runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-26:
Det er jo ikke udtryk for noget tillidsproblem, at danske diplomater og danske ministre i forskellige faser af hele det her forløb op til COP15 og for så vidt også under COP15 har kunnet vise forskellige arbejdspapirer til forskellige repræsentanter for en mangfoldighed af lande med forskellige interesser.
Det er ikke udtryk for noget tillidsproblem.
Det er et udtryk for et tillidsbrud, at nogle via en affotografering, eller hvordan det nu konkret har fundet sted, har lækket papirer med det formål at kaste grus i maskineriet og tegne et skævt billede af motiverne.
Det er sådan, det forholder sig, og det er jeg da ked af.
Ida Auken (SF), 2010-01-26:
Jeg har prøvet sådan lidt forgæves at få et svar fra Venstres ordfører vedrørende den her uoverensstemmelse, der tilsyneladende er mellem Ivo de Boer og statsministeren.
For statsministeren siger, at Copenhagen Accord nu er grundlaget for det kommende klimaarbejde, og Ivo de Boer siger, at grundlaget for de fortsatte forhandlinger er ikkeaftalen fra COP15.
Kan jeg få et svar på, hvem der har ret?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-26:
Jamen jeg ved ikke, om der skulle være en diskrepans, det kan selvfølgelig godt lyde sådan, når det lægges sådan op.
Men det er lidt spørgsmålet om, hvad der er substans, og hvad der er jura.
For det er jo sådan, at Copenhagen Accord ikke blev vedtaget af COP'en, det er jo et faktum.
Det er et stærkt beklageligt faktum, og jeg synes jo personligt, at det er ulykkeligt, at ganske, ganske få lande har forhindret det i at ske – ganske, ganske få lande, som man kunne tælle op på én hånd.
Men det rokker jo ikke ved, at Københavneraftalen er anerkendt i FN-systemet, det rokker ikke ved, at aftalen er indgået mellem de lande, der har indgået den, og at der nu er en mulighed for at associere sig den.
Jo flere, der gør det, jo hurtigere, de gør det, jo mere styrke får den accord jo.
Det er også baggrunden for, at FN's generalsekretær og jeg har skrevet til de lande, der har indgået aftalen.
Dermed vil det, der på substanssiden er aftalt i København, jo være retningsgivende for de videre drøftelser.
Per Clausen (EL), 2010-01-26:
Det er selvfølgelig muligt, at mediedækningen af topmødet har været fuldstændig forfejlet, og at alt, hvad vi har hørt om, at der under topmødet blev rettet en massiv kritik mod det danske formandskab fra G77, Kina, Sydafrika og Brasilien, bare er forkert.
Så må jeg bare beklage, at jeg nærer tillid til uafhængige medier og deres dækning af sådan nogle konferencer.
Det kan jeg kun beklage.
Jeg siger bare, at det ingenting gav, og så kunne det jo godt være, man skulle overveje at bruge den anden taktik, som jeg må indrømme at jeg selv har talt for i meget lang tid og altid er blevet belært om var vejen til evig fortabelse.
Men nu går det jo ikke så godt, så vi kunne måske overveje det alligevel.
Margrethe Vestager (RV), 2010-01-26:
Jeg synes, det afslører en meget tankevækkende grundholdning hos den konservative ordfører, nemlig at hvis nogle andre ikke har gjort deres, har vi været perfekte, og enhver antydning af kritik må vi afvise som perfid.
Ja, der var mange muligheder for, at andre kunne have gjort noget andet, men det forhindrer jo ikke, at vi også som danskere må se på, hvad vi selv gjorde.
Det eneste, man kan komme i tanke om, som er dækkende for den konservative ordførers holdning, er, at operationen lykkedes, men patienten døde.
Ja, det hele lykkedes.
Der var, som også Dansk Folkepartis ordfører sagde, kaffe, og vi kunne komme til og fra.
Det fungerede fint, der var gjort et fremragende arbejde af de medarbejdere, der var, men at det fører til, at den konservative ordfører fuldstændig blankt nægter at diskutere den danske regerings håndtering af selve mødet, synes jeg er meget, meget tankevækkende.
