Lykke Friis (V), 2011-01-25:
Tak for forespørgslen, der jo tager udgangspunkt i regeringens målsætning om uafhængighed af fossile brændsler i 2050.
Det er jo en god anledning til at redegøre for, hvorfor regeringen i det hele taget har taget en sådan målsætning.
Udgangspunktet er jo, at den globale efterspørgsel efter energi vil stige i de kommende årtier i takt med økonomisk vækst og befolkningstilvækst.
Det betyder, at reserverne af fossile brændsler tømmes med stigende hast, og at de tilbageværende ressourcer koncentreres på få og i nogen udstrækning politisk ustabile lande.
Samtidig ved vi jo, at vores egen produktion af olie og gas i Nordsøen også falder markant.
Det til trods skal Danmarks høje niveau for forsyningssikkerhed naturligvis fastholdes i fremtiden, og forsyningssikkerheden er derfor en af de primære grunde til, at vi skal omstille vores energisystem.
Desuden skal Danmark yde sit bidrag til indsatsen mod global opvarmning, og vi ved, at afbrænding af fossile brændsler øger den globale opvarmning.
Samlet set er det sådan, at når regeringen har besluttet, at Danmark bliver uafhængigt af fossile brændsler i 2050, er det, fordi vi vil sikre, at Danmark også i fremtiden har sikker grøn energi, der er til at betale.
At sætte målet om uafhængighed af fossile brændsler i 2050 er oppositionen jo enig med os i.
Vi har i Danmark en tradition for at basere energipolitikken på et bredt politisk flertal, og derfor er det positivt, at der er bred politisk opbakning til regeringens målsætning, og jeg ser da også frem til en konstruktiv debat om, hvordan vi så realiserer den.
Regeringen vil i sin kommende strategi for uafhængighed af fossile brændsler både lægge sporene for fremtidens energisystem frem til 2050 og sikre, at strategien er økonomisk ansvarlig.
Her er det jo en særlig udfordring for os alle, der ønsker dette projekt, at det, vi skal udfase, altså de fossile brændsler, er pålagt afgifter, som bidrager til statskassen.
Populært sagt er det derfor sådan, at jo mere fossilt brændsel vi får udfaset, jo mere falder de statslige indtægter.
Det må en ansvarlig regering tage alvorligt, når vi skal løse en så væsentlig og udfordrende opgave som at sikre uafhængighed af fossile brændsler.
Vi skal altså have styr på både de energimæssige udfordringer og statens finanser.
Det er både ambitiøs og ansvarlig energipolitik.
Heroverfor står så oppositionens fælles energiudspil fra sidste år, som jo indeholder mange – og det har jeg også kvitteret for før – flotte ord og mål.
Det er så lidt mindre konkret, når vi ser på de politiske initiativer for at nå målene, og hvad angår finansieringen, er det vel i bedste fald antydninger, man må nøjes med.
Der henvises i generelle vendinger til analyser, der viser, at omstilling er teknisk og økonomisk mulig, men der er jo altså et godt stykke fra generelle henvisninger til i praksis at vise, hvordan målet kan nås, og til at vise, hvordan politiske initiativer kan finansieres fornuftigt.
SF's udspil fra sidste uge indeholder jo en gentagelse af mange af målsætningerne, og så er der lidt flere konkrete politiske initiativer end i det fælles oppositionsudspil, f.eks. om bioætanol.
Men igen: Når det handler om finansieringen, er det temmelig uklart og på visse områder vel i høj grad også utilstrækkeligt.
Bare for at der ikke skal opstå nogen misforståelser: Regeringen er jo enig i mange af initiativerne, men når det kommer til finansiering, bliver det sværere at se, hvor pengene skal komme fra, og ikke mindst hvordan de skal komme ned i statskassen i takt med udfasningen af de fossile brændsler.
At bruge en forhåbentlig kommende grøn vækst og ny beskæftigelse til finansiering af det, der skal bidrage til at fremme den selv samme grønne vækst, er som at spænde vognen foran hesten for at bruge et engelsk udtryk.
Selv om vi alle står sammen om ønsket om grøn økonomisk vækst, kan en ansvarlig regering altså ikke finansiere politiske tiltag med forventet vækst – eller lad mig sige det på en anden måde: En vækst, man ikke på forhånd vil sætte kroner og øre på, er som fugle på taget, og for at blive i terminologien foretrækker regeringen altså at have fuglene i hånden.
Regeringen vil i dette forår fremlægge sin strategi for uafhængighed af fossile brændsler i 2050.
