runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Pind (V), 2008-12-09:
Goddag, hr. formand, og tak, fordi jeg må betræde denne trappe.
Når man hører hr. Holger K. Nielsen, mindes man lige pludselig hr. Glistrups telefonsvarer, blot i en lidt alternativ udgave, og det er selvfølgelig udmærket.
Men jeg synes, at hr. Holger K. Nielsen skylder et svar på, hvad alternativet er.
Ja, der er også tale om en militær optrapning; ja, det er hele den vestlige verdens strategi bl.a. i forhold til Afghanistan, og det er også den nye amerikanske administrations strategi i forhold til Afghanistan.
Og hvorfor?
Fordi som eneste svar på den nuværende situation i Afghanistan, foruden de demokratiopbyggende foranstaltninger, sikkerhedsforanstaltninger og lignende, som denne regering leverer massevis af, er krigen mod Taleban det afgørende symbol for, om den vestlige verdens indsats i Afghanistan har hjulpet.
Hvorfor tror hr. Holger K. Nielsen, at kaos breder sig, og at Afrikas Horn ser ud, som det gør?
Det er, fordi svarene endnu ikke har været stærke nok.
Det er sådan med anarki, at når svarene ikke er stærke nok, så breder det sig.
Derfor er det sørgeligt at høre hr. Holger K. Nielsens svar på det her, for hvad er alternativet?
Hvis den krig i Afghanistan ikke vindes, vil vi se yderligere tilbagegang for den vestlige verdens holdninger og frihedsidealer.
Holger K. Nielsen (SF), 2008-12-09:
Jeg må sige, at når han nævner Afrikas Horn, så er det da præcis et eksempel på, hvor forfejlet det er, at vi bruger alle vores militære ressourcer i Afghanistan for at bekæmpe terrorisme.
Hvis man mener, at man skal bekæmpe terrorismen militært - og det er jo det, der er tilfældet: NATO bruger alle ressourcer i Afghanistan, USA bruger eksorbitant mange ressourcer i Afghanistan - og hvis sagen er, at terrorproblemet er langt, langt større omkring Afrikas Horn, er det så ikke der, vi skal være i stedet for?
Er det ikke Somalia, der er problemet?
Det viser jo tydeligt, hvor langt ude i tovene man er i den her debat.
Det er mange andre steder.
Det er derfor, det er forfejlet - også i forhold til bekæmpelsen af den internationale terrorisme - at vi lægger alle vores æg i den kurv, der hedder Afghanistankrigen.
Søren Pind (V), 2008-12-09:
Altid gerne.
Hvad er det for et kompromis, hr. Holger K. Nielsen forestiller sig?
Hvad er det for et venskab, vi skal strække ud til hvem?
Hr. Holger K. Nielsen forstår ikke, at krigen i Afghanistan er den væsentligste af hele den indsats, vi har set den vestlige verden yde igennem de seneste år, for den er svaret på et koldsindigt, modbydeligt angreb mod alle den vestlige verdens frihedsværdier.
Det var jo ikke tilfældigt, at man valgte de to tårne, hvor 3.000 mennesker og adskillige nationaliteter drev kommers med hinanden og bandt verden sammen på en måde, som var fuldstændig identisk med verdensopfattelsen hos i hvert fald de fleste af os.
Hvad er det for et kompromis, hr. Holger K. Nielsen vil indgå med skæggede mennesker, der vil dræbe og slå ihjel og hærge og myrde, indtil det er borte?
Gitte Lillelund Bech (V), 2008-12-09:
Jeg håber ikke, jeg behøver at neje for formanden, for at han kan se, at jeg er en pige.
Jeg har sådan set bare taget ordet for at konstatere, at når SF i dag stemmer nej, er det, SF stemmer nej til, markarbejderen, som vores soldater møder i Den Grønne Zone.
Det, som SF stemmer nej til, er kvinden, som rent faktisk får mulighed for at komme til lægen med sit barn.
Det, SF stemmer nej til, er den mand, der er mødt op til borgermødet for at være med til at sikre sine børns fremtid.
Det, SF stemmer nej til, er sådan set den ældre mand, der ønsker, at hans børn kan komme til at gå i skole, hvilket ikke ellers har været muligt, da Taleban har brændt skolen ned.
Jeg synes sådan set bare, vi skal konstatere, at SF stemmer nej til den udvikling, den demokratiske udvikling, der er i gang i Afghanistan, og at SF simpelt hen stemmer nej til, at afghanerne kan få en dør ind til den frie verden.
