runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Bock (LA), 2012-01-25:
I Liberal Alliance bakker vi fuldt og helt op om den NATO-aktion, der har været, og vi glæder os lige som alle andre over den lykkelige udgang.
Når jeg spørger, gør jeg det mere ud fra en bekymring for, hvorvidt den danske befolkning og ikke mindst Folketinget får reelle oplysninger om, hvad der faktisk foregår.
Jeg er naturligvis klar over, at meget detaljerede oplysninger kan være svære at fremskaffe.
Der kan være hensyn, der skal tages, så man ikke præcis siger, hvor de danske styrker har været indsat osv.
Det er jeg fuldstændig opmærksom på.
Men jeg er også opmærksom på, at der hos de mennesker, der har været med til at træffe beslutningen om at sende danske soldater til Libyen kan være et behov for at få legitimeret krigen, at vise, det var en god krig.
Der findes næppe gode krige.
Der kan findes nødvendige krige, og der kan findes krige, som har en lykkelig udgang.
Ikke desto mindre finder jeg det særdeles væsentligt, at vi får et så oplyst grundlag som overhovedet muligt, når vi skal vurdere eventuelle fremtidige indsatser.
Jeg vil derfor gerne spørge, om det, at der nu alligevel foreligger oplysninger om civile tab, giver anledning til, at udenrigsministeren kan overveje, om der skal gøres noget for at forbedre de referencer og informationsveje, der går fra kampområderne til det danske Folketing?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-25:
Jeg synes jo selv, at det, der har været den lykkelige udgang på Libyenkonflikten, har været, at det lykkedes på relativt kort tid at afslutte en militær aktion.
Det tog ca. 7 måneder.
Det er rigtigt, at de oplysninger, vi har fra NATO og andre steder, siger, at det i hvert fald er lykkedes at reducere antallet af civile tab ganske dramatisk.
Jeg tror, man er nødt til at sammenholde to situationer, nemlig henholdsvis den situation, hvor NATO gik ind, og den situation, hvor NATO ikke var gået ind.
Hvis NATO ikke var gået ind, ved vi, at Gaddafis styrker stod lige uden for Benghazi.
Jeg tror, at man i alle tilgængelige overvejelser ville have forudsagt, at i så fald ville befolkningen i Benghazi være blevet udsat for noget voldsomt, noget dramatisk, noget, der ville have kostet rigtig mange menneskeliv.
Det var årsagen til, at Folketinget i enighed – så vidt jeg husker også med Liberal Alliances stemmer, for ellers kunne det jo ikke være i enighed – sagde, at man ikke bare ville sidde med korslagte arme og se på, at en diktator overfaldt sit folk på den her måde, at man var nødt til at handle.
Jeg ved, at der har været taget meget store hensyn, også i tilfælde, hvor man skulle have anvendt militær magt.
Her har man overvejet, om risikoen for civile tab var for stor.
Hvis risikoen var for stor, har man afstået fra det.
Men angående det konkrete spørgsmål om det enkelte tilfælde vil jeg sige, at jeg ikke er bekendt med det.
De oplysninger, som vi har, bl.a. fra NATO, siger, at det i hvert fald er meget begrænset, hvis det finder sted.
Mette Bock (LA), 2012-01-25:
I avisen The New York Times er der for nylig fremkommet en række opsigtsvækkende oplysninger om civile tab i forbindelse med NATO-aktionerne i Libyen.
I november og senere hen har NATO's generalsekretær, Anders Fogh Rasmussen, udtalt, at der ikke er bekræftede oplysninger om civile tab.
Forelagt oplysningerne fra The New York Times udtrykker en talsmand fra NATO, at noget tyder på, at der har været civile tab, og at man dybt beklager ethvert tab af menneskeliv.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-25:
Jeg tror, det helt afgørende er at sikre, at så mange som muligt kommer ud af den ulykkelige situation, det er at være i, når man er gidsel.
Det må være regeringens afgørende opgave i den her sammenhæng, nogle gange i samarbejde med andre lande.
Da er det klart, som jeg nævnte før, at der vil være rigtig mange forskellige måder at gøre det på, og jeg tror, man skal lade være med at udbasunere bestemte veje.
Jeg tror, man har brug for rigtig mange muligheder for at operere i den situation, man nu tilfældigvis er i.
Det har vi tænkt os at gøre.
Det eneste, der er rigtig, rigtig farligt, er, hvis en dansk regering går ud – men det lå heller ikke i hr. Søren Espersens spørgsmål – og sådan påtager sig ansvaret for at løse den her konflikt.
