runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vivi Kier (KF), 2009-01-29:
I den forrige debat snakkede vi om ældre medborgere.
Nu går vi så over til at snakke om børns forhold og vilkår.
Børn skal høres.
Men - for der er et men - børn skal høres i den sammenhæng, som falder naturligt, og som ikke pålægger børn et alt for stort ansvar.
FN's børnekonvention er ratificeret, og både lovgivning og praksis lever op til denne.
En inkorporering, som foreslås i det her forslag, vil ikke have betydning i praksis.
Som udgangspunkt har de fleste børn heldigvis forældre, der kan tale deres sag.
Vi anerkender, at der er tilfælde, hvor børn har problemer og udfordringer, og hvor forældrene ikke er til støtte for børnene, men allerede i dag er der grundlæggende bestemmelser om, at børn skal høres.
Regler for inddragelse af børn samt klageadgang for børn reguleres i dag i lovgivningen under det enkelte ressortområde, og det finder jeg tilfredsstillende.
Børn skal nemlig ikke pålægges et større ansvar, end det falder naturligt på det trin, de nu måtte være.
Børns retsstilling er et væsentligt element og et element, der konstant skal være fokus på.
Fra konservativ side kan vi ikke støtte det her beslutningsforslag, men jeg vil gerne tilkendegive, at det selvfølgelig er et område, som igen og igen gerne må blive taget op og sat fokus på, så vi er sikre på, at de muligheder, der eksisterer, også bliver brugt.
Derfor vil jeg gerne lægge op til, at vi i den dialog, vi er i gang med at have om barnets reform, tager det element med børns retsstilling med og kommer hele vejen rundt om det, når vi alligevel skal sidde og kigge på børns vilkår bredt.
Line Barfod (EL), 2009-01-29:
Jeg synes ikke, at den politik, som Dansk Folkeparti normalt fører, er udtryk for stor tillid til de offentligt ansatte.
Når man går ind og i detaljer vil fastlægge, hvad det er, der skal foregå i samtlige af landets daginstitutioner, hvad det er, der skal foregå i alle skolens klasser, og når alle minutter skal tilrettelægges osv.,
mener jeg ikke, det er udtryk for stor tillid.
Når vi går ind og siger, at man skal begynde at inddrage børnene, betyder det, at man skal snakke med børnene.
Det betyder ikke nødvendigvis, at man hver eneste dag skal stå og diskutere, hvad man skal have at spise i dag.
Man kan godt diskutere mere grundlæggende, hvad barnet synes kunne være spændende at være med til at lave af mad, og det gør man jo selvfølgelig på en måde, som er tilpasset børnene på det niveau, de er.
Det kan de offentligt ansatte sagtens finde ud af.
Men det kræver, at vi, også fra politikernes side, begynder at se på, om tilgangen til børnene skal være, at de er nogle, som nogle andre skal tage sig af, eller om børn er selvstændige mennesker, der skal lære at blive inddraget, som skal lære at være borgere i et demokrati, som skal lære, at de faktisk har en selvstændig værdi som menneske.
Hans Kristian Skibby (DF), 2009-01-29:
Jamen nu nævnte ordføreren jo selv i sin ordførertale, at man skulle passe på ikke at sætte kikkerten for det blinde øje.
Men det er altså det, der ser ud til at være sket i det her tilfælde, må jeg have lov at sige.
Her mener forslagsstillerne, at det for unge mellem 15 og 17 år, hvor man eksempelvis skal ind og diskutere, om der skal foretages en abort eller ej, ikke er nødvendigt, at man drager forældrene ind i en sådan disposition.
Jamen jeg synes jo da, det helt klart er en forældrerolle, hvis man har børn mellem 15 og 17 år, som bliver gravide, at man så også tager det ind som et problem i familien, og at det er noget, man finder ud af hvordan man skal håndtere i familien.
Det skal man da ikke have en kommunal eller en statslig støttepædagog til at involvere sig i.
Det er bare et af de eksempler, der er i det her beslutningsforslag.
Så er der et andet eksempel med, at man vil have nogle garantier med hensyn til skoler og daginstitutioner osv.
Der vil man have en garanti for, at børnene bliver inddraget.
Jamen det bliver børn og forældre jo, ved at de kan stille forslag og skriftligt klage til kommunen, hvis der ændres i daginstitutionens åbningstider eller alt muligt andet.
