Per Stig Møller (KF), 2008-11-04:
Jeg vil godt takke det meget store flertal her i Folketinget for opbakningen til Afghanistanstrategien over den kommende periode.
Jeg synes også, det er meget vigtigt, at vi har det her brede flertal og den meget, meget fornuftige og kloge debat, vi har haft, for det betyder altså noget for alle de mennesker, vi sender ud til et af de farligste steder i verden.
Derfor er jeg også glad for, at flere ordførere startede deres taler med at takke vores soldater, hvortil jeg godt vil føje vores politifolk, vores civile rådgivere og vores ngo'er, som alle gør et meget, meget væsentligt arbejde for freden og udviklingen i Afghanistan.
Det er et arbejde, som er stærkt påskønnet af befolkningen, og jeg kan anbefale dem her i Folketingssalen, som ikke har fanget det endnu, at læse journalisten Kim Hundevadts bog »I morgen angriber vi igen«, som jo også beskriver, hvordan befolkningen i de områder, hvor de danske soldater er, øger indsatsen for og har øget interesse i at hjælpe de danske soldater, giver tips osv., fordi de har opdaget, at vores soldater, vores civile rådgivere og vores ngo'er er der for at forbedre deres tilværelse med mange små midler og mange stærke midler i en militær indsats, men så sandelig også med forbedringer i hverdagen med skolebyggeri, med skolebøger, med vandforsyning og med reparationer af det, der spiller en rolle for dem.
Det viser jo præcis, at vi jo ikke kun er der for at løse problemerne med militære midler.
De mener altså, at det var det rigtige, der foregik.
Man kan også konstatere, som flere ordførere har været inde på, at vi jo leverer en humanitær forbedring for en meget væsentlig del af befolkningen, nemlig kvinderne.
Det er jo rigtigt, som en tidligere ordfører gjorde opmærksom på, hvad der skete på stadion.
Vi husker alle sammen de grufulde billeder af kvinder, der blev sat ned med deres slør på hovedet og fik et skud i nakken.
Nu bliver der altså spillet fodbold på det stadion, og der er et helt andet liv.
70 pct. af de mikrokreditter, som vi jo er med til at finansiere for at sikre fremme af udviklingen i Afghanistan, bruges af kvinderne.
Det havde været utænkeligt før i tiden, at kvinder kunne igangsætte erhvervsarbejde tæt ved og i hjemmet osv. - beskedent erhvervsarbejde, men dog erhvervsarbejde, som betyder, at kvinderne pludselig får deres egen rolle i familien og i samfundet.
Kvinderne kæmper en hård kamp derude.
Der er mange, som ønsker at skyde dem tilbage til Talebantiden, så jeg skal ikke male billedet rosenrødt.
Det er modige kvinder, som bevæger sig frem, det er modige mennesker, som bevæger sig frem, og derfor er det så vigtigt, at vi, når vi skaber fremgang et sted, også er i stand til at fastholde fremgangen.
Det er derfor, at sikkerhed og udvikling går hånd i hånd.
På lang sigt er der ikke nogen sikkerhed uden udvikling, men på kort sigt kan der ikke leveres udvikling uden sikkerhed.
Det er derfor, vi siger, at indsatsen skal være så militær som nødvendigt og så civil som muligt, og derfor vil jeg også takke de civile rådgivere, politiet og ngo'erne.
Det er fuldstændig rigtigt, som flere har været inde på, at det jo ikke er meningen, at vi skal holde det her niveau konstant.
Meningen er jo faktisk, at vi skal hjælpe dette samfund på vej til at klare sig selv, og det synes jeg faktisk bliver beskrevet udmærket i bemærkningerne til forslaget, som for så vidt siger det hele.
Det overordnede formål med den danske indsats i Afghanistan er at bidrage til national, regional og global sikkerhed ved at forhindre, at landet igen bliver et fristed for terrorister, og samtidig skal den danske indsats bidrage til fremvæksten af et stabilt og mere udviklet Afghanistan, som kan tage vare på egen sikkerhed, fortsætte en demokratisk udvikling og fremme respekten for menneskerettigheder.
