runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2006-12-12:
Egentlig kan jeg ikke se den store forskel.
Opholdet er jo en beskyttelse, og det er da trygt at få en sikker rejse til hjemlandet.
Jeg må også gå ud fra, at det er meningen, at man efter de 3 måneder, som B 19 lægger op til, skal hjem.
Men så er rejsen jo ikke forberedt.
På den her måde er der altså en forberedt hjemrejse, og der er taget de kontakter, der skal tages, til hjemlandet, og man kommer hjem på hjemmebane, hvor ens modersmål tales, og hvor man kan klare sig.
Line Barfod (EL), 2006-12-12:
Jeg skal bare være sikker på, at jeg har forstået det.
Venstre ønsker at have en præcis vinkel, når vi diskuterer beskyttelsesperiode, og Venstres præcise vinkel er altså, at formålet med beskyttelsesperioden er at få sendt kvinden ud af landet, hvor det, jeg taler om, er, at formålet med beskyttelsesperioden er at beskytte offeret for menneskehandel, give det offer en beskyttelse i en periode, hvor offeret kan være sikker på at få den hjælp og støtte, den pågældende har behov for.
Forhåbentlig vil offeret så i den periode også blive i stand til at samarbejde med nogen om at komme tilbage og få et bedre liv og ikke bare komme tilbage og blive handlet.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2006-12-12:
Vi mener stadig væk, det er vigtigt, at vi har nogle præcise vinkler.
Måden, man har en sikker tilbagevenden på, er gennem et velforberedt hjemrejseforløb, og det skal der være tid til at forberede.
Det eneste, man skal have, er et samtykke fra kvinden.
Line Barfod (EL), 2006-12-12:
Nu har vi brugt lang tid i dag på at diskutere, at vi alle sammen er meget enige om, at menneskehandel er noget af det mest afskyvækkende, vi kan forestille os.
Så burde vi også kunne blive enige om, at ofrene har brug for al den hjælp og beskyttelse, vi kan give dem.
Det er derfor, det er lidt svært at forstå, at Venstre ikke kan støtte, at vi udvider beskyttelsesperioden fra de 30 dage, men i stedet henholder sig til, at integrationsministeren nu vil sige, at hvis kvinderne skriver under på, at de vil samarbejde, så kan de få lov at blive her i 70 dage ud over de 30 dage, som beskyttelsesperioden er i dag.
Kan Venstre og Venstres ordfører ikke sætte sig ind i, at der er en meget stor forskel på, om man har en beskyttelsesperiode på 3 måneder eller kun en beskyttelsesperiode på 30 dage med mulighed for, at de få kvinder, der kan skrive under på, at de vil samarbejde, kan få den forlænget?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2006-12-12:
Som udgangspunkt vil jeg starte med at sige, at Venstre ikke kan støtte dette beslutningsforslag.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at menneskehandel, som debatten i dag også afspejler, er modbydeligt, og det er også derfor, det er godt, at der nu er lavet en ny handleplan som opfølgning på den første, som vi havde fra 2002-2006.
De 100 dage skal bruges til at hjælpe offeret bedst muligt og til at få tilrettelagt et forløb for den enkelte med henblik på en sikker tilbagevenden til hjemlandet.
Jeg ser frem til at høre, hvad oppositionen mener om de 100 dage, siden B 19 jo netop er et ønske om 90 dage.
Det er også sådan, at da de 100 dage og det beskrevne forslag er mere vidtgående end det, der lægges op til i B 19, kan Venstre ikke støtte B 19.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-12-12:
Det er ikke et spørgsmål om at tvinge alt muligt igennem.
Det er ikke en trussel, og vi bruger ikke pistoler.
Så det her handler faktisk om at tage et ansvar og sikre, at den her periode bliver udnyttet bedst muligt for den enkelte kvinde, både mens hun fortsat er i Danmark, og når hun så skal sendes hjem.
Lone Dybkjær (RV), 2006-12-12:
Jeg synes stadig væk, det er, som om ministeren tror, at det handler om normale personer.
Det gør det ikke.
Det handler om dybt traumatiserede personer.
Det er det, det handler om.
Vi andre vil simpelt hen ikke sætte dem en pistol for brystet og sige: Nu skal I sidde her og skrive under på, at I vil samarbejde.
Ordet samarbejde, som jeg prøvede at fortælle, har en meget negativ klang.
De er blevet truet til alt muligt, og nu kommer de danske myndigheder så også og truer dem.
Vi synes simpelt hen, at man skal prøve at behandle dem ligeværdigt som ordentlige mennesker, og så prøve at få det her til at glide, uden at vi nødvendigvis sætter dem en pistol for brystet og siger: I skal samarbejde.
Vi accepterer, at mennesker skal sendes ud af landet, hvis der ikke er grundlag for en opholdstilladelse.
Vi synes måske, at grundlaget for opholdstilladelsen skulle ændres, men det er så en anden snak.
Men vi mener bare ikke, at den metode, som her anvendes, er den rigtige.
Vi synes ikke, at man skal tage det stille og roligt i den forstand, at man ikke skal gøre noget.
Vi synes tværtimod, at man skal lave nogle aktiviteter, men man skal lade være med at tvinge underskrifter og alt muligt andet igennem, for det tror vi er dybt skadeligt for de mennesker, der i forvejen er skadede.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-12-12:
Jeg er helt enig i, at vi taler om kvinder, som er i en helt særlig situation, som mange af os slet ikke kan forestille os at være i.
Jeg får lyst til at spørge, det kan jeg ikke gøre herfra, men så gør jeg det lidt retorisk: Hvad har oppositionen forestillet sig at der skal ske efter det forslag, der ligger her, når de 3 måneder er gået?
Hvad har man så forestillet sig at der skal ske?
Vi vil sådan set bare gerne sikre, at den periode bliver udnyttet bedst muligt til at hjælpe de her kvinder og til at forberede hjemsendelsen, som man kan sige sådan set ligger forud, uanset om det så er oppositionens 3 måneder eller det er regeringens 100 dage.
Vi vil bare gerne sikre, at det bliver forberedt bedst muligt, så man ikke står der, når oppositionens 3 måneder er gået, og bare siger: Nu er det ud af vagten.
Og så har de måske ikke selv haft styrke til at tage hånd om situationen og deres hjemsendelse, og så står de bare der.
Det skal de selvfølgelig vejledes i, og det skal de selvfølgelig have hjælp og støtte til.
Lone Dybkjær (RV), 2006-12-12:
Vi kender jo sådan set godt tilbud, der kan opfattes som trusler af nogle mennesker.
Det er jo set før i vore dage.
Jeg synes, der er en fuldstændig manglende sammenhæng mellem, hvor forfærdeligt man synes at det er for de kvinder, der er blevet handlet, og hvad man så konkret gør, og det, at når de kvinder nu har været udsat for alt det forfærdelige, som regeringspartierne er de første til at stå og tale om, så skal de altså pludselig vise, at de smaddergerne vil samarbejde om alting, og det skal de gøre inden for 30 dage.
Det er jo ikke mennesker, der har været udsat for noget normalt.
De har været udsat for noget gruopvækkende i en lang række tilfælde.
Så må man da også – og det er det, vi vil med vores forslag – ligesom respektere, at det har nogle konsekvenser for de her kvinder.
De er ikke i en normal tilstand, som vi andre forhåbentlig er.
De er ikke normalt reagerende, og det er derfor, vi synes, der skal være en automatik, sådan at de simpelt hen kan nå at komme til at fungere bedre.
Man kan så sige, at man gerne vil samarbejde, men de kvinder aner ikke, hvad det vil sige at samarbejde.
Jeg tror, at de har hørt ret meget om samarbejde i tiden inden fra deres bagmænd: Hvis ikke du samarbejder, så ...
Ordet samarbejde er ikke nødvendigvis positivt ladet i deres ører.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2006-12-12:
Jeg har ikke set et bilag her, der viser, hvordan sådan en formular, som der skulle skrives under på, skulle se ud.
Så er det altså også sådan, at det, jeg har fået at vide fra miljøet selv, er, at de faktisk ikke har haft oplevelsen af, at de havde tid nok til at få la vet den hjemsendelse på 30 dage.
Det er derfor, vi siger: O.k., vi har lyttet, og vi siger, at 100 dage er det, der ligger som vores oplæg nu.
Det kan jeg ikke se at man skal i gang med nu, men jeg kan se, at der i hvert fald er tid nok til at få planlagt hjemrejsen, at få kontakter og få lavet de netværk, der skal til, så kvinden ikke står fuldstændig mutters alene, når hun så vender hjem.
Lone Dybkjær (RV), 2006-12-12:
Jeg kan slet ikke forstå, at fru Anne-Mette Winther Christiansen mener, at vi modarbejder det.
Vi modarbejder ikke noget.
Vi går konstruktivt ind i nogle forhandlinger, og det har vi gjort hele tiden og konstant i forbindelse med satspuljemidlerne.
Jeg kan ikke huske, i hvilken sammenhæng jeg sagde, at andre lande også tog det alvorligt.
Jeg kan ikke huske, om det var i forbindelse med den her rapportør, eller hvad det var.
Ud fra det, jeg har sagt, kan man overhovedet ikke slutte det, som fru Anne-Mette Winther Christiansen siger.
Vi tager det alvorligt.
Vi mener også, at regeringen tager det alvorligt.
Vi er bare ikke nødvendigvis enige om, hvordan den videre opfølgning skal ske.
Det er det, vi har prøvet at fremsætte i vores dagsordensforslag, og det er vel o.k.
Det er vel almindelig demokratisk praksis, at man diskuterer det?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2006-12-12:
I 2001 fremsatte SF et forslag i Folketinget, hvor vi simpelt hen foreslog, at beskyttelsesperioden skulle være helt op til 5 år, hvis det var det, kvinden havde behov for.
Det synes vi netop ud fra en betragtning om, at de her kvinder har været udsat for noget af det værste, man overhovedet kan udsætte mennesker for på denne jord.
Så synes jeg i øvrigt, at det er lidt flot, at Venstres ordfører siger, at der ikke stilles krav.
Hvis det ikke er et krav, at man samarbejder om hjemsendelse,
hvad er det så?
Selvfølgelig er det et krav, man har sat ind, for ellers ville man jo kunne gå ind for oppositionens forslag.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2006-12-12:
Samarbejde og give tilsagn, jeg kan kun få det til to ting, og to er altså ikke adskillige i min terminologi.
Og det er ikke krav; det er, at man skal give tilsagn om, at man gerne vil samarbejde om sin hjemrejse.
Så skal jeg spørge: Når nu det belyses, som om det er et meget forfærdeligt forslag, til trods for at det er struktureret, til trods for at det er veldokumenteret, hvad sigtet er, og hvad målet er i slutfasen, hvad er så tanken i SF's forslag efter de 3 måneder?
I hvilken fase er offeret efter de 3 måneder i det beslutningsforslag, der ligger her?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2006-12-12:
Der er krav om, at man skal samarbejde, og der er krav om, at man skal give udtryk for inden for 30 dage, at man vil samarbejde med de danske myndigheder om hjemsendelse, til trods for at man er ret sikker på, at myndighederne i hjemlandet, herunder politiet og alt muligt andet, kan være korrupte.
Og til trods for, at man har været vant til, at myndighederne ikke var nogle, man kunne stole på, skal man altså konfronteres på 30 dage med de danske myndigheder og lære at stole på med det, man har været udsat for, at her får man hjælp.
Og man skal samarbejde, og man skal give tilsagn om, at man vil sikres hjemrejse hurtigst muligt.
Det synes jeg altså er meget problematisk, når man har været udsat for de her ting, og det vil jeg gerne sige igen og igen.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2006-12-12:
Det kan godt være, at jeg har misset noget, for jeg har på intet tidspunkt i denne debat hørt, at det har været nævnt, at ofrene skulle opfylde adskillige krav for at kunne være i landet i 100 dage og medvirke til at planlægge deres hjemrejse.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge SF's ordfører: Hvor er de adskillige krav, dem vil jeg gerne have ridset op?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2006-12-12:
Jeg må sige, at jeg kan tilslutte mig alt, hvad fru Line Barfod har sagt, og derfor skal jeg gøre det ret kort.
Den anden dag, da det kom frem i dagspressen, at regeringen havde flyttet sig på det her område, mødte jeg fru Kirsten Brosbøl i Vandrehallen, og vi smilede til hinanden og talte om, at det da vel nok var en glædelig dag, at regeringen nu gik ind for en refleksionsperiode på 100 dage.
Men nu kan vi så høre, at der ikke var grund til at juble, som vi gjorde.
Vi skulle måske i stedet have været mistænksomme og tænkt: Jamen hvad skyldes det her, og hvad ligger der bag?
For nu kommer det jo frem, at beskyttelsesperioden er 30 dage, og hvis man så i øvrigt har tænkt sig at samarbejde og underlægge sig adskillige krav om planer om hjemsendelse osv., så kan man få udvidet sit ophold til 100 dage.
Jeg synes, det er et sølle samfund, der ikke kan beskytte mennesker, der har været udsat for slaveri, for regulært sexslaveri.
Jeg synes, det er et sølle samfund, som er mere optaget af at få folk verfet ud af porten hurtigere, end man næsten kan nå at opfatte det, end af at hjælpe andre mennesker på fode.
I alle mulige sammenhænge går man og bryster sig af, at man er menneskerettighedernes forkæmper, at man er et demokrati, og at man er et velfærdssamfund, men det gælder altså kun til en vis grænse.
Det er helt oplagt, at det her forslag, som oppositionen har fremsat i dag – minus Dansk Folkeparti – ville hjælpe de her kvinder i langt højere grad, end det er tilfældet i dag, også i langt højere grad, end det er tilfældet med regeringens forslag.
Derfor skal jeg da kun beklage, at regeringen ser sådan på de 100 dage og på det her forslag.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-12-12:
Det mener jeg også burde kunne lade sig gøre.
Det er jo ikke en trussel at bede om et samarbejde, det er faktisk et tilbud.
Jeg har da tillid til, at de mennesker, som har med de her kvinder at gøre, kan få skabt den tillid og meddele, at vi skal sikre den bedst mulige hjemsendelse.
Det gør vi altså bedst, hvis vi i starten får sikret, at der bliver samarbejdet om det her.
Og det er et tilbud, det er altså ikke en trussel.
Lone Dybkjær (RV), 2006-12-12:
Da vi har en ordfører for beslutningsforslaget, som senere vil samle op, hvis hun føler, at tiden eller energien er til det, skal jeg egentlig ikke gå nærmere ind i det.
Det er logisk nok at sige, at der er 10 dages forskel, og vi skal da ikke sætte os i vejen for 100 dage frem for 90 dage, det er ikke det, diskussionen går på.
Den går på: Hvad er det reelle i regeringens 100 dage?
Der tror jeg ikke, at vi kan gøre andet end at prøve at få det afdækket under udvalgsarbejdet og så se, om vi føler, at det er nødvendigt at bringe vores forslag til afstemning, eller om vi kan være tilfredse med det, regeringen nu efter ganske, ganske mange måneder for ikke at sige år endelig tilslutter sig mere eller mindre.
Det er et spørgsmål, hvor meget mindre det er; de først 15 dage og senere 30 dage er faktisk ikke nok til, at man kan lave et ordentligt, seriøst arbejde på det her område.
Louise Frevert (DF), 2006-12-12:
Men – jeg er nødt til at sige men – nu hvor regeringen ikke alene er kommet med et oplæg til en ny handlingsplan for menneskehandel, men også er kommet med et oplæg med et tilbud om en udvidet refleksionsperiode på 100 dage, mener jeg, at intentionerne i beslutningsforslaget er tilfredsstillet.
De 100 dage giver mulighed for optrevling af, hvem der er bagmændene, og dermed af den kriminalitet og de uhyrligheder, der foregår.
Refleksionsperioden vil også indebære, at man i langt højere grad end tidligere samarbejder med offerets hjemland for derved at give offeret større muligheder, når vedkommende kommer hjem.
Det har efter min bedste overbevisning været en af de store problemstillinger.
Derfor kan vi ikke stemme for beslutningsforslaget, da vi mener, at der med de 100 dages refleksionsperiode er taget højde for det, der vil hjælpe ofrene for menneskehandel i Danmark.
Tom Behnke (KF), 2006-12-12:
Jamen så tror jeg, det er det fremskredne tidspunkt, der giver problemerne, for jeg sagde det fuldstændig tindrende, lysende klart.
Det er den konservative opfattelse, at vi skal udvide perioden, således at man kan blive i Danmark i op til 100 dage, hvis det er nødvendigt, og hvis den handlede samarbejder i retning af, at det her skal udmønte sig i, at man kan vende tilbage til sit hjemland i god ro og orden.
Lone Dybkjær (RV), 2006-12-12:
Det var også forkert formuleret.
Det, jeg bare mente, var: Hvad mener den konservative ordfører?
Mener han, at der reelt er tale om, at vi udvider fra 30 dage til 90 dage eller til 100 dage eller hvad?
Og hvor mange restriktioner kommer der ind i den udvidelsesperiode?
Hvad synes den konservative ordfører selv?
