Mogens Lykketoft (S), 2009-05-19:
Socialdemokratiet er en del af flertallet bag den nuværende Afghanistanstrategi, og derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Men jeg vil gerne gøre nogle bemærkninger, for det er klart, at den her konflikts baggrund og løsning er uhyre kompliceret.
Det, vi ser nu, er jo klarere end nogen sinde sammenhængen mellem konflikten i Afghanistan og konflikten i Pakistan, og det er selvfølgelig meget bekymrende at se 1,5 millioner mennesker være midlertidigt fordrevet fra deres hjem, fordi den pakistanske regering nu er gået i aktion imod Taleban i Pakistan.
Men jeg har ikke desto mindre den opfattelse, at det i langt højere grad er en del af løsningen end en del af problemet, nemlig at det, der har været fastlåsningen i forhold til enhver mulighed for at løse konflikten i Afghanistan, har været den porøse grænse ind til Pakistan og den stigende Talebanaktivitet i større og større dele af Pakistan.
Og jeg betragter det som et fremskridt, at den pakistanske hær nu har fundet ud af, at den ikke skal stå som en hypnotiseret kat og kigge på Indien i stedet for at varetage vores fælles sikkerhedsinteresser i grænseområdet her, og der er ikke nogen løsning på konflikten i Afghanistan uden en medvirken fra pakistansk side.
Jeg tror også, at man med en lille smule optimisme kan betragte det, som præsident Obama har sat i gang, selv om det i sin startfase er en ekstra militær opbygning, som begyndelsen til en exitstrategi, fordi der, som der også blev sagt fra udenrigsministerens side, er så stor vægt på træning af de afghanske styrker.
Det, vi skal gøre os klart, er jo, at skal vi have afsluttet konflikten i Afghanistan, skal vi have det, som er en stærk pashtunsk nationalfølelse blandt 28 millioner pashtuner inde i Pakistan og 13 millioner i Afghanistan, og så Taleban og Al-Qaeda-netværket skilt ad.
Sagt på en anden måde: Vi skal have alle de mange, der sidder oppe på gærdet og ikke vil tage stilling i en konflikt mellem Kabulregeringen og dens allierede på den ene side og Taleban på den anden side, overbevist om, at Taleban ikke får lov til at herske på egen hånd og på egne præmisser i Afghanistan.
Vi kan ikke forlade Afghanistan, før vi har opbygget et politi og et militær af en styrke, hvor Afghanistan kan varetage sin egen sikkerhed.
Men jeg vil gerne understrege, at nøglesætningen, målet, i den danske Afghanistanstrategi og forhåbentlig i det hele taget den vestlige verdens og verdenssamfundets Afghanistanstrategi for Socialdemokratiet så hurtigt som muligt er at få en mindre og mindre fremskudt militær indsats og en større civil indsats, i takt med at vi gør afghanerne i stand til at varetage deres egen sikkerhed.
Og lige så lidt - og det tror jeg er vigtigt - som man kan tro på nogen form for stabilitet i regionen og i verden ved en øjeblikkelig tilbagetrækning af fremmede styrker fra Afghanistan, før afghanerne er blevet rustet til at klare deres egen sikkerhed, lige så lidt kan man med alle historiske erfaringer og kendskabet til pashtunske holdninger tro på, at man kan vinde ved en vedvarende tilstedeværelse af 100.000 hvide soldater i Afghanistan.
Så vi står i afvejningen mellem de her to kendsgerninger: Vi kan ikke gå nu, og vi kan ikke blive der i det lange løb.
Også alle dem, som er enige med os i, at Taleban ikke skal vinde, hvad enten det er dem, som mener, at de har fælles interesser med os i Pakistan eller Iran for den sags skyld eller andre steder i regionen, siger, at man ikke kan fastholde en vestlig, en hvid, militær tilstedeværelse i det lange løb; vi skal ud af det.
Så jeg forstår godt intentionerne i Enhedslistens forslag, men jeg er enig med dem, der har sagt, at man, hvis man praktiserede det nu, ville umuliggøre en stabil løsning i det lange løb.