runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Dybkjær (RV), 2007-05-15:
Hvis ikke man er enig med hr. Rune Lund, er man som udgangspunkt asocial, ikke?
Altså, det er jeg helt med på, og derfor er diskussionen sådan lidt fjollet.
Jeg har ikke noget imod, at der kommer nogle udefra og giver os nogle råd om, hvad de synes vi skal gøre.
Det afhænger fuldstændig af, hvad vi synes er det rigtige for Danmarks vedkommende.
Om forskning står der altså, at der skal være mere offentligt styret forskning, men der står jo ikke, at der skal være flere offentlige forskningsmidler.
Når det drejer sig om højere pensioner som alternativ til flere private pensionsopsparinger, må jeg bare sige, at jeg er helt uenig.
Jeg er tilhænger af vores arbejdsmarkedspensionssystem.
Det bliver jeg nødt til at sige, og jeg synes ikke, sådan en linje med højere pensioner som alternativ overhovedet siger noget særlig konkret om det.
Så synes jeg også, det er interessant, at man alligevel til sidst siger, at man vil fremskaffe det nødvendige økonomiske grundlag for opfyldelsen af ovennævnte krav; så er man da helt ude at sejle.
Hvad er det for et grundlag, og hvor skal man skaffe det fra?
Nej, der er mange grunde til, at vi ikke kan stemme for Enhedslistens forslag, og jeg synes i øvrigt, det er en stor fordel for os, som er blevet beskyldt for at ligne Enhedslisten meget af et nys etableret – måske etableret – parti her i Danmark, at man har så vanvittige forslag som det her.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Det sidste handler om, at der skal mere offentlig forskning i modsætning til privat forskning, hvor det er profitmotivet, der er det drivende.
Det handler om, at man som samfund afsætter flere ressourcer, så man kan få noget mere grundforskning.
Det, der yderligere nævnes i forslaget til vedtagelse, er højere pensioner som alternativ til private pensionsopsparinger, gratis uddannelse til alle, forbedring af sociale ydelser som dagpenge, kontanthjælp, folkepension m.v., herunder tilsvarende ordninger i andre EU-lande.
Jeg synes, det er fint, at Det Radikale Venstre melder ud, at man er et borgerligt parti, og at man ikke støtter en sådan social dagsorden.
Men kan fru Lone Dybkjær så også sige, at hun er fuldstændig enig i formuleringerne i Lissabonstrategien, f.eks. at man skal have en reform af overførselssystemer, at man skal fremme modernisering af lovgivning for beskæftigelsesbeskyttelse, at man skal have yderligere reformer af pensionssystemer?
Det er alt sammen pæne ord, men vi ved godt, at det alt sammen betyder nedskæringer.
Er det nogle formuleringer, som fru Lone Dybkjær bare er enig i?
Det er jo det, der er Lissabonstrategien i dag.
Jeg kan sige, at vi i Enhedslisten er tilhængere af forskellige former for internationalt samarbejde.
Én måde at samarbejde internationalt på er den åbne koordineringsmetode, som vi synes er en fornuftig måde at samarbejde på.
Det er så formen for samarbejde, men fordi noget bliver besluttet på en demokratisk måde, er det jo ikke nødvendigvis sådan, at der bliver besluttet noget fornuftigt, ligesom man jo faktisk også godt kan forestille sig, at der i udemokratiske og centralistiske strukturer en gang imellem kan besluttes nogle ting, der er fornuftige.
Så vi er tilfredse med formen for samarbejde, men vi er ikke tilfredse med indholdet.
Og det er derfor, vi fremsætter det her forslag til vedtagelse, som bygger på, at der skal ske sociale forbedringer f.eks. af pensionssystemerne, at der skal ske en opprioritering af det offentlige sygehusvæsen frem for private sundhedsforsikringer, at det ikke skal være sådan, at det er de formuleringer, der er i Lissabonstrategien i dag, som slår takten, når udviklingen af velfærdssamfundene i EU er på dagsordenen.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-15:
Nej, det kan jeg ikke.
Jeg kan ikke bekræfte, at kontanthjælpsloftet betyder, at dagpengedækningen er lavere.
Altså, de to ting hænger jo slet ikke sammen.
