Özlem Sara Cekic (SF), 2015-05-08:
Jeg er rigtig glad for den her lovændring, som kommer nu, så vi kan gå ind og kigge på, hvad det er, vi kan gøre.
Det er især, fordi regeringens udgangspunkt jo i forbindelse med forskelsbehandling var, at de gerne ville gøre noget ved alle de her sager – også nogle gange lidt ligegyldige sager – der dukker op.
Men så siges det også, at hvis ikke man selv er personlig forurettet, skal man ikke have lov til at klage over en principiel sag.
Det har så helt konkret betydning i forbindelse med den her sag med mandlige pædagoger.
I Danmark er der jo rigtig mange i institutioner, som har nogle særregler for mandlige pædagoger: De må f.eks. ikke skifte ble, de må ikke smøre solcreme på børnene, de skal have børnene på et bestemt sted på skødet.
Så indirekte siger man til dem, at de er sådan lidt halvpædofile, og det er sådan en mistillid til vores mandlige pædagoger.
Det betyder så, at hvis ingen af dem vil rejse sagen, måske fordi de har et arbejde, som de ikke vil miste, eller de ikke synes, det er et problem, at der er de her særregler, kan den sag ikke blive rejst, fordi regeringens oplæg var, at det kræver en person, der er personligt forurettet.
Vi sagde fra SF's side, at det simpelt hen ikke går.
Det er o.k., at formanden kan afvise lignende sager, men der er så mange sager af principiel karakter, som har en betydning i forhold til ligestillingsdebatten.
Eller en anden sag kunne være om en muslimsk friskole, som kun sender drenge på lejrskole, men ikke pigerne, men fordi der ikke er nogen piger, der vil rejse sagen, er der ikke en sag, der kan blive rejst.
Men for hulen, hvis det var, at den her pige syntes, det var så uretfærdigt, at hun blev forskelsbehandlet, så gik hun vel heller ikke på sådan en skole.
Det lykkedes faktisk også for SF at komme igennem med det forslag, der går ud på, at hvis sagen har så principiel karakter, selv om der ikke er nogen forurettet person, skal Institut for Menneskerettigheder kigge på sagen og vurdere, om den er af så principiel karakter, at instituttet så efterfølgende kan sige til Ligebehandlingsnævnet: Den skal I rejse alligevel!
Jeg synes, det er et langt, langt bedre forslag, der ligger, end det, ministeren oprindelig fremlagde.
Jeg er rigtig glad for, at vi faktisk ikke også endte med at svække mulighederne for at klage, men at instituttet skal ind over det.
Det betyder rigtig meget, for på ligestillingsområdet har regeringen desværre svigtet i stor stil.
Vi havde fra SF's side meget svært med at leve med, at man nu også skulle forringe mulighederne for at klage.
Der er en anden ting, jeg rigtig gerne vil nævne, og det er hele den her diskussion om, om der skal være lige adgang til at klage, eller om det skal være pengepungen, der skal afgøre, om man kan klage.
I forvejen, hvis man er blevet udsat for en forskelsbehandling, føler man sig jo ret ensom, fordi der er nogen, der har udsat en for en forskelsbehandling, og ud over det skal man ud og prøve at bevise, at det faktisk er rigtigt.
Nu er der flere, der har nævnt alle mulige andre steder, hvor der er gebyr, men der er jo ikke et gebyr f.eks. i forhold til Pressenævnet.
Der kan man godt klage over, at pressen har hængt dig ud eller noget, uden at man skal betale noget for det.
Vi støtter forslaget.