runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2009-02-05:
Vi har i dag mange, mange tusind dygtige, velkvalificerede, uddannede mennesker, der arbejder med at give hjælp til vores ældre og vores handicappede.
De gør et kæmpe stykke arbejde.
Men i stedet for at bakke dem op i det arbejde og give dem de rammer, der skal til, for at de kan gøre deres arbejde bedst muligt og sikre de bedste vilkår for dem, der har brug for hjælp, lægger man mere og mere bureaukrati ned over området, fordi man har en ideologi om, at der skal være mest mulig privatisering, og at vi skal gå fra at være borgere i samfundet til at være kunder.
Det synes jeg man skal sige ærligt i stedet for at begynde at spinde det ind i alt muligt om fleksibilitet.
For der bliver jo ikke større fleksibilitet for de ældre.
Man går jo ikke væk fra, at man visiterer ud fra de her minutskemaer, man går jo ikke væk fra, at der løbende bliver justeret, som det hedder, altså skåret ned på, hvad der egentlig bliver givet af hjælp.
Fra Enhedslistens side har vi flere gange foreslået, at vi i stedet skulle sikre ti rettigheder for ældre og give dem de samme ting, vi andre synes er helt naturlige, som at have lov til selv at bestemme, hvornår man vil sove, have lov til selv at bestemme, hvad man vil have på af tøj, have lov til selv at bestemme, hvad man vil have at spise, og hvornår man vil spise.
Vi synes, at det burde være indlysende, at man i Danmark i 2009 kunne give borgere den type rettigheder.
Den type fleksibilitet er der virkelig behov for.
Det ville give et meget bedre liv for dem, der har brug for hjælp, og det ville give meget bedre arbejdsvilkår og dermed også gøre det muligt både at tiltrække og fastholde arbejdskraft i årene fremover.
I stedet går man den stik modsatte vej og laver langt mere privatisering og dermed også mere bureaukrati og mere af hele den tankegang, der handler om, at man skal behandle og give hjælp til borgere, der har brug for hjælp, som om man var på en fabrik, hvor man fremstiller varer.
Man lærer de ansatte og deres ledere, at det er forkert, hvis de bruger deres faglighed til at finde ud af, om folk f.eks. skal have et bad hver dag eller kun en gang om ugen.
Det er forkert, for de skal jo gøre det, der bliver lagt op til i planerne, og der er altså ikke sat penge af til, at man kan have den fleksibilitet.
Det mener jeg er den helt forkerte vej at gå.
Jeg mener, at vi i stedet skal styrke de ansatte og borgernes ret til selv at bestemme, og at vi skal gå tilbage til at sige, at vi behandler mennesker som borgere i et samfund, hvor vi har et fælles ansvar for, at de får en ordentlig behandling i stedet for at gå over til, at de skal behandles som kunder, der så måske kan komme til at købe varer hos den forkerte leverandør eller til ikke at tjekke varerne godt nok.
Det er sjældent, hvis man har bug for hjælp, at man så kan lave nøjagtig den samme grundige gennemgang, som hvis man skulle ud og købe en ny fladskærm, eller hvad det er for forbrugervilkår, man ellers forestiller sig at folk sætter sig grundigt ind i.
Vi burde behandle folk som borgere og ikke som kunder.
Mette Frederiksen (S), 2009-02-05:
Jo, men det her er jo ikke en diskussion om, hvorvidt der er nogle, der ikke ønsker så meget frihed som overhovedet muligt for den enkelte ældre
Det er noget, der i hvert fald ligger os Socialdemokrater meget på sinde, og det tror jeg gælder mange andre politikere også.
Men det, der er afgørende, er, hvordan vi sikrer det for alle ældre, også dem, der ikke har ressourcerne til at læse en masse materiale igennem, også dem, der ikke har pårørende, som kan sidde med ved visitationssamtalen, også dem, der er så plejekrævende, at man slet ikke orker at gå ind i diskussioner om, hvem der skal komme, men bare vil være sikker på, at den pleje og omsorg, man har behov for, er til stede.
Det, der er vores største bekymring, er, at vi godt i Folketinget kan bruge en masse tid på at indføre alle mulige små projekter og ændre noget lovgivning her og der, men når det, der er virkelighed ude i de fleste af landets kommuner og i rigtig mange ældres hverdag, er nedskæringer, så bruger vi vores tid, og så prioriterer vi Folketingets indsats forkert, for det, der må være den politiske opgave, må være at sikre, at hver enkelt ældre kan blive længst muligt i eget liv, at der er den fornødne tid, at der er de fornødne ressourcer, og det retter det her forslag jo desværre ikke op på.
