runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2009-03-25:
Det, vi jo i hvert fald kan konstatere, er ifølge Berlingske Tidende den 20. marts, at Danmark ligger helt i top, hvad angår narkodødsfald.
Vi har ligget stabilt højt de sidste 10 år, og der står i artiklen, og jeg citerer: »Antallet af narkodødsfald har ligget på stort set det samme høje niveau i en årrække, og Danmark toppede således også listen tilbage i slutningen af 1990erne.« Så det vil sige, at i modsætning til en lang række andre europæiske lande, er antallet af narkorelaterede dødsfald i Danmark ikke faldet.
Vi hører også formanden for Rådet for Socialt Udsatte, regeringens eget råd for socialt udsatte, Preben Brandt, som siger, og jeg citerer: »»Det er forstemmende, at vi ikke evner at få bragt dødstallet ned, når man nu kan finde ud af det i så mange andre lande.
Men det afspejler desværre hele holdningen til stofmisbrugere blandt politikere, i behandlingssystemet og i den danske befolkning,« siger Preben Brandt.
« Det, som er kritikken fra dem, der arbejder på gadeplan, dem, der ser virkeligheden på gadeplan, er, at vi ser det her høje antal narkorelaterede dødsfald.
Vi ved også, hvordan vi stopper det, vi ved også, hvordan vi får nedbragt det tal, men man undlader at gøre noget ved det fra regeringens side.
Vi har herindefra fra oppositionens side prøvet at presse en lang række forskellige tiltag igennem, men regeringen har nærmest religiøst afvist enhver form for tiltag, der kan hjælpe på gadeplan.
Vi hører igen og igen fra folk, der arbejder med det, at der er masser af redskaber, som man har afprøvet i en lang række andre europæiske lande, eksempelvis i Schweiz, som er et af de eksempler, der bliver nævnt, og som Tv-avisen i går, mener jeg det var, havde et længere indslag om, hvor antallet af narkorelaterede dødsfald er faldet drastisk, efter at man så at sige har fjernet den religiøse modstand imod at lave nye tiltag på narkomisbrugsområdet.
Så jeg forstår ikke, hvorfor ministeren ikke bruger de redskaber, som er afprøvet i andre lande, også i Danmark.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-25:
Vi må desværre erkende, at det endnu ikke er muligt direkte at sammenligne de europæiske landes opgørelser over antallet af narkotikarelaterede dødsfald.
Det har det europæiske narkotikaovervågningscenter selv udtrykkelig gjort opmærksom på, samtidig med at man løbende arbejder på at øge datakvaliteten og sammenligneligheden i samarbejde med medlemsstaterne.
Landene definerer dødsfaldene forskelligt, og der er forskelle i kvalitet af indberetningerne.
Desuden er der efter alt at dømme stadig tale om varierende grader af underrapporteringer i flere lande.
Talmæssige forskelle landene imellem kan formentlig også delvis forklares med forskellige populationer, herunder narkomanernes gennemsnitsalder, foretrukne stoffer og indtagelsesmåde.
Og når det er sagt, så skal der ikke herske nogen som helst tvivl om, at regeringen finder, at det samlede antal narkotikarelaterede dødsfald herhjemme er foruroligende højt.
Det er fortsat regeringens opfattelse, at en begrænsning i antallet af narkotikarelaterede dødsfald skal undgås gennem et langt, sejt træk på alle fronter.
Og lad os være enige om: Der findes ikke nogen snuptagsløsning.
Blandt de mange initiativer, der gennem de seneste år er taget, vil jeg nævne et initiativ, der er særlig relevant, nemlig at Sundhedsstyrelsen for snart 2 år siden har indskærpet, at præparatet buprenorfin i højere grad anvendes frem for metadon i substitutionsbehandlingen, for anvendelsen af buprenorfin er forbundet med større sikkerhed og mindre forgiftningsrisiko, og ifølge Sundhedsstyrelsen er der grund til at forvente en mærkbar begrænsning i antallet af narkotikarelaterede dødsfald ved at skifte fra metadon til buprenorfin.
Kamal Qureshi (SF), 2009-03-25:
Skriftlig begrundelse
Der henvises til artiklen »Danmark i top med narkodødsfald« i Berlingske Tidende den 19. marts 2009.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-25:
Vi kan godt gøre det.
Hvad er begrundelsen for det?