Det er jo en vægring mod læring, som jeg ikke synes er 1,2 mia. kr. værd.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2010-01-26:
Jeg kan godt gentage, at vi fra konservativ side fuldt ud anerkender den indsats, som både statsministeren ydede, som vores embedsmænd ydede, som vores forhandlere ydede, og som den tidligere klimaminister, Connie Hedegaard, ydede i forhold til den opgave, der hed COP15.
Det vil jeg gerne sige meget klart.
Så ved jeg godt, at oppositionen selvfølgelig har en interesse i at spinne på det her indenrigspolitisk og i at få regeringen til at se dårlig ud, som om den ikke kunne levere.
Men jeg vil bare sige, at det er en fantastisk tillid, man viser regeringen, når man reelt tror, at det danske formandskab kunne have fået Kina til at agere anderledes, end de reelt gjorde.
Jeg synes, det er meget stor tillid at vise regeringen, og det vil jeg egentlig gerne kvittere for.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-01-26:
Jeg noterer mig, at hr. Per Ørum Jørgensen siger i sit indlæg, at Danmark aldrig forlod de to spor, men hvad var det så, det danske papir indeholdt?
Hvorfor stod Kyoto ikke nævnt nogen steder i det danske papir, der blev lækket under klimatopmødet, hvis Danmark aldrig forlod de to spor?
Det danske papir viste jo med al tydelighed, at Danmark forlod Kyotosporet og hoppede over på den ene side.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2010-01-26:
Der skal åbenbart ikke meget til at forvirre fru Pia Olsen Dyhr.
Det var jo et ud af mange dokumenter, og som jeg egentlig har redegjort for mange gange, forhandlede man jo ud fra de to spor.
Der blev nedsat de to arbejdsgrupper, hvor vi også baserede arbejdet på Kyotosporet.
Så jeg forstår egentlig ikke helt spørgsmålet.
Altså, hvis man finder et papir og ud fra det følger en linje, udelukker det så alle andre papirer?
Man forhandlede jo ud fra flere udgangspunkter, flere scenarier, flere muligheder, og det er helt naturligt i relation til den type forhandlinger.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-01-26:
Jeg er helt sikker på, at når hr. Per Ørum Jørgensen sætter sig ned og læser debatten – det er jeg ikke nødvendigvis sikker på at han gør – vil han opdage, at han vil blive lige så forvirret over sine egne udtalelser, som jeg gjorde. Jeg vil sige, at det, der selvfølgelig er interessant, er, hvad den danske regering kommer til at satse på op til COP16 i Mexico.
Hr. Per Ørum Jørgensen siger flere gange, at vi skal satse på det ene spor og ikke på det andet spor, og alligevel skal vi satse på begge spor.
Der er behov for en klar udmelding om, om Danmark tager til Mexico og satser på begge sporene, altså også Kyotosporet.
Vil De Konservative garantere, at Danmark frem til COP16 i Mexico arbejder på begge spor?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2010-01-26:
Nu er jeg jo ikke en del af regeringen, da jeg ikke er minister, og derfor kan jeg heller ikke udstikke nogen garantier som ordfører, så det er måske en lidt voldsom power at tillægge mig.
Så det er det, jeg vil sige i den sammenhæng.
Og så kan jeg ikke stå her og give nogen garantier eller noget som helst på vegne af den danske regering.
Det burde SF's medlem være klar over.
Villum Christensen (LA), 2010-01-26:
I forespørgslen bliver klimaministeren spurgt om, hvad regeringen vil gøre for at presse på for at få så ambitiøse målsætninger som muligt til at begrænse den menneskeskabte opvarmning.
Nu klinger det jo altid godt at tale om at være ambitiøs, især hvis man taler om sine børns skolegang, om karriere, eller hvis man taler om engagement i sportsverdenen osv.
Så er det altid godt at være ambitiøs.
Når man taler om samfundsproblemer, er det desværre ikke helt så enkelt, for hvis man er meget ambitiøs i den måde, man forfølger ét mål på, betyder det, at man omvendt vil være mindre ambitiøs i den måde, man har mulighed for at tackle mange andre mål på.
Det er et forhold, der i hvert fald er indiskutabelt, når de her problemstillinger indgår i et økonomisk perspektiv.
Økonomi er jo noget med læren om de begrænsede ressourcer.
