runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Thulesen Dahl (DF), 2012-02-01:
Jens Henrik, sagde jeg ikke det?
Jeg siger Jens Henrik Thulesen Dahl – beklager meget.
Eftersom ministeren i forbindelse med behandlingen af beslutningsforslag nr. B 10 om »Sund Vækst« gjorde det meget klart, at regeringens ambitioner var meget højere end den tidligere regerings, vil ministeren så redegøre for, hvilket ambitionsniveau regeringen har for de kommende supersygehuse?
Mette Gjerskov (S), 2012-02-01:
Jeg vil sige, at det, der ligger mig mest på sinde, er, at vi skal have et bæredygtigt landbrug.
Og det skal ikke alene være et miljømæssigt bæredygtigt landbrug, men også et økonomisk bæredygtigt landbrug.
I Bruxelles snakker vi hele tiden om »level playing field«, som jo er et engelsk udtryk, men det handler om, at der skal være en lige konkurrence, og det går jeg faktisk rigtig meget op i.
Jeg lægger vægt på at sige, at der godt kan være nogle forskellige muligheder i de forskellige lande, f.eks. betinget af klimaforskelle – der er jo forskel på en svensk skov og landskabet i Grækenland – men at de så ikke må være konkurrenceforvridende.
Det prøver jeg faktisk at understrege rigtig meget over for mine kolleger i Bruxelles.
René Christensen (DF), 2012-02-01:
Det er jeg ikke uenig med ministeren i, men ministeren svarer ikke rigtigt på spørgsmålet.
For hvordan får vi så understøttet, at det her også sker i virkeligheden ude hos primærproducenterne og i detailleddet, så de får lyst til at sælge de her produkter, sådan at vi kan få skabt en merværdi?
Det er jo det, der er interessant for den enkelte producent.
Der er måske nogle få, som går i gang med det her for deres blå øjnes skyld, men langt de fleste gør det jo, fordi det er en levevej, fordi det er deres arbejde.
Vi må jo sige, at vi i hvert fald i Dansk Folkeparti bakker op om, at der også er arbejdspladser i landbruget og uden for de store byer, og der er det jo netop fødevareproduktionen, der kan være med til at være løftestang til det.
Der er det bare, jeg igen spørger ministeren, hvad det er, ministeren vil gøre, for at vi netop kan være med til at understøtte, at nogle siger: Vi vil gerne gøre noget andet; vi vil ikke bare lave bulkvarer, vi skal ikke bare konkurrere på den laveste pris; vi skal konkurrere på den høje kvalitet, den gode historie.
Det er det, der gør, at vi, når vi kigger ud over danmarkskortet i dag, kan se, at vi har verdens dygtigste kok, at vi har rigtig mange restaurationer, som har fået michelinstjerner.
Vi har i øjeblikket en god kultur omkring dansk mad – hvordan vil ministeren understøtte det?
Mette Gjerskov (S), 2012-02-01:
Jeg kan jo f.eks. besvare spørgsmålet vedrørende de gamle danske husdyrracer.
Vi er jo nu i gang med en proces, som faktisk er initieret af Enhedslisten, skal jeg sige.
Men jeg synes jo, at det med de gamle husdyrracer er rigtig spændende, dels fordi vi skal bevare dem – det synes jeg er vigtigt i sig selv – og derfor skal vi have en genbank, hvor vi opbevarer genmaterialet; dels synes jeg også, det er vigtigt at bevare selve racerne ude i virkeligheden.
Men det er jo også rigtig, rigtig spændende, hvis vi kan få benyttet noget af den modstandsdygtighed, der ligger i de gamle racer, i forbindelse med nye produktioner.
Man kunne f.eks. forestille sig, at de gamle æbletræer, som er resistente over for en hel masse af de sygdomme, som forekommer i en moderne æbleplantage, simpelt hen kunne blive en produktion i sig selv, hvor man kunne nøjes med en mindre mængde sprøjtegift, hvor planterne behøvede mindre behandling.
Det, der er helt afgørende, er jo, at vi finder nye produkter i fremtiden, og måske er de nye produkter i virkeligheden nogle gange de gamle produkter, som bare skal have en ny indpakning.