Bertel Haarder (V), 2009-03-25:
Disse uddannelser er jo så vidt forskellige, at det er svært at udpege en bestemt gruppe, men jeg har i dag hørt om en erhvervsskole - oven i købet i det område, hvor hr. Bjarne Laustsen er valgt - som hårdnakket hævder, at der altså ikke er noget at hente på den skole.
Til gengæld er der andre steder, hvor der virkelig ligger et potentiale.
Jeg havde så sent som i går en diskussion med en bestyrelsesforsamling, hvor én hævdede, at det jo var vigtigt for skolen, at det hele blev administreret fra rektors kontor, og hvor jeg så måtte svare, at jeg da synes, det vigtigste er, at det bliver administreret så effektivt som muligt.
Om den kontorperson, som kører regnskabet, sidder det ene eller det andet sted, er da mindre vigtigt.
Jeg kan hilse fra andre ledere og sige, at det at komme af med den administrative byrde og blive frigjort til pædagogiske aktiviteter også kan være en stor lettelse for en ledelse og en forbedring for eleverne, for de studerende.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-25:
Konsekvensen af hr. Kamal Qureshis synspunkt er efter min bedste opfattelse, at man holder hånden over pusherne.
Man holder hånden over de lede, afskyelige, modbydelige mennesker, der tjener deres penge på andres ulykke, og måske endda har en interesse i at bringe dem ud i ulykke, så de har kunderne på plads.
Fortalerne for fixerum har ikke kunnet komme med én god forklaring på det.
Mener hr. Kamal Qureshi virkelig som læge og som politiker - det er den samme person, det ved jeg godt - at lægemidler, medicin, og vi kan jo tage det helt generelt, ikke skal ordineres af læger?
Og må jeg godt lige minde om, når der nu bliver sagt, at der er så mange gode erfaringer, at det er 8 lande ud af 192, der har underskrevet FN's narkotikakonvention, der eksperimenterer med fixerum.
Det er rigtigt, at der kan være nogle fordele som dem, hr. Kamal Qureshi nævner.
Men der er ikke givet svar på de ulemper, som jeg har påpeget.
Kamal Qureshi (SF), 2009-03-25:
Det, vi kan konstatere, er, at ministeren gerne vil tage nogle teoretiske diskussioner om det her spørgsmål, men virkeligheden er meget mere konkret.
Og det er klart, at jeg med min lægelige baggrund bliver nødt til at konstatere, at der i dag er et stofmisbrug til stede i Danmark, og jeg kan konstatere, at vi kan redde 50 mennesker årligt, hvis de her ting bliver iværksat.
Jeg kan også konstatere, at en lang række europæiske lande og Canada har kørt med det her i årevis, og faktisk har de lande været undrende over for Danmark, fordi de ikke indførte lægeordineret heroin, men fixerum først og lægeordineret heroin efterfølgende, for debatten i de lande var: Hvorfor skal vi være statslige pushere i forhold til lægeordineret heroin?
Det er i øvrigt også det, ministerens eget parti brugte som argument imod lægeordineret heroin, da oppositionen foreslog det i Folketinget.
Men det har så ændret sig, kan man sige.
Det, man har gjort i de lande, er, at man faktisk har tilladt fixerum først, fordi man har sagt: Jamen narkomanerne fixer allerede med deres eget stof; lad os sikre os, at de gør det med rene kanyler, og lad os sikre os, at de gør det under ordentlige vilkår og sundhedsfaglig tilstedeværelse, sådan at man kan få fat i dem, sådan at man kan tale med dem, sådan at man kan give dem nogle tilbud, som kan få dem ud af deres misbrug.
Det er det, man har konstateret i udlandet; det har nedbragt antallet og ville i Danmark have betydet 50 færre døde narkomaner årligt.
Carina Christensen (KF), 2009-03-25:
Jeg går ud fra, at når spørgeren spørger til planlægning af kulturelle anlæg, sigtes der mod projektering og opførelse eller ombygning af kulturinstitutioner.
Krav til sådanne byggeprojekter er, for så vidt angår handicaptilgængelighed, reguleret i bygningsreglementet.
Jeg kan i den forbindelse nævne, at bygningsreglementets bestemmelser om handicaptilgængelighed sidst blev skærpet i 2008, således at der nu f.eks. er krav om en niveaufri adgang til alle enheder i en offentligt tilgængelig bygning.