Der er, som vi ved, ingen af de andre lande, vi normalt sammenligner os med, der har et tilsvarende ambitiøst mål, men denne regering bliver – selv om jeg gerne havde set, vi allerede havde været i mål med det – en af de første i verden, der fremlægger en strategi for, hvordan et helt land bliver uafhængigt af fossile brændsler.
Her bliver fleksibilitet en helt afgørende præmis for en omkostningseffektiv og økonomisk ansvarlig strategi, der skal lægge sporene frem til energisystemet i 2050, af den indlysende årsag, at vi jo ikke i dag ved præcis, hvordan fremtidens energisystem kan og bør se ud 40 år frem.
Vi kan jo godt tegne konturerne af et fremtidigt energisystem uden fossile brændsler, men vi skal kunne tilpasse os teknologiudviklingen i de kommende årtier.
Det gælder f.eks. på transportområdet, hvor meget afhænger af udviklingen i elbilteknologi i de kommende år, men vi skal selvfølgelig også kunne tilpasse os teknologiudviklingen, hvis det om nogle år skulle vise sig, at f.eks. CCS, altså evnen til at rense kul for CO2, er en omkostningseffektiv teknologi.
Det er den jo absolut ikke på nuværende tidspunkt, men at fraskrive sig den mulighed på forhånd vil regeringen altså ikke.
I forhold til omstillingstakten skal vi også være opmærksomme på værdierne i dagens energisystem.
På dette punkt er regeringen uenig med både oppositionens fælles udspil og SF's seneste udspil, for sådan som jeg har læst det, foreslås der her en skrotning at dele af energisystemet, der endnu ikke har udtjent værnepligten.
Ellers bliver omstillingen alt for dyr, og det er jo også en vigtig pointe i Klimakommissionens analyser.
I forhold til forespørgslens fokus på delmål i 2020 vil regeringens opmærksomhed være rettet mod selve udfasningen af de fossile brændsler.
Regeringens fokus er altså ikke på at kunne trække linjer og sætte flueben ved ufravigelige mål og ufravigelige årstal.
En sådan ufleksibel fremgangsmåde ville sandsynligvis vise sig at være dyrere end en mere fleksibel fremgangsmåde.
Det er derfor ikke delmål i 2020, der skal være styrende for en langsigtet, fleksibel og omkostningseffektiv strategi.
Derfor vil andelen af vedvarende energi stige og energiforbruget blive mere effektivt – ikke kun frem til 2020, men jo i hele perioden frem til 2050, hvor vi så skal nå det endegyldige mål.
I samme dur er der heller ingen tvivl om, at Danmark i 2010 vil opfylde de mål, som vi allerede har for 2020, om både et reduceret energiforbrug og en øget andel af vedvarende energi.
I energiaftalen fra 2008 blev partierne bag aftalen enige om, at bruttoenergiforbruget skal reduceres med 4 pct. i 2020 i forhold til 2006, og i EU har Danmark forpligtet sig til at nå en andel af vedvarende energi på 30 pct. i 2020.
Siden denne regering kom til i 2001, er andelen af vedvarende energi steget årligt med gennemsnitligt knap 1 procentpoint.
Desuden arbejder regeringen, i øvrigt indtil videre som de eneste ud over Storbritannien og Spanien, på, at EU skal påtage sig et mere ambitiøst mål om at gå fra en drivhusgasreduktion på 20 pct. til en på 30 pct. i 2020 i forhold til niveauet i 1990.
Et sådant skærpet mål for EU vil uundgåeligt kræve en markant øget udbygning med mere vedvarende energi, så de eksisterende mål for 2020 vil selvfølgelig blive opfyldt.
Vi vil i regeringen meget gerne diskutere, hvilke tiltag, rammer og principper der mest hensigtsmæssigt bør gælde for energipolitikken i de kommende år, både frem til 2020 og videre frem til 2050.
Derfor har jeg også inviteret alle partierne bag den gældende energiaftale til et møde i morgen, for vi skal jo i indeværende år have en ny energiaftale på plads.
For min del vil udgangspunktet være – og lad mig afslutte med det – at den næste energiaftale skal flugte med målet om uafhængighed af fossile brændsler i 2050 på en så fleksibel og omkostningseffektiv måde som muligt.
Det skyldes regeringens ansvarlighed over for opgaven, at det ambitiøse mål for 2050 opnås under størst mulig hensyntagen til erhvervslivets konkurrenceevne og samtidig er økonomisk ansvarligt.
Forhandling