runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Mortensen (S), 2010-02-10:
Tak for en lang række kommentarer fra undervisningsministeren til de spørgsmål, der har været stillet.
Det synes jeg har været interessant at følge.
Specielt synes jeg, at det her med, at der ikke er nogen svar eller bud på nogen af de spørgsmål, der bliver stillet, er interessant.
Der er allerhøjst et svar om, at nu står der nogle, der er sure, eller at vi ikke vil være med til at debattere.
Det, man måske kunne bruge til noget, var, at når nu statsministeren blander sig i skoledebatten, var det ifølge undervisningsministeren for at dreje debatten væk eller rejse en ny debat.
Man tænker, at det måske er for at dreje debatten væk fra det faktum, at der nu er historisk mange, som ikke får en ungdomsuddannelse, af de mange unge, som går vores i folkeskole; at uddannelsesniveauet i det her land bliver ved med at falde i et omfang, så børnene nu for første gang er dårligere uddannet end deres forældre; at vi i 2015 på trods af regeringens 2015-plan vil have 82.000 unge, som ikke har en uddannelse, hvilket vil koste samfundet i omegnen af 5,8 mia. kr.
Som svar på det har vi en statsminister, der ikke kommer med bud på, hvordan vi skal løse det her, men rejser en debat om folkeskolen, f.eks. med forslag om, at nu skal vi have rullende klasseskift.
Men det er ikke anderledes end det, vi allerede kan gøre i dag i folkeskolen, så det var ikke noget svar på, hvordan vi kommer videre.
Vi har en konklusion om, at de nationale test nu ikke længere skal være et pædagogisk redskab, men skal være et konkurrencemoment i folkeskolen, internt i folkeskoleklasserne og folkeskolerne imellem om at tiltrække de bedste elever.
Vi savner bare svarene, og det er måske derfor, vi bliver ved med at komme med de generende spørgsmål.
For hvad er buddene, der skal være med til at ændre de dokumenterbare tal, som viser, at det på alle parametre går i den forkerte retning, når det handler om at give unge en ungdomsuddannelse?
Bertel Haarder (V), 2010-02-10:
Spørgsmålene er bestemt ikke generende.
Altså, hvorfor kommer Socialdemokraterne ikke med deres opskrift på, hvordan alle får en uddannelse?
Jeg ved godt, at man vil forlænge undervisningspligten til 13 år, men hvad skal det egentlig hjælpe?
Vil man fange de unge med lasso, og hvad er det, der skal foregå i de 13 år?
Og hvad med de bogligt skoletrætte?
Hvad med dem, som hellere vil ud at have et job?
Det vil Socialdemokraterne forbyde.
Jeg synes, at vi skal være enige om, at det ultimative succeskriterium for vores skole, er, at næsten alle unge efter skolen får en ungdomsuddannelse.
Så langt er vi enige, og vi er også enige om, at tilstanden i dag absolut ikke er tilfredsstillende.
Derfor kommer ungepakken, der gør det til en pligt, at man, indtil man fylder 18 år, enten er i uddannelse eller job, med alt, hvad det fører med sig af nye aktiviteter for Ungdommens Uddannelsesvejledning dér, hvor det ikke bliver gjort allerede.
Det tror jeg er noget af det bedste vi kan gøre.
Der er jo desværre rigtig mange med anden etnisk baggrund iblandt dem.
Kim Mortensen (S), 2010-02-10:
Jeg har jo lagt mærke til, at når vi står i Folketingets spørgetime her sammen med undervisningsministeren, er det ofte, at vi som svar på de spørgsmål, vi stiller, får spørgsmålet: Hvad vil Socialdemokraterne gøre?
Det er selvfølgelig også interessant, og det har vi haft mange gode debatter om.
Men når nu vi har spørgetimen til ministrene, plejer det jo at være for at give os folketingsmedlemmer muligheden for at få nogle svar på de ting, som regeringen melder ud.
Det, vi har prøvet på, er at sige: Hvad betyder det så, når statsministeren har overtaget Undervisningsministeriets område og rejser en debat om folkeskolen?
