Martin Lidegaard (RV), 2015-04-07:
Mange tak, formand.
Når jeg her afslutningsvis lige tager ordet, er det både for at takke for, hvad jeg synes har været en god debat, og ikke mindst at takke for den meget brede opbakning, som syv af Folketingets partier har givet til den linje, som regeringen fører i den her sag, og som det egentlig er kommet til udtryk i debatten – som jeg hører det i hvert fald – at alle Folketingets partier er enige om, nemlig at det nu gælder om at få genopbygget Kobani.
Det kræver: Punkt 1, minerydning; det støtter Danmark aktivt, og det vil vi fortsætte med at gøre.
Punkt 2, humanitær bistand; det bliver der givet, og det er der mulighed for at give, også i dag.
Og endelig punkt 3, en egentlig genopbygning af byen, der så kan føre til, at flygtningene kan vende hjem, når det er sikkert at komme tilbage.
Der er ingen, der er uenige i det, som jeg har hørt debatten i dag, ej heller i, at Tyrkiet spiller en vigtig rolle i den sammenhæng.
Jeg tror, det betyder meget, at vi kan signalere, at i den meget komplekse situation, vi står over for, som mange ordførere har været inde på, er vi i stand til at føre en fælles udenrigspolitik på tværs af Tinget.
Men det, der bringer mig herop, er også, at jeg gerne vil, hvad skal jeg kalde det, korrigere to ting, som har været fremme i debatten, og som jeg i hvert fald ikke kan genkende billedet af.
Det ene er, at der skulle være tale om en fuldstændig hermetisk lukket grænse fra Tyrkiets side, og at humanitær hjælp ikke kan nå frem.
Dansk Røde Kors har her til morgen oplyst til Udenrigsministeriet, at man ikke har i sinde at arbejde på tværs af grænsen fra Tyrkiet, men derimod allerede arbejder inde i Syrien i tæt samarbejde med syrisk Røde Halvmåne.
Det er rigtigt, at der p.t. ikke er adgang til Kobani fra Syrien.
Det er ISIL-kontrolleret område syd for Kobani, og det er sådan set det, der er problemstillingen i forhold til Røde Kors.
Men andre ngo'er har kunnet arbejde og kan arbejde derinde.
Så billedet af en fuldstændig lukket grænse kan vi altså ikke genkende.
Så er det rigtigt, som flere også har været inde på, at FN for få uger siden oplyste, at der var kommet adgang over grænsen fra Tyrkiet ind til Kobani for humanitære aktører
, så omvendt har vi faktisk et direkte bidrag fra FN, der viser, at der er adgang for humanitære aktører.
Jeg synes, at den debat, vi har haft i dag, godt kunne tegne det modsatte billede.
Det nævner jeg ikke, fordi jeg ikke synes, det også er vigtigt, at vi fortsætter med at bidrage med endnu mere humanitær hjælp og byggemateriale over grænsen.
Men billedet af, at der skulle være tale om en hermetisk lukket grænse, er simpelt hen ikke korrekt, og det syntes jeg der var grund til trods alt lige at pointere.
Det andet, jeg vil kommentere helt kort, er, at hr. Søren Pind nævnte, at jeg skulle være gået hen og nærmest blevet en fan af præsident Assad.
Holger K. Nielsen var også lidt inde på Assads krigsforbrydelser.
Det, jeg har sagt, og det, jeg mener, har ikke ændret sig, siden jeg udtalte det, og det er, at hvis man ønsker at få en eller anden form for våbenhvile, der kan skabe ro til en egentlig fredsproces, så bliver man nødt til at bakke op om FN's forhandlinger med regimet.
Det er det, som USA gør; det er det, som Danmark gør; det er det, som hele det internationale samfund gør.
For hvis ikke FN kan forhandle en sådan våbenhvile, bliver det umuligt at gennemføre en fredsproces.
Men hver eneste gang jeg har sagt det, der i mine øjne er en selvfølge – nemlig at hvis ikke man giver FN det mandat, bliver det umuligt at gennemføre en fredsproces – har jeg samtidig nævnt, at jeg ikke ser Assad som en del af løsningen, og at jeg ikke mener, at manden, med de uhyrlige krigsforbrydelser, han har på samvittigheden, har nogen som helst plads i en syrisk overgangsregering, eller hvad det nu måtte komme, efter at de forhandlinger har været der.
Men skal man stoppe blodsudgydelserne på jorden, bliver man nødt til at betrygge de dele af regimet, som i øjeblikket opfatter Assad som deres eneste garanti for beskyttelse, om, at den overgangsregering, der kommer, kan yde en beskyttelse til dem, som gør, at de er villige til, om jeg så må sige, at gå om ryggen på Assad og lave en egentlig aftale.
Det syntes jeg bare også der var grund til at præcisere, fordi jeg nødigt vil have siddende på mig, at det, jeg skulle have sagt, var, at nu forhandler vi en løsning om Syrien, som indbefatter Assad som en aktiv del.
Det er ikke mit standpunkt, det har aldrig været det.