Holger K. Nielsen (SF), 2014-10-01:
SF støtter det her beslutningsforslag.
ISIL er en morderisk og barbarisk bevægelse, som skal bekæmpes.
Vi lægger vægt på, at indsatsen er begrænset til Irak, altså at det er det, vi diskuterer i dag, og vi lægger også stor vægt på, at det, hvis der skal ske en udvidelse af indsatsen, f.eks. til Syrien, er nødvendigt, at der kommer et nyt beslutningsforslag her i Folketingssalen, så vi skal træffe en beslutning på ny.
Men det er selvsagt ikke uden betænkeligheder, at vi siger ja til, at Danmark igen skal involveres i en militæroperation i Irak.
Sporene fra 2003 skræmmer, og det tror jeg ligger i baghovedet på mange, som følger debatten også her i dag, men det skal pointeres, at der er store forskelle på krigen dengang og den militæroperation, vi diskuterer i dag.
Lad mig nævne seks forskelle, som jeg synes er vigtige.
For det første: Hvor krigen i 2003 var klart folkeretsstridig, er det juridiske grundlag i denne omgang i orden.
For det andet: Der er tale om en begrænset militær operation, hvor formålet er at støtte de landstyrker, som bekæmper ISIL.
Det gælder i særlig grad kurderne, men også den irakiske regeringshær.
For det tredje: I modsætning til 2003 har vi således heller ingen forestillinger om, at vi med en militær operation kan skabe demokrati i Irak.
Der skal ikke indsættes landtropper, og der er ikke tale om nogen besættelse af Irak.
Vi er ikke moderne demokratiske korsfarere, som man var dengang.
For det fjerde: Der er modsat 2003 tale om en bred koalition, hvor også sunnimuslimske arabiske lande deltager.
Vi er meget opmærksom på, at dette ikke er nogen konflikt mellem Vesten og den muslimske verden.
For det femte: Modsat 2003 er der ikke en splittelse mellem det gamle Europa og det nye Europa.
Det var den daværende amerikanske forsvarsminister Rumsfeld, som stillede en modsætning op mellem det gamle og det nye Europa – en meget ulykkelig modsætning, som blev skabt dengang.
Det er der ikke denne gang.
For det sjette: Denne militæroperation står ikke alene, men indgår som del af andre tiltag i det, som udenrigsministeren har kaldt en bredspektret indsats.
Det er også vigtigt så at få sagt, at vi er nødt til at erkende begrænsningerne i den her militæroperation.
Hvis der er nogen, der har en forestilling om, at vi hermed kan besejre ISIL, så må de godt tro om igen, det kan vi ikke, for det kræver en langt, langt større indsats.
Det, vi kan med den her operation, er, at vi kan begrænse og svække ISIL's fremvækst i Irak – hverken mere eller mindre.
ISIL er langt mere omfattende i sin indsats, er i Syrien, er andre steder.
Det, vi kan med det her, er højst at svække ISIL i Irak.
Det er jo derfor, det er så vigtigt at få sagt, at luftangreb i sig selv ikke gør det.
Det er afgørende, at der er tale om en støtteoperation til landstyrker, og det er derfor, at det her giver mening i Irak og ikke giver mening i Syrien, for i Syrien er der i øjeblikket ikke de landtropper, man kan støtte fra luften.
Det kan der måske komme – det ved jeg ikke – men det er der ikke i øjeblikket.
Det er derfor, forskellen er så vigtig at tage fat på.
For der er kurdiske landstyrker, der er også irakiske regeringsstyrker, som skal ind og bekæmpe ISIL, og det er så det, vi skal bidrage til gennem vores militæroperation.
Men vi bidrager kun som en støtteoperation – det er ikke os, der skal vende det her.
Derfor står og falder en succes i Irak også med, at sunnierne inddrages i det irakiske samfund og ikke udelukkes, som det var tilfældet under al-Maliki.
Med andre ord, der kommer politiske reformer i Bagdad, og jeg er helt opmærksom på – det fremgår også af beslutningsforslaget – at den danske regering også er meget, meget opmærksom på, altså at det er det, der er tilfældet.
Det vil sige, vi er nødt til hele tiden at se det her i sammenhæng med de politiske tiltag, der måtte blive lavet, og det er en afgørende forudsætning for, at det skal blive sådan.
Hele Syrienproblematikken har været oppe – også i den offentlige debat.
ISIL er begge steder, det ved vi, men mulighederne for at angribe er anderledes, fordi der ikke er de allierede på jorden, som der er i Irak.
