Camilla Hersom (RV), 2013-05-08:
Jeg har som sundhedsordfører for Radikale Venstre modtaget adskillige henvendelser om 4-årsreglen fra læger, der enten er faldet for 4-årsreglen eller frygter at gøre det.
Årsagerne er mange.
Nogle har været syge, nogle er blevet rådgivet forkert, nogle oplever, at de ikke bliver valgt, fordi de ikke har satset på præcis de ting, der lægges vægt på, og nogle oplever, at de ikke har tid til den brede uddannelse, de finder nødvendig for at kunne udføre deres gerning som læge.
Afmagten og frustrationen er stor, når drømmestillingen synes uden for rækkevidde.
Og de historier, jeg modtager, gør indtryk.
Det er helt fundamentalt for et godt og dækkende sundhedsvæsen, at borgerne kan blive behandlet, uanset hvor de bor.
Problemet er så, at når man har regler, er der også nogle, der falder for dem, og nogle falder måske endda for reglen af urimelige årsager.
For Det Radikale Venstre må det styrende for, hvordan vi indretter vores uddannelsessystemer, være samfundets behov.
Vi uddanner læger, fordi vi har behov for dem.
Det er ikke det samme som at sige, at der ikke også findes en selvstændig værdi i, at en gruppe mennesker får dyb indsigt i lægevidenskaben, men det er ikke den bærende årsag til, at vi uddanner dem.
Til gengæld er det også for os af afgørende betydning, at de systemer, vi indretter, tager hensyn til de mennesker, der skal fungere i dem, og til den praktiske virkelighed, de oplever.
Vi kan ikke tvinge nogen til at gennemføre et speciallægeforløb, de ikke selv ønsker.
Men på den anden side virker det jo også urimeligt, hvis man som læge skulle have krav på en særlig speciallægeuddannelse.
Sådan er det jo ikke engang ved optagelsen på grunduddannelsen, hverken her eller inden for andre fag.
Der findes optagelseskrav i starten af forløbet,
og der finder en udskillelse sted senere i forløbet.
Og baggrunden er jo bl.a., at nogle specialer er mere eftertragtede end andre, og dermed kan alle ikke få deres ønske opfyldt.
Men systemer kan også føre til uhensigtsmæssig adfærd, og det er måske den situation, vi er ved at nærme os, når mange f.eks. opfatter en ph.d. som en nødvendig forudsætning for overhovedet at kunne søge et hoveduddannelsesforløb.
Sådan bør det ikke være.
Opgaven for os må derfor være at fastholde et fokus på at uddanne tilstrækkelig mange forskellige speciallæger i alle dele af landet, men at reglerne ikke skal være så rigide, at de kommer til at virke mod deres hensigt.
Sundhedsministeren har allerede blødt op på reglen i flere omgange.
Det har hun også klart tilkendegivet her i salen i dag.
Hun har også slået en streg under, at regeringen er åben over for at diskutere reglen fremadrettet.
Det er også det, der fremgår af det forslag til vedtagelse, som et bredt flertal af Folketingets partier heldigvis kan bakke op om.
4-årsreglen vil blive fulgt nøje, og ministeren vil tage initiativ til samarbejde med de relevante parter om, hvordan man mest hensigtsmæssigt kan tilrettelægge speciallægeuddannelserne.
Der er med andre ord nu fri bane for de gode ideer, der kan understøtte det overordnede formål, som vi alle sammen er enige om.
Det er en tilgang, Radikale Venstre er enig i, og vi kan derfor støtte forslaget til vedtagelse, som blev læst op af Venstres ordfører.
Og vi vil benytte lejligheden til at appellere til alle interessenter om at deltage i det fremadrettede forløb.