Jens Peter Vernersen (S), 2007-04-25:
Jo, der er mange forklaringer på det her, men lad os se på Indenrigsministeriets hjemmeside.
Det er så sent som i går lykkedes at få ventetiderne lagt ud for uge 13, 14 og 15.
Jeg troede egentlig, at det skulle ske kontinuerligt, men det er så lykkedes i går, måske på baggrund af de her spørgsmål.
Man kan se, at det jo stort set er det samme antal patienter, som der har været hidtil, der behandles efter 4 uger.
Det vil jo sige, at alt det, man taler om, stort set er uændret, og at det antal patienter, der behandles inden for 4 uger, også stort set er uændret, hvis man kigger hen over ugerne.
Derfor er det jo ikke nok, at man har den gode vilje, man er altså nødt til at sikre de her mennesker, at behandlingen sker, og hvad angår muligheden for behandling i udlandet, er det jo ikke nok, at patienterne får tilbuddet.
Det er også afgørende, at det tilbud ikke bare er et formelt tilbud, men også et reelt tilbud, der bliver fulgt til dørs, måske også med hjælp til familien.
Det er jo ikke så enkelt for en kræftpatient, der har det dårligt, at skulle rejse til Flensborg, Kiel, eller hvor det nu måtte være, så det kunne der også støttes op om.
Ellers er der ikke noget at sige til, at stort set ingen tager imod tilbuddet om at blive behandlet i udlandet, hvad der jo er tilfældet.
Det gør de.
De er faldet fra 168 til 130 over de her relativt få uger.
Men jeg er helt enig med hr. Jens Peter Vernersen i, at når vi har en situation, hvor vi ikke aktuelt kan give alle patienter strålebehandling inden for 4 uger, så skal vi gøre to ting.
For de 4 uger er jo ikke godt nok, hvis der er lægefaglig evidens for, at man skal behandles efter dag et.
Så der ligger en hovedopgave på det enkelte center med at få prioriteret patienterne lægefagligt, sådan at de, der bedst kan tåle at vente, er dem, der venter.
Den anden ting består i, at de patienter får et reelt tilbud om behandling i udlandet – helt, helt enig.
Det er sådan set også derfor, at vi har afsat økonomi til det, og at vi ud over at have afsat økonomi til egentlig behandling, sådan at pengene kan følge patienten til behandling i udlandet, også har sat økonomi af til rejserefusion, opholdsudgifter og den slags ting, som skal til, for at tilbuddet om f.eks. at tage til Kiel er reelt.
Jeg vil godt spørge, hvad ministeren konkret har foretaget sig med baggrund i de oplysninger, som blev givet ved konferencen arrangeret af bl.a. Kræftens Bekæmpelse.
Hvis de oplysninger, der blev givet, om, at bare en ganske kort ventetid forringer muligheden for helbredelse, holder, så er det jo helt uacceptabelt, hvis der ikke tages initiativer.
Jeg forstår så nu, at det er de patienter, der har de to kræftformer, som blev nævnt, som får lov at vente noget længere tid.
Det er vel heller ikke særlig acceptabelt, at vi har kendskab til og har aftalt disse ventetider både på efterbehandlingen og på behandlingen, før sygdommen er blevet konstateret.
Jeg synes, meget tyder på, at det her faktisk flyder, og uanset at lægerne skal komme med en indstilling, er det jo i sidste ende ministerens ansvar.
Det går jeg ud fra ministeren er enig i.
Det er jo ikke nogen ny oplysning for mig, at der ligesom er to faktorer, der er bestemmende for et godt behandlingsforløb.
Den ene er, at man får den rigtige behandling, og den anden er, at man får behandlingen til tiden.
Det er ikke nogen ny oplysning for mig, og det er sådan set også derfor, at regeringen, siden vi trådte til i november 2001, har arbejdet målrettet for at øge både behandlingskapaciteten og behandlingskvaliteten i det danske sygehusvæsen, hvilket vi også er lykkedes med.
De behandles hurtigere.
Ser vi på overlevelsesraterne, fremgår det, at der er fremgang at spore.
Det er ikke det samme, som at der ikke er uløste problemer eller udfordringer tilbage.
Det er der, og dem har jeg øje for.
Det er jo også derfor, at vi oven på den indsats, der har været, for at afkorte ventetiderne i forhold til de garantier, som Folketinget har udstedt, har sat fokus på gode interne patientforløb; altså nogle dynamiske patientforløb, der gør, at patienterne behandles glidende.
Det har vi jo understøttet bl.a. ved økonomi, der skulle sprede – for at nævne et konkret eksempel – de gode erfaringer fra Vejle, hvor man jo har lavet diagnostiske pakker, der gør, at man kan forhåndsbooke elementer i behandlingsforløbet og sikre sig, at patienterne kommer hurtigt igennem.
