Line Barfod (EL), 2010-05-04:
Jeg vil starte med at sige, at jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at vi skal have fundet et andet ord end æreskriminalitet.
Det er et stort problem, at nogle journalister, eller hvem det nu er, på et eller andet tidspunkt har fundet på at hæfte det ord på denne type kriminalitet.
Det er drab, der er tale om, og det er vold og trusler.
Det er utroligt, at nogen kan påstå, at det skulle have noget som helst med ære at gøre, ligesom jeg også håber, at vi i forhold til rockere og andre kan få udryddet, at det har noget som helst med ære at gøre, når de slår ihjel, og at vi kan få udryddet det, der handler om, at nogle synes, at det skal straffes lidt mildere, eller at det skulle være noget, der havde med ære at gøre, når manden slår kone og børn ihjel, fordi konen vil forlade ham, eller i nogle tilfælde de her tragiske sager, hvor mænd slår kone og børn ihjel, fordi de har mistet arbejdet og ikke kan se, hvordan det skal kunne hænge sammen for familien, når de ikke længere har arbejde.
Der er en række ting, vi skal have arbejdet med, både i forhold til begrebet æreskriminalitet og i forhold til at få fjernet den her opfattelse af, at ens ære skulle få det bedre, ved at man slog nogen ihjel.
Det er en helt forfejlet opfattelse.
I forhold til selve forslaget, som vi jo er medforslagsstillere af, mener vi, det er helt afgørende, at vi får en bedre indsats, end vi har i dag, for at sikre, at ingen bliver tvunget til at gifte sig mod deres egen fri vilje, og at ingen bliver tvunget til at blive i et ægteskab mod deres egen fri vilje.
Derfor håber vi også meget, at den imødekommenhed, der trods alt var fra ministeren, med hensyn til at der skal gøres noget mere på det her område, også fører til, at der kommer et videncenter eller en tilsvarende løbende videnopsamling og videnformidling.
Vi håber, at det fører til, at der kommer et kriseberedskab, som hurtigt kan rykke ud, og at man gør en langt større indsats for, at alle de myndighedspersoner – lærere, pædagoger og andre – der kan komme i kontakt med unge, som fortæller om, at de er i fare for at blive tvunget ind i et ægteskab eller gerne vil ud af et ægteskab, de er blevet tvunget ind i, ved, at der er et sådant kriseberedskab, de kan kontakte straks, altså ved, hvor de lynhurtigt kan finde nummeret henne, så de kan ringe og kriseberedskabet kan rykke ud, fordi det også er vigtigt, at der kommer en meget hurtig indsats.
Det er vigtigt, at de unge får en viden om, at de kan få hjælp med det samme, og at det er en effektiv hjælp, de får med det samme, og at det er den rigtige hjælp, de får med det samme.
Hvis man har prøvet nogle gange at fortælle om, hvad det er, man er bange for, og ikke får nogen hjælp, kan det jo være, at man giver op.
Og hvis det spreder sig også til andre unge i samme situation, at man ikke kan regne med en ordentlig hjælp, har vi svigtet de unge, som har så stort behov for hjælpen.
Jeg håber også, at der for alvor kommer gang i mægling og udvikling af metoder til mægling, så man forhåbentlig kan finde en løsning i forhold til familien.
Ikke mindst mener jeg altså, at vi skal gøre beskyttelsen af ofrene langt, langt bedre.
Jeg mener, at man skal have krav på at få en ordentlig beskyttelse, og at man selv skal være med til at bestemme, om man vil have den beskyttelse, der ligger i, at man fuldstændig må opgive sit liv og flygte til et andet land og leve dér under ny identitet, eller om man vil have en beskyttelse, hvor man bliver i sit liv.
Især hvis man har fået børn og børnene går i skole og har kammerater osv., mener jeg faktisk, at man har ret til at få en beskyttelse, der gør, at en selv og ens børn kan blive i det liv.
Så må det være den familie, der truer en, der må opgive deres liv.
Det kan ikke være rigtigt, at det er ofrene, der yderligere skal svigtes af samfundet, ved at de er nødt til fuldstændig at ændre deres og deres børns liv.
Jeg mener, at det er lige så vigtigt, at vi beskytter ofrene her, som det er vigtigt, når det er tegnere eller andre, der bliver udsat for trusler.
Det er afgørende, at vi kan vise, at vores demokrati er så stærkt, at vi beskytter dem, der bliver truet med vold og drab, altså viser, at vi ikke vil lade det ske, og at vi ikke vil finde os i, at det er dem, der skal blive ofre igen ved at skulle opgive deres liv og måske flygte til et andet land.
Det synes jeg ikke er rimeligt, og jeg mener, det er noget af det, der skal med i den indsats, der skal være fremover.