Lars Barfoed (KF), 2011-05-03:
Forslagsstillerne af dette lovforslag foreslår at ændre den såkaldte racismeparagraf – det er straffelovens § 266 b – sådan at visse udtalelser, som ellers er omfattet af bestemmelsen, fremover vil være straffri.
Efter den gældende bestemmelse i § 266 b, stk. 1, straffes med bøde eller fængsel indtil 2 år
den, der offentligt eller med forsæt til udbredelse i en videre kreds fremsætter udtalelser, ved hvilken en gruppe af personer trues, forhånes eller nedværdiges på grund af sin race, hudfarve, nationale eller etniske tilhørsforhold eller seksuelle orientering.
Den nye bestemmelse, der foreslås, vil efter forslaget erstatte den eksisterende bestemmelse i stk. 2 om skærpet straf for udtalelser, der har karakter af propagandavirksomhed.
Når man ser bemærkningerne til lovforslaget, fremgår det, at den foreslåede ændring har til formål at sikre den frie og tilbundsgående debat om offentlige anliggender, så åndsfrihed og ytringsfrihed atter, som der står, kommer til ære og værdighed i landet.
Lovforslaget er jo en genfremsættelse af dele af et lovforslag, der blev fremsat af forslagsstillerne i folketingssamlingen 2006-07, men som siden bortfaldt.
Straffelovens § 266 b, stk. 1, som vi jo ikke diskuterer for første gang, heller ikke i denne samling, fik sin nuværende formulering i 1971, idet kriteriet om seksuel orientering dog først kom ind i 1987.
Bestemmelsen i stk. 2 om skærpet straf for forhold, som har karakter af propagandavirksomhed, blev så tilføjet i 1995.
Som det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, blev lovændringen i 1971 foretaget med henblik på Danmarks ratifikation af FN's racediskriminationskonvention fra 1965.
Inden Danmark ratificerede konventionen, havde et sagkyndigt udvalg vurderet, at der var behov for visse ændringer af § 266 b, hvis Danmark skulle opfylde sine forpligtelser efter FN's racediskriminationskonvention.
Efter mange overvejelser formulerede udvalget så en bestemmelse, som nøje afspejlede den nødvendige afvejning mellem på den ene side hensynet til bekæmpelsen af racistiske udtalelser og på den anden side borgernes ret til at give udtryk for deres holdninger.
Under Folketingets behandling af lovforslaget blev ordlyden af bestemmelsen ændret for yderligere at markere hensynet til ytringsfriheden, idet det blev præciseret, at der skulle være tale om, at en person nedværdiges på grund af race, hudfarve, national eller etnisk oprindelse eller tro m.v.
Det oprindelige forslag til bestemmelsen havde anvendt formuleringen »gøres til genstand for nedsættende omtale eller behandling«.
Med ændringen blev det altså understreget, at § 266 b kun skal omfatte ytringer af en vis grovere karakter, og det hensyn til ytringsfriheden er så siden blevet bekræftet i domstolenes retspraksis om bestemmelsen.
Som det fremgår, blev § 266 b altså justeret i 1971 med henblik på at opfylde Danmarks forpligtelser i henhold til FN's racediskriminationskonvention.
Så har bestemmelsen siden dannet grundlag for Danmarks opfyldelse af en række andre internationale forpligtelser, herunder navnlig EU's rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad, der blev vedtaget i 2008.
EU's rammeafgørelse indeholder i artikel 1 en generel pligt til at kriminalisere offentlig tilskyndelse til vold eller had rettet mod en gruppe af personer, der er defineret under henvisning til race, hudfarve, religion m.v. Så er det sådan i henhold til rammeafgørelsens artikel 1, stk. 2, at den enkelte medlemsstat kan vælge at begrænse det strafbare område til kun at omfatte adfærd, der enten udøves på en måde, der sandsynligvis vil forstyrre den offentlige orden, eller som er truende, nedværdigende eller forhånende.
Den mulighed for at begrænse det strafbare område er formuleret tæt op ad ordlyden i § 266 b, stk. 1, og det skyldes ikke mindst, at bestemmelsen er indsat i rammeafgørelsen på dansk foranledning. Så med det udgangspunkt vil jeg nu sige lidt om de konkrete forslag til ændringer, som forslagsstillerne har lagt frem.
