Hans Kristian Skibby (DF), 2010-05-07:
Så har vi jo endnu en af de her årlige traditioner, som jeg synes det absolut er værd at deltage i, for her har vi lejlighed til at debattere den danske regionalpolitiske situation.
Det gør vi så bl.a. ved at tage udgangspunkt i den regionalpolitiske redegørelse, som er blevet fremlagt af indenrigs- og sundhedsministeren.
Der er selvfølgelig forskellige måder at beskrive virkeligheden på, alt efter hvilken agenda man har, og alt efter hvilke synspunkter man har.
Vi kunne eksempelvis læse i Ugebrevet A4, som i hvert fald ikke kan beskyldes for ikke at have en agenda, at det her drejer sig om rådne bananer.
Jeg bryder mig overhovedet ikke om, at vi kalder områder i Danmark for rådne bananer, og jeg synes, at vi måske skulle prøve, efter den debat vi har i år, hvor vi ikke kan undgå, at det bliver en del af debatten, at kalde dem det, de er, nemlig egne af Danmark.
Der er nogle egne, der ligger tæt på hovedstaden, og der er nogle, der ligger lidt længere væk.
Det burde måske være den måde, vi gør det på.
Men Ugebrevet A4 har i hvert fald fundet frem til, at der findes tre af den her slags bananer, som er over sidste salgsdato.
Den ene er det meste af Nordjylland, den anden er hele det sydlige Danmark lige fra Tønder til Lolland-Falster og Bornholm, og den allersidste banan er så Vestsjælland.
I Dansk Folkeparti synes vi måske godt, at vi kunne ønske os en lidt mere fair og nuanceret debat om, hvordan man fremlægger de problematikker og udfordringer, der selvfølgelig er i, at vi har yderdistrikter og landdistrikter og også har købstæder og en hovedstad i Danmark.
En anden informationskilde til det emne, som vi debatterer i dag, er den, der hedder statistikservice.dk, som faktisk har lavet en undersøgelse af de unges mobilitet.
De unge er så dem mellem 18 år og 29 år; så ved vi det, er man 30 år, er man ikke mere ung.
Men hvor flytter de hen, og hvor flytter de fra?
Det er sådan noget, de har været inde at analysere.
Der skulle man selvfølgelig tro, at det kun var et problem for yderområderne i Danmark, at de unge mennesker fraflytter området.
Men man kan omvendt sige, at det heldigvis ikke kun er fra landdistrikterne, at der er en frasivning af de unge.
Det er naturligvis en udfordring, og det er naturligvis et problem, hvis vi har egne med færre og færre unge.
Men omvendt kan vi se, at et af de steder, hvor der er den største fraflytning af unge, faktisk er i Hørsholm, som jo ligger i Nordsjælland, og som ligger ret tæt på København.
Der har der været en fraflytning på omkring 12 pct. i 2009.
Det er nogenlunde samme tal som for Tønder og Lolland.
Selv i Trekantområdet, hvor jeg kommer fra, hvor folk siger, at det er der, det hele suser hen, kan vi se, at der er fraflytning af unge mennesker på omkring 3 pct.
En rigtig god forklaring på den her fraflytning er naturligvis, at de unge mennesker vælger at søge hen, hvor de kan få en uddannelse, hvor de kan få en praktikplads, og hvor de kan få en videregående uddannelse, hvor de selvfølgelig også nogle gange bliver hængende, får arbejde og varig beskæftigelse, stifter familie osv., og så ser vi, at mange af dem også efterfølgende vælger at bosætte sig andre steder end i købstæderne og hovedstaden.
Jeg synes f.eks., at vi har taget et godt initiativ ved at vælge at give et udkantstillæg til gymnasier og erhvervsskoler, som ikke alle sammen ligger i verden navle.
Det er sådan set en del af de ting, som man kan diskutere.
Noget andet er jo så jobudviklingen i yderområderne.
Der anerkender vi selvfølgelig, at det, at der suser en så stor verdenskrise hen over den samlede jordklode med recession, kursfald på aktier, vigende beskæftigelse, mindre samhandel mellem landene osv., selvfølgelig også betyder, at Danmark har kunnet se nogle nye udfordringer, som vi må prøve at løse så godt, som vi nu kan.
Men jeg synes også, at jeg i den anledning er nødt til at pointere, at hvis man kigger i regionalpolitisk redegørelse, er der faktisk fra 2007 til 2010 kommet 3.300 flere statslige arbejdspladser i den landlige del af Danmark.
