Eigil Andersen (SF), 2014-11-18:
Det er jo to vidt forskellige systemer.
Altså, det, der bliver tale om nu med den her reform, som vi diskuterer i dag, er jo, at a-kassemedarbejderen skal møde op på et bestemt tidspunkt på et bestemt kontor til en samtale, hvor der er jobcentermedarbejderen, den arbejdsløse og så en a-kassemedarbejder.
Det kan jo godt være et stort praktisk problem for en a-kasse, at det skal passe sammen, altså at man så skal sidde et bestemt sted i landet på et bestemt klokkeslæt og på en bestemt dag, hvorimod a-kasserne i det system, hvor a-kasserne havde kontakten det første halve år, jo selv kunne tilrettelægge, hvor og hvornår samtalerne skulle finde sted.
Så det er jo en helt anden praktisk situation.
Det er jo en stor reform, vi behandler her i dag, og jeg vil gerne starte med at nævne en række af de positive ting, der er i den her reform.
For det første bliver det lanceret, at det bliver en mere individuel hjælp, og det er en rigtig god overskrift, fordi et af de store problemer i det nuværende system er, at arbejdsløse alt for meget bliver betragtet som produkter på en pølsefabrik, hvor alle er ens og alle derfor bliver kæmmet over én kam, og intet kan være mere forkert.
Derfor er det et godt punkt i den her reform.
En anden god ting er, at der bliver bedre muligheder for arbejdsløse til at uddanne sig, gå fra ufaglært til faglært, uden at man skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet, mens man uddanner sig.
Det er et meget vigtigt punkt for SF, når man tænker på, at vi har en stor overarbejdsløshed blandt ufaglærte, og når eksperterne siger, at om nogle år kommer vi til at mangle faglært arbejdskraft.
Og vi kan da i øvrigt også konstatere, som vi var inde på i den debat, vi havde lidt tidligere, at arbejdsløsheden blandt en række faglærte grupper kun er det halve af, hvad den er blandt en række ufaglærte grupper.
Så man kan sige, at det allerede nu er en god idé at tage en faglært uddannelse, uanset hvordan det vil udvikle sig i fremtiden, men jeg tror i øvrigt, at det vil udvikle sig sådan, at der bliver brug for flere faglærte.
Voksenlærlingevejen er jo i forvejen en anden metode til at blive faglært, og her er det positivt, at reformen forhøjer tilskuddet til arbejdsgiveren til voksenlærlinge.
Det er særdeles godt, at man begrænser brugen af løntilskudsjob i det offentlige, som i mange tilfælde er perspektivløse, dels bliver de forkortet, dels skal kommunerne betale en større udgift til den, der er i løntilskudsjobbet, og det vil lægge en dæmper på brugen af det her instrument, og det mener jeg er meget positivt, fordi jeg tror, at i 80 pct. af de tilfælde, hvor man er i løntilskudsjob i det offentlige, er aktivering perspektivløs, fordi det er helt udelukket på forhånd, at der kunne blive tale om en fast stilling det pågældende sted.
I virkeligheden mener jeg, at det er en stor politisk skandale, at den tidligere beskæftigelsesminister, hr. Claus Hjort Frederiksen, fjernede det som en opgave for jobcentrene, på et tidspunkt mens den borgerlige regering regerede.
Det er en stor fejl, for naturligvis skal et jobcenter hjælpe arbejdsgiverne ikke kun med at forsøge at få arbejdsgiverne til at ansætte mennesker, der har brug for skånehensyn og fleksjob, men også ordinær arbejdskraft.
Jeg er glad for, at det bliver genskabt nu.
Der bliver i reformen oprettet ni regionale beskæftigelsesråd med en større rolle til arbejdsmarkedets parter, som skal hjælpe med koordinering på tværs af kommunegrænser og vurdere de regionale uddannelsesbehov, og det ser vi også som et meget positivt element.
Her kunne jeg fortsætte med en stribe yderligere positive elementer.
Det springer jeg så over, fordi jeg må så være ærlig og sige, at der også er nogle problemer i den her reform.
Jeg vil nævne tre.
For det første burde a-kasserne have haft opgaven med at hjælpe arbejdsløse de første 6 måneder, simpelt hen fordi a-kasserne er de bedste til opgaven.
De kender medlemmerne, de kender deres erhvervsbaggrund, de kender deres uddannelse, de kender arbejdsgiverne, og de kender arbejdsmuligheder i området.
Derfor ville a-kasserne have været de bedste til opgaven, fuldstændig præcis sådan som det også stod i regeringens eget udspil til beskæftigelsesreform.