Det første forslag, som indebærer, at udtalelser er straffri, hvis fremsætteren kan føre sandhedsbevis for sine påstande, eller hvis vedkommende har haft rimelig grund til at anse udtalelserne for dækkende for de faktiske forhold, stemmer ikke med formålet med § 266 b, der jo netop ikke er at kriminalisere bestemte holdninger eller opfattelser af faktiske forhold, men at lægge begrænsninger på, hvordan disse opfattelser bliver udtrykt.
Det afgørende efter bestemmelsen er altså ikke, om en udtrykt opfattelse er eller med rimelig grund antages at være sand eller falsk, men derimod om udtalelsen har været truende, forhånende eller nedværdigende over for en gruppe af personer på grund af f.eks. race eller tro.
Hvis forslaget blev gennemført, ville det betyde, at udtalelser, som er eller med rimelig grund antages at være sande, vil kunne udtrykkes på en måde, som er truende, forhånende eller nedværdigende, uden at der vil kunne gøres et strafansvar gældende.
En sådan straffrihedsgrund vil efter regeringens opfattelse rejse alvorlig tvivl om Danmarks overholdelse af sine forpligtelser efter FN's racediskriminationskonvention og EU’s rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad.
Det kan i den forbindelse nævnes, at det strafbare område i § 266 b før lovændringen i 1971 var begrænset til udspredelse af falske rygter eller beskyldninger.
Men det udvalg, der i sin tid gennemgik den danske lovgivning med henblik på at vurdere forholdet til FN's racediskriminationskonvention, fandt, at denne begrænsning var utilstrækkelig til at opfylde konventionens bestemmelser.
Som jeg var inde på før, giver EU's rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad kun medlemsstaterne mulighed for at begrænse det strafbare område til at omfatte adfærd, der enten udøves på en måde, der sandsynligvis vil forstyrre den offentlige orden, eller som er truende, nedværdigende eller forhånende.
Det andet forslag, forslaget om, at udtalelser skal være straffri, hvis vedkommende var provokeret til at fremsætte dem, vil ligesom det første forslag rejse alvorlig tvivl om overholdelsen af Danmarks internationale forpligtelser, da forslaget betyder, at udtalelser, som er truende, forhånende eller nedværdigende over for en gruppe af personer på grund af f.eks. race, i et vist omfang vil være straffri.
Jeg kan så tilføje, at forslaget i øvrigt ikke stemmer overens med den betydning, som vi inden for strafferetten normalt tillægger gerningsmandens sindstilstand og bevæggrunde for handlingen.
Hvis f.eks. en gerningsmand har været provokeret af sit offer til at begå en strafbar handling, vil det jo efter omstændighederne kunne få betydning ved udmålingen af straffen, men det vil ikke indgå i vurderingen af, om gerningen var strafbar.
Til slut vil jeg gerne understrege, at § 266 b i praksis fortolkes snævert under hensyn til ytringsfriheden, og at udtalelser altid vil blive vurderet i lyset af den konkrete sammenhæng, som de er fremsat i.
Det indebærer bl.a., at der gælder vide rammer for udtalelser, der fremkommer som et led i den offentlige debat eller led i en saglig videnskabelig debat.
Det er bl.a. slået fast i Højesteret i en dom fra 2000, hvor Højesteret i sine præmisser for dommen udtalte følgende, og jeg citerer: Gerningsindholdet i § 266 b skal fastlægges under hensyn til ytringsfriheden.
Ytringsfriheden er grundlæggende for et demokratisk samfund, idet tolerance over for andres meninger er en nødvendig forudsætning for den frie debat.
Ytringsfriheden skal imidlertid udøves med fornøden respekt for andre menneskerettigheder, herunder retten til beskyttelse mod trosdiskriminerende forhånelse og nedværdigelse.
Alt i alt er det min konklusion, at straffelovens § 266 b ikke er nogen hindring for den frie debat, og regeringen finder i øvrigt ikke, at der er grundlag for at ændre bestemmelsen, som bl.a. sikrer Danmarks opfyldelse af FN's racediskriminationskonvention og EU’s rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad.