Line Barfod (EL), 2009-05-29:
Dette lovforslag er jo blevet kaldt for tørklædeloven, og vi har også i dag fra Dansk Folkeparti hørt meget klart, at det, det handler om, er tørklæder.
Justitsministeren og andre har forsøgt at sige, at det slet ikke er det, det handler om.
Det handler om, at vi skal adskille kirke og stat, at man ikke skal have religiøse symboler i domstolene, fordi det er et problem for retsfølelsen.
Men det hænger jo bare ikke sammen med, at man ikke ellers i det danske samfund adskiller kirke og stat.
Det hænger ikke sammen med, at man ikke på alle mulige andre områder så også siger, at der ikke skal være religiøse symboler, at tingene ikke skal være blandet sammen.
Man fastholder, at Domstolsstyrelsen gerne må have et kors i sit logo; man fastholder, at domstolene gerne må have dannebrog hængende med kors i; man fastholder, at vi generelt i det danske samfund har en fuldstændig sammenblanding af kirke og stat.
F.eks. indleder Folketinget jo folketingsåret med at gå i kirke.
Det er ikke ligefrem et udtryk for, at man adskiller kirke og stat.
Nogen har i debatten peget på, at det, man gør med den her lov, jo bare er det samme som i Frankrig og i flere tyske delstater osv., men dér har man jo netop gennemført fuldstændig adskillelse af kirke og stat.
I Frankrig går man så vidt, at man flere steder ikke engang vil acceptere juletræer, fordi man opfatter dem som religiøse symboler.
Der er jo ikke nogen, der i Danmark har snakket om, at det er den type adskillelse, man vil have.
Nej, det er kun tørklæderne, man er ude efter.
Der er blevet sagt, at vi ikke udelukker kvindelige muslimske jurister, de kan bare lade være at have tørklæde på, og at det, det handler om, er, hvordan folk opfatter tingene.
Fru Marlene Harpsøe kom før med eksemplet på en, der var flygtet fra det fundamentalistiske styre i Iran og så måske ville opleve, at det ikke var en upartisk dommer, en neutral dommer, hvis der sad en kvindelig muslimsk dommer.
Jeg forstår ikke helt, hvad forskellen skulle være, hvis det var en mandlig muslimsk dommer, og man var bange for, at vedkommende ville dømme ud fra noget andet end den danske lovgivning.
Jeg vil også sige, at hvis nu det var en kristen mand fra det kristne miljø i Danmark, som mente, at kvinder slet ikke skal have lov til at have offentlige embeder, som mente, at man ikke skal have kvindelige præster og dommere osv., ville vedkommende vel heller ikke føle, at det var en neutral dommer, hvis det var en kvinde, der sad og dømte.
Så det bliver meget, meget svært, hvis vi skal til at vælge dommere, ud fra hvem det er, der skal dømmes.
Hvis man skal vurdere, hvem parterne er i den her forældremyndighedssag, så bliver det ekstra svært, fordi den ene nok helst vil have en mand og den anden nok helst en kvinde ud fra de fordomme, man har, om, hvordan mænd og kvinder dømmer.
Det bliver meget svært, hvis man skal til at vælge dommerne i sagerne, ud fra hvordan man tror folk opfatter dem.
Derfor har man i stedet det modsatte system, nemlig at dommerne skal fremstå neutralt i en retssag, men at man ellers skal stole på, at man har en udvælgelse af dommere, der gør, at det er nogle, der dømmer ud fra loven, nogle, der dømmer, ud fra hvordan de gældende regler er, og ikke ud fra deres egne politiske holdninger, deres egne personlige holdninger, deres egne religiøse holdninger.
Jeg er bange for, at vi fremover får rigtig mange sager, hvor folk nu vil sige, at der var det ene, det andet og det tredje, der gjorde, at de oplevede, at dommeren ikke var neutral, og at de derfor mener, at sagen skal gå om.
Der er som sagt rigtig mange, der forsøger at sige, at det her ikke handler om tørklæder.
Det tror jeg det bliver meget svært for dem at komme igennem med, fordi loven alle steder meget klart er blevet opfattet som en tørklædelov, og fordi Dansk Folkeparti bliver ved med at fremhæve, at det, det handler om, er tørklæder.
