Kristian Thulesen Dahl (DF), 2010-09-07:
Finanslovforslaget for 2011, som det er fremsat af regeringen, er jo på mange måder ikke nogen overraskelsernes finanslov.
Når det ikke er det, skyldes det jo hovedsagelig, at finanslovforslaget er en fremstilling af det, regeringen og Dansk Folkeparti før sommeren blev enige om – selvfølgelig primært i genopretningspakken, som allerede i dag har været en del omtalt, men også i forhold til andre aftaler, som implementeres med finanslovforslaget.
Derfor er det ikke overraskende, hvad der står i finanslovforslaget, men selv om det ikke er overraskende, er finanslovforslaget alligevel et springbræt til utallige rigtig spændende politiske diskussioner om, hvordan tingene skal udvikle sig i Danmark de kommende år.
Jeg synes, at der, når man kigger på indholdet af regeringens finanslovforslag, er sat nogle temaer på dagsordenen, som jeg vil give nogle bud på i min tale her, og der er også nogle steder, hvor Dansk Folkeparti selvfølgelig vil komme med nogle ting, som vi vil benytte finanslovdebatten til at give noget krudt.
Det første punkt, jeg vil nævne, er netop et af disse områder.
Det er udlændingepolitikken.
Vi synes, det er helt naturligt, at vi får sat fokus på, hvad indvandringen i virkeligheden koster det danske samfund.
Men Dansk Folkeparti synes, det er på tide, man får gjort op med den myte og får sat nogle kroner og øre på, hvad det rent faktisk koster det danske samfund, at vi har haft en indvandring, der i høj grad har bestået af folk, der ikke har bidraget til det danske samfund, men har trukket ressourcer ud af det danske samfund.
Dansk Folkeparti har formuleret det som et ønske, at vi i højere grad får vestligt orienteret indvandring, så vi får begrænset den ikkevestlige indvandring, og det er selvfølgelig også en del af at sikre, at den indvandring, der kommer her til landet, er en indvandring, der bidrager til det danske samfund, til det danske velfærdssamfunds udvikling, og ikke det modsatte.
Vi har også gjort det mere konkret, ved at vi har peget på, at den nugældende 24-års-regel kunne blive til en 28-års-regel, men med en indbygget dispensationsordning, der vil betyde, at mennesker, der søger familiesammenføring og er fra lande, hvor der er meget, meget lille risiko for tvangsægteskaber og arrangerede ægteskaber, kan blive lempeligere behandlet.
Men vi mener, at det kan lade sig gøre, også uden at komme i konflikt med det, som mange jo er optaget af, nemlig internationale konventioner, og det betyder, at vi vil kunne gøre det på en måde, vi er overbevist om vil have stor opbakning i den danske befolkning.
Vi ønsker også et øget fokus på udenlandske hjemløse, der er her i landet, og som gør det til et problem i højere grad at hjælpe de danske hjemløse og skaber konflikter i hjemløsemiljøet osv.
Så der er en lang række områder på udlændingeområdet, hvor vi synes at det vil være naturligt at vi bruger efteråret til at få nogle nye ting aftalt.
Et andet hovedpunkt for os er, at vi får et opgør med den kriminalitet, som hersker – også den kriminalitet, som i meget høj grad har udenlandsk baggrund.
Vi ønsker en øget kontrol.
Vi satte det på dagsordenen for finansloven for i år.
Den såkaldte Al Capone-metode, hvor forskellige myndigheder samarbejder om at bekæmpe kriminalitet, er en god og rigtig måde.
Der har man fundet en facon, og nu handler det om, at man får lavet meget mere kontrol.
Der har været fokus på det her de seneste måneder, ikke alene i forhold til ting, som er lovlige, altså områder, hvor det ikke er kriminalitet, vi har med at gøre, men hvor det er uhensigtsmæssigt i forhold til det danske samfund.
Det være sig udlændinge, der efter et arbejdsforløb her i Danmark hæver forskellige sociale ydelser, eller den diskussion, vi har haft om børnechecken.
Her har jeg noteret med glæde, at der er mange partier herinde, der har sagt, at den nugældende ordning, hvorefter udlændinge kan få sendt børnechecken hjem til eksempelvis Polen, til børn bosiddende i Polen, er en uhensigtsmæssig ordning, og at det er en ordning, der gør, at det er svært at opretholde forståelsen for den velfærdsmodel, vi har i Danmark, og som vi ønsker at opretholde opbakningen til.
Det er klart, at det er undergravende, når man på den måde kan komme til det danske samfund og få andel i nogle ydelser, som man ikke var tiltænkt.
Senest har vi i forhold til det her med opgør med kriminaliteten til vores store glæde set, at SKAT har afdækket omfanget af penge, der kører igennem såkaldte skattelylande.
Det er jo ikke alt, der er kriminelt, selvsagt, pengene kan jo godt være kørt igennem de her lande, uden at det har noget med kriminalitet at gøre, men SKAT vurderer åbenbart, at der er en større risiko for kriminalitet, når pengene er kørt igennem de her såkaldte skattelylande, og der synes jeg at det er flot, at der nu bliver sat ind over for det.