Karen Jespersen (V), 2009-02-05:
Det er noget af det, som vi selvfølgelig skal følge med henblik på den revisionsbestemmelse, der også er kommet med i lovforslaget.
Men - hvad skal man sige - vi har jo ikke den bekymring, når det gælder handicaphjælpere, i hvert fald ikke i et omfang, hvor man kan sige, at det forhindrede os i at lave en ordning med handicaphjælpere.
Så jeg synes, at det er en god mulighed for, at der er nogle borgere, der kan vælge at få hjælpen på en anden måde, men at man selvfølgelig stadig væk skal holde sig til det, der er visiteret.
Line Barfod (EL), 2009-02-05:
Det er fint nok at forsøge at sige, at der er en evaluering, og sådan noget.
Altså, det er jo en idé helt tilbage fra, da fru Eva Kjer Hansen var socialminister og Socialudvalget var i Holland for at se på det pengeposeprincip, de havde indført der.
Altså, ideen om, at man får en pose penge, er jo ikke ny.
i stedet for at vælge det tilbud, hvor der er nogle velkvalificerede, uddannede mennesker, der kan give en ordentlig hjælp til dem, der har brug for hjælp - altså at det, man risikerer, er at få en discountudgave.
Enhedslisten kan selvfølgelig støtte forslaget.
Vi har selv fremsat forslag om det tidligere.
Det ændrer selvfølgelig ikke vores holdning, at det nu er SF, der fremsætter forslaget; vi synes bare, det er fint, at man på den måde kan blive inspireret af hinanden.
Under debatten har vi hørt adskillige gange, både fra ministeren og fra nogle af regeringsordførerne, at fagbevægelsen gør et stort stykke arbejde.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Der er ingen tvivl om, at fagbevægelsen gør et kæmpe arbejde, og hvis ikke de gjorde det, ville situationen være langt, langt værre, end den er.
Men fagbevægelsen kan altså ikke klare det alene; det er et stort problem, vi står over for.
Og jeg kan simpelt hen ikke forstå, når ministeren bliver ved med at tale så varmt for den danske model, at ministeren så samtidig kan mene, at det kun er fagbevægelsens opgave at forsvare den, at ministeren overhovedet ikke mener, at arbejdsgiverne - og herunder særlig det offentlige - har nogen som helst opgave i forhold til at forsvare den danske model.
Når regeringen mener, at den danske model er vigtig for at fastholde det velfærdssamfund, vi har i dag, for at fastholde den måde, tingene fungerer på - og arbejdsgiverne også jævnligt giver udtryk for, at de faktisk mener det - kan man jo ikke overlade det alene til fagbevægelsen at forsvare den, slet ikke med den store opgave, der er.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvordan man officielt kan stå og sige, at man ikke mener, det er helt indlysende, at det skal være et lovkrav, at når det offentlige laver udbud, så skal der være et krav om ordentlige løn- og arbejdsvilkår.
Det synes jeg burde være indlysende, og derfor kan vi selvfølgelig også støtte forslaget.
Lone Dybkjær (RV), 2009-02-06:
Undskyld ventetiden, formand,
men der har været sådan en spørgelyst, så jeg tænkte, at jeg godt kunne klare mig med at stå helt dernede bagved.
Men der tog jeg fejl, det beklager jeg.
Også Det Radikale Venstre synes, det er vigtigt, at man sikrer ordentlige løn- og arbejdsvilkår, for så vidt for alle, ikke bare byggeog anlægsarbejdere, på det danske arbejdsmarked, og vi mener selvfølgelig heller ikke, at det offentlige skal være med til at underbyde, sådan at der kommer dårlige vilkår.
Nu har hr. Karsten Hønge rejst en række eksempler, som jeg håber vi får anledning til at se nærmere på under udvalgsarbejdet, og ministeren har også lovet at være behjælpelig med at finde eksempler og har i øvrigt også lovet at indhente en udtalelse fra LO og arbejdsmarkedets parter generelt om, hvordan man forholder sig til lovgivningen på det her område.
Vi er ikke tilhængere af overflødig lovgivning, men vi er selvfølgelig tilhængere af lovgivning, hvis det måtte vise sig at være nødvendigt.
