Lene Espersen (KF), 2007-02-27:
Forslagsstillerne foreslår en omformulering af straffelovens § 266 b, stk. 1, så den kommer til at lyde på denne måde: Den, der offentligt eller med forsæt til udbredelse i en videre kreds fremsætter udtalelse eller anden meddelelse, ved hvilken en hvilken som helst gruppe af personer trues, forhånes eller nedværdiges på grund af sin race, hudfarve, nationale eller etniske oprindelse, tro eller seksuelle orientering, straffes med bøde eller fængsel i 2 år.
Dette forslag adskiller sig fra den nugældende formulering alene ved, at der i forslaget tales om, at ytringer kan være rettet mod en hvilken som helst gruppe af personer.
Den gældende bestemmelse anvender formuleringen en gruppe af personer.
Der foreslås herudover indsat et nyt stk. 2, hvorefter en udtalelse omfattet af stk. 1 skal være straffri, hvis den er sand, eller hvis den, der har fremsat ytringen, havde rimelig grund til at anse den for sand eller var provokeret til at fremsætte den.
Lovforslaget tilsigter ifølge bemærkningerne at bringe straffelovens § 266 b i overensstemmelse med såvel almindelig demokratisk tradition som ligebehandlingsprincippet.
Forslagsstillerne anfører desuden i bemærkningerne til lovforslaget, at der med forslaget er taget højde for de indvendinger, der blev rettet mod deres tidligere forslag, L 103 fra 2002, om helt at ophæve § 266 b.
Endelig anfører forslagsstillerne i bemærkningerne, at forslaget i videre omfang vil sikre, at politiske ytringer mødes med modsigelser og ikke strafforfølgelser.
Straffelovens § 266 b fik sin nuværende formulering i 1971, idet kriteriet seksuel orientering dog først kom ind i 1987.
I 1995 blev der indsat et stk. 2 i bestemmelsen, hvorefter det ved straffens udmåling skal betragtes som en skærpende omstændighed, at forholdet har karakter af propagandavirksomhed.
Gennemførelsen i 1971 af den nuværende § 266 b fandt sted med henblik på Danmarks ratifikation af FN's racediskriminationskonvention fra 1965.
Udvalget fandt, at det var nødvendigt med visse lovændringer.
Udvalget var også samtidig fuldt ud klar over, at der skulle foretages en afvejning mellem på den ene side hensynet til bekæmpelse af racistiske udtalelser og på den anden side borgernes ret til at give udtryk for deres holdninger.
Under Folketingets behandling af lovforslaget blev forslaget ændret netop for at markere hensynet til ytringsfriheden, idet det blev præciseret, at der skulle være tale om, at en person nedværdiges på grund af race m.v.
Det oprindelige forslag anvendte formuleringen: Gøres til genstand for nedsættende omtale eller behandling.
Forslagsstillerne anfører i bemærkningerne til lovforslaget, at det alene er grove handlinger, der bør kriminaliseres, og ikke politiske holdninger.
Det er jeg enig i.
Men derfor er det vigtigt at slå fast, at straffelovens § 266 b ikke kriminaliserer holdninger og bestemte opfattelser, bestemmelsen sætter alene grænser for den måde, man kan udtrykke sine holdninger på.
Med det vil jeg om den første del af forslaget sige, at der umiddelbart ikke er noget behov for den foreslåede omformulering af stk. 1.
Bestemmelsen omfatter nemlig allerede i dag alle grupper af personer, altså både flertals- og mindretalsgrupper, som måtte blive udsat for f.eks. truende udtalelser på grund af deres race eller religion.
Den foreslåede omformulering må derfor ikke medføre nogen forskel i bestemmelsens anvendelsesområde, og forslaget er således overflødigt.
Som omtalt foreslås det også at indsætte et nyt stk. 2 i bestemmelsen.
Om forslaget om at kunne føre sandhedsbevis vil jeg gerne for det første sige, at det ikke stemmer med tankegangen bag § 266 b, der jo netop ikke kriminaliserer bestemte opfattelser af faktiske forhold, men ytringernes form.
En sådan straffrihedsgrund vil efter regeringens opfattelse kunne rejse alvorlig tvivl om, hvorvidt Danmark overholder sine forpligtelser efter FN's racediskriminationskonvention.