Dagpenge får man, når man er arbejdsløshedsforsikret, og man får et ganske højt dagpengebeløb i ganske lang tid i Danmark sammenholdt med stort set alle andre lande, de fleste andre lande.
Det har et bredt flertal her i Folketinget så gjort noget ved.
Lone Dybkjær (RV), 2007-05-15:
Jeg er hverken enig i forudsætningerne for vedtagelsen eller det konkrete indhold.
Jeg synes selvfølgelig, man skal forbedre sociale ydelser, hvis der er behov for det; det er klart.
Nogle sociale ydelser skal forbedres, andre skal måske ikke.
Jeg synes, man skal have en arbejdsmarkedsdækning på pensioner.
Det kan man jo godt kalde privat.
Det synes jeg er en udmærket ordning.
Jeg ved ikke, om jeg ønsker mere offentligt styret forskning.
Jeg er simpelt hen helt uenig i det, der står i den vedtagelse.
Jeg synes, det er i orden, at hr. Rune Lund har det udgangspunkt, men jeg har bare ikke det udgangspunkt.
Jeg vil ikke have mere offentligt styret forskning, tværtimod synes jeg, regeringen regerer lidt vel rigeligt inden for forskningsområdet.
Så jeg synes faktisk, der er mere, der skal overlades til forskerne selv.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-05-15:
Jeg synes altid, det er en fornøjelse at diskutere med hr. Lars Barfoed, fordi det virkelig er ideologi på de høje nagler.
Han er virksomhedsejernes sande ven.
I stedet for at diskutere sådan abstrakt om, hvem der har ret, og hvem der ikke har ret, vil jeg sige, at jeg forstår på hr. Lars Barfoed, at hvis bare virksomhedsejerne får mulighed for at tjene nogle flere penge og skatterne bliver sat ned osv., så skal det hele nok gå, og så får vi rigtig råd til velfærd.
Så er det bare, hvis vi ser på, hvordan realiteterne er, hvordan udviklingen egentlig har været siden 2000, så kan jeg, som jeg har gjort tidligere, nævne adskillige eksempler på, at det fleksible arbejdsmarked, som giver folk usikkerhed i ansættelsen, er øget i en lang række europæiske lande, at det sociale sikkerhedsnet er blevet forringet i en lang række europæiske lande.
Kan hr. Lars Barfoed nævne mig et eksempel, hvor det modsatte har været tilfældet?
Lars Barfoed (KF), 2007-05-15:
For det første synes jeg, det er utroligt, som hr. Rune Lund har travlt med her under debatten i dag at fortælle, at både jeg og hr. Martin Henriksen og alle mulige andre ikke har fattet noget i modsætning åbenbart til hr. Rune Lund, som er klogere end alle os andre.
Den selvopfattelse skal jeg overlade til hr. Rune Lund og bare sige, at jeg da er enig i, at der er den markante forskel på Enhedslisten og Det Konservative Folkeparti, at Det Konservative Folkeparti ikke går ind for, at alle i samfundet skal have høje sociale ydelser.
Vi går ind for, at vi som udgangspunkt prioriterer de sociale ydelser til dem, der har mest behov for dem.
Så er der undtagelser, der er folkepension osv., hvor der er nogle særlige grunde, men hvis vi fulgte den tankegang, at alle generelt skulle have ret til de sociale ydelser, så ville det jo føre til en markant stigende offentlig sektor, og så ville det føre til et markant stigende skattetryk, og så kan jeg love for, at det ville dræbe ethvert initiativ i det her samfund, enhver lyst til at starte virksomhed, enhver lyst til at gøre en ekstra indsats.
Så Enhedslistens politik ville bombe vores velfærdssamfund sønder og sammen og føre til et forarmet samfund, en albansk sump, hvor der overhovedet ikke ville være råd til at gøre noget for de svage i samfundet.
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Det er ret interessant, for det, hr. Lars Barfoed vil have, er jo velfærd for de svageste, og så vil hr. Lars Barfoed definere, hvem der er de værdigt trængende.
Det, som er modellen for en venstreorienteret opfattelse af et velfærdssamfund, er jo, at der skal være generelt høje ydelser, universelle ydelser, som borgerne har som en rettighed, så man ikke skal komme med hatten i hånden, men som borger har rettigheder til velfærd.
