Line Barfod (EL), 2008-03-11:
Når man hører debatterne her i Folketinget om, hvorvidt vi skal tilslutte os alle de mange nye forslag, der hele tiden kommer på EU-området om yderligere tiltag over for borgere og virksomheder i EU på det strafferetlige område, kunne man nogle gange godt få den opfattelse, at der var partier i Folketinget, som var imod, at man samarbejder internationalt om at bekæmpe kriminalitet.
Sådan tror jeg ikke det er.
Jeg kan simpelt hen ikke forestille mig nogen, der ikke synes, at det er rigtig vigtigt at have et stærkt internationalt samarbejde imod kriminalitet.
Der er menneskehandel, der er våbenhandel, der er narko, der er mange andre ting, der er grænseoverskridende, og som det er rigtig vigtigt at vi bruger ressourcer på at samarbejde om og finde de bedste muligheder for at bekæmpe, fordi det fører til tragiske forhold for ofrene og også udgør en trussel mod vores samfund.
Men spørgsmålet er jo, hvordan vi bedst sikrer det internationale samarbejde; hvordan vi bedst sikrer, at vi bekæmper den trussel mod vores samfund uden samtidig at fjerne noget af det, der er grundlaget for, at vores samfund er så stærke.
Det er nødvendigt, at vi ser på, om vi kan lave et stærkt samarbejde uden at give køb på vores frihedsrettigheder og vores retssikkerhed; det er nødvendigt at begynde at se på, hvordan vi kan bruge alle de muligheder, den nye teknik giver, for faktisk at lave nogle kontrolsystemer, nogle sikkerhedsregler osv. frem for kun at se på, hvordan vi bedst åbner alting på tværs af grænserne.
For det store problem er jo, at man har sat fuld fart på opbygningen af muligheder for at indhente oplysninger på tværs af grænserne - for, at politiet kan snakke sammen og tjekke i registre på kryds og tværs - mens den del, der handler om at få opbygget kontrolmekanismerne, så vi kan have tillid til, at det foregår uden misbrug, og at retssikkerheden bliver overholdt, går utrolig langsomt.
Den opbygning af kontrolsystemerne sættes der meget, meget få ressourcer af til.
Det har jo i de enkelte lande taget lang tid at opbygge den balance mellem de magtbeføjelser, man giver, til at politiet og myndigheder kan foretage indgreb, registrere oplysninger osv.
og så retssikkerheden og frihedsrettighederne, retten til at have privatlivets fred.
Vi brugte lang tid i Folketinget på at diskutere persondataloven; det tog flere år at få den på plads og få afvejet alle de forskellige ting, der skulle afvejes.
Men når man så bare kommer med alle de her EU-regler og sætter den afvejning i det enkelte land ud af spil, fordi man aldrig får den ordentlige, grundige diskussion og heller ikke diskuterer alle de enkelte elementer set under ét, så er det, vi begynder at få et problem, og det er derfor, vi siger, at vi ikke bare vil sige ja til alle de ting, der kommer hele tiden.
Selv om vi går ind for øget samarbejde over grænserne, bør vi sætte os ned og tage den tid, det tager at sikre, at vi får opbygget et ordentligt kontrolapparat, og at vi bruger den nye tekniks muligheder for at sikre, at der er mindst mulig risiko for misbrug.
For hvis der først begynder at komme for mange sager frem om misbrug, risikerer vi, at folk mister tilliden til systemerne, og vi kan jo se, hvad det gør ved lande, hvis befolkningen mister tilliden til politiet, mister tilliden til myndighederne, mister tilliden til, at de har deres frihed og deres privatliv.
Derfor er det så vigtigt, at vi er på vagt over for det, for ellers risikerer vi, at vi selv er med til at nedbryde vores samfund.
Og derfor kan vi altså ikke støtte forslaget, som det ligger her, for vi mener, det er nødvendigt, at vi først får opbygget den nødvendige kontrol i EU med alle de mange oplysninger og alle de mange muligheder for indgreb på tværs af grænserne.