runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Liselott Blixt (DF), 2011-03-23:
Jeg vil så sige, at jeg da lige vil undersøge det, ministeren kommer med, altså om det virkelig passer, at man fra WHO´s side siger, at det er et symptom, da jeg mener, at det også har en diagnosekode.
For i forbindelse med de patienter, som går under betegnelsen kroniske smertepatienter, viser det sig, at det at forklare en patient, at sygdommen skyldes en funktionsforstyrrelse i det smerteførende nervesystem, faktisk gør, at vedkommende falder til ro og faktisk får mindre smerter og måske også kan komme på arbejde.
Så det ville jo hjælpe de her patienter, at man udlagde det på en anden måde.
Så mit afsluttende spørgsmål vil være, om ministeren er villig til at se på det her, når vi får indhentet nogle flere oplysninger.
John Dyrby Paulsen (S), 2011-03-23:
Der ser jeg en bevægelse – og det er lige så meget et håb, som det er en reel konstatering – mod, at vi bliver bedre til også af de her styrer at forlange i hvert fald en bevægelse mod demokrati og under alle omstændigheder en bevægelse mod, at befolkningerne i de lande har lov til at være kritiske over for styret.
Søren Espersen (DF), 2011-03-23:
Det er til hr. John Dyrby Paulsens del, der handlede om det her med, hvad der er vores bandit.
Jeg kan sagtens forstå, hvad det er, hr. John Dyrby Paulsen mener, men alligevel synes jeg, at man er nødt til også at vurdere det fra situation til situation, for jeg tænker, at hr. John Dyrby Paulsen er enig med mig i, at det ikke var noget særlig stort fremskridt at få Fidel Castro i stedet for Batista, og at det heller ikke var noget særlig stort fremskridt at få Khomeini frem for shahen af Persien, som også var vores bandit.
Jeg vil egentlig bare have en kommentar til, om der ikke kunne forekomme en eller anden situation, hvor der kommer noget ud af det, der er endnu værre, og at det er det, vi egentlig ofte i den vestlige verden må forholde os pragmatisk til.
Karsten Lauritzen (V), 2011-03-23:
Jeg tror ikke, man skal være historiestuderende i ret mange timer for at kunne finde ud af, at Saddam Hussein var en langt værre diktator og dræbte langt flere af sin egen befolkning, end Muammar Gaddafi nogen sinde har gjort.
Men det kan vi diskutere i lang tid, og vi skal ikke diskutere fortiden.
Men når hr. Villy Søvndal nævner fortid og hukommelse, er det jo pudsigt, for jeg kiggede faktisk i nogle af de tidligere beslutningsforslag, og der kunne jeg forstå, at hr. Villy Søvndal var ordfører på det første beslutningsforslag om støtte til interventionen i Kosovo, hvor hr. Villy Søvndal sagde – hvis jeg citerer rigtigt – at det ville være at spille hasard at bombe et land uden et klart FN-mandat.
Det var vi i Venstre ikke enige i dengang, og nu kan vi så forstå, at hr. Villy Søvndal og SF også er af en anden opfattelse, og det tillader jeg mig blot at glæde mig over.
Hvis det kun gælder Libyen, så lever vi også med det, men vi kunne bare håbe, at det kunne være, at den her – hvad skal man sige? – udvikling i SF's politik rakte videre.
Villy Søvndal (SF), 2011-03-23:
Men igen tror jeg, det må skyldes enten dårlig hukommelse eller manglende viden.
Det er faktisk ikke rigtigt, at SF altid har valgt forhandlingslinjen.
Jeg har en fortid som forsvarsordfører for SF, og på den måde har jeg været med til at sende danske soldater til Bosnien, da serberne beskød Sarajevo fra Igmanbjerget.
Jeg har været med til at sende danske soldater til Afrikas Horn i krigen mellem Eritrea og Etiopien.
Jeg har været med til at sende danske soldater til Albanien i forbindelse med Berishastyrets fald.
Så hr. Karsten Lauritzens hukommelse er simpelt hen notorisk forkert.
Det er bare lige for at få det på plads og så også sige, at krig er noget, man skal anvende med ekstrem varsomhed.
Vi kunne aldrig drømme om at lave så fatal en fejl, som et flertal bestående af Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti lavede, da man imod alle regler for ordentlig international opførsel var med til at starte den Irakkrig, der har haft så fatale konsekvenser.
