runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Andersen (V), 2014-02-25:
Vi bliver en gang imellem nødt til at være lidt præcise, og det kan være glimrende at få sådan en debat på et tidspunkt, men jeg vil sige til hr. Joachim B. Olsen, at vi bliver nødt til nu at få slået fast, at skatteyderne i Danmark, statskassen – det er jo sådan set et fedt, når det kommer dertil – ikke har punget ud med noget som helst til bankerne.
Tværtimod er de ordninger og garantier, der er stillet fra den danske stats side, blevet honoreret fra bankernes side med en rentesats, som har betydet, at staten har haft en nettoindtægt på disse garantier, så vidt jeg husker i størrelsesordenen 12-13 mia. kr.
Ministeren har givetvis disse tal mere present og kan måske runde det i sit svar, for det er jo en myte, at skatteborgerne har punget ud og har reddet bankerne og de finansielle institutter.
Staten har stillet nogle garantier, men de sunde banker, om jeg så må sige, har fået lov at betale for det, sådan at staten netto har haft en provenuindtægt.
Så vil jeg gerne sige, at jeg er enig i, at man ikke skal gøre de finansielle institutter til prygelknaber, og de er en del af et nyt opsving, som forhåbentlig er på vej.
Modsat skal vi også lære af det, vi har været igennem, og der er institutter inden for den finansielle sektor også her i landet, som har båret sig ganske og aldeles forkert ad, og det skal vi naturligvis tage højde for i den regulering, som nu finder sted.
Joachim B. Olsen (LA), 2014-02-25:
Jeg sagde ikke, at danske skatteborgere har betalt.
Jeg sagde præcis det modsatte.
Jeg sagde, at man ikke havde subsidieret.
Jeg sagde, at man havde stillet garantier, men det, at man stiller en garanti betyder altså også, at der er en risiko.
Så danske skatteborgere har skullet løbe en risiko på vegne af nogle private virksomheder.
Det er vi forhåbentlig enige om.
Det synes jeg er problematisk, om end jeg anerkender, at med det system, vi har i dag, var det nødvendigt, og det, jeg ligesom prøvede at efterspørge, var en mere substantiel debat om, at når vi nu lever i et samfund, hvor den her sektor har været meget, meget stramt reguleret – altså at påstå noget andet er noget sludder – så må man spørge sig selv, om mere regulering vil løse problemerne.
Frank Aaen (EL), 2014-02-25:
Jeg er enig i, at garantier jo også er penge værd, og de garantier har man fået.
Jeg vil tilføje, at man derudover jo åbnede Nationalbanken, så de kunne give bankerne lån til en halv, en hel, halvanden procent, hvorefter de lånte dem ud til borgerne i Danmark, for 7-8 pct., til virksomheder for 10-15 pct., og det er jo i sig selv også en enorm gevinst for bankerne, at de kunne tage skatteydernes penge med den ene hånd til næsten ingenting i rente og låne dem ud til skatteyderne med den anden hånd til en kæmpestor rente.
Hvis ikke det er penge værd, ved jeg ikke, hvad man skal sige.
Men mit spørgsmål er i virkeligheden: Når nu man mener, at alt, der ikke kan stå, skal falde – sådan har jeg forstået Liberal Alliance – hvorfor har man så stemt for bankpakkerne?
Joachim B. Olsen (LA), 2014-02-25:
Det har vi, fordi vi, som jeg sagde, lever i en verden, hvor skatteborgerne i sidste ende åbenbart skal være redningsplanke, og det er de også, når man stiller en garanti, fordi så tager skatteborgerne en risiko på vegne af nogle finansielle virksomheder.
Når vi nu lever i den verden, finder vi det rimeligt, at man indfører nogle krav, nogle kapitalkrav, der gør, at bankerne polstrer sig selv.
Så vi tager en pragmatisk indgangsvinkel til det her og siger, at vi åbenbart lever i en verden, hvor det hænger sådan sammen, at politikere løber, alt hvad remmer og tøj kan holde, fra det ansvar, de selv har haft, og vil ikke påtage sig noget som helst ansvar for nogen finansielle kriser – det er de onde mennesker ovre i bankerne – og samtidig skal skatteborgerne altså holde for.
Så må man så indføre noget regulering, ellers skaber man det, man vist kalder sådan moral hazard, hvis man på den ene side siger, at skatteborgerne skal redde bankerne på den ene eller på den anden måde, hvis de kommer i problemer, men at man på den anden side ikke stiller nogen krav, og derfor stemmer vi for.
