runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Lidegaard (RV), 2016-05-27:
Lad mig sige om det juridiske aspekt i det her, at det er klart, at for at vi kan støtte forslaget, skal vi selvfølgelig være hundrede procent sikre på, at der ikke er en uoverensstemmelse med grundloven.
Det er muligt, at det kræver nogle justeringer.
Nu forholder jeg mig til det, som både Folketingets formand indledte med at sige, og som også justitsministeren nævnte.
Det fortjener selvfølgelig en grundig undersøgelse.
Når det er sagt, vil jeg så vende mig mod det mere politiske i det, og det er, at hvis ikke der taler særlige grunde for det, så er det sådan set vores opfattelse, at den balance mellem den udøvende og den lovgivende magt, som blev stadfæstet i 1901, og som vi har beholdt hele vejen igennem her, har været, at man respekterede Folketingets flertal, medmindre man derved kom i uoverensstemmelse med netop grundloven eller EU's regler eller, havde jeg nær sagt, noget andet, hvor Danmark er bundet op juridisk.
Det har været parlamentarisk praksis indtil i dag.
Derfor er det jo fair nok at få en diskussion af det, når den praksis så ændrer sig, fordi en regering her, på trods af at der ikke skal vedtages nogen nye love, på trods af at det ikke er i modstrid med grundloven eller nogen af Danmarks forpligtelser, hverken europæisk eller bredere internationalt, alligevel vælger at overhøre Folketingets flertal og sandsynligvis endda ville have gjort det en gang til, hvis ikke Alternativet og Liberal Alliance af for mig helt uforståelige årsager valgte at redde regeringen på målstregen i forhold til Irakkommissionen.
Hvis ikke det var sket, havde vi fået endnu en gentagelse, hvor regeringen uden egentlig anden grund end deres egen politiske overbevisning havde valgt at tilsidesætte Folketingets flertal.
Det synes jeg rejser en grundlæggende problemstilling om netop balancen mellem den udøvende og den lovgivende magt.
Det har vi haft lejlighed til at diskutere tidligere, og vores indstilling er sådan set, at når den magt begynder at forskyde sig, så er der grund til, at Folketinget tager sit ansvar alvorligt, og at vi prøver at opretholde og holde fast i den balance.
Derfor er vi sådan set positivt indstillet over for det her lovforslag, men politisk set skal vi selvfølgelig være sikre på, at juraen er i orden.
Det var jo en finanslov, der var vedtaget af Folketinget og den daværende regering, som man med tilbagevirkende kraft gik ind og ændrede i.
Jeg kan ikke se, at det på nogen måde skulle være imod grundloven, at et folketingsflertal i den situation siger: Nej, vi vil gerne fastholde, at regeringen faktisk overholder den finanslov, som blev vedtaget af både den daværende regering og Folketinget.
Vi må så bore ud, om det vitterlig ville have været i uoverensstemmelse med grundloven.
Det har jeg altså svært ved at forestille mig, men det skal selvfølgelig bores ordentligt ud, før vi endeligt kan tilslutte os.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2016-05-27:
Det er en spændende og relevant debat, som Socialistisk Folkeparti her rejser, nemlig forholdet mellem Folketinget og regeringen, og hvordan man skal forholde sig, hvis regeringen ikke efterlever Folketingets beslutninger.
Lad det til en indledning være slået fast, at jeg har det fuldstændig, som udenrigsministeren har det, nemlig at det er en hån imod Folketinget, når regeringen ikke efterlever Folketingets beslutninger.
Det var nemlig det, den nuværende udenrigsminister sagde tilbage i 2014, da den daværende SR-regering ikke ville følge et folketingsflertal i sagen om udbetaling af børnecheck til EU-borgere.
Det var selvfølgelig også det, der skete, da den nuværende regering sidste år ikke ville følge et folketingsflertal i forbindelse med sagen om udviklingsbistand.
Hvad kan man så gøre ved det?
Socialistisk Folkeparti foreslår at ændre lovgivningen, så man går over til en »skal«-bestemmelse.
I Liberal Alliance er vi egentlig tilfredse med den nuværende ordning.
Der er jo dybest set tre udgange i dag.
Der er det normale, nemlig at regeringen faktisk følger det, Folketinget beslutter, og det er heldigvis det normale, eller også kan regeringen se, hvor det bærer hen, og så laver man en politisk aftale, hvor der eventuelt bliver indgået nogle kompromiser.