Det synes vi indtil videre ikke har været dokumenteret, men vi vil kigge på det under udvalgsarbejdet.
Knud Kristensen (KF), 2009-02-06:
Beslutningsforslaget er om ordentlige løn- og arbejdsforhold for alle arbejdere, der udfører offentlige bygge- og anlægsopgaver.
Jeg må sige, at det er meget nyt for mig, at der forekommer situationer, hvor offentlige myndigheder ikke lever op til de aftaler, der er på det danske arbejdsmarked.
Men jeg er meget tilfreds med, at ministeren her fra talerstolen netop gav udtryk for, at vi må have de eksempler, der er, frem, for at vi kan få et overblik over, hvordan det rent faktisk står til.
Jeg er bekendt med, at når man udbyder et offentligt arbejde, foregår det ganske enkelt i henhold til almindelige betingelser, og når der er et udbud i henhold til almindelige betingelser og den pågældende entreprenør får arbejdet overdraget, er det ganske enkelt sådan, at den pågældende entreprenør har ansvaret for og skal drage omsorg for, at arbejdet bliver udført efter de retningslinjer, der er inden for både arbejdsforhold og lønforhold.
Så derfor afventer jeg, at ministeren fremkommer med de eksempler, hvor man kan påpege, at der er foregået noget, som ikke bør foregå, og ud fra det må vi så tage en diskussion i Arbejdsmarkedsudvalget om, hvordan og hvorledes man kan løse opgaven.
Jeg tror, at det er en lille flig af den store samlede arbejdsopgave, som man har fået øje på her, og så hjælper det jo ingenting, at man ændrer på lovgivningen, for lovgivningen på arbejdsmarkedet er i orden, og den er der fuld støtte til i hele Folketinget.
Vi har og vi vil altid have nogle brodne kar på det danske arbejdsmarked, og det er jo det, der er problemet.
Vi har jo igennem det seneste år fra Arbejdsmarkedsudvalgets side i virkeligheden gennemført mange kampagner - kan man kalde det - hvor vi har været ude, hvor politiet, Told og Skat og Arbejdstilsynet har været med, hvor man har fået den enkelte byggeplads afdækket, med hensyn til om forholdene er, som forholdene skal være.
Med disse ord kan vi fra Det Konservative Folkepartis side ikke støtte beslutningsforslaget her.
Eigil Andersen (SF), 2009-02-06:
Det er en lang og kompliceret problemstilling, som her bliver rejst, og jeg må sige, at det, som beskæftigelsesministeren har sagt i den her sag om gennemsigtighed i lønforholdene, mener jeg er svaret på det, der bliver spurgt om her.
Men er det sådan, at Dansk Folkeparti simpelt hen vil være med til at opfordre bygge- og anlægsfagforeningerne i Danmark til at komme med de her eksempler på, at der har været tale om underbetaling og lignende?
Karsten Hønge (SF), 2009-02-06:
Jeg vil sige tak for de mange positive bemærkninger, som ordførerne er kommet med, om selve indholdet og intentionen i det beslutningsforslag, som SF har fremsat.
Og jeg synes, jeg fra flere ordføreres side hører, at de under udvalgsarbejdet vil være åbne over for dels at overveje, dels at tage stilling til, om der skulle findes en lovgivningsmæssig udgang, hvis det ellers kan dokumenteres, at problemet har det omfang, som vi mener det har, og hvis man kan få arbejdsmarkedets parter til at sige god for den.
Jeg synes, det er et godt udgangspunkt for, at vi under udvalgsarbejdet kan tro på, at vi kan nå frem til, at det bliver nødvendigt med en lov.
Der er nemlig bare ingen tvivl om, at presset på de danske arbejdspladser fortsætter og bliver forstærket efter den 1. maj i år, hvor østaftalen udløber.
Og skal det give mening overhovedet at tale om at bruge skattekroner på vækstpakker og jobpakker i Danmark, hvor det offentlige som den uden sammenligning største bygherre jo langt hen ad vejen vil være drivkraften, skal de bruges på at skabe danske arbejdspladser.
Men i øvrigt vil jeg understrege, at seriøse firmaer, uanset om de er danske eller udenlandske, er velkomne til at give bud på arbejdet, og igen sige, at udenlandske virksomheder og udenlandske lønarbejdere er velkomne i Danmark, men at kravet ubetinget er, at konkurrencen om job og konkurrencen om opgaver skal foregå på fair og lige vilkår.
