Inger Støjberg (V), 2009-11-19:
Arbejdsmarkedskommissionen kom den 20. august med deres endelige rapport og deres bud på, hvordan man kan løse de langsigtede udfordringer, som den danske velfærdsstat står over for.
Jeg er helt enig i, at udfordringerne skal løses.
Det bliver bare ikke lige nu.
Lige nu befinder vi os i en international økonomisk krise, hvor dagsordenen er, at arbejdsløsheden stiger både i Danmark og i resten af verden.
Derfor er regeringens topprioritet nu at manøvrere Danmark så skånsomt som muligt igennem den økonomiske krise, og vi vil ikke skabe usikkerhed om de svageste gruppers vilkår.
Desuden tyder de meldinger, vi fik fra oppositionen både i august i år og under forhandlingerne om en modernisering af dagpengesystemet i efteråret 2008, ikke på, at oppositionen er indstillet på at være med til at løse udfordringerne.
At hæve dagpengene med 20 pct., som Socialdemokraterne har foreslået, eller at sætte dem op til 30.000 kr. om måneden, som Enhedslisten fremsatte forslag om i sidste uge, er ikke ligefrem den medicin, de økonomiske doktorer anbefaler at vi udskriver til patienten Danmark.
Oppositionens forslag vil ganske enkelt ikke løse problemerne på en økonomisk ansvarlig måde – tværtimod.
Derfor mener regeringen, at det ville være formålsløst at kaste sig ud i forhandlingerne om dagpenge, efterløn eller førtidspension på nuværende tidspunkt.
Denne regering er en reformregering.
Vi har sammen med et bredt flertal i Folketinget vedtaget og gennemført velfærdsreformen, en reform, som betyder, at vi hæver efterløns- og folkepensionsalderen fra 2019 og frem, således at vi sikrer, at efterløns- og folkepensionsalderen følger med levealderen, når den stiger, som den forventes at gøre i de kommende år.
Ud over velfærdsreformen har regeringen også gennemført reformerne »Flere i arbejde«, »En ny chance til alle«, en aftale om en jobplan og sygefraværsaftalen.
Det er reformer, som tilsammen udgør et regimeskifte i dansk arbejdsmarkedspolitik, et regimeskifte, som indebærer, at vi for det første har slået fast, at ledige skal i job og ikke opbevares på offentlig forsørgelse, som det tidligere var tilfældet, og for det andet, at alle skal have en chance for et liv med arbejde og ikke parkeres på passiv offentlig forsørgelse år ud og år ind, som det tidligere var tilfældet med f.eks. kontanthjælpsmodtagerne.
Med reformen »Flere i arbejde« rettede vi fokusset i jobcentrene over på at få de ledige hurtigt tilbage i job.
Med reformen »En ny chance til alle« tog vi fat om modtagerne af langvarig kontanthjælp, som var blevet efterladt og havde fået at vide, at de ikke duede.
Det menneskesyn gjorde vi op med.
Vi vil simpelt hen ikke være med til at opgive nogen som helst.
Med aftalen om en jobplan satte vi fokus på internationale rekrutteringer og behovet for at hente dygtig udenlandsk arbejdskraft til Danmark.
Det var en usund alliance mellem arbejdsgivere og lønmodtagere, som fastholdt mennesker på deltid med statsstøtte.
Vi skal ikke længere fokusere på, hvad man som syg ikke kan, men derimod hvad man fortsat kan.
Her ved vi, at en dårlig ryg faktisk kan have godt af at blive brugt, og at den bliver bedre, hvis den bliver styrket.
Alle disse reformer har bidraget til de gode resultater, som Danmark har opnået økonomisk og på arbejdsmarkedet fra 2001 og frem til, at den internationale krise satte ind sidste år.
Antallet af langtidsledige er bragt ned til knap 20.000.
Da regeringen kom til, var der mere end fire gange så mange langtidsledige.
Det er resultater, som har bidraget til, at vi har fået høvlet statsgælden kraftigt ned, og at vi i dag står rustet til at imødegå krisen.
For der er krise i Danmark for tiden, en international krise, som denne regering vil gøre alt, hvad der overhovedet står i dens magt, for at bringe Danmark så skånsomt som muligt igennem.
De unge er dem, der er hårdest ramt af krisen og den stigende ledighed.
Lige nu er ungdomsledigheden ikke så stor i Danmark, hvis man sammenligner med resten af Europa, men den kan vokse og bide sig fast, ligesom man f.eks. ser det i Sverige, hvor ungdomsledigheden er dobbelt så høj.
Unge skal være i gang med et job eller en uddannelse.
Det er sårbare år, hvor de unge former deres identitet og opbygger deres selvværd; det er her, de har brug for et sted at høre til.
Vi ved, at unge ledige sidder meget nemmere fast i ledighed end dem med mere viden og arbejdserfaring i bagagen.
Jeg vil ikke acceptere, at en hel generation risikerer at starte deres arbejdsliv med at føle nederlag.
Derfor har regeringen indgået en aftale med et bredt flertal i Folketinget om to ungepakker på i alt 2,3 mia. kr.
Blandt unge med uddannelse er beskæftigelsen 20 pct. højere end blandt unge uden en uddannelse, og derfor er regeringens mål også, at 95 pct. af alle unge i 2015 tager en ungdomsuddannelse.
Derfor er ungepakkerne og globaliseringsaftalen som helhed for mig at se endnu et eksempel på, at regeringen udviser rettidig omhu, og på, at vi tænker langsigtet, når vi håndterer krisen.
Ud over udfordringerne med at hjælpe de unge står vi også over for en anden udfordring, en udfordring af en lidt anden karakter.
Kriser skaber nemlig myter, og myter er som bekendt sejlivede.
Faktum er imidlertid, at Beskæftigelsesministeriets undersøgelser viser, at efter 3 måneders ledighed er fire ud af ti kommet videre.
De er i job eller uddannelse.
Det tager ca. 2-3 uger længere for nyledige at finde et job eller komme i gang med en uddannelse end før krisen.
Der er ganske vist færre job, og de kan ligge lidt længere væk eller være i en anden branche, men som ledig bliver man nødt til at være aktiv og kreativ.
Det kan meget vel være, at man skal til at tænke i helt nye baner, for der er ikke længere frit valg på alle hylder.
Uddannelse kan også være den rigtige vej.
Vi ser lige nu, at rigtig mange unge går i gang med en uddannelse, og vi ser, at rigtig mange medarbejdere efter- og videreuddanner sig.
Der er med andre ord mange, som tænker langsigtet her under krisen, og mange af de ting, som vi gør under krisen, kommer Danmark til gavn på længere sigt.
Derfor er det også helt afgørende, at vi ikke benytter krisen som undskyldning for at vende tilbage til fortidens synder.
Vi må ikke misbruge krisen til at vende tilbage til blot at opbevare de ledige eller – endnu værre – bare at lade dem passe sig selv.
Det vil nemlig være det samme som at gøre os selv en bjørnetjeneste.
Vi skal holde fast i succesen fra de gode tider, det skylder vi ikke mindst de ledige, for det er jo deres ve og vel, det gælder.