runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2011-04-13:
De gode kort på hånden består jo i, at hvis detailhandelen ikke selv kan finde ud af at overholde loven, så bliver vi lovgivere nødt til at finde på noget andet, som detailhandelen måske bryder sig mindre om.
Det er jo den trussel, der hviler over den dialog, og derfor håber jeg inderligt, både når det gælder alkoholgrænsen og aldersgrænsen for køb af tobak, at detailhandelen i egen interesse vil sørge for at indarbejde de vaner, der gør det nemt for de ansatte at sikre overholdelse af de af Folketinget vedtagne grænser.
Når jeg nævner, at Sundhedsstyrelsen i dialogen med branchen vil tage spørgsmålet op, så mener jeg det alvorligt, og det er noget, der allerede er besluttet – det er i øvrigt en løbende dialog.
Så den bliver alvorlig nok, og det er jeg helt sikker på at branchen også er klar over.
Lov er lov, og lov skal holdes, og det gælder altså også lovgivninger, hvor vi i hovedsagen er nødt til at overlade til andre at sikre dem overholdt.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-04-13:
Det sidste bliver jeg naturligvis nødt til at kvittere meget positivt for, altså at ministeren vil tage det op i sin dialog med Sundhedsstyrelsen for at prøve at få Sundhedsstyrelsen til at finde ud af, om vi vitterlig har et problem.
Her er det jo så netop, at jeg stiller spørgsmålet i forhold til kontrol og sanktion, for jeg synes jo, at det må være ministerens ansvar altid at have et fokus rettet mod det her.
Jeg har selv været med til herinde at lave lovgivningen, hvor vi hævede aldersgrænsen for salg af tobak til unge.
Når vi laver lovgivning her i salen på Christiansborg, er vi enige om, at i hvert fald tre elementer skal være til stede, for at en lovgivning er god: Loven skal kunne forstås, loven skal helst give mening – det er også vores pligt at få det signaleret – og så skal loven kunne kontrolleres, og den skal kunne sanktioneres.
Hvis ikke de sidste to elementer er med, hvad skulle så gøre, at borgerne holder sig inden for lovens rammer?
Der må jeg blot sige til ministeren, at han har den helt faste retorik, som er Venstres politik, og det er at sige: Hvem har ansvaret for børnene og de unge?
Det har forældrene.
Men når vi nu har lavet et forbud med aldersgrænser her i Folketinget, er det vel, fordi vi har erkendt, at der er et problem, og vi har erkendt, at det er et problem, som samfundet må gå ind og være med til at løse.
Så derfor vil jeg spørge ministeren: Når nu ministeren får samtalen med Sundhedsstyrelsen om kontrol og sanktion, vil ministeren så sige, at det er regeringens hensigt at sørge for at få gjort kontrollen bedre, end den er i dag, for ministeren siger, at detailhandelen har gode kort på hånden?
Jeg ved ikke rigtig, hvor de gode kort bliver spillet, når så mange unge, som det er tilfældet, kan købe tobakken.
Bertel Haarder (V), 2011-04-13:
En undersøgelse gennemført af Sundhedsstyrelsen i efteråret 2008, da 18-års-reglen for køb af tobak lige var indført, viste, at knap 20 pct. af de 15-årige inden for den seneste måned havde købt cigaretter i et supermarked eller i en kiosk.
Det er jo ikke tilfredsstillende, hvis det forholder sig sådan, at børn på 15 år kan købe cigaretter i butikkerne, når aldersgrænsen for salg er 18 år.
Det er bestemt ikke tilfredsstillende, men det er jo altså butiksindehaveren eller -bestyreren, som skal sikre, at der ikke sælges tobak til unge i strid med loven, og det er politiets ansvar at holde øje med butikkerne.
Men det kan politiet jo kun gøre, hvis forældre eller andre voksne anmelder de butikker, som bryder loven.
Jeg vil godt gøre opmærksom på, at forbuddet mod salg af tobaksvarer til unge jo også er ment som et signal fra samfundets side til de unge og deres forældre om, at unge og rygning ikke hører sammen, og det er også et signal til ungdomsuddannelser og til skoler af enhver art, inklusive efterskoler.
Så signalet er også meget vigtigt.
Det er først og fremmest forældrenes ansvar at sørge for, at børnene ikke bryder loven, eller at de butikker, hvor de handler, ikke bryder loven.
