Michael Aastrup Jensen (V), 2015-04-07:
Tak, formand.
Jeg skulle lige finde mine papirer.
Allerførst vil jeg sige, at der jo ikke er nogen tvivl om, at det er på en negativ baggrund, vi har debatten om Europarådet, for vi har jo to medlemslande, nemlig Rusland og Ukraine, som er i en de facto-krig med hinanden – en krig, som risikerer ikke at have nogen afslutning i den nærmeste fremtid, en krig, som lige nu koster mange civile liv, og en krig, som er med til at destabilisere hele Østeuropa.
I Den Parlamentariske Forsamling har en lang række grupper, deriblandt den liberale gruppe, prøvet at tage det meget alvorligt og også sende skylden derhen, hvor skylden skal sendes, nemlig til Rusland, og sige, at hvis ikke Rusland stopper med deres storebrormentalitet, hvor de presser, sender soldater, sender våben osv. til separatisterne i Ukraine, vil det ende galt, og derfor er det også vigtigt at støtte op om det, der er foregået i Den Parlamentariske Forsamling med sanktioner mod Rusland.
Vi har jo suspenderet stemmeretten, sådan at den russiske delegation ikke kan stemme, vi har desuden også foranstaltet andre sanktioner, som betyder, at de ikke kan udnævne såkaldte rapporteurs, de kan ikke deltage i forskellige komitémøder osv.
Så alt i alt forsøger vi faktisk fra Den Parlamentariske Forsamlings side at sætte hårdt mod hårdt, ikke mindst rettet mod et land som Rusland, som – ser det ud til – ingen respekt har for blød diplomati.
Men hvad sker der så i Ministerkomiteen?
Jamen der er der ikke nogen sanktioner.
Der fortsætter man stadig væk den bløde, diplomatiske politik, som ikke har ført til resultater overhovedet, og derfor må jeg indrømme, at jeg er meget skuffet over, at den danske regering ikke har sendt instruks ned til ambassadøren ved Ministerkomiteen og sagt klart, at her bliver vi altså nødsaget til at tage fløjlshandskerne af og bakke op om de tiltag, som der er blevet gjort i Den Parlamentariske Forsamling, for inde i Ministerkomiteen har vi det fuldstændig absurde, at der sidder den russiske ambassadør stadig væk, der sidder den russiske ambassadør stadig væk og kan holde resten af Europa hen med snak.
Og hvad er det så, der sker?
Jamen det eneste, der sker og kommer ud af det, er ingen handling, ingen resultater, og vi kommer bare i en værre og værre situation.
Det vil sige, at vi altså har en lang række andre europæiske lande og medlemmer af Europarådet, som har været igennem noget af det samme, som Ukraine er igennem i øjeblikket, men det er, som om man bare sådan siger: Ah, men den her gang lykkes diplomatiet over for Rusland, den her gang kan vi godt snakke os ud af det.
Hvor lang tid vil man tro man kan nå noget med snak, når man har set så mange eksempler gennem historien på, at det ikke nytter noget?
Det er tydeligt, at Putins regime ikke har respekt for sådan en sødsuppeholdning.
Det er også sådan, at vi har de tre baltiske lande, som jeg synes vi fra dansk side har en særlig forpligtelse over for, og som jo også klart er ude at rejse, skal vi kalde det det gule flag ved at sige, at de er nervøse for, at hvis den adfærd fortsætter fra Ruslands side fortsætter, kan det også blive rettet mod de tre baltiske lande.
Vi ser det endda også internt i Rusland.
Jeg havde selv mulighed for at deltage i Boris Nemtsovs begravelse, hvor jeg også fik mulighed for at tale med folk.
Boris Nemtsov var jo formand for et af vores liberale søsterpartier i Rusland, og når man taler med den almindelige russer, er det også tydeligt, at selv de også siger, at hvis ikke I tager fløjlshandskerne af over for Putinregimet, skader I faktisk også oppositionen i Rusland.
Når man spørger Boris Nemtsovs partifæller, tigger og beder de om, at vi fra Europas side er meget mere håndfaste i vores tilgang til Rusland og ikke mindst i vores tilgang til Putin.
Så jeg må indrømme, at jeg er meget skuffet over, at den danske regering ikke har været mere aktiv og ikke har været mere håndfast, for jeg frygter, at når vi om et år kommer og skal have præcis samme debat, kan vi stå og fortælle om, hvordan det er blevet endnu værre – hvordan det er blevet endnu værre for alle de mange mennesker, som lige nu er truet af den stormagtsretorik og ikke mindst -politik, som Rusland har gang i lige i øjeblikket.
Nå, det var om Rusland og Ukraine.
Jeg vil også sige et par ord om, hvad der ellers er i Europarådet.
Hvis vi går tilbage til at tale om Georgien, hvor jeg jo også har den store ære at være rapporteur for Europarådet, må jeg bare erkende, at vi desværre ser en negativ tendens med den nuværende regering i Georgien.
Vi ser en tendens til, at der både er mindretal, men også demokratiske rettigheder, som bliver knægtet.
Vi ser også en udvikling, som jeg ikke tror at nogen af os – i hvert fald i den vestlige del af Europa – gerne vil se.
Derfor har jeg den klare holdning, at vi altså må gå ind og fokusere mere på et land som f.eks. Georgien.
For hvis ikke vi gør det, er jeg nervøs for, at Georgien lidt bliver et land a la Armenien og Aserbajdsjan, altså ikke et land, hvor der er stor vækst, ikke et land, hvor der er en demokratiseringsproces i gang, men et land, hvor man ryger ned i en slags sort hul og har sådan en slags semidemokratiseringsproces i gang –
og det er der i hvert fald ingen af os der får noget ud af.
Hvis vi ellers også fokuserer på selve organisationen Europarådet, må vi jo med skam meddele, at Europarådet er en af de organisationer, som lever meget i det skjulte.
Vi er jo en organisation, som ikke får megen opmærksomhed.
Vi er en organisation, som mange tit tror handler om Europas union, altså EU.
Selv domstolen i Strasbourg er der mange der tror er EU's domstol.
Jeg synes, det er synd for Europarådet.
Jeg synes faktisk, at Europarådet har sin berettigelse som et sted, hvor 47 demokratiske medlemslande – mere eller mindre – har en mulighed for at sidde og forhandle og kunne debattere om tingene.
Derfor er det – hvis det skal have nogen mening og ikke bare være en fin kaffeklub i dejlige Alsace – også nødvendigt, at vi håndterer det som noget andet end en snakkeklub i dejlige Alsace.
Derfor vender vi tilbage til udgangspunktet.
Lad os nu få de fløjlshandsker af.
Lad os nu få gang i noget konkret handling.
Og lad os sætte Ruslands regering stolen for døren og sige, at hvis de ikke snart opfører sig demokratisk og ikke mindst lever efter de europæiske værdier, som de selv har skrevet under på de vil opfylde, da de blev medlem af Europarådet, så må det have konsekvenser og mange anderledes konsekvenser end de nuværende for Ministerkomiteen, hvor man bare siger, at vi må snakke os ud af det.
Tak for ordet.