Det skal være vores håb, at når man er ambitiøs på klimaets vegne, er man det på en fornuftig måde, så det ikke forhindrer løsningerne af mange andre problemer, der kræver økonomi og økonomisk vækst.
Løsningerne skal diskuteres i så store fællesskaber som overhovedet muligt, for at det giver mening.
Det er jo stort set alle enige om.
Løsninger skal ses i forhold til, hvordan vi hurtigst og billigst skaber de bedste livsbetingelser for befolkningen, ikke mindst i udviklingslandene.
Det er helt afgørende for os, at udviklingslandenes problemer bliver taget alvorligt.
Det er derfor givet, at den nationale løsning måske ikke alene handler om at sætte vindmøller op, hvis målet er at nedbringe det menneskeskabte CO2.
Det er heller ikke givet, at vi hjælper vores efterkommere mest ved alene at byde højest på nogle af de mål, der måske alligevel ikke kan overholdes,
og hvor virkningerne, selv hvis alle lande kunne blive enige om at håndhæve dem, kan være minimale og måske helt ude af trit med de omkostninger, vi tilfører vores øvrige økonomi, med det resultat, at vi ikke bliver i stand til at løse rigtig mange praktiske problemer som følge af opvarmningen, f.eks. tørkeproblemer, varmedødsfald, stigninger i vandstanden osv., som jo kræver en række praktiske og derfor også omkostningstunge løsninger.
Det er jo ikke altid sikkert, at vi får den bedste løsning ved at betale via den her CO2-knap.
Vi synes, det er godt, at regeringen er ambitiøs, og der er rigtig mange gode grunde til at spare på energien, men vi ser klimaproblemet som et af mange samfundsproblemer og forudsætter, at regeringen ikke har et ideologisk forhold til problemstillingen, hvilket desværre alt for tit har forplumret proportionerne i debatten.
Vi er medforslagsstillere på forslaget til vedtagelse fra VKO og kan naturligvis støtte forslaget.
Per Clausen (EL), 2010-01-26:
Jeg kunne forstå på statsministeren, at der var tilslutning til den danske strategi, cirka indtil klimatopmødet startede i København.
Derefter ved vi hvordan det gik, nemlig at den tilslutning forsvandt, i hvert fald fra ulandenes side.
Men der var tilslutning, indtil det startede, siger statsministeren, og det må vi jo så indtil videre tage udgangspunkt i er rigtigt, og så må vi bare forundres over, hvad der gik galt, da klimatopmødet startede.
Jeg vil spørge statsministeren om noget, han slet ikke kom ind på, hvilket jeg da er trist til mode over, og det er EU's rolle.
EU vil jo gerne spille en ledende, drivende rolle, men er statsministeren ikke enig med mig i, at den taktik, man indtil nu har valgt at bruge i forbindelse med reduktionerne, og hvor man siger, at EU leverer 20 pct. vel vidende, at det er for lidt, men at man vil levere 30 pct., hvis de andre også leverer tilsvarende, ikke rigtig er slået igennem i form af gode resultater?
Og kunne det derfor ikke være værd at overveje en anden taktik, hvor man sagde, at EU leverer 30 pct. med det forbehold, at alt kan bryde sammen og det så kan være, at det hele er lige meget, og så leverer man det ikke?
Det ville være et mere offensivt udspil fra EU's side, der måske også kunne bringe EU i offensiven i forhold til det videre forløb.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-26:
Jeg ved ikke, med hvilken berettigelse og med henvisning til hvad hr. Per Clausen nu igen siger og flere gange i debatten har sagt, at ulandene var imod den danske strategi.
Jeg ved det simpelt hen ikke.
Altså, vi har både før, under og efter konferencen fået støtte fra såvel Kina som repræsentanter fra de afrikanske lande, og vi har både før, under og efter konferencen fået støtte fra østaterne.
Det gælder både Grenadas præsident som formand for AOSIS, Maldivernes præsident, Least Developed Countries-gruppen, LDC, og en række afrikanske lande.
Så jeg ved simpelt hen ikke, med hvilken reference det er, at der igen og igen påstås, at ulandene var imod det resultat, der kom ud af COP15.
Det er jo ikke det samme, som at de ikke har haft en større ambition.
