Lene Espersen (KF), 2011-03-18:
Jeg vil gerne indlede med at takke Folketinget for den meget brede støtte til beslutningsforslaget.
Jeg vil også gerne takke Folketinget for den store fleksibilitet, Folketinget har vist i forbindelse med den hastebehandling af forslaget, som finder sted lige nu, og meget gerne sige tak for den store politiske opbakning, der har været, og som har muliggjort, at vi kan hastebehandle forslaget.
Som mange har været inde på i deres ordførerindlæg, er det en alvorlig sag, vi behandler i Folketingssalen i dag.
Vi vælger at sige ja til at sende et militært bidrag af sted til Libyen for at understøtte den gode og på mange måder også banebrydende beslutning, der blev truffet i FN's Sikkerhedsråd i går aftes.
Det er en historisk beslutning, og det er det af to årsager.
Den ene er, at det internationale samfund nu for alvor viser, at vi har lært noget af de mange gange før i historien, hvor man har set passivt til, mens uskyldige mennesker blev slagtet ned.
Man har lært, at der ikke er noget, der står over menneskeliv.
Man har lært, at vi har en militær forpligtelse til at handle, og jeg synes, det er vigtigt og rigtigt, at FN og FN's Sikkerhedsråd har kunnet træffe en beslutning, der er så markant og så robust som den resolution, der foreligger.
Det er for mig at se og for regeringen en stor landvinding, at Den Arabiske Liga og OIC har valgt så markant at gå ud og anmode det internationale samfund om at træde til.
Jeg er overbevist om, at den resolution, der er vedtaget i FN's Sikkerhedsråd, og som vi nu er med til at udmønte militært, er helt og aldeles nødvendig for at kunne beskytte civilbefolkningen.
Jeg vil sige til hr. Jeppe Kofod som ordfører for Socialdemokratiet, at jeg fuldt ud deler Socialdemokratiets analyse.
Det er helt og aldeles afgørende, at verdenssamfundet lærer af fortiden og lærer, at det at beskytte civilbefolkningen må komme før landenes suverænitet.
Resolutionen er et kæmpe fremskridt, og det er helt korrekt, som hr. Jeppe Kofod sagde det, at selv om det nærmest kan lyde som en indbygget selvmodsigelse, er nogle gange den eneste måde, hvorpå man kan sikre fred, at man sætter militæret ind.
Vi tror, at vi ikke bare ved at bidrage til at sikre overholdelsen af en flyveforbudszone, men også ved at være med til i yderste fald at bruge magt for at beskytte civilbefolkningen, rent faktisk vil have mulighed for både at beskytte civilbefolkningen og forhåbentlig give plads til, at der kommer en ægte demokratiudvikling i Libyen.
Til hr. Søren Espersen fra Dansk Folkeparti vil jeg sige, at jeg er glad for betoningen af, hvor svær en beslutning dette er.
Jeg er også helt enig med hr. Søren Jespersen i, at Danmark eller det internationale samfund på ingen som helst måde skal rode sig ind i en borgerkrig.
Det er heller ikke det, der er hensigten med dette beslutningsforslag, men vi ønsker og vælger at sige, at vi ikke kan se passivt til, hvis civilbefolkningen bliver angrebet.
Jeg synes også, det er meget væsentligt, at vi bakker op om, at FN's Sikkerhedsråd nu er begyndt at vise flere muskler, og det er jo en af grundene til, at vi, så kort tid efter at Sikkerhedsrådet har truffet en beslutning, nu står i Folketingssalen for at søge Folketingets samtykke til en indsats.
Jeg synes også, det er væsentligt at få understreget i forhold til hr. Søren Espersens indlæg, at vi jo netop har præciseret i beslutningsforslaget, at Danmark ikke sætter landtropper ind i Libyen; så det står fuldstændig klart.
