Pernille Frahm (SF), 2007-02-23:
Jeg skal starte med at sige, at da lovforslaget jo er en del af en allerede indgået aftale, støtter vi det.
Når vi f.eks. taler om tvangsbehandling af stofmisbrugere, er jeg enig i de ting, der er sagt om alkohol.
Jeg synes også, vi skal have undersøgt muligheden for at lave tilsvarende regler, når der er tale om alkoholmisbrug, og jeg synes også, vi skal kigge på området som sådan.
Jeg har haft lejlighed til at studere nogle gamle bilag og sådan noget, og der er kommet en henvendelse til Socialudvalget fra gadejuristen Nanna Gotfredsen om muligheden for døgnanbringelse af stofmisbrugere.
Hun siger, at der stadig er meget lange ventetider.
Nu bliver ventetiderne godt nok kaldt noget andet end vente tid, de bliver kaldt forbehandling, men stort set er der tale om det samme.
Hun fortæller også, at dødeligheden ikke er faldet, og det kan statistikken jo også fortælle, så det er ikke kun hende, vi behøver til at fortælle det.
Dødeligheden blandt misbrugere er ikke faldet siden 1995, den er den samme som dengang, og det siger noget om, at vi ikke gør arbejdet godt nok.
Er der så de muligheder?
Det synes jeg vi også er nødt til at kigge på, for det kan ikke nytte noget, at vi kun tager den allermest ekstreme situation og forholder os til den.
Hvis vi vil noget, er vi også nødt til at være optaget af det større perspektiv, og det er altså, at der fortsat mangler kvalificeret døgnbehandling.
Jeg ved, at ministeren har tænkt sig, at der skal igangsættes en undersøgelse af problemet – det håber jeg i hvert fald, for det har jeg hørt noget om – og jeg vil gerne høre lidt om, hvordan det ser ud med den undersøgelse.
Så er der spørgsmålet om bisidderne og børns mulighed for selv at vælge en bisidder.
Her er det også et stærkt udtalt ønske fra SF’s side, at man får styrket børns retssikkerhed i de meget tunge børnesager.
Jeg har selv i en årrække arbejdet med meget stærkt socialt belastede børn og unge og ved, at deres hovedproblem netop er, at deres forældre ikke er i stand til at leve op til forældrerollen.
De børn ville være meget godt hjulpet, hvis de var i stand til at få andre voksne i deres netværk til at træde til i de sager, og derfor synes jeg også, man skal vogte sig meget for at overrule børnenes valg.
Den mulighed, man giver kommunen for at fravælge bisidderen i meget ekstreme situationer, vil jeg i hvert fald gerne have lov til at kigge på, og jeg synes slet ikke, der er nogen grund til, at man giver forældrene den mulighed.
I det øjeblik, barnet har fravalgt forældrene, synes jeg, det er en underlig ting, at det offentlige system pludselig skal kunne overrule børnenes ret ved at genindsætte den person, som børnene positivt har fravalgt, i en særrolle.
Det ønsker vi ikke.
Jeg er sikker på, at hver gang vi får de gentagne, tilbagevendende debatter, vil det handle meget om kassetænkning ude i kommunerne.
Det er et problem, at vi har gjort det så økonomisk belastende for kommunerne at sætte virkelig ind i børnesagerne.
Vi ved af rygter fra vandrørene, at nogle kommuner faktisk beslutter, at de ikke vil foretage nogen tvangsfjernelser, og at der er overbelastede sagsbehandlere, som har så mange tunge børnesager, at de ikke er i stand til at nå ordentligt til bunds i dem, så derfor er vi nødt til at kigge på den kommunale økonomi.
Vi er nødt til at være villige til at ændre refusionssatsen i de tunge børnesager, og vi er også nødt til at sætte en grænse for, hvor mange tunge børnesager den enkelte sagsbehandler skal sidde og arbejde med, hvis vi vil have kvalitet ind i sagerne.