runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2007-01-24:
At Folketinget i sin tid vedtog Nicetraktaten uden at sende den til folkeafstemning, hvilket var totalt udemokratisk, skal da ikke retfærdiggøre, at man ikke vil sende en ny traktat til folkeafstemning.
Altså, først gør man noget dårligt, og så siger man, at man bare skal videreføre det dårlige i fremtiden.
Det synes jeg er en mærkelig argumentation.
Men det, som vi har set i dag under både det første spørgsmål og det andet spørgsmål, er i virkeligheden, at det, som statsministeren sagde ikke skulle ske, da han udtalte sig til Politiken den 10. juni 2005, nemlig at man ikke skulle botanisere i noget nej, at man ikke skulle tage ting ud og så gennemføre dem ad bagdøren, det er det, som statsministeren faktisk lægger op til sagtens kan ske.
Og det kan sagtens ske, uden at man vil sende det til folkeafstemning i Danmark.
Det synes jeg er meget bekymrende.
Jeg synes, det er bekymrende, at vi har en statsminister i Danmark, som ikke siger, når nu statsministeren lægger meget vægt på, at det er folket, der skal afgøre det: Jamen så sender vi det til folkeafstemning.
Jeg synes heller ikke, det er noget, som bidrager til at gøre afstanden mellem den politiske elite og befolkningen mindre.
Den er også blevet større, for i den tænkepause, vi har haft, er der jo bare blevet diskuteret fra EU-elitens side, hvordan man kan få så meget af forfatningen bevaret som overhovedet muligt, og hvordan man efterfølgende kan stoppe den ned i halsen på folk.
Men statsministerens holdning, at der ikke under alle omstændigheder skal afholdes folkeafstemning, gør ikke min bekymring mindre, og derfor er det heller ikke sidste gang, vi her i Folketingssalen kommer til at konfrontere statsministeren med det her.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Og lad mig så gentage, at hvis der overlades suverænitet til EU, giver det sig selv.
Så siger grundlovens § 20, at der skal være folkeafstemning.
Hvis der ikke er tale om det, ja, så er der ikke noget krav om, at der skal være folkeafstemning, og så må man forholde sig til, hvad man så skal gøre.
Der minder jeg bare om, at sidste gang vi vedtog en ny traktat, den såkaldte Nicetraktat, blev den vedtaget her i Folketinget uden folkeafstemning.
Så der er forskellige fremgangsmåder, og jeg synes, man bedst kan træffe beslutning om det, når man ser, hvad det er, der ligger på bordet.
Der går altså nogen tid endnu, og jeg synes, man skal vente indtil da med at træffe beslutning om fremgangsmåden.
Peter Skaarup (DF), 2007-01-24:
Men må man ikke forstå det sådan, at til trods for at Hollands og Frankrigs befolkninger afviste forfatningen, som den lå, er det, der ligger i kortene fra Merkels og andres og formentlig også fra den danske regerings side, at man vil have en forfatning plus/minus 10, 15, 20 pct. eller måske endnu mindre?
Hvis det er situationen og der kommer et resultat, som går på cirka det, men måske uden decideret suverænitetsafgivelse, ville det så ikke klæde regeringen at beslutte, at man så alligevel holder en folkeafstemning?
For det har været så meget debatteret, og det er så vigtigt et spørgsmål for borgerne, om man afgiver suverænitet eller i hvert fald magt til EU på vigtige områder.
Mit andet spørgsmål er: Hvornår mener statsministeren at det er relevant, hvis vi skal have en folkeafstemning, at lade sådan en folkeafstemning afholde?
Er det ikke vigtigt, at vi kan være sikre på, at der i sådan en situation bliver god tid til at få en grundig debat frem og tilbage, som kan gøre, at befolkningen er godt klædt på, når den skal hen og stemme?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Jeg har allerede svaret på det og gentager gerne mit svar, nemlig at jeg synes, at den rigtige fremgangsmåde er først at forhandle og se, hvad der kommer ud af forhandlingerne, hvad det er for en ny traktat, der ligger.
Den dag, den så ligger, træffer vi beslutning om, hvordan der skal tages stilling til den.
Det synes jeg først man med rimelighed kan gøre, når man kan se, hvad det er, man skal tage stilling til – og det ved vi altså ikke i dag.
