Eigil Andersen (SF), 2009-05-12:
Jeg vil gerne først komme med nogle betragtninger over krisehåndteringen i forhold til bankerne, i forhold til boligejerne og i forhold til de arbejdsløse, for der er nemlig meget stor forskel på, hvad man gør, og der er en dyb uretfærdighed gemt i det, at man så ikke vil gøre noget for lønmodtagerne, herunder for deres muligheder for at blive medlem af en a-kasse.
Det ville så betyde for dem, der havde sat penge i banken, at de første 300.000 kr. ville der være dækning for, fordi det er der en statsgaranti for, men hvis man havde mere end 300.000 kr. i indestående, ville man miste det overskydende beløb.
Det kunne man jo sige er en risiko, folk hele tiden har kendt til, for sådan er det, hvis man sætter sine penge i banken, og så kunne man sige, at de borgere, der ville miste indestående over 300.000 kr., så selv måtte om det, men sådan har man ikke tænkt her fra Folketingets side.
Det, man har gjort, er, at man har stillet 100 mia. kr. til rådighed, for at ingen skulle miste det, de har sat i banken, uanset beløbets størrelse.
Og i øvrigt ville det da også betyde, at hvis der krakkede nogle danske banker, sådan flere stykker, ville det være meget ødelæggende for det danske pengesystem, det er der slet ingen tvivl om.
Så kommer vi til boligejerne, hvoraf mange har haft flekslån, som de har tjent masser af penge på i en årrække på grund af den lave rente.
Her sidste år var der så udsigt til, at renten ville stige meget betragteligt, men det er jo den risiko, som de, der har flekslån, har kendt til hele tiden.
Der kunne man jo også bare sige: Jamen det vidste I godt, I må miste de penge og betale en højere rente.
Men det har man ikke gjort.
Man har givet pensionskasserne mulighed for at beholde flere obligationer og ændre på nogle regler, man har sænket diskontoen for at hjælpe disse flekslånere ekstraordinært.
Og jeg vil igen sige, at jeg er enig i det, man har foretaget sig. Jeg kommer så til det, vi taler om i dag, om lønmodtagernes mulighed for at blive medlem af en a-kasse.
Jeg vil gentage, at jeg mener, at det eneste rigtige er, at man er medlem af en a-kasse, uanset om man er selvstændig erhvervsdrivende eller lønmodtager.
Og Enhedslistens ordfører, hr. Frank Aaen, har ret i, at dagpengesatsen på 15.000 kr. såmænd ikke er alverden, fordi det giver en stor lønnedgang, men det er trods alt et sikkerhedsnet, som gør, at de fleste kan holde skindet på næsen, hvis de skærer noget i deres budget.
Desværre er det så sådan, viser beregninger fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, at der er knap ½ million lønmodtagere og selvstændige, der ikke er medlemmer af en a-kasse, og det er selvfølgelig dumt.
Mindst 275.000 af dem kan ikke engang få kontanthjælp, f.eks. fordi ægtefællen har indkomst, og reelt er tallet større, for man har ikke medtaget dem, der ikke kan få kontanthjælp, på grund af at de ejer deres egen bolig.
Hvis nogle af de her omkring 300.000 mennesker bliver fyret, styrer de direkte mod en stor økonomisk nedtur og en situation, hvor de formentlig må gå fra hus og hjem, og hvor skilsmissen nærmer sig, fordi der lettere opstår stridigheder i parforholdet, når pengene bliver uendelig små.
Jeg har aldrig sagt, som det er blevet sagt, at det vil dreje sig om 300.000, som vil blive fyret, men at samfundet selvfølgelig ikke kan holde til en sådan udvikling, hvor der vil være titusinder på arbejdsmarkedet, der havner i en økonomisk ruin uden ret til dagpenge, uden ret til kontanthjælp.
Som politiker kan man ikke bare passivt se til, at så mange menneskelige problemer opstår.
Der skal selvfølgelig gøres noget for at forhindre det, fordi det er en meget, meget ekstraordinær situation, svarende til situationen for flekslånerne, som man gik ind og reddede, svarende til situationen for bankerne og dem, der havde sat penge i banken, som man også gik ind og reddede.
Det er fuldstændig parallelt, og derfor er det meget underligt, at man trækker stregen der, hvor folk skal have mulighed for lettere at blive medlem af en a-kasse.
Vi vil gøre noget for at forhindre den her sociale katastrofe, og derfor har vi fremsat forslaget.
Jeg beklager, hvis vi har begået en fejl vedrørende det med medlemskabets længde, da jeg under debatten har forstået, at det ikke var sådan i 1996, men det må vi jo så se på bagefter.
I hvert fald var det sådan, at i 1996 blev arbejdskravet forhøjet til de her 52 uger, og det er så det, vi mener er urimeligt at ændre tilbage til de 26 uger.
Vi mener også, at forslaget vil sikre fleksibiliteten på det danske arbejdsmarked, sikre den danske flexicuritymodel.
Hvis man ikke gør det her, vil der sikkert være mange uden a-kasse-medlemskab, som ikke vil være så interesseret i at skifte job, fordi usikkerheden i det nye job, de måske har taget, meget let kan være større med hensyn til at fastholde eller blive fyret fra jobbet.
En bivirkning af det her forslag vil være, at a-kasserne og formentlig også fagforeningerne vil få flere medlemmer, og det er der rigtig god brug for set i et bredt samfundsperspektiv, for andelen af mennesker på det danske arbejdsmarked, som er medlem af en a-kasse, er faldet fra 80 pct. i 1995 til nu 70 pct.
Jeg må sige til den radikale ordfører, hr. Morten Østergaard, at jeg på ingen måde tror, at det her vil føre til en større arbejdsløshed, men at det vil føre til flere a-kassemedlemmer, og at man vil undgå sociale katastrofer.
I debatten her er der blevet nævnt flere forskellige ting.
Der er også blevet nævnt regeringens renoveringspulje, og den er blevet fremhævet som noget positivt, og jeg må sige, at det kunne den have været, i hvert fald i et vist omfang, men at det kører uendelig dårligt.
Sagsbehandlingstiden er alt for lang.
Der er håndværksmestre i både Århus og Horsens i det østjyske område, som må fyre folk.
Vi har så også fra SF's side foreslået, at renoveringspuljen skulle være dobbelt så stor, og at man i øvrigt også skulle sætte mange andre ting i gang for arbejdsløse bygningshåndværkere.
Jeg er glad for, at man fra socialdemokratisk side er enig i intentionerne bag det her forslag, og jeg er også glad for Enhedslistens modtagelse af det. Med hensyn til den radikale holdning er det jo mere speget, men det er sådan noget, som må diskuteres videre, når også det radikale forslag kommer til behandling.
Det korte af det lange er, at man fra regeringens side har gjort en masse for at redde mennesker, der har store beløb som indestående i banken, og at man har gjort meget for at redde flekslånerne, men at man af en for mig uforståelig grund ikke vil gøre noget for at redde de lønmodtagere, som i dag står uden a-kasse-medlemskab.
Hvis det var sådan, at vi helt havde afskaffet, at man ikke skulle have arbejde og ikke være medlem, så kunne jeg forstå, at man kritiserede det, men det at nedsætte kravet fra 1 år til ½ år er en form for balance mellem de forskellige hensyn, der bør tages, og det vil jeg stærkt opfordre regeringen til at gøre.