Vores ønske er selvfølgelig, at den kriminalitet, der muligvis er blevet begået her, bliver afsløret, og at de ansvarlige bliver straffet.
Så vil jeg vende mig lidt mod social- og sundhedsområdet.
Der er sat nogle ting på dagsordenen af regeringen, både en ny kræftplan III og også en førtidspensionsreform.
For begge gælder, at det jo handler om at hjælpe nogle mennesker, der faktisk er i en meget udsat position.
Hvis det er kræftramte, handler det jo om rehabilitering, altså at man bliver genoptrænet efter et behandlingsforløb, som noget af det meget afgørende for, at man kan vende tilbage til en fornuftig tilværelse.
I forhold til en førtidspensionsreform gælder det jo folk, der i dag ikke har anden mulighed end at blive anvist en førtidspension.
Kan man lave en reform, der betyder, at specielt unge ikke bliver parkeret på en livsvarig førtidspension, men får en midlertidig ordning, er der jo perspektiv i det, hvis – vel at mærke – de så i den mellemliggende tid bliver hjulpet til igen at kunne indtage en aktiv position på eksempelvis arbejdsmarkedet.
Derfor er det jo ting, der hænger sammen, altså handler om, hvordan vi får sikret en genoptræning og rehabilitering af udsatte på et bedre niveau.
Det er også en diskussion, der handler om, hvad der ligger af genoptræning i kommunerne, og hvad der ligger i de her specialiserede institutioner, vi har til rehabilitering og genoptræning af folk, der altså er kommet i klemme og har brug for den her hjælp.
Det er noget af det, vi synes, der skal diskuteres, altså både i forbindelse med kræftplan III og en førtidspensionsreform.
Der er det helt naturligt at diskutere hele det her brede felt.
I forhold til de udsatte grupper kommer vi naturligvis også til at diskutere satspuljen, hvor flere har været opmærksomme på, at puljen i år er på 309 mio. kr.
De rækker ikke så vidt, som man i hvert fald tidligere har haft ønsker til, og som man sandsynligvis også i år har ønsker til, og så er det naturligt, at der skal ses på, hvilke andre midler der skal afsættes for at sikre dem, der ellers ville komme i klemme som følge af en satspulje, der ikke er større, end den er.
Vi har også hen over sommeren haft fokus på hjemmeplejen, og det har jo optaget mange, at der har været afsløringer af, at der har været svigt i hjemmeplejen.
Jeg vil gerne understrege, at langt, langt hovedparten af folk, der arbejder i hjemmeplejen, er dygtige og ansvarlige mennesker, som yder vores ældre en formidabel indsats hver eneste dag – og nat, for den sags skyld – og det kan vi være stolte af.
De mange tusinde, der gør det rigtig godt, fortjener ikke, at brodne kar kommer til at overskygge deres gode arbejde.
Det er jo også derfor, at vi har sat ind i forhold til ledelserne og har set på, om ledelserne alle steder er deres ansvar bevidst, eller om der er behov for at sikre en mere ansvarlig ledelse og et bedre tilsyn med, at arbejdet alle steder fungerer, som det skal af hensyn til de ældre, for hvem den her hjælp fra hjemmeplejen jo er helt afgørende for, at tingene overhovedet kan fungere i dagligdagen.
Endelig vil jeg i forhold til social- og sundhedsområdet sige, at vi har hele forebyggelsen i forhold til folkesygdomme.
Det er utrolig vigtigt for os i Dansk Folkeparti, at vi får sat ind forebyggende, så vi sikrer, at folk også får et bedre liv, når de lever længere.
Det er jo et faktum, at de gør det.
Men vi har jo også interesse i at sikre kvalitet også i alderdommen, så man faktisk får et godt liv og ikke kun et langt liv – altså både et godt og et langt liv.
Så har regeringen sat folkeskolen på dagsordenen via det her 360-graders-eftersyn.
Regeringen har ønsket en læsefond, der sikrer børn bedre læsefærdigheder.
Det er bestemt også godt, men vi skal også i forbindelse med folkeskolediskussionen turde tage en diskussion om hele grundlaget for den måde, vi underviser på.
Vi synes, det var meget interessant, da der i Politiken den 28. august var et indlæg, som jeg lige vil citere det allerførste af: Jeg var en af dem, der gik forrest for at promovere tværfaglighed og projektpædagogik. Vi sejrede os ihjel, fordi fagligheden tabte i den uigennemtænkte revolution mod den sorte skole.
Det lider de nuværende elevgenerationer under.
Vi begik en stor fejl.
Beklager.
Det var et indlæg i Politiken den 28. august, som måske illustrerer, at vi også skal turde diskutere, hvordan tingene foregår i folkeskolen, i stedet for at det altid er den bevidstløse diskussion om, hvorvidt der er en krone mere eller mindre pr. elev.
Vi skal lave en politiaftale, en flerårig politiaftale, og det ville jeg også gerne have brugt lidt mere tid på, men nu kan jeg se, at min tid er gået, så jeg håber, at jeg via spørgsmålene får mulighed for at komme tilbage til mange af de andre punkter, som er interessante i forhold til finanslovdebatten.