runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Astrid Krag (SF), 2009-01-29:
Så vil jeg stille et spørgsmål i forlængelse af den diskussion, vi havde, om, at et aktivt og sundt ældreliv jo også omfatter muligheden for faktisk at kunne komme uden for eget hjem, så længst mulig tid i eget hjem ikke betyder, at man rent faktisk skal sidde og kukkelure, men at man har mulighed for at tage bussen til ældrecentret, tage bussen til aktivitetscentret, kulturhuset, eller hvad det nu kan være:
Hvordan forholder ministeren sig til det billede, der tegner sig rundtomkring i landet, hvor man lukker busruter, forringer busnettet?
Vil ministeren være med til at kigge på en nødpakke til landets busselskaber, så ældre også fremover vil have en mobilitet?
Vil ministeren måske være med til at kigge på nogle af de forslag, der er kommet fra Ældre Sagen i forhold til at give støtte til fleksbusser, teletaxaer eller andre former for alternativ kollektiv transport for de her ældre?
Eller vil ministeren slet ikke være med til at gøre noget og bare skyde ansvaret ud på regioner og kommuner?
Karen Jespersen (V), 2009-01-29:
Altså, vi skal huske på, at hver gang vi laver sådan en regel, øger vi bureaukratiet.
Jeg nævner det, fordi der jo hele tiden er den her skizofreni eller de her modsatrettede holdninger i stort set alle Folketingets partier, hvor man den ene dag bliver mødt med et forståeligt krav om at nedbringe antallet af regler og bureaukratiet, og hvor man så den næste dag fra de samme partier bliver mødt med kravet om flere regler.
Altså, hvis man spørger kommunerne, siger de, at de er kede af det derude.
De er jo ikke glade for de her reguleringer, vi går ind og laver.
Det er jo tit noget, man får revet i næsen, hvis man vil lave nogle regler, eller hvis ikke man begrænser reglerne nok.
Noget af det, jeg også gerne ville have undersøgt noget mere, er de muligheder, der er, for at bruge de private leverandører, som jo hvilket vi har hørt gentagne gange - står og tripper for også at komme ind.
De siger: Vi kan faktisk lave det bedre og billigere.
Jeg synes, at der er en mulighed dér for at sige: Jamen her er måske en måde at få priserne ned på, uden at det går ud over kvaliteten.
Per Clausen (EL), 2009-01-29:
Det er jo fremgået meget klart af debatten i dag, at det, at de ældre har mulighed for at deltage i samfundslivet, er en vigtig ting.
Jeg vil bare spørge velfærdsministeren, om hun på den baggrund ikke er enig i, at den aldersdiskrimination, som i dag er i lovgivningen med hensyn til ledsagelse til handicappede, skal fjernes, sådan at ældre, der er fyldt 67 år, får de samme muligheder for at få ledsagelse, som andre, der ikke er fyldt 67 år, har.
Karen Jespersen (V), 2009-01-29:
Den ledsageordning, vi i dag har for mennesker med handicap, blev indført vistnok i begyndelsen af 1990’erne efter nogle år med forsøg i nogle kommuner, der havde vist, at det var en god ordning.
Og derefter blev den omsat til lov.
Dengang var der bred enighed om at begynde i en mindre skala, fordi man simpelt hen hverken med hensyn til arbejdskraft eller økonomi kunne overskue bare at sige, at den gjaldt alle.
Så er den gradvis blevet udvidet, i takt med at man kunne se, at der var arbejdskraft og penge til at gøre det.
Det er der jo en stor opmærksomhed om blandt alle partier, men vi er stadig væk nødt til hele tiden at tage i betragtning, om der både er de økonomiske og de arbejdsmæssige ressourcer.
Lise von Seelen (S), 2009-01-29:
Det, der tegner billedet, er jo ikke, at det er en mistolkning, eller at det er en enkelt fejl.
Det er jo, at vi faktisk kan se, at der er alt for mange børn, der ikke bliver hørt i deres egne sager.
Det kan have mange begrundelser, men forslaget her kunne jo netop være med til at rette fokus mod, at vi som Folketing er meget optaget af, at børns retssikkerhed skal sikres på den allerallerbedste måde, og at vi tager det meget alvorligt.
Derfor synes jeg også, når ordføreren nævner, at det er forældrene, der skal varetage den her rådgivning af børnene, at ordføreren helt overser, at det i mange tilfælde jo er forældrene, der er et problem i samspil med barnet.