For så ved vi godt, at prisen på gidsler, på mennesker, stiger dramatisk.
Derfor tror jeg, at den her type opgave lige præcis er den type opgave, man løser bedst ved det stille diplomati og uden at udbasunere noget alt for dramatisk, alt for voldsomt på forhånd.
Søren Espersen (DF), 2012-01-25:
Jamen igen synes jeg, det er ærgerligt, at udenrigsministeren bevidst mistolker det, jeg siger.
Jeg har ikke på noget tidspunkt sagt, at der kun er én vej.
Og udenrigsministeren siger så, at man går ind for, at der skal være mange veje.
Jeg ved, der er mange veje: Der er flådeaktioner – vi har »Absalon« og »Esbern Snare«, der har været der; vi har bevæbnede vagter på nogle handelsskibe; vi har Challengerfly, der flyver og overvåger kysten dernede; vi har forhandlingsmuligheden, som har været brugt masser af gange, hvor de enkelte private virksomheder gør det; og så har vi altså også specialstyrkerne til at sætte ind, og det er en af mange, mange muligheder.
Jeg vil stille det direkte spørgsmål, nu hvor det er min sidste mulighed for at stille et direkte spørgsmål til udenrigsministeren: Vil udenrigsministeren udelukke, at danske specialstyrker vil kunne deltage aktivt i en militær aktion for at befri gidsler inde i Somalia?
Vil udenrigsministeren udelukke, at den mulighed kunne foreligge?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-25:
Jeg synes måske, der er grund til netop i dag at glæde sig over, at det her er lykkedes – altså glæde sig på vegne af både gidslerne og deres pårørende, som har været 3 frygtelige måneder igennem, og sige: Ja, det lykkedes, det lykkedes, fordi amerikanerne var villige til at gå ind, og fordi de havde forberedt det her ganske grundigt, er jeg overbevist om, og sikrede, at vi fik overstået en gidselsituation efter 3 måneder.
Man kan finde andre eksempler på, at det er lykkedes ad forhandlingens vej at løse problemer med gidseltagning – bl.a. hvad angår den danske familie fra Kalundborg.
Der er mange forskellige veje, og jeg tror, man skal være meget forsigtig med efter den vellykkede aktion i nat at slutte, at der er én vej, der løser de her problemer.
Det er der ikke.
Det synes jeg vi skal glæde os over sammen.
Andre gange vil det lykkes ad forhandlingens vej.
Det skyldes jo, at ikke alene Danmark, men hele verdenssamfundet har sat ind på at komme det her pirateri til livs.
Søren Espersen (DF), 2012-01-25:
Jeg tror, udenrigsministeren har misforstået mig, hvis han forestiller sig, at det var min holdning, at det skulle sættes i avisen, hvornår danske specialstyrker skulle angribe for at befri nogle tilfangetagne gidsler.
Det kunne jeg ikke finde på at foreslå.
Det synes jeg er en rigtig dum idé.
Det, udenrigsministeren har gjort, er, at han har afvist, at den mulighed kunne eksistere.
Udenrigsministeren peger også i ritzautelegrammet på – og siger nu her – at det har noget med helbredssituationen for amerikaneren Jessica Buchanan at gøre.
Det er jo også en måde at sige på: Vi angriber kun, hvis der er syge gidsler.
Altså, jeg forstår ikke, hvad årsagen er til, at man så klart fra den danske regering går frem og siger: I skal ikke regne med danske specialstyrker, når der sidder gidsler, medmindre det er nogle tidsler, der er syge, og medmindre der gælder ganske særlige omstændigheder.
Jeg synes simpelt hen ikke det, udenrigsministeren har gjort, er klogt.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-25:
Jeg er egentlig ikke bekymret.
Jeg er glad for at bo i et åbent demokrati, hvor medlemmerne orienterer sig i danske og internationale medier, og hvor vi altid får debatten.
Og det skal vi også have, også efter en situation som den her.
Hvordan gik det, hvad var godt, hvad var skidt?
At det lykkedes og var en fordel for den libyske befolkning betyder selvfølgelig ikke, at man ikke også skal have et kritisk syn på, om der er nogle informationer, vi ikke fik frem, og som vi er nødt til at få frem for at få det fulde billede.
Jeg kan love fru Mette Bock, at med hele min tilgang til anvendelse af militære midler er det for mig helt afgørende, at vi ikke får tegnet et rosenrødt billede af krig, for jeg deler fuldstændig spørgerens opfattelse: Krig kan være nødvendig, men det er svært at betegne noget som en god krig.
Gitte Lillelund Bech (V), 2012-01-25:
Jeg vil sådan set tilbage til spørgsmålet, der handler om sanktionerne mod Iran, for jeg kan forstå på udenrigsministerens svar til hr. Søren Pind, at der er gode sanktioner, og så er der dårlige sanktioner.
De gode sanktioner er dem, der virker, og hvor man får sat regimet under pres, og de dårlige sanktioner er så dem, hvor regimet ligesom ikke reagerer, og hvor det ligesom ikke retter ind, selv om der bliver sanktioneret.
Hvis nu det iranske regime rent faktisk ikke retter ind, hvis nu det iranske regime fortsætter med at bygge og udvikle de atomvåben, som det formodes at de er i gang med at udvikle, hvis man sådan set ikke reagerer fra Irans side,
hvad er så næste skridt? vil jeg spørge udenrigsministeren.
Carsten Hansen (S), 2012-01-25:
Nu kan jeg jo tillade mig at bruge ordet et håndværkertilbud.
Det var jo det, vi overtog efter VKO-tiden, med over 100 mia. kr. i offentlig gæld, har det vist sig, som jo skal finansieres, efter at hr. Thor Pedersen i starten mente, at man kunne købe hele verden.
Man har ikke taget krisen alvorligt, men vi har taget den alvorligt.
Vi har igangsat en kickstart ude i landdistrikterne, hvor man er allerhårdest berørt af den stigende arbejdsløshed og mangel på beskæftigelse.
Vi har sagt, at vi ikke bruger penge, vi ikke har, og med et stigende underskud og et fald i beskæftigelsen og en stigning i arbejdsløsheden er vi jo nødt til at vurdere situationen nøje, og det tror jeg at danskerne godt ved.
De ved også godt, at vi synes, at det er et problem, at der står så mange faldefærdige rønner derude, og det er derfor, at vi selvfølgelig vurderer den indsats, som er gjort med indsatspuljen.
Danskerne ved også godt, at vi overtog en finanslov, som ikke – og jeg understreger ikke – havde videreført det her.
Og så vender vi tilbage til spørgsmålet, kan jeg se.
Flemming Damgaard Larsen (V), 2012-01-25:
Tak for svaret, men jeg blev ikke ret meget klogere, for for det første siger ministeren i virkeligheden, at da man skulle forhandle regeringsgrundlaget, så var det De Radikales skyld, at det ikke kom med.
Det er altså et af regeringspartiernes skyld, at den her pulje er sat på nul.
Jeg må så bare tage til efterretning, at det er De Radikales skyld.
Det andet er, at ministeren så bruger den største del af sin taletid til at angribe mig eller mit parti, og sådan et angreb kan dem ude i landdistrikterne eller på de små øer altså ikke bruge til noget.
For dem, der skal gå og se på det til hverdag, er det meget vigtigt, at man får fjernet disse rønner, og det var netop derfor, at Venstre som de eneste stillede et ændringsforslag til finansloven om, at den her pulje skulle opretholdes, men det blev nedstemt af S og SF.
Det er jo ganske uforståeligt.
Kan ministeren ikke give en nærmere forklaring på det?
Carsten Hansen (S), 2012-01-25:
Jeg tror, at hr. Flemming Damgaard Larsen udmærket er klar over, at S og SF ikke fik flertal ved det sidste folketingsvalg, og derfor er vi jo indgået i en alliance med Det Radikale Venstre og har dannet en trepartiregering, og derved har vi lavet et regeringsgrundlag, der har gjort, at vi har oprettet et ministerium for landdistrikter.
Det er i modsætning til tidligere, hvor man kan sige, at Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti har lavet nogle af de smalleste forlig, der er lavet, der har haft en uhørt centralisering, der har fjernet personale ude fra vores landdistrikter, der ikke har sikret en udvikling i vores landdistrikter, der ikke har taget beskæftigelsesudviklingen alvorligt osv.
Her har vi altså nu oven i købet fået et udvalg i Folketinget og en minister, der tager det her alvorligt.
Det andet, hr. Flemming Damgaard Larsen jo rigtig godt ved, er, at vi overtog en finanslov fra den tidligere regering, og den tidligere regering havde lavet en indsatspulje, som var en engangspulje, som kun var finansieret i 2010 og 2011, og derfor har vi nu sagt, at vi lader indsatsen fortsætte i 2012, så man kan bruge den.
