Christian Juhl (EL), 2012-04-17:
Tak til ministeren for redegørelsen.
Det er jo vigtigt, at vi kigger på OSCE-arbejdsformen og de resultater, der er nået.
Vi har det sådan, at der som hovedregel er to måder at føre udenrigspolitik på:
Der er den forældede, som ofte skaber nye problemer, nemlig krig og magtanvendelse – det, som i Danmark har heddet en aktivistisk udenrigspolitik, hvor NATO eller grupper af villige er taget ud i verden for at se, om de kunne styre den.
Som regel har de måttet opgive, og vi har tidligere i dag talt om både Irak og Afghanistan som dårlige eksempler på dansk udenrigspolitik.
Jeg synes, vi skal betegne den slags metoder som forældede og som undtagelser fra den måde, Danmark fører politik på.
Så er der nye og bedre løsninger, hvor forhandling, dialog, konfliktløsning og internationalt samarbejde er vejen frem.
Vi har nemlig FN, vi har OSCE, vi har Nordisk Råd, og vi har Europarådet, som arbejder på helt anderledes måder end de gamle koldkrigsorganisationer.
Det er en gammel organisation fra den tid, men man har bygget organisationen op på en helt anderledes måde med en mere demokratisk struktur, hvor der både er et regeringssamarbejde, som kan tage beslutninger – de har godt nok svært ved det nogle gange, men de har magten til det, hvis de vil – på vegne af så mange lande, som nu er omfattet, og det omfatter også de gamle supermagter Rusland og USA; og der er en parlamentarisk samling, som jo netop kan diskutere på tværs af landene, og som også når mange resultater.
Dialog og forhandling er vigtige elementer, hvis vi skal skabe en bedre verden og ikke bare skabe nye konflikter.
Menneskerettigheder og demokrati og de processer, der følger med, er vigtige, og derfor er OSCE's arbejde med at overvåge, hvordan staterne behandler minoriteter og håndterer menneskerettigheder, vigtigt, lige så vel som at valgobservationerne har en meget, meget stor betydning.
Det har også meget stor betydning, at der bliver sat fokus på undertrykkelse af oppositionen i nogle af landene, og det er vigtigt, at man hele tiden fokuserer på den søjle, der handler om krig og afspænding, og også på økonomi, miljø og klima.
Som jeg ser det, er der nogle væsentlige områder, som spiller godt sammen med de meldinger, som vores nye regering har spillet ud med, nemlig indsatsen mod fjernelse af atomvåben på den her klode.
Kunne vi komme så langt, at vi også på den nordlige halvdel af kloden kunne få fjernet alle atomvåben, ville det være en rigtig, rigtig stor mulighed for netop at få en meget, meget mere fredelig udgang på de konflikter, der måtte være.
Det er påfaldende at se på kortet over kloden, at stort set hele den sydlige halvkugle har fået fjernet atomvåbnene, hvorimod der på den nordlige halvkugle er grimme pletter endnu, hvor våbnene stadig væk står.
Nedrustning bør være en del af dansk udenrigspolitik, og jeg er rigtig glad ved, at udenrigsministeren i anden sammenhæng har spillet ud med en række tiltag både om atomvåbenfri zoner og nedrustning.
Et andet område, som jeg synes vi bør tage op i OSCE-sammenhæng, er hele problematikken omkring våbentransporter og -handel.
I forbindelse med regionale konflikter er der ofte våbenhandler – også våbenhandler, der ikke følger de normer, som vi synes er gode.
Der er også våbentransporter, hvor selv danske skibe deltager, og der tror jeg det kunne være godt at vi diskuterede med OSCE-landene, hvordan vi kunne fremme kontrollen med våbentransport og kontrollen med våbenhandel.
Hele Afghanistanspørgsmålet er også et væsentligt spørgsmål i OSCE, ikke som direkte konflikt, men fordi nabolandene, der ligger op til, jo er påvirket af den konflikt, der har været i Afghanistan.
Generelt mener jeg, at vi bør nedprioritere de gamle koldkrigsorganisationer som NATO og opprioritere de visionære og mere moderne samarbejdsorganisationer som OSCE, og jeg anbefaler, at vi fortsætter med at prioritere det vigtige arbejde, der bliver lavet i OSCE, meget højt.
Jeg kan anbefale redegørelsen fra ministeren.