Bent Bøgsted (DF), 2009-02-06:
Jeg kan spørge på en anden måde: Er hr. Eigil Andersen med på at indflette i L 36 vedrørende udstationeringsdirektivet, at det skal være de lokale overenskomster, der skal tages hensyn til i forbindelse med udstationering?
Line Barfod (EL), 2009-02-06:
Det er selvfølgelig fint at undersøge tingene, det er der ikke nogen der kan have noget imod.
Men hvis der er konkrete eksempler på, at konventionen faktisk ikke bliver fulgt, betyder det så, at så vil Dansk Folkeparti gerne være med til, at vi gør det til lov at sikre, at det offentlige ikke går forrest i at underbyde på løn- og arbejdsvilkår og give både de ansatte og de firmaer, der skal byde ind, urimelige vilkår?
Bent Bøgsted (DF), 2009-02-06:
Og så må vi så dér se på, hvad det er, vi skal gøre.
Skal der ske en opstramning af brugen af konventionen, eller ender det med noget lovgivning?
Det venter vi med at tage stilling til, vi tager stilling til det til den tid.
Jeg er sikker på, at Bygge og Anlæg kan komme med mange eksempler.
Det gjorde de jo også i forbindelse med L 36.
Da så jeg også en del eksempler på underbud, men det var der, hvor Socialistisk Folkeparti sagde: Nej, det skal vi ikke have ind i L 36, det er godt nok, som det er.
Det var landsdækkende overenskomster, der skulle være gældende.
Eigil Andersen (SF), 2009-02-06:
Det er selvfølgelig ærgerligt, at Dansk Folkeparti siger nej, som det ser ud i dag, men det er selvfølgelig meget glædeligt, at Dansk Folkeparti vil overveje situationen og få det undersøgt.
Det er jo bygge- og anlægsområdet, det her drejer sig om; det er der, hvor der er offentlige arbejdsgivere, så mit spørgsmål er: Er vi derhenne, at hvis bygge- og anlægsfagforeningerne i Danmark kommer med et vist antal eksempler på, at det faktisk har medført underbetaling, når der bliver arbejdet for det offentlige, så er Dansk Folkeparti med på, at der skal laves en lov?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-06:
Nu kan jeg ikke lige huske tallene, men jeg vil gætte på, at det er en tredjedel eller sådan noget lignende, uden at jeg vil hægtes op på tallet.
En hel del er jo kommet i beskæftigelse, en del er under uddannelse, en del har valgt, at de så ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet, og så er der sikkert nogle tilbage, som vi skal hjælpe, og det er jo derfor, at vi har vedtaget store programmer med en ny chance til alle, som netop skal gå ind og hjælpe mennesker, som har været på kontanthjælp i 12 måneder, uden at der er gjort noget.
Nu går man ind og understøtter dem, og jeg tror, at det er den rigtige måde at hjælpe familierne på, når vi så samtidig har systemet med, at der i enkelttilfælde kan ydes hjælp til særlige behov, som familien måtte have.
Bent Bøgsted (DF), 2009-02-06:
Til det sidste kan jeg sige: Nej, sådan er det ikke.
Vi har fremsat forslag, der har bragt regeringen i mindretal; man kan bare tage eksemplet med uddannelse til handicappede unge, det er et rigtig godt eksempel, der bragte regeringen i mindretal.
Så er der det her med de her overenskomster.
Vi foreslog jo i forbindelse med L 36, at der skulle tages hensyn til lokale overenskomster i den pakke.
Og var det kommet med, er det muligt, at Dansk Folkeparti faktisk kunne have stemt for L 36, men de fire partier, der har fremsat det her forslag, afviste jo, at der skulle stå noget i L 36 om det, altså at det skulle være gældende ved lokale overenskomster – nej, Enhedslisten afviste det ikke, det skal jeg lige rette, det var tre af partierne, der gjorde det, de afviste, at der skulle stå noget om lokale overenskomster.
Derfor er jeg også enig i, at det er nødvendigt at se på, hvorfor det her ikke fungerer.
Og jeg vil meget gerne have undersøgt, hvorfor konventionen ikke virker efter hensigten, hvis den ikke virker, eller have undersøgt, hvilke områder det er, den ikke virker på.
Det vil jeg gerne have undersøgt, før vi tager endelig stilling til det her.