Vi evaluerer indsatsen, således at vi i 2012, som vi er i nu, kan se på, hvad der har virket, og hvad der ikke har virket.
Derefter ser vi på, hvad det er for nogle redskaber, kommunerne skal bruge på at fjerne de her faldefærdige rønner.
Jeg vil godt understrege, at der ifølge SBi, altså Statens Byggeforskningsinstitut, findes 51.000 kondemnerbare boliger i vores landdistrikter og kommuner.
De er jo ikke kommet i de 3 måneder, jeg har været minister på området, og man kan sige, at den indsatspulje, som den tidligere regering vedtog som en engangspulje, vil fjerne, når den er endeligt indfaset og udfaset, kan man sige, et sted mellem 2.500 og 3.000 boliger.
Så er der altså noget, der ligner 48.000 tilbage, og det koster ca. 80.000 kr. pr. stk.
Det vil koste 7 mia. kr. med offentlige midler at fjerne dem.
Er det de penge, Venstre gerne vil bruge i stedet for at skabe udvikling, vækst og beskæftigelse i vores landdistrikter og give dem mulighed for at overleve frem for kun at fjerne nedrivningsværdige boliger?
Flemming Damgaard Larsen (V), 2012-01-25:
Tak, hr. formand.
På side 3 i det papir har Socialdemokratiet og SF beskrevet, hvor rigtigt det er at sørge for, at misligholdte, faldefærdige bygninger og huse ude i det åbne land bliver renoveret eller nedrevet, for at de ikke skal skæmme landskabet.
Så skriver Socialdemokratiet og SF videre, og jeg citerer helt ordret: »S og SF vil derfor fastholde den nuværende pulje til medfinansiering af kommunernes indsats i forbindelse med opkøb af boliger til renovering eller nedrivning.«
Her forleden dag viste det sig så ved finanslovafstemningen, at S og SF netop ikke ville fastholde den her pulje, den blev sat på nul, og så vil jeg gerne spørge, om ministeren kan forklare mig, hvad det er, der gør, at regeringen alligevel synes, det er ligegyldigt og ikke vil bruge penge på at få disse gamle rønner ude i det åbne land fjernet, når man lovede det modsatte i valgkampen.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-25:
Jeg tror kun, der ville være én større bjørnetjeneste, og det ville være at gå ud at annoncere i al offentlighed, hvornår man havde tænkt sig at lave militære aktioner mod gidseltagere.
Grunden til, at det lykkedes i nat, og grunden til, at amerikanerne går ind, er, som jeg også redegjorde for, tror jeg, i samme ritzautelegram, at vi står i den situation, at der er en dansk og amerikansk statsborger.
Af helbredsmæssige grunde er det vigtigt at komme den amerikanske statsborger til undsætning, og det er derfor, amerikanerne vælger at gå ind i en aktion, der så lykkes, men som ikke er en nem aktion.
Det tror jeg også der er grund til at understrege.
Der er ni dræbte i det her forløb.
Det betyder, at der har været kampe, det betyder, at det har gået hårdt for sig.
Jeg skal i øvrigt ikke løfte sløret for detaljerne for, hvad der er sket, det gætter jeg på at amerikanerne gør senere i dag, men pointen er bare, at man ikke kan slutte fra den her vellykkede aktion og til, at det i alle tilfælde vil være muligt.
Det er såmænd bare det, jeg forsøger at gøre opmærksom på her til formiddag.
Men landene i EU har som sagt en meget stor overbevisning om, at det her virker.
Det gælder hele kredsen rundt.
Det hører man meget lidt, når man er sammen med andre europæiske udenrigsministre.
Det synes jeg er vigtigt at få sagt.
Min personlige opfattelse er, at det er svært både at rasle med sablen og forvente, at man kan forhandle med mennesker om at nå et forhandlingsresultat.
Jeg tror, det er svært at gå begge veje samtidig.
Jeg tror, man må vælge.
Det, som Europa, alle 27 europæiske udenrigsministre, har valgt,
er at gå videre med sanktionerne for at tvinge Iran tilbage til forhandlingsbordet.
Når vi så giver det det voldsomme drej, vi gør nu, er vi ikke i tvivl om, at det her vil være virksomt over for det iranske regime.
Gitte Lillelund Bech (V), 2012-01-25:
Nu hører jeg til dem, som mener, at tro er noget, man gør i kirken.
Det er ikke noget, man gør i Folketinget.
Det er i hvert fald ikke noget, man gør i udenrigspolitikken.