Bygningsreglementets bestemmelser gælder naturligvis også anlægsarbejder på kulturinstitutioner, og der er således bestemmelser, der sikrer, at byggeprojekter lever op til handicapkonventionens krav.
Når det gælder allerede eksisterende kulturelle anlæg, er der jo rigtig mange, der er ansvarlige for at bringe bygningerne op til den ønskede standard.
Der er mange kommunale, selvejende og private kulturinstitutioner som f.eks. de mange idrætsanlæg og også de fodboldstadioner, vi drøftede lige før, og her er det altså ejerne af anlæggene, der er ansvarlige for, at de lever op til standarderne.
Jeg vil dog nævne, at Lokale- og Anlægsfonden, som jo sorterer under Kulturministeriet, har handicaptilgængelighed som et parameter, når de yder støtte til anlægsprojekter inden for idrætsområdet.
Når der så spørges til, om jeg vil oprette et råd eller et udvalg, vil jeg også nævne Det Centrale Handicapråd, der både rådgiver offentlige myndigheder og overvåger i forhold til regler, lovgivning og praksis på handicapområdet.
Jeg finder derfor ikke, at der er behov for at nedsætte et nyt råd eller ekspertudvalg, der specielt skal tage sig af kulturelle anlægsprojekter.
Benny Engelbrecht (S), 2009-03-25:
Vil ministeren nedsætte et råd eller et ekspertudvalg, der kan komme med retningslinjer for og faglige anbefalinger til, hvordan man ved planlægning af kulturelle anlæg kan efterkomme kravene i FN's handicapkonvention, og hvem der i den forbindelse skal kontrollere, at konventionen overholdes i praksis?
Carina Christensen (KF), 2009-03-25:
Det skal jeg ikke kunne udtale mig om.
Jeg synes i hvert fald, at når det gælder nyopførelser, så skal man selvfølgelig leve op til de regler, der er i bygningsreglementet.
Og så siger handicapkonventionen, at man gradvist skal arbejde for at sikre bedre tilgængelighed for de handicappede, og det synes jeg også er noget man skal arbejde positivt med.
Jeg kan sige, at det på de områder, hvor jeg har ansvaret, altså for de statslige kulturinstitutioner, er noget, vi arbejder løbende med, og vi har også afsat en pulje til det.
Når det gælder selvejende institutioner og private fonde, som det er tilfældet eksempelvis med Vejle Stadion, som bliver nævnt, er det jo altså de kommunale eller private bygningsejere, som er ansvarlige for at sikre de handicappedes tilgængelighed og også sikre ved nybyggerier, at de lever op til handicapkonventionerne. Jeg synes, det er noget, man generelt skal sætte fokus på.
Det kunne sagtens være bedre nogle steder.
Jeg så faktisk den artikel, hvor hr. Benny Engelbrecht havde været på besøg på Vejle Stadion, og der kunne jeg se, at man var villig til at tage en dialog med det lokale handicapråd.
Det synes jeg er godt og positivt, og på den måde tror jeg man kan nå ganske langt.
Men selvfølgelig skal man leve op til de regler, der er på området.
Kravet er en gradvis forbedring.
En tidligere kulturminister, hr. Brian Mikkelsen, har ved møder med danske handicaporganisationer, hvor denne problemstilling er blevet fremhævet, alene henvist til DBU i denne sammenhæng.
Jeg vil høre, om den nuværende minister har det på samme måde, at det altså alene er DBU, som har ansvaret i forhold til de regulativer, som findes med hensyn til de danske stadions.
Det ene er, at der skal være en særlig indgang, og det andet er, at der skal være minimum et handicaptoilet.
Og det er i øvrigt nogle forhold, som DBU løbende kan dispensere fra.
Det virker dog lidt pauvert, gør det ikke?
Det synes jeg da lyder meget fornuftigt.
Det er jo også derfor, man har lavet et bygningsreglement, og selvfølgelig går jeg da ind for, at man lever op til de regler, der står i bygningsreglementet.
Nu er det jo ikke nogle regler, som jeg laver som kulturminister, de hører til et andet område.
Der, hvor jeg har et særligt ansvar, er med hensyn til de statslige kulturinstitutioner, og der kan jeg sige, at vi altså gør rigtig meget, og der har også været afsat puljer til, at man kan sikre en bedre tilgængelighed for handicappede.