Bare for at sikre, at hr. Karsten Lauritzen ikke glæder sig for meget.
Der kan være situationer, hvor det er nødvendigt med militære skridt; det var den situation, vi stod i i forhold til Gaddafi og Libyen.
Karsten Lauritzen (V), 2011-03-23:
Det var jo som sagt ikke ment som et angreb, blot en glæde over den udvikling, som nogle partier i Folketingssalen har været igennem, og et håb om, at det skifte også kunne gælde nogle af de kommende udfordringer, som vi står over for.
Socialistisk Folkeparti, som hr. Villy Søvndal repræsenterer, har jo tidligere udelukkende lagt en forhandlingslinje og sagt, at man ikke ville være med til noget som helst, uden at der var et krystalklart FN-mandat.
Det er jo dejligt, for det betyder, at man kan regne med SF’s støtte de steder, hvor der er unge, der tør gå på gaden, hvor det kan komme til blodige sammenstød, og hvor en sidste mulighed kan være en militær intervention.
Villy Søvndal (SF), 2011-03-23:
Det var, fordi hr. Karsten Lauritzen havde det fromme håb, at vi nu ville nyfortolke hele den nyere historie.
Der tror jeg, at jeg lige så godt med det samme kan skuffe hr. Karsten Lauritzen.
Jeg vil sådan set
gerne bruge anledningen til at understrege, hvad de store forskelle var med hensyn til Irak – da man besluttede Irakkrigen i 2003 – og Libyen 2011.
Det er jo så indlysende: Der er en FN-resolution bag Libyenaktionen, det var der ikke i forhold til Irak.
FN’s generalsekretær gik ud og advarede mod Irakkrigen, her går han ud og anbefaler, at man sikrer den libyske befolkning.
Man var i gang med en våbeninspektion fra FN’s side, som blev kortsluttet, som de ikke fik lov til at afslutte.
Der var opfundne begrundelser, her er der meget reelle begrundelser; her behøver man ikke at snyde med begrundelserne, som man gjorde i Irakkrigen.
Det er vel også derfor, det ender med, at der står et enigt Folketing bag i modsætning til Irakkrigen, hvor Folketinget var kløvet præcis på midten.
Frank Aaen (EL), 2011-03-23:
Jeg er helt enig i, at Gaddafi er en forfærdelig diktator.
Det er jo også derfor, vi protesterede imod, at han i mange år var Vestens ven, som man indgik masser af aftaler med, og som man solgte våben til.
Det var stærkt forkasteligt, at ledelser i en række europæiske lande havde Gaddafi med på vennelisten.
Men jeg vil bare sige, at FN-resolutionen jo er klokkeklar: Efter etableringen af en flyveforbudszone, og efter at man har forhindret massemord på befolkningen, så er det næste skridt at komme i gang med forhandlinger.
Og det kan godt være, at det er umuligt at lave en forhandling med Gaddafi – det vil jeg slet ikke udelukke – men er Venstre ikke enig i, at det forhandlingsspor, der udtrykkeligt er nævnt i FN-resolutionen, skal man afprøve i stedet for bare at fortsætte med at bombe?
Karsten Lauritzen (V), 2011-03-23:
Jo, men det ene udelukker jo ikke det andet.
Man må også bare stille sig selv spørgsmålet: Hvor meget kommer der ud af at forhandle med Muammar Gaddafi?
Vi har jo desværre set det i lignende konflikter – og det er noget, Enhedslisten mig bekendt har billiget – for han er et forfærdeligt menneske, der har forgrebet sig på sin egen befolkning, ikke blot nu, men i de sidste mange år.
Man har set Saddam Hussein gøre præcis det samme, han er endda gået skridtet videre og har brugt biologiske våben mod sin egen befolkning.
Og det var en af grundene til, at det var fornuftigt at gå ind i Irakkrigen.
Derfor må man se på: Hvad får man det bedste resultat ud af?
Og i øjeblikket er det altså den militære aktion, som man har gang i.
På sigt skal der selvfølgelig en diplomatisk løsning til, men det er ikke alle, man kan forhandle med.
Frank Aaen (EL), 2011-03-23:
Jeg vil sige, at man ikke skal tage Enhedslistens støtte til fremtidige krige for givet, tværtimod, vi har stadig væk samme kritiske holdning over for at bruge krig som våben til at løse en konflikt, og det var kun, fordi der ikke var andre muligheder overhovedet for at redde den libyske civilbefolkning fra massemord, at vi gik med i den her operation.