Vi har valgt at sige, at vi i første omgang sender F-16-fly af sted, der kan hjælpe med primært at håndhæve flyveforbuddet, men som altså også kan være med til at beskytte civilbefolkningen med magtanvendelse, i tilfælde af at det bliver nødvendigt.
Vi åbner også op for, at man på et senere tidspunkt kan komme med andre bidrag, men vi sætter altså grænsen der, hvor vi siger: Landtropper er vi ikke med på.
Og det fremgår positivt klart af beslutningsforslaget, at sådan er det.
Hr. Holger K. Nielsens tale på vegne af Socialistisk Folkeparti vil jeg også gerne takke for.
Vi må ikke se passivt til.
Jeg er også meget enig med hr. Holger K. Nielsen i, at selv om det i dag er Libyen, vi taler om, har det her også en meget vidtrækkende konsekvens og betydning for regimer andre steder i verden, for jeg tror desværre, at hvis det internationale samfund ikke havde handlet, ville det have betydet, at regimer andre steder havde ladet sig inspirere – og det er ikke et positivt ladet ord, når jeg siger det på den måde – af Gaddafi til på samme brutale vis at slå ned på sin befolkning.
Og derfor er det vigtigt og altafgørende, at vi handler.
Til hr. Helge Adam Møller vil jeg gerne sige, at jeg synes, at det var rigtigt af hr. Helge Adam Møller på vegne af Det Konservative Folkeparti at indlede med at understrege, at vi står skulder ved skulder.
Det er nemlig en meget vigtig pointe, synes jeg, og vel også noget, der er en meget stor del af måden, vi agerer på her i Folketinget, at vi på trods af politiske forskelle og endda en forestående valgkamp vælger at sige, at når der skal træffes beslutning om noget så alvorligt som det at sende danske soldater ud, skal vi stå sammen, og så skal der være et bredt flertal bag.
Det er ikke nogen let beslutning, sagde hr. Helge Adam Møller, men det er en rigtig beslutning.
Og det er jo fuldstændig rigtigt.
Til hr. Niels Helveg Petersen vil jeg også gerne sige tak.
Jeg er helt enig i, at det er et stort fremskridt, at man i FN har kunnet træffe den beslutning.
Jeg er også meget enig med hr. Niels Helveg Petersen i, at det, at vi har haft en demokratibevægelse og en jasminrevolution i den arabiske verden, har betydet, at Den Arabiske Liga pludselig har turdet handle og være langt mere progressiv end tidligere, og at det har været afgørende for, at FN's Sikkerhedsråd har kunnet træffe den her beslutning.
Ud over at Libanon har spillet en helt afgørende rolle både for, at resolutionen blev vedtaget, og for, at den blev formuleret på en sådan måde, at den står stærkt og robust, altså ud over at Libanon på vegne af den arabiske verden har spillet en stor rolle, synes jeg også, det er væsentligt at fremhæve, at de afrikanske lande har spillet positivt med og har støttet op om resolutionen.
Og jeg er helt enig i, at det ville have været ubærligt, hvis vi ikke havde gjort noget.
At bede en politiker om at komme med klare svar, ved jeg ikke om er halsløs gerning, men jeg vil dog gøre et forsøg på at svare hr. Frank Aaen vedrørende de steder, hvor Enhedslisten havde en bekymring.
For det første vil jeg meget gerne sige til hr. Frank Aaen – og det er ikke for, at det skal virke nedsættende, men nærmere for at understrege min pointe undervejs – at det, vi gør i dag, er at understøtte resolution 1973 militært.
Og det fremgår fuldstændig krystalklart af den resolution, der blev vedtaget i går i FN's Sikkerhedsråd, at punkt nr. 1 i resolutionens beslutning er at kræve en øjeblikkelig våbenhvile.
Og det vil altså sige, at forudsætningen for alt det, vi gør, er, at vi ønsker, at der skal være en våbenhvile.
Hr. Frank Aaens spørgsmål var, om det var det, vi gik efter.
