runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Finn Sørensen (EL), 2011-11-25:
Jeg tror ikke, at jeg var den eneste i kongeriget Danmark, der fik det indtryk, at det var sådan, det hang sammen.
Men det kan der blive lejlighed til at dokumentere senere.
Men nu undrer det mig så, at hr. Bent Bøgsted siger, at begrundelsen for, at man medvirkede, ikke var, at man fik nogle grænsebomme, det havde ikke noget med det at gøre.
Nej, det var, fordi man kunne se, at der var behov for at skabe noget mere arbejdskraft.
Men hvorfor var man så ikke enig med statsministeren, den forhenværende statsminister, mener jeg, fra starten af, da han i sin nytårstale i 2010, den sidste dag på året, sagde, at nu skulle vi have gjort noget ved den her efterløn?
For det, der skete der, var, at hr. Kristian Thulesen Dahl til Berlingske Tidende udtalte: »Vores politik er at holde fast i velfærdsforliget.
Det er folks udgangspunkt for at gå på pension i disse år.
Det skaber usikkerhed, hvis vi begynder at lave om på de varsler om forhøjelse af efterlønsalderen, vi gav dengang, og en sådan usikkerhed vil vi ikke bidrage til«.
I Børsen sagde han: Vi vil ikke forringe retten til at få efterløn.
Er der ikke tale om et klokkeklart løftebrud her, eller havde Dansk Folkeparti på det tidspunkt ikke rigtig indset, at der var behov for, at der kommer mere arbejdskraft, eller hvordan hænger det sammen?
Bent Bøgsted (DF), 2011-11-25:
Altså, jeg ved jo godt, hvor ordføreren, hr. Finn Sørensen, vil hen med det.
For i næste omgang, når jeg svarer, vil hr. Finn Sørensen jo nævne grænsekontrollen.
Men det var ikke betaling for det, det var en ting, vi forhandlede om.
Efterlønsreformen, tilbagetrækningsreformen kom jo på plads, fordi vi i Dansk Folkeparti godt kunne se, at vi nok kommer til at mangle arbejdskraft.
Vi tager ansvar for landets økonomi, og vi kunne se, at vi kommer til at mangle arbejdskraft.
Når vi forhandler, kommer der altid mange andre ting på banen, men jeg ved da godt, at der i aviserne har stået, at det var Dansk Folkepartis betaling for at gennemføre efterlønsreformen, men sådan kan man ikke stille det op.
Finn Sørensen (EL), 2011-11-25:
Hr. Bent Bøgsted sagde, at spillet er sådan, at man må give noget for at få noget.
Så er det, jeg vil spørge hr. Bent Bøgsted, hvad Dansk Folkeparti fik for at medvirke til at forringe efterlønsordningen og i realiteten ødelægge den for mange ufaglærte, der aldrig når at kunne gøre brug af den.
Hvad fik Dansk Folkeparti for at medvirke til et sådant skændigt angreb på almindelige lønmodtagere?
Leif Lahn Jensen (S), 2011-11-25:
»En Fair Løsning« er en rigtig, rigtig god plan, og »En Fair Løsning« er en plan, som jeg kan gå hundrede procent ind for, for der er mange gode ting i den – ting, som også var en del af vores valgprogram.
Nogle af tingene står selvfølgelig også i regeringsgrundlaget, og mange af de ting vil vi kæmpe for.
Jeg kan bare sige igen: Alle kan jo godt mærke på mig, at det her ikke er en let sag, det er en svær sag for Socialdemokratiet.
Et flertal på 59 pct. af vælgerne har peget på partier, som vil forringe efterlønnen, men et flertal af vælgerne ønskede en ny regering, en ny regering, der ikke bliver støttet af Liberal Alliance eller af Dansk Folkeparti, de ønskede en ny regering, og det har de fået.
Joachim B. Olsen (LA), 2011-11-25:
Hvordan forholder ordføreren sig så til, at ordførerens finansminister har erkendt, at »En Fair Løsning« var underfinansieret med mellem 22 mia. kr. og 39 mia. kr.?
Er det et udtryk for økonomisk ansvarlighed at fremlægge en plan, der er underfinansieret med 22 mia. kr.?
Henning Hyllested (EL), 2011-11-25:
Ordføreren var tidligere inde på, at man i regeringen, hvis vi skulle tro ham – og det gør vi gerne – havde gjort sig rigtig mange og dybe overvejelser om, hvad man stillede op med det her, når man i regeringen nu i virkeligheden var så uenige om det her forslag.