Peter Skaarup (DF), 2007-01-24:
Nu kan jeg høre, at statsministeren i sin besvarelse har en eller anden juridisk lommeregner fremme.
Han siger, at det er sådan, at hvis der er suverænitetsafgivelse efter grundloven, er det klart, at der skal være folkeafstemning, men hvis der ikke er det, så skal der ikke være folkeafstemning.
Eller hvordan skal man egentlig forstå statsministeren?
Det er vel ikke forbudt for en regering, selv om der i den der snævre juridiske forstand, som regeringen lægger til grund, ikke er grund til det, at afholde en folkeafstemning alligevel.
Mit spørgsmål går altså på: Vil statsministeren udelukke, at vi skal have en folkeafstemning, selv om der ikke er direkte suverænitetsafgivelse ifølge regeringens definition på det?
Kim Mortensen (S), 2007-01-24:
»Kan statsministeren uddybe, hvordan og hvornår han planlægger at gøre Danmark fuldstændig uafhængig af de fossile brændsler?«
Skriftlig begrundelse
Statsministeren sagde i efteråret 2006, at »Vi har et behov for at tage fat på den her udfordring, og jeg mener, vi skal sætte os et meget ambitiøst mål: Vi skal simpelthen sætte os det mål, at Danmark skal gøres fuldstændig uafhængig af de fossile brændsler: ingen kul, ingen olie, ingen naturgas«.
Den plan ønskes præciseret.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Jo, men jeg har jo givet et meget klart svar på det, for regeringen har sammen med et meget, meget bredt flertal her i Folketinget for lang tid siden fastslået i en vedtagelse her i Folketingssalen, at det forslag, der ligger til forfatningstraktat, er det rigtige udgangspunkt.
Så det er vores opfattelse af, hvad der er det rigtige.
Men samtidig må vi jo sige, at når to befolkninger har stemt nej, kan man ikke bare stå fast på det, der ligger, for så kan det ikke vedtages.
Der skal være enighed om det, og når to befolkninger har sagt nej, må man ændre i det.
Så kan hr. Martin Henriksen spørge: Jamen hvorfor så ikke sige nu, hvad det er, der skal ændres?
Nej, det kan man ikke, for jeg synes også, vi skylder de to lande, der har stemt nej, at de kan give udtryk for, hvordan de synes vi skal komme videre.
Det var jo også sådan, vi gjorde fra dansk side i 1992, da den danske befolkning havde stemt nej.
Så jeg synes, det er en god og demokratisk fremgangsmåde, at man også lytter til dem, der har stemt nej.
Det er jo det, vi skal drøfte i de kommende måneder, også blandt partierne her i Folketinget.
Jeg synes ikke, det er rigtigt at give en facitliste på forhånd og låse sig fast.
Men samtidig har vi det sådan, at vi må respektere, at der altså er to lande, der har stemt nej, og så kan den jo ikke gennemføres uændret, som den ligger.
Så må der ændres i den, og det er jo så det, vi må snakke om i de kommende måneder.
Det kan jeg ikke give noget facit på i dag.
Martin Henriksen (DF), 2007-01-24:
Jeg tror godt, man kan konkludere, at statsministeren gerne vil have en ny traktat, men jeg synes også, det kunne være interessant at høre, hvad statsministeren rent faktisk mener at der så skal stå i den her traktat.
Det er jo meget fint at sige, at vi må afvente og se, om der skal være en folkeafstemning, indtil vi ved, hvad der står i den, men jeg går ud fra, at landets statsminister, når nu han vil have en ny traktat, også har gjort sig nogle tanker om, hvad der eventuelt skal stå i en ny traktat.
Derfor kunne man måske spørge: Hvis nu statsministeren fik det ind i traktaten, som statsministeren så gerne vil have, ville det så efter statsministerens opfattelse berettige til en folkeafstemning?
Og hvad vil statsministeren have der skal stå?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Jeg kan ikke føje meget nyt til, hvad jeg allerede har sagt, nemlig at jeg synes, den rigtige fremgangsmåde er, at man først ser, hvad der kommer ud af forhandlingerne, og så træffer man beslutning om, hvordan man vil tage stilling til det.
Og lad mig så minde om, at sidste gang, der blev vedtaget en ny traktat i EU, blev den jo ikke sendt til folkeafstemning i Danmark.