Jeg kan også godt forstå, at hr. Lars Barfoed er vældig glad for Lissabonstrategien, som jo roser Danmark, når Danmark laver et velfærdsforlig, som vi gjorde sidste sommer, hvor efterlønsordningen bliver forringet, og hvor tilbagetrækningen bliver forlænget med 2 år og den slags ting.
Lars Barfoed (KF), 2007-05-15:
Jeg kan garantere hr. Rune Lund for, at der ikke i en eneste af de sammenligninger, som hr. Rune Lund nu henviser til med hensyn til verdens mest konkurrencedygtige samfund, står, at det er, fordi vi har et højt skattetryk, at vi er særlig konkurrencedygtige.
Det står der helt sikkert ikke nogen steder.
Det betyder, at videnarbejdere hellere vil arbejde andre steder end i Danmark, så det holder i hvert fald ikke.
Men det, der holder, det, vi kan være enige om, er, at et højt socialt serviceniveau og det, at vi har et fleksibelt arbejdsmarked bl.a. på grund af, at vi har et velfungerende dagpenge- og arbejdsløshedsforsikringssystem, er med til at gøre os konkurrencedygtige.
Og må jeg så sige: Der er jo ikke noget som helst venstreorienteret eller socialistisk i at ønske sig social velfærd for de svageste.
Det har intet at gøre med socialisme, det har intet at gøre med at være venstreorienteret.
Borgerlige ønsker såmænd lige så meget velfærd for de svage i samfundet, som socialister gør.
Det skal socialistiske partier ikke tage patent på, tværtimod.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-05-15:
Ja, nu har hr. Lars Barfoed jo sådan lært lektien lidt udenad, men det gør den ikke rigtigere.
For det første vil jeg gøre hr. Lars Barfoed opmærksom på, at den vækst, der er sket i beskæftigelsen, består i, at en lang række, lidt under 100.000 fuldtidsjob er forsvundet.
Til gengæld er der opstået lidt over 100.000 deltidsjob.
Det er bare for at nævne, hvordan den fleksibilisering også slår igennem i Danmark og giver større jobusikkerhed.
Med hensyn til den sociale sikkerhed vil jeg nævne for hr. Lars Barfoed, at der siden 2000 er indført et kontanthjælpsloft, der er indført en 300-timers-regel, der er indført en starthjælp, der er videreført en satspulje, der år for år gør dækningen ved arbejdsløshed for dagpengemodtagere ringere og ringere.
Kan hr. Lars Barfoed ikke bare bekræfte, at fleksibiliteten i Danmark er steget, og at den sociale sikkerhed i Danmark er faldet?
Rune Lund (EL), 2007-05-15:
Ordføreren skal være velkommen til at stille spørgsmål.
Det, som er så slående her, er sådan set ikke, at hr. Lars Barfoed siger, at han ikke vil stemme for det forslag til vedtagelse, som Enhedslisten har fremsat.
Så jeg forstår godt, at hr. Lars Barfoed ikke er interesseret i at stemme for den slags fornuftig venstreorienteret politik.
Hvis vi nu tager nogle af de mange opgørelser – uanset om det er World Economic Forum, Verdensbanken, eller hvem det nu måtte være – så rubricerer de hvert år Danmark som et af de mest konkurrencedygtige lande; så hører Danmark altid med blandt de lande, som er allermest konkurrencedygtige.
Det er, fordi vi har et højt skattetryk, som sikrer et højt velfærdssamfund, som skaber en fornuftig økonomi.
Det er jo det, der er baggrunden.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2007-05-16:
Hensynet til barnet vejer altid tungest.
Det er en af de helt fundamentale holdninger i Det Konservative Folkeparti; det er et grundlæggende synspunkt, som vægter meget, meget tungt.
Vi har et ansvar for at sørge for et sikkerhedsnet under dem, som har vanskelige kår i det lotterispil, som livet nu engang er.
Den tidlige indsats er den konstruktive vej, hvor man kan absorbere problemerne og bane vejen i tide for den enkelte familie eller for det enkelte barn.
I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve den indsats, som regeringen gør, bl.a. i vores pasningstilbud.
Der er afsat 2 mia. kr. ekstra i denne regeringsperiode til at hæve kvaliteten i pasningstilbuddene, hvor de fleste midler er målrettet projekter til at styrke netop de udsatte børn.
Konkret skaber dette initiativ nytænkning, ny udvikling i kommunerne og i de enkelte institutioner.