Betyder det, at statsministeren gerne vil dreje debatten væk fra de punkter, som jeg nævnte før, nemlig at historisk mange ikke får en uddannelse, at vi i 2015 vil have 82.000 i alderen 26 år, der ikke har en uddannelse, at det for regeringen kniber mere og mere med at komme med nogle bud på, hvad svaret skal være?
Eller er det, fordi statsministeren synes, at det går for langsomt i Undervisningsministeriet, sådan at statsministeren er nødt til at tage over i den her debat, og at der ikke sker nok på undervisningsministerens område?
Bertel Haarder (V), 2010-02-10:
Statsministeren er levende optaget af, at flere unge får en uddannelse.
Det er vigtigt for de unge selv, for deres deltagelse i arbejdslivet og i samfundslivet, og det er vigtigt for det danske samfund, inklusive den danske velfærd, for den lever jo af, at der er mange, der har gode job og betaler gode skatter.
Det er baggrunden for hans interesse og for min interesse.
Som minister er man altså glad for statsministerens interesse.
Man er glad for, at alle skolens parter bliver inviteret til Marienborg i 3 dage, hvor man under ledelse af statsministeren får beskrevet, hvad det er for et fokus, regeringen har, og hvor man får en positiv respons på, at vi gerne vil have partnerskab om at løfte skolen, herunder også sætte flere i stand til at få en uddannelse.
Så der er kun glæde hos mig over det fokus, som vi har fået på samfundets måske vigtigste problem, nemlig at der er for mange, der ikke får en uddannelse, herunder også alt for mange med anden etnisk baggrund, ikke mindst i den kommune, hvor vi befinder os, og hvor situationen er rigtig tragisk.
Kim Mortensen (S), 2010-02-10:
Er ministeren enig i udtalelser fra sin partifælle, energiordfører Lars Christian Lilleholt, om, at en større CO2-reduktion vil medføre tab af danske arbejdspladser?
Jeppe Kofod (S), 2010-02-10:
Det står mig aldeles uklart, om ministeren er enig med Folketingets formand og med sin partifælle, som siger, at vi ikke skal være tossegode, forstået på den måde at vi ikke skal gå op til 30 pct. i reduktion i Danmark og i EU.
Det forekommer mig fuldstændig uklart, om ministeren, som også repræsenterer partiet Venstre, er enig med sine partifæller og dermed også tilhører den fløj i Folketinget, nemlig Venstre og Dansk Folkeparti, som er klimaskeptikere.
Vi har her nogle udtalelser fra hr. Lars Christian Lilleholt, som siger, at vi ikke skal være tossegode, og at vi ikke skal gå op til 30 pct.
Det, ministeren siger, er i bedste fald meget mudret, i værste fald lyder det, som om ministeren er enig med Venstres energiordfører i det her spørgsmål.
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Tak for dette spørgsmål.
Som nævnt under min besvarelse af S 1121 er regeringens holdning uændret.
Regeringen står bag EU's position om at påtage sig et reduktionsmål på op til 30 pct. i 2020 sammenlignet med 1990, forudsat at andre ilande forpligter sig til sammenlignelige reduktioner og at også udviklingslandene bidrager på passende vis.
Danmark er naturligvis parat til at påtage sig sin rimelige andel af denne ekstra reduktion.
Mette Gjerskov (S), 2010-02-10:
Man skulle jo tro, at regeringen slet ikke havde været til stede ved klimatopmødet eller ikke havde hørt efter, hvad der blev sagt.
En gang imellem var man også i tvivl om, hvorvidt statsministeren var mentalt til stede.
Altså, ulandene beder ikke om, at man kaster millioner i nakken på dem.
De beder om, at vi reducerer vores CO2-udledninger, sådan at de kan se en fremtid for deres folk, hvor de ikke står i vand til halsen.
Det er jo det, det drejer sig om.
Ministeren siger, at hun ønsker en offensiv strategi i EU.
Jamen hallo, de 20 pct. er da ikke udtryk for nogen offensiv strategi.
Det er oven i købet nu blevet et meget lavt mål.
På grund af den økonomiske krise vil det jo ikke betyde særlig meget for EU at skulle op på de 20 pct.
Det er lige ved, at vi er i nærheden af business as usual.
Så hvis EU skal være den mindste smule offensiv, skal man da gøre noget andet end det, man gjorde til klimatopmødet.