Det er det, der er sket med den historiske redegørelse, der kommer om Kosovo-, Irak- og Afghanistankrigen, som vi jo selv har været involveret i forhold til regeringen.
Så er der den situation, at regeringen bare ikke følger flertallet, og der vil jeg da sige, at for Liberal Alliances vedkommende er det sådan, at hvis vi fremsætter et forslag, som der ser ud til at være flertal for, går vi ud fra, at det enten ender sådan, at vi laver en aftale med regeringen om et kompromis, eller at regeringen følger det flertal, som vi er en del af, eller at den pågældende minister ikke længere er minister i Danmark.
Det er ligesom de udgange, der er for os.
At andre partier så åbenbart har mindre af noget, som jeg ikke må omtale fra Folketingets talerstol, er jo sådan set ikke vores problem.
Det er jo de enkelte partier, der må sørge for at udvise det ansvar, det er at fremsætte et forslag, og tage konsekvenserne af, at regeringen ikke vil følge et flertal i Folketinget.
I langt de fleste tilfælde er der i forhold til Folketinget i virkeligheden også mulighed for, at man bare laver en direkte lovændring.
Det vil blive lov, hvis man vedtager det i Folketinget, og så er den sag jo sådan set ikke så meget længere.
Så om end vi forstår den problematik, som Socialistisk Folkeparti har rejst, mener vi egentlig, at det nuværende system er fint, fordi der er de redskaber, der skal til.
Spørgsmålet er så, om der er nok mod og mandshjerte i de partier, som bringer diverse regeringer i mindretal.
Søren Søndergaard (EL), 2016-05-31:
Kan jeg konkludere, at det er af hensyn til EU, at man ikke ønsker Tyrkiets optagelse?
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-05-31:
Ordføreren nævner det her med, at Tyrkiet på sigt vil være det største land, og at de så skal have flest pladser i Parlamentet og størst betydning i Rådet.
Er ordføreren ikke enig i, at man jo ved tidligere udvidelser og tidligere traktatforhandlinger netop har set meget på, hvordan sammensætningen skulle være?
Og kunne man ikke forestille sig, at det, når man om x antal år måske stod over for en kommende tyrkisk indtrædelse i EU, ville være en af de ting, man ville snakke om, altså hvordan størrelsesforholdet med hensyn til antallet af nationale parlamentarikere, der sidder Europa-Parlamentet, skulle være?
Rasmus Jarlov (KF), 2016-05-31:
Jeg erindrer ikke lige, at jeg udtrykte mig så kategorisk – aldrig er en ret lang tidsperiode.
Den tør jeg ikke helt spå om, men vi har den holdning, at Tyrkiet ikke bør være medlem af EU, og det har vi, fordi vi simpelt hen mener, at EU først og fremmest bør bestå af europæiske lande, og Tyrkiet er kun i meget, meget lille grad et europæisk land.
Vi mener også, at det at have så stort et medlemsland, som står et helt andet sted end de vestlige europæiske demokratier, vil give nogle ret store spændinger og konflikter, som vi ikke tror vil være godt for EU, som i forvejen har nok at slås med, som i forvejen har rigeligt med meningsforskelle og forskellige værdier, det skal få til at hænge sammen.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-05-31:
Det, man hidtil har gjort, er at give medlemslandene så mange pladser i eksempelvis Europa-Parlamentet, som deres befolkningsandel giver dem ret til.
Jeg har personlig ikke fantasi til at forestille mig, at man i praksis kunne handle anderledes – eller forsvare at gøre det – for så vidt angår Tyrkiet.
Så i praksis taler vi om, at Tyrkiet ville få op imod 100 medlemmer af Europa-Parlamentet, og hvor stor en andel af dem der så ville være medlemmer af AKP, er jo ikke til at vide, for vi ved jo ikke noget om, hvad fremtiden bringer.
Der er en kæmpe forskel på, om man taler om at optage et land i Tyrkiets størrelse, eller om man taler om at optage en mindre, men lige så ludfattigt land som f.eks. Albanien.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-05-31:
Jeg prøver lige igen at forholde mig til substansen og ikke til, om det er muslimsk land, eller hvad det er, men mere det tekniske i, at der jo netop, da Polen kom ind, var forhandlinger om antallet af pladser i Parlamentet i forhold til størrelsesforholdet, hvad angår Spanien og Polen og også Frankrig osv.
