Frank Aaen (EL), 2011-05-17:
Jo, men det er ikke forbudt at give regeringen råd, og nu er vi her jo.
Så kan vi lige så godt udtrykke vores mening, og selv om man kan sige, at det kun ville være et symbol, er hr. Holger K. Nielsen så ikke enig i, at meget af den støtte, man skal give til oprørsbevægelser, f.eks. i Bahrain, er symbolsk, altså sådan at man åbenlyst siger, at den konge ikke er værdig til at have en dansk orden?
I den periode, hvor diktaturet i Tunis blev væltet, i den periode, hvor demonstranterne gik i gaderne Kairo, i den periode, hvor alle kunne se, at det ulmede i Mellemøsten, besøgte landets statsoverhoved, dronningen, Bahrain og overrakte landets næststørste orden til kongen i Bahrain.
Det kan jeg forstå på alle, der har deltaget i debatten, ikke var så heldigt.
Derfor var det ikke bare forkert, set bagefter.
Det var også i situationen forkert overhovedet at begynde at sende statsoverhovedet til Bahrain og uddele den store orden til kongen.
Har det så betydning? Blev der spurgt her i debatten, for alle er enige om, at det ikke var så heldigt.
Har det betydning?
Jamen det har det da.
Det har dels en symbolsk betydning, at befolkningen i Bahrain kan se, at reaktionen i Danmark på baggrund af det, der er sket med nedskydning af demonstranter, er – og det vil blive vist i Al-Arabiya og i Al-Jazeera – at Danmark nu har krævet at få den orden tilbage.
Det har da betydning.
Men det har også betydning på en anden måde.
Det har betydning, ved at det stiller det spørgsmål: Hvordan kunne det ske?
Det var jo ikke, fordi udenrigstjenesten i Danmark ikke vidste, hvad der var i gang i Mellemøsten; det var ikke, fordi man ikke vidste, hvad det var for et styre, man stod over for i Bahrain; det var et udtryk for, at dansk udenrigspolitik på adskillige områder havde allieret sig med diktatoren i stedet for med befolkningen.
Det var også derfor, Mubarak i sin tid fik Elefantordenen.
Det er derfor, man har tøvet længe med at tage stilling til, hvad man skulle gøre i forhold til de diktatorer, og man har tværtom bøjet sig for den tankegang, at vi da ved, hvem en diktator er – i stedet for at det er befolkningen, der måske kommer til at bestemme i de pågældende lande.
Det er altså et symbol på en forfejlet dansk, vestlig udenrigspolitik; det bliver på den måde symboliseret i form af en orden.
Men alligevel symboliserer den jo på den her enkle måde, hvad det er for en forfejlet udenrigspolitik, Danmark og Vesten har stået for – og står for.
For jeg forstår ikke – når man har set en diktator i fuld udfoldelse med hjælp af soldater fra Saudi-Arabien nedskyde demonstranter i stort tal og i det hele taget undertrykke det, der var i gang – at man så ikke træffer den enkle beslutning, at den orden vil vi have tilbage.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Altså, Brixtofte, tidligere medlem af Venstre, kom i spjældet, og straks blev der sendt et brev om, at han skulle sende sit ridderkors tilbage.
Det var sikkert o.k., det vil jeg ikke blande mig i, men jeg mener, at Brixtoftes forbrydelser alt andet ufortalt sammenlignet med kongen i Bahrains da ingenting var.
Men kongen i Bahrain har fået lov til at beholde sin orden.
Har Mubarak, der i dag sidder i fængsel på grund af sine ugerninger, sit tyveri og sin undertrykkelse og sit diktatur, fået et brev om at sende sin elefantorden tilbage?
Det har han ikke, og det burde han selvfølgelig have, for det er også en måde at tilkendegive et lands holdning til en diktator i et andet land på.
Jeg mener altså, det er dobbeltmoralsk på den måde f.eks. at lade de her to nævnte beholde deres ordener.
Og så er det jo noget sludder at påstå, at det er uden politisk betydning.
Det har jo betydning.
Selvfølgelig har det det.
Det er jo en af begrundelserne for overhovedet at opretholde det oldnordiske kongehus, at man mener, det har god betydning med hensyn til at styrke relationerne mellem Danmark og andre lande.
Det er selvfølgelig også derfor, man tager stilling til og har taget stilling til det rejseprogram, som landets statsoverhoved har.
Og det er selvfølgelig også derfor – og tak for det, det synes jeg da er et fremskridt – man i dag har besluttet, at man fremover endnu tættere og endnu mere omhyggeligt vil følge, hvordan dronningen rejser, og hvilke ordner dronningen uddeler.
Der er politik i det her.
Derfor vil jeg godt igen, som jeg også sagde det i en kort bemærkning, sige, at jeg virkelig synes, at man gjorde dronningen en rigtig dårlig tjeneste ved ikke at sige: Stop, stop, den går ikke.
Altså, jeg mener, vi kan jo ikke sende statsoverhovedet ud til diktatorer, oven i købet med en orden i kufferten.
Det går jo ikke.
Der burde Udenrigsministeriet jo have sagt fra, stille og roligt til Hofmarskallatet have hvisket: Det der, det må I nok hellere glemme, for det kommer I, kongehuset, også selv til skade af – om jeg så må sige.
For det var åbenlyst forkert at gøre det på den måde.
Jeg vil sige, at vi da har fået det ud af diskussionen – som vi har rejst den – at der nu bliver større politisk kontrol med, hvordan ordener uddeles, og det er vi selvfølgelig tilfredse med, for det var det, der var målsætningen med det hele.
Om det så sker på den ene måde eller på den anden måde, er ikke så afgørende for os.
Jeg vil sige, at i starten, da vi rejste debatten, fik vi at vide, at regeringen slet ikke havde noget med det at gøre.
Det er vi så fuldstændig klar over at regeringen har i dag, havde tidligere og vil have endnu mere direkte i fremtiden.
Lad mig slutte af med at sige, at der jo er det her gode gamle danske ordsprog, at ordener hænger man på idioter.
Her har vi et par gode eksempler på det, men selv om det ordsprog er rigtig godt, synes vi, det er helt uantageligt at danske ordener hænges om halsen på diktatorer, torturbødler og andre slibrige personer, som burde væltes.
Og mange af dem er heldigvis i øjeblikket ved at blive væltet af deres befolkninger.