Tør jeg spørge, hvad det er for nogle overvejelser, der har gjort, at man så i enighed fremsætter lovforslaget, eller må jeg spørge lidt nærmere: Hvad er det, der har gjort, at man i Socialdemokratiet har bøjet sig totalt i støvet for Det Radikale Venstre?
Så er vi jo lige ved at være derhenne, hvor man kan sige, at fru Ulla Tørnæs benægter fakta.
Sådan som jeg har forstået det, har selv ledende liberale økonomer jo da nu aflyst mangelen på arbejdskraft frem til år 2020.
Jeg vil godt høre fra fru Ulla Tørnæs: Hvor stor er den mangel på arbejdskraft, hvordan ser det regnestykke ud?
Fru Ulla Tørnæs må jo regne på en helt anden måde end f.eks. de økonomiske vismænd.
Hvordan ser det regnestykke ud, hvor stor er mangelen på arbejdskraft fra nu af og frem til år 2020?
Hvor mange job er der mangel på?
Ulla Tørnæs (V), 2011-11-25:
Nej, det anerkender jeg ikke, vil jeg sige til hr. Christian Juhl.
Jeg er af den helt klare overbevisning, at hvis man alene ser på den demografiske udvikling frem til 2020 og i særdeleshed efter 2020, kan vi se, at det jo er der, der virkelig vil være brug for flere hænder, specielt inden for ældresektoren.
Så nej, jeg anerkender ikke, at vi ikke har en kæmpe udfordring, når det handler om at sikre arbejdsudbuddet, arbejdskraftressourcerne, i det danske samfund.
Det er med til at bidrage til at udbygge vores velstand, at vi har arbejdskraft til rådighed.
Så nej, jeg er absolut ikke enig i den præmis, som hr. Christian Juhl her præsenterer os for.
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Der er jo embedsmænd, som har siddet og lavet de økonomiske beregninger af de her tal, og de er kommet frem til, hvilke niveauer der ville være rimelige.
Det er også det, jeg har henholdt mig til, og derfor er det jo retorik og demagogi, når man siger, at det skal sættes ned til 1 kr. om måneden.
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil efterspørger min erfaring fra og viden om omkringliggende lande.
Jeg kan ikke på nuværende tidspunkt sige, hvilke erfaringer omkringliggende lande har med incitamentsstrukturer, for landene er jo vidt forskellige fra den danske konstruktion, men jeg synes da, det er interessant at diskutere det, og derfor synes jeg også, at den her debat er rigtig, rigtig spændende.
Man kunne næsten håbe, at den blev ved i længere tid, for det er sjældent, at der er så meget politik i Folketingssalen.
Men det kunne måske være interessant på et udvalgsmøde at få belyst, hvordan incitamentsstrukturen i andre lande er formet, og hvad man kunne lære af det.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2011-11-25:
Altså, jeg tror, at det er ret klart, at der er ret fundamentale spørgsmål på spil her i dag, og det tror jeg også at det fremskredne tidspunkt understreger.
Det har været en meget, meget lang debat.
Men jeg mener sådan set også, at vi er helt inde i kernen af noget af det, der handler om vores velfærdssamfund, og jeg forstår grundlæggende ikke de højreorienterede partiers opfattelse af det her med incitamentsstrukturen, for hvis det skulle være rigtigt, at man sådan set fjerner incitamentet til at tage et arbejde, hvis ydelserne bliver for høje, ville det vel også være sådan, at hvis vi satte ydelserne yderligere ned, ville alle komme i arbejde.
Kan fru Mai Henriksen ikke bekræfte for mig, at i de lande, hvor ydelsen er væsentlig lavere end i Danmark, er det ikke sådan, at arbejdsmarkedet så er skruet sådan sammen, at folk i højere grad end i Danmark er i arbejde?
Det er ikke sådan i de pågældende lande.
Faktisk har vi en af de allerhøjeste erhvervsfrekvenser netop i Danmark.
Jeg tror faktisk, vi ligger nr. 6 i verden, i forhold til hvor stor en del af den voksne del af befolkningen der er i arbejde.
Så når det angår de her incitamentsstrukturer, forstår jeg ikke helt sammenhængen.
Mener fru Mai Henriksen så, at vi skal sætte ydelserne ned til f.eks. 1 kr. om måneden, for så ville folks incitament til at tage et arbejde være det større?