Så det var bare to eksempler, hvor man i hvert fald går ind og fuldstændig undergraver forældrerollen, at man altså med det for øje, at man vil sikre børnenes retsstilling, undergraver familiens stilling i stedet for, og det er da et selvmål.
Lise von Seelen (S), 2009-01-29:
Jamen hvis det er sådan, forslaget er blevet læst, har man totalt misforstået det.
Det her handler slet, slet ikke om at undergrave forældremyndighedsindehaveren.
Det handler om, at det skal være en hjælp til barnet.
Man skal jo ikke overse, at der vil være rigtig, rigtig mange børn, som aldrig nogen sinde vil få brug for det her, fordi de har et helt glimrende forhold til deres forældre og i hjemmet.
Men der, hvor vi skal hjælpe og støtte, er jo lige præcis dér, hvor der er spændinger, som ser ud til at være uhåndterlige for familien selv; dér skal vi give barnet den mulighed, at det kan få råd og vejledning.
Og jeg vil jo lige præcis opfatte det her sådan, at det kunne være en medvirkende årsag til, at det ikke kuldsejlede mere mellem børn og forældre end højst nødvendigt. Så det kan være hjælpsomt; det kan faktisk være en støtte til forældrene og til det samspil, der er i en familie, helt sikkert - men på børnenes præmisser og på børnenes side.
Hans Kristian Skibby (DF), 2009-01-29:
Tak, fru formand!
Jeg vil gerne stille ordføreren et par spørgsmål angående det her beslutningsforslag, for jeg synes jo, det er ganske interessant, at man i overskriften siger, at det skal være en styrkelse af børnenes retsstilling, og i og for sig lyder det jo også som noget ganske fornuftigt, som enhver fornuftig politiker selvfølgelig burde være interesseret i.
Men mit spørgsmål skal så tage udgangspunkt i, at det, der egentlig sker, hvis det her forslag skulle ske at blive til virkelighed, jo reelt er en undergravning af forældrenes ansvar og den rolle, som alle almindelige logisk tænkende forældre vil påtage sig i forbindelse med deres børns liv og levned, hvis man vælger at sætte børn i verden.
For det er jo rigtigt, at man med det her beslutningsforslag kunne sælge det, som om man så lavede en sikkerhedsstillelse over for de unge og børnene.
Men reelt er det jo en undergravning af forældrerollen, og der vil jeg gerne spørge fru Lise von Seelen: Er det sådan set ikke noget, man som beslutningsforslagsstillere måske burde kigge på i forbindelse med det her beslutningsforslag?
Kim Andersen (V), 2009-01-29:
Spørgeren spurgte mig i sit forrige spørgsmål, om jeg mente, at man i kommunerne generelt var i stand til at vejlede og rådgive om klagesager, og det var det, jeg svarede på, fordi der her rent faktisk er en lang række eksempler på, at det er tilfældet.
Og er der nogen, der ikke er i stand til det, er jeg sikker på, at der i forvaltningen vil være andre, som vil se neutralt og fordomsfrit på den her opgave og sørge for at yde borgeren den bedste hjælp og service.
Endelig er der jo andre instanser i samfundet, som kan hjælpe et barn eller en ung med en vejledning og en klage.
Jeg tror i hvert fald ikke, at løsningen er det, som foreslås i forslaget her, at man skal oprette et landsdækkende netværk af professionelle rådgivere.
Jeg tror simpelt hen, at de vil blive meget lidt professionelle, og jeg tror, at sagsmængden i forhold til, at de kan oparbejde en virkelig rutine og ekspertise, vil være så begrænset, at barnet og den unge er dårligt stillet med den vejledning og hjælp.
Lone Dybkjær (RV), 2009-01-29:
Ja, præcis.
Der er meget, meget stor forskel på områderne.
Nu vil jeg gerne holde mig til det konkrete: Det handler om børn, det handler om følelser, det handler om nogle personlige ting og - havde jeg nær sagt måske noget, der er vigtigere end en eller anden miljøtilladelse.
Men i øvrigt er der altså forskel på at vejlede om, at man har en klageadgang, og så give hjælp til at skrive selve klagen.
Jeg bliver nødt til at sige, at jeg synes, at det ikke er i overensstemmelse med den praksis, vi har her i landet, hvor vi adskiller den lovgivende, den udøvende og den dømmende magt som et meget vigtigt princip.