Når jeg stiller spørgsmålet, er det, fordi der var en konference i Landstingssalen i marts måned, hvor det blev tilkendegivet, at selv en kort udsættelse af kræftbehandlingen kunne medføre dårligere muligheder for, at den havde en effekt.
Det er selvfølgelig helt afgørende at få afklaret, om bare den udsættelse på 4 uger, som der er på efterbehandlingen, forringer mulighederne for, at man får et ordentligt forløb, og at man kan blive rask.
Jeg kan i øvrigt oplyse, at jeg i december havde et møde med formanden for Danske Regioner, Bent Hansen, hvor vi gav hinanden håndslag på at give rygstød til, at lægerne mere systematisk skal prioritere patienterne til strålebehandling efter behov.
Det betyder bl.a., at man bliver bedre til at sikre, at mindre hastende patienter, der kan planlægges i god tid, ikke blokerer for de mere hastende patienter.
På stråleområdet gælder det jo især for patienter med bryst- og prostatakræft.
Det afgørende i den situation er så, at de patienter, der vurderes bedst at kunne tåle ikke at komme til med det samme, i stedet får et alternativt tilbud om behandling et andet sted i Danmark eller i udlandet.
Det er også tilbud, der nu er rullet ud, med aftaler med sygehuse i Norge, Sverige og Tyskland.
Så det korte af lange er, at hvad der er akut, og hvad der ikke er akut, er en lægefaglig vurdering, og vi skal indrette vores systemer sådan, at lægerne konkret tager ansvaret for, at de patienter, der ikke kan tåle at vente, sættes i hurtig og effektiv behandling.
Nu var ministeren jo ganske kort inde på, at der i forbindelse med enkelte kræftformer var lavet en forlænget ventetid.
Det tror jeg også er en belastning for nogle af disse mennesker.
Har man dokumentation for, at sygdommen ikke forværres, når man nu fra sundhedsministerens side går ind og bidrager med en forlængelse af den tid, der går, inden patienten bliver behandlet?
Og betyder det så også, at de ikke kunne vælge at komme på udenlandsk hospital ganske tidligt?
For det måtte jo da ganske givet hænge sammen med det her.
Jeg synes, det er vigtigt at få oplyst, hvad det er for nogle nye ventetider, der ligger for disse grupper, for det kan man jo ikke se ud af de oplysninger, som er på ministeriets hjemmeside.
Man kan gå ind på www.venteinfo.dk, jeg har også taget en udskrift med
, så hvorfor vi skal bruge hinandens tid på, at jeg skal stå og læse op af noget, man kan læse på hjemmesiden, forstår jeg egentlig ikke.
Men når jeg bliver spurgt om, hvad der er den længste aktuelle ventetid på behandling for prostatakræft – der var et indslag i TV-avisen, det var også det, der inspirerede spørgeren, og sådan kan man jo lade sig styre i sit politiske arbejde til at stille det her spørgsmål – kan jeg da bekræfte, at det fremgår, at der var en ventetid for prostatakræft på 20 uger i Aalborg.
Det er en lang ventetid, som skyldes en stor tilgang af prostatakræftpatienter på meget kort tid, og på så lille et center, som Aalborg er, sætter det sig jo sine spor.
Samtidig er ventetiden i Århus 9 uger, i Odense 6 uger, på Rigshospitalet 4 uger og i Herlev 3 uger, og det vil sige, at der altså er danske sygehuse, der ligger under den grænse, vi har sat for acceptabel ventetid.
Jeg ved, at man i Aalborg gør en ekstraordinær indsats for at sende patienterne andre steder hen.
Det kræver, som vi var inde på før, at patienten også har en parathed til at flytte, og det er selvfølgelig meget, meget vigtigt, at den parathed er en, lægerne bidrager til at fremme, frem for at være en parathed, som lægerne bidrager til at tale ned.
Altså, man kan jo ikke lade sig overraske over, at der er en tendens til, at ventetiden lige præcis på prostata- og brystkræft stiger, når vi nu har truffet den politiske beslutning at bakke op om et skarpere fagligt valg.
Hver patient er forskellig, og hver patient skal behandles forskelligt, for at vi kan behandle patienterne ens.
Det er en lægefaglig vurdering i den konkrete situation at tage stilling til: Hvad er acceptabel ventetid her?
Fordi vi har sagt 4 uger, er 4 uger jo ikke acceptabelt, hvis man på grund af en konkret diagnose har et hurtigere behandlingsbehov.
Men alt andet lige ved vi, at for prostata- og brystkræftpatienter er, kan man sige, den lægefaglige vurdering, at det at komme i gang med strålebehandling senere ikke er forbundet med de store risici.
Derfor er det jo naturligt, at når man vurderer patienterne individuelt, vil man se, at det er for de her patientkategorier, at ventetiderne sætter sig og bliver lidt længere.