Søren Krarup (DF), 2007-01-30:
Lad mig begynde med at sige, at dette for os ikke handler om politik, slet ikke om partipolitik.
Det danske sprogs skæbne er et fælles dansk anliggende, og det er i bekymring for det danske sprogs eksistens i fremtiden, at vi i dag fremkommer med dette beslutningsforslag om forberedelse af en dansk sproglov.
Vi er bange for, at dansk er ved at forsvinde.
Vi er bange for, at dansk efterhånden synker ned til at være et almuesprog, som ikke kan benyttes af alle i landet i alle sammenhænge.
Vi er slet og ret bange for, at en afgørende forudsætning for det danske folks fremtid er i færd med at forvitre og forgå.
Derfor er dette et kald til fælles indsats for en fælles interesse.
Vi vil ikke bedrive polemik eller politik, men vi vil i fællesskab med alle her i salen søge at bidrage til, at det danske sprog lever og overlever i en meget truende situation.
Og lad mig som en understregning af dette upolemiske og upolitiske sigte fortælle, hvad anledningen til beslutningsforslaget er.
Det var en ansat på et dansk universitet, der henvendte sig til mig og beklagede sig over, at en stilling på dette danske universitet kun var opslået på engelsk.
Jeg gav ham jo ganske ret.
Jeg fandt, og jeg finder det helt uacceptabelt, at danske læreanstalter regner det danske sprog for så ringe og perifert, at danske stillinger kun opslås på engelsk.
Den pågældende klagede til universitetet, men fik en autoritativ afvisning: Dette var, som det skulle være.
Og det samme gør jeg.
Dette er ikke, som det skal være.
Danske stillinger på et dansk universitet skal opslås på dansk.
At der også kan tales andre sprog, og at dele af undervisningen kan foregå på f.eks. engelsk, er i orden, men det grundlæggende og det bærende sprog på universiteterne i Danmark skal være dansk.
Således er vores sprog presset.
Og dette kan der lovgives imod.
For her er der tale om et ydre og officielt forhold.
Anderledes ligger det jo med uofficielle og tidsbestemte forhold, der har at gøre med stil, mode og modernitet.
Her er det uhyggeligt at konstatere, hvorledes dansk viger for engelsk.
Jeg kan i dag f.eks. ikke gå på udsalg i Magasin.
Her hedder det ikke udsalg, men sale.
Jeg kan ikke se nyheder i TV 2, men jeg kan se news.
Ganske unge kan ikke melde sig til deltagelse på et motionsprogram, de kan melde sig til et program, der hedder get moving.
På alle områder i den danske dagligdag trænges dansk ud af engelsk, og den store del af befolkningen, der ikke bevæger sig hjemmevant på engelsk, føler sig fremmed og nedgjort i deres eget land.
Som sagt, dette kan vi ikke gøre meget ved, for stil og mode har at gøre med at være smart og at være med.
Her vil umodenhed og uselvstændighed altid fejre triumfer.
Her kan vi kun håbe på en ny Holberg og en ny Grundtvig, der kan gøre grin med Jean de France, som ikke er tilfreds med at hedde Hans Frandsen, eller kan lære danskerne, at: »Modersmål er vort hjertesprog, kun løs er al fremmed tale, det alene i mund og bog kan vække et folk af dvale.«
En ny stil, en åndelig og folkelig vækkelse er svaret på denne effektdyrkende modedyrkelse.
Vi kan stille krav til det sprog, der tales på vore uddannelsesanstalter og i officielle sammenhænge.
Vi kan f.eks. kræve, at al offentlig tjeneste og administration i Danmark skal foregå på dansk, som det hedder som første punkt i bilag 1 i vores beslutningsforslag.
Vi kan stille krav til de sproglige forhold der, hvor forholdene finansieres af offentlige midler.
Vi kan kræve, at alle offentlige institutioner i Danmark skal bære danske navne, ligesom vi kan sige nej til den linje, der er lagt på Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole, og som lyder således: Inden år 2010 skal engelsk være det primære undervisningssprog for alle kandidatuddannelser, hvor det er relevant.
Dette kan vi i Danmark efter vores mening ikke finde os i.
Vi vil ikke sætte os imod, at der også tales engelsk på universiteter og øvrige uddannelsesanstalter.
Men det er netop »også«, for grundsproget skal være dansk.
Disputatser og videnskabelige afhandlinger skal også foreligge på dansk.
Lad dem kun blive oversat.
Lad kun dansk videnskab, måske især naturvidenskab, gøre sig gældende uden for landets grænser, idet jeg i denne forbindelse vil minde om, at det største navn i dansk naturvidenskab, H.C. Ørsted, omhyggeligt oversatte de naturvidenskabelige begreber til dansk og indførte ordene brint, ilt, rumfang, vægtfylde og tidevand tillige med mange flere i dansk.
En lov, en sproglov, kan dæmme op for denne udslettelse af dansk i den videnskabelige og uddannelsesmæssige verden.
Og når vi netop lægger vægt på det lovgivningsmæssige i denne sammenhæng, er det, fordi vi ikke tror på, at forvitringen af dansk kan forhindres med henstillinger, opfordringer og forslag.
Vi har stor respekt for det arbejde, som Dansk Sprognævn og Det Danske Sprog- og Litteraturselskab udfører.
Vi har megen sympati for de retningslinjer for en dansk sprogpolitik, som Dansk Sprognævn udformede i 2003, og i dag i tilslutning til deres indhold har vi aftrykt dem som bilag 2 i dette beslutningsforslag ...