Men det er jo livsfarligt at tro, at en kommunal sagsbehandler både kan afvise f.eks. en konkret hjælp eller en konkret klage eller sådan noget og samtidig være den person, der udformer klagen.
Jeg ved godt, at det er sådan, man gør, men jeg synes, at det er en dybt, dybt forkastelig praksis.
Hvis man har arbejdet med nogle af de her områder, er man klar over, at det lige præcis er den problemstilling, der er noget galt med, at det simpelt hen ikke kan lade sig gøre, og at der derfor er nogle ting, som man er nødt til at sætte ind over for, så man sikrer borgeren og også sikrer, at borgeren bliver fuldstændig klar over, hvad retsstillingen er, herunder også at få hjælp til at formulere en konkret klage, og da specielt hvis der er tale om børn.
Kim Andersen (V), 2009-01-29:
Jeg har jo netop ikke, som spørgeren her i sit spørgsmål forudsætter, sagt, at der ikke skal være paragraffer, der varetager børns rettigheder og klagemuligheder.
Tværtimod sagde jeg, at de jo er præciseret i den konkrete sektorlovgivning, og der tager de højde for de forpligtelser, vi har påtaget os, og som vi skal påtage os, i forhold til børnekonventionen og menneskerettighederne.
Med hensyn til om en kommune ikke kan rådgive og vejlede børn og unge i forhold, som vedrører en klage over eventuelt selv samme kommune, vil jeg sige: Ja, det håber jeg sandelig at den pågældende kommunes embedsmænd er i stand til, for ellers står det sølle til.
Spørgeren må vide, at det rent faktisk er det, der er tilfældet i en lang, lang række andre sager, hvor første instans i en klageproces - f.eks. i forbindelse med en byggetilladelse, f.eks. på miljøområdet - er en vejledning og rådgivning fra kommunen, som har udstedt tilladelsen.
Lone Dybkjær (RV), 2009-01-29:
Ordføreren sagde, at man skal passe på, at man ikke laver alt for mange paragraffer om forholdet mellem forældre og børn.
Sådan er det bare, og derfor kan man jo ikke så firkantet sige, at der ikke er behov for paragraffer.
Men det, der provokerede mig til at tage ordet, var ordførerens bemærkning om, at mon ikke kommunens udmærkede ansatte er i stand til at skrive en klage, selv om den er rettet mod dem selv.
Det fatter jeg simpelt hen ikke at ordføreren kan sige.
Jeg har meget stor tillid til de allerfleste i kommunerne, men det har nu aldrig været et godt princip, at den, som skal modtage en klage, også er den, der udformer klagen.
Kan ordføreren virkelig mene det helt alvorligt?
Kim Andersen (V), 2009-01-29:
Som jeg har givet udtryk for, er jeg altså mere end almindeligt tvivlende over for, om den højere faglighed vil indfinde sig, hvis man skal søge den ved et tæt netværk etableret ud over hele landet.
Karina Lorentzen (SF), 2009-01-29:
Jeg synes jo netop, at når det faglige indhold tilsyneladende er dårligt i de her klager, skyldes det formentlig, at det er nogle børn, som selv har fundet vej til Ombudsmanden, og at børnene med lidt faglig hjælp måske kunne have højnet niveauet i deres klager.
Hvis vi gav dem nogle rettigheder, som kunne tilskrives børn og skulle ses i et børneperspektiv, ville det rent faktisk løfte klagerne, og så kunne vi se på dem med større alvor og oprigtighed.
Kim Andersen (V), 2009-01-29:
Det kan jo altså også skyldes det forhold, at klagemulighederne for børn og unge rent faktisk fungerer, i det omfang der er noget at klage over eller bede om vejledning til.
Det kan også skyldes det forhold, at der ikke havner så mange klager ved Ombudsmanden.
Men som jeg husker høringen med ombudsmanden, tror jeg også, at ombudsmanden gav udtryk for - i hvert fald ifølge min hukommelse - at potentialet i de her sager var så lille, at det ikke ville være fagligt relevant at have en egentlig institution til varetagelse af børns klager.
Og det siger noget om det fjollede i forslagsstillernes forslag her om, at der ud over landet skulle være et netværk af professionelle rådgivere.
Når det ikke fagligt skønnes at være forsvarligt eller at kunne lade sig gøre i forhold til ombudsmandsinstitutionen, hvorfor skulle det så kunne lade sig gøre i et tæt netværk ud over hele landet i - går jeg ud fra - hver kommune?