Holger K. Nielsen (SF), 2008-12-09:
Det er jo en fuldstændig naiv beskrivelse.
Altså, de rapporter, der kommer både fra journalister og forskellige ngo'er, der arbejder dernede, siger, at det billede ikke er så rosenrødt, som regeringspartierne godt vil give indtryk af.
Der er tale om en meget, meget forværret sikkerhedssituation, som betyder, at Kabul er blevet et meget mere usikkert sted at være.
Så sent som i går angreb man forsyningslinjer ved grænsen til Pakistan.
Hver gang, regeringspartierne siger, at det går fremad, kan vi se, at det gør det ikke alligevel.
Jeg vil godt være med til at styrke markarbejderne og styrke, at kvinder får uddannelse, og det er også det, vi siger - det vil vi godt være med til.
Men det, som er problemet, er, at man er blevet fanget ind i en militær logik, også i den danske regering, hvor det er de militære løsninger, som kommer til at overskygge alle de andre gode ting.
Det betyder, at Taleban på trods af et gigantisk militært apparat dernede jo ikke er blevet svækket, tværtimod.
Altså, helt ærligt synes jeg ikke, at Barack Obama skal inddrages i den her debat.
Altså, hvad har han med det her at gøre?
- jo intet som helst.
Vi snakker om at sende danske styrker
af sted.
Hvad amerikanerne til sin tid sender af sted, og hvad det får af betydning, må vi jo vende tilbage til.
Nej, vil jeg sige til hr. Søren Espersen, at jeg må indrømme, at så meget tillægger jeg heller ikke Dansk Folkeparti.
Det skal jeg medgive at jeg ikke gør.
Men jeg synes da, og derfor er det overordnede for os og det sagde vi også ved førstebehandlingen - at vægtningen er forkert.
Der sker en opprioritering af det militære igennem det her, der sker ikke en nedprioritering.
Det afgørende for os er, om vi kan se en udvej, en exitstrategi, i forhold til det her, hvilket jo også andre partier i Folketinget har sagt - en exitstrategi, hvor vi kan se, at der er en udvej.
Vi siger ikke, at vi skal være ude i morgen, men vi vil have en klar strategi for, hvornår og hvordan vi kommer ud.
Jeg synes da, at det er interessant, at Dansk Folkeparti, som jo er et ganske vigtigt parti - desværre - i det her Folketing, går stik imod det, som i hvert fald efter min opfattelse er det, regeringen formelt siger.
Dansk Folkeparti håner den britiske brigadechef, kalder ham et fjols og en kujon, fordi han siger, at man skal lave et politisk kompromis med Taleban, også selv om alle, der har kendskab til de her ting, ved, at der ingen vej er uden om et politisk kompromis, hvis vi skal komme ud af Afghanistan.
Søren Espersen (DF), 2008-12-09:
Det er jo en tilståelse fra SF nu - sagt fra Folketingets talerstol - at årsagen til, at man ikke stemmer for det, der står her, er nogle motiver, man vistnok tror at Dansk Folkeparti har.
Det er jo fantastisk, at man ikke kan sige, om man går ind for den her tekst eller ej.
Men så var der vist nok noget med, at hr. Holger K. Nielsen troede, at jeg mente noget andet, og så kan han ikke stemme for.
Hvor er det pinligt!
Hvor er det pinligt, at man ikke bare kan forholde sig til det her og sige: Vi står inde for det her beslutningsforslag.
Hvert ord, der står der, har vi været med til at sige ja til.
Så jeg fatter ikke den her forklaring, den er meget søgt.
Må jeg så i øvrigt minde om - og det glædede mig at høre - at den nye præsident Obama i USA nu siger: Vi er nødt til at investere yderligere i kamptropper til Afghanistan.
Han taler om at sende 45.000-50.000 nye kamptropper
af sted til Afghanistan
Det kunne jo tyde på, at han har fat i noget af det samme, som vi har sagt: at selvfølgelig kan Taleban og Al-Qaeda bekæmpes militært.
Bent Bøgsted (DF), 2008-12-09:
Jamen det var da en værre gang sludder, vi hørte fra Socialdemokratiets ordfører, hr. Thomas Adelskov.
Hr. Thomas Adelskov er da vel vidende om, at i afgørelsen i direktivet fra EU ligger det, at udenlandske arbejdsgivere skal overholde landsdækkende danske overenskomster, og vel vidende om, at de landsdækkende danske overenskomster ikke siger noget om, hvad lønnen er ude i lokalområderne.