Så skal man da have en ny plan.
Jeg er interesseret i at høre, hvad den danske regering går ned og siger i EU.
Det kan godt være, at det er op ad bakke i EU, men den danske regering har da et ansvar for, at Danmark yder sit bidrag i EU, og det er at sige til dem: Venner, 30 pct. nu!
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Venner, 30 pct. nu, bliver der sagt.
Ja, der må man jo stille sig selv det spørgsmål, om det vil have nogen effekt, hvis EU bare fra den ene dag til den anden går solo til de 30 pct. Der er analysen altså nu engang den i EU-kredsen, at det ikke vil have nogen effekt her og nu for klimaet, at det ikke vil have nogen effekt her og nu på forhandlingerne.
Der opretholder man altså den holdning, som jeg også personligt mener er den rigtige, at nu gælder det altså om at komme tilbage til forhandlingsbordet, få skabt momentum igen, få skabt nogle løftestænger, og så kommer selvfølgelig diskussionen, hvor man forhåbentlig kan få andre lande til at gå tilsvarende op.
Så var der udsagnet om, at ulandene ikke er interesseret i de penge.
Det var så sandelig ikke mit indtryk i den tid, jeg havde mulighed for at deltage i klimatopmødet.
Tag bare Maldiverne, der i høj grad var interesseret i de her penge.
Man må jo så også sige, at netop det at give ulandene hjælp til tilpasning er meget centralt.
Så er det klart nok, at det ikke på nogen måde skal udelukke, at vi selv gør noget.
Det ligger selvfølgelig også i den aftale, man har indgået, og det ligger i høj grad også i EU’s samlede politik.
Så det er jo ikke et enten-eller, det er i høj grad et både-og.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-10:
Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, jævnfør ministerens udtalelser i Jyllands-Posten den 4. februar 2010, at det er irrelevant at diskutere, om den globale temperaturstigning skal være 2 eller 3 grader, når vi ved, at flere østaters overlevelse – som f.eks. Maldiverne, Seychellerne og Tuvalu – er truet af stigende vandstande som følge af netop stigende temperaturer, og hvorledes stemmer ministerens udtalelser i Jyllands-Posten den 4. februar 2010 overens med det faktum, at det eneste, man netop opnåede enighed om i Københavnererklæringen, var, at klodens temperatur ikke måtte stige mere end 2 grader?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Tak for spørgsmålet.
Jeg mener, at det er vigtigt, at temperaturstigningen begrænses til 2 grader.
Jeg mener bare også, at mange i debatten kan have svært ved primært at forholde sig til et abstrakt tal.
Jeg må indrømme, at jeg til tider i den her debat har haft sådan en deja-vu fornemmelse tilbage til en debat, som jeg også ved at hr. Jeppe Kofod kender til, nemlig den om Maastrichttraktatens tre søjler.
Mit budskab var sådan set bare, at vi i vores kommunikation ikke kun fokuserer på tal, men forsøger at gøre debatten mere nærværende.
En måde at gøre det på er ved også at fokusere på konkrete handlinger.
Hvad gør de enkelte lande?
Hvad gør de europæiske lande?
Hvad gør kineserne?
Hvad er det for nogle tiltag, der skal til for at håndtere klimaudfordringen?
En anden måde at gøre debatten nærværende på er ved at slå på den nye, og det nye er jo altså, at Danmark allerede i 2012 går hen og bliver nettoimportør af fossile brændsler.
Alt det betyder naturligvis ikke, at det er irrelevant, om temperaturen stiger 2 eller 3 grader.
Der er regeringens holdning uændret.
Nu må man jo også sige, at de, der lyttede til bl.a. Maldiverne i Bella Center, jo også kun kan komme frem til den holdning.
Som hr. Jeppe Kofod har formuleret spørgsmålet, er det omfanget af temperaturstigningen, der får en væsentlig betydning, men hr. Jeppe Kofod er jo også klar over, at forhandlingerne fortsætter, så vi kan nå endnu længere.
Copenhagen Accord var det første globale skridt til en løsning, hvor alle de store udledere er med.