Og jeg kan også godt sige, at det aldrig nogen sinde bliver uden et klart FN-mandat.
Når jeg siger FN-mandat, vil jeg bare høre Venstres ordfører: Når vi nu har set FN-mandatet bag aktionen i Libyen, kan vi se, at det går ud på at etablere en flyveforbudszone, og at det går ud på at beskytte den libyske befolkning mod bomber og overgreb fra Gaddafi, og er Venstre ikke enig i, at når det er opnået, er det vigtigt at gå videre ad det andet spor i FN-resolutionen, nemlig at komme i gang med forhandlinger og forhåbentlig en våbenhvile?
Niels Helveg Petersen (RV), 2011-03-23:
Lad mig først sige, at ved en fejl, som jeg beklager, er Dansk Folkeparti ikke opført som medforespørger til denne debat.
Vi har i de seneste måneder oplevet stærke reformbevægelser i Nordafrika og Mellemøsten.
Det startede i Tunesien og Egypten, hvor det lykkedes for modstandere af det siddende styre at tvinge præsidenterne væk og bane vejen for frie valg, måske ændrede forfatninger og en ny orientering af landets politik.
Vi har også set andre reformbevægelser, rebelske bevægelser, i Bahrain, i Yemen og nu også i Syrien tilsyneladende, som har det fælles træk, at de gør oprør mod eller modsætter sig de styreformer, de er underlagt.
I Libyen har vi jo set en særlig beklagelig udvikling, hvor styret som svar på bevægelserne begyndte at anvende luftvåben og tanks mod deres egen civilbefolkning.
Det er en sag helt for sig, som vi jo diskuterede indgående sidst.
På den baggrund får vi her i landet og alle i Europa brug for at nytænke vort forhold til Nordafrika og til Mellemøsten.
Vi har behov for det, fordi vi må prøve at vurdere: Hvordan kan vi bedst hjælpe reformbevægelserne på vej?
Hvordan kan vi understøtte demokrati, udbredelse af menneskerettigheder?
Hvordan kan vi yde et bidrag også til den økonomiske og sociale udvikling ved bedre handelsbetingelser og ved at sikre større investeringer i de pågældende lande?
Vi er nødt til at tænke det igennem, og denne debat er den første mulighed, vi har, for at tænke det igennem.
Jeg er sikker på, at der kommer mange senere lejligheder til det, men jeg glæder mig til på et tidligt tidspunkt af det her forløb at få en mulighed for, at vi kan diskutere: Hvad kan Danmark gøre for at stimulere demokrati, udbredelse af menneskerettigheder og økonomisk og social udvikling?
Karsten Lauritzen (V), 2011-03-23:
En militær intervention skal være den sidste løsning.
Det spørgsmål, man må stille sig selv i forbindelse med det libyske styre og Muammar Gaddafi, som EU jo ikke længere anerkender som legitim leder af Libyen, handler lidt om forhistorien.
Altså, der blev vedtaget en FN-resolution, og straks er Libyens udenrigsminister ude at sige, at man indgår en våbenhvile, samtidig med at man fortsætter med at nedslagte sin egen befolkning i nogle af de byer, hvor oprørerne har kontrol.
Men selvfølgelig skal man følge begge spor, som jeg også tror jeg sagde i mit svar til hr. Frank Aaen tidligere – dels det militære spor og selvfølgelig også forhandlingssporet, når det er relevant.
Men jeg er da ked af, at den håndsrækning, som Enhedslisten i fredags var med til at give til de oprørere, som kæmper i Libyen, kun gælder dem, men ikke sådan generelt kan overføres på udenrigspolitikken, for der er mange steder, hvor det i fremtiden kan være relevant, og hvor den sidste løsning er en militær intervention.
Søren Espersen (DF), 2011-03-23:
Jamen jeg er glad for det svar.
I og for sig tolker jeg det sådan, at det ikke er i alle tilfælde, at et oprør nødvendigvis er noget, der skal støttes, selv om diktatoren er aldrig så slem.
Jeg synes, det er interessant, at der på en eller anden måde bliver sagt det.
Det fører mig egentlig videre til næste spørgsmål: Er det ikke i virkeligheden altid det, som tjener Danmarks interesser, der skal være grundstenen for vores udenrigspolitik?