Så kan der være private virksomheder, der kan være stadions, som er ejet af private fonde, der kan være selvejende institutioner osv., og der er det jo dem selv, der har ansvaret for, at de lever op til de regler, der står i bygningsreglementet.
Det kan jeg jo så ikke sige om de gør.
Hvis der så skal gribes ind over for det, så er det jo formentlig nok ikke kulturministeren, der i sidste ende ville skulle gøre det, men i givet fald en anden.
Benny Engelbrecht (S), 2009-03-25:
Vil ministeren ikke anerkende, at når der i artikel 30 i konventionen står, at deltagerstaterne anerkender retten for personer med handicap til at tage del i kulturlivet på lige fod med andre og skal træffe alle passende foranstaltninger til at sikre, at personer med handicap har adgang til idrætsfaciliteter, rekreative områder og turiststeder, så har vi også en forpligtelse til at sikre, at de organisationer, private som offentlige, som måtte arbejde med - i lige præcis dette tilfælde er det jo så eksempelvis fodbold - i videst muligt omfang tager højde for, når der planlægges nybyggeri og nye faciliteter, at der rent faktisk er ordentlige parkeringsforhold og ikke mindst tilskuerfaciliteter?
Det er jo nærliggende at vende lidt tilbage til netop denne sag, når vi nu i dag på tilhørerpladserne har besøg af en af de rullestolsbrugere, som ofte kommer på Vejle Stadion.
Det handler selvfølgelig ikke mindst om, at de retningslinjer fra DBU's side, som jeg tidligere har nævnt, er forholdsvis begrænsede og ikke i tilstrækkeligt omfang f.eks. tager hensyn til, at man kan placere kørestolsbrugere og andre handicappede sammen med eksempelvis deres ledsagere.
Man opfatter det altså, som om man bliver placeret i det, som kaldes for reservater, uden at have adgang til dem, man kender, umiddelbart i nærheden.
Forslaget om en arbejdsgruppe er selvfølgelig en måde at gøre det på, men basalt handler det om at få lavet nogle danske retningslinjer for, hvordan man indretter eksempelvis stadioner og andre kulturinstitutioner, sådan at det er nemt at få adgang til dem.
Om ministeren så vil bruge et allerede eksisterende udvalg, eller om der skal nedsættes et nyt, skal jeg ikke blande mig i.
Men var det ikke oplagt at bede de eksisterende organisationer, de eksisterende udvalg om at komme med anbefalinger til, præcis hvordan man kan indrette nybyggeri, sådan at der altså også er ordentlige adgangsforhold for f.eks. personer i rullestol?
I den sammenhæng er det jo værd at bemærke, at der bestemt er nye projekter på banen fremadrettet, også projekter, som er af privat karakter, og det må være helt oplagt, at man også i fremtiden her vil lave aktiviteter, som eksempelvis handicappede kan have stor glæde og fornøjelse af at komme at overvære.
Carina Christensen (KF), 2009-03-25:
Jamen jeg synes, at der er god grund til at glæde sig over, at der er rigtig mange kulturelle tilbud derude med rigtig god tilgængelighed for handicappede.
Det er godt, at der bliver fremhævet et fynsk eksempel; det er jeg jo rigtig glad for.
Og det er selvfølgelig mindre godt, hvis der er andre eksempler, hvor det ikke ser så hensigtsmæssigt ud.
Jeg kender jo ikke vilkårene på Vejle Stadion.
Der må jeg bare sige, at det er et stadion, der er ejet af en privat fond, og der er det jo de private bygherrer, der selvfølgelig skal sørge for, at det lever op til bygningsreglementet.
Det går jeg da ud fra at de har gjort.
Om nybyggeri kan jeg bare sige, at jeg sådan set synes, at det med den skærpelse, der også kom med bygningsreglementet i 2008, ser rigtig godt ud.
Der er i hvert fald kommet yderligere incitament til, at man forbedrer adgangsforholdene for de handicappede.
Så overordnet set vil jeg sige, at der bliver gjort rigtig meget løbende, og at det ser fornuftigt ud - også når det gælder nybyggeri.
Benny Engelbrecht (S), 2009-03-25:
Tak, formand.
Der er ingen tvivl om, at kulturen er mangfoldig i Danmark.
Og på samme måde, som kulturen er mangfoldig, er der selvfølgelig også en mangfoldig efterspørgsel blandt en række af de handicappede, som findes i Danmark.