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Man kan jo have mange forskellige demokratiopfattelser, men for mig at se er det vigtigt, når vi lever i et repræsentativt demokrati, at man så som folkevalgt også tager det ansvar på sig at tage stilling i stedet for at sige: Nej, grundloven siger det godt nok ikke, men for debattens skyld vil vi gerne have en folkeafstemning.
Der synes jeg det er vigtigt, at også vi, som er folkevalgte her, siger: Det her må vi tage ansvaret for, specielt i lyset af at der, som jeg kan høre alle er optaget af, bliver ført en ansvarlig økonomisk politik.
Alle kan diskutere og være med til at vedtage det, som er resultatet af at underskrive finanspagten, nemlig at vi her i vores eget parlament, i vores Folketing, vedtager en ny lovgivning.
Det er simpelt hen så demokratisk, som det næsten kan være.
Det, der jo bliver sådan lidt underligt, er at høre, at vi nu skal have en folkeafstemning for enhver pris.
Hvorfor ikke tage ansvaret på sig, tage debatten her, bringe den med ud de steder, hvor rigtig mange mennesker er interesseret i det, og så sige: Det her er måske sådan set det, vi i virkeligheden trænger til, nemlig at nu tager vi de løfter, der er givet til EU, med hjem og gør dem til vores egen lovgivning, fordi vi vil have, at ikke kun finansielle markeder, men også forbrugere og virksomheder, kan have tillid til den økonomiske politik, der bliver ført.
Frank Aaen (EL), 2012-02-01:
Finansministeren sagde forleden dag, at det her, der kommer som følge af finanspagten, er den vigtigste lovgivning i årtier.
Det her skal berolige de finansielle markeder.
Så er det vel også skelsættende.
Jeg hørte det ikke, men måske kan jeg få det her ved mit sidste spørgsmål, jeg hørte det nemlig ikke: Hvad er argumentet mod at holde en folkeafstemning?
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Jamen det kan man jo have mange forskellige syn på.
For mig at se er det ikke afgørende for at have en debat, at den skal slutte med en afstemning.
Jeg er da fuldstændig overbevist om, at der vil være masser af debat om det her, folkeafstemning eller ikke folkeafstemning.
Det er det ene.
Det andet er, at det, der for mig at se er det meget afgørende ved finanspagten, er, at nu siger politikere: Ja, nu gør vi det, vi har lovet.
Det er sådan set det, der er det skelsættende.
Nu tror jeg ikke, at det i den her sammenhæng måske er så skelsættende, det tror jeg vi alle sammen bestræber os på, men vi kan jo bare se, at det i de år, som er gået forud, har været svært at holde de løfter, som er givet, om at have et begrænset underskud og have en begrænset gæld.
Og det er nyt, at man siger: Ja, vi tager det så alvorligt, at vi gør det til national lovgivning i de lande, som underskriver det her.
Men med hensyn til at gøre det til det sådan helt store skelsættende, altså at nu er der helt nye måder, vil jeg sige, at det, der sådan set er det skelsættende, er, at politikere siger: Det, vi har lovet i Bruxelles, tager vi med hjem og gør til national lovgivning, for hvis der en sjælden dag er en lille smule slinger i respekten for de europæiske løfter, er det i hvert fald hver evig eneste dag, at vi har selvrespekt nok som parlamentarikere til at efterleve de love, vi selv har vedtaget.
Frank Aaen (EL), 2012-02-01:
Vi er også enige om, at det er nødvendigt med debat.
Hvorfor skal den debat primært foregå i aviser, som næsten alle sammen på forhånd støtter finanspagten, mellem partier, som stort set alle sammen på nær et par stykker på forhånd støtter finanspagten?
Hvorfor skal vi ikke have den folkelige debat, som jo i virkeligheden er bærende for den danske EU-politik?
Vi har med jævne mellemrum haft en meget grundig, velforberedt folkelig debat med efterfølgende afstemning.
Når det er så skelsættende, når det er så vigtigt med debat, hvorfor skal debatten så forbeholdes en forespørgselsdebat i Folketinget?
Jeg synes da, det er helt uradikalt.
Altså, må vi bede om at få en folkeafstemning, for så ved vi, at vi får den brede folkelige debat?
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Det sidste er jeg i hvert fald fuldstændig enig i, for jeg kan nemlig ikke genkende det, der sker i hr. Frank Aaens udlægning.