Rune Lund (EL), 2007-01-24:
Men sagen er jo, og det ved vi alle sammen godt, at det, som kommer, enten vil være en direkte kopi – det vil det være, hvis det står til Angela Merkel i Tyskland – eller noget, som er en delmængde af det, som allerede er blevet sendt til folkeafstemning, og som er blevet stemt ned af Holland og Frankrig i maj-juni 2005.
I den forbindelse synes jeg faktisk, det ville klæde statsministeren at spørge folk, nu statsministeren går så meget op i, hvad befolkningen mener.
Der synes jeg faktisk, man skal spørge folk.
Kan vi i det mindste ikke få en sådan principiel tilslutning fra statsministeren?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-24:
Folkeafstemning er jo ikke sådan noget, man bare smider om sig med.
Det er noget, man skal reservere til situationer, hvor der virkelig er noget at tage stilling til.
Så længe vi slet ikke ved, hvad der kommer ud af forhandlingerne i EU om en ny traktat, kan man ikke udtale sig om, hvorvidt der er behov for en folkeafstemning eller ikke er behov for en folkeafstemning.
Alle ved, at hvis der er tale om overladelse af suverænitet fra Danmark til EU, skal der være en folkeafstemning; det ved alle.
Men det er jo ikke sikkert, det er det, der bliver tale om.
Man må se på, hvad der så kommer, og hvordan man skal tage stilling til det.
Det, jeg har sagt, er altså blot, at jeg vil vente med at træffe min beslutning om, hvorvidt jeg synes, der skal være folkeafstemning, indtil jeg ser, hvad der kommer ud af forhandlingerne om en ny traktat.
Rune Lund (EL), 2007-01-24:
Det er meget interessant, at statsministeren siger det, for der er jo ingen tvivl om, at den traktat, der kommer, vil være en eller anden form for udgave af den traktat, som nu er død og faldet.
Jeg tror, det er de færreste, der er i tvivl om, at det er det, der vil ske.
I den forbindelse vil jeg gerne læse noget op, som statsministeren sagde til Politiken den 10. juni 2005.
Så skal man ikke begynde at botanisere i det nej.
Det kan meget nemt efterlade indtrykket af, at Europas politikere ikke respekterer befolkningens svar i folkeafstemningerne ...
Selv i den uskyldige genre kan det give indtryk af, at man forsøger at få ind ad bagvejen, hvad man ikke kan få ind ad fordøren.
Så hvis statsministeren virkelig mener, det er befolkningen, der skal bestemme, og hvis statsministeren virkelig mener, at man selv i den uskyldige genre ikke skal få noget ind ad bagdøren, som man ikke kan få ind ad fordøren, hvorfor erklærer statsministeren så ikke, at uanset hvad skal vi have en folkeafstemning, når der kommer en ny traktat?
Martin Henriksen (DF), 2007-01-24:
Jeg synes dog, at statsministeren skylder dem, der sidder derude og lytter, og vel også dem, som han skal sidde og forhandle med, et svar på, hvad Danmark mener der skal stå i sådan en traktat eller forfatning.
Det behøver vel ikke at være en facitliste.
De visioner kan man vel godt give udtryk for, og så kan vi vel godt forvente, at det er noget af det, som kunne indgå i en kommende traktat, fordi statsministeren mener, det er en vision for EU og for Europa.
Man må da kunne være i stand til at være bare en lille smule konkret.
Hvilke elementer i forfatningen mener statsministeren skal videreføres, og hvilke elementer skal man i respekt for, at der er sagt nej i nogle EU-lande, ikke videreføre?
Der må være en eller anden logik dér, som statsministeren vel vil føre ud i livet på et eller andet tidspunkt, og det er vel meget rimeligt at røbe for Folketinget, hvad den logik så går ud på.
Karen Hækkerup (S), 2007-01-24:
»Hvorfor mener ministeren, at argumentet om at ville forbedre sundheden for borgerne, som var det, vi brugte, da Danmark gik imod EU i sagen om transfedtsyrer, ikke på samme måde kan bruges til at kræve en obligatorisk ernæringsmærkeordning, som, hvis den blev indført, også ville føre til en generel forbedring af produkterne og dermed en forbedret sundhedstilstand for borgerne?«
Kim Mortensen (S), 2007-01-24:
Det er rigtigt, at der bliver brugt de rigtige ord, og det er meget ambitiøst, men der var jo mange, der sådan måske havde forestillet sig, at regeringen så ville spille ud med en egentlig energiplan for, hvordan det her skal kommet til at hænge sammen.