Frank Aaen (EL), 2014-02-25:
Jo, jo, det har jeg forstået, ligesom jeg ikke forstået resten af Liberal Alliances politik i virkeligheden.
Men når man nu bruger det argument, at når vi lever i en verden, hvor en branche får skatteyderne til at betale, hvis det går galt, skulle Liberal Alliance så ikke lige overveje, om de selv ville være med til at opbygge den verden?
For det er jo det, man har gjort.
Liberal Alliance har jo været med til gennem bankpakkerne at få vedtaget, at bankerne kan regne med skatteyderne.
Det hænger jo ikke sammen, at man bruger det som en undskyldning, at nogle andre har opbygget en verden, når man selv har været med til at opbygge en opfattelse af, at skatteyderne nok skal betale.
Joachim B. Olsen (LA), 2014-02-25:
Jamen vi er jo helt grundlæggende ikke for, at skatteborgerne skal betale, når private virksomheder går ned.
Det er vi ikke.
Men nu konstaterer vi, at det er der så et flertal, der ønsker, og vi tager så selvstændigt stilling til at sige, at sådan er det så åbenbart.
Når det så åbenbart er sådan, kan man godt retfærdiggøre, at man stiller fra politisk side nogle krav om, at bankerne polstrer sig.
Jeg synes bare, at det er ærgerligt, og jeg synes, at det har været en mangel i den her debat, at der har været så lidt selvkritik fra politikernes side, at man overhovedet ikke vil tage nogen diskussion om, om noget af den regulering, man selv har været med til at indføre, har været medvirkende til krisen.
Man har bare sagt, at det var bankernes skyld og de har lånt for meget ud.
Når man låner ud, kan man jo kun gøre det, hvis der f.eks. er nogle, der gerne vil låne pengene, også selv om de ikke har råd til at låne pengene.
Det er bare et eksempel på, hvor skæv debatten har været.
Brian Mikkelsen (KF), 2014-02-25:
Det er et betydningsfuldt lovforslag, vi behandler i dag.
Det er et forslag fra erhvervs- og vækstministeren, som jeg synes rammer plet.
Det er betydningsfuldt, fordi den finansielle sektor udgør en så væsentlig del af samfundsøkonomien og samfundsstrukturen, så det kan rokke båden og have implikationer for hele samfundsudviklingen, men også for vækstpolitikken i det danske samfund.
Der er sagt mange fornuftige ord om selve lovforslaget og også om de rent tekniske dele af det, og jeg vil blot knytte et par kortfattede politiske kommentarer til det.
Årsagen til, at det har været nødvendigt at gennemføre et sådant lovforslag her med hensyn til SIFI'erne, er jo, at der var brug for at signalere til markedet, både til de meget berømte private institutioner, men også sådan til hele omverdenen, at der skulle mere og bedre kapital og højere likviditet som en del af eksplicitte forudsætninger for at drive finansiel virksomhed i Danmark, ikke bare på SIFI-niveau, men i det hele taget.
Jeg synes, at erhvervsministerens forslag her rammer plet, efter den politiske aftale vi har lavet.
Det rammer sådan, at der bliver sendt et signal om, at de her institutter ikke bare kan vælte, men at det også er op til dem selv ud fra markedet at sørge for, at de kan overleve den turbulens, der selvfølgelig kommer med op- og nedture osv.
Men der er nu nogle forudsætninger sat ind for, at vi i hvert fald fra samfundets side kan regne med, at de ikke bare lige tipper omkuld for den første og den bedste vind.
Bankerne udgør så mange forudsætninger for hele vores samfundsudvikling, at det er o.k., at der bliver stillet nogle politiske krav.
Men det skal selvfølgelig være i balance med, at man kan gå ud og arbejde på det frie marked.
For al historisk erfaring viser, at lige så snart politikere begynder at blande sig i drift og stille alt for eksplicitte krav, så går det altid den modsatte vej.
Vi kan have nok så mange gode intentioner fra politisk side, men vi kan ikke drive forretning fra politisk side.
Der synes jeg, man har ramt balancen ganske fornuftigt med det her forslag.
Det giver bedre polstring.
Det sikrer også nogle bedre habilitetsregler, samtidig med at man også får implementeret CDR IV i Danmark.