Så derfor tror jeg, debatten er meget vigtig, og det er også derfor, jeg synes, det vil være godt at få en af de her meget store forespørgselsdebatter, som vi undertiden har her i Folketingssalen.
Det, der for mig at se er meget afgørende,
Og ved hvert folketingsvalg i Danmark og valg i andre lande til deres parlamenter tager folk jo stilling til, at de stemmer for et parti, som fører en økonomisk politik, som de kan stå inde for.
I den forstand er der en direkte forbindelse mellem vælgerne og os, der er folkevalgte, og den politik, vi så kan få gennemført.
Det, der er det nye ved finanspagten, er, at efter vi har haft en periode, hvor der blev de facto meget store underskud, altså hvor der virkelig blev brugt penge, forpligter landene sig sådan set til at holde de løfter, der er afgivet.
Det synes jeg er en god ting, for så kan der blive ro og stabilitet og dermed også plads til vækst.
For jeg deler fuldstændig spørgerens fokus på, at der skal skabes vækst og beskæftigelse.
Det er jo en af grundene til, at det uformelle topmøde, som gjorde finanspagten færdig, først brugte mange timer på at diskutere, hvad der skal til, og hvordan vi kan få vækst og beskæftigelse tilbage på dagsordenen i Europa.
Dermed jo også sagt, at det er to sider af samme sag, for det her handler ikke kun om de finansielle markeder.
Det handler også om forbrugernes tillid til den politik, deres politikere fører, og om virksomhedernes tillid til den politik, som deres politikere fører.
Og den bedste måde at imødegå mistillid på er måske ved at vise, at man kan have tillid til, at vi sådan set sørger for, at den økonomiske politik er på sporet.
Frank Aaen (EL), 2012-02-01:
Uanset hvad man mener om finanspagten, er vi vel enige om, at den får enorm betydning for den økonomiske politik i Europa, i Danmark, på kort sigt, på lang sigt, og at den virkelig er med til at lægge nogle spor for den økonomiske politik, herunder lægge det spor, som jo er helt tydeligt fra debatten, der har været i Europa, at man skal prioritere det, man kalder tilliden på markederne, altså at finansmarkederne har tillid til vores økonomi er vigtigere end det spørgsmål om at skabe beskæftigelse for dem, der er arbejdsløse, og i det hele taget sætte grænser for, hvordan den økonomiske politik udfolder sig.
Vi ser så for Danmarks vedkommende, at så skal finanspagten jo følges op med en budgetlov, som skal vedtages her i Folketinget, og jeg har læst finansministeren udtale, at det er den vigtigste lov i årtier.
Så det er altså på EU-plan, der sker en voldsom forandring, præcisering af den måde, man synes der skal føres politik på i de enkelte lande, samtidig med at vi får den fulgt op i Danmark med en lov, som er den vigtigste i årtier.
Vi ved også, at den budgetlov, der skal vedtages i Danmark, skal kunne udsættes for afprøvning ved EU-Domstolen.
Jeg går ud fra, at den senere tolkning af denne lov, eventuelle ændringer af denne lov, også skal afprøves ved EU-Domstolen.
Det vil sige, at EU-Domstolen lige pludselig også kommer ind meget direkte i forhold til den økonomiske politik og vurderingen af den økonomiske politik i Danmark – uden nogen tvivl skelsættende for den økonomiske politik i Danmark.
Det er derfor, at jeg ikke forstår, hvorfor man ikke med det samme siger, at der skal være en folkeafstemning.
Det er jo ikke et juridisk spørgsmål.
Det er jo et politisk spørgsmål, om den danske befolkning synes, at det en god idé, at man på den måde lægger sporene for de kommende mange, mange års økonomiske politik i Danmark, og om det sker ved en folkeafstemning eller ved nogle partier i Folketinget, der på forhånd er enige.
Jeg vil også bare sige til sidst, at det jo viser sig, at det, der måske er det vigtigste i sådan en proces, er debatten, så alle forstår, hvad der sker, i stedet for at det bare er noget, der tromles igennem.
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Det blev lidt for indviklet for mig, vil jeg så sige.
Det kan godt være, at jeg ser for enkelt på det, men jeg synes ikke, det er en så indviklet proces.
Det, vi har foran os, er jo, at et flertal i Europaudvalget har givet mandat til at forhandle finanspagten med henblik på dansk tilslutning.
