Morten Østergaard (RV), 2009-05-26:
Jeg vil gerne starte med at takke Socialdemokraterne for at have rejst den her forespørgsel.
Der er ingen tvivl om, at på det tidspunkt, hvor forespørgslen blev rejst, var vi mange, som var ganske frustrerede over den handlingslammelse, der prægede regeringens tilgang til området.
Vi hørte jo nærmest som en besværgelse, at man afventede en redegørelse, en analyse, som skulle komme den 1. april.
Da den så kom, var man meget optaget af, at den for alt i verden ikke skulle frem.
Først da det begyndte at sværme med aktindsigt og andet, oversendte man analysen.
Nu er der så siden hen blevet indgået en aftale mellem finanslovpartierne, som indeholder en merbevilling, og det er jo sådan set udmærket, som vi også konstaterer i det forslag til vedtagelse, som oppositionen har fremsat i fællesskab.
Lad det være slået helt fast: Vi bakker fuldstændig op om domstolsreformen, ligesom vi fuldstændig bakker op om politireformen.
Vi har også en klar intention om at medvirke i efteråret til en flerårsaftale om domstolenes økonomi.
Når vi så ser på den redegørelse, der kom den 1. april, må vi sige, at det på mange måder var dyster læsning.
På en lang række områder var det simpelt hen gået tilbage for domstolene.
Man levede ikke op til målene, servicen og produktionen var forringet, og det kunne også konstateres, at personalet blev slidt - stigende sygefravær.
På alle måder var det en alarmerende rapport, som jeg heller ikke mener man fra Domstolsstyrelsens side gjorde noget for som helst for at lægge skjul på.
Så er spørgsmålet selvfølgelig: Kunne man have forudset det?
Man gjorde sig så anstrengelser i forbindelse med finansloven for at lave en tillægsbevilling, for at politiet igen kunne få gang i efterforskningen, kunne producere sager.
Så jeg mener sådan set, at enhver med rettidig omhu kunne have forudset, at man tilsvarende var nødt til at kigge på domstolene.
Dels var reformerne indført samtidig, dels var alarmsignalerne allerede høje, dels siger det sig selv, at hvis ikke man smører kæden hele vejen rundt i retssystemet, flytter man sådan set bare flaskehalsproblemerne, og det var jo så også det, vi så der skete.
Vi fremsatte jo allerede i forbindelse med finansloven et ændringsforslag om yderligere tilførelse af midler til domstolene, men det blev afvist af regeringen og Dansk Folkeparti, fordi det åbenbart tog dem et halvt år længere at komme til den samme erkendelse, nemlig at det var grumme galt præcis som med politireformen.
Også med domstolsreformen var der behov for at tilføre flere ressourcer.
Situationen var jo den, at vi alle vide vegne kunne se, at puklerne voksede, her var der kø, og det havde også retssikkerhedsmæssige og måske også retsfølelsesmæssige konsekvenser.
Folk kunne ikke komme for en dommer og få deres sag prøvet, og andre måtte opleve, at sagerne blev så gamle, at det havde betydning for strafudmålingen.
Domstolene er en krumtap i et retssamfund, og derfor skal de fungere effektivt.
Vi har jo bl.a. også i fællesskab fastsat nogle sagsbehandlingstider, men desværre må vi konstatere, at der bliver lavet ny lovgivning - der skorter det ikke med effektiviteten - hele tiden laver man ny lovgivning.
Der bliver indført særlige elementer, som f.eks. i forbindelse med L 211 med den såkaldte bandebonus, hvor man nu altså pålægger anklagemyndigheden at bruge lang tid på at godtgøre, om folks forbrydelse er begået som led i deres medlemskab af en eller anden gruppering eller af en rockerklub, og det skal der så efterfølgende føres bevis for.
Domstolene skal tage stilling til det, og det er alt sammen med til at sande systemet til på trods af utallige advarsler fra systemet selv.
Det skal jeg måske ikke undre mig over, for det er jo klart, at når der er et flertal, der igen og igen udtrykker deres mistillid over minimumsstraffe, indgreb i domstolenes selvstyre og selvregulering og omkring påklædningsregler, så har man selvfølgelig behov for at gentage, at man har tillid til domstolene.
For os andre ligger det bare implicit.
Det sidste, jeg synes er vigtigt at få med, er den sidste pind i det forslag, som vi sammen med resten af oppositionen er med til at fremsætte.
Det er det, der handler om at kigge på faggrænser og kigge på ny teknologi.
Jeg har hørt det lyde fra advokater og advokatkontorer, at man stadig væk har en fax, fordi man skal kommunikere med domstolene.
Der er altså behov for, at vi også moderniserer domstolenes brug af ny teknologi, for det kan selvfølgelig også være med til at sørge for, at sagsbunkerne ikke bare sådan rent fysisk bliver mindre, men også at man kan få nogle mere effektive arbejdsgange.
Alt i alt er der god grund til at se frem til efterårets forhandlinger om en flerårsaftale.
Vi er glade for, at der er kommet flere ressourcer til domstolene.
Vi havde gerne allerede i efteråret medvirket til at gøre det i forbindelse med en finanslovaftale, så vi ikke havde stået der, hvor vi står i dag med et meget, meget dårligt skudsmål for domstolene i forbindelse med redegørelsen.
Men bedre sent end aldrig, og vi noterer, at pengene er afsat.