Line Barfod (EL), 2009-03-13:
Regeringen og Dansk Folkeparti har, siden de kom til magten for snart 8 år siden, konstant indskrænket retssikkerheden og hævet straffene.
De har hele tiden forsikret os om, at det ville betyde, at nu kunne man effektivt bekæmpe kriminaliteten, og det er bare gået værre og værre.
Vi ser mere af den alvorlige kriminalitet, og vi har nu i mange måneder haft en ganske alvorlig situation i København med væbnede opgør og en meget stor opblussen i den organiserede kriminalitet.
Det har taget meget lang tid overhovedet at få regeringen til at tage den situation alvorligt.
Jeg rejste allerede for et halvt år siden en forespørgselsdebat, og det svar, der kom fra regeringen og Dansk Folkeparti, var, at de syntes, at de gjorde det godt, og at de fortsatte med lidt mere af det samme.
Der er fortsat ingen erkendelse hos regeringen og Dansk Folkeparti af, at de har et ansvar for den situation, som vi står i i dag.
Vi har en regering, som ikke vil tage ansvar for noget som helst, som lægger alt ansvar fra sig og over på andre.
Hver gang vi spørger til alt det, der handler om, hvordan vi forhindrer, at der også bliver skudt om et år eller to eller tre, får vi at vide, at regeringen overhovedet ikke har noget ansvar for det; det er kun kommunens ansvar.
Kommunen og borgerne på Nørrebro er i fuld gang med en masse tiltag, men problemet er jo, at regeringen og Dansk Folkeparti har gjort det meget værre og meget sværere.
Det er altså regeringen og Dansk Folkeparti, der er skyld i den forråelse, vi har i samfundet i dag, som har været med til at skabe fattigdom og store forskelle, som konstant er med til at tale til, at vi skal deles op i dem og os, og som har pålagt kommunerne, at hvis de bruger penge på det forebyggende sociale arbejde, vil de blive idømt dummebøder af regeringen og Dansk Folkeparti.
Vi har adskillige gange fra oppositionens side her i Folketinget spurgt til, om ikke kommunerne kunne få lov til at bruge flere penge på det forebyggende sociale arbejde, fordi vi kunne se de problemer, der var undervejs.
Svaret fra regeringen og Dansk Folkeparti har været: Nej, gør man det, får man dummebøder.
Så jeg kan ikke helt forstå, hvordan man tror at man kan blive ved med at slippe for sit ansvar for den alvorlige situation, vi står i i dag, og jeg håber, at man snart opdager, at det altså ikke er noget, der bare går væk.
Det er ikke noget, man kan løse med den signallovgivning, man laver herinde, hvor man indskrænker retssikkerheden; det er noget, der kræver hårdt arbejde; det er en situaiton, hvor der er brug for, at man kommer med ud på gaden og er med til at tage gaderne tilbage, er med til at arbejde for stærke fællesskaber, er med til at arbejde for, at børn og unge kan se, at de har en fremtid frem for at blive udstødt fra samfundet.
Her ville der være brug for, at regeringen var med til at tage et ansvar, og jeg håber, at det kommer til at ske på et tidspunkt. I stedet for at gå ind og se, hvordan vi gør, i forbindelse med det forslag, vi står med her, går man ind og tager yderligere en bid af den retssikkerhed, som man åbenbart har sat sig som mål at indskrænke så meget som muligt i regeringens tid.
For i forhold til det her med, at man i dag har mobiltelefoner og taletidskort, er vi jo alle sammen enige om, at man selvfølgelig skal en have kendelse på en person i stedet for på et bestemt telefonnummer; det er overhovedet ikke til diskussion, og det var det heller ikke, da vi diskuterede det for 3 år siden i forbindelse med terrorpakken.
Det, der er til diskussion, er, hvorvidt man skal kunne gå ind og lave en aflytning på en person uden en dommerkendelse, helst en forudgående dommerkendelse og ellers en dommerkendelse inden for 24 timer.
Jeg håber, at vi under udvalgsarbejdet kan få flere partier med på, at vi skal have lavet et ændringsforslag, så den undtagelse, man nu har sat for læger, journalister og andre, kommer til at gælde for alle personer, der ikke er mistænkt, så vi sikrer, at man skal have domstolskontrol.
Det, der er så godt ved det møde på Nørrebro og de andre initiativer, der er derude, er, at folk snakker om, hvad det er, de gerne vil.
Hvad er det for et samfund, vi kæmper for?
Hvordan vil vi gerne have, at det skal være at bo der?
Det kunne være godt, hvis vi også på retssikkerhedsområdet begyndte at diskutere, hvad det er, vi kæmper for, og hvad det er for et samfund, vi gerne vil have.
For vil vi virkelig have et samfund, hvor alle borgere kan blive overvåget og aflyttet uden domstolskontrol?
Eller ønsker vi faktisk et samfund, hvor politiet har de redskaber, der skal til, for at bekæmpe kriminalitet, men under hensyn til at der også er en ordentlig retssikkerhed, og hvor vi siger, at vi mener, at det er vigtigt, at man har den personlige frihed, og at den personlige frihed ikke er noget, der bliver grinet af?
Man bliver åbenbart slået i hartkorn med folk, der går ind for kriminelle, og som ønsker, at folk skal blive slået ihjel, eller synes, der skal sælges masser af narko og mennesker osv., hvis man mener, at der skal være personlig frihed samfundet.
Vi kunne faktisk være flere i Folketinget, der sagde, at vi ønsker den personlige frihed, og sagde, at vi mener, at et retssamfund bygger på, at den enkelte borger har en personlig frihed, og at den personlige frihed skal respekteres.
Det ville være et retssamfund, der byggede på det, som man talte om engang, da man sagde, at vi i Danmark bygger på frihed for Loke såvel som for Thor, og hvor man sagde, at vi har en retssikkerhed, der er bygget op om, at vi har et udgangspunkt om, at der skal være domstolskontrol, at man har rettigheder, uanset hvem man er.
Det kunne være rart, hvis vi begyndte at diskutere det i stedet for kun at diskutere, hvor hurtigt vi kan indskrænke retssikkerheden, hvor hurtigt vi kan få det fulde overvågningssamfund.