Det er jo en ny erkendelse, regeringen er nået til.
I Dagbladet Børsen den 23. januar 2002 bekendtgør regeringen på det tidspunkt, at man nu stopper udbygningen af havvindmøllerne ud fra den beslutning, at der slet ikke er brug for en udbygning.
I Børsen fremgår det så, at daværende energiminister Bendt Bendtsen siger, at danske elforbrugere slipper for en ekstraomkostning på 900 mio. kr. om året.
Det er en plan, der sådan skal bevæge sig mod den samme målsætning, som regeringen har, en udbygning af havvindmøller med 4.000 MW.
Nu spiller regeringen ud med 6.000 MW, og så er det nærliggende spørgsmål: Hvordan finansierer regeringen den her meget ambitiøse og omfattende plan, som regeringen gerne vil lave?
Frank Aaen (EL), 2007-01-24:
»Vil regeringen med de nye oplysninger om brug af nationalitetsmærke i Afghanistan revurdere de fremsatte og hidtil afviste vidneudsagn i filmen »Den hemmelige krig«?«
Søren Gade (V), 2007-01-24:
Nej, hr. Frank Aaen får ikke lov til at se de andre rapporter.
Men jeg kan love hr. Frank Aaen, at der kun er de to episoder.
Skulle jeg stå – hvad skal vi sige – med hovedet i løkken og lyve over for hr. Frank Aaen?
Jeg kan garantere hr. Frank Aaen, at der kun er beskrevet to tilfælde, hvor vi tilbageholdt afghanere, som efterfølgende blev overdraget til amerikanerne.
Men det, det jo handler om nu, er, at vi altså har en hr. Frank Aaen og en hr. Rune Lund og andre fra oppositionen, som tror mere på en amerikansk forhørsleder, som vistnok kan huske noget, der skete 5 år tilbage i tiden.
Dem tror man mere på end de soldater, der var ude på stedet, og som skrev daglige rapporter.
Der må jeg sige til hr. Frank Aaen og andre i oppositionen, som har været ude at beklikke troværdigheden i den rapport, vi har lavet: Jeg tror mere på soldaterne.
Jeg har tillid til de soldater, der var udsendt i 2002, og som skrev rapporterne hjem til Danmark.
Det er dem, jeg henholder mig til.
Og den tro på soldaterne har jeg ikke tvivlet på en eneste gang i den her sag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 2007-01-24:
Det er ikke så entydigt, sagde forsvarsministeren og brugte det som argument for, vi ikke skulle have en undersøgelse.
Det må stå for ministerens egen vurdering, at man kan få tingene til at hænge sammen på den måde.
Sådan står sagerne.
Så siger forsvarsministeren – og det er mit afsluttende spørgsmål – at vi på baggrund af alle de rapporter, der er blevet sendt hjem, ved, det kun var to episoder, og at vi selv har set de to rapporter.
Det er korrekt, men hvad med alle de andre rapporter?
Når vi kunne få lov til at se de to, som ministeren henholder sig til, kan vi så også få lov til på samme vilkår at se alle de andre?
Søren Gade (V), 2007-01-24:
Uanset hvor tit hr. Rune lund nævner det, har jeg aldrig sagt, at man aldrig har gået med flag.
Jeg har selv set billeder, det er de fleste, hvor de har været uden flag, og enkelte billeder, hvor de har været med flag.
Når nu hr. Rune Lund er så interesseret i at læse aviser, så synes jeg jo, hr. Rune Lund skulle prøve at udvide sin horisont og læse Nyhedsavisen fra i dag; så vil hr. Rune Lund se, at der er en, der i fuldstændig firkantede vendinger afviser det, som blev sagt i går i TV-avisen.
Men jeg er godt klar over, at det ikke passer ind i hr. Rune Lunds verdensbillede, og derfor kan man jo bare gøre som Dolph, lukke øjnene og stikke fingrene i ørene og sige lalala.
Der kommer ikke en undersøgelse, for der er ikke noget at undersøge.
Rune Lund (EL), 2007-01-24:
Jeg kan bare konstatere, at der er soldater, der alligevel har sagt, at de gik med flaget, og at man kunne se flaget.