Jeg ved godt, at der kan være alle mulige hensyn, humane hensyn, men er det ikke det, der er grunden til, at vi har lavet en dansk udenrigstjeneste, at vi har en dansk sikkerhedspolitik, altså først og fremmest for at tjene Danmarks interesser?
John Dyrby Paulsen (S), 2011-03-23:
Jo, det er det.
Er det et spørgsmål om, hvor meget vi sælger og eksporterer til vedkommende land?
Er det et spørgsmål om, hvad det er for nogle, skal vi sige udviklingstendenser i retning af demokrati, der er i det pågældende land?
Er det ikke også et spørgsmål om, hvad det er for nogle udviklingsretninger, der sker regionalt?
Og er det ikke et spørgsmål om, hvad den udvikling i et givet land kan føre til i andre lande?
Altså, kan man forestille sig, at hvis man lader en given bandit i et land fortsætte med sine overgreb på civilbefolkningen, når der f.eks. er et oprør i gang, så vil det give det indtryk hos andre lignende ledere, at de bare kan gøre det samme?
Så der er mange ting, der kan være i dansk interesse i den her sammenhæng, og der er det jo et åbent spørgsmål, hvad de forskellige partier anser for at være den vigtigste danske interesse i en given sammenhæng.
Villy Søvndal (SF), 2011-03-23:
Jeg er sikker på, at sådan er det jo altid, når der sker store forandringer.
I vores levetid er der forsvundet 20 diktaturer i den her verden: Hele Sydamerika, som, hvis vi går tilbage til 1970'erne, var regeret af højreorienterede af USA installerede millitærdiktaturer, Franco i Spanien, Salazar i Portugal, i Sydafrika apartheidstyret, styret i hele Østeuropa, der brød sammen, og det græske oberststyre, der brød sammen.
Der lykkedes det jo at etablere velfungerende demokratier.
Jeg er sådan set lidt undrende over det, og jeg vil spørge hr. Søren Espersen, om det skyldes hr. Søren Espersen-doktrinen, altså den, hvor hr. Søren Espersen til bladet Ræson udtaler, at han foretrækker sikre og stærke diktatorer som Mubarak og Ben Ali i Tunesien frem for de her eksperimenter.
Er det i virkeligheden hr. Søren Espersens standpunkt?
Søren Espersen (DF), 2011-03-23:
Jamen jeg er nok sådan lidt forsigtigt anlagt.
Altså, jeg vil stadig væk gerne se, hvad der sker.
Jeg håber da lige så meget som alle, at det her lykkes.
Men foreløbig har vi altså fået Mubarak afskaffet, og så har vi fået et militærdiktatur i stedet for i Egypten.
Hvor det fører hen er der ingen der ved, men der har bare været så mange tilfælde og så mange eksempler på, at det jo netop er blevet sådan, at en despot har afløst en anden.
Jeg håber, at det kan lade sig gøre, men jeg har stadig væk en stor frygt for det, specielt i Egypten, fordi Broderskabet dér vil stå stærkere end i noget andet land, og fordi det er sådan et afgørende land i Mellemøsten.
Så jeg må bare sige, at man har lov til at håbe, men det er bestemt ikke noget, jeg forventer vil ske, desværre.
Villy Søvndal (SF), 2011-03-23:
Hr. Søren Espersen var optaget af en situation som den egyptiske indeholdende fare, måske ikke så meget, at den også indeholder fantastisk meget løfterigt, men det antager jeg skyldtes den korte taletid.
Derfor vil jeg spørge, om hr. Søren Espersen grundlæggende er enig i, at de forandringer, vi ser i Nordafrika i øjeblikket, er løfterige på den måde, at hvis det lykkes at bære det her igennem, står vi med en på mange måder ny verdensorden, hvor diktatorerne falder, hvor en udvikling, der blev nægtet en række mennesker i landene, nu pludselig muliggøres.
Vi står med en række gevinster, også set fra Danmarks side, som vi kan høste, hvis det her bæres igennem.
Jeg spørger, fordi jeg ikke hørte det løfterige, jeg hørte mere alt det, der kunne gå galt.
John Dyrby Paulsen (S), 2011-03-23:
Jo, men det kan man kun være enig i, og vi er jo ikke i en situation, hvor vi bomber bare for at bombe.
Det her skal føre frem til en proces, der leder til forhandlinger mellem de forskellige parter, og det bliver komplicerede forhandlinger.
