Line Barfod (EL), 2009-05-28:
Jeg vil gerne takke for debatten og takke for opbakningen til, at vi så afholder en ny høring.
Som jeg har sagt under debatten, er beslutningsforslaget blevet til på baggrund af en fælles høring for Retsudvalget og Socialudvalget, hvor der fremkom en lang række forslag fra de organisationer, der deltog.
Det er de forslag, der indgår her.
Når de er stillet som forslag om en kommission og ikke som et beslutningsforslag, er det netop, fordi vi mener, at det er vigtigt, at man gennemarbejder det grundigt, fordi det er store, vigtige problemer, og fordi vi mener, at retssikkerhed faktisk er noget, der skal tages meget alvorligt.
Derfor skal man altså gå ind og se på og overveje både fordele og ulemper i forhold til de her forskellige muligheder, og derefter kan man se på, hvad af det, kommissionen kommer med, vi så vil bruge i Folketinget til at lave lovgivning på baggrund af og til at tage initiativer på baggrund af.
Det synes vi er lidt mere seriøst, end at vi går ind og laver et beslutningsforslag, som så jo alligevel ville blive stemt ned af regeringen og Dansk Folkeparti.
Vi synes, det er bedre at få lavet et ordentligt stykke arbejde.
Jeg skal i øvrigt huske at hilse fra den radikale ordfører, fru Marianne Jelved, der jo er medforslagsstiller, og som varmt støtter forslaget, men som desværre ikke kunne være til stede.
Så vil jeg gerne fortælle et eksempel på en sag, som er en af grundene til, at jeg mener, at det er så vigtigt, at vi får set på retssikkerheden på det sociale område.
Det er Benny Gerhard, som flere her sikkert jævnligt får mails fra, som har været i foretræde i Socialudvalget, som har deltaget i adskillige konferencer og høringer omkring problemer med retssikkerheden på det sociale område.
Han var cykelrytter og blev en dag kørt ned af en bil og blev lammet fra brystet og nedefter og sad i kørestol og fik derfor bevilget handicaphjælpere døgnet rundt.
Men han var meget optaget af at komme i gang igen og trænede og trænede og fik trænet så meget, at hvis hjælperne satte ham op på en cykel, kunne han cykle af sted på cyklen, men han kunne ikke selv komme op på den, og han kunne ikke selv komme ned fra cyklen.
Når han ikke sad på cyklen, var han nødt til at sidde i kørestol.
Men kommunen så altså, at han kørte på en cykel, og det sendte de så besked om til lægekonsulenten, og lægekonsulenten vurderede, at han ikke længere havde behov for at have handicaphjælp døgnet rundt, men kunne nøjes med 37 timer om ugen, med det resultat at han en stor del af døgnets timer måtte sidde i en lænestol med en hårtørrer, for han var ikke i stand til selv at gå på toilettet.
Efterhånden kunne han jo ikke holde til det, så han tog lån i sit hus og brugte hele den erstatning, han havde fået for ulykken, til selv privat at hyre hjælpere og kørte samtidig en sag mod kommunen.
Det tog lang tid.
Men han fik ingen erstatning for de år, hvor han ikke havde haft det.
Alle de lån, han havde taget i huset, som han ikke var i stand til at betale af på, kunne han ikke få nogen erstatning for, og der var absolut ingen hjælp nogen som helst steder fra.
Der var ikke noget system, der gik ind og hjalp med at oplyse sagerne.
Der var ikke noget system, der gik ind og hjalp med at finde ud af, om det var ham, der havde ret, eller det var kommunen, der havde ret.
Det er altså et godt eksempel på, at det halter med retssikkerheden på det her område, og at der er brug for at se på, hvad vi gør, for hans sag er desværre ikke den eneste.
Derfor mener jeg også, at man er nødt til at tage det mere alvorligt end det, jeg egentlig synes der er kommet frem her.
Jeg er helt med på, at der kan blive begået fejl.
Selvfølgelig kan der blive begået fejl, og så skal man også kunne rette dem.
Men nogle gange er der altså ikke bare tale om fejl.
Nogle gange er der tale om, at man politisk ønsker at spare på nogle bestemte områder.
Nogle gange er der tale om, at der er skuffecirkulærer, der bliver anvendt.
Ofte er der i mange af sagerne tale om, at man bruger lægekonsulenter til at dække over kommunens nedprioriteringer på nogle områder.
De lægekonsulenter kan man ikke klage over, kan jeg så oplyse, fordi de er undtaget fra lægeloven.
Derfor har man ingen mulighed for at klage over deres faglige skøn, man kan kun klage over kommunens endelige afgørelse, der jo er baseret på det lægefaglige skøn.
Hr. Martin Henriksen påpegede, hvad jeg er fuldstændig enig i, at offentligt ansatte ikke skal udsættes for trusler og vold.
Det er rigtig, rigtig vigtigt.
Rigtig mange af dem gør et kæmpe stykke arbejde og en god indsats og har en god indstilling.
Men FTF undersøgte faktisk for et par år siden, hvorfor der var så stærk en stigning i antallet af vold og trusler mod offentligt ansatte.
De nåede frem til, at det ofte skyldtes, at der var alt for lidt tid til sagerne, alt for lidt tid til at kunne forklare folk, hvorfor der kom den afgørelse, der kom.
Det er jo også en del af retssikkerheden, at der er tid til at tage sig ordentlig af sagerne.
Det er nok noget af det, vi også skal se på om vi yderligere skal have med, nemlig at der skal sættes loft over, hvor mange sager man har.