Tom Behnke (KF), 2006-12-12:
Fru Lone Dybkjær spørger, hvad der egentlig ligger i regeringens forslag, og dertil er jeg nødt til at svare: Jeg er ikke minister.
Det er en anden, der er minister, og ministeren har været på talerstolen.
Ministeren har redegjort for det i meget, meget lang tid.
Jeg talte, at der var ti korte bemærkninger til ministeren, så ministeren havde endda rigtig god mulighed for virkelig at uddybe alle sine svar.
Hvis ikke det er tilstrækkeligt, må man under udvalgsbehandlingen stille yderligere spørgsmål til ministeren.
Men jeg er ikke minister.
Jeg kan da ikke stå her og svare på ministerens vegne.
Lone Dybkjær (RV), 2006-12-12:
Tak til ordføreren for redegørelsen af forløbet.
Det, som gør, at vi har fastholdt det her forslag, er sådan set ikke, at vi bare vil fastholde vores eget forslag.
Det er for at prøve at afdække: Hvad ligger der i regeringens forslag med de 100 dage?
Og det synes jeg stadig væk er lidt svært at finde ud af, også i lyset af den debat, der har været.
Er der tale om en reel udvidelse, sådan som ngo'er og alle mulige andre har snakket om skulle være automatikken, eller er der ikke?
Men der er jo meget stor forskel på, om man har en form for sikkerhed i, at man har en periode til at regenerere i, eller om man skal ud meget hurtigt.
Tom Behnke (KF), 2006-12-12:
Men en beskyttelsesperiode behøver jo ikke være længere end den periode, hvor man har behov for beskyttelse.
Det er der ikke.
Jeg ved da godt – for det var det, som SF's ordfører startede med at sige – at SF's ønske jo egentlig er at give de mennesker et reelt liv i Danmark.
Og det er fair nok at have det synspunkt, men det deler vi ikke fra konservativ side.
Vi har den opfattelse, at de, der er tvunget ud i det her, og som er udsat for menneskehandel, har et ønske om at komme hjem i trygge rammer.
Vi tror ikke på, at de er kommet her for at få resten af deres liv i Danmark.
Det tror vi ikke på, for hvis det er det, der er tilfældet, så er de asylansøgere.
Så er det noget helt, helt andet, vi taler om.
Menneskehandel er efter vores opfattelse, når man er truet eller tvunget til det, og er man det, så må det være vores opgave at sørge for, at de pågældende kommer hjem i god ro og orden.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2006-12-12:
Men synes ordføreren ikke, at det er vigtigt, at man netop følger EU's ekspertgruppes anbefalinger om, at det er en beskyttelsesperiode, vi taler om her, og ikke blot en periode på 30 dage, hvor man er i beskyttelse, og at man har en 3-måneders-beskyttelsesperiode, så de her kvinder altså reelt kan komme på fode, fordi de netop har været udsat for så frygtelige ting her i Danmark?
Tom Behnke (KF), 2006-12-12:
Jeg tror, der er mange forskellige årsager og mange forskellige veje, når vi taler om menneskehandel.
Jeg tror, at menneskehandlerne, de, der tjener tykt på det her, bruger mange forskellige metoder til at få kvinderne truet eller på anden måde med vold og magt skubbet ud i prostitution i f.eks. Danmark.
Det tror jeg der er mange forskellige veje til.
Men det er helt givet, at hvis man er taget til et andet land under den forudsætning, at man skulle have et helt almindeligt arbejde, og det så viser sig, at det er noget helt andet, det handler om, så ville man jo have et ønske om at sige: Stop, det her var ikke lige det, vi havde aftalt, jeg vil gerne hjem igen.
For vi kan jo ikke fra den danske stats side sige: Hvis du var blevet lovet, at du skulle være au pair-pige, så må vi skaffe dig et job som au pair-pige i Danmark.
Det kan man jo ikke, det kan jo ikke lade sig gøre.
Så det, vi kan, er at sige: Det her var en meget grov fejl; der er nogle bagmænd her, som groft har udnyttet den her situation; vi vil gerne hjælpe dig med at få rettet op på det og få lavet balance igen, så vi hjælper dig stille og roligt til, at du kan komme hjem igen.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2006-12-12:
Ordføreren siger, at man må gå ud fra, at handlede kvinder i Danmark altid er blevet eksporteret mod deres vilje.
