Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Vi skal nu til at behandle et beslutnignsforslag, som medlemmer af Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti har fremsat.
Forslaget går ud på at nedsætte et udvalg, som skal undersøge konsekvenserne af konkurrenceudsættelse og udlicitering af kommunale opgaver.
Forslaget er fuldstændig identisk med et beslutningsforslag, som blev behandlet i maj måned.
Det hænger selvfølgelig sammen med, at der ikke er sket væsentlige ændringer i de forløbne måneder.
Jeg kan se, at forslagsstillerne fortsat har samme holdning, idet bemærkningerne til beslutningsforslaget er nøjagtig de samme som dem, der ledsagede forslaget i maj måned.
Forslaget er efter min opfattelse et forsinket ekko af tidligere tiders kampråb på den ideologiske slagmark.
De fleste er heldigvis kommet videre og ser eksempelvis offentlig-privat samarbejde som et godt instrument til at imødegå dagens udfordringer for velfærdssamfundet.
Jeg er selvfølgelig fortsat enig i, at en række af de problemstillinger, som er nævnt i beslutningsforslaget, både er vigtige og centrale.
Der arbejdes derfor løbende med disse problemstillinger i mange sammenhænge.
Men jeg ser det fortsat ikke som en løsning at nedsætte et udvalg og at suspendere konkurrenceudsættelsesaftalen.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Argumenterne er grundlæggende de samme som i forbindelse med Folketingets behandling her i foråret.
For det første er der efter min opfattelse ikke behov for et sådant udvalg, der arbejdes nemlig allerede med konkurrenceudsættelse og udlicitering i mange forskellige fora.
Desuden er det min klare overbevisning, at viden og erfaring på nye områder bedst opnås ved i praksis at afprøve forskellige måder at tilrettelægge arbejdet på.
For det andet vil det være et tilbageskridt at suspendere kommunernes forpligtelse til at konkurrenceudsætte en bestemt procentdel af deres opgaver, også for en midlertidig periode.
Aftalen sikrer nemlig fokus på konkurrenceudsættelse som et redskab til at få den bedste og billigste opgaveløsning.
Lad mig benytte anledningen til at uddybe, hvorfor regeringen har et andet syn på det at konkurrenceudsætte de offentlige opgaver.
Det danske velfærdssamfund står over for en række udfordringer.
Den demografiske udvikling medfører et større behov for velfærdsydelser, mens der bliver færre i den erhvervsaktive alder til at finansiere og levere servicen.
Det er netop de spørgsmål, som konkurrenceudsættelse er med til at give svaret på.
Konkurrenceudsættelse kommer ind i billedet som et væsentligt instrument, der kan bidrage til at skabe mere nytænkning og innovation.
Regeringen og KL er da også enige om, at det afgørende er, at opgaverne løses bedst og billigst, ikke om leverandøren er offentlig eller privat.
Det er på den baggrund, regeringen og KL har indgået aftalen om øget konkurrenceudsættelse.
Den indebærer, at kommunerne skal konkurrenceudsætte 26,5 pct. af de kommunale opgaver i 2010.
Inden for det mål kan kommunerne frit vælge, hvilke opgaver der skal konkurrenceudsættes.
Kommunen har selvsagt ansvaret for løsningen af de kommunale opgaver, og kommunen er velkommen til selv at løse opgaven, hvis kommunen er konkurrencedygtig i forhold til de tilbud, der kommer udefra.
Der er altså tale om en aftale med et klart mål, men med meget frie rammer for, hvordan kommunerne når det mål.
Hvordan går det så?
På det punkt ved vi mere, end da vi sidst debatterede det foreliggende beslutningsforslag.
I forbindelse med økonomiforhandlingerne før sommerferien kunne vi konstatere, at kommunerne i 2008 konkurrenceudsatte 24,8 pct.
Det er en stigning på 1,1 procentpoint i forhold til året før.
Og væksten i konkurrenceudsættelsen er fordelt over et bredt udsnit af opgaver.
Meget tyder derfor på, at vi kommer i mål, da vi nu har set en markant stigning i konkurrenceudsættelsen over de seneste år.
Det viser, at en moderne mål- og rammestyring er vejen frem, og det viser, at kommunerne har fået et mere pragmatisk og fordomsfrit syn på at inddrage private leverandører i opgavevaretagelsen.
Stigningen i kommunernes konkurrenceudsættelse ses generelt, og det er uanset den politiske farve på borgmesteren.
Jeg ser det som et klart tegn på, at de nye kommuner har sat konkurrencen højt på den politiske dagsorden som et effektivt middel til at sikre et konstant fokus på kvalitet og effektiv ressourceudnyttelse.
Efter min opfattelse udtrykker det en voksende forståelse for, at et samarbejde mellem den offentlige og den private sektor giver mulighed for, at både offentlige myndigheder og private leverandører kan kombinere det, som de hver især er bedst til, til gavn for alle parter.
Det er i den forbindelse værd at bemærke, at kommunalreformen har styrket mulighederne for at tænke i nye baner.
De større og mere robuste kommuner har skabt et bedre grundlag for at bruge konkurrenceudsættelse.
Der er større volumen i de opgaver, som kommunerne kan udbyde, og kommunernes administration er i dag bedre rustet til at gennemføre udbud.
