Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2013-02-08:
Grunden til, at jeg siger det, er, at det jo var højrefløjen, der havde magten i det her land både i 2007 og 2010.
Det skyldes næppe den behagelige udlændingepolitik, som VKO førte.
Det skyldes nok nærmere, at der var nogle forhold i verden omkring os, der gjorde, at flere mennesker var på flugt.
Man kunne jo forestille sig, at det samme gør sig gældende nu, hvor vi har fået en socialdemokratisk ledet regering.
Hidtil har asylansøgeres hverdag her i landet været kendetegnet af passivitet og isolation, og det er desværre veldokumenteret, hvor skadelige årelange ophold i centrene er, ikke mindst for børnene.
Det er, synes jeg, uforståeligt, at højrefløjen har siddet på hænderne, mens den ene rapport efter den anden har dokumenteret, at både børn og voksne i asylcentrene er i stor fare for at udvikle alvorlige psykiske lidelser.
I virkeligheden behøver man jo altså ikke være ekspert i psykologi for at kunne forstå, at årelange ophold på meget få kvadratmeter i evig angst for, hvad morgendagen bringer, omgivet af mennesker, der frygter for deres liv, er skadelige for både børn og voksne.
Med den nye aftale vil flere asylansøgere kunne skabe en meningsfuld hverdag, mens de venter.
Jeg synes, at det er et vigtigt skridt i retning af et asylsystem, der bygger mennesker op, i stedet for et asylsystem, der bryder mennesker ned.
Flere vil få mulighed for at bo og arbejde uden for centrene og derved også mulighed for at opbygge en tilværelse, som er sådan en lille smule tættere på et almindeligt familieliv, med mulighed for at opretholde evnen til at passe sine egne børn, til at passe et arbejde og få en almindelig hverdag til at fungere.
Hvis asylansøgeren ender med at få asyl, vil det gavne hendes mulighed for at blive integreret i det danske samfund, at hun har brugt ventetiden på at arbejde, at hun har levet på en mindre belastende måde, og hvis hun ender med at få afslag, vil de nye tilbud naturligvis gavne hendes muligheder for at opbygge et liv i det land, hun er flygtet fra.
Et andet positivt element, jeg gerne vil fremhæve, er muligheden for at kunne deltage i lønnet praktik.
Det betyder altså, at en ung asylansøger nu rent faktisk kan gennemføre en tømrer- eller mureruddannelse, mens han venter.
Igen vil jeg sige: Uanset om han ender med at få asyl her i Danmark, eller om han ender med at skulle vende tilbage til det land, han er flygtet fra, er han væsentlig bedre stillet, hvis han har brugt årene på at uddanne sig frem for at sidde passivt på et center.
Jeg tror, at de fleste ved, at hvis Enhedslisten havde haft 90 mandater alene, så var vi gået meget, meget længere.
Vi mener f.eks. fortsat, at kravene til samarbejde er alt for stramme.
Vi mener, at det er dybt alvorligt, at de afviste asylansøgere, der ikke kan udsendes, fortsat vil opleve årelange ophold i centrene.
For hvad enten man kan lide det eller ej, er de mennesker her; de kan ikke udsendes.
Spørgsmålet er så, om man skal nedbryde dem på nogle centre, eller om man skal prøve at give dem et liv, som er bare en lille smule i nærheden af, hvad vi andre oplever.
Igen er der ingen tvivl om, at hvis det stod til Enhedslisten, var der også forbedringer for den gruppe.
Jeg vil dog sige, at det trods alt er lykkedes at sikre, at de afviste børnefamilier, der ikke kan udsendes med tvang, nu får mulighed for at flytte ud af centrene 12 måneder efter endeligt afslag frem for som i dag 18 måneder efter.
Det er unægtelig et skridt i den rigtige retning.
Det betyder, at de her børn får kortere ophold i centrene.
Stod det til Enhedslisten, skulle de motivationsfremmende foranstaltninger afskaffes.
Selv Rigspolitiet har igen og igen fortalt, at de meget ofte ingen effekt har, og i alt for mange tilfælde er de motivationsfremmende foranstaltninger derfor ikke andet end ren og skær chikane.
Men vi er glade for, at det trods alt lykkedes at komme væk fra ideen om, at de her motivationsfremmende foranstaltninger skal presses ned over hovedet på alle.
Man skal nu rent faktisk fra myndighedernes side tage stilling til, om de har en effekt eller ej, og ikke mindst er man forpligtet til at tage hensyn til, hvordan brugen af de motivationsfremmende foranstaltninger vil påvirke børn.
Til sidst vil jeg fremhæve, at sagsbehandlingstiden halveres.
Det er i hvert fald målet.
Der er afsat penge til det.
Det er unægtelig positivt.
Vi støtter selvfølgelig forslaget.