Et flertal i Folketinget skal sikre, at vi kan tilslutte os, altså hvis der er et flertal for det.
Og det, vi tilslutter os, er så, at vi vil lave en national lovgivning, som indeholder det, vi i virkeligheden for længe siden har forpligtet os til i forbindelse med stabilitets- og vækstpagten, ikke euroen, men stabilitets- og vækstpagten.
Det vil sige, at Folketinget har hånd i hanke med alle led i denne proces.
Først giver man mandat til forhandling, så godkender man, at man kan skrive under, så ratificerer man selve aftalen, og så kan vi gennemføre vores egen nationale lovgivning på det her punkt.
Det vil sige, at Folketinget sådan set sidder og har hånd i hanke med hele den her proces.
Og med hensyn til lige præcis det her spørgsmål gennemfører vi så det, vi selv har bestemt, det, Folketinget selv har bestemt at vi gerne vil.
Ja, det kan vi få en bøde for, men sådan er det allerede i forvejen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-02-01:
Den debat tager vi meget gerne og så hurtigt som muligt.
Jeg synes, at ministeren nedtoner det her med Bruxelles' indflydelse.
Det forstår jeg selvfølgelig godt, at ministeren gør politisk, men indholdsmæssigt er det jo ikke sådan, det bør være.
Det er sådan, at hvis Danmark ikke laver nogle bestemte lovgivningsmæssige ting i forhold til vores økonomiske politik, så kan vi de facto idømmes bøder.
Det kan godt være, at man ikke kalder det bøder, men man kalder det, at EU trækker i penge, vi ellers ville have fået, og effekten er nøjagtig den samme, altså at vi de facto idømmes bøder, hvis ikke vi handler på en bestemt måde.
Så har man jo flyttet indflydelse fra det nationale parlament, her Folketinget, til Bruxelles.
Det er indiskutabelt.
Sådan er det jo.
At man så har en juridisk diskussion om, hvorvidt det i grundlovens forstand tolkes som suverænitetsafgivelse, er jo noget andet.
Men at man ikke vil lade befolkningen afgøre sådan en afgørende milepæl, altså om vi skal flytte indflydelse på, hvad det er for en politik og lovgivning, vi skal have her i landet, fra det nationale parlament til Bruxelles, er der, hvor jeg synes at regeringen gør vold på forbeholdet over for euroen.
Man forsøger at slutte Danmark så tæt til euroen som overhovedet muligt, uden at det hedder euro i Danmark, simpelt hen bare for at undgå en folkeafstemning, fordi man måske er nervøs for, at hvis man tager en folkeafstemning, kan det jo blive nej, og hvad vil konsekvensen så blive?
Så er det lettere helt at lade være med at spørge befolkningen.
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Jeg kan høre, at vi er uenige i vurderingen af, om det her betyder, at andre end danske politikere kommer til at sætte kursen for dansk økonomisk politik i højere grad end tidligere.
For sådan som jeg ser det, har vi tidligere givet en lang række tilsagn om, at vi sådan set vil opfylde målet.
Ja, det er da rigtigt, at Danmark er i en bedre stand end så mange andre lande, men vi har faktisk fået en henstilling, og baggrunden for den blev jo oparbejdet, mens hr. Kristian Thulesen Dahl var en del af flertallet, ligesom vi også har vores helt egen krise, som jo også er blevet værre og værre i de senere år, nemlig med hensyn til spørgsmålet om produktivitet og vores konkurrenceevne.
Så i den forstand er der sandelig meget for os at gøre for at få dansk økonomi til at blive så stærk, at vi også kan sikre, at vi ikke oparbejder store underskud fremover.
Men jeg mener sådan set, at hr. Kristian Thulesen Dahl og vores øvrige kolleger her i Folketinget er fuldt ud i stand til at tage stilling til det, og jeg håber, at vi får en meget levende debat om det.
Jeg håber også, at vi snart kan få en forespørgselsdebat i Folketingssalen, en af de rigtig store dybe debatter, som gør, at det kan blive klart, hvad det egentlig er, vi diskuterer i øjeblikket, altså så det ikke bliver til meget korte udvekslinger som i den her sammenhæng.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-02-01:
Den sidste del forstod jeg slet ikke, altså at det nærmest skulle handle om, at vi skulle erobre suverænitet som følge af, at Bruxelles skal have større indflydelse på den økonomiske politik.
