Frank Aaen (EL), 2010-02-11:
Vi kan gå ind for at stramme fusionsreglerne, og det har vi gjort mange gange gennem de år, vi har været i Folketinget, for tidligere var de danske fusionsregler stort set ikkeeksisterende, dem har vi været med til at stramme, og det gør vi også den her gang.
Det gør vi nu ikke med store illusioner om, at det har nogen betydning.
De stramninger, der har været af fusionslovgivningen gennem tiderne, har jo stort set ikke haft nogen virkning i virkelighedens verden.
Store virksomheder bliver ved med at dominere mere og mere af økonomien, og det forhindrer fusionsreglerne ikke.
Men det skal ikke afholde os fra at stramme de gældende regler i et forsøg på måske at få dem til at virke bedre.
Vi støtter selvfølgelig også forslaget om, at der skal være bedre muligheder for at lave gruppesøgsmål.
Det er også et fremskridt.
Vi vil også støtte, at klagemulighederne i forhold til udbud bliver forbedret.
Det giver sig selv, at hvis en kommune finder på at forære en privat leverandør en opgave, uden at man tjekker, om det her nu var til den bedste kvalitet og den bedste pris, men måske bare er en vennetjeneste, fordi der er nogle i kommunen, der synes, det er nemmest eller måske oven i købet kender vedkommende, så skal der kunne gribe ind, det er vi helt indstillet på.
Men jeg vil godt sige til den debat, der også har været i dag, at den der forherligelse af, at udbud skulle indebære, at det offentlige foræres 40 mia. kr. og dermed bare være vejen til større lykke, er vi fuldstændig imod.
Hvis vi går ud fra, at en privat virksomhed og en offentlig virksomhed ledes fornuftigt og rigtigt og effektivt til gavn for borgerne, er det i udgangspunktet sådan, at bruges der 100 kr. i den offentlige sektor, får man for 100 kr. service.
Hvis det er i den private sektor, får man kun for 90 kr., for forudsætningen for, at en privat er inden for markedet, er, at der skal tjenes 10 kr. pr. 100 kr.
Det er det helt basale, simple regnestykke, og derfor er det altså efter vores opfattelse som udgangspunkt en dårlig idé at privatisere opgaver.
Der kan selvfølgelig være leverancer af computere, og der kan være leverancer af byggeri, og der kan være andre områder, hvor det offentlige ikke selv har evnerne til at løse opgaven, og så må man selvfølgelig trække det private ind.
Men på områder som f.eks. pleje og omsorg, hvor det offentlige har ekspertise, er det hul i hovedet at drømme om, at private leverandører skulle kunne give det bedre og billigere.
Det er vores tilgang til det.
Dertil kommer, at bare det at sætte en ting i udbud stjæler ressourcer fra det offentlige og har gjort det under den her regering, hvor man altså både har haft mere og mere kontrol, flere og flere skemaer, der skulle udfyldes, og flere og flere opgaver, der skal sendes ud i udbud, for hver eneste gang man sætter den proces i gang, tager man simpelt hen ressourcer, der kunne bruges til omsorg, og laver dem om til bureaukrati og administrativt bøvl.
Det er også grundlæggende en forkert udvikling.
Når så ting privatiseres, betyder det, at den fornuftige ledelse og de fornuftige ansatte, der sammen med brugerne kan tilrettelægge arbejdet bedst muligt, erstattes med en kontrakt.
Og en kontrakt betyder, lige meget hvad man siger fra Det Konservative Folkepartis side, at sund fornuft, god ledelse og selvstyrende grupper erstattes med paragraffer og kontrolsystemer.
Hvis det er sådan, at man selv leverer servicen og selv står for at kontrollere, at tingene går ordentligt til, er man nødt til at lave paragraffer og kontrolsystemer, for ellers kan man ikke være sikker på, at man giver den rette service for kronerne.
Det er simpelt hen bureaukrati, som vi må advare imod, og det bør ikke udvides, det bør indskrænkes.
Men hvis nogen gør det alligevel, så synes vi selvfølgelig, der skal være ordentlige regler for, hvordan tingene foregår, alt andet ville være uansvarligt.
Så er der en del i lovforslaget, som gør, at det måske ender med, at vi ikke kan stemme for lovforslaget, og det er spørgsmålet om liberalisering af salg af bøger.
Her har vi stadig væk den holdning, som var en meget bred, fælles politisk opfattelse for bare få år siden, at man ikke skulle have liberaliseret bogmarkedet.
Det er til skade for de små, der er på bogmarkedet, det er til skade for de såkaldt smalle bøger, og det er ikke godt for den kulturelle udvikling, at det også bare dér er pengene, der styrer udviklingen fuldstændig.
Det er vi imod, så det er altså en del af forslaget, som vi tager under kærlig behandling i udvalgsarbejdet, og så må vi se, hvordan det går med det, og så må vi se, om det ender med, at vi stemmer for eller imod det samlede lovforslag.
For man ved jo godt, at vi i Enhedslisten har det princip, at vi stemmer for alt det, vi går ind for, men vi kan ikke samtidig stemme for noget, vi går imod.
Så hvis det element bliver tilbage, og hvis ikke vi kan se noget ved det, der trods alt gør, at vi kan støtte det, så ender det med, at vi stemmer imod lovforslaget.