Liselott Blixt (DF), 2012-06-07:
Jeg takker for ministerens tale; det lyder, som om det i hvert fald er et af de steder, hvor man vil gøre en indsats, og det er også derfor, at vi ligesom også er med til at presse lidt på her.
For det her er en vigtig sag.
For mig er det specielt en vigtig sag, for i min barndom voksede jeg op blandt udviklingshæmmede.
Dengang havde man jo byer, hvor næsten halvdelen af borgerne var udviklingshæmmede, så de var med på min gade og vej hver dag, og man kendte dem ved navn.
Da man skulle have arbejde som ung ufaglært, var et af de første steder, man fik arbejde, blandt de udviklingshæmmede.
Så man lærte dem at kende på godt og ondt.
Den måde, vi har indrettet sundhedsvæsenet på i dag, betyder, at mange personer med handicap ikke har samme adgang til sundhedsydelser – de sundhedsydelser, som de har behov for, og som andre borgere i samfundet har adgang til.
Problemerne skyldes bl.a. den sektoropdelte organisering i Danmark og herunder dårligt samarbejde mellem social- og sundhedssektoren.
Problemerne skyldes også fordomme, manglende viden og værktøjer blandt ansatte i sundheds- og socialsektoren samt en generel manglende fokus på problemstillingerne.
Personer med handicap oplever både ulighed i adgangen til tidlig opsporing, til forebyggelse, til sundhedsfremme og til behandling samt til opfølgning og rehabilitering.
Dansk Handicapforening har lavet en undersøgelse af, hvor meget aktivitet der er på de forskellige botilbud.
Den manglende træning betyder først og fremmest ringere livskvalitet for borgerne.
Dernæst kan den manglende fysiske træning også være dårlig for kommunernes økonomi.
For de borgere, der ikke har adgang til genoptræning, vil deres fysiske funktionsevne forringes, og de vil i højere grad have behov for personlig og praktisk hjælp til at klare hverdagens aktiviteter.
Den rette indsats, som er tilpasset den enkelte borgers ønsker, forudsætninger og behov, kan derfor være med til både at gøre borgerne mere selvhjulpne og mindske ulighed i sundhed.
Blot det at få bestilt tid hos en praktiserende læge til et sundhedstjek vil være til stor gavn for den enkelte.
Det, at den enkelte får målt sine værdier og sit blodsukker og får opdaget en diabetes og måske får en læge til at fortælle, hvad der skal gøres i det daglige, vil også give personalet et indblik i, hvad de kan være behjælpelige med.
For voksne udviklingshæmmede er det endnu sværere, men det er ikke lig med, at de ikke har lyst til at være sundere eller ikke har gavn af at leve sundere.
Vi ved, at der bl.a. i England og i vores nordiske nabolande er lavet større undersøgelser af den ulige adgang til både sundhed og sundhedsvæsen for personer med handicap, og derfor vil jeg da opfordre ministeren til at inddrage handicapperspektivet og handicaporganisationerne i det bebudede sociale serviceeftersyn af sundhedsvæsenet.
Jeg ved også, at Dansk Handicapforening og LEV har skrevet til ministeren og tilbudt deres hjælp, da de kan bidrage med viden og problemstillinger såvel som med forslag til, hvordan man kan nedbryde barriererne og skabe et mere inkluderende sundhedsvæsen med fri og lige adgang for alle borgere.
Jeg kan forstå, at ministeren har arrangeret en aftale med dem.
Det glæder mig, og så håber jeg, at man tager deres ord til efterretning.
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der med Danmarks tiltrædelse af FN's handicapkonvention er taget initiativer, som skal medvirke til at sikre lighed i sundhed.
Det betyder, at sundhedsvæsenet skal sikre, at »personer med handicap har ret til at nyde den højeste opnåelige sundhedstilstand uden diskrimination på grund af handicap«, samt at »personer med handicap har ret til det samme udbud af sundhedsydelser af samme kvalitet, som gives til andre«.