Sagen er jo bare, at vi taler om to forskellige ting.
Den ene diskussion går jo ud på, om man ønsker en ansvarlig økonomisk politik her i landet, her i Danmark.
Ja, det ønsker Dansk Folkeparti.
Det har vi også bevist gennem de sidste 10 år.
Vi fik betalt gælden af, inden krisen begyndte at rase.
Det er en af de væsentligste årsager til, at vi jo i dag er blandt de 12 lande, der har den bedste rating, altså er vurderet med de bedste økonomier.
Det andet og det, jeg rejser her i dag, er jo ikke den diskussion.
Det er jo en diskussion om, om det er her i Folketinget, vi tager slagsmålet om at sikre en ansvarlig økonomisk politik, altså om det er vælgerne i Danmark, der ved valg til Folketinget bestemmer, hvad det er for en økonomisk politik, der føres – hvor jeg vil argumentere for, at man bør stemme på nogle, der vil føre en ansvarlig økonomisk politik – eller om det er noget, som Bruxelles skal koordinere.
Eurolandene har på grund af den græske krise osv., uansvarlig økonomisk slendrian i Sydeuropa, et åbenbart behov for at lave strammere og stærkere central styring af det her.
Det har vi jo ikke nødvendigvis, og mit afgørende spørgsmål er derfor igen: Hvis vi skal gå ind i sådan noget, bør det så ikke kun ske ved, at det er befolkningen, der siger ja tak til det?
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Først og fremmest har det været en af de helt afgørende overvejelser for regeringen i diskussionen om finanspagten at være sikker på, at forbeholdet over for euroen kan respekteres hundrede procent.
For uanset hvad jeg mener om euroforbeholdet, er det der, og så er det en opgave at respektere det, for det var det udfald, som folkeafstemningen havde.
Og sådan som det ligger nu, ser det ud til, at det er opfyldt.
Så kan man diskutere, hvad indholdet af finanspagten er.
Sådan som jeg ser det, ville jeg egentlig tro, at det gik hr. Kristian Thulesen Dahls vej, for pointen med finanspagten er sådan set i al sin gribende enkelhed, at det, vi har lovet i Bruxelles for længe siden i forbindelse med stabilitets- og vækstpagten, nemlig at holde vores budgetter og ikke have et faktisk underskud på mere end 3 pct., tager vi nu hjem fra Bruxelles og gør til lov her i Folketingssalen.
Når vi går ind ad døren, hvor der står, at med lov skal land bygges, vedtager vi det, vi sådan set har lovet for længe siden.
Og jeg tror, at Europa ville have været i en langt bedre form, hvis alle, om jeg så må sige, havde gjort det for meget længe siden, nemlig at overholde det, man havde lovet at gøre.
Og dermed kan man sige, at det jo ikke er et spørgsmål om at afgive vores selvbestemmelse.
Det er tværtimod, kan man sådan set sige, at insistere på, at vi har ansvaret for at holde de løfter, som vi har afgivet, nemlig ved her i Folketinget at sige: Det er sådan, vi gerne vil have det.
Jeg er sikker på, at hr. Kristian Thulesen Dahl husker, at den daværende regering af Venstre og Konservative var på helt samme spor som den nuværende regering, nemlig ved at sige, at det ikke bare er noget, vi har lovet i EU-sammenhæng, det er også en sund og stærk dansk økonomisk politik, der sikrer, at vi hverken har strukturelle underskud eller bevæger os med faktiske store underskud, som bygger gæld op.
Nu sker der så selvfølgelig det, at Justitsministeriet ser på spørgsmålet om, om der afgives suverænitet i grundlovens forstand, for så skal man selvfølgelig have en folkeafstemning, eller om der ikke gør det.
Min umiddelbare og forsigtige vurdering vil være, at det her ikke gør, at der afgives suverænitet.
Måske sker der tværtimod det modsatte, nemlig at vi får en meget stærkere økonomisk politik herhjemme.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2012-02-01:
Tak for det, formand.
Jeg har glædet mig til muligheden for at diskutere med økonomi- og indenrigsministeren, for der er rigtig mange ting i det, ministeren arbejder med i dagligdagen, som er interessante, og det diskuteres offentligt.