Vi får jo se, om sanktionerne virker, men jeg mangler et mere konkret svar fra udenrigsministeren på, hvad man vil, hvis sanktionerne ikke virker.
Det lød lidt på svaret før, som om udenrigsministeren var villig til at indføre yderligere sanktioner mod det iranske regime vel vidende, som udenrigsministeren selv har sagt i Folketingssalen, at sanktioner tager civilbefolkningen som gidsler.
Men det gør Vesten jo også med de handlinger, vi foretager ved at pålægge sanktionerne osv. Kan vi få et svar fra udenrigsministeren på to spørgsmål: Vil man pålægge yderligere sanktioner – ja eller nej – hvis de eksisterende ikke virker?
Og er Danmark villig med udenrigsministerens underskrift på det til at gå med i en USA-ledet militæraktion, hvis det er sådan, at det bliver vurderet nødvendigt for at stoppe, at Iran får atomvåben?
Villy Søvndal (SF), 2012-01-25:
Det er at gå videre med det, man forsømte i Irakkrigen, nemlig at lave alliancer, der er så stærke, som de skal være for for alvor at tvinge noget igennem; det er at overveje, om man kan gå endnu videre end det, vi gør nu, selv om det er lidt svært at se, hvor meget videre vi kan gå, for vi går bare rigtig langt med de sanktioner.
Og det er også derfor, at der i hele EU-kredsen er en tro på, at det her lykkes.
Det er jo ikke alene en dansk udenrigsminister, der har den overbevisning, det er en overbevisning bredt i udenrigsministerkredsen i EU, at med summen af de sanktioner, vi nu iværksætter, er der stor sandsynlighed for, at det vil tvinge iranerne tilbage til forhandlingsbordet og også sikre, at vi igen får inspektioner ind i Iran.
Og man skal huske, at det er det, der er hensigten med det her.
Hensigten er, at vi får sikkerhed for, at Iran ikke er i gang med at udvikle nukleare våben, og når vi har sikkerhed for det, vil vi gerne samhandle med Iran igen.
Gitte Lillelund Bech (V), 2012-01-25:
Men selv om det kommer til at gøre ondt på det iranske regime, og selv om det kommer til at gøre rigtig ondt på den iranske befolkning,
hvad så, hvis regimet alligevel ikke ønsker at gå ind og samarbejde?
Hvad er næste skridt?
vil jeg spørge udenrigsministeren.
Villy Søvndal (SF), 2012-01-25:
Igen vil jeg sige, at jeg ikke tror, at jeg har anvendt ordet gode sanktioner, jævnfør debatten, jeg havde lige før med fru Mette Bock.
Der kan være nødvendige sanktioner, og det er nogle, synes jeg, man anvender, hvis andre muligheder er udtømt – vi var tilbage ved Irakkrigen i min debat med hr. Søren Pind, og der var de andre muligheder netop ikke udtømt, og det er den ganske store forskel.
Den anden vigtige ting, for at sanktionerne virker, er, tror jeg, at der er en alliance, og der var jeg rigtig glad for, at alle EU-landene stod sammen, selv dem, som vi ved det gør mest ondt på.
Og den tredje forudsætning er, at der er nogle internt i et land at diskutere med.
Der har vi jo tidligere set demokratikræfterne i Iran forsøge, men blive banket ned med rigtig, rigtig hård og brutal vold.
Det er mit håb, og i øvrigt også min tro, at sanktionerne her virker.
Vi ved allerede i dag, at det gør rigtig ondt på Iran i forhold til de sanktioner, der er i gang.
Nu giver vi det et ordentligt drej mere i forhold til hele Irans finansielle sektor, vi gør det i forhold til hele olie- og energisektoren, og vi gør det ved at udvide antallet af mennesker, der får udrejsetilbud osv.
Jeg tror, vi kan nå rigtig langt med sanktioner, også fordi jeg i virkeligheden har svært ved at forestille mig nogen lande i den her verden, måske med en enkelt undtagelse eller to, der har en interesse i, at Iran bliver en atommagt, for vi ved, hvad konsekvensen er, nemlig at atomvåben vil sprede sig i hele Mellemøsten meget hurtigt.
Så det er derfor, EU laver noget, som jeg tror – eller rettere sagt som jeg ved at iranerne opfatter som et meget vidtgående skridt.
Bent Bøgsted (DF), 2012-01-25:
Det var egentlig også det, jeg var ved.
Skatteministeren taler jo om sundhed og grønne job ...
Kan ministeren forklare, hvor de ansatte i Fynbo Foods skal gå hen for at finde et nyt job?