Erfaringerne og best practise skal gerne udmønte sig i gensidig inspiration mellem kommunerne, mellem institutionerne, så vi generelt får nye løsninger og nye muligheder, og så også den samlede effekt generelt bliver maksimal.
Vi Konservative lægger endvidere vægt på, at man bruger det umiddelbare nære netværk omkring de udsatte børn, hvis det er muligt.
Det kan være familiemedlemmer, det kan være venner og andre, som har kræfter og overskud til at bidrage til en positiv udvikling for det enkelte barn eller den unge med sociale problemer.
Vi ser gerne, at brugen af det nære netværk udbredes yderligere i vores kommuner i de kommende år, og vi vil følge udviklingen nøje.
Anbringelsesreformen har uomtvistelig givet området et løft sammenholdt med kommunalreformen, som gerne skulle styrke den faglige indsats i kommunerne, så vi er på rette vej.
Men det kan blive bedre endnu, og derfor hilser vi også socialministerens nye initiativer på området velkommen: Mere fokus på kvalitet i indsatsen under anbringelsen, udvidelse af Ankestyrelsens muligheder for at gribe ind over for kommunerne, en følgegruppe med kommunerne, så der skabes mere viden om indsatsen i kommunerne og ikke mindst effekten af denne og endelig om selve tærsklen for tvangsanbringelse.
Så grundlæggende synes jeg, at vi er godt på vej – der er ting, der kan gøres bedre, sådan er det naturligvis – og jeg føler også, at der fra regeringens side er vilje og vej til at sikre de udsatte børn bedst muligt, og det vil jeg gerne kvittere for.
Henrik Brodersen (DF), 2007-05-16:
Jeg er helt stensikker på, at det har vi virkelig kyndigt personale rundtomkring i kommuner, i ankestyrelse og alle mulige andre steder der har meget, meget større viden om.
Det kan være ting, det kan være en prægning i en vis retning, der gør, at barnet måske synes, at det kunne være sjovere at være et sted frem for et andet.
Så at lægge det store ansvar på et barn for dets skæbne i så tidlig en alder ville jeg være meget bekymret ved.
Mette Frederiksen (S), 2007-05-16:
Nej, så gik den gode tone ikke længere.
Altså, det er selvfølgelig noget ærgerligt at sige, at den indsats, der stadig mangler at blive foretaget for de mest udsatte børn og unge, sådan svarer til at sætte en ny rist op på badeværelset.
Det tror jeg er en kraftig undervurdering af de enorme problemer, vi står over for.
Men lad ord være ord.
Nu gik vi så et skridt ad vejen i går, et meget, meget lille skridt, måske nærmere et museskridt, kan man kalde det.
Det var en meget fin ordførertale, og jeg tror, det kan berige debatten, at vi har et folketingsmedlem, der har siddet i et børn og unge-udvalg og set, hvor galt det kan gå, når vi som samfund ikke passer godt nok på vores børn.
Jeg hæfter mig ved, at ordføreren for Dansk Folkeparti siger, at anbringelsesreformen på mange måder er et skridt på vejen – jeg tror, det var det ordvalg, der blev brugt – og derfor vil jeg gerne benytte lejligheden til at spørge Dansk Folkeparti: Hvis anbringelsesreformen kun var et skridt på vejen, det er jeg nemlig enig i, hvad er det så for skridt, vi skal til at tage nu?
Henrik Brodersen (DF), 2007-05-16:
Jeg vil starte med at sige forespørgerne tak for at have taget initiativet til, at vi med jævne mellemrum får taget en drøftelse af så vigtigt et område.
Vores børn og unge er jo Danmarks fremtid, og vi i DF sætter også stor fokus på dette område, et område, vi jo bl.a. også har behandlet i januar 2006 med L 108, med »En ny chance til alle« og en forespørgsel, vi havde i efteråret om vold mod kvinder og børn i hjemmene, og i februar har vi haft et lovforslag om, at børn skal have ret til at have en bisidder, og at de også selv har mulighed for at udpege vedkommende.
Men med anbringelsesreformen synes vi at man er nået et rigtig langt skridt på vejen, alt sammen med det formål at gøre det bedre for børn og unge.