Jeg er bange for, at det ville blive en meget mangelfuld faglig vejledning og rådgivning, som børn og unge ville få på den måde.
Lise von Seelen (S), 2009-01-29:
Hr. Skibby nævner, at det ville være naturligt, at forældrene blev inddraget, hvis der var tale om et ungt menneske, der overvejede en abort.
Og det er jeg da helt enig i.
Men i den virkelige verden er der altså bare børn, som er i en situation, hvor de ikke kan få den støtte og opbakning i deres egen familie til at gennemføre sådan nogle fornuftige drøftelser, som skal finde sted.
Og jeg opfatter sandelig ikke, at den rådgivning, den vejledning, som de unge på den her måde skulle få, skulle være med til at skabe en konfrontation i familien.
Jeg mener lige præcis det modsatte: at det kan være med til, at barnet får den sikkerhed, der skal til, for at konflikter ikke trapper op.
Men det vigtige er jo, at barnet får den rådgivning, der er brug for.
Så vil jeg godt i forhold til, hvilke åbningstider der skal være i en daginstitution, sige, at det, forslaget her går på, jo er, at et barn kan få en personlig rådgivning, i det øjeblik det har problemer, om det, der vedrører barnet selv.
Og derfor kan man jo sige, at jeg ikke kunne forestille mig, at man kunne bruge den her lovgivning til, at en bestyrelse i en daginstitution nu indkaldte en gruppe børn for at snakke åbningstider.
René Christensen (DF), 2009-01-29:
Det er da dejligt at høre, at vi skal respektere børn som mennesker.
Det går vi også meget ind for.
Børn er børn, og børn er jo anderledes end voksne, og børn tænker anderledes end voksne.
Og når der står her, at alle børn skal høres i alle sager, der vedrører dem - det er ordet skal, der kommer ind - så må jeg bare sige, at Dansk Folkeparti faktisk har en stor tillid til dem, der arbejder med vores børn til hverdag derude.
Vi har faktisk tillid til, at de inddrager børnene i det, de laver sammen med dem, og spørger, hvad børnene har lyst til.
Det er jeg faktisk sikker på de gør, både lærere og pædagoger og andre, som har fat i vores børn ude i daginstitutionerne og på skolerne.
Det, der bliver lagt op til her, er, at de skal gøre det.
Sådan ser det i hvert fald ud.
Så kan vi sige, at når de nu skal gøre det, kan vi forestille os mange steder, hvor det kan gå galt.
Når man skal lave en madplan i en daginstitution, skal man spørge hvert enkelt barn: Hvad synes du om madplanen, vi skal have i næste uge?
Kan forslagsstilleren forestille sig, hvordan det kan give debat i sådan en daginstitution?
Line Barfod (EL), 2009-01-29:
Jeg tror, at vi skal gå efter at få børn, som lærer, at de er mennesker, at man respekterer dem som mennesker, og at de er i stand til også at træffe beslutninger om deres eget liv.
Vi skal have selvstændige mennesker, det er det, vi har brug for i vores samfund, selvstændige mennesker, der selv tør tænke og være med til at træffe beslutninger.
Det er det, som det her forslag lægger op til.
Det lægger op til, at børnene lærer, at de også har ret til at have en mening om deres eget liv - at der ikke bare skal være kæft trit og retning, og at de skal gøre, hvad andre siger til dem, men rent faktisk har ret til at have en holdning til deres eget liv.
Men det betyder, at man ved, at man bliver respekteret som menneske, og at man har ret til at have en mening om sit eget liv og har ret til at blive hørt, og at man også, hvis man mener man bliver uretfærdigt behandlet, har en ret til at klage.
Så vil jeg bare sige, at jeg synes, at det er udtryk for demokrati, at man lytter til de organisationer, der arbejder seriøst på et område, når de kommer med et forslag.
Og så er vi i oppositionen i stand til at vurdere de ting, der kommer udefra, vurdere, om det er noget, vi synes lyder fornuftigt, og som er i tråd med det, vi står for politisk, og som vi derfor gerne fremsætte som forslag.
Martin Henriksen (DF), 2009-01-29:
Jeg synes ikke, at man nødvendigvis skal prale med, at man ikke har været i stand til at tænke en selvstændig tanke i forbindelse med det her beslutningsforslag, men at andre har skrevet det for en.