Fra sundhedsmyndighedernes side har vi som hjælp til butikkerne og de unge og deres forældre gjort meget ud af at oplyse om 18-års-aldersgrænsen.
Der skiltes med aldersgrænsen i butikkerne, og butikspersonalet er informeret om, at de har ansvaret for at håndhæve forbuddet.
Vi har også fået indført et legitimationskort til unge, som de på forlangende skal vise, hvis de køber tobaksvarer, øl, vin og spiritus.
Så butikkerne er godt klædt på til at håndhæve forbuddet mod salg af tobaksvarer til unge under 18 år.
Sundhedsstyrelsen er i løbende kontakt med detailhandelens brancheforeninger, hvor man bl.a. drøfter forbuddet mod salg af tobaksvarer og alkohol til unge.
Jeg vil bede Sundhedsstyrelsen om ved næste møde at tage spørgsmålet om salg af tobak op med detailhandelen med henblik på at drøfte de barrierer, der gør det svært at håndhæve forbuddet.
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-04-13:
Mener ministeren, at forbuddet mod salg af tobak til unge under 18 år kontrolleres og sanktioneres tilfredsstillende, når 10 pct. af de 15-årige ryger dagligt, og er det ministerens opfattelse, at de 15-årige selv køber tobakken?
Mener ministeren, at forbuddet om salg af tobak til unge under 18 år kontrolleres og sanktioneres tilfredsstillende, når 10 pct. af de 15-årige ryger dagligt, og er det ministerens opfattelse, at de 15-årige selv køber tobakken?
Skriftlig begrundelse
Der henvises til Skolebørnsundersøgelsen 2010 s. 33.
Bertel Haarder (V), 2011-04-13:
Men som jeg også sagde i udvalget for en halv time siden, så er der til gengæld flere, der bruger snus i Norge: 15 pct. af de unge.
Hvis man lægger det oven i dem, der ryger, så kommer vi højere op end i Danmark, og snus er altså også sundhedsfarligt.
Det er jo derfor, EU helst vil forbyde snus overalt, og hvis ikke svenskerne havde fået deres undtagelse, var der heller ikke snus i Sverige.
Jeg siger ikke, at lasternes sum er konstant.
Det er den heldigvis ikke, men jeg er ikke sikker på, at man kan bruge Norge som et lysende eksempel.
Og under alle omstændigheder er grænsehandelen jo vokset ud over alle grænser i Norge, ligesom den er i Storbritannien.
Så vil jeg rejse det spørgsmål, om det virkelig er synet af en indbydende hylde med cigaretter, som får rygeren til at købe cigaretter.
Er det virkelig det, der gør, at man ikke kan modstå trangen?
Det tror jeg ikke det er.
Jeg tror, man går derhen, fordi man altså skal have nogle cigaretter nu, og hvad enten de er i et skab eller ej, skal man nok huske den trang, hvis man er ryger.
Det er jeg bange for.
Jeg synes egentlig, at hr. Flemming Møller Mortensen startede vældig godt på det her sidste spørgsmål, da han sagde, at en lov skal kunne forstås, den skal være meningsfuld, og den skal kunne kontrolleres.
Hvis jeg skulle føje noget til, ville jeg sige, at den også skal være alment accepteret.
Det må ikke være sådan, at loven opfattes som helt urimelig.
Det er jo derfor, at vi ikke bare springer til at forbyde alt køb af øl for hvem som helst, der er under 18 år.
Det ville jo være nemt nok, og det ville være dejligt, hvis de ikke drak øl, men det ville blive opfattet som noget, der var helt ude af trit med alt, og der ville gå sport i at købe øl, selv om man er under 18 år.
Så det med den folkelige accept skal vi også lige have med.
Så synes jeg jo, at det netop er i overensstemmelse med ansvarstænkningen, at man appellerer til detailhandelen om selv at tage affære, selv at tage ansvar, i stedet for at det skal være, som når vi kører bil, nemlig at det eneste, som det gælder om, er at rette sig efter lygterne.
Om man kører uforsvarligt er helt ligegyldigt.
Altså, det skulle jo gerne være sådan, at man kører efter forholdene.
Det skulle gerne være sådan, at man handler efter, hvad der er godt for ens børn og ens omgivelser.
Søren Pind (V), 2011-04-13:
Så tilgiv mig, for jeg har misforstået hr. Karsten Hønge.
