Eigil Andersen (SF), 2014-12-16:
SF har stillet nogle ændringsforslag til beskæftigelsesreformen, som jeg vil opfordre alle til at stemme for.
Det første forslag er, at a-kasserne overtager opgaven med at hjælpe de arbejdsløse i det første halve år af tiden som ledig, dog med den modifikation, at hvis den arbejdsløses branche er forsvundet fra området, fordi en bestemt virksomhed er blevet nedlagt, eller hvis vedkommende har andre problemer end arbejdsløshed, så skal vedkommende henvises til jobcenteret fra starten.
Men så kan man spørge: Hvorfor vil a-kasserne være gode til at hjælpe arbejdsløse det første halve år?
Det vil de simpelt hen, fordi de vil være de bedste til at løse opgaven: De kender medlemmernes hidtidige arbejdssted, de kender medlemmernes kvalifikationer, og de kender deres behov for efteruddannelseskurser.
Men de kender også branchen, de kender arbejdsgiverne, og de kender arbejdsmulighederne på området bedst gennem deres meget store netværk.
Det er simpelt hen et så dybtgående kendskab, at det aldrig vil kunne lade sig gøre for en jobcentermedarbejder at få det samme kendskab, fordi man som jobcentermedarbejder arbejder med arbejdsløse fra mange forskellige brancher på en gang.
Regeringen, der jo som bekendt nu består af Socialdemokratiet og De Radikale, mener i virkeligheden også, at a-kasserne vil være de bedste til opgaven.
For nøjagtig det samme stod i regeringens udspil til beskæftigelsesreform, som blev fremsat dagen før 1. maj i år.
Her stod lige præcis det, som SF foreslår i dag sammen med Enhedslisten: at a-kasserne skal have opgaven det første halve år.
Derfor regner jeg da med, at Socialdemokratiets og De Radikales folketingsmedlemmer også her i dag vil stemme for det her forslag, som simpelt hen er skrevet af fra deres eget udspil fra den sidste dag i april i år.
Det andet forslag går ud på at dæmpe det samtalecirkus, som man vil etablere med den her beskæftigelsesreform.
Det er simpelt hen vildt overdrevet, at man vil tvinge alle arbejdsløse til ni samtaler på ½ år – seks i jobcenteret og tre i a-kassen.
I de fleste tilfælde vil de samtaler være meningsløse og dermed spild af tid, og det vil det være både for den arbejdsløse, for jobcentermedarbejderen og dermed også for samfundet.
Som den socialdemokratiske beskæftigelsesrådmand i Aalborg, Mai-Britt Iversen, så klogt har sagt, bliver der tale om, at jobcentrene bliver en samtalefabrik.
Hvorfor er det et kæmpe spild af ressourcer?
Det er det simpelt hen, fordi mange arbejdsløse selv finder de job i løbet af det første halve år.
Så hvorfor i alverden skal man tvinge alle arbejdsløse til ni samtaler på 6 måneder?
Det er skørt, jeg tager mig til hovedet.
Det vil simpelt hen blive et samtalecirkus.
Kommunernes Landsforening, som også spiller en rolle i den her forbindelse, har beregnet, at der i jobcentrene vil blive tale om over 400.000 ekstra samtaler sammenlignet med i dag.
Jeg har så spurgt beskæftigelsesministeren
, hvor mange årsværk der skal til for at holde disse forfærdelig mange og i de fleste tilfælde unødvendige samtaler, og det skræmmende svar er 140 årsværk – 140 medarbejdere, som fuldtids skal være beskæftiget med en unødvendig opgave, hvor tiden kunne have været brugt meget bedre.
Ni obligatoriske samtaler på ½ år er desuden i total modstrid med den erklæring, som partierne bag beskæftigelsesreformen selv er kommet med, om, at der skal ydes en langt mere individuelt tilpasset hjælp ud fra en konkret vurdering af den enkelte arbejdsløses situation.
Den forhenværende beskæftigelsesminister, den nuværende justitsminister, fru Mette Frederiksen, har argumenteret for, at one size fits all-modellen i det nuværende beskæftigelsessystem har været en meget dårlig udnyttelse af ressourcerne, og det har hun så evig ret i.
Derfor bør der også med hensyn til samtaler ske en individuel tilpasning.
Vi foreslår derfor at nedsætte antallet af obligatoriske samtaler i jobcentre og a-kasser fra ni i lovforslaget til tre i alt.
Forslaget indebærer dog, at i de tilfælde, hvor der måtte være brug for flere samtaler – og der kan godt være en mindre gruppe af arbejdsløse, der har brug for flere samtaler end tre – har jobcenteret kompetence til at fastsætte, at den arbejdsløse skal komme til flere samtaler.
Men princippet i det her er, at vi hermed vil bruge ressourcerne på de arbejdsløse, der har størst behov for det, og de vil jo så til gengæld få en bedre hjælp.
Det er simpelt hen den rigtige måde at gøre det på, og derfor vil jeg opfordre til, at man stemmer for ændringsforslag nr. 7.
Et tredje og sidste emne handler om, hvor mange penge man som arbejdsløs skal have, hvis man bruger muligheden for, at man kan gå fra at være ufaglært til at være faglært inden for det her lovforslags rammer.
Der siger lovforslaget, at man højst skal kunne få 80 pct. af dagpengesatsen.
SF og Enhedslisten foreslår, at det skal være den fulde dagpengesats, altså 100 pct.
Hvorfor så det?
Når en lønmodtager bliver fyret, mister vedkommende sin løn og kommer på dagpenge, og så er der ofte tale om et tab i indtægt på f.eks. 5.000, 8.000 eller måske 10.000 kr. før skat pr. måned.
Det betyder, at overgangen til dagpenge i forvejen for de fleste er en så væsentlig nedgang i indtægt, at der skal ske en stor tilpasning – og her skal man forstå: en stor nedskæring – af familiens udgifter.
Forligspartierne bag beskæftigelsesreformen foreslår som nævnt, at man under uddannelse kun skal kunne få 80 pct. af den maksimale dagpengesats.
En sådan en yderligere indtægtsnedgang under uddannelse, som vil være på omkring 3.000 kr. pr. måned før skat i f.eks. 1½ år, vil gøre det umuligt for mange familier at få det til at løbe rundt, og derfor vil mange arbejdsløse lade være med at deltage i uddannelse til faglært, simpelt hen af økonomiske årsager.
Det er både brandærgerligt, og det er imod samfundets interesser.
Samfundet har en klar interesse i, at mange flere ufaglærte bliver faglærte.
Det skyldes, at samfundet, som alle ved, i fremtiden vil få brug for flere faglærte.
Men det skyldes også, at arbejdsløsheden blandt faglærte er markant lavere end blandt ufaglærte, ligesom vi ved, at ufaglærtes arbejdsløshedsperioder i gennemsnit er kortere end faglærtes.
Derfor er der brug for, at mange ufaglærte og mange faglærte med en forældet uddannelse bliver interesserede og bruger den her mulighed for et uddannelsesløft.
Det vil det her ændringsforslag om fuld dagpengesats under uddannelsen bidrage væsentligt til at der er flere der bliver interesserede i, og derfor vil jeg på SF's vegne også opfordre til at stemme for ændringsforslag nummer 29.