En af de væsentligste ting, som ministeren har måttet beskæftige sig en del med de seneste måneder, er den finanspagt, man har lavet aftale om på europæisk plan.
Konsekvenserne af den finanspagt er jo interessante for Folketinget at fordybe sig i.
Det gør vi jo på udvalgsmøder osv., men selvfølgelig også her i salen.
Der er jo ingen tvivl om, at finanspagten har en meget, meget stor og afgørende betydning.
Man kan mene om indholdet, hvad man vil, men uanset om man er EU-tilhænger eller EU-skeptiker, som Dansk Folkeparti er, må man ikke underkende betydningen af finanspagten.
Det er også derfor, man laver den, nemlig for at prøve at mildne markedets somme tider hysteriske måde at handle på.
Så der er mange gode grunde til, at man specielt blandt eurolandene har lavet en sådan finanspagt.
Der har det forlydt fra regeringens side indtil nu, at spørgsmålet om Danmarks tiltrædelse af finanspagten alene er et spørgsmål for Folketinget.
Det har vakt undren hos os ud fra et demokratisk synspunkt.
I og med at det har meget afgørende betydning med den her finanspagt – det flytter afgørende på spørgsmålet, om den økonomiske politik skal styres nationalt eller på EU-niveau – har det undret os, hvorfor regeringen indtil nu har afvist ønsket om en folkeafstemning.
Derfor er mit spørgsmål til ministeren, om hun i dag for Folketinget kan forklare, hvorfor regeringen så bastant kæmper for at undgå, at det er befolkningen, der træffer afgørelse om, hvorvidt Danmark skal tilslutte sig finanspagten eller ej.
Danskerne stemte jo om euroen i september 2000 og afviste, at vi skulle have euro her i Danmark, og er det så ikke på den baggrund helt naturligt, at det er befolkningen, der afgør, om Danmark skal tilslutte sig finanspagten?
Margrethe Vestager (RV), 2012-02-01:
Der er én regeringsholdning, og den er, at vi meget gerne ser EU gå i spidsen for at lave en global transaktionsskat, fordi argumentet for, at den skal være global, netop handler om risikoen for, at transaktioner flytter sig.
Det, som jeg synes må være en åbenlys og i virkeligheden jo meget pragmatisk debat, er at diskutere, om man kunne løse det, altså forhindre, at transaktioner flytter sig, for så måtte man jo se på det, men jeg håber ikke der er nogen tvivl om regeringens holdning – der er nemlig kun en.
Kristian Jensen (V), 2012-02-01:
Det glæder mig at få mulighed for her i Folketingssalen at fortsætte en debat, som økonomi- og indenrigsministeren og jeg har haft over Twitter.
Da der ikke er så mange endnu, der følger med på Twitter, kan det være, flere kan blive inddraget i debatten ved at tage den hernede i Folketingssalen.
Det er diskussionen om regeringens indstilling til den såkaldte Tobinskat, altså en skat på finansielle transaktioner, som vil berøre alle.
Da økonomi- og indenrigsministeren i starten af diskussionen var ude med sine argumenter, var der jo klart en modstand, der bundede i, at man var imod en skat, fordi den hæmmede væksten, den kostede arbejdspladser på europæisk plan – altså en holdningsmæssig modstand mod en beskatning, der vil forringe velstanden i samfundet.
Det ligger i øvrigt meget godt i tråd med den begrundelse og det svar, som ministerens partifælle, daværende økonomiminister Marianne Jelved, gav tilbage i 1998, altså for 14 år siden, nemlig at en Tobinskat vil være en skat, der rammer alle transaktioner, og det vil mindske det internationale økonomiske samkvem – altså en holdningsmæssig modstand mod en skat, der koster velstand.
Nu er det på det seneste blevet sådan lidt mere – undskyld udtrykket – købmandsagtigt, lavpraktisk, og at man nok ikke kan få alle med, eller at der måske vil være nogle dele af Europa, der ikke er med i det, men ellers kunne man godt.
Derfor vil jeg bare i et forsøg på at bakke ministeren moralsk op i den første indgangsvinkel, som ministeren havde til spørgsmålet, spørge, om ministeren er enig i, at en Tobinbeskatning på finansielle transaktioner vil hæmme de frie kapitalbevægelser, virke som en told og dermed være en bremse for vækst og velstand og arbejdspladser i Europa og i verden.