Bent Bøgsted (DF), 2016-05-23:
Tak, formand.
Det ene af de to beslutningsforslag, som vi står med her, er om fleksjobordningen, og det andet er om revalideringsindsatsen.
Med hensyn til det med fleksjobordningen har jeg det lidt svært med en hel del af det.
I forhold til det med, at Enhedslisten ønsker, at hvis ikke man kan arbejde på fuld tid på ens hidtidige arbejdsområde, får man ret til et fleksjob, vil jeg sige, at der er rigtig mange, der er blevet omskolet; de har forladt deres arbejde, fordi de ikke kan arbejde på fuld tid, og så uddanner de sig til noget andet eller går i gang med et andet job.
Den del har jeg det lidt svært med.
Jeg forstår udmærket intentionen om, at man vil tilgodese dem, der er kommet til skade.
For hvis en murer kommer til skade med sin arm, kan han jo ikke rigtig lægge mursten.
Der kender jeg nogen, der så har taget en uddannelse og er kommet til at arbejde i en børnehave på fuld tid.
Det, at man ikke kan arbejde på fuld tid i det job, man hidtil har haft, betyder jo ikke, at man skal have et fleksjob, og det er det, Enhedslisten mener her, altså at så skal man have ret til et fleksjob.
Det er jeg ikke helt med på.
Så er der det her med at have en arbejdsevne, hvor man kan arbejde mindre end 12 timer om ugen, og det er igen det der med, hvor grænsen går i forhold til fleksjob.
Der er jeg enig med Enhedslisten i, at sådan som det er nu, er der ikke nogen grænse.
Der går man helt ned på under 1 time, og det er for lavt, men hvor grænsen så skal være, om det skal være 12 timer eller 10 timer eller 8 timer eller 5 timer, skal jeg lade være usagt.
Men det skal ikke være så lavt, som det er i dag.
Det tredje punkt er det her med, at hvis man af helbredsmæssige årsager ikke længere kan arbejde på fuld tid og kun kan arbejde i nedsat tempo, får man ret til at fortsætte i fleksjob på ens hidtidige arbejdsplads.
Ja tak, hr. Finn Sørensen – på min tidligere arbejdsplads, før jeg kom ind i Folketinget, var det sådan, at hvis ikke jeg kunne arbejde på fuld tid, var det altså farvel og tak – de tog ikke fleksjobbere ind på en produktionslinje.
Der kan man ikke arbejde i et fleksjob – det kan man altså bare ikke.
Og hvis ikke virksomheden har andre steder, de kan sætte en fleksjobber ind, så kan man altså ikke komme i fleksjob.
Men det vil være fint, hvis man, når man kommer tilbage, skal have lov til at blive i det arbejde, hvis det kan aftales med arbejdsgiveren – at man ikke skal væk fra firmaet.
Men det skal aftales.
Så er der det her med, at midlertidige 5-årige fleksjob skal afskaffes.
Det kan der være nogen rimelighed i, hvis man har et godt fleksjob og arbejdsgiveren er tilfreds med en, men mon ikke man så får forlænget perioden alligevel – hvis nu det går godt i jobbet?
Det næste er, at modtagere af ledighedsydelse skal stå til rådighed for anvist fleksjob, og at sanktionsreglerne afskaffes.
Og selvfølgelig skal modtagere stå til rådighed, hvis der er et fleksjob – det tror jeg ikke der er nogen på ledighedsydelse der har noget imod.
Hvis man får anvist et fleksjob, skal man selvfølgelig tage det.
Så vil hr. Finn Sørensen også have, at ledighedsydelsen skal være ens for alle og svare til den højeste dagpengesats.
Det er sådan i dag, at hvis man er over 30, får man den højeste dagpengesats, så jeg går selvfølgelig ud fra, at det er dem under 30, hr. Finn Sørensen har øje på i det spil her.
Men som det ligger, kan vi ikke støtte forslaget.
Selv om Dansk Folkeparti gerne vil lave om på fleksjobreglerne om, hvor mange timer man skal kunne være der, så kan vi ikke støtte det her forslag – i hvert fald ikke som det ligger nu.
Og så er der også lige det her med finansieringen i det, som vi har talt om tidligere.
Med hensyn til det andet forslag om revalideringsindsatsen synes jeg i princippet også, at man bruger revalideringen alt, alt for lidt.
Der var mange flere, der kunne nyde godt af at få en revalidering og blive omskolet til et andet job – hvis man har nogle problemer, hvis man har en sygdom og den slags og ikke kan klare sig på arbejdsmarkedet.
Men der er så lige det punkt, der handler om enlige forsørgere med ingen eller en uanvendelig uddannelse, der får ret til revalidering, når de har modtaget kontanthjælp eller uddannelseshjælp i mindst 2 år.
Jeg håber da virkelig, at man, hvis man har været på uddannelseshjælp i 2 år, også er kommet i gang med en uddannelse.
Det skulle man gerne være.
Det er ikke meningen med uddannelseshjælp, at man skal indplaceres og så bare have den ydelse uden at være gået i gang med en uddannelse.
Som det ligger, synes jeg, jeg vil opfordre beskæftigelsesministeren til, at vi får set lidt mere på, hvordan revalideringsindsatsen virker i dag.
Jeg tror, at hvis vi får gået den lidt igennem, kan vi godt hjælpe en hel del, der er uden for arbejdsmarkedet, med at få en ordentlig revalideringsindsats.
Jeg håber, at ministeren lyttede efter her – det gjorde ministeren så ikke.
Jeg skal nok lige gentage det for ministeren, hvis ministeren vil høre efter.
Det er det her med revalideringsindsatsen, og nu siger jeg det så igen.
Jeg synes, at vi skal have set revalideringsindsatsen igennem, for der er rigtig mange, der kan have gavn af at få hjælp med revalideringsindsatsen.
Den bliver ikke brugt på den måde, som det var tiltænkt ude i kommunerne.
Der er alt for få, der får lov til at få en revalidering.
Og man skal se på, om ikke man kan hjælpe nogle flere på revalidering frem for alle mulige andre tiltag.
Så jeg vil opfordre ministeren til, at vi får set revalideringsindsatsen igennem.
Det var egentlig bare det, jeg ville sige, og så beklager jeg, at jeg afbrød ministeren i hans samtale.
Men sådan er det, når vi har beslutningsforslag eller lovforslag, der skal igennem.
Med de ord må jeg beklage over for hr. Finn Sørensen, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte de her forslag.
Vi synes egentlig, at der er noget godt i begge forslagene, men også noget, der skal kigges videre på.
Og jeg vil også opfordre ministeren til ligesom at redegøre for L 145, men desværre har det nok ikke noget med fleksjob at gøre – det er nok kun ressourceforløb i de oplagte tilfælde.