Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-05-29:
Man kunne måske have lidt sympati for forslagsstillernes bekymring for, hvad ganske små børn kan blive udsat for.
Men jeg har også noteret mig justitsministerens ganske udmærkede tale, der jo slog fast, at det her øjensynlig ikke er noget problem af nogen særlig anselig størrelse.
Derfor synes jeg også, at man er nødt til at stille sig selv det spørgsmål: Er der overhovedet ikke nogen grænser for, hvad Folketinget skal beskæftige sig med, og hvad lovgiverne ønsker at tage op?
Jeg synes, at forslaget dybest set bygger på en mistillid til, at borgerne selv kan træffe nogle beslutninger, og at forældrene har et ansvar sammen med deres børn.
Jeg synes, det er helt utroligt af et parti - fru Karina Lorentzen sagde det - som vil have den kriminelle lavalder sænket til 12 år, et parti, som mener, at forældrene skal have større ansvar for deres børn, når de ikke kan finde ud af at opføre sig ordentligt.
Altså, jeg synes, at det her er lidt langt ude, hvis jeg skal være ærlig.
Vi kan slet ikke forholde os til de aldersgrænser, der er.
Skulle børn på 15 år ikke kunne bestemme, om de vil have en ring i næsen eller i øret?
Skulle et barn på 12 år i virkeligheden ikke også kunne bestemme det, hvis man i den enkelte familie i øvrigt synes, at det er i orden?
Det kan jeg overhovedet ikke se nogen problemer i.
Så er der det her med forældretilladelsen for de 15-17-årige.
Der synes jeg nærmest vi når absurde højder: at mennesker, der alligevel er i så høj en alder, skulle have tilladelse af deres forældre til at få en næsering.
Jeg synes, det er noget grotesk at forestille sig, at en gymnasieelev eller en handelsskoleelev - det er den aldersklasse, vi taler om - skulle gå hjem og spørge mor og far, om man måtte få en ring i næsen.
Jeg synes, at det er en alt for stor indflydelse at give forældre på så voksne børn, som vi i virkeligheden taler om her.
Så er der den særlige undtagelse for ørerne.
Det synes jeg også er en underlig ting, men det er måske noget med den her monokultur, vi har diskuteret så meget på det seneste, at det er en særlig fin kulturel ting at have huller i ørerne frem for at have huller så mange andre steder.
Jeg har selv en niece, som blev født i et katolsk land, og hun blev leveret med huller i ørerne, da jordemoderen havde haft fat i hende.
Sådan gør man i Sydeuropa.
Det kan der jo sikkert være fine traditioner for i forskellige familier, men at staten skulle gå ind og blande sig i det, har jeg utrolig svært ved at se, og jeg har utrolig svært ved at se, hvorfor øreringe er noget særligt og noget særlig fint.
Hvis man så gennemfører den her lovgivning, der lægges op til, skal der jo også være et kontrolapparat, og der går ikke lang tid, før vi så skal ringes op af den ene avis efter den anden, som synes, at der ikke bliver gjort nok for at følge op på reglerne, for det skal der selvfølgelig også gøres, når man nu har vedtaget nye regler.
Så skal kontrollen være i orden.
Og er det så virkelig det, vi skal prioritere i en tid, hvor alle, ikke mindst forslagsstillernes parti, tuder os ørerne fulde om, at politiet ikke har ressourcer nok og ikke kan klare alle de opgaver, som man synes de skal klare?
Jeg har svært ved at se, hvad det er, staten bruger penge på i dag, som er mindre vigtigt end det her, hvis man skal prioritere den kontrol.
Jeg forstår godt, at man i udgangspunktet kan synes, at det kan være synd, hvis man forestiller sig, at meget unge mennesker pludselig skulle til at plastres til med piercinger de mest mærkværdige steder, men det er jo ikke det, der sker.
Og justitsministeren har så pænt redegjort for, at problemets omfang er til at overkomme.
Så med disse bemærkninger er det nok ingen overraskelse, at Det Radikale Venstre har tænkt sig at stemme imod forslaget.