Men er det ikke rigtigt, vil jeg gerne have ordføreren til at svare på, at utrolig mange handlede kvinder i Danmark netop er kommet hertil med lovning om job som servitricer, rengøringskoner og alt muligt andet – de er blevet lovet guld og grønne skove – og først når de kommer hertil, finder de ud af, at de skal leve af prostitution.
Det har netop tit været på grund af fattigdom, at de er gået med til at lade bagmændene formidle den her løgnagtige kontakt til Danmark.
Line Barfod (EL), 2006-12-12:
Det vil altså sige, at regeringens tilbud er en beskyttelsesperiode på 30 dage.
Inden for de 30 dage skal man enten skrive under på, man vil samarbejde, eller også skal man have en lægeerklæring på, at man er nødt til at være her – og så kan vi risikere at få alle de sager, som vi ser på andre dele af udlændingeområdet, om, hvorvidt man anerkender lægeerklæringer eller ej.
Men man vil ikke fra regeringens side give 100 dage, eller 3 måneder, som der er foreslået i det her forslag, som beskyttelsesperiode til de mennesker, der har været ude for nogle af de mest forfærdelige forbrydelser, vi overhovedet kan forestille os, så de får muligheden for at få ordentlig hjælp og beskyttelse i den periode og forhåbentlig også får opbygget tillid til, at der kan laves et samarbejde.
Det mener ministeren skal ske inden for de første 30 dage.
Er det korrekt forstået?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-12-12:
Jamen så er der de 30 dages refleksionsperiode.
Regeringen mener, at når vi siger 100 dage, så skal det også være muligt at putte et indhold i.
Og det har altså mest værdi, hvis kvinden samarbejder omkring det.
Så tror jeg måske også, det er nødvendigt at understrege, at det er sådan allerede i dag.
Men det er sådan i dag, og det vil det fortsat være, at hvis der er klare lægelige eller politimæssige begrundelser for, at vedkommende skal have et længere ophold i Danmark, så vil man kunne give det.
Line Barfod (EL), 2006-12-12:
For nu at gøre det helt konkret: Hvis man nu har en kvinde, som er ødelagt og nedbrudt af alt det, hun har været igennem, som måske har været handlet i mange forskellige lande, har været spærret inde og gennemtævet og voldtaget den ene gang efter den anden, som er fuldstændig nedbrudt som menneske, så forlanger ministeren altså, at hvis hun ikke i løbet af 30 dage skriver under på, at hun vil samarbejde om sin hjemsendelse, så bliver hun sendt ud, når de 30 dage er overstået.
Så får hun ikke lov til at være her i 3 måneder for at få noget hjælp og støtte og vejledning, få noget sundhedsbehandling, blive undersøgt for diverse sygdomme, få noget psykologbehandling osv., hvad der nu skal til for at sætte hende i gang, ud over at man forhåbentlig kan få opbygget en tillid hos hende til myndighederne, så man kan hjælpe hende hjem.
Morten Østergaard (RV), 2006-12-12:
Så lad mig prøve at give hr. Tom Behnke en chance for at svare på et relativt simpelt spørgsmål.
Synes hr. Tom Behnke, der mener, at det i forvejen er ulovligt, hvis det kan bevises, at man har købt sex af en prostitueret, der har været udsat for kvindehandel, at det skal være ulovligt i Danmark?
Tom Behnke (KF), 2006-12-12:
Nej, det kan jeg ikke bekræfte.
Hr. Morten Østergaard må høre efter, når jeg svarer fru Lone Dybkjær.
På præcis det samme spørgsmål svarede jeg endda meget, meget uddybende på, hvad forskellen er.
Så nytter det da ikke noget, at man stiller det op, som om der er en uenighed.
Det er der ikke tale om.
Morten Østergaard (RV), 2006-12-12:
Det kan selvfølgelig være lidt ærgerligt for Det Konservative Folkeparti, men jeg forstår altså, at der er en diskrepans mellem den konservative justitsminister, der ikke ville give et klart svar på, om det i Danmark er lovligt at købe sex af en handlet kvinde, og den konservative ordfører, som står og siger: Ikke bare skal det være ulovligt, det er det også.
Jeg vil bare have den konservative ordfører til at bekræfte, at der i hvert fald ikke her er tvivl om, at der er en diskrepans mellem det, ordføreren siger, og det, ministeren sagde.
Ministeren ville nemlig ikke tage stilling til, om det var forkert, at det efter vores opfattelse er lovligt i dag, mens den konservative ordfører klokkerent sagde: Det er ikke lovligt, og det skal ikke være lovligt.