Louise Schack Elholm (V), 2015-05-06:
Den debat, som vi fik, var jo ikke så overraskende.
Synspunkterne er jo relativt velkendte.
Det er da selvfølgelig rigtig ærgerligt, at ministeren vælger at lave en undersøgelse, som ministeren end ikke offentliggør, sådan at Folketinget ved, hvad det er, vi diskuterer.
Det ville klæde ministeren, at han offentliggjorde dem, inden han begyndte at lancere undersøgelser med diverse tal, så vi så rent faktisk havde en mulighed for at debattere dem på et sagligt grundlag.
Men nej, det skal man finde andetsteds.
Jeg takker for de positive kommentarer, der har været, til dele af forslaget.
Dem takker jeg meget for, og jeg tager dem med i det videre arbejde.
Generelt vil jeg gerne takke for den interessante debat.
Jeg modtager ganske ofte henvendelser fra borgere, der er utilfredse med andelsboligmarkedet.
De synes, at markedet er uigennemsigtigt, og de mener, at andelsboliglån er for dyre.
Det er problemer, vi er nødt til at få løst, og det glæder mig, at vi endelig i dag har området på dagsordenen.
Først og fremmest vil jeg gerne slå fast, at Venstre betragter andelsboligen som en vigtig del af et bredt og varieret udbud af boliger.
Andelsboligen er f.eks. velegnet til dem, der vægter fællesskab højt.
Det kan være ældre, der har brug for et samvær og fælles aktiviteter med andre borgere, eller det kan være yngre, der har lyst til at have mere medbestemmelse, end man har i en lejebolig.
Derfor er det vigtigt for Venstre, at andelsboligen bevares i nogenlunde samme stand, som vi ser i dag.
Dagens beslutningsforslag er altså ikke et forsøg på at afskaffe andelsboligen.
Tværtimod ser vi det som en hjælpende hånd til et område, der trænger til et konstruktivt eftersyn, fordi vi oplever en stor uigennemsigtighed og et problem med penge under bordet.
Beslutningsforslaget skal desuden ses i lyset af Venstres andelsboligoplæg fra september sidste år.
I andelsboligoplægget blev der præsenteret fire forslag, der skulle sikre mere gennemsigtighed og billigere lån på andelsboligområdet.
Tre af disse forslag er samlet i dette beslutningsforslag.
Forslagene er kort sagt at lade andelsboligforeninger sælge til markedspris, at gøre Erhvervsstyrelsens vejledning om årsregnskab til lovpligtig standard, og at give bankerne ret til at købe de andelsboliger, som de har ydet lån til, på tvangsauktion.
Det første forslag er efter dagens debat at dømme det mest kontroversielle.
Forslaget er, at andelsboligforeninger, hvis de selv ønsker det, skal have mulighed for at sælge til markedspris.
I dag er det ofte svært at finde ud af prisen på en andelsbolig.
Maksimalprisen er det, der er den officielle pris, man må sælge en andelsbolig til.
Der er tre metoder: Man kan tage udgangspunkt i prisen efter anskaffelsesprisen, altså hvad man betalte for ejendommen, da man i sin tid købte den; det er typisk den laveste pris, som man kan sætte som maksimalpris.
Man kan vælge at følge den offentlige vurdering – det er den offentlige vurdering, som er blevet kritiseret enormt meget i medierne, fra 2012, og som er blevet vurderet til at være helt skæv – eller man kan vælge en valuarvurdering, som tager udgangspunkt i ejendommens værdi som udlejningsbolig.
Dertil skal lægges de forbedringer, som andelsbolighaveren har lavet i lejligheden, men de indgår ikke i den tekniske maksimalpris, men i den maksimalpris, som man modtager i den pågældende situation.
Problemet med maksimalprisen er, at andelsboligerne ikke prisfastsættes efter deres egentlige værdi, og det har nogle uheldige konsekvenser.