Jeg har i forbindelse med det her spørgsmål særlig hæftet mig ved, at en af de store idrætsfaciliteter, der findes på Fyn, Fionia Park, er blevet fremhævet af Folketingets Ombudsmand for den særlig gode indretning, man har lavet der.
Derfor synes jeg, det er særlig beklageligt, at der også findes nyindrettede danske stadioner - på fodboldområdet eksempelvis hvor man ikke i tilstrækkeligt omfang har sikret handicappedes adgang.
Rent konkret er jeg blevet inspireret til det her spørgsmål til ministeren af en sag fra Vejle Stadion, som blev indviet den 15. januar 2008.
Det er et stadion med plads til 10.250 tilskuere, hvor vi må erkende, at de adgangsforhold, der er i dag, ikke på nogen som helst måde kan betegnes som tilfredsstillende for handicappede.
Således må man f.eks. befinde sig udendørs og uoverdækket, hvis man er rullestolsbruger.
Man har ikke tilstrækkelig gode parkeringsforhold, og der er flere andre eksempler.
Mit spørgsmål er derfor også, om man i tilstrækkelig grad har sikret sig, når man laver nybygninger af eksempelvis stadionanlæg og andre kulturelle faciliteter, at man så tænker fornuftigt ind i planlægningen, at der også skal være adgang til handicappede.
For som de handicappedes organisationer selv siger, koster det, når man først er i gang med et nybyggeri, stort set ikke andet end omtanke at sikre, at der også er plads til handicappede.
Carina Christensen (KF), 2009-03-25:
Lad mig indledningsvis slå fast, at jeg er rigtig glad for, at Danmark nu ratificerer FN's handicapkonvention.
Med konventionen får vi et redskab til at sikre, at vi til stadighed forbedrer forholdene for de handicappede, herunder deres adgang til kulturen.
Det er et grundlæggende princip i handicapkonventionen, at de rettigheder, som den fastlægger i forhold til f.eks. samfundets generelle tilgængelighedsniveau, skal indfries gradvis.
Der er allerede gjort rigtig meget for at sikre handicappedes adgang til kulturen, og det vil vi blive ved med at gøre.
I 1999 udarbejdede Kulturministeriet en handlingsplan for handicappedes adgang til kulturen.
Med udgangspunkt i handlingsplanen har der været en årlig pulje på 5 mio. kr. til bl.a. at etablere elevatorer og handicaplifte, indrette stisystemer og meget mere på Kulturministeriets statsinstitutioner.
Vi har også skabt mulighed for, at handicappede kan få en ledsager med gratis, når de besøger de statslige kulturinstitutioner.
Der er ikke mulighed for inden for rammerne af besvarelsen af et mundtligt § 20-spørgsmål at opremse alle de initiativer, der er sat i gang, men jeg sender meget gerne en liste over initiativerne til spørgeren.
Også på Økonomi- og Erhvervsministeriets område er der mulighed for, at kulturinstitutionerne kan søge støtte til tilgængelighedsprojekter.
Det er derfor regeringens holdning, at der ikke er behov for ekstraordinære tiltag for at leve op til konventionen.
Der er alene behov for at fortsætte det hidtidige gode arbejde med hele tiden at forbedre de handicappedes forhold.
Og det vil vi også gøre på kulturens område.
Benny Engelbrecht (S), 2009-03-25:
Har ministeren med henvisning til artikel 30 i FN's internationale handicapkonvention udtænkt nogle konkrete tiltag til hvordan man kan forbedre tilgængeligheden for handicappede til diverse aktiviteter i kulturlivet?
Skriftlig begrundelse
Handicapkonventionens artikel 30 tager udgangspunkt i, at deltagerstaterne anerkender retten for personer med handicap til at tage del i kulturlivet på lige fod med andre, herunder deltagelse i rekreative tilbud, fritidsaktiviteter og idræt.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-25:
Jeg er helt enig i, at sådan er virkeligheden jo ikke, men vi er jo lovgivere, og derfor bliver hr. Kamal Qureshi nødt til at forholde sig til: Hvis vi etablerer fixerum, skal vi så til at udlevere heroinen derhenne?
Så er der heller ikke nogen kontrol med, hvor hårdt belastet den pågældende person er.
Der er nogle spørgsmål, som hr. Kamal Qureshi ikke kan besvare, og derfor må jeg sige, at de manglende svar er udtryk for en legaliseringstendens, hvor man blot siger: Det kan godt være, at vi holder fast i, at det er ulovligt stof, men det mener vi faktisk ikke så alvorligt; vi synes, det skal være lovligt, i hvert fald synes vi: Lad det nu være.