Derfor er det et dårligt råd at give et barn, hvis det lige præcis har brug for en anden rådgiver, fordi det har problemer med forældrene.
Så vil ordføreren ikke anerkende, at vi ikke bare kan sige, at barnet kan lade sig rådgive af forældrene, når det er forældrene og barnet, der har et samspilsproblem?
Kim Andersen (V), 2009-01-29:
Der er jo i de forskellige sektorlovgivninger taget højde for, hvordan børn og unge skal høres, og hvordan de kan klage over en afgørelse, der vedrører dem, eller som har indflydelse på deres liv.
Hvis de vejledningsprocedurer og klageadgange i den enkelte konkrete lovgivning ikke er tilstrækkelige eller administreres, sådan som det var intentionen med lovgivningen, skal vi jo ind i den konkrete lovgivning og ajourføre de regler vedrørende børns rettigheder.
Det ville da være relevant.
Det er mit indtryk, at det foregår ved al ny lovgivning.
Det er mit indtryk, at vi har blik for det, også i den juridiske gennemgang, som alle lovforslag gennemgår i Justitsministeriet inden fremsættelse.
Jeg vil da ikke stå og afvise, at der kan være eksempler på, at en forvaltning ikke lever op til den intention, der er i lovgivningen, men det vil forslagsstillernes forslag her jo ikke ændre ved.
Der vil jo altid kunne være mistolkning eller en forkert håndtering af en vejledning af et barn eller en ung i praksis ude i samfundet.
Lise von Seelen (S), 2009-01-29:
Hr. Kim Andersen nævner i sin ordførertale, at forslaget er overflødigt, og at børnenes retssikkerhed varetages glimrende i dag.
Det forbavser mig, for vi kan jo iagttage, at der faktisk er rigtig, rigtig mange børn, der ikke bliver hørt i de sager, som er meget, meget afgørende for dem selv og deres egen tilværelse.
Det handler både om sager om forældremyndighed, samværssager og sager, som mere direkte vedrører hverdagen.
Så hvordan kan ordføreren mene, at det her fungerer helt upåklageligt?
Kim Andersen (V), 2009-01-29:
Jeg må sige, at nu synes jeg, at spørgeren lægger mig nogle ord i munden, jeg ikke har sagt.
Jeg har ikke sagt, at det ville være så forfærdeligt for det danske samfund.
Jeg respekterer helt klart børns rettigheder, og at der skal være adgang til, at de bliver hørt og kan klage, når det er relevant.
Men at tro, at den sociale forvaltning i kommunen - eller kommunens borgerservice ikke på en neutral måde vil være i stand til det, også selv om det måtte vedrøre en kommunal afgørelse, synes jeg er at være for sortsynet i forhold til den professionalisme og uhildethed, der hersker i den offentlige forvaltning, også i kommunerne.
Line Barfod (EL), 2009-01-29:
Det nytter jo ikke at sige, at den, man gerne vil klage over, har forpligtelsen til at hjælpe en med at klage.
Sådan fungerer virkeligheden jo ikke.
Man kan godt ville have, at sådan burde det være i den bedste af alle verdener - altså, at den, man gerne vil klage over, hjælper en med at sætte sig ned og skrive klagen.
Sådan fungerer virkeligheden altså bare ikke.
Der bliver man nødt til at sikre, at børn har nogle muligheder, og at børn bliver respekteret som nogle, der også kan have behov for at få noget hjælp, for det er ikke engang sikkert, at der altid skal laves en klage.
De har brug for at kunne få noget rådgivning, nogen, der hjælper dem, nogen, der tager dem i hånden.
Jeg kan ikke helt forstå, hvorfor hr. Kim Andersen synes, at det vil være så forfærdelig ødelæggende for det danske samfund, hvis vi begynder at behandle børn som mennesker og med respekt og som nogle, der har brug for, at nogen tager dem i hånden og hjælper dem i forhold til det store system, vi har bygget op.
Kim Andersen (V), 2009-01-29:
Det er helt klart, at vi i dansk lovgivning overholder menneskerettighederne og børnekonventionen, og det afspejles jo også i de respektive sektorlovgivninger.
Derfra og så til at lave en generel inkorporering er der jo et stykke.
Man skal jo forholde sig til den specifikke lovgivning på et område, og lever den op til børnekonventionens bogstav og intentioner, er der jo ikke brug for nogen generel indførelse.
