Morten Østergaard (RV), 2015-05-05:
For blot nogle få uger siden debatterede vi her i Folketingssalen beslutningsforslag B 98 fremsat af Dansk Folkeparti om behovet for en øget ansvarliggørelse af kommunalbestyrelsesmedlemmer og kommunale ledere ved grove svigt i sager om overgreb på og omsorgssvigt af børn.
Der var ikke flertal for det fremsatte forslag, men Folketingets partier var helt enige om, at sager om overgreb på og omsorgssvigt af børn er meget alvorlige, og der er behov for, at kommunerne reagerer både hurtigt og resolut.
Som jeg oplyste dengang, er det regeringens opfattelse, at der med de allerede gældende regler på området, herunder statsforvaltningens mulighed for at anvende tvangsbøder og domstolenes adgang til at idømme straffebøder, er tilstrækkelige redskaber, der kan bringes i anvendelse over for kommunalbestyrelsesmedlemmer, som ikke har det fokus, man må forlange i så alvorlige sager.
Og det er fortsat regeringens opfattelse.
Dansk Folkeparti ønsker nu med denne forespørgsel, at jeg skal redegøre yderligere for statsforvaltningens rolle i forhold til kommunernes administration af de omhandlede sager om udsatte børn og unge, herunder hvilke sager statsforvaltningen har rejst, og hvilke sager statsforvaltningen har afvist at tage stilling til.
Fru Karina Adsbøl har på vegne af Dansk Folkeparti ved adskillige udvalgsspørgsmål og § 20-spørgsmål allerede anmodet både mig selv og min forgænger om at svare på det spørgsmål, og jeg vil selvfølgelig også gerne her i dag på ny kaste lys over emnet, også inden for rammerne af en forespørgselsdebat
, selv om spørgsmålene var mange og måske mere af faktuel karakter.
Statsforvaltningen fører tilsyn med, at kommunerne overholder den lovgivning, der særligt gælder for offentlige myndigheder.
Statsforvaltningen fører dog ikke tilsyn, i det omfang en særlig klage- eller tilsynsmyndighed kan tage stilling til den pågældende sag.
Ankestyrelsen kan som klageinstans i forhold til afgørelser om udsatte børn og unge tage stilling til, om sådan nogle sager er behandlet korrekt.
Alle har desuden mulighed for at underrette Ankestyrelsen, som i forhold til udsatte børn og unge kan tage sager op af egen drift.
Når en sag om udsatte børn og unge kan behandles af Ankestyrelsen, har statsforvaltningen ikke mulighed for at tage stilling til sagen.
Statsforvaltningen kan dog ved hjælp af tvangsbøder, hvis det viser sig nødvendigt, tvinge kommunerne til at efterleve Ankestyrelsens afgørelse og derved foretage de nødvendige skridt i sager om udsatte børn og unge.
Tvangsbøder har til formål at fremtvinge opfølgelsen af en handlepligt og kan ikke anvendes som straf for en eventuel konstateret overtrædelse af lovgivningen.
Jeg kan ikke sige, hvor mange af statsforvaltningens tilsynssager der omhandler udsatte børn og unge.
Det skyldes, at det ikke i statsforvaltningens journalsystem er muligt at udskille sager om udsatte børn og unge fra andre tilsynssager.
Det er dog statsforvaltningens vurdering, at der kun i meget begrænset omfang rejses tilsynssager om udsatte børn og unge, netop fordi Ankestyrelsen fungerer som klageinstans på området.
Statsforvaltningen har fundet det mest hensigtsmæssigt at oprette afgørelseskoder for de enkelte afgørelsestyper på tilsynsområdet og ikke for det enkelte sagsområde, f.eks. sagsområdet vedrørende udsatte børn og unge.
Det har statsforvaltningen gjort med udgangspunkt i statsforvaltningens behov for styring af sine egne tilsynssager og Økonomi- og Indenrigsministeriets tilsvarende behov som faglig hvervgiver og som overordnet tilsynsmyndighed.
Vedrørende statsforvaltningens organisering kan jeg oplyse, at sammenlægningen af de tidligere fem statsforvaltninger til den nuværende statsforvaltning bl.a. har betydet, at der er blevet etableret et fælles fagligt miljø på tilsynsområdet, som sikrer en ensartet behandling af tilsynssagerne.
Organiseringen er sket med det formål at højne både kvaliteten og effektiviteten i statsforvaltningens sagsbehandling.
Der er derudover i statsforvaltningen fokus på at sikre både tilstrækkelige og fagligt kompetente medarbejdere med henblik på løbende at opbygge og bevare den nødvendige ekspertise på området.
Jeg vil gerne slutte af med at understrege, at det er uhyre vigtigt, at sager om udsatte børn og unge behandles korrekt ude i kommunerne og der tages de nødvendige skridt i disse sager.
Det er derudover regeringens opfattelse, at sammenspillet mellem Ankestyrelsen og statsforvaltningen som henholdsvis klagemyndighed og tilsynsmyndighed betyder, at også midlerne til at sikre, at kommunerne overholder lovgivningen og handler tilstrækkeligt i sager om udsatte børn og unge, er til stede.
Det er derfor, jeg synes, at det bedste udkomme, der kunne komme af debatten her, jo er, hvis man fokuserer på, hvordan vi undgår fejl i sagsbehandlingen, og jeg synes altid, at det er vigtigt, både af hensyn til retssikkerheden og lovmæssigheden og legitimiteten af det arbejde, der foregår i kommunerne, at vi har fokus på, hvad der sker, hvis der er begået fejl, men jeg synes faktisk, henset til sagernes alvor her, at debatten og interessen burde dreje sig om, hvordan man undgår fejl i fremtiden.