Karina Lorentzen (SF), 2009-01-29:
Jeg synes trods alt, at der har været nogle positive tilkendegivelser i dag til det her beslutningsforslag.
Jeg synes, jeg har lyttet mig frem til, at både velfærdsministeren og den konservative ordfører er parat til at kigge på flere rettigheder til børn under det, som de kalder barnets reform.
Det har jeg ikke det store kendskab til, men jeg gætter på, at noget af det, som jeg bl.a. har modtaget breve om her på Christiansborg, vil være omfattet af det.
Jeg modtog på et tidspunkt et brev fra en pige, som var utrolig ulykkelig over, at hun og hendes bror år efter år skulle være med til, at moderen havde krav på hele tiden at få taget sagen op.
De to børn var anbragt uden for hjemmet, og moren skulle hele tiden prøve på at få de her to børn hjem, og det skulle både pigen og lillebroren hele tiden stå til regnskab for, og det var de ikke interesseret i.
Det, hun skrev til mig, var: Kan du ikke være med til at lave loven om, så vi kan gøre noget ved det her?
Jeg kan se, at det ødelægger min lillebror.
Jeg synes jo også, at det meget få antal sager, som Ombudsmanden i år kunne fremlægge, som handlede om børneklager, viser, at der er et behov.
Det kan godt være, at det faglige indhold i mange af klagerne ikke var særlig højt, og de måske derfor måtte afvises, men jeg synes jo netop, at det peger på, at der er brug for, at der er nogen, der tager børnene i hånden og hjælper dem til at få udformet det her brev på en måde, så det også kan blive taget alvorligt og måske få højnet sit faglige indhold.
Jeg synes, der er behov for, at Ombudsmanden får fokus på børnesager, ligesom han på et tidspunkt har haft på sager omkring handicappede.
Jeg synes, det er åbenlyst, at lovgivningen er hullet og har alvorlige mangler i forhold til børns retsstilling, og at det er en meget ujævn indsats, der er på området.
Den er ikke styret af overordnede politiske målsætninger.
Jeg synes, at nogle af de eksempler, som er givet i beslutningsforslaget, f.eks. at man ikke har en klagemulighed i folkeskolen, er et problem, og det er et problem, at der er inkonsekvent lovgivning på sundhedsområdet, hvor den unge ikke selv kan bestemme, om hun vil have en abort fra det 15. år og frem til det 18. år, men hvis man ikke vil leve længere som følge af en sygdom, så kan man faktisk selv sige som 15-årig, at man ikke ønsker at modtage livsforlængende behandling.
Det er sådan en underlig selvmodsigende lovgivning, synes jeg.
Alt andet lige står tingene altså bedre, når de er lovgivningsmæssigt fæstede, end når de bare står i en konvention, som vi har sat vores underskrift på.
I forhold til det at udnævne en minister til at være børneminister: Det er en god idé.
I kommunerne har man for længst erkendt det; der har man simpelt hen børne- og ungeafdelinger, børne- og ungeansvarlige osv.
Man har simpelt hen erkendt, at det her er et særligt område, og at det kræver et særligt børneperspektiv.
Det mener jeg også at vi sagtens kunne have her i Folketinget.
Der er altså mange ting, som vi kan gøre bedre og som vi skal gøre bedre.
Jeg kan i dag bare glæde mig over, at vi da i hvert fald i debatten har rykket os, så der bliver taget højde for nogle af de her ting, og så må jeg så håbe, at tiden modner, så vi kan få givet børn og unge de her rettigheder, som de har så stærkt brug for.