Ja, det er punkt nr. 1 for FN at få en våbenhvile på plads – ikke kun i ord, som vi har hørt dele af det libyske regime være ude at sige i dag, men også i handling.
For det andet vil jeg sige, at Sikkerhedsrådet har valgt at sige, at hvis og såfremt en våbenhvile kommer på plads, er der yderligere nogle betingelser – og de er understreget i punkt nr. 2 i resolutionen – som skal være opfyldt, og som det internationale samfund vil sætte fokus på.
Derfor har FN's generalsekretær også valgt at sende en særlig udsending til Libyen, netop med henblik på at kunne overvåge situationen og se, om der kommer fremskridt.
For så vidt angår spørgsmålet om at få en garanti for, at man ikke vil bombe områder, hvor der er civile, vil jeg sige, at hele meningen med resolutionen er at beskytte civilbefolkningen.
Meningen med resolutionen er jo ikke at bombe civilbefolkningen.
Jeg synes, det er meget væsentligt at få understreget, at punkt 4 i resolutionen netop er at tage alle nødvendige midler i brug for at beskytte civilbefolkningen og de områder, som er tæt befolket.
Det fremgår rent faktisk af resolutionens tekst i punkt 4, vil jeg sige til hr. Frank Aaen.
Det betyder altså, at man vælger at sige i resolutionen, at alle magtmidler skal benyttes for at beskytte civile.
Der er ikke nogen garanti for, at der ikke er civile, der kommer til at miste livet.
Den garanti er der ingen af os der kan give.
Men meningen med at sætte militæret ind er faktisk at beskytte civilbefolkningen.
Jeg tror, det er helt afgørende at få understreget, at det er for at beskytte civilbefolkningen, at det kan være nødvendigt at bruge magt, også militærmagt.
Til det sidste spørgsmål, som handler om at sikre suveræniteten for Libyens befolkning, herunder også sikre den libyske befolknings adgang til de olieforekomster, der er i Libyen, vil jeg sige, at det også meget klart fremgår af resolutionsteksten, nemlig at man til enhver tid skal respektere den libyske befolknings suverænitet helt og fuldt.
Man kan sige, at det lige præcis er en væsentlig del af det beslutningsforslag, som vi har her.
Til hr. Frank Aaen: Med andre ord – ud over de ganske udmærkede bemærkninger, som også andre ordførere har haft om folkeretten – vil jeg sige, at Enhedslisten kan finde utrolig meget støtte til at imødegå de bekymringer, man måtte have, ved at gennemlæse den resolution, der foreligger fra FN's Sikkerhedsråd, for den er faktisk rimelig klar på mange af de her punkter.
Det er netop for at sikre de allermest basale menneskerettigheder, at vi står her i dag.
Det er nemlig for at beskytte civilbefolkningen mod overgreb.
Jeg er også meget enig med hr. Simon Emil Ammitzbøll i, at det, at vi står her og vælger at give samtykke til en militær indsats, ikke får demokratiet til at komme i overmorgen i Libyen eller får problemerne og udfordringerne til at forsvinde.
Det kommer til at tage lang tid.
Det kommer til at kræve både politiske løsninger og en lang og ihærdig indsats for at få opbygget et demokrati, et parlament og få en forfatning i Libyen.
Ikke desto mindre må man sige, at forudsætningen for overhovedet at få sat den proces i gang altså er at undgå, at civilbefolkningen bliver angrebet af et meget aggressivt regime.
Jeg vil meget gerne sige tak til alle ordførerne for en, synes jeg, meget grundig behandling her under Folketingets første behandling.
Men jeg vil meget gerne takke for Folketingets opbakning og også meget gerne takke for det gode samarbejde, som jeg synes der har været mellem Folketingets partier, om at optræde ansvarligt, men altså også med rettidig omhu at sørge for, at Danmark har en mulighed for helt og fuldt at kunne understøtte Sikkerhedsrådets resolution.