Men jeg forstår det simpelt hen ikke.
Spørgsmålet om de 20 og 30 pct. må vi nok tage i næste runde – den røde lampe blinker.
Ida Auken (SF), 2010-01-26:
Jamen det var mange ord at bruge på, at Ivo de Boer havde ret.
Men o.k., det er fint, tak for det.
Så vil jeg så spørge, om statsministeren mener, at vi skal fortsætte forhandlingerne i UNFCCC-sporet, og om statsministeren vil arbejde for, at vi holder fast på Kyoto.
Det var to enkle spørgsmål.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-26:
Jeg ved ikke, om jeg har lyst til at svare meget enkelt på de der spørgsmål, for når jeg forsøger at svare nuanceret, bliver det oversat forkert.
De her drøftelser foregår jo i FN-regi.
Danmark har formandskabet for COP15 frem til COP16, det er i FN-regi, og det er jo der, drøftelserne foregår.
Men det er klart, at de drøftelser på sin substansside nødvendigvis må tage pejling af, at der er indgået en aftale i København blandt 29 lande, der dækker 80 pct. af verdens CO2-udslip, og med en opfordring fra en række væsentlige aktører til de lande, der ikke selv var med til at lave aftalen, til at associere sig den.
Derfor er det da sådan, at det også er en dansk opgave at sikre et stadig større ejerskab til den aftale over det her år.
Sådan må det da være, for jeg troede, vi var enige om, at det her handler om øjeblikkelig handling.
Det, der bl.a. indgår i den aftale, er jo altså behovet for øjeblikkelig finansiering, og det skulle da gerne have sit eget liv, vi skal da ikke på forhånd sidde og sige, det ikke kan få noget liv og noget reelt indhold, før vi har oversat det i nogle COP16-beslutninger.
Margrethe Vestager (RV), 2010-01-26:
Jeg synes godt, at vi kan mærke en frisk minister, som ikke er hildet af års resignation over for det at lære af det, man ser.
Det synes jeg er meget positivt.
Der var også en meget klar erkendelse af, at det ikke var europæisk lederskab, vi så i den sidste del af processen.
Det var vel faktisk det modsatte.
Hvis vi nu ikke skal være kontrafaktiske, så lad os være konstaterende.
EU har nu prøvet den defensive taktik, vi har prøvet at sidde på hænderne og sige: Vi vil ikke, før andre vil.
Den taktik virkede ikke.
Den førte til splid og ballade og interne diskussioner og en masse bla bla.
Skulle man så ikke prøve det modsatte, en offensiv, og sige: EU er klar med 30 pct., vi ved, det kan lade sig gøre, vi ved, det er en udfordring, men vi ved også, hvor løfterigt det er, med hensyn til at EU både i højere grad kan sætte dagsordenen og også blive løsningsleverandører til resten af kloden?
Er det noget, Danmark vil arbejde for?
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Jeg kan bekræfte, at Danmark jo i EU-regi presser på, for at EU spiller så offensivt ud som muligt, når vi taler om den her diskussion omkring de 30 pct.
Der er simpelt hen ikke i EU-kredsen en accept af præmissen om, at det ville være det, der så ville bevirke, at man ville komme i offensiven, og der må jeg gentage det, jeg var inde på før, at vi står for 13 pct. af verdens CO2-udslip.
Så derfor, ja, man vil gerne i offensiven, men man diskuterer bare, hvordan man kan komme i offensiven ved hjælp af andre tiltag, for selvfølgelig skal man ikke bare gøre det samme, som man har gjort indtil videre.
Det er landene så sandelig da også enige om.
Så derfor er der en klar diskussion også i EU-kredsen af, hvordan man i højere grad så kan få etableret de rette alliancer og vel at mærke også få gjort det i tide op til Mexico.
Så der var da i hvert fald også en fornemmelse af, at det skal man altså arbejde mere målrettet med, og især så også netop have fokus på, hvordan der kommer afløb for pengene.
Margrethe Vestager (RV), 2010-01-26:
Det kan godt være en fejlvurdering, men uanset at Europa står for 13 pct. af udslippet, så er det mit indtryk, at EU står for 130 pct. af ambitionerne om at kunne noget i verden.
Der fejler ambitionerne sandelig ingenting.