Men det er da klart, at det er ønskescenariet, og jo hurtigere det kan ske, jo bedre.
Det er klart.
Frank Aaen (EL), 2011-03-23:
Vi er selvfølgelig helt enige i, at man ikke bare skal starte skinforhandlinger.
Det skal være reelle forhandlinger, hvor FN også er på jorden og kan gå ud og se, hvad der faktisk sker.
Og selvfølgelig skal den operation, der er i gang nu, fortsætte, sådan at hvis Gaddafi ikke overholder våbenhvilen, men tværtom prøver at få militær gavn af sådan en periode, må man stoppe ham, hvis han forbereder nye massemord.
Men jeg vil jo ikke udelukke, at der er forskellige holdninger i regimet.
Jeg tror ikke, Gaddafis regime helt entydigt bare er Gaddafi, der er også andre, og derfor synes jeg, det er på tide at komme i gang med at afprøve, om det bare er snak, eller om det er noget, der kan blive til noget.
Det er det, jeg også synes vi skal prøve at presse den danske regering til, nemlig at arbejde for, at der faktisk kommer gang i en proces, der kan føre til våbenhvile.
John Dyrby Paulsen (S), 2011-03-23:
Til det sidste vil jeg sige: Jo, vi skal presse på alt det, vi kan, for at få gang i forhandlingssporet.
Men det her er jo ligesom med tango, der skal også være to til en forhandling, og hvis den ene part ligesom ikke er rede til at sætte sig til forhandlingsbordet, nytter det ikke ret meget.
Jo, vi skal hele tiden presse på for at få gang i forhandlingerne.
Men det må heller ikke være skinforhandlinger, der gør, at Gaddafi i det her tilfælde, om jeg så må sige, i virkeligheden kan reorganisere sine styrker og bare slå tilbage med fornyet og større kraft mod de her oprørsbevægelser.
Så der er mange aspekter i det.
Med hensyn til øvrige lande, der er diktaturer i Mellemøsten, vil jeg også henholde mig til det, jeg svarede Dansk Folkepartis hr. Søren Espersen, nemlig at der skal være en vis portion realpolitik i det her, og at vi som en lille nation ikke bare kan gå ind og diktere, hvad for et styre man skal have i et givet land.
Det lader sig selvfølgelig ikke gøre, men vi kan godt have et mål og en idé om, at man må have en retning, der handler om at gå hen imod demokratiske reformer i det enkelte land.
Frank Aaen (EL), 2011-03-23:
Jeg synes, det var en god tale, som Socialdemokratiets ordfører holdt, med en meget fin kritik af den måde, som Vesten har forholdt sig på over for en stribe diktatorer, nemlig at vi har holdt med dem, støttet dem, i stedet for at være meget mere aktive for at få dem væltet af de pågældende landes befolkninger.
Det får mig til at sige, at vi nok snart bør have en diskussion konkret her i Folketinget, f.eks. om hvad vi gør i forhold til Saudi Arabien, som jo altså ikke bare brutalt undertrykker oppositionen i deres eget land, men som også har besat Bahrain for at hjælpe kongedømmet i Bahrain.
Men mit egentlige spørgsmål er noget andet. Nu ser det jo ud, som om de militære mål med operationen i Libyen er ved at være nået – det siger militære eksperter i hvert fald – men samtidig kan jeg høre, at der ikke på nogen måde er kommet gang i det, man kan kalde forhandlingssporet, altså det andet spor i FN-resolutionen.
Det kan godt være, at det ikke lykkes at få Gaddafi med på en våbenhvile, men er Socialdemokratiet ikke enige i, at vi er nødt til at begynde at presse på for at få gang i forhandlingssporet?
John Dyrby Paulsen (S), 2011-03-23:
Jeg tror, at vi alle sammen gerne vil have våbenhvile, for det gør jo, at forhandlingerne i Libyen kan komme i gang.
Med hensyn til det andet, altså om der skal landtropper ind, giver svaret jo nærmest sig selv.
Nej, vi kan ikke sætte danske landtropper ind, for det er ikke en del af det danske beslutningsforslag.
Og det mener jeg heller ikke er relevant.
Hvis man ser på FN-mandatet og mandatet for Sikkerhedsrådet, kan man se, at det mandat meget klart siger, at der ikke kan sættes besættelsestropper ind.
