Carsten Hansen (S), 2013-11-14:
Jeg vil godt starte med at sige tak til både Liberal Alliance og De Konservative for et særdeles godt og ordentligt forløb, som vi har haft omkring det her.
Og så vil jeg selvfølgelig også takke min partnere i regeringen, både Radikale Venstre og SF.
Skal man opnå brede forlig, kræver det også vilje til at strække sig så langt, at der kan laves et forlig.
Det er klart, at alle har måttet give sig i forhold til den her aftale om de udsatte boligområder, og det vil jeg gerne kvittere for.
Men i regeringen arbejder vi jo på den måde, at vi tager ud og lytter.
Vi lytter til borgmestrene, til borgerne, til kommunerne, til boligorganisationerne og ikke mindst beboerne.
Det handler jo om en ny definition af særligt udsatte boligområder og initiativer, som skal øge trygheden i vores boligområder.
Jeg vil godt i dag sige, at det er korrekt, at begge dele er omfattet af boligaftalen fra juli mellem regeringen, De Konservative og Liberal Alliance, og det er godt.
Det er godt at kunne lave de partnerskaber, som vi har aftalt her.
Det er jo en anden del af det, nemlig nogle tætte samarbejder, for jeg vil gerne have lov til at sige, at der ingen trylleslag findes her – det opdagede den foregående regering også.
For der er nemlig ikke to udsatte boligområder, der er ens.
Vollsmose ligner ikke Tingbjerg, og Gjellerup ligner ikke Ishøj osv.
Men det kan lade sig gøre.
Jeg var faktisk forleden dag på besøg i Ishøj, hvor man over en 3-årig periode har arbejdet målrettet med at nedbringe kriminaliteten.
Med en helhedsplan og indsatser er kriminaliteten blevet nedbragt med 37 pct. ved en målrettet indsats – bare for at fremhæve et enkelt resultat.
Det var både med kommunens og beboernes indsats – en helhedsplan, der tog højde for det, og et samarbejde med alle grupper, både beboere, politi osv.
Selvfølgelig kan det lade sig gøre.
Det skal man tro på, og vi har da også givet nogle bredere instrumenter.
Jeg skal sige, at jeg har været ude ganske mange steder, både i forbindelse med den kommunale valgkamp, men også før, og man er meget tilfreds med den indsats, som de her fem partier nu har lavet.
Lad mig så slå fast, at aftalen ikke er udtryk for et forligsbrud, som ordførerne fra Venstre og Dansk Folkeparti siger.
Men som ræven sagde, er rønnebærrene sure.
Jeg vil også godt sige, at den her regering naturligvis overholder de aftaler, vi har indgået.
Det gør vi også i forbindelse med den her aftale, og det er jo både sædvanlig og god skik på Christiansborg, og det holder vi os til.
Lad mig komme med lidt historik.
I 2010 indgik den daværende regering, DF og De Radikale en boligaftale om en styrket indsats i de udsatte boligområder.
I aftalen indgik også en definition af de udsatte boligområder, som De Radikale tog afstand fra.
De Radikales bemærkninger til en definition af de såkaldte ghettoområder, som jeg kalder udsatte boligområder, blev optaget som bilag til aftalen.
Det er således en del af aftalen, at De Radikale står uden for dette punkt.
Lad mig slå det helt fast.
Den 12. november 2011 indgik regeringen, Venstre, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og De Konservative en aftale om fremrykning af Landsbyggefondens renoveringsramme.
Som det er sædvane, tilslutter en ny regering sig tidligere aftaler, såfremt bare et af regeringspartierne har været med, og det gjorde vi så som regering.
Men det siger selvfølgelig sig selv, at det sker på de præmisser, som De Radikale har aftalt, altså at De Radikale står uden for aftalen vedrørende definitionen af de udsatte boligområder eller ghettodefinitionen, som nogle kalder det.
Regeringen kan ikke forpligte sig mere end De Radikale, da De Radikales deltagelse i aftalen jo er hele baggrunden for, at regeringen tilslutter sig.