Vi kan så selvfølgelig altid tage en principiel diskussion om, hvordan vi håndterer et eventuelt ønske om at flytte andre job samme vej.
Der har vi jo i Dansk Folkeparti noteret os, at Venstre bl.a. har foreslået, at vi skal gå ind og vurdere mulighederne med hensyn til Kort- og Matrikelstyrelsen, Søfartsstyrelsen og Energistyrelsen, og Dansk Folkeparti har eksempelvis foreslået Vejdirektoratet, som også har 225 ansatte her i København, som mulige aktører til nogle job, som man med fordel kan outsource, så de ikke alle sammen ligger i de dyreste kontorbygninger og ikke alle sammen ligger i storbyen.
En anden, som har bidraget til den her diskussion, som vi er lidt inde på i dag, er professor i regional udvikling ved Aalborg Universitet Henrik Halkier, som siger, at hvis vi ønsker at modarbejde den her udvikling med, at der sker en udsivning af de unge årgange, som vælger at søge nogle grønnere græsgange, er der kun ét brugbart alternativ, og det er en genindførelse af stavnsbåndet.
Det er professorens vurdering.
Men jeg tror ikke på, at der er ret mange partier i Folketinget, der trods alt vil gå så langt i deres argumentation for at nå det mål.
Dansk Folkeparti vil i hvert fald ikke genindføre stavnsbåndet, men vi vil hellere forfølge det forslag, som mange ildsjæle fra danske yderområder har nævnt, nemlig at man bør påtage sig et ansvar lokalt, man skal smøge ærmerne op, og man skal være aktivt engageret i de enkelte landsbyers udvikling – der, hvor man bor.
Den vinkel kan vi så fra landspolitisk side gøre, hvad vi kan, for at bakke op om og stimulere, bl.a. via tilskud fra de lokale aktionsgrupper, LAG-midlerne, og EU's landdistriktsmidler og andre fremmende tiltag som f.eks. puljetilskud til nedrivning af faldefærdige ejendomme.
Det fik vi i 2010 fra Folketingets side sat 150 mio. kr. af til, og der er så oveni en lille kommunal medfinansiering på omkring 20 mio. kr., og det går til, at vi får bugt med en lang række af de saneringsmodne bygninger osv., som primært ligger i vores landdistrikter.
Ligeledes kan vi jo se, at vi har fået en forbedret låneadgang for mange af de små erhvervsdrivende, der er i landområderne, hvor man jo bl.a. vil få en øget adgang til favorable lån fra landbrugets indkøbsforeninger, og det er noget, som vi fra Dansk Folkepartis side mener i høj grad vil gavne de små lokale virksomheder rundtom i hele Danmark.
Så vil jeg sige, at Dansk Folkeparti jo igennem flere år – siden 2001 – har været aktive bidragsydere med hensyn til at være med i brugbare finanslove her i Folketinget, og vi har selvfølgelig også på finanslovene været med til at sikre nogle midler forskellige steder, som er gået til klare forbedringer for de danske landdistrikter og Danmark som helhed.
Der er selvfølgelig også de årlige kommuneaftaler mellem regeringen og Kommunernes Landsforening, som Dansk Folkeparti jo også følger nøje for at sikre, at regeringen indgår fornuftige aftaler med dem.
Af andre gode initiativer kan nævnes, som andre har gjort før, at vi netop har lavet en aftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti om 600 mio. kr., som primært går til at styrke akutberedskabet i forbindelse med den nye sygehusstruktur, som er i gang og er i en videre proces i det danske samfund.
Endelig vil jeg også nævne Den Grønne Fond – den er der ikke så mange der har været inde på før – for vi har faktisk også indgået en aftale om Den Grønne Fond på 1,6 mia. kr., hvor der er sat penge af til fremme af innovation og iværksætteri.
Og vi jo kan eksempelvis se, at en del nye job finder vej til Lindøværftet på Fyn, i forbindelse med at energiudviklingen gør, at der bliver flere job inden for den branche.
Det er nogle ting, som vi synes er positive med hensyn til hele samfundsudviklingen, ikke bare i landdistrikterne, men selvfølgelig også bredere i forbindelse med ønsket om, at vi skal bevare og forsvare de beskæftigede, som vi har, og selvfølgelig også tiltrække og fastholde nye job i Danmark til gavn og glæde for hele samfundsøkonomien.
Det er ordene fra Dansk Folkeparti i den her redegørelsesdebat.