Så bekæmper vi jo ikke længere de bagmænd, som jeg går ud fra vi er enige om er nogle lede, modbydelige typer, der tjener deres penge på en ulækker måde.
Kamal Qureshi (SF), 2009-03-25:
Jamen altså, jeg synes jo igen, at ministeren gør det her til en meget teoretisk diskussion.
På Vesterbro i dag pusher folk, de indtager deres stoffer, de fixer deres stoffer, de gør det i trappeopgangene, de gør det på legepladserne, de gør det i legehusene, de gør det på gaden.
Tror ministeren, at politiet render rundt og stopper samtlige narkomaner?
Eller mener ministeren, at politiet er i stand til at fjerne narkotikaen fra de københavnske gader?
I dag eksisterer der jo narkomaner, der fixer, mens politiet er til stede.
Det ændrer sig jo ikke, ved at der er sundhedsfagligt personale til stede, som kan hjælpe narkomanerne til at sikre, at der er rene kanyler til stede, at de ikke fixer med den samme kanyle, og at de ikke påfører hiv, hepatitis og andre sygdomme ikke kun til sig selv, men også til beboerne på Vesterbro, til børnene på Vesterbro, som nu hver dag kan gå ud og samle kanyler.
hver eneste dag, hver eneste morgen.
Så selv om ministeren her i Folketingssalen teoretiserer diskussionen, er det jo ikke sådan, at folk holder op med at fixe på Vesterbro.
Sådan er virkeligheden desværre ikke.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-03-25:
Der er på ingen måde tale om, at staten er pusher, for med hensyn til det heroin, som udleveres lægeordineret, ved vi lige nøjagtig, hvad for nogle marker opiummen er dyrket på, det er helt kontrolleret, og det er også helt kontrolleret, hvordan det er blevet omdannet til enten heroin eller morfin.
Så det er noget pjat at sige, at staten bliver pusher, for det er jo et helt andet produkt, det er jo et medicinsk produkt.
Jeg kan ikke forstå, at hr. Kamal Qureshi mener at man blot skal vende det blinde øje til, at der foregår nogle illegale handler, medmindre hr. Kamal Qureshi rent faktisk mener, at man bare skal legalisere heroinen, sådan at politiet ikke skal konfiskere det.
Nu kan jeg se, at hr. Kamal Qureshi ryster på hovedet.
Men hvor er så det område, hvor politiet skal konfiskere, hvis de finder en pusher, der er i besiddelse af noget heroin, som han vil sælge til en stakkels narkoman, og hvor er det område, hvor man bare skal vende det blinde øje til og sige: Nå, jamen det er jo en, der er på vej ned i fixerummet?
Hvad skal vi sige til vores politi som instruks?
Er det her ulovligt, eller er det ikke ulovligt?
Carina Christensen (KF), 2009-03-25:
Jeg må sige, at det ikke var noget, som jeg selv hæftede mig ved i særlig grad, da jeg læste høringssvarene igennem, men jeg vil gerne kigge på det igen, især hvis nogen påpeger det som et væsentligt demokratisk problem.
Jeg vil sige, at det ikke er noget, jeg oplever i dagligdagen eller har hørt om, at der er nogen, der oplever vanskeligheder med.
Men jeg vil meget gerne se på høringssvarene og se på, om der er behov for justeringer, og også tage en dialog med dem.
Johs. Poulsen (RV), 2009-03-25:
Tak for det.
Jeg vil spørge ministeren om en enkelt lille ting i høringssvarene, hvor der gives udtryk for rigtig mange ting.
Der er flere, som udtrykker bekymring over, at Kunststyrelsens medarbejdere betjener både ministeren direkte og Kunstrådet og udvalgene.
Det refereres der til som et væsentligt demokratisk problem.
Jeg vil spørge, om det er noget, der giver anledning til refleksioner hos ministeren i første omgang, for det er jo rigtigt, at man et eller andet sted kan sige, at hvis der skal være en fornuftig adskillelse mellem tingene og en armslængde, kan det måske være en overvejelse værd, hvorvidt det nu også er hensigtsmæssigt at gøre det på den måde.
Så jeg vil spørge, om det har givet anledning til refleksioner hos ministeren.