Trine Mach (SF), 2015-05-19:
Tak for debatten.
Støj og alt for mange børn stuvet sammen på alt for lidt plads kan gå ud over børns trivsel og læring.
Alligevel har de små i vuggestuer og børnehaver ikke nogen lov eller nogen regulering, der beskytter dem mod et dårligt arbejdsmiljø, og det er det, som SF gerne vil have lavet om på med dette beslutningsforslag.
Vi mener, det er absurd, at vi i 2015 ikke har en eller anden form for børnemiljølov, som svarer til de voksnes arbejdsmiljølov, særlig når vi ved, at støj, høje CO2-koncentrationer og ringe temperaturregulering desværre er hverdag for mange børn i vuggestuer og børnehaver, og vi ved, at det kan have konsekvenser for deres udvikling og trivsel.
Det er utroligt og bemærkelsesværdigt, at børnene også selv oplever problemer med indeklimaet.
Man kan måske have en forestilling om, at de er optaget af alt muligt andet og slet ikke lægger mærke til, om der er meget larm, dårlig luft eller meget varmt.
Men Børnerådet lavede tilbage i 2012 en undersøgelse, og i den svarede 41 pct. af de ca. 1.000 adspurgte børnehavebørn i alderen 4-6 år, at der var for meget larm i deres børnehave.
Undersøgelsen viser også en sammenhæng mellem den generelle trivsel og det enkelte barns oplevelse af indeklimaet, og det viser sig, at en markant større andel af de børn, som ikke bryder sig om at være i deres børnehave, oplever problemer med indeklimaet samme sted.
De børn, der ikke synes, det er et rart sted at være, oplever i højere grad, at der er for meget larm og støj.
De føler i mindre grad, at de har et sted at gå hen for at finde ro.
De oplever, at belysningen er dårlig, og at der lugter grimt.
Det er vel en viden, som vi ikke kan sidde overhørig.
Det er ikke rimeligt, at børn, som i forvejen ikke er glade for at være i børnehaven, også skal opleve problemer med indeklimaet.
Hvis vi kan give dem en bedre hverdag ved at forbedre indeklimaet, synes jeg, at vi skal gøre det.
Arbejdstilsynet anbefaler bestemte grænseværdier for CO2-koncentrationen, og vores bygningsreglement har en grænseværdi for nybyggerier.
Arbejdstilsynet anbefaler også, at man ikke udsættes for en støjbelastning på over 85 dB eller spidsværdier af impulser over 137 dB.
De grænser bygger på en vurdering af, hvad der er dårligt for voksne, men vi aner ikke, om de grænser passer til små børn.
Det mindste, vi kan gøre, er da at få sagen vurderet.
Børn har jo også en arbejdsdag ligesom de fleste andre borgere, de nyder bare ikke godt af den samme beskyttelse.
Vi skal have undersøgt, mener vi i hvert fald i SF, om de grænseværdier for lyd og CO2, der beskytter voksne, matcher de små.
Ellers skal der reguleres derefter, så vi kan sørge for ordentlige vilkår.
Vi ved jo, at støj kan give børn varige høreskader, og at det kan påvirke koncentrationsevne, hukommelse, indlæring og sprogforståelse, og det skal vi da tage alvorligt, når nu vi gerne vil have så massivt et børnefokus her i huset, som vi jo heldigvis vil i fællesskab.
Det er også vigtigt, fordi daginstitutioner jo skal inkludere stadig flere forskellige børn, heriblandt en del af en gruppe børn, som tidligere modtog specialtilbud, f.eks. børn, der har diagnoser som adhd og Aspergers syndrom.
Det er børn, som i forvejen kan have svært ved at koncentrere sig og kan være særlig følsomme over for lyd og lys.
Hvis de skal inkluderes i almene daginstitutioner, skal vi jo sætte ordentlige rammer og sikre deres trivsel.
Inklusion er ikke bare at rumme børn med særlige behov, det er at inkludere børn i fællesskaber og også sikre dem god trivsel og udvikling.
Så vores forslag er, at vi skal starte med en undersøgelse.
Lad os få undersøgt, om de grænseværdier for lyd og CO2, som beskytter os voksne, matcher de små.
Vi skal bruge undersøgelsen til at beslutte, hvordan vi så sikrer et godt arbejdsmiljø til børn, og når vi kender grænserne, der gælder for børn, så kan vi jo vurdere, om det er mest hensigtsmæssigt at lave lovændringer på den ene eller på den anden måde, bare vi får sikret børnene bedst muligt.
Vi ved jo heldigvis – at en del institutioner har igangsat initiativer med lyddæmpere, udluftning osv., og det er rigtig godt, men vi ved også, at i nogle daginstitutioner er det ikke sådan, det er.
Jeg havde håbet på, at der ville være bred tilslutning i Folketinget til at få undersøgt, hvilke indeklimaforhold vi skal tilbyde og sikre vores børn, så vi kan give dem en god hverdag i daginstitutionen.