Så har der været andre, der sagde, jamen det gør man ikke.
Men det, som er det vigtige for mig her, er egentlig, at et af forsvarsministerens vigtigste argumenter for at sige, at alle de påstande, alle de ting, som også blev bevist i »Den hemmelige krig«, er det rene nonsens, at det er totalt utroværdigt, er, at danske soldater aldrig går med flag på skulderen.
Det var virkelig hovedangrebspunktet for forsvarsministeren i de dage.
Det må man nok konstatere.
Og det er derfor, at vi i Enhedslisten går op i noget, som tilsyneladende kan virke ret ligegyldigt, nemlig et flag på skulderen.
Det er bare endnu en af mange ting, som viser, at den her sag bør undersøges.
Men jeg har stadig ikke fået svar på, hvorfor vi ikke kan få en uvildig undersøgelse, når nu der svæver forskellige versioner af virkeligheden, eller hvad man skal kalde det, rundt i pressen og andre steder.
Søren Gade (V), 2007-01-24:
Nej, det giver ikke grund til, at der skal laves en uvildig undersøgelse.
Jeg vil gerne sige til hr. Rune Lund: Hvis man så hørte den samme person udtale sig i går i TVavisen, var det jo ikke længere flaget, der var argumentet.
Jeg er bare nødt til at sige til hr. Rune Lund: Der var ingen danske soldater indsat i en operation i slutningen af januar eller starten af februar 2002.
Den første operation, vi deltog i, var stadig væk den 13. februar 2002, og der er på intet tidspunkt sagt, at der ikke var nogen, der kunne have haft flag på.
Men jeg er nødt til at sige til hr. Rune Lund og hr. Frank Aaen, at man ikke skal være atomfysiker for at regne ud, at det nok ikke er det smarteste at gå rundt med et rødt mærke på skulderen, hvis man bruger tid og kræfter på at camouflere sig og bevæger sig rundt ude i bjerge og bakker.
Selv en hjemmeværnsmand ved sådan set, at det nok er en dårlig idé at gå med et rødt flag.
Rune Lund (EL), 2007-01-24:
Det, som filmen »Den hemmelige krig« jo omhandler, er, hvorledes danske soldater den 17. marts 2002 tog 31 mennesker til fange og om natten til den 18. marts udleverede dem til amerikanerne, hvorefter de blev udsat for tortur og mishandling.
De blev barberet, de blev tæsket – og så opdagede man, at det var en såkaldt venligtsindet milits, og de blev løsladt igen.
Ellers var de med stor sandsynlighed blevet sendt til Guantánamo.
I forbindelse med afdækningen af det er der et interview med den pågældende amerikanske forhørsleder, som arbejdede på Kandaharbasen, som Danmark udleverede fangerne til.
Han siger, at der kan have været flere udleveringer fra danske soldater, og nævner så det danske flag, som de har på armen.
Og det er jo der, det er interessant, for så har forsvarsministeren været ude og sige: Jamen det er totalt utroværdigt, for danske soldater gik ikke med flag.
Så er det bare, det viser sig, at det godt kunne være, at danske soldater gjorde det,
og derfor er spørgsmålet: Er det ikke bare endnu en grund – der er masser af andre grunde – til at sige, at vi må have en uvildig undersøgelse af det her, for der er så mange påstande, der er så mange ting, som svæver rundt, og som burde fremlægges og dokumenteres og undersøges i en uvildig undersøgelse?
Søren Gade (V), 2007-01-24:
Jeg er bare nødt til at sige til hr. Frank Aaen: Jeg har svaret, at som udgangspunkt havde man ikke flag på.
Jeg har også set billeder af folk med flag på.
Det ændrer bare ikke ved det forhold, at vi i to operationer har tilbageholdt henholdsvis 3 og 31 afghanere.
Det er de to eneste episoder, der er.
Der er ikke andre end de to.
Når hr. Frank Aaen så siger: Hr. minister, det er jo meget godt fundet på til lejligheden, at den første aktion lige præcis var den 13. februar, så er jeg bare nødt til at sige til hr. Frank Aaen: Det er ikke fundet på til lejligheden, det er med baggrund i de rapporter, der blev skrevet af soldaterne på stedet i de måneder i 2002.
Og jeg er nødt til at sige til hr. Frank Aaen: Vi var i Afghanistan i skyggen af 11. september, vi var dernede for at medvirke i en aktion, hvor vi skulle fange nogle af banditterne.