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Jeg tror jo på, at det at blive en del af samfundet, det at være inkluderet, betyder, at man så også er en del af arbejdsmarkedet.
Det her handler jo netop om incitamentsstrukturer, og med det her lovforslag fjerner man incitamentet til at tage sig et arbejde.
Vi kan jo netop se af tallene, at 42 pct. af folk på starthjælp kommer i arbejde, mens det samme kun gælder for 30 pct. af dem på kontanthjælp.
Så med det her forslag – det er også det, der ligger i præmissen for selve forslaget – vil man jo bare få endnu flere ledige, endnu flere, der ikke kommer ud på arbejdsmarkedet, og det er det, jeg synes er rigtig, rigtig sørgeligt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2011-11-25:
Jeg mener sådan set bare, at historien viser, at vi i Danmark har kunnet formå at have et samfund, der har reduceret fattigdom i meget væsentlig grad i forhold til rigtig mange andre lande i Europa.
Og samtidig har vi haft en af Europas allerhøjeste erhvervsfrekvenser.
Det er faktisk stadig væk tilfældet.
Det, der bare er sket i de seneste ti år, er, at de højreorienterede partier, mens de havde regeringsmagten, lavede nogle særlig lave ydelser, altså genindførte fattigdom som begreb i Danmark.
Det er ikke noget, der bare kom ud af det blå eller skete som resultat af markedskræfterne eller noget andet.
Nej, man lavede nogle nye, særlig lave ydelser, særlig lave ydelser for at sikre sig, som fru Mai Henriksen siger, at der var et incitament til, at folk kom i arbejde.
Nu er det bare sådan, at jeg ikke mener, at man kan pege på et eneste samfund, som har oplevet stigende erhvervsfrekvens som følge af særlig lave ydelser ligesom dem, der blev indført her.
Et eller andet sted mangler jeg stadig et svar, eller jeg mangler, at man kan pege et eller andet sted hen og sige, at det har vist sig, at der er en modsætning mellem afskaffelse af fattigdom og en høj beskæftigelsesfrekvens.
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Jamen det, jeg lagde ud med at sige, var egentlig, at jeg jo har lyttet meget til det, der er blevet sagt i den fattigdomsundersøgelse, der blev lavet.
Så det er sådan set ikke noget, jeg siger.
Det er ikke sådan, at jeg siger, at ydelser ikke betyder noget.
Det er faktisk de respondenter, som har medvirket i den her undersøgelse, der har sagt det.
Det er dem, som siger, at det ikke er ydelsernes størrelse, der har den allerstørste betydning, altså at det ikke betyder noget, om man lige sætter kontanthjælpen eller starthjælpen lidt op, men at det at rette op på den manglende sammenhæng i sagsbehandlingen på jobcenteret for dem vil være en utrolig god og positiv mulighed, som kan sørge for, at de kommer ud af marginalisering, stigmatisering, og igen kan blive inkluderet på arbejdsmarkedet.
Så det er sådan set ikke noget, jeg står og finder på.
Jeg videregiver blot, hvad de her respondenter, som altså betegnes som det, regeringen kalder fattige, selv siger.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2011-11-25:
Det er jo altid spændende, når debatten får lov til at køre en lille smule rundt, for så finder vi ligesom ud af, hvad der er kernen i det.
Jeg noterer mig, at ordføreren siger, at økonomi ikke har noget med det at gøre, altså at det ingenting betyder, om familier har penge.
Det handler om socialpolitik, og fattigdom kan man have på mange måder; man kan også være kulturelt fattig, har jeg noteret mig.
Jeg synes da ikke, det er at afspore en debat at begynde at snakke om, hvilke forhold børn har i dagens Danmark.
Det er jo kernen – kernen – i det her.
Hele lovforslaget handler jo netop om, hvordan vi skaber et økonomisk fundament for, at familier kan leve ordentligt i Danmark.
Hvorfor vil ordføreren ikke erkende, at der er sammenhæng mellem, hvordan man lever, hvad man kan købe, hvilke aktiviteter man kan sætte i gang, og hvilke ydelser man kan få, hvis ikke man er i stand til at påtage sig et arbejde?
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Det her er jo igen en glimrende måde til fuldstændig at afspore en politisk debat, fordi det, som hr. Jan Johansen jo stiller som spørgsmål, er jo et socialpolitisk spørgsmål.