Det kan nævnes, at det strafbare område før lovændringen i 1971 var begrænset til udspredelse af falske rygter eller beskyldninger, men det udvalg, der gennemgik den danske lovgivning med henblik på at vurdere forholdet til FN's racediskriminationskonvention, fandt, at denne begrænsning i det strafbare område ikke kunne opretholdes.
Udvalget pegede bl.a. også på, at der i givet fald ville blive mulighed for procesførelse om temaer, som ikke er egnede til bevisførelse.
Om forslaget om, at en udtalelse skal være straffri, hvis vedkommende har haft en rimelig grund til at anse udtalelsen for sand, kan man anføre det samme, som jeg tidligere var inde på, nemlig at § 266 b ikke kriminaliserer bestemte synspunkter eller opfattelser, men offentligt fremsatte ytringers form.
Det bør derfor være uden betydning for strafbarheden, om vedkommende selv havde rimelig grund til at anse udtalelsen som dækkende for de faktiske forhold.
Det strafværdige er som nævnt f.eks. ytringens racistiske form.
Hertil kommer, at formålet med § 266 b i lyset af FN-reglerne er at forbyde og standse bl.a. racediskrimination ved at kriminalisere udbredelse af ideer, der hviler på racemæssig overlegenhed eller racehad jævnfør FN-konventionens artikel 4.
Dette formål vil blive svækket, hvis vedkommendes subjektive opfattelse af visse faktiske forhold bliver afgørende for strafbarheden af en racistisk udtalelse.
En sådan begrænsning i strafbarheden vil som nævnt kunne rejse alvorlig tvivl om, hvorvidt Danmark overholder sine internationale forpligtelser.
Om den tredje foreslåede straffrihedsgrund, tilfælde, hvor vedkommende måtte anses for at have været provokeret til at fremsætte f.eks. en racistisk udtalelse, vil jeg i forlængelse af det, jeg allerede har sagt, pege på, at også en sådan ændring vil indebære, at f.eks. racistiske udtalelser i et vist omfang ville blive tilladt.
Herudover kan fremhæves det generelle, at strafnedsættelse eller strafbortfald som følge af f.eks. ophidselse normalt kun kommer på tale i tilfælde, hvor den kriminelle handling har været rettet mod den, der har oplyst ophidselsen, og ikke mod andre medlemmer af den pågældende gruppe, der må ses som uskyldige tredjemænd.
Desuden behandler man inden for strafferetten normalt gerningsmandens sindstilstand og bevæggrunde som noget, der efter omstændighederne kan være relevant at tage hensyn til ved straffens udmåling, men ikke i vurderingen af, om en handling er strafbar.
Desuden vil også denne del af forslaget af de grunde, jeg tidligere har nævnt, efter regeringens opfattelse kunne rejse alvorlig tvivl om Danmarks overholdelse af sine internationale forpligtelser.
Afslutningsvis vil jeg gerne fremhæve, at den gældende § 266 b i praksis fortolkes snævert under hensyn til ytringsfriheden.
Ytringer vil således altid blive vurderet i lyset af den konkrete sammenhæng, som de er fremsat i.
Det indebærer bl.a., at der gælder vide rammer for ytringer, der fremkommer som led i den offentlige debat eller som led i en saglig videnskabelig debat.
Dette er bl.a. slået fast af Højesteret i en dom fra 2000, hvor Højesteret i sine præmisser udtalte følgende: Gerningsindholdet i § 266 b skal fastlægges under hensyn til ytringsfriheden.
Ytringsfriheden er grundlæggende for et demokratisk samfund, idet tolerance over for andres meninger er en nødvendig forudsætning for den frie debat.
Ytringsfriheden skal imidlertid udøves med fornøden respekt for andre menneskerettigheder, herunder retten til beskyttelse mod trosdiskriminerende forhånelse og nedværdigelse.
Citat slut.
Alt i alt er min konklusion, at straffelovens § 266 b ikke er nogen hindring for en fri debat i vores samfund.
Regeringen finder derfor ikke, at der er anledning til at ændre bestemmelsen, som bl.a. er udformet med henblik på at opfylde vores internationale forpligtelser.