Så alt i alt synes jeg, at det er et godt lovforslag, som vi kan støtte fra Det Konservative Folkepartis side.
Edmund Joensen (SP), 2014-02-25:
En del af lovforslaget, L 133, omhandler systemets vigtige banker på Færøerne og i Grønland.
Identifikationen og reguleringen af færøske SIFI-banker i dette lovforslag sker efter ønske fra Færøernes landsstyre, og Sambandspartiet bakker op om forslaget.
Det er rigsfællesskabet, der muliggør, at Færøernes banker er en del af den danske finanssektor.
Det er udelukkende en fordel for bankkunderne på Færøerne, for bankerne selv og for samfundsøkonomien generelt.
Det var en tragedie i sig selv.
Aktionærerne mistede deres penge.
Men hverken kunderne, husholdningerne, virksomhederne eller samfundsøkonomien generelt blev påvirket nævneværdigt af konkursen.
Og hvorfor?
Fordi bankpakkerne også omfattede de færøske institutter.
Uden bankpakkernes sikkerhedsnet ville konsekvenserne have været aldeles uoverskuelige for Færøerne.
Historisk har vi på Færøerne oplevet, hvordan bankkrak uden bankpakker og uden SIFI-regler påvirker samfundet.
Man må sige, at sporene skræmmer.
Også af denne årsag bakker Sambandspartiet op om skærpede krav til systemets vigtige banker på Færøerne.
Baggrunden for det første spørgsmål er EU-bankunionen og det faktum, at Færøerne og Grønland står uden for EU, men er med i den danske finanssektor.
Spørgsmålet er: Hvis det bliver sådan, at Danmark tilslutter sig bankunionen, vil beskæftigelsesministeren så bekræfte, at færøske og grønlandske bankkunder ikke på nogen måde vil blive stillet ringere end kongerigets øvrige bankkunder?
Her tænker jeg på, at det er regeringens forpligtelse at sikre en fortsat solid indskydergaranti og tilsyn med bankerne på Færøerne og i Grønland.
Det andet spørgsmål er af mere opklarende karakter.
Jeg vil høre, om det fortsat bliver sådan, at færøske og grønlandske banker er underlagt tilsynet i København, eller om tilsynet foretages af Den Europæiske Centralbank i Frankfurt.
Jeg håber, at ministeren vil komme med to gode og konkrete svar.
Steen Gade (SF), 2014-02-25:
Kapitalkravsdirektivet er jo et EU-direktiv, som der ligger.
Om EU vil forbyde os at have skrappere krav til kapital kan jeg ikke forestille mig, men det kunne vi jo få pindet ud i udvalget.
Men lad mig så sige om det helt generelt, at det jo er meget, meget vigtigt og fornuftigt, at det her er EU-reguleret.
Det er jo det, det hele handler om, nemlig at banker genforsikrer og arbejder så tæt sammen på tværs af grænser i dag, at der sådan set kun findes en regulering, der for alvor dur, og det er en international regulering.
Det er jo et af de steder, hvor man kan sige, at havde vi ikke EU, så måtte vi opfinde EU.
Lene Espersen (KF), 2014-02-25:
Det er jeg fuldstændig enig med hr. Joachim B. Olsen i.
Og derfor kan det være meget svært for nye virksomheder at komme ind i det, hvis ikke der er den tillid mellem parterne.
Så lige præcis på det her område gør der sig nogle lidt, kan man sige særlige vilkår gældende, der både er historisk og sikkerhedsmæssigt betinget.
Derfor synes jeg faktisk, det giver god mening.
Men ellers er jeg fuldstændig enig med hr. Joachim B. Olsen.
Og vi er jo for øvrigt også tilhængere af fri konkurrence og frie markeder, så det adskiller os ikke.
Joachim B. Olsen (LA), 2014-02-25:
Jeg vil bare understrege, at jeg sådan set ikke er i tvivl om, at det, at man stiller krav om modkøb, har bidraget til, at der er skabt flere arbejdspladser inden for nogle bestemte virksomheder, som beskæftiger sig med det her.
Så ville Danmark blive et ufattelig rigt land, fordi det ville øge beskæftigelsen helt vildt.
Sådan fungerer det naturligvis ikke.