Det har jo intet at gøre med det her lovforslag, som vi har med at gøre.
Det handler jo i højere grad om, hvordan man f.eks. kommunalt kan gøre en indsats for de her familier.
Med det her lovforslag tager man incitamentet til at få et arbejde væk.
Man tager incitamentet til at komme hurtigere i beskæftigelse væk og dermed også forældrenes mulighed for at kunne give deres børn en bedre julegave, hvis de har lyst til det, når de får et større rådighedsbeløb ved at komme i beskæftigelse.
Det fjerner man nu.
Med det her lovforslag siger man: Det er helt o.k., at du som borger bliver hjemme på sofaen, vi har ikke brug for dig, du er ikke velkommen i vores fællesskab.
Det er den tanke, som jeg opponerer så inderligt imod.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2011-11-25:
Vi har talt om tidligere, at Rockwool Fondens undersøgelse fra 2009 siger, at 40 pct. af dem, der var på starthjælp, var kommet i arbejde efter 4 år, og at 60 pct. – ved en afrunding, det kan godt være, at det kun var 58 pct. – ikke var kommet i arbejde.
De der 58 pct. er jo netop dem, som efterlyser en indsats for, at der skal ske noget med deres liv, at de skal have et tilbud om uddannelse eller noget andet.
Der har den tidligere regering jo fejlet, man har jo ikke givet dem det her tilbud, og de står så nu tilbage, hvor alle de her ting ikke er gået i orden, med et forsørgelsesgrundlag, som ikke er i orden, og som de ikke kan klare sig for.
Jeg kan godt følge, at hvis det er en kortvarig ydelse, i nogle få måneder, behøver man ikke at få så meget.
Her taler vi om, at der i årevis er blevet svigtet i forhold til at sikre, at man kan komme videre i livet, komme ud og være en aktiv del af samfundet.
Er det så ikke på tide, at ydelserne bliver sat op?
Henning Hyllested (EL), 2011-11-25:
Jo, men når jobbene ikke er der, og det er jo det, der er tilfældet i øjeblikket, så er resultatet på bundlinjen vel, at man jager folk ud i fattigdom, uden at man af den grund får dem sendt i arbejde.
Er det ikke resultatet af den der hårdhændede politik, som den tidligere regering stod for, og som vi nu prøver at afbøde virkningerne af, i hvert fald en lille smule?
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Jeg kan høre, at Enhedslisten nu forsøger sådan lidt halvhånligt at ville afsløre, at hende den konservative sikkert er sådan en, der kommer ud af en god og rig familie, og har fået en uddannelse og bare klarer sig rigtig godt.
Jeg har fået en uddannelse, for det fik jeg mulighed for at tage, men jeg kan fortælle, at jeg er ud af en af de familier, som rent faktisk fik julehjælp, for jeg er opvokset med en enlig mor.
Jeg ved ikke, hvor mange af Enhedslistens medlemmer der kan komme med den samme baggrund.
Jeg synes, det er ærgerligt, når vi skal ned på et plan, hvor vi bliver så personlige.
Så er der det her med at stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Jeg mener, at når man er ledig, har man pligt til at stå til rådighed for arbejdsmarkedet, og derfor er jeg jo også rigtig ked af, at der nu bliver slækket på de krav.
Jeg kan godt forstå, at Enhedslisten synes, det er positivt, at der bliver slækket på de krav, for det er jo en del af Enhedslistens politik, men for en konservativ er der altså noget, der hedder ret og pligt.
Det kan jeg forstå at Socialdemokraterne også opererer med, men jeg er ikke sikker på, at de gør det på samme måde.
Men ret og pligt betyder, at når man får en ydelse – det vil sige, når man f.eks. får kontanthjælp – har man også pligt til at stå til rådighed, og så er der også nogle krav, som man skal honorere.
Og det må vel alt andet lige være meningen, at man skal gøre det, når man får den her ydelse.
Henning Hyllested (EL), 2011-11-25:
Incitamentsstrukturen spiller en stor rolle, kan jeg forstå.
Vi er rigtig langt væk fra de mennesker, som det her handler om.
De ligger nemlig – kan jeg forstå på ordføreren – hjemme på sofaen, og jeg må forstå det sådan, at de selvfølgelig ligger og feder den, de ligger rigtig og nyder det, og de gider ikke arbejde.
