Eigil Andersen (SF), 2008-03-28:
Fra borgerlig side lægger man stor vægt på, at Danmark er et liberalt samfund, og at der skal være frihed.
Men det mærkelige er så, at denne frihed ikke altid gælder for lønmodtagerne.
Man skulle jo synes, at man som ansat frit skulle kunne søge at få et andet arbejde.
De borgerlige elsker at tale om et frit arbejdsmarked, hvor lige parter mødes og tilsyneladende frit aftaler pris og vilkår for et eventuelt job.
Men den frihed er der langtfra altid for de menige på gulvet.
Arbejdsgiverne kan, som det er fremgået af debatten, finde på at indgå hemmelige aftaler.
Bag om ryggen på medarbejderne kan de finde på at aftale, at en ansat ikke må få arbejde hos en anden arbejdsgiver.
Den begrænsning af lønmodtagernes frihed i et samfund, som man ellers siger er liberalt, er så en jobklausul, en klausul, som er lavet for at ophæve markedsmekanismerne for de ansatte og fjerne deres frihed.
SF er imod denne ufrihed på arbejdsmarkedet og ønsker, at den slags jobklausuler, som forhindrer et jobskifte, skal være forbudt.
Men når der så er en lang række arbejdsgivere, som sletter lønmodtagernes frihed, hvad gør en liberal regering så?
Det korte svar er: Ikke nok.
Lovforslaget fra beskæftigelsesministeren gør dog noget ved ufriheden, og det her lovforslag er væsentlig bedre end det udkast, som ministeren var fremme med sidste år.
Der bliver åbenhed om jobklausuler over for medarbejderne, og en binding kan kun laves, hvis medarbejderen accepterer den, og det er fint.
Men der er stadig store, væsentlige mangler i lovforslaget, og det er så nogle mangler, som vi håber på bliver rettet op under behandlingen her i Folketinget, og der er også givet signal fra de øvrige borgerlige partier om, at man gerne vil være med til at se på det.
Nogle af de mangler er påpeget af både LO, FTF og Akademikernes Centralorganisation, og hvad er det så, der er galt?
Ja, som det er blevet nævnt, gælder reglerne slet ikke for vikarbureauer.
Det vil sige, at vikarbureauerne stadig kan forhindre deres vikarer i at søge at få et andet job, og det kan så stadig væk ske i hemmelighed bag ryggen på vikaren, at vikarbureauet aftaler med arbejdsgiverne forskellige steder, at bestemte personer på forhånd er sortlistede med hensyn til at søge et job hos de pågældende firmaer.
Det er noget, som gavner vikarbureauernes profit, fordi de så kan have vikarerne gående i længere tid, men det skader samtidig vikarernes frihed, så de ikke længere har den liberale frihed til at søge og få arbejde på lige vilkår med andre.
Det er selvfølgelig helt urimeligt, at det skal være sådan, og det bør ændres.
Et andet punkt er sikring af de lønmodtagere, som under deres ansættelse på et tidspunkt får at vide, at der nu skal indføres en klausul om, at de ikke må søge arbejde hos visse andre arbejdsgivere.
Den enkelte medarbejder har i princippet frihed til at sige nej til en sådan klausul, men arbejdsgiveren kan jo desværre bruge en rygende pistol i kraft af at kunne sige: Du bliver fyret, hvis du ikke siger ja til jobklausulen.
Sådan en afpresningspolitik er selvfølgelig helt urimelig.
Derfor skal det med i loven, at en afskedigelse, begrundet med at den pågældende har sagt nej til en jobklausul, er strafbar, og det kan være en simpel regel, der siger, at en sådan afskedigelse skal betragtes som en usagligt begrundet fyring, som så vil udløse en erstatning.
Det er det mindste, vi kan gøre for at forsøge at undgå, at arbejdsgivere kan presse medarbejdere.
Et tredje punkt er, at lovens hovedformål om, at man vil begrænse brugen af jobklausuler, men desværre ikke kan forhindre dem, som SF ønsker, bør stå i selve lovteksten og ikke kun i bemærkningerne, fordi det så har større vægt.
Jeg har tidligere nævnt problemerne omkring ikrafttrædelsestidspunktet - nu er min tid er ved at udløbe - og der er en lang række andre punkter.
Jeg mener også, at Advokatrådets kritik, hvori man siger, at lovforslaget er uklart, er en meget alvorlig kritik, som peger i retning af, at vi her står over for noget, som under uheldige omstændigheder kunne ende med lovsjusk, og det skal der ses meget på under de forhandlinger, der skal være.
Vi vil fra SF's side gå konstruktivt ind i de her forhandlinger om lovforslaget med henblik på at få det forbedret meget væsentligt, og vi håber så, at det styrende borgerlige flertal vil gøre det samme.
Man har da i hvert fald hidtil talt en hel del om, at man gerne så, at der kom nogle brede flertal her i Folketinget.
Vi har så ikke hidtil set det i praksis, men nu er det jo ved at være forår, og solen skinner mere, også i dag, og humøret stiger.
Måske er det i virkeligheden den nye stil, som De Konservative skal til at lære i deres nye grønne skole.
Man kan da i hvert fald sige, at håbet og foråret er lysegrønt.