De er svage, men nok så vigtigt er, at i Syrien står man med en tofrontskrig.
Det er en kamp både med ISIL, men også med Assad, og det er et perspektiv, vi er nødt til at have med, for i sidste ende forudsætter en sejr over ISIL, at Assad fjernes.
ISIL er stået op af det kaos, der blev skabt i Irak efter krigen for godt og vel 10 år siden.
Det er der ingen tvivl om.
Men ISIL er blevet næret og er vokset af Asads brutale regime i Syrien.
Derfor er det indlysende for os at se, at en fjernelse af Asad er en del af løsningen, også i forhold til at få fjernet ISIL
Derfor er det her meget mere kompliceret, når man har at gøre med Syrien, og derfor kan vi ikke bare have en forestilling om, at vi kan gå ind militært og intervenere der.
Der er vi nødt til - om jeg så må sige – satse på den opposition, der er i Syrien, og få støttet den.
Så er det, jeg kommer til Enhedslistens forslag.
Jeg er enig i baggrunden, som jeg også sagde før, for Enhedslistens forslag.
Jeg er også enig i, at de kurdere, der befinder sig i Kobani, står i en fortvivlende situation, ved at de er meget presset.
Jeg er enig i, at hvis de bliver løbet over ende af ISIL, vil det være en humanitær katastrofe, men også være en meget væsentlig svækkelse af oppositionen til Assad og til ISIL i Syrien.
Derfor vil det også være politisk meget, meget negativt, hvis det sker.
Det, Enhedslisten så gør med det her beslutningsforslag, er, at de i virkeligheden åbner for en debat om at sende våben til oppositionen i Syrien.
Det er en debat, som hr. Søren Pind rejste på et tidspunkt, og som udenrigsministeren også rejste på et tidspunkt, og nu gør Enhedslisten det også.
Jeg synes, det er en væsentlig debat, som jeg synes vi er nødt til at tage.
Jeg synes bare ikke, det så tjener et godt formål, at der kommer et så sjusket forslag, som Enhedslisten har stillet her –
det må jeg så sige.
Det er for mig at se tydeligvis noget med, at Enhedslisten ligesom skal forklare, at de ikke afviser at gøre noget i Irak, og så vil de også gøre noget i Syrien
Det er en kompensation for, at de ikke vil stemme for regeringens forslag.
Det er ikke seriøst, efter min mening.
Som det er blevet sagt tidligere, stiller det flere spørgsmål, end det giver svar.
»De kurdiske områder«, står der, men det skal vel defineres mere klart end som så.
Hvem skal man sende våben til, hvordan og hvorledes?
Derfor synes jeg i og for sig, at det her ikke er seriøst.
Man kan ikke føre sikkerhedspolitik, udenrigspolitik på den her måde.
Jeg vil så foreslå, at Enhedslisten trækker sit forslag og lægger op til, at vi får en debat, f.eks. i Det Udenrigspolitiske Nævn eller her i Folketinget, om, hvordan man kan sende våben til oppositionen, om man skal gøre det, hvem man skal støtte.
Man savner også her at få at vide, hvorfor det kun er kurderne, hvorfor det ikke er den frie syriske hær, der skal have dem.
Der er forskellige oppositionsgrupper, der godt vil have våben, og den diskussion er vi jo nødt til at have i den her sammenhæng.
Jeg mener, at kurderne er en meget central del af oppositionen, der er jeg fuldstændig enig med Enhedslisten, og de har vist i Irak og i Syrien at være nogle meget pålidelige parter at have i det her.
Så jeg vil foreslå, at Enhedslisten ligesom erkender, at det her var for hurtigt, det var for sjusket.
Lad os få en ordentlig, grundig diskussion om, om vi skal sende våben til oppositionen, hvem vi skal sende dem til, og hvor de skal sendes hen.
Det synes jeg ville være seriøst, og det er vi meget villige til at gå ind i fra SF's side.
Men som sagt er vi tilfredse med, at regeringen har fremsat det her beslutningsforslag.
Vi har selvfølgelig betænkeligheder ved det, men vi støtter det, og det er meget vigtigt at få sagt, at det, at vi sender F-16-fly af sted, ikke er det, som løser de her konflikter, det er ikke det, som besejrer ISIL, det er udelukkende en støtteoperation, hvor vi kan gøre nytte, og hvor jeg faktisk synes, at det giver mening, at vi støtter det.