Så det er jo ikke en til en, at man ser forholdstallet mellem eksempelvis europaparlamentarikere. Og når man nu netop tidligere har snakket om, om man kunne lave nogle andre fordelinger, der gjorde, at størrelsesforholdene ikke betød, at der var ét stort land, der tog det hele, og hvor eksempelvis Danmark ingenting havde på grund af vores størrelse, er det så ikke fuldstændig den samme situation, man ville have her, nemlig at man ville finde en balance?
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-05-31:
Jeg synes bestemt ikke, det er et uvæsentligt aspekt – jeg synes måske i virkeligheden, det er det vigtigste overhovedet, at Tyrkiet er et muslimsk land.
Når det så er sagt, så har jeg i forhold til det, hr. Rasmus Nordqvist spørger ind til, igen svært ved at have fantasi til at forestille mig, at man skulle nå en situation, hvor Den Europæiske Unions største medlemsland ikke også er det medlemsland, der har flest pladser i Europa-Parlamentet.
Det har jeg godt nok vanskeligt ved at kunne se for mig.
Et citat: Det er en fantastisk god ting, at et land med mange muslimer kan blive medlem af EU.
Citat slut.
Det var jo sådan nærmest, kan man sige, det modsatte argument af det, som fru Zenia Stampe lagde for dagen, i forhold til hvorfor Tyrkiet skulle blive medlem af EU en dag.
Altså, det handlede om, at det var ligegyldigt, hvor mange muslimer der var i et land, men for hr. Holger K. Nielsen er det faktisk af afgørende vigtighed, at vi får et medlemsland i EU, der har rigtig mange muslimer.
Jeg synes, det er en interessant bemærkning, men lad nu det ligge.
Hr. Holger K. Nielsen fæster sig ved, at det her er utidigt, at det ikke er et passende tidspunkt at diskutere det på, at det ligger langt ude i fremtiden osv. osv.
Jeg skal bare bede hr. Holger K. Nielsen bekræfte, at det som en del af den aftale, der er indgået mellem EU og Tyrkiet om migrantkrisen, er aftalt, at der åbnes nye kapitler i optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
Holger K. Nielsen (SF), 2016-05-31:
Jamen altså, alle ved jo, at det har lange udsigter, også på grund af den interne udvikling i Tyrkiet.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-05-31:
Og jeg ved ikke, om det overhovedet er aktuelt med Tyrkiet som medlem af EU inden for 6 år.
Men jeg vil bare slå fast, at Tyrkiet jo er kommet tættere på.
Og det kan hr. Holger K. Nielsen vel dårlig benægte.
Holger K. Nielsen (SF), 2016-05-31:
Vi kan ikke støtte det her forslag.
Som også andre har påpeget, er det sådan lidt mærkværdigt, at det kommer her.
Det er jo overhovedet ikke aktuelt med Tyrkiets medlemskab af EU, og det bliver det ikke de næste mange år, det ved alle.
Det er da muligt, at det bliver det på et tidspunkt, men det er lidt besynderligt, at vi her i Folketinget skal til at vedtage et forslag om folkeafstemninger, der måske først skal finde sted om 10 år.
Det er sådan temmelig specielt, det må jeg sige.
Med hensyn til substansen er vi tilhængere af, at Tyrkiet bliver medlem af EU, forudsat at Tyrkiet lever op til de krav, landet skal leve op til, og alle ved jo, at det går i den forkerte retning lige i øjeblikket.
Vi mener, at det geopolitisk og sikkerhedspolitisk ville være en god ting, hvis et land som Tyrkiet med dets beliggenhed og med mange muslimer kan blive medlem af EU for netop at markere, at der ikke er en fjendtlig mur mellem Europa og et muslimsk land, og at det er med til at sikre opblødning og sikre større stabilitet i verden.
Men sådan er tilfældet jo ikke i øjeblikket.
Det er vores principielle tilgang, som jeg holdt mange taler om for 10 år siden.
I øjeblikket går det jo i den forkerte retning i Tyrkiet, og derfor er det her overhovedet ikke aktuelt, og jeg kan ikke se, hvorfor vi skal diskutere det i Folketinget i dag.
Hvis ellers man følger bare en lille smule med i, hvordan diskussionen om Tyrkiet foregår i forskellige EU-lande, så ved man jo udmærket godt, at Tyrkiets optagelse i EU, som situationen er i øjeblikket, virkelig er en ikkeeksisterende mulighed – fordi der er så mange lande, der er imod det, fordi der er så store interne problemer i Tyrkiet.