Det er jo noget, vi ikke har opnået før, og Copenhagen Accord er, som hr. Jeppe Kofod også fremhæver, første gang at så stor en andel af verdens lande anerkender, at opvarmningen skal begrænses til højst 2 grader.
Det er jo et fremskridt, som vi nu bygger videre på i de videre forhandlinger frem mod Mexico.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-10:
Jeg synes, det er yderst relevant at diskutere, om man går ind for 2- eller 3-graders-målsætningen, og om vi i øvrigt mener, at vi skal reducere CO2 i EU med 20 eller 30 pct. Men det, ministeren er citeret for i interviewet i Jyllands-Posten den 4. februar, er, at det er vigtigt, at vi kommer væk fra at diskutere, om temperaturen skal stige 2 eller 3 grader.
Det udtaler ministeren.
Jeg tror, at man på Tuvalu eller i nogle af de andre østater er helt afgørende interesseret i, om vi er forpligtet af det her med temperaturstigningen, fordi det handler om deres overlevelse.
Man kan lave nok så meget klimatilpasning, men hvis vandstanden stiger så meget, at de her øer ikke kan eksistere mere, er det meget relevant at diskutere temperaturstigning.
Jeg synes egentlig, det er lidt foruroligende, for det signal, man sender til mange af de lande, der gerne skulle være med i en aftale, er: Vi tager ikke jeres bekymringer alvorligt.
I samme interview siger ministeren, at vi skal fokusere på – og det svarede ministeren også på et tidligere spørgsmål – det her med fast tracking, penge til ulandenes klimaomstilling.
Jamen igen undervurderer man det, der er ulandenes reelle problem, specielt nogle af de østater her, nemlig at klimaforandringerne, hvis temperaturen stiger 3 grader eller mere, får fatale konsekvenser.
De eksisterer ikke mere som lande, som øer, og derfor er det meget relevant at diskutere 2- eller 3-graders-målsætningen.
Jeg skal bare høre, om ikke ministeren er helt enig i det, og om ikke det, der står i det interview, i virkeligheden var en helt gal melding.
Jeg vil gerne medgive, at der er behov for at få flere med i debatten.
Man kunne jo tale om Folketingets formand, der også er medlem af Venstre, og som jo i den grad er klimaskeptiker, og også om de udtalelser, vi har hørt fra andre ordførere fra Venstre, der helt har misforstået, hvad den her klimadebat handler om.
Jeg er enig med ministeren i, at der er nogle, der har behov for at være med for at forstå problemerne.
Men når jeg læser og ser det budskab, der står her, til østaterne, er det, at det er »vigtigt, at vi kommer væk fra at diskutere, om temperaturen stiger 2 eller 3 grader, og om vi reducerer vores udledning af CO2 med 20 eller 30 pct.«
Det siger ministeren, og jeg synes bare, at man må overveje, når man kommer med sådan et budskab til de her lande, hvad det er, der bliver sagt.
Der bliver sagt: Jeres bekymringer er vi ligeglade med, og om temperaturen stiger og I bliver oversvømmet og ikke kan eksistere mere, er ikke noget, som vi ilande bekymrer os om.
Jeg mener, at det er et helt forkert signal fra et land, som stadig væk er i spidsen i de her klimaforhandlinger, og jeg skal bare have ministeren til at bekræfte, at det her altså ikke er heldigt i forhold til Danmarks position.
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Nu ville det jo være hensigtsmæssigt, hvis hr. Jeppe Kofod ville læse hele det afsnit op.
Det starter, så vidt jeg kan huske, med: »Men jeg synes ikke, at vi skal kaste håndklædet i ringen …«.
Dermed er det jo et klart signal om, at det skal vi ikke gøre.
Vi skal arbejde for, at vi indfrier det, der står i Copenhagen Accord.
Nu er det sågar sådan, at der i Copenhagen Accord står, at vi i 2015 skal se, hvor langt vi så er kommet med hensyn til den her overordnede målsætning.
Det var jo også noget, som klart var en af de vigtige ting, der kom ind i Copenhagen Accord.
Så jeg har svært ved at se, at et synspunkt gående på, at vi i Danmark skal diskutere det her på en måde, hvor vi også slår på nogle andre argumenter, såsom de fossile brændsler og vigtigheden af at tænke energiforsyningssikkerheden ind i den her debat, skulle være et signal til ulandene om, at vi pludselig skulle have ændret holdning.