Dette fordrer en fuldt integreret politisk, militær og civil dansk indsats, det er jo det, vi leverer med forslaget her, og jeg er meget glad for det virkelig frugtbare og gode samarbejde, der har været mellem de af Folketingets partier, der står bag forslaget. Som hr. Morten Helveg Petersen og hr. Søren Espersen nævnte, har det jo været et godt samarbejde, og det er jeg meget glad for, for vi har sagt lige fra starten, at indsatsen skal være både humanitær, militær og civil.
Det, vi gør med forslaget, er, at vi øger den humanitære indsats, som jeg også hørte hr. Holger K. Nielsen var tilfreds med, og vi øger jo den civile indsats.
Men når vi skal øge den humanitære og civile indsats, må vi altså også øge den militære indsats, indtil vi har sikret et fredeligt og stabilt Afghanistan, for ellers kommer den civile og humanitære indsats til at flagre i luften uden den støtte, som skal sikre, at den får mening, og det er jo det, det drejer sig om.
Det civile og det humanitære er selvfølgelig målet, det militære er aldrig målet i sig selv, militæret er midlet til at nå nogle mål, der ikke kan nås på anden vis.
Så skal jeg komme med et par konkrete svar.
Hr. Søren Espersen ønsker et større NATO-samarbejde.
Vi har drøftet det før, og jeg er enig.
Musketereden og loyaliteten i NATO må betyde, at når vi 26 og nu snart 28 NATO-lande beslutter noget i fællesskab, skal vi også være solidariske om indsatsen.
Det går Danmark ind for.
Men alle NATO-lande er derude.
Frankrig blev nævnt, men Frankrig øger sin indsats, og Frankrig er faktisk dernede, hvor det gør ondt, og hvor det er farligt.
Så må vi også indrømme, at der jo er områder, som før ikke blev opfattet som farlige, men som er blevet farligere - f.eks. hvor tyskerne er; tyskerne har jo faktisk mistet nogle stykker, fordi Taleban prøver at slå til, hvor de mener der er åbninger for dem.
Jeg er imod en dom over en journalist, som har downloadet noget om kvindernes udviklingsmuligheder.
Kvindernes udviklingsmuligheder og ligeberettigelse og ligestilling er en del af forfatningen, som vi er glade for er blevet lavet derude.
Informationsfriheden er jo også en del af forfatningen.
Jeg tog det op over for præsident Karzai, da jeg havde møde med ham vistnok i maj måned.
Og det blev så også ændret fra en dødsstraf til 20 års straf, men det er jo også vanvittig forkert.
Nu må vi altså respektere retssystemet, ved at vi så appellerer til, at retssystemet ved deres højesteret erkender, at forfatningen ikke giver basis for de domme.
Hvis det viser sig, at deres højesteret ikke følger forfatningen, må vi jo se på den konkrete sag på anden vis.
Men vi skal vi være betænkelige ved sagen.
Derfor bemærkede jeg også, et udenrigsminister Spanta her for nylig, i går eller i forgårs eller i dag, i et interview om det der med talebanerne osv. har sagt, at han ønsker en moderat islam at lave fred med.
Altså, talebanernes ortodokse side er han ikke interesseret i, men moderat islam, dem, der står for det og bevæger sig derover inden for talebankredse, vil han faktisk også godt have med at gøre.
Der synes jeg også, det er vigtigt, at vi ikke bare siger, at Taleban skal have 50 pct.s indflydelse, og at der skal laves et kompromis med Taleban.
Over 90 pct. af befolkningen, nærmere betegnet 92 pct. af befolkningen i Afghanistan, ønsker faktisk Taleban hen, hvor peberet gror.
Det fremgår af en undersøgelse fra ABC og ARD.
I en anden undersøgelse er det så 75 pct.
Det er lidt urimeligt, at Taleban, fordi de ikke kan styre sig og prøver at ødelægge alt, så skulle have så stor en indflydelse, som nogle går og snakker om, i en fredsproces.
Men de skal selvfølgelig inddrages, hvis man kan få dem til at droppe deres forbindelse til Al-Qaeda.
Mange er jo med som pashtuner, fordi de føler, at Taleban repræsenterer pashtunerne.
Hvis man kan få trukket dem ud, er det jo godt.
Og kan man få dem trukket ud, som føler, at hov, det her var jo ikke meningen, så er det godt.
Kan man få trukket dem ud, som har fået åbnet øjnene, så er det godt.
Men jeg vil godt sige, at meningen ikke er at talebanisere Afghanistan.