Det er derfor, jeg synes, at den der meget defensive »det er ikke os, der er de værste«–strategi ikke bringer os nogen steder hen.
Hvad er det så, der skal gøre EU offensivt på den her dagsorden, hvad er det, der skal bringe EU derhen, hvor man vil sige: Vi tager de rigtige skridt, vi kan se, at løsningerne findes, EU kan gøre det?
For risikoen er jo, at mens USA og Kina finder ud af, hvordan verden skal ordnes, så synker Europa ned i mørkets ligegyldighed, hvor det overhovedet ikke bliver relevant, om vi taler med en stemme eller med syvogtyve, fordi de andre er færdige.
Og mens vi bekymrer os om arbejdspladser nu og her, så løser de andre altså tingenes tilstand og finder en modus vivendi.
Derfor er spørgsmålet: Hvilken rolle vil Danmark spille for at få et offensivt EU?
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Nu er det jo rigtig nok, at EU har en Lissabonstrategi, der siger, at vi i 2010 – og det er jo mig bekendt allerede i år – skal være den mest konkurrencedygtige region i hele verden.
Jeg må så konstatere, at det desværre ikke rigtig helt er lykkedes at indfri det ambitionsniveau, og det siger måske igen noget om realismen i den her debat.
Igen vil jeg bare sige, at der skal man ikke kun fokusere på spørgsmålet om 20-30 pct., nej, man skal i høj grad også fokusere på EU’s egne handlinger.
Og der kan man sige, at det, som EU skal gøre, er, at EU i høj grad skal melde sig ind i det grønne kapløb om netop at komme med de bedste produkter, som så kan styrke energieffektiviteten.
Det skal jo så også være produkter, som i høj grad Kina, Indien, USA vil efterspørge.
Det er det, som EU skal fokusere på, samtidig med at man naturligvis skal prøve på i højere grad at spille en rolle på den internationale scene med at få lavet de rette alliancer.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2010-01-26:
Jamen ellers ville det jo også være betænkeligt, hvis det skulle komme fra den formand, der sidder i stolen nu.
Jeg vil godt sige til klimaministeren, at jeg er rigtig glad for, at hun siger, at vi skal gøre mere i Danmark, og en af de ting, klimaministeren nævner, er en strategi for den her tre gange B-sektor, altså bønder, boliger og biler.
Når nu ministeren siger, at vi i EU kører efter 30 pct., må det vel også betyde, at Danmarks andel af det her ikke kan være under 30 pct.
Så kan jeg tage det her som udtryk for, at den strategi, man vil fremlægge, er baseret på, at Danmark i hvert fald skal reducere med 30 pct. i den ikkekvoteomfattede sektor?
Lykke Friis (V), 2010-01-26:
Nej, altså det, jeg jo var inde på, var, at jeg redegjorde for, hvad den danske holdning var i EU-regi til hele spørgsmålet om, hvad der skal til, for at EU går til 30 pct.
Og der er jo altså klare betingelser knyttet til det, og det er netop, at andre lande også kommer med tilsvarende stigninger i de indmeldinger, som de kommer med.
Hvordan den danske klimastrategi konkret kommer til at se ud, vil jeg ikke stå her på talerstolen og slynge om mig med klare indikationer på, for det er jo noget, som vi decideret sidder og behandler i disse uger.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2010-01-26:
Nu er klimaministeren jo også kendt for sin skarpe logik, så når man i EU som Danmark og som minister taler for, at EU skal gå til 30 pct., og selvfølgelig håber på, at det lykkes – for ellers er 2-graders-målet jo væk – så må det vel også betyde, at den strategi, som regeringen skal komme med her i foråret for ikkekvotesektoren, må være baseret på, at man mindst reducerer med 30 pct., for ellers sender man jo et signal om, at man ikke mener det alvorligt, når man i EU kæmper for 30 pct.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-26:
Danmark sender ikke noget signal.
Vi har optrådt som en neutral opmand hele vejen igennem.
Vi har i forskellige situationer samlet forskellige kredse af lande for at teste stærkt modstridende synspunkter op imod hinanden.