Det er godt nok noget langt at gå at tillægge en de synspunkter, når det samtidig her netop slås fast, hvor afgørende det er, at der kommer afløb på de penge, som man så er blevet enige om i forbindelse med fast start.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-10:
Jeg tror, det bliver meget svært at blive enige om, hvad det er for et signal, der bliver sendt, hvis man bare forholder sig til, hvad ministeren har sagt i det her interview.
Jeg citerer videre i samme afsnit: »Jeg tror sådan set ikke, at folk interesserer sig særlig meget for de tal og procenter.«
Jeg tror, at folk interesserer sig rigtig meget for de tal og procenter, hvis de bor i et af de lande, som bliver ramt alvorligt af klimaforandringerne.
Det tror jeg er rigtig vigtigt, og derfor forstår jeg simpelt hen ikke det signal, man sender til omverdenen.
For Danmark er jo stadig væk i front og leder af den her proces, og derfor er det ikke ligegyldigt, hvad klimaministeren siger på det her område, i forhold til de videre forhandlinger.
Det er præcis det her punkt, hvor mange udviklingslande er dybt skeptiske og med rette har paranoia, i forhold til hvad ilandene kan levere.
Man kan ikke købe dem til en aftale, man er nødt til at levere noget konkret, og det gælder både på 2-graders-målsætningen og på de 30 pct.
Og med det signal her siger ministeren det stik modsatte, og det er altså skadeligt.
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Det er jo fuldstændig rigtigt, at Danmark stadig har COP-formandskabet, og budskabet og det, der var formålet med det interview, var jo heller ikke at sende et signal til den store verden om, hvordan man skal diskutere 2-graders-målsætningen, eller hvorvidt den er vigtig.
Det har jeg jo allerede sagt med sætningen om, at vi ikke skal kaste håndklædet i ringen, som der jo også står i den artikel.
Det, der var pointen, var, hvordan vi skal diskutere det her i Danmark, og der vil jeg sige igen, at jeg personligt synes – men det kan være, jeg tager fejl – at mit indtryk har været, når jeg har diskuteret med mange danskere, at de egentlig synes, at det med 2 eller 3 grader kan være vanskeligt at forholde sig til.
Så derfor kan det også være fint, at man inddrager andre argumenter, såsom nogle konkrete eksempler på, hvad vi rent faktisk gør med hensyn til håndtering af energiproblemerne, såsom at diskutere fossile brændsler.
Men jeg gentager: Deri ligger ikke nogen distancering fra 2-graders-målsætningen.
Det kan man jo så også kun bekræfte, ved at Danmark som COP-formand netop nu tager initiativ til, at forhandlingerne skal i gang igen hurtigst muligt.
Det er jo også et klart signal til ulandene om, at nu gælder det altså om at omsætte Copenhagen Accord.
Og det gælder ikke kun målsætningen med de 2 grader, det gælder i høj grad også pengene, altså den fast start-hjælp.
Ole Hækkerup (S), 2010-02-10:
Hvad er sammenhængen i, at regeringen i EU vil arbejde for at reducere CO 2 -udslippet med 30 pct., men i Danmark arbejder for, at udslippet nedsættes med 20 pct., og hvilke EU-lande mener den danske regering som konsekvens heraf skal reducere med mere end 30 pct.?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Altså, jeg tror, det bliver meget vanskeligt for hr. Jeppe Kofod og undertegnede at blive uenige om, at det naturligvis er relevant, at vi formår at overholde 2-graders-målsætningen.
Hvis nu man havde en anden holdning, kunne man næsten ikke gå ud og argumentere for Copenhagen Accord, for det er præcis det, der er centralt i Copenhagen Accord, hvilket jo også fremgår af hr. Jeppe Kofods eget spørgsmål.
Man kommer heller ikke uden om, når man ser på det helt overordnet og tager op i helikopteren, at det jo er et faktum, at dem, der har bidraget allermindst til klimaforandringerne, er dem, der risikerer at lide mest, så det tror jeg ikke, uanset hvordan hr. Jeppe Kofod så ønsker at tolke mit udsagn, at vi kan blive uenige om.