Og derfor er det jo en diskussion, der er ud i den blå luft.
Man kan da godt tage den; vi diskuterer mange mærkelige ting her i Folketinget, så hvorfor ikke det her?
Men jeg mener, at realpolitisk er der ikke noget kød på den.
Rasmus Jarlov (KF), 2016-05-31:
Vi har faktisk i den konservative gruppe været lidt i tvivl om, hvad vi skulle stemme til det her beslutningsforslag.
For vi er enige i, at Tyrkiet ikke skal være medlem af EU, men vi er dog landet på, at vi ikke vil støtte beslutningsforslaget, fordi vi heller ikke betragter det som noget realistisk scenarie.
Som flere af de andre ordførere også har været inde på, er det ikke noget, der ligger foran os i de kommende mange, mange år, at Tyrkiet skulle blive optaget.
Vi har heller ikke noget indtryk af, at der er et stort krav om optagelse af Tyrkiet i resten af de europæiske medlemslande.
Det bør være noget, der har udsigt til at ske, før det er rimeligt at stemme igennem her i Folketinget, at vi kræver en folkeafstemning om et emne.
Og derfor vælger vi altså at stemme imod beslutningsforslaget.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-05-31:
Det er i virkeligheden blot for at sige, at det glæder mig, at man hos Det Konservative Folkeparti i hvert fald har haft en debat omkring det her, og at man i hvert fald har haft nogle forskellige opfattelser af, om det nu var hensigtsmæssigt eller ej, og det kunne måske tyde på, at Det Konservative Folkeparti, hvis det var sådan, at det på et tidspunkt blev aktuelt, måske i virkeligheden ville falde ud til fordel for en folkeafstemning.
Faktum er i hvert fald, at Det Konservative Folkepartis søsterpartis daværende kansler, altså ÖVP, Wolfgang Schüssel lovede den østrigske befolkning sådan en afstemning.
Rasmus Jarlov (KF), 2016-05-31:
Selv tak.
Søren Søndergaard (EL), 2016-05-31:
Den konservative ordfører meddeler, at Tyrkiet aldrig vil blive medlem af EU.
Jeg tænkte, at det kunne være interessant at høre, hvis den konservative ordfører ville løfte sløret for, hvorfor Det Konservative Folkeparti mener, at Tyrkiet aldrig vil eller skal blive medlem af EU.
Jeg kan ikke lade være med at sige, at jeg virkelig synes, at Dansk Folkepartis ordfører taler Tyrkiet op til en styrke, som landet ikke har.
Reelt er der 10 millioner arbejdsløse.
De har været ude af stand til at forhindre etablering af en kurdisk stat i Nordirak, de vil være fuldstændig ude af stand til at forhindre etablering af et kurdisk selvstyreområde i Syrien, også selv om de forsøger af al magt, og på sigt vil de også være ude af stand til at fastholde den undertrykkelse af kurderne, som de fortsætter med.
Det er kun et spørgsmål om tid.
Den linje, som repræsenterer Tyrkiet i dag, er for nedadgående.
Men at fremstille Tyrkiet som et enormt stærkt land tror jeg altså er en fejltagelse.
I øvrigt deler jeg fuldstændig beskrivelsen af alle fortrædelighederne.
Hvorfor skal det land så være medlem af NATO?
Hvad er Dansk Folkepartis argument for det?
Christian Juhl (EL), 2016-05-31:
En anden ting er, at jeg har tænkt på, at vi har diskuteret meget, om det skal være FN, der sørger for flygtningelejrene, hvor de jo her lider ligesom i andre flygtningelejre, eller om man også godt kunne tage nogle direkte bilaterale initiativer, sådan at Danmark selv ligesom de andre nordiske lande går ned og hjælper i flygtningelejrene.
Hvad er fru Mette Gjerskovs holdning til det?
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-05-31:
Lad mig starte med det første.
Ofte er det jo sådan, at det, der afgør, om et land er stærkt eller svagt, i virkeligheden ikke så meget er det faktuelle forhold, men mere landets selvforståelse.
Lad os tage eksemplet Rusland og Putin.
Rusland er jo dybest set heller ikke noget specielt stærkt land.
Der er eksempelvis stort set ikke nogen kvinder i Rusland, der føder børn.
Det er også et land, der er på vej ned i gulvbrædderne.