Et andet stort problem er, at der som tidligere nævnt i det første halve år indføres et gigantisk og tosset samtalecirkus med ni obligatoriske samtaler, seks i jobcenteret og tre i a-kassen – og det er på bare 6 måneder.
Det er et punkt, som også Kommunernes Landsforening er imod, og som tidligere nævnt har de regnet ud, at der bliver tale om 400.000 ekstra samtaler.
Jeg tør slet ikke tænke på, hvor mange mandeår det skal omregnes til.
Det er et ganske enormt ressourceforbrug, og det er ressourcer, der kunne have været brugt på noget bedre.
I mange tilfælde er jeg overbevist om, at der ikke er noget at snakke om, der vil bare blive sat kryds i et skema, eller også er det en eller anden form for unødvendig hyggesnak, og under alle omstændigheder vil det i mange tilfælde være meningsløse samtaler.
For at der skal være en samtale, skal der efter SF's mening være noget at snakke om.
Sandheden er jo, at masser af arbejdsløse selv finder et job i løbet af det første halve år, og hvorfor i alverden skal de så trækkes igennem ni samtaler?
Det er simpelt hen skørt.
Vi vil foreslå, at der bliver 2-3 obligatoriske samtaler til den arbejdsløse, altså måske to i jobcenteret og en i a-kassen, sådan cirka, men så skulle sagsbehandleren i jobcenteret efter vores mening kunne sige, at der kan være arbejdsløse, som har brug for flere samtaler, og det kan sagtens være, at der er nogle, der har brug for ni samtaler – det vil vi såmænd ikke afvise – men problematikken er her, at det er vigtigt, at det offentlige system bruger tiden på dem, der har det største behov for hjælp.
Det kunne man jo så netop gøre, hvis man sagde 2-3 obligatoriske samtaler, og så kunne sagsbehandleren i jobcenteret derudover bestemme, om der skulle være flere samtaler med den enkelte arbejdsløse.
Hr. Lennart Damsbo-Andersen fra Socialdemokraterne var inde på, at man i nogle situationer kunne fravige antallet af samtaler, og den socialdemokratiske ordfører har ret i, at der står i papirerne, at der er en fleksibilitet med hensyn til, hvornår de skal holdes, men der er ikke i papirerne efter alt, hvad jeg kan se, nogen mulighed for, at sagsbehandleren kan sige, at den enkelte i løbet af et halvt år ikke skal have seks samtaler, men f.eks. kun to.
Den mulighed findes ikke, og derfor er det her alt for firkantet, og derfor er det her i virkeligheden på det her punkt en tilbagevenden til det, man ellers sagde man ville væk fra, og det her er i hvert fald ikke at leve op til kravet om, at der skal ske en individuel behandling.
Det tredje punkt, som jeg vil nævne som et problem, er, at satsen under uddannelse fra ufaglært til faglært i lovforslagene kun er 80 pct. af den maksimale dagpengesats.
Det mener vi i SF er for lidt.
Man skal tænke på, at i forvejen er det sådan, at de fleste arbejdsløse går f.eks. 5.000 kr. ned i indtægt om måneden, når de mister deres løn og går på dagpenge, eller 8.000 kr. eller 10.000 kr. Så der er i forvejen sket en voldsom reduktion af den enkelte families økonomi, når man bliver arbejdsløs – i de fleste tilfælde.
Hvis man så yderligere skal gå 3.000 kr. ned i løn, fordi satsen under uddannelse er 80 pct. af dagpengesatsen, og det kan så vare i f.eks. halvandet år,
så tror jeg, at det vil være urealistisk, at der er lige så mange, som man gerne så, der ville uddanne sig, som rent faktisk ville gøre det, fordi de ikke har råd.
Så vi mener, at den her sats under den her meget vigtige uddannelse – vi betragter uddannelseselementet som meget positivt – burde være den maksimale dagpengesats.
Jeg vil runde mit indlæg af, som jo var en blanding af noget godt og noget surt, med at sige, at SF vil fremsætte nogle ændringsforslag på nogle af de kritikpunkter, som jeg har nævnt her, men jeg vil også gerne understrege, at der er ingen tvivl om, at den fremlagte beskæftigelsesreform er bedre end det nuværende, skrækkelige beskæftigelsessystem, som hovedsagelig partiet Venstre har designet med sine to tidligere beskæftigelsesministre, hr. Claus Hjort Frederiksen og fru Inger Støjberg.
Så på trods af de problemer, jeg har anført, er reformen et fremskridt, og da forslagene er bedre end det nuværende system, vil SF også ved tredjebehandlingen stemme ja til lovforslagene.