Det, der var mit budskab, var bare, at jeg synes, det er vigtigt, når vi skal ud at debattere de her ting og få flere med os i den her sag, at vi da også slår på nogle andre ting, at vi også diskuterer det her på en anden måde, som gør det mere nærværende.
Der var min pointe jo bare den, at det der med, at Danmark nu går hen og bliver nettoimportør af de fossile brændsler, godt kan gå hen og blive en ny brændende platform i den danske debat.
Og det er da fint, for alle veje fører jo til Rom.
Hvis vi så at sige får gjort noget for at få færre fossile brændsler i Danmark, reducerer vi vores CO2, og så bidrager vi til, at temperaturen kommer til at falde, og så lander vi jo det samme sted.
Det var jo sådan set bare det, der var den overordnede pointe, og ikke nogen distancering fra, at det selvfølgelig er afgørende, at vi overholder de mål, der ligger i Copenhagen Accord.
Ole Hækkerup (S), 2010-02-10:
Der er jo meget, man kan lade stå på her, men jeg skal begynde med at læse spørgsmålet op: Hvad er sammenhængen i, at regeringen i EU vil arbejde for at reducere CO2-udslippet med 30 pct., men i Danmark arbejder for, at udslippet nedsættes med 20 pct., og hvilke EU-lande mener den danske regering som konsekvens heraf skal reducere med mere end 30 pct.?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Først vil jeg sige, at regeringens holdning ligger fast, hvad det her spørgsmål angår.
Regeringen har arbejdet hårdt for, at man i EU meldte så offensivt ud som overhovedet muligt, og det går jo netop ud på, at man siger: Vi har de 20 pct., men vi er villige til at gå op til 30 pct.
Vi havde også gerne formuleret det på en mere offensiv måde, så man i højere grad lagde vægt på de 30 pct. og så lavede en fodnote om, at vi bliver på de 20 pct., hvis de andre lande ikke går op.
Så det er jo ikke korrekt, at Danmark på en eller anden måde er fodslæbende i den her sag.
Vi har virkelig prøvet på at presse det her så langt frem som overhovedet muligt.
Som jeg også var inde på i mit første svar, er det realistiske udgangspunkt altså, at vi her virkelig er oppe mod nogle stærke kræfter.
Der var sågar lande, som sagde, at de slet ikke ønskede at opretholde tilbuddet om at gå op på de 30 pct., og som sagde: Nu skal vi bare sige 20 pct. Så på den måde skal vi jo altså også være lidt realistiske i den her sag.
Men igen, når det så er sagt, er jeg enig i, at EU naturligvis skal spille offensivt ud, og dér, hvor EU kan gøre noget – og der tror jeg faktisk det er vigtigt, at man ikke kun fokuserer på 20 og 30 pct. – er med hensyn til opstartsfinansiering, på engelsk fast start, med hensyn til at EU meget hurtigt får skabt de rette alliancer, og endelig også med hensyn til at EU gør noget, når vi ser på EU’s overordnede energipolitik.
Mette Gjerskov (S), 2010-02-10:
Jamen virkeligheden er, at man jo netop ikke gør noget nyt.
Man står fast på de samme 20 pct., som EU har stået fast på hele tiden, og det virkede så ikke.
Får det slet ikke regeringen til at tænke, at man måske skulle gøre noget anderledes?
Den konservative ordfører har meldt ud, som han har gjort, og har sagt, at nu synes han ærlig talt, at vi skulle gå op til 30 pct.
Det havde så været rart, at han havde gjort det, mens vi havde debatten her i salen, og ikke i pressen bagefter, men fint nok.
Bare det kommer, er det fint nok.
Får det slet ikke Venstre til at overveje, om alle de andre i Folketingssalen måske alligevel har en pointe?
Altså, Venstre står jo alene sammen med Dansk Folkeparti i den her sag med det synspunkt, at vi skal holde det helt nede på 20 pct. Skal man ikke kigge sig lidt omkring blandt de ulve, man er iblandt og sige: Måske var det værd at overveje en ny strategi, måske var det værd at overveje, om EU skulle gå hen og blive offensiv på klimaområdet?