Troels Christensen (V), 2008-04-24:
Der er i det her beslutningsforslag ligesom i så mange andre beslutningsforslag elementer, som kalder på sympatien.
Der er tale om et forslag, hvor essensen er, at kultur og kulturtilbud skal være bredt tilgængelige for alle aldre og i alle dele af landet, og det i sig selv er jo sympatisk.
I forslaget kobler forslagsstillerne jo ligefrem befolkningens adgang til kulturelle tilbud med menneskerettigheder.
Det er vel nok at gå lige voldsomt langt.
Vi skal skabe forståelse for kulturens betydning for vores personlige udvikling, og vi skal sikre, at der gives lige adgang til og lige muligheder for oplevelser og indlevelse for alle i alle aldre, og også sikre, at det gælder i alle dele af landet.
Det skal vi følge nøje.
Opgaven skal jo i stor udstrækning løses af kommunerne, efter at vi har fået nogle store og stærke kommuner, der alle har en kulturforvaltning.
Der er ikke længere nogen sorte pletter, og det tror jeg også er en stor styrke og en sikkerhed for, at vi får kulturen ud bredt.
Staten kan og skal selvfølgelig være med og er på mange måder den katalysator, som jo i vid udstrækning i disse år indgår kulturaftaler med kommunerne og hjælper ad den vej.
Den sidste aftale, der er blevet indgået, skulle være i Storstrøms Amt, og det må vel i denne sammenhæng siges at være et udkantsområde.
Venstre vil gerne tage udgangspunkt i, at kendskab til de kulturelle muligheder baseres på kundskaber, dvs. uddannelse og informationssøgning.
Vores statsminister har jo sagt her den 2. oktober 2007 i sin åbningstale, at vi står over for en udfordring, som vi kunne kalde den nye ulighed - en ulighed, som ikke først og fremmest bunder i mangel på penge, men snarere i mangel på livschancer, altså en mangel på muligheder som følge af mangel på sociale, uddannelsesmæssige og kulturelle kompetencer.
Regeringen har undervejs sat mange skibe i søen, der har problemet og dets mulige løsning i lasten.
Vi er på den ene side enige med forslagsstillerne i, at tilgængelighed er altafgørende.
Kulturel aktivitet påstås i forslaget at være ligefrem proportional med uddannelseslængde, og den kulturelle ulighed har således ikke kun med sociale forhold at gøre.
Og hvad kan vi gøre ved det?
Jeg er sikker på, at alt det, der bliver gjort på uddannelsessiden, er det, der rykker.
Det er, at vi får større faglighed i folkeskolen; det er, at vi har igangsat en bred indsats mod den negative sociale arv, bl.a. ved sprogtest for tosprogede børn; det er de mange milliarder, vi har afsat ekstra for at sikre, at alle unge får en uddannelse ud over folkeskolen osv. osv.
Disse og en række andre tiltag underbygger, at Venstre ønsker et Danmark med lige rettigheder, lige muligheder og stor sammenhængskraft.
Det er ikke ukendt for regeringen, at kulturtilbud benyttes meget forskelligt.
Der er tale om tilbud, som den enkelte kan benytte sig af efter behov og egne ønsker.
Man kan ikke tvinge folk i teatret, hvis de ikke vil.
Hvis de hellere vil gå en tur i skoven, skal de også have lov til det.
Alt i alt vil vi sige - nu kan jeg se, den gule lampe lyser - at de her syv konkrete forslag, som er kommet, kan vi ikke umiddelbart støtte, da de er meget udgiftskrævende, men vi vil meget gerne være med til at se på forslag til, hvordan vi kan sikre, at yderområderne og de socialt dårligst stillede har gode muligheder.
Venstre vil gerne hjælpe kommunerne, som jo har ansvaret for det, for at afbøde disse ulemper i forbindelse med kulturtilbuddene, idet vi må huske, at ikke alt nødvendigvis skal kunne lade sig gøre at praktisere overalt.
Udgangspunktet er, at kulturelle aktiviteter bygger på frivillighed hos både udbyder og bruger.
Til sidst vil jeg sige: Vi mener derfor ikke, at vi kan støtte det her beslutningsforslag, og vi mener ikke, at det skal omsættes til lovgivning.
Så har jeg lovet at sige fra De Konservative, at de mener det samme.