Men det kan så måske være en undskyldning for at fremsætte beslutningsforslaget.
For det, fru Line Barfod siger, er - og jeg kan forstå, at fru Line Barfod taler på oppositionens vegne - at man ikke har mulighed for som lærer eller pædagog at inddrage børn i dag.
Så kunne det være interessant, hvis fru Line Barfod kunne pege på steder i lovgivningen, hvor der er et forbud mod, at man gør det, for det synes jeg selvfølgelig er alvorligt.
Hvis der er et forbud imod det, skal vi selvfølgelig have kigget på det.
Men der, hvor der er sådan lidt inkonsekvens i det, som fru Line Barfod siger på oppositionens vegne i forhold til det, som rent faktisk står i beslutningsforslaget, er der, hvor fru Line Barfod taler om, at man skal have mulighed for at klage.
Når man så læser beslutningsforslaget, kan man se, at der står, at man skal have ret til at klage over alle afgørelser, altså en karaktergivning, noget, der bliver skrevet i en elevplan i folkeskolen, en irettesættelse af en elev
Er det ikke lidt vidtgående, hvis man får lov til at klage over det? Hvad med, at vi simpelt hen bare siger, at man også skal have lidt fokus på at respektere lærergerningen, have lidt fokus på at respektere forældrerollen, altså respektere gode, fornuftige dyder - respektere lærergerningen, respektere forældrerollen.
Vi skal ikke gøre børnene til autoriteter og umyndiggøre lærerne og forældrene.
Line Barfod (EL), 2009-01-29:
Jeg har meget svært ved at forestille mig, at der er lærere, der vil føle, at man umyndiggør dem, fordi man også inddrager børnenes perspektiv.
Tværtimod er det mit indtryk, at rigtig mange lærere, pædagoger og mange andre offentligt ansatte meget gerne vil have muligheden for også at inddrage børnene og faktisk synes, at det ville være vældig værdifuldt, hvis politikerne viste dem den tillid, at de fik ret til at arbejde sammen med børnene, i stedet for at de bare - som jeg kan forstå at Dansk Folkeparti mener - skal stå oppe ved katederet og udlægge teksten, uden at de inddrager børnene.
Jeg ville gerne kunne tage æren, men jeg skal sige, at det her ikke er Enhedslistens forslag - det er det altså ikke.
Som det fremgår af beslutningsforslagets bemærkninger, er det Amnesty International, Børns Vilkår, Børnerådet, DSI, DUF, DUI - Leg og Virke, Red Barnet, Ungdommens Røde Kors, UNICEF Danmark og flere andre organisationer, der har udformet det her forslag, så det er altså ikke Enhedslisten, der har fået de andre partier med på det.
Det er de organisationer, der arbejder på børneområdet, der har udformet det her forslag ud fra de behov, som de kan se der er.
Martin Henriksen (DF), 2009-01-29:
Man kunne selvfølgelig godt forvente, at det var noget, Enhedslisten ville komme med, men at Socialdemokraterne og andre også gør det, synes jeg trods alt er lidt bemærkelsesværdigt, bl.a. når det fremgår af beslutningsforslaget, at børn og unge skal have ret til at klage over alle afgørelser, der vedrører dem, og som dermed har betydning for deres liv.
Jeg kan ikke lade være med at tænke på, at man jo tit hører - bl.a. fra Enhedslisten, men også fra Socialdemokraterne og fra Socialistisk Folkeparti og fra Det Radikale Venstre - at man skal have respekt for lærerne osv. i folkeskolen.
Men det her forslag er jo sådan set med til at umyndiggøre lærerne og så gøre børnene til autoriteter.
Måske fru Line Barfod kan af- eller bekræfte, om det faktisk er noget, der er i konflikt med den typiske opfattelse i venstrefløjen - sådan som jeg har forstået den - om, at vi skal respektere lærerne og så at sige ikke umyndiggøre lærerne, som man jo gør med det her beslutningsforslag.
Line Barfod (EL), 2009-01-29:
Man har også ret til at klage, men det er der altså rigtig mange børn, der ikke ved.
De ved hverken, at de har mulighed for at sende et høringssvar til kommunalbestyrelsen, eller at de har mulighed for at klage over en konkret sag.
Det er jo derfor, vi siger, at det skal man gøre noget ud af.
Og man skal have nogle steder, som børnene kan ringe til.