Jeg tror, det er rigtigt, at børn har svært ved at overskue deres klageadgange, og hvordan man gør det.
I den forstand er det jo også værd at bemærke, at det er kommunen, vel ofte socialforvaltningen, som har en klar forpligtelse til at hjælpe børn med at kunne klage over ting, der vedrører dem.
Skolen vil også kunne rådgive.
Jeg tror, at dette, at man forestiller sig, at man kan opbygge et landsdækkende netværk af professionelle rådgivere, er for teoretisk.
Jeg tror, man skal trække på de ressourcer, der rent faktisk er i myndighedsforvaltningen ude lokalt, og som i dag har forpligtelser til at rådgive børn og unge i den slags sager.
Line Barfod (EL), 2009-01-29:
Jeg kan ikke helt forstå ordførerens indstilling.
På den ene side siger ordføreren, at Danmark skam lever op til FN's børnekonvention; på den anden side siger ordføreren, at han ikke kan støtte et forslag om at inkorporere FN's børnekonvention i dansk ret.
Så hvad er det egentligt, som ordføreren ser som et problem i at gøre det, hvis ordføreren mener, at vi lever op til FN's børnekonvention?
Det er det første.
Det andet er så det her om børns muligheder for at klage, hvor erfaringen hos de mange børneorganisationer, der har været med til at udarbejde det her forslag og har opfordret Folketinget til at vedtage det, altså er, at børn har brug for et sted, hvor der er nogen, der tager dem i hånden.
Børn har brug for, at de kan henvende sig et sted, når de har problemer, og hvor der er nogen, der tager dem i hånden og hjælper dem igennem systemet.
Det er altså ikke så nemt at finde rundt i den jungle af forskellige steder, hvor man skal henvende sig i Danmark, hvis man har et problem.
Karen Jespersen (V), 2009-01-29:
Det forslag, som vi her skal behandle, har jo tidligere været oppe at vende i Folketingssalen.
Det er jo en række forskellige forslag, som rækker ind over forskellige ministeriers område.
Til de dele, der ligger på andre ministeriers område, må jeg sige, at man er nødt til at behandle dem der, fordi det jo netop er vigtigt, at de bliver tilpasset det konkrete ressort, som de nu hører under.
Det gælder også det område, som handler om retten til at blive hørt og om retten til at klage, men der er også nogle regler på Velfærdsministeriets område, hvor vi gradvis har ændret, præciseret og udvidet de regler, der handler om børns muligheder for at blive hørt.
Der er også et forslag om at opbygge et netværk af lokale hjælpere og rådgivere.
I den sociale lovgivning er der allerede i dag nogle bestemmelser om en generel ret til at blive rådgivet, og den ret gælder også for børn.
Det er jo noget, som man arbejder meget med i kommunerne - oftest direkte inden for kommunens egne rammer, nogle steder er man så tilbøjelig til at udlicitere det - så kommunerne har faktisk allerede en ret stærk rådgivningsforpligtelse.
Der er også en del af de frivillige organisationer, f.eks. Børns Vilkår, der jo har Børnetelefonen, som der er rigtig mange, der bruger, hvorfra man kan høste en række erfaringer.
Der bliver der faktisk opbygget en række former for rådgivning for børn og unge, som ser ud til at være noget, som børnene faktisk tager til sig.
Igen: Det er noget af det, som vi inden for Velfærdsministeriets område vil se nærmere på.
Så er der hele spørgsmålet om, hvorvidt børnekonventionen skal inkorporeres i dansk lovgivning.
Børnekonventionen stammer helt tilbage fra 1991.
Den har jo så eksisteret under skiftende regeringer, og det har været på de vilkår, som den eksisterer på i dag.
Det bliver straks mere uklart, hvad det vil sige at indarbejde en konvention direkte i lovgivningen.
Det punkt kan jeg egentlig ikke se at der er grund til at ændre på, for det har fungeret rigtig godt i rigtig mange år.
For Velfærdsministeriets vedkommende vil jeg sige, at nogle af de ting, der bliver berørt, vil vi se på, når vi her i det kommende år skal forhandle om det, der hedder Barnets Reform.
Med de ord vil jeg sige, at jeg som helhed ikke kan støtte forslaget.
Det er bestemt noget, der er opmærksomhed om blandt alle partier, det tror jeg godt jeg kan sige.
Men vores problem har jo bl.a. været mangel på arbejdskraft.
