Stine Brix (EL), 2014-05-20:
Tak for det.
Med det her forslag ønsker vi at lette adgangen til behandling for transkønnede, og jeg kan høre på debatten, og det er givetvis også selvforskyldt, at vores formuleringer har givet anledning til nogle misforståelser.
Det vil vi selvfølgelig gerne præcisere igennem et ændringsforslag.
Det er klart, at det altid i sidste ende vil være en læge, der tager stilling til, om man indleder en behandling.
Det, vi gerne vil gøre op med, er, at det i dag er sådan, at man skal have stillet diagnosen transseksualisme, før man kan få behandling.
Det, man i stedet for skal hen til, er, at det er det, at man selv oplever sig som transkønnet, som skal give adgang til behandling, kombineret med, at der selvfølgelig ikke skal være nogen kontraindikationer i form af f.eks. psykiatriske lidelser, der er årsagen til ønsket om kønsskifte, eller nogen somatiske lidelser.
Hvorfor vil vi så det?
Jo, det vil vi jo, fordi der skal være sammenhæng mellem det, vi siger, når vi giver mulighed for juridisk kønsskifte, og så den behandling, man tilbyder.
Alle, der beskæftiger sig med det her område, er jo enige om, at når vi taler om transkønnede, er der tale om et subjektivt oplevet anliggende, netop at man har en anden kønsidentitet end den, man er født med.
Som Aalborg Universitet har skrevet til os i sit høringssvar til det lovforslag, vi behandlede lige før, så kan man aldrig opnå en eksakt objektiv lægefaglig diagnostik, vedrørende hvad det vil sige at være transkønnet.
Det vil altid være personens eget ønske eller egen oplevelse, der afgør det.
Det er jo derfor, vi ser, at man på Sexologisk Klinik kommer ud i nogle meget, meget mærkværdige øvelser, hvor man prøver at finde ud af, om folk nu også er transkønnede.
Det er derfor, vi hører personer, der er transkønnede, fortælle om, at de, selv om de er langt over 18 år, selv skal medbringe deres forældre til en samtale, og de skal så fortælle, hvordan den transkønnede var som barn.
Det er derfor, vi hører om, at man bliver spurgt til, hvilket undertøj man går i eller ligefrem skal vise det.
Det er derfor, vi hører om, at man skal vise børnebilleder og alt mulig andet, som sådan set ikke vedrører nogen læger.
Der konstrueres altså en diagnose, transseksualisme, som man skal leve op til som transkønnet for at få adgang til behandling.
Det er jo også derfor, ministeriet svarer, at der vil være nogle transkønnede, som ikke kan leve op til kriterierne for transseksualisme.
Det er så bare ærgerligt.
De kan ikke få behandling.
Det hænger jo ikke sammen.
For mig at se har den måde, vi har indrettet vores system på nu, ikke særlig meget med kvalitet at gøre.
Det er jo også derfor, at systemet bliver kritiseret skarpt i Amnesty Internationals rapport.
Det er derfor, professor i sexologi Christian Gros-Gren har været ude at kritisere det flere gange, LGBT Danmark ligeså.
Så fylder den nye og kommende og indtil videre hemmelige vejledning fra Sundhedsstyrelsen en del i debatten.
Der er åbenbart nogle, der kender den, og der er os andre, der ikke gør det.
Jeg vil bare sige, at jeg ikke håber, at de rygter, som vi har hørt indtil videre, taler sandt.
For hvis det er rigtigt, at den vejledning, man lægger op til, betyder, at man nu gør op med det, der hidtil har været praksis, nemlig at en række gynækologer i samarbejde med en psykolog har kunnet stå for udredning og behandling, så synes jeg, at det er et virkelig alvorligt kvalitetstab for behandlingen på det her område.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om der er et fagligt grundlag for at gøre op med det.
Har der været nogen problemer?
Har der været nogen klager?
Hvad siger patienttilfredsheden?
Det eneste, jeg har hørt, er, at man betragter behandlingen hos de gynækologer som langt, langt bedre og langt, langt mere værdig og langt, langt mere respektfuld end den behandling, som opleves på Sexologisk Klinik.
De Konservatives ordfører var også inde på problemstillingen om tilgængelighed.
Den er jeg enig i, og det er klart, at det også er en del af baggrunden for forslaget.
Hvis Sexologisk Klinik i København, Rigshospitalet, er det eneste sted, man kan komme til udredning og behandling, så er det meget, meget vanskeligt for dem, der bor i Thisted eller i Skagen eller i Sønderjylland.
Som jeg startede med at sige, vil vi gerne stille et ændringsforslag, der præciserer, hvad det er, vi mener.
Jeg har også forsøgt at gøre det klart i løbet af debatten.
Men jeg håber, at vi i udvalget kan samles om en beretning, eller at vi i hvert fald kan samle et flertal om en beretning, som sikrer, at den praksis, der har været hidtil, hvor gynækologer som speciallæger har kunnet agere på det område, fortsat kan være gældende.