Jeg har forstået hr. Karsten Hønge sådan, at han ønsker, at ministeren skal gribe ind og ændre de bestående tilstande.
Hvis det ikke er tilfældet, har jeg selvfølgelig fuldstændig misforstået det, der er blevet sagt.
Hvis der i givet fald skulle være tale om et neutralt ønske, skulle det vel heller ikke være problematisk at få arbejdsmarkedets parter til at rette henvendelse til mig om at få det forandret.
Karsten Hønge (SF), 2011-04-13:
Nu er det netop ministeren, der vender tingene på hovedet, for det, jeg ønsker, er, at lovgivningsmagten er neutral.
Jeg ønsker, at staten er neutral i den her sag.
Man siger til jobcentrene, at hvis der er en virksomhed i en etableret konflikt, må jobcenteret ikke sender arbejdskraft ud til virksomheden.
Dermed har jobcentre jo ikke valgt side eller grebet ind i den, men har understøttet den danske model.
Det er nøjagtig det, jeg beder ministeren om at gøre her, altså at understøtte den danske model, ikke ved at tage stilling til konflikten, men ved at sige, at den ene part ikke må løbe om hjørner med den anden ved at tage luften ud af de kampskridt ved at importere arbejdskraft til at udføre det konfliktramte arbejde.
Det er da at vende tingene på hovedet at sige, at jeg ønsker et politisk indgreb, for jeg ønsker, at vi fastholder statens neutralitet i forhold til en konflikt på en arbejdsplads.
Søren Pind (V), 2011-04-13:
Indtil videre har jeg ikke fået en henvendelse fra arbejdsmarkedets parter om den her sag.
Det er klart, at hvis jeg får en henvendelse fra arbejdsmarkedets parter, vil jeg kigge på den.
Men efter min bedste overbevisning handler den danske model om, at arbejdsmarkedets parter løser de konflikter, der er, efter de gældende regler.
I øvrigt har man Arbejdsretten til at overse, om der måtte ske tilsidesættelse af det regelsæt, der gælder for arbejdsmarkedet.
Derfor har jeg netop fuld tillid til, at den danske model vil løse de udfordringer, de står over for.
At sige, at et politisk indgreb er i overensstemmelse med den danske model, synes jeg er at vende tingene på hovedet.
Det må jeg sige.
Karsten Hønge (SF), 2011-04-13:
Sådan som jeg har forstået det, har ministeren da vist rigelig tid til at gøre sig klog på, hvad det vil sige at være dansk.
Ministeren har da i flere forskellige sammenhænge, som jeg ser det,
brugt rigelig tid på, hvad det vil sige at være dansk, og jeg forstår, at det oprigtigt optager ministeren, hvad det vil sige at være dansk.
Der er vel få ting, der sådan i sin substans er mere dansk end den måde, vi indretter arbejdsmarkedet på.
Det er nemlig ganske unikt.
Den ganske særlige måde, det danske arbejdsmarked er skruet sammen på, er noget, der bliver studeret og undersøgt og faktisk også beundret mange steder i verden.
Så her har ministeren da en chance for at kunne træde i karakter med andet end de der luftige formuleringer om, hvad det vil sige at være dansk, ved at give en markant opbakning til det, når vi som her ser, at en virksomhed – det er kun én virksomhed, men hvis vi ikke griber ind nu, er der grund til at tro, at det er noget, der kan brede sig – i en lovlig overenskomstmæssig konflikt kan gå ind og undergrave de kampskridt, som jo er en del af den danske model.
Hvis man ikke her begrænser muligheden for, at en virksomhed tager udlændinge ind som strejkebrydere, og det er jo ikke ideen med den lovgivning, vi har, er opbakningen til den danske model ikke andet end ord.
Søren Pind (V), 2011-04-13:
Jeg mener, at arbejdskonflikter skal løses mellem arbejdsmarkedets parter.
Det er det, der er den danske model.
Det er en model, som jeg varmt støtter, og hvor jeg har fuld tillid til, at arbejdsmarkedets parter inden for de rammer, der er, løser, som de altid har gjort, de konflikter, der måtte opstå.
Jeg synes også, jeg må sige, at det, at jeg skal stå i salen og kommentere en så konkret sag, set i forhold til den danske model måske er lidt voldsomt, altså det, at en minister skal gå ind og blande sig så direkte.