Jeg ved ikke, om ordføreren selv har været på kontanthjælp på et tidspunkt, men er ordføreren ikke bekendt med, at hvis man er på kontanthjælp eller for den sags skyld på dagpenge, så står man til rådighed for arbejdsmarkedet?
Så bliver man jaget rundt i et cirkus af samtaler, som gentager sig i en uendelighed; man bliver stillet over for krav om at skulle søge job, som i hvert fald i øjeblikket ikke er der; man bliver stillet over for krav om at overtage job, hvis der skulle dukke et eller andet op; og man bliver i det hele taget, hvis de job, så ikke dukker op, stillet over for krav om aktivering i et meningsløst aktiveringscirkus, som jo ikke fører til nogen som helst job – især ikke i den udformning, som det havde under den tidligere regering.
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Nu ved jeg godt, at fru Rosenkrantz-Theil ikke har siddet i salen og fulgt debatten hele dagen, men noget af det, der har været kendetegnende for debatten, har været, at det er endog meget vanskeligt at definere en fattigdomsgrænse.
Der er rigtig mange forskellige definitioner.
For at kunne besvare det spørgsmål, skal man jo have defineret, hvad der forstås ved fattigdom.
Jeg kan bare konstatere, at når fru Pernille Rosenkrantz-Theil taler om reduceret fattigdom, er der dog alligevel sket et skred fra tidligere tiders indlæg, hvor man taler om ekstrem fattigdom.
Men jeg glæder mig til, når vi kan debattere fattigdomsgrænser, for det kan jeg forstå at vi kommer til at debattere.
Jeg forventer helt sikkert – med alle de indlæg, vi hører her i salen i dag – at regeringen vil stille som forslag, at vi får en fattigdomsgrænse.
Ane Halsboe-Larsen (S), 2011-11-25:
Betyder det så også, at ordføreren synes, at den generelle grænse for kontanthjælp er for høj og fastholder folk uden for arbejdsmarkedet, og at der også bør røres ved den grænse?
Og et opfølgende spørgsmål: Er ordføreren opmærksom på i hele den her sammenhæng, at der faktisk er ekstremt få job at søge i Danmark lige i øjeblikket?
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Det er det ved at give et incitament til at komme i arbejde.
Med Socialdemokraternes og hele regeringens forslag her fjerner man det incitament.
Det betyder, at man så fjerner incitamentet til at blive selvforsørgende, og jeg indledte min tale med at sige, at for mig betyder det at være selvforsørgende en høj grad af selvrespekt.
Det at blive inkluderet i et arbejdsfællesskab, det, at man kan bidrage, og at man føler, at man skaber værdi, når man går på arbejde om morgenen, det bliver fjernet, for der er intet incitament til at komme ud på arbejdsmarkedet med det her lovforslag.
Tværtimod er der incitament til at blive på kontanthjælp og ikke rokke sig overhovedet.
Ane Halsboe-Larsen (S), 2011-11-25:
Jeg synes, det er tankevækkende at høre ordføreren tale om de her stærkt nedsatte ydelser, og hvordan det nærmest er at gøre folk fortræd at fjerne dem, fordi man så holder dem ude fra fællesskabet.
Jeg vil gerne bede ordføreren uddybe, hvordan det er at holde folk ude fra fællesskabet, når man tværtimod forsøger at give dem penge, sådan at deres børn kan gå til fodbold, kan være med på skoleudflugter og kan deltage i børnefødselsdage.
Hvordan er det at gøre folk en tjeneste ved at holde dem i fattigdom, så der ikke er råd til de ting?
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Når der er få job at søge i Danmark,
er jeg faktisk rigtig glad for, at der med de satspuljeforhandlinger, som blev overstået, og som endte med en aftale, bliver sat penge af til matchgruppe 3, som jo er de ledige, der har lidt sværere ved at komme ind på arbejdsmarkedet.
Jeg tror også, det er dem, ordføreren her taler om.
Når der er krisetid – og det er jo en verdensomspændende, global krise –
synes jeg, det er svært at klandre VK-regeringen for ikke at have gjort nok, for ikke at have taget initiativer nok, for der har været rigtig mange initiativer.
Jeg husker selv som kommunalpolitiker, at der var et initiativ i 2006, som hed »Ny chance til alle«, og det er nogenlunde det samme, som sker nu igen, altså at man vender bunkerne, at man går bunkerne igennem, og det synes jeg da må siges at være positivt.