DF ser med stor tilfredshed på, at der er afsat et stort pengebeløb over 4 år til børnepasning og næsten 0,5 mia. kr. til udsatte børn.
Vi har en aftale om at udmønte satspuljen, som kun et enkelt parti ikke ville have indflydelse på, om, at der skulle sættes ind på rigtig mange områder.
Jeg vil her nævne nogle af tingene, bl.a. spiseforstyrrelser, bekæmpelse af den negative sociale arv, støtte til forældre med psykisk syge børn og vold mod børn i hjemmet.
Så vi synes, det går i den rigtige retning, men vi er da fuldstændig klar over, at der ligger flere store opgaver foran os, og på dette område vil Dansk Folkeparti gerne være med til at løse dem.
Jeg kan bare nævne det faktum, at der også er børn, der stadig væk går ud af folkeskolen efter 9 år uden at kunne læse og skrive, at det også viser sig, at der er børn rundtomkring, som ingen egentlig har fået taget hånd om, og at der er skoler rundtomkring i landet, som på det nærmeste er ligeglade med det, for ikke at tale om den udvikling, der ses i kommunerne på tvangsanbringelsesområdet.
Og det er med stor bekymring, at jeg ser den tendens, at der er nogle kommuner, der har set på økonomien i stedet for på barnets tarv i mange anbringelsessager; det er en udvikling, vi ser med stor alvor på og vil følge tæt.
Jeg har selv i en årrække siddet i et børn og unge-udvalg som byrådsmedlem i en kommune, og det er ikke småting, forældre udsætter deres børn for.
At sidde en stille søndag hjemme i sin sofa og læse bilag i de sager er tit en blandet fornøjelse.
Der er beskrevet ting, som man simpelt hen tror er løgn.
Men jeg vil da ikke udelukke, at der er kommuner, som bliver nødt til at tænke i retning af det uden endda at ville det.
Det er et stort område, og jeg har kun berørt nogle få punkter her i min tale, men som sagt er vi glade for, at vi har taget debatten om et følsomt område, og det gør vi gerne igen.
Bente Dahl (RV), 2007-05-16:
Ingen ville tøve med at lukke et hospital, hvor lægen overlader kitlen til en budgetøkonom, hver gang han skal afgøre, hvad patienten fejler, eller hvilken behandling vedkommende skal have.
Alligevel er det den virkelighed, vi byder de allermest udsatte og omsorgssvigtede børn.
Selv om de om nogen har krav på at få deres sag vurderet ud fra et strengt fagligt synspunkt, er det den kommunale bundlinje, der afgør, hvilke indsatser de skal have, og om de skal anbringes uden for hjemmet.
Således viser Ankestyrelsens opgørelser et fald i antallet af anbringelser hen over året, i takt med at de kommunale kasser tømmes.
Først viser det sig, at ministeren har aftalt med kommunerne, at der skal anbringes færre børn som led i aftalen om økonomien i anbringelsesreformen.
Det opfatter vi som et klart brud på ånden i forliget.
I Det Radikale Venstre lægger vi vægt på, at den forebyggende indsats skulle styrkes, men for os har det aldrig været en spareøvelse.
Jeg vil derfor gerne understrege, at den forebyggende indsats aldrig må bruges som en undskyldning for at spare penge på anbringelserne.
Det andet store problem er den kommunalreform, som regeringen og Dansk Folkeparti gennemførte med det snævrest mulige flertal.
Ved kommunalreformen blev grundtakstfinansieringen afskaffet.
Det betyder, at en kommune nu risikerer at skulle betale langt over 1 mio. kr. om året for at anbringe et barn uden for hjemmet.
Da regeringen og Dansk Folkeparti samtidig undlod at finansiere sammenlægningen, blev de udsatte børn derfor efterladt i et sort økonomisk hul.
Det tragiske er, at det ikke overrasker nogen, at de udsatte børn igen blev taberne.
Adskillige eksperter advarede nemlig om lige præcis det problem, før kommunalreformen blev vedtaget, men nu står vi her altså.
Bare et halvt år efter at kommunalreformen blev implementeret, er der allerede lukket fem institutioner for stærkt skadede børn, simpelt hen fordi kommunerne ikke kan finansiere tilbuddene længere, og eksperterne spår, at vi bare har set begyndelsen.
Endelig viser de nye tal, at syv ud af ti børn stadig først anbringes i teenageårene.