Det vil sige, at hr. Thomas Adelskov er vel vidende om, at alle de lokale fagforeninger, der forhandler overenskomster på plads udeomkring til en højere løn end den, der er angivet i landsdækkende overenskomster, taber retten til at konflikte ud fra de overenskomster, de har aftalt på plads.
Det er da rigtigt, at de skal overholde de landsdækkende, men her er lønnen lavere end i de lokale overenskomster, og det burde hr. Thomas Adelskov vide.
Helge Adam Møller (KF), 2008-12-09:
Når vi her om lidt stemmer, er der jo et meget stort flertal i Folketinget, der stemmer ja, og der kan være nogle, hvad enten man stemmer ja eller nej, som er lidt i tvivl om, hvorfor man nu skal gøre det.
For dem, der læste kronikken i Berlingske Tidende lørdag den 6. december 2008,
synes jeg, der var nogle gode argumenter.
Der var nemlig to unge danske soldater, som på vegne af alle de soldater, der har været nede i Afghanistan, fik tildelt det, der hedder Ebbe Muncks Mindepris.
Der er nogle, der sikkert kan huske, at Ebbe Munck under besættelsen sad oppe i Stockholm og var forbindelsesleddet mellem den frie verden og Frihedsrådet.
De fik altså overrakt Ebbe Muncks Mindepris, som blev tildelt den danske soldat i Afghanistan.
Disse to unge soldater mødte op her ovre i den anden halvdel af Christiansborg, og i overværelse af Hendes Majestæt Dronningen fik de så prisen på vegne af alle de danske soldater i Afghanistan.
Den ene af dem, en ung soldat, der hedder Anton Dinsen-Andersen, holdt en tale, og den kan man læse i Berlingske Tidende, men jeg vil godt citere seks linjer af det, han sagde, for jeg synes, det er en god begrundelse for, hvorfor man vedtager dette forslag.
Han sagde i overværelse af dronningen: »Den danske soldat i Afghanistan er i dag, efter min mening, med sin uegennyttige indsats og livssyn med til at åbne døren til den frie verden for det afghanske folk.
Det er markarbejderen, der under patruljens tur gennem majsmarkerne i Den Grønne Zone kommer hen for at hilse på os.
Det er kvinden, der med sit barn i armene kommer op til lejren Armadillo for at blive tilset af lægen.
Det er faderen, der under en Shurra - altså et borgermøde - siger, at han er mødt op - ikke for sin egen fremtid, men for sine børns - og det er den ældre mand, der fortæller, at hans største ønske er, at hans børnebørn en dag kan komme til at gå i den skole, hvor han selv gik - men som Taliban nu har brændt ned.
Alle disse fem afghanere har vi mødt.
De er i dag på vej hen imod døren til den frie verden.
De har én ting til fælles: De ønsker inderligt, at døren til den frie verden bliver åbnet - med hjælp af den danske soldat.« Det sagde han på vegne af alle de 600 mand, der var dernede på hold 5, og det er derfor, jeg og mange andre i dag stemmer ja til dette forslag.
Gitte Lillelund Bech (V), 2008-12-09:
De ord, jeg lige brugte, var sådan set et citat, jeg havde lånt af hr. Helge Adam Møller.
Det var et citat af en af vores danske soldater, som er vendt hjem fra Afghanistan, og som fortæller om den oplevelse, som han sammen med sine kollegaer har haft i Helmandprovinsen, hvor vi har størstedelen af de danske soldater.
Det her var ikke for at male et lyserødt billede set gennem regeringens briller eller set gennem Venstres briller.
Det var fra ord til andet et citat af en dansk soldat, der er kommet hjem fra Afghanistan, og som siger: Vi gør en forskel, fordi vi åbner døren til den frie verden.
Jeg må bare konstatere, at det godt kan være, at hr. Holger K. Nielsen gerne vil åbne døren til den frie verden og bygge skoler osv., men hr. Holger K. Nielsen vil åbenbart kun gøre det med sandalerne på.
Hr. Holger K. Nielsen vil ikke gøre det med både støvler og sandaler på.
Det er det, der er behov for i Afghanistan, og det er også det, vores danske soldater siger meget klart.
Jeg må bare konstatere, at det vil hr. Holger K. Nielsen ikke.
Jeg vil så sige, at vi, der har været der, ved, at der er behov for at være iklædt både støvler og sandaler på de rette tidspunkter.
Det er ikke nok kun at nøjes med sandalerne, vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen.