Hvad skulle motivet for soldaterne være til så at sige at sætte deres eget lys under en skæppe ved ikke at indberette de aktioner, de havde deltaget i?
Der var intet motiv for det, og derfor kan jeg sige til hr. Frank Aaen: Der er de to tilfælde, der er indberettet, de to tilfælde, som hr. Frank Aaen selv har fået lov til at læse indberetningerne for.
Så jeg kan afvise, at det er foregået i flere tilfælde end de to, der er nævnt i regeringens redegørelse fra den 13. december 2006.
Frank Aaen (EL), 2007-01-24:
Det er korrekt, at den første, vi hørte om, var den 13. februar.
Men hvis der nu var en mere, ved vi jo ikke, hvornår det var.
Så det argument køber jeg altså ikke.
Det er godt fundet på, men det har ikke nogen lødighed.
Sagen er, at der i de papirer, vi har fået fra Forsvarskommandoen, og som er oversendt af forsvarsministeren, står, at opfattelsen vedrørende flag er bekræftet af en af de befalingsmænd, som førte de danske specialoperationsstyrker under den konkrete operation i Afghanistan – jeg går ud fra, han hedder Norman Kristiansen.
Han siger det, der her er oplyst.
Vi havde en anden navngivet specialstyrkemand, der sagde det modsatte i fjernsynet.
Når man har sådan to, som siger noget, der er helt modsat, bør man så i hvert fald ikke snakke med begge to?
Man har kun talt med en.
Søren Gade (V), 2007-01-24:
Nej, det mener jeg bestemt ikke.
Vi har ikke behov for at gennemføre en yderligere undersøgelse af sagen, og jeg vil gerne sige til hr. Frank Aaen, at mine svar beror på oplysninger skrevet af de danske soldater dagligt tilbage i perioden fra januar til juni 2002.
Der er en ubrudt række af indberetninger, der er ikke destrueret noget, der er ikke fjernet noget.
Det, der ligger til grund for mine svar, er, at man i to tilfælde, den 13. februar 2002 og den 17. marts 2002, tilbageholdt henholdsvis 3 og 31 afghanere, som blev overdraget til amerikanerne.
Og der er ingen indikationer på, at det skulle være sket i yderligere tilfælde.
Må jeg så også tilføje, at når hr. Frank Aaen henviser til en forhørsleder, som i går ændrede forklaring til fem-seks gange og til nu tre gange og siger, at han specielt kunne huske én gang i slutningen af januar eller i starten af februar 2002, så er jeg nødt til at sige, at der må være en erindringsforskydning, for første gang, de danske specialstyrker var operative i Afghanistan i 2002, var den 13. februar, hvor man tilbageholdt 3 afghanere.
Man kan således ikke have udleveret nogen til amerikanerne i slutningen af januar eller starten af februar, for da var man ikke operativt indsat.
Så det må altså være en erindringsforskydning for den pågældende, som har ændret forklaring til fem-seks gange og nu til tre gange.
Det var altså en episode, der fandt sted, før de danske soldater overhovedet var operative.
Frank Aaen (EL), 2007-01-24:
Jamen jeg har jo forstået, også af nogle af de papirer, der er sendt over til Forsvarsudvalget, at ministeren er uenig med den pågældende frømand og med de andre, som man fra pressens side har talt med, som sagde, at det var kutyme, at man havde flag på, og at han er uenig med den amerikaner, der i et yderligere tilfælde har set en dansk soldat med flag på, der har afleveret fanger.
Det har jeg helt forståelse for.
Jeg har ikke talt om sandhedsvidner.
Altså, problemet i den her sag er jo, at vi ikke åbenlyst har nogle sandhedsvidner.
Nogle har pressen talt med, dele af pressen, Danmarks Radio; andre har talt med nogle andre; forsvaret har talt med en officer i Afghanistan; og de kommer med forskellige oplysninger.
Det er altså sådan efter min opfattelse, at når man har en sag belyst med modstridende påstande, modstridende oplysninger og informationer, så må man gå ud og undersøge det.
Og det er sådan set det enkle spørgsmål, jeg har til forsvarsministeren: Når der nu er forskellige vurderinger af samme sag, bør man så ikke have en uvildig undersøgelse af spørgsmålet?