Det udelukker ikke, og det har regeringen også svaret i forbindelse med det beslutningsforslag, vi vedtog i fredags, at der kan være landtropper, f.eks. med en fredsbevarende operation.
Jeg skal sige, at det ikke er noget, vi har aktuelle planer om at foreslå eller andet.
Vi må bare konstatere meget nøgternt, at det FN-mandat, der ligger, altså ikke udelukker en eller anden form for landtropper.
Peter Skaarup (DF), 2011-03-23:
Nu så jeg selv, hvad hr. Holger K. Nielsen sagde på TV 2 News, og det er jo svært at ændre ved det, man har sagt i sådan en direkte udsendelse over lang tid, hvor man får mulighed for at svare på spørgsmål fra en interviewer, og der blev altså sagt, at nu skulle man overveje, om ikke der på et tidspunkt skulle sættes landtropper ind.
Det sagde Socialistisk Folkepartis udenrigspolitiske ordfører, hr. Holger K. Nielsen.
Det kan man ikke løbe fra.
Så spørgsmålet er egentlig til hr. John Dyrby Paulsen som socialdemokratisk ordfører.
Er det, som Socialistisk Folkeparti har sagt, noget, som Socialdemokraterne er enige i, altså at der formodentlig skal landtropper ind på et tidspunkt, og skal de i givet fald være danske landtropper i strid med det, der er vedtaget i beslutningsforslaget i fredags?
John Dyrby Paulsen (S), 2011-03-23:
Det er fuldstændig rigtigt, at vi Socialdemokrater har et meget tæt og godt samarbejde med SF, og det sætter vi meget stor pris på.
Det, der blev sagt i denne sammenhæng, var ikke det, som jeg nu hører Dansk Folkeparti referere hr. Holger K. Nielsen for at sige.
Som jeg hørte det, var det, hr. Holger K. Nielsen sagde, at man ikke kunne udelukke, at det på et tidspunkt blev nødvendigt med landtropper for f.eks. at gennemføre nogle fredsbevarende operationer.
Det blev i øvrigt også understreget, at det ikke skulle være danske landtropper.
Hvis man skal se på hele den her proces, så startede det der med, at nogle partier ændrede holdning i løbet af et par dage, jo i virkeligheden med, at Dansk Folkeparti gjorde det, op til den beslutning, vi foretog her i Tinget i fredags.
Så jeg tror ikke, at nogen partier har noget at lade hinanden høre.
Jeg synes i virkeligheden, det ville klæde Dansk Folkeparti at høre, hvad der blev sagt, i stedet for at forsøge at udstille folk som havende en eller en besynderlig holdning, for det var ikke det, der blev givet udtryk for fra hr. Holger K. Nielsens side.
Peter Skaarup (DF), 2011-03-23:
Det har jo været en begivenhedsrig tid, også efter beslutningen i Folketinget i fredags om, at Danmark skulle deltage i aktionen i Libyen.
Der gik jo egentlig ikke så lang tid, før der kom nye meldinger fra nogle partier i Folketinget: Socialistisk Folkeparti mente allerede i lørdags, at der nu skulle sættes landtropper ind, selv om alle havde forudsat, at der ikke skulle sættes landtropper ind, hvilket også var forudsætningen for FN-resolutionen.
Og så tror jeg, det var i mandags, at Enhedslisten mente, at der nu skulle være våbenhvile, fordi Gadaffi jo ville have våbenhvile, og det burde vi også tilslutte os fra dansk side og fra de andre allieredes side.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad den socialdemokratiske ordfører siger til de to meldinger.
Socialdemokraterne har jo et meget tæt samarbejde med Socialistisk Folkeparti om mange ting, og det formodes også, at man vel skal køre nogenlunde den samme linje som Enhedslisten, når det gælder det udenrigspolitiske.
Og her kommer der altså på kort tid nogle meget, meget mærkelige meldinger, der peger i vidt forskellige retninger.
Bertel Haarder (V), 2011-03-23:
Og hvis det viser sig, at de i betydeligt omfang ikke bliver fulgt, så skal jeg naturligvis sammen med Sundhedsstyrelsen overveje, hvad vi kan gøre, for at de bliver fulgt.
For området er vigtigt.
Det er vigtigt i den første tid på sygehuset, og det er vigtigt i den første tid derhjemme, så jeg forstår ikke spørgerens indledende begrundelse og slet ikke hendes konklusion.