Holger K. Nielsen (SF), 2008-12-09:
Jeg har stor respekt for det arbejde, der bliver gjort i forhold til at åbne skoler osv.
Men en bagside af det her er jo de mange civile drab, der finder sted, de børn, der bliver dræbt, når fly kaster bomber ned de forkerte steder, når man kommer i træfninger, som man tror er træfninger med fjender, og det viser sig, at det er almindelige civile, der bliver dræbt i stedet for.
Det, der er problemet, er jo, at man ikke kender den fjende, man står over for, og derfor har det været ekstremt vanskeligt at konstatere, at der kommer militære sejre ud af det her.
Det er derfor, jeg ikke forstår - siden man lægger så meget vægt på den civile genopbygning - at der ikke er mere kød og blod på det, som var regeringens intentioner før sommerferien, nemlig at man faktisk ville optrappe det civile og nedtrappe det militære.
I stedet for optrapper man det militære med den konsekvens, at man kommer længere ind i den militaristiske og militære logik, som indebærer, at flere civile bliver dræbt, at flere børn bliver dræbt, at flere kvinder bliver dræbt, og at man også får meget mere modstand fra den civile befolkning.
Jeg har to ting:
Om samtænkningsstrategien fremgår det af et svar på spørgsmål 17, at regeringen ikke har en samlet samtænkningsstrategi, og så kommer der en række forbehold, men det er i hvert fald ikke noget, der indgår særlig kraftigt i regeringens overvejelser.
Hvad angår Pakistan, er jeg helt enig med ministeren i hans betragtninger om situationen i Pakistan og om, hvordan den kan udvikle sig.
Men i den sammenhæng vil jeg godt bede om en bemærkning fra ministeren, hvis han ellers vil høre, hvad der bliver sagt her fra talerstolen:
Tror ministeren, at det hjælper med til at stække islamisterne, at amerikanerne bomber løs på pakistansk territorium, at USA helt åbenlyst - helt åbenlyst - har besluttet at være temmelig ligeglad med, hvad den pakistanske regering mener om, at USA har beføjelser til at gå ind på pakistansk territorium og bl.a. bombe områder, hvor man mener der er terrorister, Al-Qaeda-folk, men hvor man går ind og bomber på pakistansk territorium?
Mener ministeren, at det vil fremme eller svække islamisternes muligheder i Pakistan?
Per Stig Møller (KF), 2008-12-09:
Med hensyn til spørgsmål 17, som der henvises til, vil jeg sige, at det er rigtigt.
Første linje lyder sådan her: »Regeringen har ikke en samlet samtænkningsstrategi …«, men så forklarer vi jo de overordnede rammer, og så siger vi, at i Afghanistanstrategien er det centrale princip netop integreringen af den politiske, civile og militære indsats osv.
Så det er et dårligt ordvalg i første linje.
Det erkender jeg.
Så vil jeg godt sige til hr. Frank Aaen, at forhandlinger har Karzai jo rent faktisk prøvet at få i gang via Saudi-Arabien.
Og hvad var Talebans svar?
Det var: Vi forhandler ikke, før alle de allierede er ude.
Så det vil sige, at det jo er, præcis som jeg siger: Få de allierede ud, og så kan der forhandles.
Men ærlig talt, så bliver man altså også hængt, hvis man har været demokrat og er gået ind for en udvikling, kvindernes ligestilling og pigernes skolegang derovre.
Så det er en meget naiv tilgang, det er da en smuk tilgang, men en meget naiv tilgang.
Til sidst vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen: Ja, jeg er helt enig i, at civile tab er for mange tab, og at der må laves en strategi - også en militær strategi - så man undgår de civile tab.
For der har hr. Holger K. Nielsen ret.
Det fremmer ikke vores fælles sag, at man rammer nogle, man overhovedet aldrig skulle have ramt, ved at bombe fra høje områder.
Derfor er det så vigtigt, at vi er inde bredt, og at vi er inde civilt og militært, og der mener jeg, at de danske civile rådgivere er succesfulde med de ting, de laver.
Holger K. Nielsen (SF), 2008-12-09:
Det sidste er jeg fuldstændig enig i, men det var bare ikke det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte om de amerikanske bombninger i Pakistan.
USA har jo i en lang periode bombet pakistansk territorium og har haft en konflikt med den pakistanske regering om, hvorvidt man skal have lov til at intervenere, om jeg så må sige, altså have lov til at være aktiv på pakistansk territorium i forhold til nogle terrorgrupper, som formentlig er der.
