Morten Østergaard (RV), 2010-04-23:
Det er et meget alvorligt emne, vi diskuterer i dag, nemlig den voldsomme vækst i ungdomsarbejdsløsheden, som er et resultat af den krise, vi har været igennem og forsat befinder os i.
Som flere har været inde på, steg ungdomsarbejdsløsheden alene sidste år fra 7,2 pct. til 12,4 pct., og det er sådan, at de 16-24-årige har tre gange så stor risiko for at blive ledige som deres ældre kolleger.
Da den nuværende statsminister tiltrådte, sagde han fra denne talerstol, at hans søn ikke skulle kende til den ungdomsarbejdsløshed, der tidligere havde præget det danske samfund.
Virkeligheden er blevet en anden.
Nu er ungdomsarbejdsløsheden her.
Den er stor, den er massiv, og den er stigende.
Derfor er det klart, at vi selvfølgelig er nødt til at gøre noget ved den.
Hvad skete der så efter statsministerens tiltrædelsestale for godt et års tid siden?
Jo, økonomer, herunder Det Økonomiske Råd, anbefalede en vækstpakke til at sætte gang i økonomien.
Oppositionen anbefalede en vækstpakke til at sætte gang i økonomien og fastholde beskæftigelsen, at fremrykke offentlige investeringer, lave fremadrettede investeringer i infrastruktur, i forskningsinfrastruktur på universiteterne og i energirenoveringer.
Det var en række elementer, som kunne være indgået i en samlet vækstpakke, der kunne have medvirket til, at nogle af de unge, som var kommet i arbejde i de gode tider, kunne have fastholdt deres arbejde her i de dårlige tider.
Vi foreslog også fra radikal side en krisepakke til de ledige.
Den oversendte vi til beskæftigelsesministeren i håbet om, at vi også kunne indrette beskæftigelsessystemet til langt mere målrettet at stå klar, hvis nogen blev ledige, når arbejdsløsheden uvægerligt ville stige.
Men heller ikke det kom der gang i, og vi kender altså resultatet: en voldsomt stigende ungdomsarbejdsløshed i de sidste 12 måneder.
Men når vi er med til at rejse forespørgslen i dag, er det, fordi vi føler os overbevist om, at de ikke er tilstrækkelige.
Vi havde ønsker, som ikke blev imødekommet på det tidspunkt, og vi har ønsker i dag, som vi vil foreslå, man kigger på.
Når vi kigger på status, kan vi jo se på situationen, som den er ifølge den seneste melding bare på AC-området.
Her er der sket en fordobling af antallet af langtidsledige dimittender – ledige med mere end et års ledighed bag sig – fra marts 2009 til 2010.
Det betyder altså, at der har været en fordobling i langtidsledigheden blandt nyuddannede akademikere.
Med vores forslag til vedtagelse foreslår vi en række initiativer for at få bedre praktikpladser.
Og vi foreslår derudover, at man kigger på kommunernes mulighed for at bruge sociale klausuler, fordi der er usikkerhed på området.
Det er konkrete forslag.
Derudover har vi i Det Radikale Venstre sammen med Socialdemokraterne fremsat et forslag om at ændre på a-kasse-reglerne, således at unge, der har haft 18 måneders beskæftigelse, fordi de i de gode tider sprang ud på arbejdsmarkedet i stedet for at gå på en uddannelsesinstitution – og hvoraf rigtig mange ikke er medlem af en a-kasse – meget hurtigt kan blive forsikret mod ledighed og efter 1 måneds medlemskab af en a-kasse kan opnå dagpengeret på lige fod med unge, som har taget en uddannelse til den lave dimittendsats.
Hvorfor gør vi det?
Det gør vi, fordi arbejdsløshed er lig med ingen indtægt for rigtig mange af de unge, der er kommet til i gode tider og har tjent gode penge ved at gå til hånde i håndværkerfirmaer eller andre steder.
De er ikke forsikret mod ledighed, så de kan ikke få dagpenge, og de har måske købt en lejlighed, hvilket gør, at de ikke kan få udbetalt kontanthjælp.
Derfor var det et godt sted at starte.
Endelig synes vi, at der er grund til at kigge på det, som AC foreslår om en gentagelse af den gamle akademikerkampagne, hvor man for 15 mio. kr. over 2 år fik 5.000 nye job ud af at sende akademikere ud i de små og mellemstore virksomheder.
Det giver vækst i virksomhederne, og det giver mindre akademikerledighed.
Det var også noget, man kunne kigge på.
Så i al stilfærdighed synes jeg, vi skal fokusere på, at vi har en række enigheder, ikke mindst om udfordringen, men at der også qua regeringens manglende indsats i krisen er en udfordring, som er uløst, og som vi i fællesskab bør søge at løse.
Det er det, vi signalerer i dag: nye tiltag til supplering af de gamle, så vi får en effektiv indsats mod ungdomsarbejdsløsheden, som ingen jo selvfølgelig kan være tjent med.