Jeg har endda prøvet at søge, men jeg kan ikke rigtig finde noget sådan økonomisk argument, der siger, at det, at man stiller krav om modkøb inden for bestemte brancher, skulle øge beskæftigelsen og velstanden i et land sådan helt overordnet set.
Den køber jeg simpelt hen ikke.
Så skulle vi i hvert fald til at udbrede det til nogle flere områder, og det tror jeg heller ikke at De Konservative ønsker.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-02-25:
Først og fremmest vil jeg lige sige i forhold til den sidste diskussion om bl.a. vedvarende energi: Jeg vælger at forsvare en aftale, som rigtig mange partier i Folketinget har været enige om, og som vi har et forlig om.
Det synes jeg egentlig ikke det er så underligt at en regering gør – og det synes jeg heller ikke det normalt burde være for dem, der er med – altså at man forsvarer den aftale, som mange partier har været enige om.
Og det gør vi ud fra nogle klima- og energimæssige begrundelser, men det gør vi også, fordi det her også er en god forretning for Danmark, for det betyder arbejdspladser til Danmark.
Jeg har ikke lyst til at give de mennesker, som arbejder i den sektor, der skaber vores vedvarende energi, det budskab, at de job, som de regnede med ville være der over de næste år, bare forsvinder, fordi regeringen har ændret på ambitionerne.
Det har hr. Kristian Thulesen Dahl lyst til at sige til de mennesker, men det har vi ikke lyst til at sige til dem, og sådan er det jo.
I forhold til det her med velfærdsydelserne kan jeg ikke lade være med at gøre opmærksom på, at det jo allerede i dag er sådan, at man så at sige kan sende sin børnecheck hjem til børn, der bor i andre lande.
Sådan er det jo allerede i dag; det fandt den tidligere regering ikke anledning til at lave om på.
Så det er allerede i dag sådan, at man kan sende sin børnecheck videre til det land, som børnene bor i, hvis det er det.
Så må jeg til det her spørgsmål om, hvad der sker, hvis vi ikke kan få opbakning til en lovændring, sige, at det håber jeg naturligvis at vi får.
For jeg nægter simpelt hen at tro på, at der i det her Folketing sidder partier, som mener, at vi skal administrere på en måde, som ikke er i overensstemmelse med den lovgivning, som vi selvfølgelig skal følge.
Jeg vil i hvert fald sige, at det for regeringens vedkommende er helt, helt klart, at vi ikke kan nægte at give borgerne de rettigheder, som de har ifølge den lovgivning, som vi selv er en del af.
Så kan man være enig eller uenig i de regler, men regeringen kan ikke administrere i modstrid med den lovgivning, som vi er en del af.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2014-02-25:
Altså, jeg står her med loven, som den er i dag, og som fortæller, at der gælder et optjeningsprincip.
Det var et optjeningsprincip, som blev til, før den her regering kom til – og de nuværende regeringspartier, altså Socialdemokraterne og Radikale Venstre, stemte imod det her optjeningsprincip – og det var der for at gøre det sværere at få børnechecken sendt bl.a. til børn, der opholder sig i østeuropæiske lande.
Så står jeg her med et lovforslag, som regeringen fremsatte i går, som så vil fjerne det optjeningsprincip, for så vidt angår østeuropæiske borgere.
Statsministeren er nu leder af en regering, der administrerer, som om det her lovforslag fra regeringens side i går er vedtaget, og sådan har man gjort siden i sommer.
Så spørger jeg bare: Hvis ikke man får flertal for det, hvis ikke det kan blive vedtaget her i Folketinget, vil man så acceptere, at det, der så gælder, er det, der står i dansk lovgivning, altså i den lov, jeg står med i hånden, og at det så er det, man skal administrere efter?
Eller har vi en mindretalsregering, som er fuldstændig ligeglad med, hvad det her Folketing mener, og som, hvis ikke man kan få det at lave reglerne om igennem det her Folketing, sidder det overhørig og fortsætter med at administrere efter et andet regelsæt, når man ikke kunne få det igennem Folketinget?
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-02-25:
Forbavselsen vil åbenbart ingen ende tage for hr. Kristian Thulesen Dahl.
Jeg har nu lidt på fornemmelsen, at han gør sig lidt dummere, end han i virkeligheden er, for hr. Kristian Thulesen Dahl ved jo godt, at det her område er omfattet af en såkaldt EU-forordning, og at den har direkte retsvirkning i medlemslandene.