Det er jo rigtigt, at alle har sagt, også i det åbne rum, at de principielt ønsker juridisk bindende aftaler, men det er jo lige så rigtigt, at når man går ind i det, er de vilkår, under hvilke forskellige aktører ønsker juridisk bindende aftaler, ikke bare lige sådan, at det passer som fod i hose.
Derfor er det ikke udtryk for, at Danmark sender signaler.
Det er udtryk for, at vi hele vejen igennem i et meget, meget offensivt klimadiplomati, hvor vi har rejst og lagt møderum til mange møder, har forsøgt forskellige udformninger på forskellige formuleringer for at se, hvad der flyver, og hvad der ikke flyver.
Det kan man ikke udlæse noget dansk signal af.
Den danske holdning – som Danmark – er klar nok: Vi ønsker en stærk, folkeretligt bindende aftale, der dækker flest mulige lande, og som har den målsætning, at vi møder 2-graders-målsætningen.
Det er det, vi ønsker, som Danmark.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2010-01-26:
Og der er ingen, der ved, om han er SF’er?
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-01-26:
Den danske regering har skrevet et papir og undladt at nævne Kyotosporet.
Det sender jo et klart signal om, at man ikke tager Kyotosporet alvorligt.
Jeg synes, det er væsentligt, at statsministeren gør det meget klart, at frem til COP16 i Mexico vil Danmark korrigere det og sende et klart signal til hele verden om, at Kyotosporet er væsentligt, og at vi går på to ben.
Steen Gade (SF), 2010-01-26:
Jeg synes, det er mærkeligt, at statsministeren på en måde ikke vil erkende, at Danmark mistede tillid på COP15.
Det, der skete, var jo, at tilliden fra en lang række lande, mere eller mindre begrundet, forsvandt, også ud af statsministerens egne hænder – sådan rent bogstaveligt.
Det, jeg vil spørge om, er den strategiske fejl, som jeg mener blev begået, da man begyndte at skabe alvorlig tvivl om, om Kyotosporet skulle fortsætte.
Den er jo en lille smule anderledes end noget af det andet, nemlig at Danmark af nogle blev anset for rent systematisk, oven i købet ved at det kun hed COP15, at underminere Kyotoaftalen.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2010-01-26:
Jeg deler ikke hr. Steen Gades vurdering, at situationen ikke er den, at der næres tillid til Danmark bredt både før og under og efter COP15.
Men det er måske også, fordi jeg selv – og diplomatiske regler og fortrolighed og alt muligt sætter jo en grænse for, hvad jeg kan sige – har en oplevelse af nogle drøftelser i Bella Center, der involverede statsledere og regeringsledere fra nogle af de lande, som man nu holder ud fra sig og siger om, at de ikke har tillid til Danmark.
Jeg sidder tilbage med et helt andet indtryk, for hvis det indtryk ikke havde været gældende, havde vi ikke over et døgn kunnet lave den politiske aftale, vi de facto fik lavet.
Så jeg deler simpelt hen ikke den opfattelse.
Det kan jeg også se på de henvendelser, jeg har fået efterfølgende; det har jeg en meget, meget stærk oplevelse af.
Danmark har hele tiden sagt meget klart, at vi styrer efter en juridisk bindende aftale.
Vi har ikke puttet med tingene, det har været en integreret del af vores strategi hele tiden.
Danmark satser helt entydigt på – og vi har hele tiden markeret, at det er det, vi går efter – at lave aftaler, der løser klimaproblematikken, og som bliver juridisk bindende.
Jeg må også sige med fare for at gå ind i nuancerne, fordi jeg så muligvis bliver tillagt falske motiver, at en klimaaftale alene blandt Kyotolandene, uanset hvor ambitiøs den måtte blive, jo ville være utilstrækkelig i forhold til at løse klimaproblemerne.
Derfor er der brug for en bredere aftale.
Det er vel heller ikke sådan, at man på forhånd skal sige, at når lande, som ikke er Kyotolande, er med til at indgå aftaler, skal de aftaler, der indgås, ikke være juridisk bindende.
Derfor er det, der er styrestrengen her, jo at gå efter en juridisk bindende aftale.
Det har vi sagt hele vejen igennem, og det siger vi fortsat.
Vi har ikke nogen ambitioner om at aflive Kyotoaftalen, tværtimod.
Vi har ambitioner om at bygge videre og bygge ud.