Meningen er at civilisere Taleban i den proces.
Men vi skal holde øje med den, og det er jeg enig i. Meningen med den yderligere proces har hr. Holger K. Nielsen været lidt inde på.
Han anerkender, at der er større civil indsats og flere midler, og der er altså også større træningsindsats over for sikkerhedsstyrkerne.
For forudsætningen for, at vi kan komme i en situation, hvor vi har færre soldater og flere rådgivere, er jo, at sikkerhedsstyrkerne fungerer bedre.
Der er det jo påfaldende i meningsmålingerne, at der er meget stor tillid til sikkerhedsstyrkerne.
Det kan være overraskende i betragtning af al den korruption, der er derude.
Det er et af verdens mest korrumperede lande.
Det er nr. 4 eller 5 på ranglisten over, hvem der er mest korrumperet.
Men der er en forbløffende stor tillid til sikkerhedsstyrkerne.
Den skal vi jo bygge på.
Derfor har vi også politifolk ude for at levere træning af sikkerhedsstyrkerne, og derfor øger vi jo også træningen af de militære sikkerhedsstyrer med vores garnisons-OMLT.
Men vi arbejder altså målbevidst på - det er NATO's indsats, og vi er med i den - at Afghanistan kan klare mere selv inden for det militære og sikkerhedsmæssige.
De er jo allerede selv med i kampen og har leveret nogle gode kampresultater indimellem.
Det er jo et fremskridt og et eksempel på, at de faktisk ønsker at understøtte den udvikling, som vi også ønsker at understøtte.
Derfor kan man ikke sige, som hr. Aaen sagde - men jeg kan have misforstået det - at vi er en del af problemet, ikke en del af løsningen.
For 75 pct. af befolkningen er vi faktisk en del af løsningen, hvorimod problemet var, hvad der var, før vi kom ind.
Så vil jeg til sidst rent oplysningsmæssigt sige til hr. Villum Christensen, og jeg takker for talen
: Ordet veteranpolitik lyder selvfølgelig specielt, men forsvarsministeren har jo sørget for, at vi selvfølgelig tager os af vores soldater, også før de kommer ud, med ordentlig træning, så det er forkert, at de ikke skulle være ordentlig trænede.
Igen kan jeg henvise til bogen af Hundevadts.
Det er jo fremragende soldater, vi har.
Læs den bog og se, hvilke situationer de har været udsat for, hvordan de klarer det med improvisationer, som er nødvendige i det ene øjeblik.
Men man kan ikke improvisere, uden at man har en ordentlig basis.
Et menneske kan ikke gå ind og improvisere noget, uden at det har en ordentlig basis at improvisere ud fra.
Det er jo en fantastisk indsats, de leverer i det militære kapitel, men også i det civile og humanitære, i omgangen med befolkningen derude.
Det er de jo verdensmestre i.
Så det er ikke rigtigt, at de kommer uforberedte og er dårligt uddannede.
Så vi tager os af soldaterne før det er jeg glad for hr. Villum Christensen peger på man skal - men også under og selvfølgelig efter.
Det er efter individuel vurdering, og det kan forsvarsministeren givetvis sige meget mere om.
Men selvfølgelig skal man ikke glemme soldaterne, når de er kommet hjem.
De har gjort en kæmpe indsats, og der er altså stor tilfredshed med dem i Afghanistan, og vi har også grund til at være tilfredse med dem, vi har sendt ud.
Så bad hr. Morten Helveg Petersen om at få bekræftet, om man ville lave indikatorer sammen med briterne, og det vil vi.
Det er bekræftelsen.
Jeg er også enig med hr. Morten Helveg Petersen i - jeg tror, at jeg har sagt det nu - at vi skal uddanne flere afghanske sikkerhedsstyrker, for at ansvaret kan overdrages til dem gradvist.
Det er jo præcis det, der er en af pointerne i beslutningsforslaget, nemlig at vi selvfølgelig, som jeg forklarede før, går op med det.
For går vi op med det ene, må vi også gå op med det andet, ellers hænger det ikke sammen.
Men på et eller andet tidspunkt har vi fået sikkerhedsstyrker nok frem, så man fra afghansk side kan blive aktive nok og dygtige nok til, at vi kan gøre mere civilt og mindre militært.
Den situation er vi ikke i, men den håber vi at komme i.