Det vil sige, at hvis der er en lovgivning, er vi nødt til at administrere efter de regler, for ellers giver vi faktisk ikke borgerne de rettigheder, som de har krav på.
Og når vi har vedtaget det i EU, har det direkte retsvirkning i Danmark, og det skal altså ikke – og det må hr. Kristian Thulesen Dahl vide – omsættes til dansk lov.
Så hvis der ikke kan samles flertal for en måde at løse den her ting på, altså for det her lovforslag, jamen så bliver vi nødt til fortsat at administrere i overensstemmelse med EU-retten.
Der vil jeg altså igen sige til dem, som normalt er med til at løse de her udfordringer: Kom ind til forhandlingsbordet.
Det gælder jo ikke hr. Kristian Thulesen Dahl.
Så kan jeg næsten regne ud, at hr. Kristian Thulesen Dahl vil sige, at det så er et grundlovsbrud, for det har han jo sagt ved flere forskellige lejligheder.
Jeg vil sige til hr. Kristian Thulesen Dahl: Så kom med en stævning til regeringen.
Hvis det er et grundlovsbrud, hvilket jo er temmelig alvorligt – og det er også på grænsen til det skøre at anklage regeringen for grundlovsbrud – så kom med det.
Kom og vis, at det her er et grundlovsbrud.
Det er helt ude i skoven.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2014-02-25:
Jeg har to ting: Den forordning, statsministeren henviser til, er fra 2004.
Det er en forordning, der var gældende på det tidspunkt, hvor det her Folketing med et flertal vedtog optjeningsprincippet for østeuropæiske borgere.
Så det er jo ikke nyt.
Den anden ting er jo, at det, statsministeren lige har demonstreret her, er, at det er fuldstændig ligegyldigt, om det her Folketing nu lovbehandler det forslag, der kom fra regeringen i går, for uanset hvad Folketinget gør med det lovforslag, der kom i går, uanset om vi stemmer det igennem eller stemmer det ned, så vil statsministeren administrere, som om det er en eksisterende realitet, som om det er der.
Det har hun gjort siden i sommer, men hun vælger også at gøre det, selv om der ikke kan findes flertal for det her i Folketinget.
Det er det, jeg påstår tangerer et grundlovsbrud.
Altså, det her er jo ikke Ukraine, det er ikke et land, hvor der ikke er et Folketing, der skal have lov til at regere landet.
Hvis nogen så er uenige i folketingsflertallets måde at agere på, er der i EU et retssystem, en domstol, der skal tage stilling til det.
Det er jo sådan, det fungerer.
Så statsministeren er da på tynd is, når hun siger til Folketinget: Det forslag, regeringen kom med i går, skal I bare vide, hvis I stemmer det ned, at vi lige så godt kunne lade være med at behandle, for det har ingen konsekvenser.
Regeringen vil administrere, fuldstændig som det passer den, selv om det er en mindretalsregering.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-02-25:
Jeg vil gerne understrege, at hvis regeringen mente, at vi havde en reel mulighed for at vinde en sag ved Domstolen, så ville vi selvfølgelig tage den til Domstolen.
Det gør vi med mange andre sager, men den her sag har juristerne i bl.a. Justitsministeriet vurderet at vi ikke har mulighed for at vinde.
Det er ikke ligegyldigt, hvad Folketinget diskuterer eller vedtager i den her sag.
Det er slet ikke ligegyldigt, og det er jo også derfor, vi har lagt et lovforslag frem.
Vi ønsker selvfølgelig, at den praksis, vi anvender, også er noget, som vi diskuterer her i Folketinget.
Hvis vi ikke kan få flertal for det her, bliver vi nødt til at underrette Kommissionen om, at den danske lovgivning ikke formelt er bragt i overensstemmelse med EU-retten, og så skal jeg da ikke kunne sige, hvad der sker.
Men det kan jo ikke udelukkes, at Kommissionen så anlægger en sag om traktatkrænkelse mod Danmark, og det synes jeg da ikke at man skal sidde og vente på.
Vi snakker her om en forordning, vi snakker om den fri bevægelighed, vi snakker om noget, som har været gældende i EU i mange, mange år.
Hvad er det for et EU, som Dansk Folkeparti ønsker at vi skal være medlem af?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2014-02-25:
Jeg tror egentlig, det efter manges opfattelse var en meget pædagogisk fremstilling, vi her fik af en statsminister, som sådan her til sidst blev noget aggressiv; jeg tror simpelt hen, argumenterne slap op.
