Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-03-29:
Jeg kan jo forstå, at udenrigsministeren ikke ønsker at sige noget.
I nogle sammenhænge kan det være klogt ikke at sige noget, men jeg forstår simpelt hen ikke, at udenrigsministeren ikke finder anledning til at knytte nogle bemærkninger til den ellers udmærkede debat, vi har haft nu, og som jeg bestemt ikke mener har været spild af tid.
For vi har netop sådan fået indkredset, hvad det er for forskellige positioner, som de forskellige partier står med.
Og der synes jeg, det er væsentligt her at fæstne sig ved, at der er nogle partier, som ikke rigtig synes at gå helhjertet ind i det forslag til vedtagelse, vi ellers er fælles om.
Det er så, hvad det er, kan man sige, for forskellige partier kan jo have forskellige opfattelser af det.
Men jeg må så retfærdigvis sige, at den person, som jeg vil sige var mest sådan loyal over for forslaget til vedtagelse, i og for sig var Venstres ordfører.
Og jeg må vel så i virkeligheden lægge til grund, at Venstre og dermed regeringen loyalt arbejder videre på det grundlag, som ligger, altså en ambition om at få etableret en parallelaftale.
Men jeg er bare stadig væk ked af, at vi ikke har fået et eller andet udspil fra regeringen, i forhold til hvad det er, regeringen gerne vil.
Altså, vil regeringen gerne have, at efterforskningskendelsen kommer med?
Vil regeringen gerne have, at PNR kommer med?
Hvad er det, regeringen vil – altså meget præcist?
Det kan jeg jo også sige at jeg heller ikke føler at vi på de indre linjer har nogen fornemmelse af, og der må jeg bare sige, at nu er tiden altså inde til, at regeringen kommer med det udspil.
Jeg forstår altså ikke, hvorfor udenrigsministeren ikke har valgt at berige os med sådan en udmelding her til aften.
Men jeg vil godt sige tak for debatten.
Jeg synes, den har været ganske glimrende og i hvert fald været med til at tegne konturerne af, hvor de forskellige partier i Folketinget står.
Tak for det, hr. formand.
Nu er det efterhånden ved at være en del tid siden, Dansk Folkeparti anmeldte den her forespørgselsdebat.
Det var den 11. november 2015, og der er jo trods alt løbet en del vand igennem åen siden dengang.
Dengang kendte vi ikke udfaldet af forhandlingerne mellem Storbritannien og EU, men det gør vi nu.
Der er ingen tvivl om, at Danmark har en udtalt interesse i, at Storbritannien forbliver medlem af EU.
Når Danmark forhåbentlig slår ind på en mere EU-forbeholden kurs, også på regeringsniveau, vil det utvivlsomt være lettere, hvis Storbritannien sidder med ved roret og dermed sammen med en række østeuropæiske lande og gerne altså Danmark kan trække i retning af et EU, der beskæftiger sig med færre ting og overlader mere til nationalstaterne. Med aftalen mellem Storbritannien og EU er der allerede sket fremskridt for Danmark, f.eks. i forhold til muligheden for at indeksere børnefamilieydelsen, neutraliseringen af Metockdommen og fremskridt i forhold til fortolkningen af rækkevidden af nærhedsprincippet.
Men det er forhold, som jo neutraliseres, i tilfælde af at briterne stemmer sig ud af EU.
Det er vigtigt for mig her at slå fast, at det naturligvis ene og alene er den britiske befolkning, der skal afgøre, hvorvidt Storbritannien fortsat skal være medlem af EU.
Det hverken kan eller skal vi blande os i i Danmark.
Japartierne ved jo selv, af for dem bitter erfaring, hvilken effekt det kan have, når udlændinge blander sig i en national valgkamp.
Når det så er sagt og understreget, kan man jo godt ud fra nationalegoistiske overvejelser håbe på et bestemt udkomme for at understøtte en bestemt udvikling i EU-samarbejdet.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at Dansk Folkeparti så langtfra mener, at den britiske aftale er endemålet for en revision af EU-samarbejdet.
Cameron har lovet, at såfremt briterne stemmer ja til at fortsætte i EU, vil den britiske regering presse på for flere demokratiske reformer af EU, for mere indflydelse til nationalstaterne og for, at færre opgaver i fremtiden overlades til EU.