For det første risikerer andelshaverne at have en fiktiv værdiansættelse, der ikke afspejler boligens egentlige værdi.
Beliggenhed har f.eks. ikke nogen umiddelbar betydning for boligens værdi, ligesom man mange steder benytter offentlige vurderinger, som ingen vel alligevel rigtig mener er retvisende.
For det andet risikerer man, at andelsboligforeninger vil stå tilbage med usælgelige andele og høje boligafgifter.
Når maksimalprisen sættes for højt, vil der nemlig være en tendens til at tro, at andelsboligens egentlige værdi er maksimalprisen, selv om det egentlig ikke er tilfældet.
Og i de tilfælde vil man stå med en alt for stor gæld og nogle usælgelige andele.
For det tredje risikerer man, at maksimalprisen sættes for lavt.
I sådanne tilfælde vil andelsboliger handles via hemmelige ventelister og med penge under bordet.
I dag er det faktisk ofte sådan, at hvis man vil have en af de mest attraktive andelsboliger, gælder det om at kende en, der kender en osv., og selv i det tilfælde risikerer man at skulle betale 50.000 kr. for et gulvtæppe fra Ikea som en slags penge under bordet.
Derfor foreslås det med beslutningsforslaget, at andelsboligforeningerne skal have mulighed for at lade andelsboligpriserne følge markedsprisen.
Det vil give større gennemskuelighed.
Samtidig vil man undgå problemer med urealistiske officielle priser og penge under bordet.
Regeringen er tydeligvis ikke tilhænger af at lade andelsboligforeninger sælge til markedspris.
Derfor kan man i dag læse, at en afskaffelse af maksimalpriserne vil få priserne på andelsboliger til at stige med 66 pct. på landsplan og 75 pct. i København.
Det vil ifølge regeringen gøre det sværere for lav- og mellemindkomstsmodtagere at få adgang til andelsboligmarkedet, særlig i København.
Regeringens beregninger er da også yderst tvivlsomme.
Det antages, at priserne på andelsboliger vil stige til niveauet for priserne på ejerboliger.
Det vil de dog ikke.
Vi har jo så tydeligvis i dag fået gjort klart, at Socialdemokraterne heller ikke er klar over forskellen på ejerboliger og andelsboliger.
Men lad mig gøre det klart.
Der er masser af forhold, der gør, at andelsboliger vil have en lavere værdi end ejerboliger.
Man køber f.eks. ikke en bolig, men en ret til at benytte en bolig, og som andelshaver hæfter man for hele foreningens økonomi.
Dermed har man en større risiko.
Man har fællesudgifter i andelsboligforeningen, og man har dyrere lån og større risiko, end man har med ejerboliger, og man har ofte ingen eller ringe mulighed for at udleje boligen, hvis man midlertidigt skal rejse væk.
Regeringens tal er med andre ord ren skræmmekampagne.
I forbindelse med offentliggørelsen af Venstres andelsboligoplæg erklærede Realkredit Danmark, at købsprisen på hver andet købstilbud i andet halvår af 2013 var den samme som maksimalprisen.
Det er altså ikke alle andelsboliger, der sælges til maksimalprisen.
Det er derfor heller ikke alle andelsboligforeninger, der kan forvente højere priser ved at fjerne maksimalprisen.
Realkredit Danmark regnede også på, hvor meget priserne på andelsboliger vil stige, hvis man antager, at de samlede månedlige udgifter skal op på samme niveau som for ejerboliger.
Det er altså ikke præcis vores forslag, de har regnet på, men dog noget hen ad det, som ministeren foreslår.
Beregningerne viste, at andelsboligerne i Region Hovedstaden vil stige med 12 pct.
Det er jo nogle noget anderledes tal end dem, som ministeren er kommet frem til.
Disse tal støttes af Boligøkonomisk Videncenter.
De har tidligere anslået, at priserne på andelsboligmarkedet i København vil stige med omkring 10 pct., hvis man sætter priserne fri.