Så nok om det.
Der har også været en del diskussion om de nye kriterier, og lad os få det op i udvalgsbehandlingen.
Vi er selvfølgelig åbne over for at besvare de her spørgsmål.
Men jeg vil gerne sige, at hele formålet med at ændre definitionen og måden, som den opgøres på, jo er at sikre en mere retvisende og en mere bredspektret opgørelse.
Jeg vil identificere de boligområder, som har særlig store udfordringer, og jeg vil også identificere de mest påtrængende problemer, sådan at vores kommuner og vores boligorganisationer kan sætte målrettet ind, og samlet set skal det jo føre til færre udsatte boligområder.
Og kriterierne er jo valgt for at give en karakteristik af beboersammensætningen i områderne, med henblik på at vurdere områdets situation.
Området skal opfylde tre af de fem kriterier , der optræder på listen – de fem kriterier er i øvrigt ligeværdige – og der er ikke en kombination af kriterierne, der gør området mere udsat end en anden kombination.
Det synes jeg også er vigtigt at få sagt.
Man kan altså godt komme på listen, uden at man har det etniske kriterium med.
Det synes jeg er en vigtig pointe at få sagt her i dag, for der findes også områder, hvor der er store problemer, uden at der er etniske udfordringer blandet ind i det.
Jeg vil bare sige herfra i dag, at det faktisk ikke er rigtigt.
Vi bestræber os på at udvikle kriterierne, så vi får en mere relevant udvælgelse og ikke fra et skrivebord reducerer antallet af områder.
I forhold til den nylig opgjorte liste, altså den gamle nye liste, kan man sige, med de 40 områder, så vil de foreslåede kriterier give 33 områder.
Men baggrunden for faldet skal jo primært søges i, at vi går over til 2-årige gennemsnit i stedet for 4-årige gennemsnit.
Det var vi jo enige om i forligskredsen, for det var helt afgørende, at man kunne arbejde hurtigere med det her.
Det var andelen af beboere uden for arbejdsmarkedet og andelen af dømte.
Med 2-årige gennemsnit sætter vi faktisk i højere grad fokus på den aktuelle situation og de særligt udsatte områder, bl.a. som følge af regeringens økonomiske politik, som indebærer en vigende tendens i antallet af de her områder, idet det simpelt hen går bedre end i kriseårene 2009 og 2010.
Det er selvfølgelig også rigtigt.
Og for os i regeringen – og jeg tror også, jeg taler for hele forligskredsen – har det handlet om at indføre yderligere redskaber i de her områder.
Vi er naturligvis klar over, at de her forslag med videregivelse af oplysninger om lejerne – både af politiets videregivelse af oplysninger om strafferetlige forhold og boligorganisationernes udveksling af oplysninger om lejere, der er blevet sat ud – går forholdsvis tæt på hver enkelt person.
Men vi mener imidlertid – og det synes jeg er en meget vigtig pointe – at hensynet til de lejere, som er generet af de uroskabende lejere, dem, der står op og går på arbejde hver eneste dag, passer deres job og er ordentlige mennesker, altså må veje tungere end hensynet til en enkelt uromager og ballademager.
Det er dog ikke sådan, at vi på nogen måde prisgiver den enkelte lejer.
Som det også er fremgået af lovforslaget, er der nemlig tilknyttet betingelser til anvendelsen af de nye regler.
Der er for det første
ikke tale om videregivelse af småting.
Vi mener, at vi har fundet den rette balance.
Vi mener også, at vi her giver de udsatte boligområder endnu et godt og brugbart redskab i bestræbelserne på at gøre de områder trygge at færdes i.
Og det kan ingen vel være uenig i skal være vores målsætning.
Jeg håber derfor, at alle partier vil bidrage positivt til det videre arbejde med lovforslaget, og vil endnu en gang gerne kvittere for det konstruktive arbejde, vi har haft i forligskredsen.