Per Clausen (EL), 2011-05-26:
Det er jo ikke usædvanligt, at EU-debatter her i Folketinget antager sådan en lidt underlig form, hvor man ikke taler om det, der er kernen.
Det fremgår jo meget tydeligt af de her to forslag til vedtagelse, at ingen af dem forholder sig til det indre marked og det indre markeds betydning for det politikområde, vi snakker om her i dag.
Det kan man godt undre sig over, for alle de domme, som har afstedkommet stor debat og voldsom tumult i Danmark, er jo domme, som er truffet på baggrund af, at EU-Domstolen har levet op til sin traktatmæssige forpligtelse og sikret, at det indre marked har forrang i forhold til andre politikområder.
Så derfor synes jeg, det er en lille smule underligt, at ingen af forslagene til vedtagelse forholder sig til det.
Til gengæld forholder man sig i det, som vi i den her sammenhæng vel må karakterisere som flertallet, jo sådan meget grundigt til Stockholmprogrammet.
Her vil jeg bare sige, at det, når jeg ikke går ind i nogen stor debat om det i dag, jo så er, fordi det, som der står, er rigtigt, at retsforbeholdet giver os mulighed for at beskytte os selv mod de negative ting, der på en række områder er i Stockholmprogrammet.
Så er det selvfølgelig ærgerligt, at man har vedtaget det på EU-plan – og sådan noget kan vi beklage – men det er jo rigtigt, at retsforbeholdet giver en mulighed for at holde sig ude af langt det meste.
Man kan så beklage, at den danske regering og det danske folketingsflertal ikke altid gør det, men muligheden foreligger i hvert fald.
Så det synes jeg er en mindre sag og mindre problematisk, og jeg er sikker på, at vi, når det flertal, der med jævne mellemrum orienterer os om, hvor katastrofale de mener at forbeholdene er, får sig taget sammen til at få lavet en folkeafstemning om retsforbeholdet, jo så får god og rig anledning til at diskutere det.
Men det, som jeg synes er kernen i den her diskussion, er, at vi jo har set, at et flertal i det danske Folketing – og det består i denne sag af alle andre partier end Enhedslisten – er enige i, at det er rigtig godt, at man har det indre marked, og at det er rigtig godt, at det indre marked og hensynet til det indre marked sættes over alle andre politiske hensyn.
Det findes der masser af domstolseksempler på er sådan det er.
Et eksempel er, at der er miljødomme, som siger, at man ikke kan beskytte sig mod farlige produkter, fordi man skal tage hensyn til det indre marked.
Et andet eksempel er, at der er domme, som siger, at man ikke kan forsvare sig effektivt mod social dumping, fordi der på tværs af landegrænserne findes konkurrence om arbejdskraften, konkurrence om, hvad arbejdskraften skal have i løn, og hvilke arbejdsvilkår arbejdskraften skal have.
Et tredje eksempel på det, som har fyldt uendelig meget i diskussionen i Danmark, er så, at Domstolens afgørelser indimellem fører til, at der kommer en enkelt ind af dem, som Dansk Folkeparti ikke synes skulle komme ind i Danmark, i hvert fald sådan i teorien.
Jeg er sådan set meget enig med dem, som i dag har sagt, at så store og gennemgribende konsekvenser har de domme ikke, og det er jo, fordi det er en af de udbredte myter blandt nogle såkaldt Venstreintellektuelle – jeg ved ikke, om de er mere Venstre eller mere intellektuelle – at man nede i EU har nogle regler, der vil kunne redde os fra Dansk Folkepartis nedrige udlændingepolitik.
Sådan forholder det sig ikke.
Det er jo kendsgerningen, at det på ingen måde forholder sig sådan.
Men det er rigtigt forstået, at det også spiller ind på det område.
Altså, Enhedslisten mener grundlæggende, at det er forkert, at det indre marked er det, der altid sætter dagsordenen for, hvilke beslutninger der skal træffes i EU.
Det andet er jo EU-Domstolens helt særlige rolle som en domstol, der, hvis det er sådan, at det går for langsomt i det politiske system, skal sørge for at afsige nogle domme, som gør, at man kan nærme sig det, der er forudsætningen for og målet med traktaten.
Det har sådan set aldrig været skjult for nogen, man har ved enhver debat om nye traktater i EU kunnet diskutere det, og det er gang på gang blevet fremført, at det er sådan, det er.
Men pointen er bare, at man har accepteret det, og at det så er blevet på den måde.
Det så Enhedslisten også gerne ændret.
Vi kunne måske godt indimellem foretrække en lidt mere aktivistisk linje fra Domstolen i Danmark, når det handler om at forsvare borgerne over for staten.
Men virkeligheden er jo, at de sager, som EU fører, og de sager, som føres ved EU-Domstolen, handler om at forsvare det indre marked imod eventuelle nationale beslutninger og imod, at man for alvor kan forsvare sig mod de negative konsekvenser af det indre marked.
Så hvis det forslag til vedtagelse, som ligger fra Dansk Folkeparti, og som handler om, at man vil have et udvidet retsforbehold eller et nyt udvidet udlændingeforbehold, er udtryk for, at Dansk Folkeparti nu er indstillet på at gå til angreb på det indre marked og ligesom pakke det ind område for område, så kunne vi begynde at diskutere det.
Jeg synes bare, det er underligt, at vi skal tage et område, hvor den konkrete betydning af de domme, der er truffet, jo er meget, meget lille, i stedet for at tage det område, hvor det virkelig betyder noget, der, hvor det rammer rigtig mange danskere, nemlig spørgsmålet om social dumping.
Men hvis det her er udtryk for, at Dansk Folkeparti er på vej væk fra sin støtte til det indre marked, er det jo selvfølgelig godt, fordi det i hvert fald kan bruges politisk på andre områder.