Det synes jeg sådan set i høj grad er i strid med hele grundlaget for den danske model, som jo går ud på, at arbejdsmarkedets parter selv knækker nødderne.
Karsten Hønge (SF), 2011-04-13:
Der er jo et helt særligt spørgsmål, der omhandler lønnens størrelse, hvor man jo i forvejen må kunne sige, at de beløbsrammer, man har fundet ud af, jo er nogle, der presser lønningerne inden for it-branchen, for når i det her tilfælde indere kan tilbyde sig til lønninger, der trods alt ligger noget under, endda noget under, det, som danske it-medarbejdere får, så er det i sig selv et problem.
Men det er jo ikke det, vi skal diskutere.
Vi skal diskutere den situation, hvor der er en overenskomstmæssig konflikt, som medfører, at der bliver nogle stillinger ledige, og det er der jo konkret i virksomheden CSC.
I øjeblikket er det ikke så mange, fordi der er nogle begrænsninger for, hvordan konflikten kan udvikle sig på virksomheden, men vi kan se frem til her i løbet af en måneds tid, at væsentlig flere vil blive omfattet af konflikten, hvis der i øvrigt ikke findes en løsning på den.
Nu har vi jo en situation, hvor virksomheden har meddelt, at de sådan set så har tænkt sig at trække især indiske medarbejdere ind til at udfylde de ledige job, der vil være.
Mener ministeren ikke, at vi her har et problem, i og med at man direkte går ind og udfører det arbejde, som ellers er konfliktramt, og dermed tager luften ud af et overenskomstmæssigt og lovligt kampskridt, som en fagforening har taget?
Søren Pind (V), 2011-04-13:
Det kan ikke udelukkes, at der efter udlændingelovens nuværende udformning vil kunne forekomme tilfælde, hvor der meddeles opholdstilladelse på baggrund af beskæftigelse i en konfliktramt virksomhed.
For at en udlænding kan meddeles opholds- og arbejdstilladelse med henblik på beskæftigelse, er det en afgørende betingelse, at løn- og ansættelsesvilkår er sædvanlige efter danske forhold.
I en situation, hvor en udlænding ansøger om opholds- og arbejdstilladelse med henblik på beskæftigelse i en konfliktramt virksomhed, vil Udlændingeservice således skulle undersøge, om konflikten har betydning for ansøgerens konkrete ansættelsestilbud, herunder om de konkrete tilbudte løn- og ansættelsesvilkår kan anses for sædvanlige.
Såfremt det på baggrund heraf ikke kan lægges til grund, at løn- og ansættelsesvilkår er sædvanlige, vil der blive meddelt afslag på opholdstilladelse.
Der er ikke i reglerne en generel undtagelse for at meddele opholdstilladelse med henblik på beskæftigelse, såfremt en virksomhed er i en lovlig arbejdskonflikt, dog gælder specifikt i forhold til koncernopholdstilladelse den betingelse, at en virksomhed ikke kan koncerngodkendes, såfremt den danske del af koncernen er ramt af en lovlig arbejdskonflikt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2011-04-13:
Man kan ikke sætte det sådan op.
Og det er fuldstændig uagtet, om det er et dansk selskab, der virker internationalt, og som i andre lande ville blive kaldt et multinationalt selskab – hvor kollegaer til hr. Frank Aaen i de landes nationale parlamenter vil stille sig op med tirader a la det, vi lige har hørt her – eller det er internationale selskaber, der er forankret i andre lande, og som virker i Danmark.
Det ønsker regeringen at forfølge.
Og når hr. Frank Aaen nu siger, at der ikke bliver taget nogen nye initiativer, er det imod bedre vidende: Regeringen ønsker at forfølge det her.
Regeringen har taget en række initiativer ved skatteministeren, og det vil den nye skatteminister også følge op på, og det vil han jo i øvrigt have lejlighed til at orientere hr. Frank Aaen om på det møde, som der mig bekendt er indkaldt til; eller er det ukorrekt, at der er indkaldt til et møde?
Flemming Møller Mortensen (S), 2011-04-13:
Den her sal er jo den helt rigtige sal at diskutere det her i.
Hvornår gør man noget fra politisk side, som af nogle bliver opfattet som formynderisk, og hvornår gør man noget, som har nytte og vinder stor forståelse ude i befolkningen?