Ikke desto mindre fører Putin sig frem, som om man virkelig er oppe på de høje nagler, og det er i virkeligheden på samme måde med Erdogan.
Jeg tror bare og det virker, som om at vi i Europa måske har lidt svært ved at finde ud af, præcis hvordan vi skal håndtere den måde at føre sig frem på.
Jeg tror i hvert fald ikke, at der er nogen tvivl om, at den tyrkiske regering i egen selvforståelse er en mægtig nation.
Jeg må så også sige, at det faktisk er mit indtryk, at vi fra europæisk side – også med den aftale, der er indgået mellem EU og Tyrkiet – hopper med på den vogn.
Mette Gjerskov (S), 2016-05-31:
Jeg er altid meget for, at vi hjælper alle de steder i verden, hvor vi kan, men virkeligheden er jo, at vi kæmper mod en regering, der skærer voldsomt ned på den bistand, vi kan bruge ude i verden.
Så til det om, at vi også skulle udvide det: Lige nu kæmper jeg, føler jeg, som ordfører mere for, at vi ikke skal indsnævre de arealer, hvor vi går ud og hjælper.
Så jeg kan ikke rigtig se, at vi med den regering, vi har lige nu, kan få igennem det danske Folketing at udvide det.
Claus Kvist Hansen (DF), 2016-05-31:
Tak for det.
I Dansk Folkeparti ser vi bredt med forståelse på et folks ønske om selvbestemmelse eller ligefrem deres eget land, vel at mærke når en række forudsætninger er til stede.
I konflikten om Vestsahara mellem Marokko og frihedsbevægelsen Polisario finder Dansk Folkeparti imidlertid, at Danmarks muligheder for selvstændigt at befordre en løsning på konflikten kan ligge på et relativt lille sted.
DF finder, at løsningen på konflikten nødvendigvis må ske på baggrund af dialog mellem parterne, og sker denne dialog ikke af sig selv, må FN eller FN's Sikkerhedsråd hjælpe dialogen i gang.
Den langvarige konflikt lader sig som antydet næppe løse i en dansk folketingssal, men Dansk Folkeparti vil gerne støtte op om initiativer, som kan motivere parterne til en løsning.
DF finder, at formuleringerne i det fremsatte udkast til forslag til vedtagelse balancerer tilfredsstillende mellem både at skabe generel opmærksomhed på konflikten, men også at angive en skærpelse ved at lægge op til en udvidelse af MINURSO's mandat i Vestsahara.
Christian Juhl (EL), 2016-05-31:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til Dansk Folkeparti, fordi de denne gang bakker op.
Det synes jeg er en fordel, for når vi skal bede ministeren om at være fremme i skoene mere end nu, så tror jeg, at det gør et vist indtryk, at hele Folketinget står bag.
Og så kunne man måske også tænke sig, at Danmark alligevel gjorde lidt der, hvor Danmark kunne.
Vi mødes jo ret ofte, både i erhvervsmæssige sammenhænge og politiske sammenhænge, med repræsentanter fra Marokko.
På den måde er der måske en mulighed for at påvirke.
Jeg går ud fra, at ordføreren er enig i, at Marokko er et af problemerne i det her spørgsmål.
Claus Kvist Hansen (DF), 2016-05-31:
Indledningsvis takker jeg da for noget, som jeg vil anse for at være en kompliment til Dansk Folkeparti.
Den tager jeg med glæde imod.
Men det er måske i virkeligheden et meget godt udtryk.
Christian Juhl (EL), 2016-05-31:
Ja, når først et land begynder at smide FN's personale ud og lukke FN's kontorer, så synes jeg, at man er på den forkerte side af den anstændige grænse.
Jeg brugte ikke ordet skurk, men det kan jeg sagtens bruge.
Det, jeg egentlig gerne vil høre, er, om ikke Dansk Folkeparti også synes, at Danmark som land, der, hvor der er forbindelser, faktisk skal bruge sin autoritet, måske sin privilegerede stilling over for kunder og den slags ting og sige: Hej, jeres land må gerne opføre sig ordentligt over for FN, jeres land må godt begynde at finde en løsning på de her ting.
Claus Kvist Hansen (DF), 2016-05-31:
Jeg synes rent faktisk, at det også er det, som udkastet til forslag til vedtagelse afspejler.
Især de sidste to punkter, at fraråde offentlige institutioner osv. og at opfordre danske virksomheder osv., synes jeg egentlig dækker det, som hr. Christian Juhl gerne vil frem til.