Mener ministeren, at det fremmer eller svækker islamisternes muligheder i Pakistan, at USA på den måde tilsyneladende er fuldstændig ligeglad med, hvad der er pakistansk territorium, og hvad der ikke er?
Per Stig Møller (KF), 2008-12-09:
Det skal også være den sidste, for det er jo typisk for en lang debat, at man kommer hen i nogle hjørner, som for så vidt ikke har noget med hovedsagen at gøre, og her er hovedsagen Afghanistan.
Man må naturligvis ikke bombe i andre lande.
Pakistan skal gøre mere ved at få stoppet de træningslejre.
Nu har de arresteret nogle af dem, der stod bag Mumbaimassakren, og som har været i træningslejr i det nordøstlige hjørne, og det går jo ikke.
Pakistan må være med til at gøre en meget stærkere indsats.
Deres efterretningstjeneste skal under kontrol, det prøver regeringen, og det er derfor, vi synes, det er så vigtigt at støtte regeringen.
Men selvfølgelig må man ikke bombe i et andet land.
Thomas Adelskov (S), 2008-12-09:
Der var ingen i det her Folketing, som hilste Lavaldommen fra EF-Domstolen velkommen, ingen i dette Folketing.
Der var til gengæld nogle partier i Folketinget, som syntes, at det var relevant at finde ud af, hvordan vi løste de danske problemer i forhold til den danske aftalemodel, hvordan vi sikrede, at der fremover kunne rejses overenskomstkrav for udenlandske virksomheder, og hvordan vi sikrede, at den danske fagbevægelse ikke blev indbragt for EF-Domstolen og led et nederlag og dermed mistede muligheden og retten til at rejse overenskomstkrav og konflikte over for udenlandske virksomheder.
Det er løst nu med det lovforslag, som vi står med her.
Når jeg tager ordet her ved andenbehandlingen, handler det sådan set lige så meget om, at der i den betænkning, som udvalget har givet, er et betænkningsbidrag fra Dansk Folkeparti, der er fuldstændig uforståeligt og noget værre vrøvl.
I den betænkning står der, at hvis man stemmer for dette lovforslag, mister fagbevægelsen sine muligheder for at konflikte.
Sandheden er lige nøjagtig det modsatte.
Sandheden er, at hvis vi ikke gennemførte det her lovforslag, ville vi ende i en situation, hvor danske fagforeninger kunne blive indbragt for EF-Domstolen for nogle af de mange hundrede konflikter, man i øjeblikket har kørende rundtomkring i landet.
Og hvis de blev indbragt for EF-Domstolen og det på samme måde som i Sverige, hvor den svenske fagbevægelse tabte Lavalsagen, endte med, at fagbevægelsen tabte ved EF-Domstolen, ja, så ville de miste muligheden for at kunne rejse overenskomstkrav, altså sikre ordentlige lønvilkår for udenlandske lønmodtagere på dansk jord.
Det her lovforslag sikrer, at den danske fagbevægelse fremover kan gå ud til en udenlandsk virksomhed og sige: I skal betale så og så meget i løn, så og så meget i pension, så og så meget i feriepenge, og det rejser vi nu et overenskomstkrav om over for jer.
Så vi sikrer hermed konfliktretten i forhold til udenlandske virksomheder, og derfor er det altså noget vrøvl, når Dansk Folkeparti skriver, at det er det modsatte, der er tilfældet.
Hvem kunne forestille sig, at Socialdemokraterne kunne finde på at stille sig op og stemme for et lovforslag, der begrænsede konfliktretten?
Det har Dansk Folkeparti tradition for, når de griber ind i overenskomsterne, når det gælder deltidsloven og anden lovgivning, der bliver lavet herinde, men det ville Socialdemokraterne aldrig finde på.
Derfor støtter vi naturligvis et forslag, som sikrer den danske konfliktret.
Frank Aaen (EL), 2008-12-09:
Nej, udenrigsministeren fordrejer Enhedslistens synspunkter.
Altså, det, vi foreslår, er, at man igangsætter en proces, hvor der startes forhandlinger, hvor der aftales en fredsløsning, og hvor der aftales etablering af en fredsbevarende styrke fra ikkevestlige lande, tror jeg vi skal sige, i hvert fald ikke fra USA og ikke fra Danmark, men fra andre lande, og at NATO's og USA's styrker tilbagetrækkes, samtidig med at den fredsbevarende styrke bliver etableret.
Det handler om at få sat gang i en anden proces.