Det er muligvis vores ideologiske forskelle, der gør det, men jeg har meget vanskeligt ved at se, at det at skjule tobakken – så man altså stadig væk kan købe den alle de steder, man kan i dag, men man får det ikke signaleret – skulle være mere formynderisk end at have en pakke cigaretter, som illustrerer al den elendighed og sygdom, som opstår ved at ryge.
Signalet, det, man ønsker at gøre, er nøjagtig det samme, og jeg mener ikke, at nogen af delene er symbolpolitik.
Jeg mener, det ville være et spørgsmål om at sætte sådan noget i værk, fordi vi ønsker en effekt.
Årsagen til, at ministeren og jeg kom for sent, var, at vi diskuterede afgifter på cigaretter, og der må jeg blot sige, at Norge har sat afgifterne op; de har også gjort tobakken usynlig, og de ryger mindre, og især de unge ryger mindre i Norge.
Bertel Haarder (V), 2011-04-13:
Jeg har selvfølgelig overvejet den model, hvor man putter tobak ind i et skab, så ingen kan se, hvad der er inde i det skab.
Når jeg viger tilbage for det, skyldes det, at vi ikke aner, om det virker overhovedet.
For det handler jo altså om voksne mennesker, unge mennesker må slet ikke købe tobak.
Det handler om voksne, myndige mennesker, og i princippet er det jo disse voksne menneskers egen sag, om de vil ryge eller de ikke vil ryge.
Sådan er det jo.
Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at overbevise dem om, at de ikke skal ryge.
Men hjælper sådanne formynderiske tiltag virkelig, hvor de ikke længere kan se, om der er cigaretter, og skal spørge?
Det er jeg ikke sikker på.
Man kan også spørge: Jamen skulle vi så ikke forvise rygerne endnu længere væk fra menneskenes boliger, end vi gør i dag?
Jo, hvis det virkede.
Men virker det?
Har vi tegn på, at det virker?
Og det er jo trods alt voksne mennesker.
Der er også det ved det, at jo mere obskurt det bliver at dyrke en last, jo mere opstår der fællesskaber i de obskure miljøer, som det fremkalder.
Så det er ikke så let, som det lyder.
Jesper Petersen (SF), 2011-04-13:
Tak for det.
Statsministeren virker efterhånden en smule sådan irriteret over debatten og måske også en smule undrende over, hvor al den her diskussion om skat kommer fra.
Der har været læst et spændende citat af vicestatsministeren op tidligere.
Det gør jo, at der sætter sig et eller andet, det er ikke historieskrivning, det er bare at opridse de fakta, som vi har at diskutere ud fra, at der i 2004 og 2007 blev givet skattelettelser for 20 mia. kr., der ikke var finansieret.
Det må andre så betale regningen for nu.
Med hensyn til at det skulle være så mærkeligt at holde fast i den diskussion over for statsministeren, kan man jo bare sådan inden for de sidste par måneder finde mange anledninger.
Det er ikke mere end en måned siden, der var landsråd hos De Konservative.
Der talte vicestatsministeren for lavere skat som en af De Konservatives mærkesager.
Vi skal ikke længere tilbage end til februar, hvor den nyudnævnte politiske ordfører ville sænke skatten for 35 mia. kr. – det er jo dog et anseligt beløb.
Det svarer til en fyring af 80.000-90.000 offentligt ansatte.
Men ikke blot regeringspartneren, faktisk også den nye skatteminister har jeg her et interview med fra Altinget | Skat den 29. marts, hvori skatteministeren åbner for nye skattelettelser.
Det får i øvrigt også De Konservative til at juble her ved hr. Mike Legarth, der siger, at han synes, det lyder aldeles glimrende.
Så alle andre kan sådan set se, hvad det er, regeringen er på vej med, De Konservative vil have det, den nye skatteminister vil have det, og det ender altså med, at vi står med den sag, at den kommunale velfærd må holde for, at SU'en skal beskæres, inden længe ryger de første ud af dagpengesystemet, og der er tusindvis af danskere, der ikke længere kan få dagpenge, fordi de skal betale regningen for de ufinansierede skattelettelser.
Jeg synes, det er meget rimeligt at holde fast i at få et ordentligt svar, hvad vi ikke har fået endnu, på: Er der nye skattelettelser på vej?