Lad mig her understrege, at der kun er tale om de officielle salgspriser, ikke de reelle salgspriser.
Der er en udbredt sort økonomi på området, og det er ikke tilstrækkeligt belyst.
Derudover kan man sige, at senest her i dag har boligøkonom i Nordea Lise Nytoft Bergmann også gendrevet regeringens påstande.
Hun mener ikke, at en afskaffelse af maksimalprisen vil ødelægge almindelige menneskers drøm om en bolig i København.
Hun påpeger rigtigt nok, at der er mange andelsboliger, der forhandles via private netværk, som laveller mellemkomstmodtagerne sjældent har adgang til.
Samtidig forudser hun, at der faktisk vil komme flere boligmuligheder for de boligsøgende.
Desuden kan man sige, at det her forslag også medfører nogle billigere banklån, og det vil i høj grad også gavne lav- og mellemindkomstgrupperne.
Regeringens skøn på 66 pct. på landsplan og 75 pct. i København er formentlig skudt langt, langt over målet.
Det samme er påstanden om, at lav- og mellemindkomstmodtagerne vil blive stillet dårligere.
Det er ren skræmmekampagne.
Regeringen har ikke engang lagt deres beregninger åbent frem.
Det indikerer også, at dette er politisk bestillingsarbejde snarere end en reel analyse.
Venstre er naturligvis ikke interesseret i stigninger på op til 75 pct. på andelsboligmarkedet, hvilket vi også finder helt urealistisk.
Intentionen med dette forslag er at sikre gennemsigtighed og åbenhed på andelsboligmarkedet.
Derfor er vi indstillet på et grundigt udvalgsarbejde, så vi kan få hørt eksperter om deres vurdering af andelsboligpriserne og omfanget af penge under bordet.
Det er væsentligt for Venstre, at almindelige mennesker ikke udelukkes fra andelsboligmarkedet.
Dette forslag bør netop imødekomme dette, men vi er villige til at undersøge det nærmere.
Det andet forslag er, at Erhvervsstyrelsens vejledning om årsregnskab for andelsboligforeninger skal gøres til lovpligtig standard.
I dag er det påkrævet, at andelsboligforeninger skal aflægge årsregnskab.
Årsregnskabet skal opfylde en række overordnede krav i årsregnskabsloven, men der stilles ingen krav til selve udformningen af årsregnskabet.
Det betyder, at andelsboligforeningers årsregnskaber ser meget forskellige ud, og det gør det svært for køberne at gennemskue de forskellige foreningers årsregnskab.
Derfor foreslås det med beslutningsforslaget, at Erhvervsstyrelsens vejledning om årsregnskab for andelsboligforeninger gøres lovpligtig.
Erhvervsstyrelsens vejledning om årsregnskab indeholder nemlig et modelregnskab, som andelsboligforeninger altså fremover skal benytte som skabelon til deres eget årsregnskab.
Det vil gøre andelsboligforeningernes arbejde lettere, og det vil gøre køb og salg af andelsboliger mere gennemskueligt.
Det tredje forslag er, at bankerne skal have ret til at købe de andelsboliger, de har ydet lån til, på tvangsauktion.
Denne ret sikres ved at fjerne bopælspligten i andelsboligforeninger i tilfælde af tvangsauktion.
I dag kan andelshavere kun tage banklån og ikke realkreditlån som almindelige boligejere.
Det skyldes, at den enkelte andelsbolighaver ikke kan pantsætte sin andelsbolig, fordi den er ejet af andelsboligforeningen, og derfor må andelshaverne nøjes med de dyre banklån.
Oftest er de flere procentpoint dyrere, og det skaber naturligvis stor utilfredshed blandt andelshaverne.
Med dette forslag forventer vi at kunne sænke omkostningerne på banklånene og dermed imødekomme nogle af de problemer, som andelsbolighaverne oplever, med belåningen.