Jan Johansen (S), 2011-11-25:
Jeg vil spørge fru Mai Henriksen, om ordføreren har tænkt på alle dem, der søger hjælp for at holde jul for deres børn, og om ordføreren har tænkt på, at hvis den hjælp ikke tilfaldt, hvordan børnene så havde det, når de kom hen i skolen efter jul og ingen gaver havde fået.
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Jeg vil gerne sætte spørgsmålstegn ved den undersøgelses oprindelse, for som jeg forstod det på debatten tidligere i dag, er det noget, Arbejderbevægelsens Erhvervsråd har udarbejdet som undersøgelse, og hvis vi tænker tilbage på Arbejderbevægelsens Erhvervsråds troværdighed, kan vi konstatere, at den jo har lidt noget af et knæk.
Vi kan jo bare se, hvordan der i valgkampen blev udsendt pressemeddelelser om, at 38.500 dagpengemodtagere ville falde uden for systemet.
Så jeg giver ærlig talt ikke ret meget for den slags undersøgelser.
For de børn, som er socialt udsatte, som har det ganske svært, som måske ikke får passet deres skole, som ikke får opbakning fra familien derhjemme, skal vi sørge for at have et sikkerhedsnet.
Vi skal sørge for, at vi har så stærkt et sikkerhedsnet, at ingen falder igennem.
Men det, jeg står og siger nu, handler jo om socialpolitik, og det har absolut intet med det her lovforslag at gøre, for det her lovforslag fastsætter nogle bestemte ydelsesniveauer, og det har altså ikke noget at gøre med, hvordan man udøver aktiv socialpolitik.
Özlem Sara Cekic (SF), 2011-11-25:
Jeg kunne godt tænke mig at høre ordføreren, om ordføreren mener, at der er børn, der lever i fattigdom i Danmark?
Hvad mener ordføreren der skal gøres for de børn?
Nu bliver der snakket rigtig meget om, at det skal kunne betale sig at arbejde, og det ene og det andet og det tredje.
De største tabere er børnene.
Hvad gør man for at hjælpe de børn, så de føler sig som en del af et fællesskab, så de ikke føler sig ekskluderet eller marginaliseret?
Hvad kan man gøre for de børn?
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Jeg tror ikke, at man skal være raketforsker for at vide – og man må være helt blind for samfundets udvikling, hvis man ikke ved det – at der gennem de seneste år har været en meget stor krise i dansk økonomi, ja, en global krise, som betyder, at flere mister deres job, at mange arbejdspladser ryger til udlandet, og som betyder, at flere kommer på de her ydelser.
Så det, at der er kommet flere på ydelser, har ikke som sådan noget at gøre med regeringens initiativer.
At vi som regering skulle kunne have bremset en global udvikling, vil jeg vurdere kunne have været endog voldsomt svært.
Leif Lahn Jensen (S), 2011-11-25:
Jeg kan jo kun sige, at det er debatteret, og det fortsætter vi med; det er rigtig godt.
Det vil sige, at der ifølge den tidligere finansminister er blevet flere børn i lavindkomstgruppen.
Så kan man kalde det fattigdom eller ej, men der er kommet en større ulighed, og der er flere, der har fået færre penge.
Hvad har den tidligere regering gjort galt?
Mai Henriksen (KF), 2011-11-25:
Det er et rigtig godt spørgsmål, for det, som ingen har taget op i dag – nu er jeg jo konservativ og ikke liberal – er, hvordan vi definerer fattigdom.
Jeg kan fortælle, at i den fattigdomsundersøgelse, som der blev lavet i Odense, definerede man fattigdom som den disponible indkomst efter skat, som er mindre end halvdelen af den midterste indkomst i samfundet, altså medianindkomsten.
Men det er jo bare én måde at gøre det på, og det, som ordføreren opfatter som en fattigdomsgrænse, er nødvendigvis ikke den samme fattigdomsgrænse, som Liberal Alliance har sat, eller som De Konservative, altså jeg selv, har sat.
Det kunne egentlig være en rigtig god idé at få diskuteret, hvad »fattigdom« rent faktisk betyder, fordi fattigdom kan være så utrolig mange ting.
Fattigdom kan også være social isolation, at man har svært ved at begå sig med andre mennesker.
Det kan være, at man er socialt udsat.
Det kan være rigtig, rigtig mange ting, så derfor kan det være en god idé at få diskuteret hele det begreb.