Vil statsministeren fuldstændig trække tæppet væk under alt, hvad De Konservative går og lover danskerne, og fuldstændig slå fast, at der ikke er nye skattelettelser på vej, eller er det det, vi skal regne med, ligesom forud for sidste folketingsvalg, hvor der blev givet skattelettelser kort inden?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2011-04-13:
Er det rigtigt, at 2015-planen ikke er efterlevet?
Ja og nej.
Vi var fuldstændig på sporet af 2015-planen, indtil krisen ramte os; fuldstændig på sporet.
Der kom en krise – det er så åbenbart også regeringens krise.
Der kom en krise, en global krise, der ramte den globale omsætning, som kostede eksport, og som kostede arbejdspladser.
Den krise er vi nu i øvrigt ved at lægge bag os.
Har det noget med de fuldt finansierede skattelettelser i 2004 og 2007 at gøre?
Nej, det har det ikke.
De fuldt finansierede skattelettelser i 2004 og 2007 og senere også i 2009 har jo alt sammen været med til at gøre Danmark rigere, mere konkurrencedygtigt, gjort det mere attraktivt at arbejde.
Jeg troede i øvrigt også, vi var enige om, at det var en god idé, hvis man kunne få danskerne til at arbejde lidt mere.
Jeg mener, vismændene har peget på, at det mest virksomme værktøj for at få danskerne til at arbejde lidt mere, er at give dem en skat, der gør, at de også har noget tilbage, når de kommer hjem med deres lønningschek.
Morten Bødskov (S), 2011-04-13:
Det, der er virkeligheden om de ufinansierede skattelettelser fra 2007, er jo, at statsministerens nuværende finansminister går rundt og siger, at de her skattelettelser fra 2007 er finansieret inden for rammerne af 2015-planen.
Og når nu regeringen har fremlagt en reformpakke, hvor man skal sikre, at der er balance i økonomien, og hvor et af problemerne er, at der er et reformefterslæb i 2015-planen, vil statsministeren så stadig fastholde, at de her skattelettelser er fuldt finansierede?
Hvis han gør det, så går hans finansminister og foregøgler danskerne noget, som der simpelt hen ikke er hold i.
Så for at vi kan komme til at tale om det her, er vi jo nødt til at vide, hvad udgangspunktet er.
Når regeringen nu har fremlagt en reformpakke med brutale indgreb over for folkepensionister – 470.000 får forringet deres folkepension – og afskaffelse af efterlønnen, hvorfor siger man så ikke sandheden og siger, at en af årsagerne til, at regeringen foreslår et så brutalt indgreb, er, at man gav ufinansierede skattelettelser i 2007?
Det er altså med andre ord efterlønnerne, det er folkepensionisterne, som nu skal betale regningen for, at toppen af Danmark dengang fik meget, meget store skattelettelser.
Det må man sige, som det er.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2011-04-13:
Jeg griner ikke, jeg smiler og måske i virkeligheden lidt bedrøvet.
For jeg har haft indtryk af, at hr. Morten Bødskov gerne ville overtage styringen af det her land fra nu af, og det er jo en stor ambition.
Så må man bare helt stilfærdigt sige – jeg skal nok svare på spørgsmålet – at man jo ikke kan lede det her land fremadrettet ved at skrive historiebøger.
Det kan man jo ikke, medmindre man vil lave historien om.
Og derfor er det store spørgsmål, vi mangler at få svar på, om de skattelettelser, der er givet til ganske almindelige danskere, skal rulles tilbage.
De er åbenbart altings ulykke.
Altings ulykke stammer fra, at regeringen ad tre omgange har givet skattelettelser til ganske almindelige danskere – forøget beskæftigelsesfradrag, lempelser i bundskat, i mellemskat etc.
Det forklarer altings ulykke.
Jamen så lav det om.
Mand jer op, sig, det rulles tilbage.
Der er, hver gang vi har givet skattelettelser, givet fuldt finansierede skattelettelser.
I 2007, hvis jeg ikke husker meget forkert, er det sådan, at Socialdemokratiet stiller forslag til finansloven, hvor man anviser provenuet fra de skattelettelser, der gives, til at finansiere socialdemokratiske velfærdsrettigheder.
Det vil altså sige, at Socialdemokratiet har stillet forslag her i Folketinget om ufinansierede velfærdsrettigheder.
Det kan jeg ikke tro.