Det er det, som børneorganisationerne, der arbejder på området, siger er det, de møder og kan se, at der er behov for.
Der er behov for, at der er nogle steder, som børn kan ringe til, og hvor de kan få vejledning om, hvad de skal gøre, og eventuelt kan få hjælp til at udforme klagen.
Det betyder så også, at når man udformer de forskellige undersøgelser, og hvad man ellers laver i kommunerne, skal man tænke ind, at børnene også skal høres, at kommunen også skal prøve at inddrage børnenes perspektiv i forbindelse med sagen i stedet for kun at høre de voksnes perspektiv.
Hans Kristian Skibby (DF), 2009-01-29:
Jeg synes ikke, at fru Line Barfod svarede på mit spørgsmål.
Jeg spurgte klart om, hvor det er i det her system med skoler og daginstitutioner og børnehaver, man ikke automatisk er høringspart, eventuelt ved at møde frem på et byrådsmøde og demonstrere, ved at fremsætte høringssvar eller tage beslutninger op i forældrebestyrelser, i elevråd osv. osv.
Det er jo sådan alle steder i dag, at hvis man ikke er tilfreds med en beslutning, der er undervejs i det kommunale system, har man selvfølgelig som en part i det demokratiske Danmark lov til at gå ind og opponere imod det, der er ved at blive besluttet.
Der synes jeg altså ikke, at fru Line Barfod svarede på mit spørgsmål overhovedet.
Det er jo sådan lidt omsonst at komme med det her forslag.
Line Barfod (EL), 2009-01-29:
Det er desværre ikke altid, det fungerer sådan, som ordføreren står og siger det gør.
Og det, som man har set nogle af de steder, hvor man rent faktisk er gået ind og har inddraget børnene, er, at det giver nogle resultater.
Man spurgte ikke kun de ansatte og forældrene, man spurgte faktisk også børnene selv.
Og de kom med nogle ting, som man slet ikke havde tænkt på, og som man derfor kunne tage hånd om og tage med i det arbejde, der så blev lavet for at forbedre arbejdsmiljøet.
Det er jo sådan, at vi stadig ikke har arbejdsmiljøregler for børn, hverken i vores dagtilbud eller på vores skoler.
Vi har arbejdsmiljøregler for de ansatte, men vi har det ikke for vores børn.
Det er jo noget af det, som jeg håber at vi kunne komme i gang med, hvis vi får inkorporeret børnekonventionen og begynder at sige: Vi skal også tage hensyn til børnene.
Hans Kristian Skibby (DF), 2009-01-29:
Mit spørgsmål ligger lidt i tråd med det, jeg stillede til den tidligere ordfører, som var fra Socialdemokraterne.
Men da der er flere partier om samme beslutningsforslag, kan man jo pænt fortsætte.
Jeg vil gerne høre fru Line Barfod om det her, der blev nævnt, om, at man ikke kan forestille sig, at den kan få virkning, når det drejer sig om eksempelvis ændrede åbningstider i daginstitutioner eller skoler, nedlæggelse eller åbning af skoler eller ændrede strukturer inden for den kommunale forvaltning af skoler, børnehaver, vuggestuer osv.
Så er det bare, man kan undre sig, hvis man kigger i bemærkningerne til forslaget, hvor der udtrykkelig står, at det netop er i de her tilfælde, at børnene skal med på råd og der skal være en såkaldt garanti for, at de kommer med på råd.
Det er jo sådan i dag, at hvis de her ting skulle ske i kommunerne - at man ændrede på åbningstider osv. - så har vi elevråd på skoler eksempelvis, vi har forældreråd, forældrebestyrelser i daginstitutioner og vuggestuer, og vi har også andre parter, som kan gå ind som høringsparter og f.eks. demonstrere over for kommunalbestyrelsen på mødet, sende høringssvar ind osv.
Så er det, jeg spørger ordføreren: Hvad er det, man eventuelt skulle stille til rådighed ud over de her helt elementære, klokkeklare måder at synliggøre sin utilfredshed med en eller anden beslutning, der skal tages?
Erling Bonnesen (V), 2009-01-29:
Jeg vil gerne gøre det sådan lidt kort.
Anerkender den socialdemokratiske ordfører, at vi netop nu har historisk høje offentlige budgetter, og at en meget stor andel af de historisk høje budgetter faktisk er afsat til sociale velfærdsforanstaltninger her i landet?