Tom Behnke (KF), 2012-03-29:
For mig som konservativ er det vigtigt at understrege, at handicappede så vidt muligt skal have samme muligheder som andre.
Der vil altid være situationer, hvor man ikke helt er i stand til at kompensere hundrede procent, men vi skal gøre, hvad vi kan, og vi skal komme så tæt på som muligt.
Når vi ønsker, at handicappede skal have samme muligheder som andre, er det bl.a. i forhold til tilgængelighed.
Man har jo igennem flere år arbejdet på, at tilgængeligheden for handicappede skal være bedre.
Vi har ændret lovgivningen, så al nybyggeri skal tage højde for og sørge for, at handicappede har tilgængelighed.
Jeg tror, det er meget vigtigt, at vi får lavet en langsigtet handlingsplan, hvor vi i høj grad får det her sat på dagsordenen.
Det kan godt være, det koster mange penge.
Det gør det, men vi må have en plan for, hvordan vi over år – hvis det er det, der skal til – sørger for, at tilgængeligheden for handicappede bliver bedre og tilfredsstillende.
Vi ved godt alle sammen, at vi i Danmark – heldigvis – har mange gamle, smukke bygninger, hvor lige nøjagtig tilgængelighed er en stor udfordring for handicappede.
De danske retssale er jo indrettet på en sådan måde, at det er overordentlig svært at komme ind, hvis man er handicappet.
Men det kunne man jo tage med, og det skal man tage med i overvejelserne, når vi i øvrigt er i gang med f.eks. at ændre på vores retssale i forhold til at sikre vidner og de tiltalte bedre.
Når vi i det hele taget er i gang med at lave om, skal der hele tiden indtænkes tilgængelighed og i særdeleshed tilgængelighed for de handicappede.
Det gælder også tilgængelighed i forhold til uddannelse og job.
Det er jo noget ærgerligt at se – f.eks. i forhold til de blinde – at det tidligere, i det man vel efterhånden kan kalde gamle dage, var sådan, at stort set alle blinde var i beskæftigelse, mens det i dag vel kun er omkring 30 pct. af dem, som er i beskæftigelse.
Det er ærgerligt, for det er en ressource, som vi til bør bruge fælles gavn.
Og det gælder ikke kun med hensyn til de blinde, men i det hele taget med hensyn til de handicappede.
Det er en fælles ressource, som skal bruges til fælles gavn.
Det er en fordel for den handicappede selv, men det er også en fordel for samfundet.
Det er primært en fordel for den handicappede selv, for jeg tror, det er utrolig vigtigt, at man – selv om man måske kun kan lidt – dog trods alt får lov til at kunne det, altså at man får lov til at bidrage.
Jeg tror, vi alle har lyst til at bidrage til det fælles samfund, og det gælder også for de handicappede.
Det gælder også, selv om man kun kan arbejde 2 timer om ugen, hvis det er det.
Så vil man gerne det, for så har man trods alt gjort det, man kunne.
Den situation, vi skal nå frem til, er, at vi alle får lov til at gøre det, vi kan, for så er vi en del af fællesskabet, og så er vi med til at sørge for, at det her fællesskab også er her i morgen.
Der er også et andet område, som jeg har været noget bekymret over, og jeg har ikke helt fundet en løsning på det endnu.
Det er den stavnsbinding, der er sket af handicappede på grund af den måde, vi har indrettet os på med det her med handlekommune og betalingskommune.
Det var jo for at sikre, at der var en kobling der, men jeg hører nogle bekymrende historier om, at man på den måde stavnsbinder handicappede.
Den kommune, hvor man i sin tid – måske for mange, mange år siden – blev født, er til stadighed den kommune, som har bestemmelsesretten, med hensyn til hvad der skal ske.
Jeg hører også historier fra handicappede, der ønsker at flytte til en anden institution eller et andet bofællesskab – måske fordi de har fundet sig en kæreste – men hvor de får afslag fra kommunen.
Det er bekymrende.
Jeg tror ikke, det er nødvendigt at gøre det, og jeg tror ikke, det er nødvendigt i forhold til økonomien, så jeg kunne godt tænke mig, at vi får fulgt den praksis noget nøjere.
Her er et område, hvor jeg tror, vi kan gøre det bedre.
Vi skal ikke nødvendigvis rulle det tilbage til den måde, det var på i gamle dage – for da fungerede det heller ikke – men vi må finde en model og en løsning, der er til gavn for de handicappede.
Det skal være en model, der gør, at vi ikke stavnsbinder handicappede.
Jeg synes ikke, at vi kan være det bekendt.
Som jeg sagde før, har jeg ikke den eksakte løsning, men det kunne være, at vi i fællesskab kunne finde en løsning på, hvordan vi kan gøre det her bedre.
Jeg tror sagtens, det kan gøres, uden at det nødvendigvis skal koste mere.
Vi er fra konservativ side positive over for det her.
Vi ser frem til det, for jeg kan forstå, at der er enighed om, at vi skal have en handlingsplan, vi skal have en langsigtet handlingsplan, og jeg kan også forstå, at vi er enige om, at der skal foretages en analyse af det specialiserede socialområde.
Det er jo det, begge forslag til vedtagelse går i retning af.
Vi har så været med til et forslag til vedtagelse, hvor der er sat årstal på, så der sker noget, og vi får sat nogle milepæle og kommer videre i arbejdet.
Det ser vi frem til.