Tom Behnke (KF), 2014-05-02:
Vi kan ikke umiddelbart støtte beslutningsforslaget her.
Vi er helt med på, hvad intentionen er, men når vi sådan kigger ned i lovgivningen og kigger på den retspraksis, der er i vore dage, så er det, man efterspørger og lægger op til, jo faktisk muligt i dag.
Virker det godt nok?
Bruges det rigtigt?
Bruges det tilstrækkeligt osv.?
Det kan man godt gøre.
Men som udgangspunkt er det jo rent faktisk muligt at lave nogle indenretlige afhøringer, inden man når frem til hovedforhandlingen, og der er så bestemte situationer, hvor det er hensigtsmæssigt.
Det kan være, hvis man risikerer at miste vidnet, inden man når frem til en hovedforhandling, hvis det f.eks. er folk, som er meget alvorligt syge eller døende.
Det kan være folk, som er i en eller anden situation, hvor man siger: Hvis vi skal nå at have den vidneforklaring, skal det være nu, for ellers risikerer vi altså, at vi ikke får det her vidneudsagn med som en del af den samlede retssag.
Og det er selvfølgelig vigtigt, at man får alle udsagn med, så domstolene har et godt grundlag at træffe deres beslutning på, når de skal finde ud af, om der er skyld eller ej, og, ifald der er skyld, hvad straffen så skal være.
I forhold til det med at beskytte de her ofre eller vidner bedre, gør man jo en lang række andre ting.
Og jeg kan huske, at mens vi var med til at have regeringsmagten, lavede vi jo en lang række tiltag for at sikre retslokalerne bedre, sådan at vi kan prøve at holde tiltalte, offeret og vidner mere adskilt, og at der sørges for, at tilhørerne bliver holdt adskilt, så man ikke som vidne sådan skal løbe spidsrod igennem en masse venner til den, der sidder og er tiltalt.
Det skal vi undgå, for alene det, at man skal igennem dér, kan godt gøre, at man bliver noget trykket, inden man skal ind og afgive sin forklaring.
Der er det vigtigt, at vidner, der afgiver forklaringer – hvad enten det nu er ofret eller andre vidner – er fuldstændig frie til at fortælle om den oplevelse, de havde, og den måde, de så det på, da det skete.
Så sikring af retslokaler er vi blevet enige om skal være bedre, og det er man jo i gang med.
I det omfang, det kan lade sig gøre, sørger man jo for løbende at indrette retslokalerne bedre og bedre landet over, så de bliver mere og mere sikre for alle dem, der skal optræde og være en del af sådan en retshandling.
Der er også den mulighed, at man i særlige tilfælde faktisk kan bede den tiltalte om at forlade selve retslokalet, når et vidne skal afgive forklaring, hvis man ved, at alene det, at den tiltalte er til stede, vil gøre, at vidnet ikke fortæller det hele, ikke fortæller frit i sit vidneudsagn.
Så kan man sige til den tiltalte, at vedkommende skal flytte sig ind i et lokale siden af, hvor vedkommende på en tv-skærm kan sidde og følge med i, hvad der foregår – igen for at være sikker på, at vidner afgiver deres vidneforklaring, sådan som de har oplevet situationen, og ikke bliver trykket af den stemning eller de personer, der er til stede i retslokalet.
Det, der er særlig problematisk ved beslutningsforslaget her, er, at der lægges op til, at hvis vidnet har afgivet en sådan indenretlig forklaring, inden man når frem til hovedforhandlingen, så skal vidnet ikke kunne kaldes i vidneskranken igen under hovedforhandlingen.
Og det duer jo ikke, for selv om man på et tidligt tidspunkt i en sag har lavet en indenretlig afhøring, kan det meget vel være, at man så i den videre efterforskning i sagen finder nogle flere elementer frem, hvor det vil være relevant at spørge vidnet en gang til og stille nye eller uddybende spørgsmål til vidnet.
Men den mulighed afskærer man sig ligesom fra med beslutningsforslaget her.
Så det synes vi ikke er særlig hensigtsmæssigt.
Afslutningsvis vil jeg lige kippe med flaget over for justitsministeren og takke for, at også justitsministeren nu går ind i at se på, om det ikke var på tide, at vi satte aldersgrænsen for videoafhøring af børn noget op.
Den er jo ret lav i dag – den er på 12 år – og det er vores opfattelse, at nogle børn, også når de er over 12 år, kan være noget trykket af stemningen.
Og det gælder jo særlig i forhold til børn – ikke mindst børn, der har været ofre for en kriminel handling.
Så der er jeg glad for at justitsministeren har bebudet, at det er noget, man kigger på, og jeg ser frem til, at vi kan få ændret aldersgrænsen dér, så vi får et bedst muligt oplyst grundlag, som domstolene skal træffe beslutning på til sidst.