Vi skal gribe ind langt tidligere.
Vi skubber snebolden foran os, og de børn, der går for lud og koldt vand derude, bliver ofrene for den stramme kommunale økonomi.
Anbringelserne er dyre, det koster let 100.000 kr. om måneden, men det er penge, vi i Det Radikale Venstre gerne bevilger for at sikre bedre vilkår for udsatte og omsorgssvigtede børn.
De børn må bare ikke komme i klemme i en kommunal kassetænkning.
Derfor støtter vi forslaget til vedtagelse, og vi ser frem til en kulegravning af både anbringelsesreformens og kommunalreformens økonomiske konsekvenser for kommunerne og for dem, det hele drejer sig om, nemlig de udsatte børn.
Hans Andersen (V), 2007-05-16:
Jeg tror faktisk på, at vi med anbringelsesreformen og de nye tiltag, vi er enige om at gennemføre, går i den rigtige retning, hvor kommunerne bliver meget mere opmærksomme på, at en indsats meget tidligt i forhold til familier, der har brug for hjælp, er rigtig godt og er den rigtige måde at agere på i stedet for at vente, til problemerne bliver så store, at det eneste tiltag, man kan gøre, er en anbringelse.
De kommuner, der faktisk fører en meget aktiv forebyggelsespolitik, og som gør brug af hjemmehossere og af forskellige tiltag både i daginstitutioner og skoler, skal da have ros.
Det er jo de eksempler, vi skal have ud at flyve, så andre kommuner bliver inspireret af dem, således at vi netop opnår, at man helt generelt yder en tidligere indsats, således at vi ikke, desværre, står med børn, der skulle have været fjernet, men som ikke er blevet det.
Henrik Brodersen (DF), 2007-05-16:
Jamen alene den aftale, vi lavede i går i udvalget, er et lille skridt på vejen.
Altså, jeg ser anbringelsesreformen som, lad os sige det at bygge et nyt hus.
Når det står færdigt og man er ved at flytte ind, kan det godt være, at der er nogle små ting, der skal rettes.
Det kan være risten i badeværelset eller en skyggeliste i soveværelset, alt sammen ting, hvor man siger, at her har man et færdigt monument, men at det godt kan være, at der er ting hen ad vejen, der skal rettes, og det vil vi meget gerne være med til.
Pernille Frahm (SF), 2007-05-16:
Lad os sige, at det var sådan, at der kun var én instans.
Så ville det være dejligt, hvis det så var sådan, at den instans rent faktisk løste sin opgave.
Lige nu er problemet, at vi opdager, at der er kommuner, der ikke løser opgaverne, og de fortæller det jo åbent.
Lolland Kommune har meldt ud, at den ikke vil fjerne dem, den kalder gardinsvingere.
Jeg vil gerne vide, hvad ministeren har gjort ved det.
Aalborg Kommune melder, at hvis den skal løse opgaven, og det har den så besluttet sig for at gøre, betyder det en budgetoverskridelse på over 14 mio. kr.
Kan ministeren ikke begynde ligesom at lugte lunten, med hensyn til hvad det er, der sker her?
Hvad er det, der er galt i forhold til at løse opgaven?
Det er jo ikke loven, det drejer sig om, det er pengene; det bliver jo sagt så tydeligt, så tydeligt.
Eva Kjer Hansen (V), 2007-05-16:
Den der diskussion om pengene synes jeg dominerer alt for meget i SF’s syn på det her område, for erfaringen er jo, at det måske ikke altid er den økonomisk dyreste løsning, som også er den rigtige løsning for barnet.
De alternative foranstaltninger vil så typisk være billigere; det er det, vi kan se af de erfaringer, der er i visse kommuner.
Men der er det altså også sådan, at der både er billigere, men også bedre løsninger for den unge.
Der er det, jeg simpelt hen synes vi har været for dårlige til i forbindelse med indsatsen at finde ud af, hvad det er, der kan gøre en positiv forskel for den unge.
For at sikre, at kommunerne også gør det, de skal, jævnfør lovgivningen, har vi jo netop styrket Ankestyrelsens muligheder for at gribe ind.
Den har fået egen drift-kompetence, og der lægger jeg jo op til, at vi yderligere giver Ankestyrelsen nogle muligheder for at udstede pålæg til kommunerne.