Så kunne jeg forestille mig, at hr. Per Clausen, hvis han kunne få ordet igen, ville sige, at det jo ser ud til at være ved at ændre sig.
Dertil er svaret: Jamen ikke så meget, at der ikke stadig væk er mangel på arbejdskraft.
Det ville være et stort skridt, men der er meget opmærksomhed om det.
Per Clausen (EL), 2009-01-29:
Det ville jo ikke være første gang, at man starter med en ordning, som er et fremskridt for nogle, og som så efterfølgende bliver til et fremskridt for alle.
Så jeg vil bare spørge, om velfærdsministeren er i nærheden af en konklusion på sine overvejelser om, hvorvidt ordningen kan udvides til også at omfatte de mennesker, der er over 67 år.
For jeg tror også, at der i hvert fald i den politiske debat er sket en forandring i holdningen til ældre og til vigtigheden af, at ældre deltager i samfundet og har den samme mulighed som andre mennesker.
Så jeg synes, det ville være meget passende, hvis velfærdsministeren nu kunne sige, at det er en af de ting, som bliver bragt i orden rimelig hurtigt.
Astrid Krag (SF), 2009-01-29:
Jeg tror, at jeg vil spørge ind til en af de ting, der kom frem her under debatten, nemlig spørgsmålet om prisloft på ældremad - et prisloft, der skal gælde ikke bare for priserne på plejehjemsmad, men også for udbragt med.
Som det også kom frem i debatten, bor langt størstedelen af vores ældre borgere jo i eget hjem, og derfor kan det undre, at det prisloft, som man lavede fra regeringens side sammen med Dansk Folkeparti, alene omfatter plejehjemsbeboere.
Det forslag, som vi lagde frem fra SF og Socialdemokraternes side, omfattede netop også den udbragte mad.
Der var positive toner fra Dansk Folkeparti, ikke noget løfte, det kunne vi ikke få fra dem, men positive toner i forhold til at kigge på et prisloft for den udbragte mad, og derfor er jeg selvfølgelig meget interesseret i at høre, om det også er noget, som ministeren vil være villig til at kigge på.
Lise von Seelen (S), 2009-01-29:
Jeg vil allerførst gerne med glæde kvittere for, at jeg hører, at ordføreren vil stemme for vores forslag til vedtagelse.
Det er jeg rigtig, rigtig glad for, for det betyder jo, at vi virkelig kan trække i arbejdstøjet og få undersøgt, hvad grunden er til, at så mange ældre må tage deres eget liv, fordi de synes, det er for svært at leve; det glæder mig oprigtigt.
Men samtidig roser ordføreren så den frit valg-ordning, som vi ved er så administrativt tungt.
Når nu ordføreren har det store ønske om at lette for de opgaver, som faktisk tager penge og ressourcer fra den egentlige opgave, vil ordføreren så ikke være med til at kigge på den bureaukratiske jungle, frit valg-ordningen er, så vi kan finde noget, der er mere enkelt?
Vivi Kier (KF), 2009-01-29:
Jeg gentager, at jeg er opmærksom på udfordringen og problemstillingen, og at jeg er vidende om, at mennesker over 67 år også kan have behov og brug for ledsagerordningen; ja.
Per Clausen (EL), 2009-01-29:
Nu synes jeg ikke, at lige præcis det her element er særlig indviklet; det er bare en urimelig diskrimination af ældre.
Jeg forstår da også ordføreren sådan, at det er man godt klar over, og at det vil man også sørge for at få rettet op på.
Vivi Kier (KF), 2009-01-29:
Jeg skal medgive, at ledsagerordningen ikke altid er letforståelig og logisk, og som vi tidligere i den her debat har været inde på: at benytter man sig ikke af at få ledsagerordningen, inden man er blevet 65 år, og så pludselig får brug for den, jamen så er man uden for mulighed med hensyn til at kunne komme til at bruge den.
Ledsagerordningen er noget af det, vi specifikt sidder og kigger på i den kreds, der kigger på en revision af førtidspensionsreformen.
Per Clausen (EL), 2009-01-29:
Ordføreren lagde meget vægt på, at det var vigtigt for ældre, at de havde mulighed for at udfolde sig frit, og at det var lige så vigtigt for ældre som for yngre.
Det er jeg helt enig i, men hvad er så forklaringen på, at vi i dag har indrettet lovgivningen sådan, at de mennesker, der får et handicap, efter at de er fyldt 67 år, ikke har mulighed for at få en ledsager med ud?