Men en del af grunden til, at der er kommet mere vold og trusler, kunne jo også være, at man sætter sagsbehandlerne til at komme med umenneskelige afgørelser i sager om kontanthjælpsloft, 300-timers-regel osv., men det indgår ikke i lovforslaget her.
Det er andre steder vi diskuterer det.
Så vil jeg lige sige lidt om, hvad det egentlig er, der indgår i vores forslag.
Det er ikke blevet diskuteret så meget af de ordførere, der bare afviser, at der skulle være behov for det.
Noget af det, vi har talt om, er omvendt bevisbyrde.
Hvis man skal have en bøde for at have kørt over for rødt på måske 1.000 kr., er det staten, der skal bevise, at man har gjort noget galt.
Men i Benny Gerhards sag var det ham, der skulle bevise, at systemet tog fejl.
I sager, hvor folk mister hele deres indkomstgrundlag, er det dem, der skal bevise, at systemet tager fejl.
Det er en utrolig hård bevisbyrde at løfte.
Derfor mener vi altså, at man skal se på, om ikke man skulle vende bevisbyrden, ligesom man gør i straffesager.
Vi har også foreslået, at man ser på, hvad der kan gøres for, at alle borgere får en klar begrundelse og en klagevejledning, som de kan forstå, også selv om det er borgere, der er ordblinde eller har andre funktionsnedsættelser, og som har svært ved at læse det, der kommer.
Lad os prøve at se på, hvad vi kan gøre for, at de faktisk får afgørelser, de kan forstå.
Det ville nok også hjælpe på, at mange oplevede en større retssikkerhed, hvis de kunne forstå, hvad det var for nogle afgørelser, der kom.
Det indgår også i forslaget her.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Men det er jo også et spørgsmål om at se på, hvad det så er, der gør, at reglerne er så indviklede.
Derfor er et af forslagene til det, kommissionen skal se på, om ikke man skulle skille det ad, så lovgivningen gav klare regler for, hvad det er, borgeren har af rettigheder på det sociale område.
Så kunne metoderne for, hvilke skemaer osv. som sagsbehandlerne skulle bruge, stå i nogle vejledninger, og så kunne man have nogle, der var kontrollanter over for borgerne og kontrollerede, om de nu prøvede at snyde systemet eller ej, og andre, der skulle sidde og råde, hjælpe og vejlede dem.
I dag er vi jo i den absurde situation, at nogle siger, at halvdelen af landets socialrådgivere er ansat i det offentlige til at træffe afgørelser, og den anden halvdel af landets socialrådgivere er ansat i diverse organisationer for at hjælpe med at klage over afgørelserne.
Det er jo absurd at bruge vores dygtige socialrådgivere på den måde.
Vi burde jo hellere sikre et system, hvor man fik de rigtige afgørelser.
Derfor har vi også foreslået, at ligesom vi på skatteområdet har en ligningsvejledning, hvor man både som borger og som sagsbehandler kan slå op og se, hvad gældende regler er, hvad gældende praksis er, og hvad de seneste afgørelser, der er kommet, er, så skal vi også på det sociale område have en socialvejledning, man kan slå op i og nemt se, hvad det er, man har at forholde sig til, hvad er det for nogle afgørelser, der ligger.
Det ville også gøre det enklere for mange andre.
Så der er mange ting, vi har peget på at man kunne gøre.
Der er mange ting, som vi har peget på at Kommissionen skal se på og overveje.
Jeg håber altså, at vi kan få skabt forståelse for, at der er behov for det.
Jeg mener, at det ville være helt forkert, hvis man skulle have en advokat med hver gang, man går til systemet.
Det har man jo altså heller ikke på skatteområdet.
Men jeg mener, at hvis det går galt, når tingene kører op i en spids, ville det være langt bedre at få advokaterne ind på et tidligt tidspunkt for at være med til at finde ud af, hvad der er op og ned i sagerne.
Det kan faktisk også forhindre en række sager.
Der er mange sager, der kommer, som er fuldstændig gennemvævet af alt muligt forskelligt, fordi borgerne ikke har den juridiske viden til selv at finde ud af, hvad det er, der er vigtigt i sagen, og hvad det er, der ikke er vigtigt i sagen, og hvad det er for en masse forskellige regelovertrædelser, der kan føre til ændrede afgørelser, og hvad det er for masser af lovovertrædelser, som ikke har nogen konsekvenser for myndighederne.
Der ville det kunne hjælpe, hvis man hurtigt kunne få en ordentlig retshjælp til at se på det.
Det er også – skal jeg så sige til afslutning – svært for borgerne at forstå, at hvis de begår en fejl, kan de risikere at miste hele deres indkomst, men hvis myndighederne begår den ene lovovertrædelse efter den anden, har det ingen konsekvenser overhovedet.
Det kan betyde, at en sag måske bliver hjemsendt fra et klagenævn, men ellers har det ingen konsekvenser for kommunen.
Der er altså behov for, at borgerne føler, at de får noget retfærdighed.
Det er vigtigt, fordi de her mennesker har brug for at føle retfærdighed ligesom alle andre i samfundet.
Det er vigtigt for vores demokrati.
Rigtig mange af dem, der kommer i klemme i det sociale system, ender med at opleve, at samfundet slet ikke er for dem, og at de ikke er en del af demokratiet, og så ender de med at vende ryggen til demokratiet.
Det er ikke den vej, vi skal.
Vi skal sikre, at alle borgere har adgang til retfærdighed, også dem i det sociale system.