Skriftlig begrundelse
Skatteministeren taler om sundhed og grønne jobs.
Desuden mister regeringen jo skatteindtægter og der sker stigning i dagpengeudbetalinger, der belaster regeringens budget.
Thor Möger Pedersen (SF), 2012-01-25:
Jeg kvitterer for spørgerens konstruktive tilgang, og jeg er helt enig i, at vi naturligvis skal gøre, hvad vi kan, for at skabe afklaring i debatten.
Hvad angår tidshorisonten, er jeg sådan set enig i, at det er efterstræbelsesværdigt at fremlægge en konkret model relativt hurtigt, men naturligvis også med hensyntagen til at der skal være en ordentlig proces med inddragelse af erhvervslivet.
Så i det spænd vil regeringen naturligvis bestræbe sig på at levere hurtigt og også gerne inden for første halvår i 2012, men jeg vil fortsat understrege, at det vil være en målsætning, som jo skal vejes op imod en ordentlig proces og en dialog med erhvervslivet.
Så er jeg da også glad for, at spørgsmålet vedrørende afgift på eksportvarer er blevet opklaret, hvis der har været uklarhed om det.
Naturligvis bliver afgiften ikke pålagt eksportvarer, men pålagt de varer, der sælges i Danmark og dermed også importerede varer.
Bent Bøgsted (DF), 2012-01-25:
Jamen det er meget godt, at der bliver sagt, at der bliver gjort noget i løbet af 2012.
Året er lige startet, og afgiften skal træde i kraft den 1. januar 2013.
Kunne det være, at ministeren kunne arbejde på, at det allerede her i foråret 2012 blev afklaret, hvor stor afgiften vil blive, så virksomheder, der skal foretage en produktionsomlægning, har noget at arbejde med fremover?
Det kunne være meget hensigtsmæssigt.
Det er altid usikkert, og det vil altid skabe en stor debat, når der er mange uafklarede spørgsmål, og det er også derfor, vi i Dansk Folkeparti har stillet de her spørgsmål; det er netop, for at vi kan få en afklaring på, hvordan virksomhederne skal forholde sig, hvornår de har noget at rette sig efter.
Allerede med spørgsmålene i dag synes jeg at vi er kommet et stort skridt videre, og det skal ministeren trods alt have mange tak for.
At vi i Dansk Folkeparti så er modstandere af afgiften, er så noget andet, men det er trods alt et skridt i den rigtige retning, at ministeren her erklærer, at eksportvarer bliver helt fritaget, at man ikke skal regne med nogen afgift på det område.
Det er en stor hjælp for de virksomheder, der trods alt også har en stor eksport af varer.
Thor Möger Pedersen (SF), 2012-01-25:
Jeg vil gerne fastslå igen, at det aldrig har været udgangspunktet, at den afgiftssats på 23,75 kr., der gælder for slik og chokolade, skulle være gældende ved en udvidelse af afgiftsgrundlaget i chokoladeafgiftsloven.
Det har aldrig været hensigten, og det har heller aldrig været kommunikeret som regeringens politik.
Når det er sagt, synes jeg, at det er fornuftigt at tilstræbe en dialog med fødevareproducenterne i forbindelse med en udvidelse af afgiftsgrundlaget, og den dialog er så småt ved at være i gang, og udviklingsarbejdet med lovforslaget er påbegyndt.
Derfor vil vi også fremsætte et konkret lovforslag i løbet af 2012.
Bent Bøgsted (DF), 2012-01-25:
Jamen det er en væsentlig forbedring af debatgrundlaget.
Vi får klarlagt her, at eksportvarer ikke pålægges afgift.
Så har virksomhederne jo trods alt noget at forholde sig til.
Ministeren siger, at der ikke er fremsat lovforslag om det her.
På en eller enden måde har virksomhederne jo fået fat i, at de vil blive pålagt den her afgift, ellers ville de jo ikke have reageret.
Spørgsmålet er, om det ikke også var en god ting, at virksomhederne trods alt reagerede i god tid, så ministeren fik noget viden om, hvilke problemer de kunne rende ind i med sådan en afgift, så man kunne få behandlingen af et afgiftsforslag på et oplyst grundlag.
Jeg tror, ministeren med de reaktioner, der er kommet fra virksomhederne, har fået en bedre indsigt i, hvordan forholdene er på virksomhederne.
Jeg vil så spørge om her: Hvornår regner ministeren med, at der vil ligge noget klart vedrørende afgiften?