Det var ikke helt tilfældet, men igen tak til Enhedslisten og DF for at være med på at se på at få den her undersøgelse.
Vi mener i SF ikke, at det er pædagogernes ansvar at vurdere, om CO2-koncentration er for høj.
Det mener vi at fagpersoner med forstand på den slags skal være med til at vurdere.
Om børnenes ret til et ordentligt arbejdsmiljø skal være en del af dagtilbudsloven, de pædagogiske læreplaner eller noget helt tredje, kan vi drøfte, når vi når dertil, når vi kender de grænseværdier, der er rigtige for børn.
Pointen er, at vi i SF synes, at børnene har ret til det her arbejdsmiljø, og at det er noget, vi skal være med til at regulere i Folketinget.
Lad os derefter diskutere politisk, hvordan vi kan ændre vores regler, så vi har noget at måle på baggrund af, og så man som forældre eller pædagog kan reagere og kræve handling, hvis der er problemer i en daginstitution.
Ellers batter det ikke, men bliver ved de fine hensigter.
Jeg håber, vi i udvalgsbehandlingen kan nå nogle skridt videre i fællesskab.
Tak for det.
I Enhedslisten og SF mener vi, at vi også på Christiansborg er nødt til at anerkende, hvad mange borgere, organisationer og aktører siger, nemlig at danske børnefamilier har brug for bedre rammer for at få familie- og arbejdsliv til at hænge sammen og gå op i en højere enhed.
De siger også, at der er brug for politisk opmærksomhed og politisk handling, og vi har faktisk lidt svært ved at se, hvad der bliver gjort fra Christiansborgs side for de mange familier, som pisker af sted hver eneste dag for at hente og passe børn og passe arbejde.
Familiepolitiske løsninger er ikke lette, og vi er ikke ude efter små og hurtige lappeløsninger.
Vi vil gerne have en bred politisk drøftelse, som forhåbentlig kan føre til brede politiske løsninger i samarbejde med de aktører i samfundet, som der er brug for at inddrage.
Det er vores forhåbning, at regeringen ligesom SF og Enhedslisten og forhåbentlig flere partier i Folketinget vil være med til at drøfte yderligere tiltag til gavn for danske børnefamilier.
Tak for det.
Jeg har egentlig lyst til, selv om det er tirsdag aften kl. 21.16, at indlede med at sige, at jeg faktisk har glædet mig rigtig meget til den her forespørgselsdebat.
For jeg synes i den grad, at vi i Folketinget mangler og savner politiske drøftelser af familiepolitiske tiltag.
Og derfor ærgrer det mig også en lille smule, at ministeren måske ikke er helt åben for diskussion af noget af det, som vi lægger op til, og måske slet ikke vil handle på det.
For i vores øjne er det ikke et privat anliggende, som løses alene ved en enkelt løbetur mindre eller ved lidt lavere ambitioner i de karriereprægede børnefamilier.
Det er grundlæggende et strukturelt og politisk problem.
Alt for mange børnefamilier i Danmark har svært ved at få familie- og arbejdsliv til at hænge sammen.
Vi har i Danmark en relativt kortere arbejdsuge sammenlignet med andre lande, men opgjort på familier arbejder vi faktisk ret meget.
Og utallige undersøgelser har vist, at danskerne synes, de arbejder for meget.
Over 50 pct. mener, at deres arbejde fylder for meget i tankerne, når de har fri.
Næsten hver tredje danske forælder oplever to eller flere gange om ugen, at deres arbejde er uforeneligt med planerne på hjemmefronten.
Det har undersøgelser foretaget af Analyse Danmark
Samtidig viser undersøgelser, at danskere gerne vil arbejde mindre.
En familieforsker fra RUC, Thomas Boje, viser i undersøgelser, at mænd gerne vil arbejde 6-7 timer mindre, og at kvinder gerne vil arbejde 4-5 timer mindre om ugen.
Og hvis der skulle være nogen tvivl, er familien det, der har størst betydning i danskernes liv, når man selv skal vurdere det.
En undersøgelse fra en tænketank har vist, at 68 pct. peger på familien som det, der har størst betydning i deres liv.
Til sammenligning angiver kun 4 pct., at arbejdet er det mest betydningsfulde.
Vi skal også diskutere familiepolitiske tiltag for børnenes skyld, for som Per Schultz Jørgensen har sagt det: »Familien skal have det godt, for at et barn kan trives, og omvendt skal et barn have det godt, for at familien kan trives.«
Familien er rammen om et godt børneliv, og det er en af grundene til, at vi skal sikre gode forhold for børnefamilierne i Danmark.
Jo tidligere vi sætter ind, jo større er sandsynligheden for, at vi kan forhindre mindre problemer i at vokse sig store.
Det har den berømte økonom og nobelprismodtager James Heckmann vist med den nok så kendte Heckmannkurve.
Og pointen er jo det her med, at tidlige indsatser betaler sig, både for børnene og for samfundsøkonomien.