Men selvfølgelig kan der ikke lige pludselig være et tomrum i Afghanistan; det går naturligvis ikke.
Må jeg så lige sige til sidst, at når nu udenrigsministeren gjorde som jeg selv, nemlig sluttede af med at gøre opmærksom på de regionale konsekvenser af konflikten, så synes jeg måske også lige, ministeren skulle have strejfet, om det, der foregår i Afghanistan, er med til at styrke stabiliteten i regionen, eller om der skal noget andet til, hvis man ønsker at styrke stabiliteten i regionen.
John Dyrby Paulsen (S), 2008-12-09:
Det er lidt underligt at høre debatten, for når vi snakker Afghanistan, har vi en tendens til at komme ud i ekstremerne.
Enten er man med, eller også vil man ikke den afghanske befolkning noget som helst godt.
Jeg tror ikke, at disse poler er til stede her i salen.
Vi er alle sammen enige om, at der skal gøres en indsats i Afghanistan, og vi er alle sammen enige om, at det er en fantastisk stor opgave, vi har påtaget os i Afghanistan.
Jeg vil minde om, at det beslutningsforslag, vi nu behandler, er en del af en samlet pakke.
Det er en del af en strategi, der hedder »Den danske indsats i Afghanistan 2008-2012«, og det bærende element i den strategi er altså en udbygning af den civilrelaterede indsats i Afghanistan.
At vi så for at kunne gøre den indsats undertiden er nødt til også at bidrage med militære midler, siger sig selv, sådan som situationen i Afghanistan er i øjeblikket, men det siger også sig selv, at fred i Afghanistan ikke vokser ud af et geværløb.
Det siger de danske soldater i Afghanistan, men de siger også, at hvis vi ikke var til stede på den måde, vi er til stede i Afghanistan, ville det gå meget, meget værre.
Vi har altså behov for begge dele, både den militære kapacitet til at presse Taleban tilbage og den civilrettede genopbygningsindsats, og det er også det, der ligger i strategien frem til 2012.
Men jeg minder endnu en gang om, at det beslutningsforslag, vi nu behandler, vedrører den militære del.
Den anden del, den civilrettede indsats, ligger i strategien, og her er der en betragtelig forøgelse af den civilrettede indsats.
Morten Helveg Petersen (RV), 2008-12-09:
Når Det Radikale Venstre stemmer for beslutningsforslaget her i dag, er det i allerhøjeste grad, fordi beslutningsforslaget jo hviler på en strategi, der sådan set netop er udtryk for det, jeg hører hr. Holger K. Nielsen efterlyse.
Vi styrker nu indsatsen i Afghanistan på den korte bane, vi styrker indsatsen i forhold til træning og uddannelse af afghanske sikkerhedsstyrker, og vi styrker ikke mindst indsatsen, hvad angår genopbygningsbistand til Afghanistan.
Det gør vi netop med henblik på at kunne uddanne tilpas og tilstrækkeligt med afghanske sikkerhedsstyrker til, at afghanerne selv kan påtage sig ansvaret for egen sikkerhed, og det er jo det, der skal være vejen ud af Afghanistan på den lange bane.
Det, som jeg synes er mærkeligt at forstå, er, at man - hvis man i øvrigt tror på og vil realisere en vision om et internationalt retssamfund - så gør det, som SF gør her i dag ved hr. Holger K. Nielsen, og vender tommelfingeren nedad.
Den strategi, som er udarbejdet, hviler jo netop på en vision om et internationalt retssamfund, en vision om, at FN og FN's Sikkerhedsråd skal være rammen om det internationale samarbejde.
Holger K. Nielsen (SF), 2008-12-09:
Jeg er meget enig i hr. Morten Helveg Petersens betragtninger om FN og et internationalt retssamfund.
Men hr. Morten Helveg Petersen bør måske også lige overveje en enkelt gang, at dansk udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik jo efterhånden er kommet dertil, at vi bruger stort set alle vore ressourcer i Afghanistan, og hvis der ikke kommer en udvej, hvis vi ikke får en exitmulighed fra Afghanistan, får det jo som konsekvens, at vi bliver helt ude af stand til at deltage i egentlige FN-operationer.
Hvis vi ser på, hvor mange klassiske FN-missioner vi har deltaget i de senere år, er det jo meget, meget få, og det af et land, som faktisk har tradition for at deltage i mange klassiske FN-operationer.
Det gør vi næsten ikke mere.
Men problemet er, at Afghanistan trækker så mange kræfter fra os, at vi ikke har mulighed for det.