i løbet af 1 uge.
Det er muligt, det var en anden ordfører, der sagde det, men det er jo helt til grin, det er da simpelt hen at se ned på lærerne at komme med den slags argumenter.
Naturligvis vil enhver lærer kunne undervise i mere end 14 forfatterskaber i løbet af en 9-årig eller 10-årig folkeskoleundervisning.
Så jeg må sige, at jeg simpelt hen bare ikke forstår, hvordan man kan gå herned i Folketingssalen og diskutere kanonlister, som Dansk Folkeparti meget relevant vælger at bringe til debat, fordi lærerne ikke bruger dem ordentligt, og så komme med den slags argumenter.
Jeg vil sige, at det for Det Konservative Folkeparti har været helt afgørende og en vigtig milepæl, at VK-regeringen fik sat gang i kanonarbejdet, og jeg skulle hilse og sige til fru Merete Riisager, at det ikke er noget, Folketinget har besluttet.
Der har været udvalg, der har siddet og udvalgt, hvilke værker det skulle være, det er ikke folketingspolitikere, der har siddet og har valgt det.
Nogle vil sige, at det ikke har en pind med hinanden at gøre, men fællespunkterne er faktisk store, fordi de er en del af vores dansk- og historiekanon.
Der var en stor debat, da vi lavede både dansk- og historiekanonen, men vi har været glade for det, og det er, fordi vi har modet til at sige, og det er det, vi mener politisk, at der netop er litterære værker, og at der er historiske begivenheder, som er så vigtige, at de skal indgå i undervisningen.
Det giver et mere lige afsæt for den almene dannelse, og det giver også en bedre ungdomsuddannelse for de elever, der skal videre, og det vil vi jo gerne have at alle elever kommer.
Det er vigtigt, at der er den samme dannelse og uddannelse, hvad enten man kommer fra Hirtshals eller fra Odense, og derfor er vi også utrolig glade for, at folkeskolelærerne skal undervise i de her udvalgte 14 litterære værker og 29 historiske begivenheder.
Vi er derfor også meget skuffede over, at folkeskolens eget fagblad præsenterer en undersøgelse, som viser, at seks ud af ti dansklærere og knap hver anden historielærer betragter de bindende kanonlister som en inspirationskilde og ikke som en pligt.
Det er ikke noget tagselvbord.
Derfor har vi også haft børne- og undervisningsministeren i samråd for at høre, hvad regeringen har tænkt sig at gøre ved det problem.
Jeg er glad for, at ministeren i dag så klart har tilkendegivet, at man nu vil forsøge at være i dialog med lærerne om, hvordan man kan få sat det her endnu mere på dagsordenen, så det bliver rullet ud, og jeg vil meget opfordre til, at ministeren og regeringen holder fast i den her dagsorden og det forlig, der ligger bag.