For nogle få uger siden var der en familiepolitisk konference her på Christiansborg, og da sagde Dennis Kristensen fra FOA, at både fagbevægelsen, arbejdsgiverne og politikerne er centrale aktører, når vi skal få familie- og arbejdsliv til at hænge sammen.
For nok er familiepolitik vanskeligt, fordi det berører mange interesser og politiske områder – hvor meget og hvordan vi arbejder, bestemmes af arbejdsmarkedets parter – men netop derfor er det så vigtigt, at FOA faktisk siger, at det er en udfordring, og at der er brug for, at også Christiansborg spiller med, når vi skal løse den her komplekse udfordring.
Så lad os nu være lidt visionære og inddrage eksperter og interessenter, som kan være med til at se på modeller og muligheder for f.eks. deltid, omsorgsdage, orlovsordninger og arbejdstidsbank.
De skal være med til at se på, hvordan vores arbejdsliv kan blive mere fleksibelt, så det bedre kan forenes med familielivet.
F.eks. kunne man gøre noget ved den dårlige organisering, hvor mennesker i slut-20'erne og i 30'erne og 40'erne både skal arbejde rigtig meget og forsøge at finde tid til deres børn, mens yngre, der ikke har fået børn, og ældre, som har voksne børn, har både mere tid og måske også mere lyst til at give den en ekstra skalle på jobbet eller til at passe børnebørn.
Det kunne da være interessant at se på den type fleksibilitet over livstid igen.
Vi skal blive bedre til at indrette arbejds- og familieliv også på familiens præmisser og ikke kun på arbejdsgivernes.
Hvis vi skaber nogle gode rammer for arbejds- og familieliv, vil det også komme arbejdsgiverne til gode i form af endnu mere effektive, hårdtarbejdende og glade medarbejdere.
Så lad os prøve at kigge på Sverige og deres model, hvor forældre har 30 omsorgsdage om året til at passe syge børn.
Det finansieres gennem en fond.
Forældrene får i udgangspunktet 80 pct. af deres løn.
Vi synes, det er en interessant model, som måske kan inspirere og justeres til danske forhold.
Så synes jeg også, vi skal tilbage og kigge på Familie- og Arbejdslivskommissionens anbefalinger.
Der er vel stort set ikke nogen af dem, der er blevet fulgt op, og det er lidt en glemt ting, der ligger.
Det burde vi faktisk diskutere noget mere her på Christiansborg.
Så vil jeg sige, at familiepolitik også handler om pasning, om barsel, om ældre og om ligestilling.
Det er jo en kendt sag, at SF ønsker øremærket barsel til mænd.
Det synes vi også er et familiepolitisk anliggende, ligesom pasning, ældre og ligestillingspolitik i bred forstand er det.
Og det er klart, at når vi diskuterer det her, skal vi ikke lave tiltag, der ruller ligestillingen tilbage.
Den har vi trods alt kæmpet hårdt for, og den skal vi stadig væk kæmpe for at holde i hævd.
Men alle de her tiltag er noget, der er med til at styrke og forbedre forholdene i familierne.
Så jeg vil sige, at jeg virkelig håber, at vi kan finde en model, hvor vi får taget de her diskussioner også politisk.
Det er simpelt hen ikke sådan, at det alene er den enkelte families ansvar.
Det er ikke noget, der kan løses med færre yogatimer eller færre hjemmebagte speltboller.
Det er et samfundsproblem, et strukturelt problem og derfor også en politisk udfordring, der kræver politiske løsninger – løsninger, som sikrer et familieliv i balance mellem arbejde og familie, børns trivsel og udvikling, et velfungerende og stærkt arbejdsmarked, som er effektivt uden at fremkalde stress og tager særlige hensyn til kønslige uligheder.
Vi vil rigtig gerne, at vi her i salen kan diskutere, om vi ikke kan mødes til en drøftelse også med arbejdsmarkedets parter for at finde nogle løsningsmodeller, der rækker lidt ud over den almindelige Christiansborgpolemik.
Nå, undskyld!
Jo, det er lige foran mig.
Jeg beklager, jeg blev så stresset af, at formanden rejste sig op.
Nu skal jeg læse det højt.
Der er faktisk et forslag til vedtagelse, og jeg skal på vegne af de to forespørgselsstillere, nemlig SF og EL, fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget anerkender, at mange danske børnefamilier oplever udfordringer med at få familie- og arbejdsliv til at hænge sammen, og at der er behov for at finde politiske løsninger – løsninger, der sikrer et familieliv med balance mellem arbejde og fritid samt familie, børns trivsel og udvikling samt et velfungerende og stærkt arbejdsmarked, der er effektivt uden at fremkalde stress og tager særligt hensyn til kønslige uligheder.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til i næste folketingssamling at indkalde Folketingets partier til drøftelse af løsningsmodeller.
Der skal indhentes inspiration og erfaringer fra relevante lande.
Og fagbevægelsen og arbejdsgiverne skal inddrages i en dialog om løsninger, der vedrører arbejdsmarkedet.«