Henrik Høegh (V), 2010-03-04:
Jeg har ikke et svar på, hvad en ideel landbrugsstørrelse er.
Det havde end ikke direktøren for Fødevareøkonomisk Institut.
Han sagde, at der er behov for at give muligheder for og rammer for, at man kan tilpasse sig den globale markedssituation i det segment, som danske landbrug er i.
For at svare på det sidste om landdistrikter og lokalproduktion fik vi også nogle nye tanker og ideer om, hvordan det kunne foregå.
Hvad er det for nogle produktioner, hvordan skal de bygges op, hvordan kan man engagere også befolkningen i landdistrikterne i lokale produktioner?
Det var der nogle bud på, det er rigtigt.
Jeg kan ikke se, at det her på nogen måde hindrer det.
Vi har faktisk set, at dem, der kan putte den merværdi i deres produkter ved de lokale produktioner, ikke har så svært ved at klare sig; de kan også stadig væk være med i det her arbejde.
Så var der spørgsmålet om kapitaltilførsler.
Jeg tror egentlig, at jeg nogenlunde har svaret på, hvor jeg tror det vil have mest interesse.
Jeg tror ikke, at store udenlandske investorer vil købe meget jord i Danmark.
Jeg udelukker ikke, at de gør det, men jeg tror ikke, at det kommer til at præge hele Danmark.
Dansk jord er dyr, og vi har meget skrappe miljøregler.
Det har i hvert fald hidtil gjort, at dem, der kigger på jord globalt set, ikke har fået øje på Danmark.
Efter en lang debat med rigtig mange spørgsmål og kommentarer vil jeg snakke om nogle hovedpunkter, for debatten har trods alt drejet sig om nogle enkeltpunkter i L 39, og dem vil jeg prøve at kommentere lidt.
Det er nogle af de ting, som den enkelte driftsleder, den enkelte ansvarlige derude nu får bedre muligheder for at arbejde med – altså at arbejde med netop det, som er optimalt for den pågældendes bedrift.
Det andet er så det, der også har været meget fokus på i dag, nemlig at vi giver en ny mulighed for kapitalanskaffelse, man kan sige, det er et alternativ til pengeinstitutter og realkreditinstitutioner – altså en anden mulighed.
Jeg tror ikke, at det er noget, alle vil fare over fra den dag, lovforslaget er vedtaget, men jeg tror, at det for nogle kan være en mulighed.
Jeg har sagt det før under forhandlingerne, og jeg vil sige det igen: Jeg tror, at et af de steder, hvor det er oplagt, at man vil gøre brug af det, er i forbindelse med nogle generationsskiftesituationer, hvor det her kan være en god mulighed for at lave et længerevarende og mere glidende generationsskifte, og for at flere kan deltage i det.
Så er der blevet spurgt om, om ikke vi kunne få nogle til at fortælle os, hvad konsekvensen af det her er om 10 år.
Der må jeg bare sige, at jeg tror, det er meget, meget svært at give et meget konkret bud på.
Det er blevet fremhævet i dag, at den her landbrugslov er blevet ændret med kortere interval end 10 år.
Jeg står ikke og siger, at det her så er det færdige element, men jeg siger, at det er det her, som jeg tror er et godt bud på, hvad der er behov for nu for at kunne give de muligheder og kunne give de rammer i et marked, hvor priserne fluktuerer langt, langt mere, end vi har set tidligere.
Vi har haft et marked med nærmest politisk styrede landbrugspriser, i hvert fald i EU, og det tror jeg er gået op for alle, når man har set, hvordan kornprisen har svinget inden for de sidste 3-4 år, og det har vi ikke længere.
Det stiller altså nogle andre krav til nogle af de her bedrifter.
Men jeg tror, at den udvikling, vi ser i øjeblikket, vil fortsætte.
Det er en udvikling, hvor store bedrifter bliver større, der bliver flere af dem, og så er der en underskov af lokalt forarbejdede produkter: lokale bryggerier, lokale grøntsager, lokal frugt og saft, og hvad ved jeg.
Den produktion glæder jeg mig utrolig meget over, og den boomer virkelig, den vokser.
Der, hvor der er et problem i dag, der, hvor strukturen tager ved, er ved enmandsfuldtidsbedrifter, hvor landmanden stort set passer det hele selv sammen med lidt løs medhjælp.
Det er ham, der har svært ved at være med i konkurrencen, det er ham, der har svært ved at lægge merværdi ind, som man kan gøre i den underskov, som jeg talte om, i kraft af gårdbutikker og i kraft af andre produktioner.
Der har så også været snakket en del om økologi i den her forbindelse i dag.
Vi vil gerne være med til fortsat at udvikle økologien.
Min oplevelse er, at vi har økologien med i begge de her to segmenter, jeg omtaler.
Vi har en række økologiske bedrifter, som også arbejder på lokal afsætning på det her med kendskab til produktet, og så har vi også økologiske landmænd, som er helt oppe på den store skala, især inden for mælkeproduktion.
Så jeg ville være lidt forsigtig med at sige, at det for økologi enten er den ene eller den anden størrelse her, som er afgørende for økologis udvikling.