Altså, hvis forudsætningerne ændrer sig, er det helt normalt, at man sætter sig ned og diskuterer, hvad man så gør.
Når det er et faktum, at de på energiområdet har ændret sig markant – det er blevet dyrere at være dansker, når det handler om den energipolitik, der føres – så kan man som regering enten vælge at sige, at det må man da gøre noget ved, at det må man kigge på, eller man kan vælge at være fjendtligt indstillet.
Vi er jo også forligsparti på området, vi støtter fuldt ud op om det, som har været nævnt fra hr. Lars Løkke Rasmussens side i forhold til at få kigget det her grundigt igennem.
Vores opfordring vil da være, at det, hvis statsministeren og regeringen ikke vil være med til at kigge ordentligt og seriøst på det, så må være et af de områder, hvor man må overveje, om det er rigtigt overhovedet at være med i et forlig, som jo så i virkeligheden binder os op på hinanden, når vi står så langt fra hinanden, som tilfældet er.
Men det, jeg ville spørge statsministeren om, var i forhold til et lidt andet område – det kan statsministeren nok næsten regne ud hvad er.
Og det vil jeg lige nå; jeg har 1 minuts taletid tilbage.
For vi har jo dystet nogle gange i forhold til det her med, om f.eks. en bulgarer eller en rumæner, der kommer til Danmark og arbejder inden for noget, der ligner et feriejob, skal have ret til at få en børnecheck sendt hjem til sit hjemland, til børn, der opholder sig i eksempelvis Bulgarien eller Rumænien, og nu er regeringen jo i går kommet med et lovforslag, der skal sikre, at man altså lovgivningsmæssigt kan udbetale børnecheck til de børn, der bor i andre lande.
Jeg synes jo, det er helt fatalt, at man har ændret administrationen, altså at man har lavet reglerne om uden at spørge Folketinget.
Så man administrerer i dag i virkeligheden i strid med den lovgivning, vi har i Folketinget.
Det har vi dystet om nogle gange her i spørgetimerne, og det synes Dansk Folkeparti er noget der tangerer grundlovsstridighed.
Det har vi ikke kunnet få statsministeren overbevist om.
Og derfor er mit spørgsmål til statsministeren, om regeringen, hvis den ikke får flertal for det lovforslag, der nu vil blive fremsat , og hvis det ikke kan komme igennem i Folketinget, så vil sørge for, at administrationen på børnecheckområdet bliver bragt i overensstemmelse med loven.
Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-02-25:
Altså, jeg er jo glad for, at SF's nye formand – og jeg vil også gerne formelt her i Folketingssalen sige tillykke med formandsposten – naturligvis agter at bringe dansk lovgivning i overensstemmelse med den praksis, vi er nødt til at følge.
Jeg tror, at det er vigtigt at huske på i de her sager, at selv om man ikke er enig, er man tvunget til at følge den lovgivning, der er i EU.
Vi har jo også tidligere haft Metockdommen, og selv om jeg måtte forstå, at den ikke var enig, anerkendte den tidligere regering, at man ikke kunne vinde en sag, og derfor rettede man ind efter Metockdommen.
Sådan er det jo.
Jeg vil så sige, at lige præcis det her gælder den frie bevægelighed.
Jeg tror, det vil være rigtig vanskeligt at overbevise nogen om, at det her med, at optjening kun gælder i Danmark, kan man så undgå at brede ud til andre EU-borgere.
Derfor tror jeg ikke, man skal gøre sig nogen forhåbninger om, at de her udfordringer kun kan løses i Danmark.
Det er også derfor, vi har sagt, at vi udmærket forstår, at man kan have en diskussion om, at hvis der kommer nogen til Danmark ikke for at arbejde, men for at udnytte nogle af vores ydelser, skal vi selvfølgelig være opmærksomme på det.
Og hvis vi opdager, at der er nogle områder, som bliver brugt for meget, i forhold til hvad antallet af EU-borgere tilsiger, vil vi undersøge det.
Der har ikke været nogen regering i nyere tid, som har været mere optaget af at passe på velfærdssamfundet, end vi er.
Så vi er optaget af at passe på det velfærdssamfund, vi har, og hvis vi ser, der er nogle udfordringer i forhold til det, vil vi selvfølgelig forsøge at løse dem.