Vi har også i dag hørt meget tydeligt fra Dansk Folkepartis ordfører, at det handler om, at det ikke skal ende med, at muslimer overtager domstolene, og at vi får folk i burka til at sidde i dommersædet.
Det er der ingen der nogen sinde har påstået vi skulle have.
Der er ikke engang nogen, der er gået ud med et krav om, at vi skal have kvinder med tørklæder siddende i dommersædet.
Det, der har været sagt, er, at vi ikke ønsker at have et forbud imod det.
Vi ønsker ikke på forhånd at sige, at der er en gruppe, der er udelukket, og vi ønsker slet ikke den dæmonisering, som ligger i debatten og i lovforslaget.
Jeg mener, man skal være meget, meget påpasselig med at være med til at lave en adskillelse i samfundet af dem og os.
Man skal være ekstra påpasselig med det nu, hvor vi står midt i en økonomisk krise.
Vi kan se, hvor slemt det er gået herhjemme med at få en større og større opsplitning i dem og os, og vi kan især se, hvordan det går i andre lande, nu hvor der er en voldsom økonomisk krise.
Vi har også historiske eksempler på, hvad der sker, hvis man taler for en opsplitning af befolkningen.
Vi kan se i Ungarn, at der ifølge nogle af de seneste målinger er omkring 70 pct. af befolkningen, der støtter op om et fascistisk parti.
Vi skulle nødig komme derhen i Danmark, at man for alvor giver medvind til fremmedangst og fremmedhad, at man for alvor giver medvind til en opsplitning af befolkningen i dem og os, fordi så risikerer vi, at det går rigtig, rigtig galt.
Derfor mener jeg altså, at man i hvert fald hos regeringspartierne og hos Socialdemokraterne skal tænke meget over, hvor meget, man går med populismen, hvor meget, man af frygt for at tabe nogle få stemmer eller af ønsket om at vinde nogle få stemmer lader sig kyse af en annoncekampagne fra Dansk Folkeparti med en dommer i burka, som ingen ønsker.
Det burde ikke være så svært for hverken regeringen eller Socialdemokraterne at stille sig op og argumentere for, at der selvfølgelig ikke skal indføres religiøs lovgivning i Danmark, at der selvfølgelig ikke skal være dommere, der sidder i burka.
Det burde være nemt at argumentere for.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvordan man kan lade en sådan annoncekampagne bestemme ens politik.
Tværtimod synes jeg, man burde sætte sig ned og se meget alvorligt på, hvad konsekvenserne kan blive af at give medløb til en sådan angst for nogle befolkningsgrupper, og give medløb til, at man udelukker nogle af dem, der kunne være med til virkelig at bidrage til vores samfund.
Giv unge muslimer en følelse af, at de kan få lov til at være en del af samfundet, at de ikke bliver forskelsbehandlet.
Det er det, vi har brug for, hvis vi skal opbygge et stærkt samfund med et stærkt fællesskab, og det er det, jeg synes man burde være optaget af.
Fru Karen Hækkerup fra Socialdemokraterne har i den seneste tid flere gange talt om det her, og det synes jeg gør det ekstra mærkeligt, at de fleste af Socialdemokraterne stemmer for det her forslag, for netop dér burde man være optaget af at undgå, at vi får den opsplitning, burde være optaget af at undgå at tale til fremmedangst og fremmedhad, som altid kun gavner den yderste højrefløj.
Der er brug for, at vi ser på, hvordan vi kan få flere med, ser på, hvordan vi kan få flere til at gå ind og være med i samfundet og tro på, at de kan være med til at lave ændringer på demokratisk vis, tro på, at de kan få lov til at blive en del af samfundet, hvis de uddanner sig og er med – i stedet for at sige til dem: I kan aldrig nogen sinde få lov til helt at blive som os, for I adskiller jer jo på nogle enkelte punkter.
Vi vil aldrig give jer lov til at være med, medmindre I bliver fuldstændig magen til os om fem generationer.
Det er et problem, når det er det signal, man sender med sin lovgivning, og jeg håber, det er sidste gang, vi ser Socialdemokraterne være med på den type lovgivning.