Jeg håber stadig væk, at økologien kan være med begge steder.
Så er der snakket meget om kommission, og at vi skulle arbejde med det her et års tid for at komme helt til bunds i det.
Jeg må sige, at jeg faktisk synes, det er lidt at underkende de eksperter, vi havde inde til høringen, at sige, at man ikke kan bruge det til noget, at det ikke har givet os svar på nogen spørgsmål, og at man vil have yderligere undersøgelser og analyser.
Jeg hørte ingen af dem, vi havde inviteret den dag, sige: Det her er vel nok interessant og spændende, det bør vi bore noget mere i, det skal vi kigge noget mere på, og vi har behov for at arbejde videre 1 år endnu for at komme med et konkret svar.
Faktisk hørte vi en del bud fra en række forskellige eksperter på det her område, hvor man nogenlunde havde gjort op med sig selv, hvad budskabet var til os.
Et af dem – fra Fødevareøkonomisk Institut – var i hvert fald, at den del, som er i den ende med de store brug, og som jeg omtalte, har behov for, hvis de skal være med på et globalt marked, at kunne udnytte rationaliseringsfordelene.
Det var i hvert fald et af de bud, der var.
Og så var der i øvrigt flere, der også snakkede om den anden underskov – som jeg vil kalde det, og jeg har efterhånden forklaret, hvad jeg mener, når jeg siger underskov – og den tror jeg også har masser af værdier at bygge videre på og vil have masser af levedygtighed i fremtiden.
Så er der blevet snakket om, at landmanden forsvinder, og her tænker man især på, at der kommer fremmedkapital ind og bliver andre ejere.
Det er mit bud, at den landmand, der kan sit håndværk, og som kan præstere en produktionsrapport, der lever op til de effektivitetskrav, der er, og som lever op til de miljøkrav, der er, og lever op til den dyrevelfærd, som vi forventer af de danske landmænd, også er ham, der vil være på gården i fremtiden, uanset hvem det så er, der har skaffet kapitalen dertil. Jeg kan ikke lade være med at drage en sammenligning, der har været oppe en gang tidligere i dag.
Det er vel ikke mere end et par dage siden, vi debatterede et forslag, som havde tilhængere i det her Folketing blandt dem, som i dag er mest nervøse for det her, men som altså var tilhængere af at sige, at nu var det staten, der skulle gå ind og købe op, og så var det os i Folketinget, der skulle bestemme, hvad man skulle dyrke, hvor man skulle dyrke det, og hvordan man skulle dyrke det.
Det var i hvert fald også eksterne i forhold til ham, der går derude, der så skulle træffe beslutningerne.
Men jeg tror på, at også med det, vi laver her, bliver det ham, der kan sit håndværk derude, som investorerne vil være interesseret i; det er ham, der har ansvaret for, at gården lever op til de krav, der skal være.
Med hensyn til landdistrikterne og spørgsmålet om, hvad det her vil betyde for livet i landdistrikterne, vil jeg sige, og det er sagt før: Vi snakker altså her om, hvis det er fuldtidslandmænd, 16.000-17.000 ud af de 800.000, og hvis det er alle inklusive deltidslandmændene, snakker vi om 30.000-32.000, ud af de 800.000, der lever i landdistrikterne.
Og jeg forklejner ikke, at landmændene derude, fuldtids- eller deltidslandmænd, stadig væk er en form for kulturbærere, og de er også bærere af andre aktiviteter i samfundet – man kan bare se på de sidste 3 måneder, hvor landmændene har ryddet indkørsler for naboerne.
Det har været velset, og det er med til, at man har et godt sammenhold derude.
Men jeg må sige, når vi ser de her talstørrelser op mod hinanden, at det, som landdistrikterne kan være interesseret i, stadig væk er, at ham derude lever op til miljøkrav og dyrevelfærdskrav, og at han sørger for, at gården har et ordentligt image, når der bliver kørt gylle, eller hvad det ellers er; at han sørger for, at han ikke sprøjter, så der er afdrift ind over haverne.
Vi har jo med de her regler sørget for, at han er der stadig væk; han er der stadig væk på bedriften, og det er ham, der også har ansvaret, og det er ham, der vil løfte arven fra sine forgængere i forhold til landdistriktsopgaverne.
Jeg tror på, at den her lov med den udvikling, jeg har skitseret, og som jeg kan få øje på på den korte horisont – for jeg vil ikke kigge 10 år frem, det tror jeg er meget svært – giver de muligheder og de rammer, som der er behov for for at komme videre i den her svære situation.
Og jeg må da sige, at det glæder mig i dag at have hørt, at alle er enige om, at det her erhverv er i en utrolig svær situation.
Jeg siger jo ikke, at med den her landbrugslov er det dét, og så behøver vi ikke at bekymre os mere om det.
Der er andre sager derude, som vi bliver nødt til at bekymre os om, og som vi bekymrer os om i øjeblikket.
Men det her er en del af det, altså at give de muligheder og de rammer.
Jeg tror, det er det rigtige, vi gør nu, i den korte periode, vi kan se frem; det er det, der er behov for for at give en hjælpende hånd derude.