Johannes Lebech (RV), 2016-05-19:
Tak for det.
Jeg har lyttet med stor interesse til den her diskussion, og jeg kan garantere hr. Benny Engelbrecht, der sagde, at der ikke er så mange, der gider at følge med, at derude, hvor jeg kommer fra, i Vestjylland, er sygehuse altid interessante og altid vigtigt diskussionsstof.
Jeg noterer mig, at forslagsstillerne ikke bryder sig om den økonomiaftale sådan rent overordnet set, og det gør jeg måske, når det kommer til stykket, heller ikke, men det er sådan mere af principielle årsager.
Men vi skal jo nok ikke til at tage en stor diskussion om regionerne og deres finansiering i dag – det er vist ikke lige tidspunktet.
Jeg medgiver, når forslagsstillerne siger, at de bekymret over det produktivitetspres, der er, på hospitalerne over hele Danmark, at jeg også er bekymret.
Jeg har også lyttet med interesse til de eksempler, der er kommet, de eksempler, vi ser i pressen.
Jeg medgiver, at der er et produktivitetspres, og det bekymrer også mig.
Det bekymrer også mig, at det kan være en trussel mod kvaliteten.
Vores skepsis kommer i første omgang ind dér, hvor det ikke blot er et spørgsmål om, at vi altid kan tilføre flere midler, når der er problemer.
Der er nogle ressourcer, der skal fordeles, og der er nogle beslutninger, der skal tages inden for en økonomisk ramme, som er en samlet økonomisk ramme.
Samtidig vil jeg sige, at jeg synes ministeren måske på det område, når vi taler produktivitetsfremme, er lidt for optimistisk.
Altså, der er meget stor optimisme hos ministeren, og jeg deler måske ikke helt den optimisme, han har, men jeg vil dog medgive, at der er sket noget.
Det er faktisk lykkedes på en række afdelinger i Danmark at lave gode produktivitetsforbedringer.
Og det er netop produktivitetsforbedringer, hvor det ikke er spørgsmålet om, at man løber stærkere, men at man gør tingene på en anden måde.
Jeg vil sige til netop det, som fru Josephine Fock nævnte, omkring dokumentation og brug af tid på bureaukratisk papirarbejde, at det er meget vigtigt, at vi kommer det til livs så meget som overhovedet muligt, så folk i sundhedssektoren kan bruge deres energi på det, de fagligt kan – det er ikke at skrive papirer, men det er at behandle patienter.
Det også vigtigt, at vi tager hul på medicinpriserne, og det er rigtigt, at der er sket fremskridt, med henblik på hvordan vi løser problemerne med de eksploderende medicinpriser, ikke mindst medicinpriserne inden for nogle meget få sygdomme, hvor priserne er helt eksorbitant høje.
Men her må jeg sige, at det er regionspolitikerne, der har udvist størst mod ved at sige, at vi skal have prioriteringer, og at vi skal have et prioriteringsinstitut.
Jeg tror desværre, vi bliver nødt til at gå ud ad den vej fortsat.
Det bliver etisk meget belastende og svært at gøre det, men det er et område, vi bliver nødt til at gøre noget ved, for ellers æder medicinpriserne – ikke mindst til de meget alvorlige og meget specielle sygdomme – budgetterne op, hvis vi ikke gør noget ved det.
Jeg håber så – det må jeg så lige først sige – at investeringen i de nye sygehuse, som også ministeren fremhævede og andre fremhævede, vil medføre de produktivitetsforbedringer.
Det må man da i hvert fald håbe, ellers skulle man da ikke ofre penge på de mange supersygehuse.
Jeg er sikker på, at vi i Holstebro gerne ville have beholdt vores sygehus i stedet for at få et supersygehus; men lad os dog håbe, at de giver produktivitetsforbedringer, og ikke mindst forbedringer på kvaliteten.
Det synes jeg nok der er grund til også at være meget bekymret over.
Altså, jeg er en bekymret mand, og det er jo den bekymring, der også høres hos forslagsstillerne.
Sundhedsområdet er vigtigt – det er der sådan set ikke nogen der er uenige i herinde.