Jeg ser ikke nogen modsætning, men måske har jeg misforstået det.
Michael Aastrup Jensen (V), 2016-05-31:
Tak for det.
Der er ingen tvivl om, at det i forhold til Vestsahara er en meget unik situation, for Vestsaharas status har jo reelt været uafklaret, siden Spanien trak sig ud af området i 1975 i kølvandet på Francoregimets sammenbrud.
Tusinder af mennesker har aldrig oplevet andet end at bo i forblæste flygtningelejre i Algeriet
, alt imens den politiske proces frem mod en fredelig løsning bogstavelig talt har været en ørkenvandring.
Det sidste, der er brug for, er yderligere ustabilitet i området.
Skiftende danske regeringer har støttet FN's arbejde for at finde en fredelig og varig løsning på områdets status.
Det er som bekendt ikke sket endnu.
Til gengæld har der ikke siden 1991 været deciderede kamphandlinger i området, hvilket skyldes den fredsaftale, som FN har forhandlet på plads.
Det internationale samfund ønsker en folkeafstemning om områdets status.
Det er dog aldrig lykkedes at få parterne til at blive enige om, hvad der skal stemmes om, og måske endnu vigtigere, hvem der må stemme ved sådan en folkeafstemning.
I 2007 forsøgte FN endnu en gang at få parterne til at nå til enighed, men nok en gang er forhandlingerne strandet.
Det kan synes frustrerende, at FN ikke er i stand til at løse konflikten om Vestsahara.
Det ændrer dog ikke ved, at det er gennem FN, at en løsning skal findes.
Danmark kan ikke på egen hånd bringe parterne sammen og skabe fred.
Det er heller ikke nogen hemmelighed, at Danmarks interesse og engagement i konflikten er begrænset, da vi ikke har et særligt tilknytningsforhold til eller en særlig viden om området.
Som et lille land må vi prioritere, i forhold til hvor vi bruger vores kræfter bedst.
Og i tilfældet Vestsahara kan man mene, at vores kræfter er bedst brugt på at bakke op om FN og de bestræbelser, der inden for FN bliver gjort for at finde en varig fred i området.
Derfor bakker Venstre op om de FN-resolutioner, der er vedtaget, for så vidt angår fredsforhandlinger og forlængelse af FN-missionens mandat.
Der er dog ingen tvivl om, at man kunne ønske sig et stærkere FN-mandat, der også kunne sikre overvågning af menneskerettighederne.
Det er et initiativ, som USA har presset på for, men desværre har der ikke været opbakning til dette i FN's Sikkerhedsråd.
Det kan man kun beklage, da det på alle måder ville være en væsentlig opgave.
Så afslutningsvis vil jeg opfordre til, at Danmark fortsat bakker op om FN's bestræbelser på at få en aftale mellem konfliktens to parter.
Det er på den måde, Danmark bedst kan bidrage, eftersom FN aldrig er stærkere end det, medlemsstaterne gør FN til.
Derfor er det vigtigt med et solidt og stærkt FN-mandat, hvilket den brede, ja faktisk samlende opbakning til forslaget til vedtagelse her i Folketinget jo vidner om at der er en fælles forståelse for.
Jeg skal hilse fra både fru Mette Bock og hr. Naser Khader og sige, at Liberal Alliances og Det Konservative Folkepartis ordførere desværre ikke kan være til stede i salen, men at de også bakker op om forslaget til vedtagelse.
Mette Gjerskov (S), 2016-05-31:
Jeg synes faktisk, at vi har skrevet det ret stærkt i det her forslag til vedtagelse.
Det er jo det her forslag til vedtagelse, man må tage, og så må man gå ud – nu mener jeg altså ikke voldeligt at slå folk oven i hovedet, men bruge den til at sige: Det er det her, et enigt Folketing mener, synes du, virksomhed, eller du, pensionskasse A eller B, ikke, at du skulle tage at rette ind?
Christian Juhl (EL), 2016-05-31:
Vi har jo diskuteret, hvordan vi får private virksomheder i Danmark til at lade være med at have aktiviteter der.
Ikke mindst bankerne og pensionsselskaberne er det jo meget problematisk med.
Hvad er den socialdemokratiske ordførers bud på det?
Personligt er jeg meget tilhænger af en egentlig boykot, men det har vi jo indtil nu ikke kunnet blive enige om.
Jeg mener, vi må jo feje for egen dør, inden vi beder FN om at gøre mere.