Udviklingen understøttes af kravet til de nye kommunalbestyrelser og regionsråd om at udarbejde en udbudsstrategi, som Folketinget vedtog i sidste samling.
Der er tale om nogle få, simple og ubureaukratiske bestemmelser, der grundlæggende tjener til lokalt at fastholde politisk fokus på mulighederne for at konkurrenceudsætte.
Udbudsstrategien skal bl.a. indeholde konkrete mål for konkurrenceudsættelsen og en strategi for at opfylde målene.
Ordningen indebærer også en forpligtelse til at følge op på de fastsatte mål og den fastlagte strategi.
Med beslutningsforslaget foreslås det at nedsætte et udvalg, som skal undersøge konsekvenserne af konkurrenceudsættelse ud fra en række parametre.
Forud for enhver konkurrenceudsættelse ligger der naturligvis grundige overvejelser, og heri indgår disse parametre jo allerede på forskellig vis.
Det gælder naturligvis navnlig for opgaver på velfærdsområderne, hvor der ikke hidtil har været en stærk tradition for at konkurrenceudsætte.
Ikke mindst derfor er det vigtigt at få erfaringer med konkurrenceudsættelse og brug af private leverandører på disse områder.
Efter min opfattelse sker det bedst ved at afprøve forskellige måder at løse opgaverne på ude hos borgerne.
Hvad der er optimalt i en situation, fungerer måske mindre godt i en anden.
I den forbindelse skal de offentlige myndigheder i samarbejde med private leverandører turde have fokus på slutproduktet.
Det giver nemlig plads til at udvikle og effektivisere løsningen af en opgave.
Jeg sidder derfor lidt tilbage med en fornemmelse af, at forslaget her om et udvalgsarbejde mest har karakter af en klassisk syltekrukke.
I stedet gælder det om i praksis at udbygge det offentlig-private samarbejde i langt højere grad og om at drage nytte af hinandens erfaringer på tværs af kommuner, så vi i fællesskab kan udvikle den offentlige sektor.
Det er rigtigt, at der ikke eksisterer videnskabelige undersøgelser af konsekvenserne af konkurrenceudsættelse på velfærdsområderne i Danmark, men der er en række svenske studier, som dokumenterer effekterne.
Desuden har vi også mange gode eksempler her i Danmark på et frugtbart samspil mellem private og offentlige leverandører, og generelt er der indhøstet gode erfaringer i form af højere serviceniveau og lavere omkostninger.
Så jeg er helt overbevist om, at der ligger en stor mængde positiv praktisk erfaring bag, når kommunerne de senere år fordomsfrit har udbudt stadig flere opgaver.
Som tidligere nævnt arbejdes der i en lang række sammenhænge med konkurrenceudsættelse.
Lad mig endnu engang nævne, at regeringen har nedsat et udbudsråd, som har til opgave at fremme konkurrencen i den offentlige sektor.
Rådet skal i øvrigt netop indsamle erfaringer med konkurrenceudsættelse og komme med forslag til, hvordan der kan skabes mere konkurrence i den offentlige sektor.
I regeringen arbejder vi også på en strategi, som skal gøre det endnu lettere for offentlige og private at samarbejde.
Vi har analyseret udfordringer, drivkræfter og barrierer på en række opgaveområder, hvor der er et særligt potentiale for offentlig-privat samarbejde.
Strategien vil indeholde både tværgående initiativer og sektorspecifikke initiativer inden for de udvalgte opgaveområder, så jeg forventer, at vi kan lancere strategien inden årets udgang.
Lad mig også lige fremhæve udbudsportalen, som drives af KL og regeringen i fællesskab.
Udbudsportalen indeholder både en dokumentationsdatabase og værktøjer samt analyser til brug for kommunernes arbejde med konkurrenceudsættelse.
Der er efter min mening altså ingen tvivl om, at konkurrenceudsættelse er vejen frem, hvis vi skal fremtidssikre den danske velfærdsmodel, og jeg gentager gerne, at der allerede er masser af gode eksempler på, hvordan en vellykket konkurrenceudsættelse kan have positive effekter for både pengekassen og kvaliteten.
Tag f.eks. Solrød Kommune, hvor man har haft positive resultater med at konkurrenceudsætte på ældreområdet.
Kommunen har nemlig udliciteret halvdelen af et plejecenter og har på den måde skabt en konkurrencesituation mellem den kommunale og den private del af plejecenteret.
Det udvikler både servicen og kvaliteten til gavn for borgerne.
Her er man i gang med at bygge en helt ny og meget stor skole med meget moderne faciliteter.
Skolen etableres og ejes af et privat konsortium, og Langeland Kommune lejer sig ind.
Konsortiet vil stå for al pasning, rengøring og vedligehold af bygningerne, mens Langelands Kommune, skolens forældrebestyrelse og ledelse kan koncentrere sig om den pædagogiske indsats på skolen.
Så øvelsen er altså at komme i gang, at tænke konkurrenceudsættelsen ind i opgavevaretagelsen på alle mulige områder, ikke at nedsætte et udvalg, som skal fordybe sig i teoretiske studier.
Jeg kan derfor ikke støtte beslutnignsforslaget.