Astrid Krag (SF), 2011-03-31:
En af de helt afgørende udfordringer er arbejdsmarkedet.
Det handler nemlig helt om, hvordan man regner på sagerne.
Måler man på den, synes jeg, meget relevante måde, at man kigger på gabet mellem beskæftigelsesfrekvens for personer med dansk herkomst og så indvandrere og efterkommere af indvandrere fra ikke-EU-lande, ja, så ser billedet straks helt anderledes ud end det rosenrøde billede, regeringen tegner.
Faktisk ender vi i Danmark helt nede på en 23. plads ud af 28 europæiske lande ifølge tal fra Eurostat.
Regeringens redskaber til at få flere i job har da også haft nogle hårde konsekvenser, ikke hvad angår, at folk er kommet hurtigere i job, men hvad angår skabelsen af en ny fattigdom i Danmark og en underklasse med etnisk slagside.
Jeg taler selvfølgelig om de såkaldte fattigdomsydelser, som regeringen i redegørelsen også bryster sig af at have indført: den såkaldte starthjælp, kontanthjælpsloftet og 450-timers-reglen, der snart bliver til en 225-timers-regel.
Men i stedet for at få flere mennesker i arbejde i en krisetid, hvor arbejde i øvrigt er svært at få for alle, så har fattigdomsydelserne presset flere mennesker ud i fattigdom og sat en masse familier på gaden.
En anden central udfordring er integrationen af unge nydanskere i uddannelsessystemet.
Meget rigtigt fremhæver regeringens redegørelse, hvordan pigerne brager gennem uddannelsessystemet, men spørgsmålet er vel, hvor længe de kan blive ved med det, hvis regeringen får gennemført sin plan om brugerbetaling på gymnasierne for nydanskere.
I redegørelsen anerkender man også, at for få unge mænd med indvandrerbaggrund får en erhvervskompetencegivende uddannelse, men samtidig er man ikke villig til for alvor at gøre en indsats for at sikre dem de praktikpladser, der er nødvendige, for at de rent faktisk kan færdiggøre deres uddannelse.
Men når op mod dobbelt så mange nydanske unge som danske unge falder fra en ungdomsuddannelse, bør det få alarmklokkerne til at bimle, og så bør vi sætte massivt ind med en praktikpladsgaranti, med sociale klausuler og med hjælp til de unge, der jonglerer med andre problemer end de rent faglige.
Redegørelsen fastslår, at vi også i fremtiden får brug for at kunne tiltrække endnu mere velkvalificeret udenlandsk arbejdskraft, end vi gør i dag, og jeg er helt enig i analysen.
Men fra Dansk Industri og Consortium for Global Talent, som er en sammenslutning af nogle af de 15 største virksomheder i Danmark, og helt over til os i SF er der enighed om, at regeringen ikke har gjort det godt nok, når det kommer til at sikre, at det danske arbejdsmarked er attraktivt for velkvalificeret udenlandsk arbejdskraft.
Dansk Industris nye globaliseringsredegørelse om konkurrenceevne giver Danmark en skuffende 11. plads i spørgsmålet om internationalisering og åbenhed i forhold til de resterende OECD-lande, og det er vel at mærke en tilbagegang på syv pladser i forhold til sidste års globaliseringsredegørelse.
Så man kan ikke just påstå, at det går den rigtige vej.
Jeg deler mine socialdemokratiske kollegers bekymring for udviklingen i landets udsatte boligområder og ghettoer i forhold til den organiserede kriminalitet, som alt for mange unge med minoritetsbaggrund bliver rekrutteret til, og i forhold til svigt af børn i traumatiserede familier.
Så det vil jeg ikke bruge flere ord på her.
Der er også lyspunkter – selvfølgelig er der det.
Vi er meget glade for de forskellige projekter og indsatser, vi sammen har sat i søen gennem satspuljen, som f.eks. de partnerskaber, Integrationsministeriet har indgået med seks udvalgte kommuner for at skabe en helhedsorienteret integrationsindsats på tværs af forvaltningerne.
Det ser vi meget frem til at følge.
Og der er »Kvindeprogrammet: Nydanske kvinders ressourcer i fokus«, kampagnen »Brug for alle unge« og Fastholdelseskaravanen for at nævne nogle andre gode projekter.
Men selv om der er positive konkrete projekter og utrolig mange mennesker i Danmark med minoritetsbaggrund, som hver eneste dag passer deres arbejde og bidrager til samfundet på lige fod med andre borgere, og som i øvrigt knokler for at få integrationen til at lykkes, så er der stadig nok at tage fat på, og alt for få konkrete forslag til løsninger fra blå bloks side.
Det var min tale.
Hvis vi skal tage de helt konkrete debatter, som også fylder i mediernes spalter lige nu, så er det jo bl.a. en diskussion om, hvorvidt de nye stramninger, der er lagt på bordet i forhold til brugerbetaling og optjeningsprincip, vil betyde, at vi taber i konkurrencen med landene omkring os.
Der hører vi jo mange historier om, at det faktisk er noget af det, der er allersværest for de medfølgende ægtefæller.
Så synes jeg i det hele taget, at det ville være en god idé, hvis man i stedet for bare at hælde ned af brættet, hvad der bliver sagt af Dansk Arbejdsgiverforening, Dansk Industri, Consortium for Global Talent, og hvem det nu ellers er, der har blandet sig offentligt i debatten, hvilket man jo lidt ser fra i hvert fald det ene regeringspartis ordførers side, så inviterede de her mennesker indenfor til en fordomsfri debat og bad dem komme med konkrete ideer.
Så tror jeg, vi kunne komme langt længere end den situation, vi ser i dag, som jo er – og det må jeg give mine socialdemokratiske kollegaer ret i – en meget fastfrosset situation, hvor der er langt mellem de brede forhandlinger.