Det betyder jo, at man stiller mennesker, der er over 67 år, væsentlig dårligere end andre mennesker.
Det måtte da være en oplagt ting at få rettet op på.
Vivi Kier (KF), 2009-01-29:
Ældre mennesker er ligesom den øvrige befolkning ikke en ensartet gruppe mennesker.
Ældre mennesker har forskellige ønsker og behov for at leve et for dem godt og meningsfyldt liv.
Rigtig mange ældre mennesker lever et aktivt liv, har et godt netværk, har nære familierelationer.
Og så er der en gruppe af vores ældre medborgere, som naturligt har brug for både hjælp og støtte for at kunne leve et godt liv.
Her skal vi som samfund sætte de rammer, der bevirker, at det enkelte menneske får nogle valgmuligheder, at de tilbydes støtte ved behov og sikres en kontakt til omverdenen.
For mig som konservativ er det ikke kun staten, der skal være aktivt og udførende, vi skal have det omkringliggende samfund til også at påtage sig et ansvar for vores medborgere.
Det arbejde, der udføres ad frivillighedens vej, er af uvurderlig og nødvendig betydning.
Den her regering har søsat en lang række initiativer for de ældre medborgere, der har brug for støtte og omsorg, og der er fortsat nye initiativer på vej såsom kvalitet i ældreplejen, hvor ønskerne især skal komme fra medarbejderne og de ældre selv.
Arbejdskraftbesparende teknologi er også i fokus, så arbejdskraften faktisk kan omsættes til egentlig omsorg, samt nye hjælpemidler, der skal gøre den enkelte mere selvhjulpen.
Det er bare nogle af eksemplerne.
Fra Folketingets side sætter vi nogle rammer - nogle rammer, som for en stor del skal udfyldes af kommunerne.
Siden kommunalreformen har kommunerne også fået ansvaret for den forebyggende indsats, og mange forskellige initiativer er på vej ude i kommunerne - initiativer, der skal medvirke til at udsætte den enkelte ældres behov for hjælp.
For alle mennesker betyder det nemlig noget, at man kan gøre så mange ting som muligt selv.
Men jeg finder det vigtigt, at også ældre mennesker får reelle valgmuligheder.
Det øger nemlig tilfredsheden med de tilbud, der gives.
I Odense startede man for mange, mange år siden med at give frit valg på praktisk hjemmehjælp, og selv om ikke mange benyttede sig af det private tilbud, ja, så steg tilfredsheden betydeligt også med det kommunale tilbud.
Og det leder mig hen til at konstatere, at der i alle tilfredshedsundersøgelser faktisk er stor tilfredshed blandt de ældre borgere, der modtager hjælp i en eller anden form.
Dermed ikke sagt, at alt er lutter idyl og der ikke er noget at komme efter.
Vi kan altid blive bedre.
Vi skal til stadighed have rettet fokus på også ældres livsvilkår, og vi skal som folketingsmedlemmer sikre de rammer, der gør det muligt, at det enkelte menneske kan leve et godt, fuldt og helt liv.
Og så vil jeg gerne til slut sige, at jeg jo har læst forslaget til vedtagelse fra forslagsstillerne og kan forstå, at man hæfter sig meget ved selvmord.
Jeg vil gerne være med til at bede ministeren, om vi kan få et notat på udviklingen af selvmord blandt ældre de sidste 10 år, og samtidig vil jeg da gerne medvirke til, at vi får lavet en undersøgelse - forskning - af, hvad grunden til det er.
Så det synes jeg vi må have nogle notater på, og det bakker jeg op om.
Astrid Krag (SF), 2009-01-29:
Vi har peget på, hvor man kan finde alle de penge, der skal til, så det behøver ordføreren ikke bekymre sig om.
Men hvis vi isoleret set kigger på hjemmeplejen, mener jeg, at der er mange ting, man kunne gøre meget bedre.
Og det er jo også derfor, vi kan se, at der, selv om der er blevet tilført flere penge til ældreplejen, så faktisk er 30 pct. af dem, der har modtaget praktisk hjælp for nogle år tilbage, der oplever, at det er blevet skåret fuldstændig væk.