Marianne Jelved (RV), 2009-02-06:
Nu har oppositionen den opfattelse, at der er flere veje til at komme i beskæftigelse.
Der er rigtig mange mennesker på kontanthjælp, som helt almindeligt kommer i arbejde, hvis der er arbejdspladser og konjunkturerne er til det.
Jeg noterer mig, at beskæftigelsesministeren udtrykker sig på følgende måde, at alle disse initiativer, som vi taler om i dag, har virket i den rigtige retning.
Det kan man jo også godt sige.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-06:
Og så har jeg i mit oprindelige indlæg her nøjagtigt redegjort for, at der er mulighed for at give hjælp.
Der afsættes jo også i Socialministeriet puljer til at hjælpe børnene til idrætsoplevelser, foreningsoplevelser og andre ting.
Men den her diskussion kortsluttes jo ved, at man vil sætte alting i stå og genindføre det gamle regime.
Og det eneste, vi kan sige med sikkerhed, er, at det fører til dårligere tilstande.
Det er jo sådan set det, vi har kæmpet med, og det, vi hele tiden har prøvet at finde veje ud af for at se på, hvordan vi kan få en rigtig integration her i landet.
Og der tror jeg, at jeg kan sige for regeringspartiernes vedkommende, at den vej altså ikke går igennem de tidligere tilstande.
Det var en fejl, man lavede dengang, og jeg havde sådan set håbet, efter at vi nu kan se den ene undersøgelse efter den anden, der viser det rigtige i det her, at man i oppositionen ligesom havde været præget af en vis eftertænksomhed.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-06:
Det kan godt være, at det ikke lykkes os i den her periode, men når vi kommer til magten - det kan jeg godt love ministeren herfra - kommer vi til at lave det om, så der ikke er den fattigdom, som rammer de her børn, som har krav på de samme muligheder, som alle andre børn har.
Ministeren siger, at de forældre skal have et incitament til at komme ud på arbejdsmarkedet.
Jamen mange af dem er faktisk rigtig, rigtig syge.
Når vi snakker om starthjælpfamilierne, skal vi huske på, at folk, der flygter fra krig, ikke flygter til noget.
Det er ikke sådan, at de sidder i flyet og tænker: Yes, nu skal jeg til Danmark, og der skal jeg bare være rig.
Og vi foreslår heller ikke med beslutningsforslaget, at man skal give de familier, som er ramt af fattigdomsydelser, 0,5 mio. kr. i løn.
Det er jo ikke det, vi snakker om.
Men hvad har ministeren tænkt sig at gøre ved, at der er børn i dagens rige Danmark, hvis forældre ikke har råd til tre måltider mad?
Kan ministeren ikke komme med bare ét løsningsforslag?
For det er i alles interesse, at vi ikke har børn i Danmark, der sulter.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-06:
Og glædeligvis kan vi se, at alle de initiativer, vi har taget, faktisk har haft den tilsigtede virkning.
Det er den ene ting.
Den anden ting er, at vi ikke kan have et system her i landet, hvor folk, der reelt er hjemmegående, ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet og ikke har et ønske om at komme ud på arbejdsmarkedet, kan få en ydelse.
Almindelige familier, som beslutter, at den ene skal være hjemmegående, accepterer jo også at leve af én indkomst.
Og det har været en anden vigtig ting ved de her initiativer, at det er en forudsætning for at få de her ydelser, at man står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Jeg kan om alle initiativerne konstatere, at de har virket i den rigtige retning, og derfor vil det være en katastrofe, hvis det lykkes de fire partier at rulle det her tilbage, så man havner i den gamle situation, hvor man bare siger, at folk kan gå derhjemme og passe sig selv, samtidig med at vi ved, hvad det betyder med hensyn til negativ social arv, at forældrene er i arbejde osv.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-02-06:
Jeg er da glad for, at ministeren i det mindste tager ansvaret på sig.
Nu er spørgsmålet så, hvad ministeren vil gøre for at leve op til sit ansvar.
Tal fra beskæftigelsesministeren selv viser, at der er ca. 22.000 børn, som lever i familier, der er ramt af en af de her fattigdomsydelser.
Information havde en artikelserie, som viste, at forældre, som var ramt af starthjælp, ikke havde råd til at købe tre måltider mad til deres børn; børnene rendte rundt i dagens rige Danmark og manglede D-vitamin.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-06:
Der er ikke sket nogen ansvarsændringer.
