Brian Mikkelsen (KF), 2015-03-10:
Var kineserne værdige til at være OL-værter?
Var russerne værdige til at være værter for OL i Sotchi sidste år?
Det har mange politikere jo diskuteret.
Og der må jeg sige, at hykleriet ikke kender nogen grænser Vi sender erhvervsdelegationer, vi bruger uanede mængder af ressourcer på at eksportere til Qatar og til Rusland, hvor der er en speciel politisk situation, men det var der ikke før februar sidste år, altså i forhold til Rusland og Sotchi.
Det samme gælder kineserne, hvor vi snart sagt hver eneste uge sender den ene delegation efter den anden af sted for at promovere danske varer og dansk erhvervsliv i Kina.
Hør nu her: Det er jo ikke noget, vi politikere skal blande os i.
Jo, hvis vi valgte at lave en boykot imod de pågældende, kunne vi blande os i det.
Men hvis vi har den dobbeltmoralske holdning, at vi godt vil eksportere til dem og handle og diskutere med dem, så virker det noget hyklerisk og formynderisk, at vi så diskuterer, om der skal være en politisk stillingtagen til, om idrætten kan deltage i begivenheder i de lande.
Det er det samme, når vi taler menneskerettigheder og læser, at daglejere arbejder under umenneskelige forhold.
Når man f.eks. opfører stadionanlæg til store idrætsbegivenheder, er det så noget, man skal blande sig i fra idrættens side?
Næ, men det kan vi gøre fra politisk side, og igen er det jo hykleri af værste skuffe: Vi handler med de lande, hvor daglejerne har umenneskelige vilkår og laver store idrætsstadions osv. og måske desværre dør i hobetal.
Vi handler med de lande, vi har politisk samkvem med de lande, og vi vil gøre alt for at få endnu bedre forhold til de lande.
Så hvor ligger ansvaret for at tage stilling?
Det ligger jo hos os politikere og ikke hos idrætten, og der er det altid fristende for politikere at blande sig.
I antikkens Grækenland var det sådan, at der altså var borgfred, mens der var idrætsbegivenheder.
Under antikkens OL var der fuldstændig fred mellem de forskellige nationer i det græske samfund, og folk kunne bevæge sig sikkert omkring.
Men nu er politik altså kommet i vejen for sport, og det er et tveægget sværd, for den debat kan jo føre til nogle underlige forenklinger og forsimplinger, og at man sådan får pustet sig op og får sagt og gjort nogle ting, man ikke kan sætte ord og handling bag ved.
Der er det i hvert fald vores holdning fra Konservatives side, at man skal passe på med ikke at agere sådan moralsk stedfortræder, fordi man ikke tør tage de politiske konsekvenser i forhold til de lande, man har en holdning til.
Det er altid let at have en moral på andres vegne, men ikke selv gøre noget ved det.
I Det Konservative Folkeparti er det vores krystalklare holdning – og det er ikke bare på grund af de skåltaler, som jeg også har hørt nu her – at politik ikke skal blandes ind i sport, og at der skal være en autonomi og selvstændighed for idrætten.
Idræt er jo fællesskab, idræt er harmoni, idræt er opfordring til samkvem, idræt er en helt anden form for internationalt fællesskab, som vi andre kunne lære rigtig meget af.
Og der skal ikke blandes politik ind i det.
Det er da klart, at man så i idrættens verden selv har en holdning, selv har et moralsk kodeks for menneskerettigheder, hvem man vil have en relation med, og hvordan man har den relation.
Skal man tage den diskussion, når man er sammen med de pågældende mennesker i internationale fora – det kan være IOC, FIFA eller andre internationale specialforbund?
Det må være en sag for idrætten selv, og det diskuterer man jo løbende og konstant i idrættens verden hver eneste dag både i internationale fora og i nationale fora.
Men det er altså ikke en sag at diskutere for danske politikere, det må idrætten selv om.
Så vi holder stædigt fast i, at politik og sport ikke skal blandes sammen.