Man har en oplevelse af, at det bliver ringere, selv om der bliver brugt flere penge, og det hænger jo bl.a. sammen med den øgede mængde administration og bureaukrati og kontrol, som kommer herindefra, og som kommer fra regeringspartierne og Dansk Folkeparti, og som er en tidsrøver af rang ude i ældreplejen.
Tiden og ressourcerne går til papirnusseri og computersystemer osv. i stedet for til omsorgen.
Det kan man gå ind og kigge på.
Man kan gå ind og kigge på, hvordan vi har presset et frit valg ned over kommunerne, som er så tungt og bureaukratisk at udføre, at der bliver brugt rigtig mange ressourcer på det, ressourcer, der ellers kunne være blevet brugt på omsorgen for de ældre.
Så der er faktisk rigtig mange steder, vi kan tage fat.
Jamen jeg vil meget gerne advare mod den misforståelse, som jeg synes er sådan generelt udbredt, nemlig at der er en modsætning mellem tidssvarende boliger, hvor den ældre har eget bad og toilet, har mere end 15 m², så man faktisk kan have gæster, der ikke skal sidde sammen med en oppe i sengen, og hvor man har mulighed for at komme rundt med en kørestol, altså en modsætning mellem at få ordentlige boliger med ordentlige forhold, og så det at have en hyggelig atmosfære og have et plejehjem, hvor der også er plads til lidt ekstra rødvin om søndagen osv.
Selvfølgelig kan vi lave tidssvarende boliger, som rummer alt det, som Plejehjemmet Lotte også kan, og det synes jeg bare må være ambitionen.
Jeg synes, det er en meget farlig vej at gå nedad; som om de plejecentre, vi har, enten er sådan lidt gamle, og så er de enormt hyggelige, eller også er de nye og golde.
Udfordringen er selvfølgelig at sørge for, at de nye plejeboliger - som jeg er meget enig med fru Marianne Jelved i at vi skal have fart under og få bygget nu - skal kunne det hele.
De skal være ordentlige i forhold til arbejdsmiljø - det er jo også et problem ved de utidssvarende boliger - de skal give ordentlige rammer for de ældre borgere, og så skal de selvfølgelig også være til at betale.
Så den modsætning, Dansk Folkepartis ordfører prøver at sætte op, kan jeg ikke genkende.
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-01-29:
Vi havde jo samråd her den anden dag i Boligudvalget og Socialudvalget sammen for at finde ud af noget om den plejeboliggaranti.
Der var de der § 192-boliger, som SF ligesom mange af os andre også gerne ville have afskaffet.
Men jeg kunne forstå lidt på det samråd, at SF sådan meget firkantet mente, at nu skulle det her overholdes.
Men så kunne jeg godt tænke mig at høre, hvad der er vigtigst for ordføreren.
Skal vi nedlægge sådan et sted, hvor folk egentlig har det godt og er glade for at være, på den bekostning, at det skal være en god bolig?
Altså, hvad er vigtigst?
Er det plejen og omsorgen, eller er det de firkantede regler om, at vi så skal have de rigtige boliger til dem?
Dennis Flydtkjær (DF), 2009-01-29:
Jeg går ud fra, at fru Marianne Jelved mener § 192-boligerne, som de vist hedder.
Den rapport, der er kommet, viste faktisk, at man i gennemsnit siden 1996 har fået bygget 2.500 boliger om året, og der er jo en mulighed for, at kommunerne får taget sig sammen til at fortsætte den udbygning, og det synes jeg da var en god ting hvis de kunne.
Men jeg synes ikke, at det er Folketingets opgave at sørge for det, for det er lidt at belønne dem, hvis vi går ind og siger, at vi giver ekstra penge nu, for at de kan få mulighed for at bygge de her boliger, når de først har indgået en aftale.
Det ville jo reelt betyde, at man som kommune får et incitament til at sige: Hvis vi lader være med at overholde aftalen, jamen så kan vi bare vente på, at der så nok kommer nogle flere penge.
Det er jo ikke den måde, vi skal ud og gøre det på.
Når kommunen har indgået en aftale igennem Kommunernes Landsforening og de har fået penge med til det fra starten af, jamen så må de også overholde den aftale, og så skal vi ikke belønne dem for ikke at overholde den.
Marianne Jelved (RV), 2009-01-29:
Altså, der mangler at blive renoveret 12.000 ældreboliger, som er helt utidssvarende; det er alle enige om.
Så mangler der en plan for, hvordan man udbygger ældreboligområdet med i størrelsesordenen 1.000 nye boliger om året.