Jeg er ansvarlig for kontanthjælpen, og velfærdsministeren er ansvarlig for det, den tidligere socialministerstilling var ansvarlig for, så der er jo sådan set ikke noget at komme efter dér.
Line Barfod (EL), 2009-02-06:
Der er ingen, der er uenig i, at folk, der kan arbejde, også bør arbejde, og reglerne har altid været sådan, at hvis man kan arbejde og man får tilbudt et arbejde og siger nej til det, så mister man ikke bare noget af sin hjælp, så mister man al sin hjælp.
Det er slet ikke det, der er til diskussion.
Det, vi snakker om, er de mennesker, der ikke har fået tilbudt et arbejde, for rigtig manges vedkommende, fordi de ikke er i stand til at arbejde.
De er syge, de har sociale problemer.
Derfor vil jeg gerne spørge igen: Er det beskæftigelsesministeren, der er ansvarlig for det?
Velfærdsministeren siger, at hun ikke er ansvarlig for det.
Man giver dem lidt almisser, kan jeg forstå.
Det har ikke tidligere været politikken i Danmark, at man skulle give folk almisser.
Tværtimod har man haft den holdning, at folk skulle have en ydelse, de kunne leve af, så de blev i stand til selv at håndtere deres situation og ikke skulle leve af almisser.
Men er det beskæftigelsesministeren, der er ansvarlig for det, eller er der slet ikke nogen ministre, der er ansvarlige for det?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-02-06:
Familien vil jo kunne være berettiget til andre ydelser, herunder boligstøtte, børnefamilieydelse og økonomisk friplads i daginstitutioner, ligesom der kan ydes hjælp i særlige tilfælde.
Det er rigtigt, at starthjælpen, kontanthjælpsloftet og 300-timers-reglen ikke kan stå alene, når det handler om at løse integrationsmæssige udfordringer, herunder også udfordringer vedrørende børn og unge og i flygtninge- og indvandrerfamilier, og derfor støtter vi jo også en række projekter for børn og unge.
Det er jo på den måde, vi kan hjælpe disse familier.
Line Barfod (EL), 2009-02-06:
Det var et meget langt indlæg, hvor ministeren skældte ud på alt og alle og fortalte om, hvor god regeringen er, og hvor dumme alle andre er.
Men jeg synes ikke, at ministeren sagde særlig meget om de børn, der er blevet kastet ud i fattigdom.
Jeg synes ikke, at ministeren sagde særlig meget om konsekvenserne for de unge - og for den sags skyld også de voksne - som bliver fastholdt i sygdom, fordi de lever af så lave ydelser, at de slet ikke har overskud til noget som helst andet.
De har svært nok ved bare at få penge til husleje og mad hver måned.
Er det overhovedet ikke noget, der bekymrer ministeren?
Jeg kan forstå, at det ikke længere hører hjemme under velfærdsministeren, og vi har ikke nogen socialminister, så jeg går ud fra, at det hører under beskæftigelsesministeren, eller har regeringen besluttet, at der slet ikke længere er nogen minister, der har ansvaret for den sociale politik?
Erling Bonnesen (V), 2009-02-06:
Jeg er helt rolig ved, at fagbevægelsen på baggrund af den høring, der var her i Folketinget tidligere lige præcis omkring de her ting, meget bredt lagde op til, at vi skulle håndtere det på den her facon, som vi netop gør nu, og som det også er blevet sagt, ønsker fagbevægelsen ikke, at vi skal ind og begynde at lovgive om minimumsstandarder og minimumsforhold, men lige præcis fastholde den model og de gode traditioner, vi har nu.
Og naturligvis skal det i de tænkte tilfælde, som spørgeren her er inde på, foregå efter gældende danske løn- og overenskomstvilkår, og det har jeg også stor tiltro til at det gør.
Og skulle det så i enkeltsituationer ikke være tilfældet, så har man Arbejdsretten til at tage sig af det.
Når det offentlige udbyder opgaver, skal de naturligvis udføres på danske løn- og overenskomstvilkår, og det har jeg også stor tiltro til at kommuner og regioner, som der bliver henvist til her, rent faktisk gør.
Og skulle det så ikke være tilfældet, har man systemerne til at håndtere det.
Derfor skal vi selvfølgelig fastholde det, og specielt da når fagbevægelsen også selv bakker op om det og opfordrer til, at vi fastholder det.