Karsten Hønge (SF), 2008-02-19:
Jeg vil give en samlet begrundelse vedrørende både L 70 og L 65.
I et vist omfang kan man godt sige, at Danmark har brug for noget ekstra arbejdskraft fra udlandet, man kan diskutere hvor meget og i hvilke brancher.
Men jeg synes nu stadig væk, der er mange mennesker med bopæl i Danmark, som fortsat skal se til fra sidelinjen, og som har svært ved at få fodfæste på arbejdspladserne.
Fleksjobberne har en ledighed på omkring 20 pct., mens den generelle ledighed ligger på knap 3 pct
Mange ældre medarbejdere har svært ved at fortsætte i virksomhederne, fordi seniorpolitik fortsat er et fremmedord i de fleste private virksomheder.
Nedslidningen er voldsom, og det vil være en stor gevinst både menneskeligt og økonomisk at satse på et ordentligt arbejdsmiljø.
Hvis det nu er så nødvendigt at ansætte udlændinge, ville det så ikke være mere naturligt med en forstærket indsats for at få flere af de herboende med en anden etnisk baggrund i gang med uddannelser og job?
Jeg vil også sige, at udenlandske firmaer meget sjældent indgår i det ellers helt nødvendige samarbejde omkring en indsats for at få flere lærlinge, efteruddannelse eller sociale forhold.
At hyre udenlandske firmaer eller ansætte udenlandske arbejdere må ikke blive en sovepude for ikke at gøre noget ved situationen her i landet.
Siden udvidelsen af EU med nye medlemslande fra Østeuropa har danske fagforeninger haft fast arbejde.
Også tyske firmaer og lønarbejdere har de sidste år vist interesse for arbejde i Danmark.
Udenlandske firmaer og lønarbejdere er velkomne i Danmark, men de har ikke noget at gøre her, medmindre de respekterer de danske fagforeninger, vores overenskomster og vores arbejdsmiljølovgivning.
Konkurrencen om job skal ske på fair og lige vilkår og ikke ved et race mod bunden, hvor det handler om at sælge sig selv så billigt som muligt.
Og hvis vi ikke var vågne nu, kunne man med rette senere bebrejde os for at have sovet i timen, mens det danske arbejdsmarked blev sat på udsalg.
Konsekvenserne for hele samfundet er på længere sigt fuldstændig uoverskuelige, og erfaringerne fra Tyskland og England viser risikoen ved ikke i tide at tage fat på udfordringerne.
Der findes selvfølgelig mennesker, der synes, at det er rigtig dejligt med sådan en røverkapitalisme, men indsatsen i det her pokerspil er selve den danske måde at indrette arbejdsmarkedet på.
Velfærd handler ikke bare om skat og offentlig service, men i høj grad også om trygge forhold på arbejdsmarkedet.
Derfor er det ikke bare en fagforeningssag, men simpelt hen en folkesag, når fagbevægelsen stiller sig i spidsen for at forsvare vores velfærdssamfund og den danske model på arbejdsmarkedet.
Fagbevægelsen udfører for egne midler den her kæmpestore opgave til glæde for hele samfundet, og det er vel egentlig ikke holdbart i længden.
Og hvorfor skal fagbevægelsens medlemmer ved eget kontingent finansiere den her indsats?
På et tidspunkt tror jeg det er nødvendigt, at vi skal finde ud af, hvordan samfundet også økonomisk kan hjælpe til.
For at kunne klare opgaven har fagbevægelsen, politiet og Arbejdstilsynet og SKAT og alle mulige andre brug for forskellige slags værktøjer, og oprettelsen af et register for udenlandske virksomheder, der arbejder i Danmark, er sådan et værktøj.
Derfor støtter SF naturligvis, at vi får sådan et register.
Det er faktisk på høje tid.
Vi undrer os godt nok meget over, at det ikke skulle være muligt at kræve, at virksomhederne skulle anmelde deres ankomst noget tidligere, men det har EU øjensynlig besluttet.
Der er lidt tvivl om, hvilke oplysninger der tilgår hvem.
Og derfor vil jeg gerne spørge om, hvorvidt det er sådan, at de oplysninger, som fagbevægelsen kan trække fra registeret, også omfatter den nøjagtige adresse på arbejdets udførelse.
Ellers er vi tilbage ved gemmelegen.
Jeg synes i øvrigt også, det kunne være et godt værktøj, hvis det blev obligatorisk, at byggepladser synligt skulle skilte med, hvilke firmaer og underentreprenører der er på byggepladsen.
Situationen på arbejdsmarkedet er blevet stærkt forværret efter den såkaldte Vaxholmdom ved EF-Domstolen.
Der er godt nok stadig væk uklarhed om konsekvenserne for Danmark, men det ser alvorligt ud.
Vi risikerer simpelt hen, at tæppet bliver trukket væk under fagforeningernes ret til at konflikte for en overenskomst, og dermed er tæppet trukket væk under arbejdsmarkedet, som vi kender det.
Der åbnes en ladeport for social dumping, hvor danskere skal konkurreres ud af deres egne job af firmaer fra lavtlønslande.
Man skal bare ikke tro, at problemerne dermed er løst, for der er fortsat brug for en bomstærk fagbevægelse for at undgå ulige og unfair konkurrence.
De fleste overenskomster opererer i dag med meget lav mindstebetaling.
Det har forskellige historiske årsager, men sagen er, at en mindstebetaling i dag ofte ligger 40-50 pct. under, hvad danske lønarbejdere faktisk får i løn.
Overenskomstsystemet brug af mindstebetalingssatser er ikke indrettet til den situation, vi har nu efter udvidelsen af EU, men det må vi håbe at fagbevægelsen kan overbevise arbejdsgiverne om.
Så selv om det er formelt at have en overenskomst, så løser det altså ikke problemerne, men gør dem mere håndterlige, da de jo kobles til et fagretligt system.
Desuden ser vi allerede nu, hvordan virksomheder låner godkendelser af hinanden og på den måde forsøger at omgå bestemmelsen.
Vi har fortsat brug for fagbevægelsens fodsoldater ude i felten, hvis velfærd for almindelige mennesker skal bevares.