Pia Kjærsgaard (DF), 2007-10-04:
Jeg vil da først sige tak for statsministerens besvarelse.
Jeg synes, den var udmærket.
Jeg havde egentlig planlagt, at jeg bare ville sige til statsministeren, at det var godt med en total afklædning at Socialdemokratiets skattepolitik, men jeg synes egentlig, at det, som fru Helle Thorning-Schmidt gjorde her, var meget, meget bedre, end det statsministeren gjorde.
Jeg synes, at det var fuldstændig diffust, og jeg må sige, at vi faktisk sad nede hos os og talte om, at vi følte os fantastisk betydningsfulde.
Altså, et af de tre store partier skulle være med til en eventuel skattereform, hvor man skulle beskatte boligejerne.
Jeg må sige til fru Helle Thorning-Schmidt: Det sker ikke med Dansk Folkeparti, og jeg tror egentlig heller ikke, at det sker med V og K.
Og hvad er det så egentlig, Socialdemokratiet vil?
Jeg må så beklage over for SF, Enhedslisten og De Radikale, som Socialdemokratiet ellers sandsynligvis ville læne sig op ad, at de er totalt uden betydning.
Det er et af de tre store borgerlige partier, og jeg må jo bare konstatere, at der iblandt er Dansk Folkeparti.
Det er egentlig en sjov fornemmelse, men sådan er det åbenbart.
Bortset fra, at skattepolitikken er blevet diskuteret meget - og det kan jeg sådan set godt forstå, specielt i forhold til Socialdemokratiet, synes jeg, at jeg manglede og stadig væk mangler langt større fokus på den værdidebat, som Dansk Folkeparti først og fremmest lagde an til på vores årsmøde for ca. 3 uger siden, og som statsministeren fulgte op i åbningstalen.
Jeg synes, det er meget, meget vigtigt, at vi fastholder, hvad det er, der ved at ske i Danmark, og at danskerne fortsat skal være stolte af deres land og føle, at de kan tillade sig at være stolte af deres land.
Jeg synes, det er lidt beskæmmende, at man skal meget langt ud i forhold til udlændingelovgivningen og folk med anden etnisk baggrund, før man begynder at tage sig sammen.
Vi kan tage et land som Frankrig, som for år tilbage forbød, at kvinder måtte bære tørklæde på eksempelvis uddannelsesinstitutioner.
Vi kan tage vores meget indvandrerrige naboland Sverige, hvor man har meget svært ved at diskutere tingene, men hvor Socialdemokratiet i Sverige nu overvejer at stoppe støtten til de religiøse friskoler.
Det er sådan noget, som foreløbig kun Dansk Folkeparti står for i Danmark og i Folketinget, og hvor man siger, at det måske var en overvejelse værd, selv om vi erkender, at det er en svær sag.
Men det er vel efterhånden blevet sådan, at der i mange af de friskoler altså foregår nogle ting, som er totalt undergravende for det danske samfund.
Den diskussion har man i Sverige.
I Sverige vil halvdelen af svenskerne forbyde muslimsk slør.
Det er jo fantastisk, at man vil det i Sverige, hvor man ellers ikke rigtig har nogen udlændingediskussion.
Man vil det ikke i Danmark; det beklager jeg virkelig dybt.
Jeg må så sige, at FN jo et par gange har været draget frem i debatten, meget fra Det Radikale Venstres side, hvor man er meget optaget af, at FN synes, at vi skal have en anderledes lovgivning i visse tilfælde over for vores udlændinge.
Jeg må altså sige, at det altså er danske politikere og det danske Folketing, der vedtager, hvad der skal ske i Danmark.
Det vil jeg ubetinget holde fast i.
Jeg lagde mærke til, at statsministeren i åbningstalen gjorde rede for, at der i FN var vedtaget en resolution, som ville forbyde, at religiøse holdninger blev kritiseret.
Selvfølgelig har Danmark sammen med det øvrige EU stemt imod, men det viser jo bare noget af det, der foregår inden for FN-systemet, som jeg ikke synes vi skal være særlig stolte over at være en del af.
Det er en debat, som blev lanceret i forbindelse med hele debatten om fokus på den offentlige sektor, og hvor vi nu skal i gang med det store arbejde, det givetvis bliver at få rettet den offentlige sektor op de steder, hvor der er mangler.
Men det betyder jo også, at man skal være langt mere positivt indstillet end det, jeg har oplevet her i dag.
Jeg synes ikke, det har været særlig positivt, det, jeg har hørt fra Socialdemokratiet og de øvrige partier.
Jeg har stadig en forhåbning om, at der er mange partier, som vil være interesserede i det her, og ikke bare laver en primitiv demonstrationspolitik, som jeg ikke rigtig synes er værdig i forhold til mennesker, der har hjælp behov.
Det ærgrer Dansk Folkeparti, at vi ikke kan få en debat i gang om, hvorvidt det er rimeligt eller urimeligt at have en folkeafstemning om den EU-traktat, som skal til diskussion om kort tid.
Jeg ved udmærket godt, at de fleste vil sige: Jamen lad os nu lige vente og se, hvad juristerne siger.
Min formodning er, at juristerne vil vende tilbage og sige, at rent juridisk er der ikke noget, der kræver, at traktaten skal sendes til folkeafstemning.
Men rent traditionelt og i respekt for de danske borgere, som tager EU-spørgsmålet meget, meget alvorligt, mener jeg, vi bør have den folkeafstemning.
Det er selvfølgelig, fordi vi har haft den brede debat; fordi man har taget alle diskussionerne; fordi der har været møder; fordi der har været tv-diskussioner, og fordi spørgsmålene har været vendt i den danske offentlighed.
Det mener jeg altså bestemt vi også bør have denne gang, og jeg synes ikke, regeringen skal vige tilbage fra det.
Jeg håber, at andre partier måske også vil lægge lidt op til, at det altså er en opgave, vi bør påtage os herindefra, at lægge traktaten ud til en folkeafstemning, så man kan få en grundig diskussion og finde ud af, hvad man mener, og hvad man vil; om vi vil gå videre, eller om vi vil beholde det bestående med hensyn til EU-samarbejdet.
Som sagt vil det, det nok primært kommer til at dreje sig om i den kommende tid, være hele den offentlige sektor, dens strukturer og hvad vi skal gøre.
Jeg vil bare afslutningsvis sige, at Dansk Folkeparti naturligvis er interesseret i, at der indgås aftaler, men vi skal naturligvis gøre det på en sådan måde, at vi føler, at det, vi repræsenterer, bliver ordentlig tilgodeset.
Men der er ingen afvisning på forhånd, sådan som jeg fornemmer der er lidt af hos de øvrige partier.
Vi går konstruktivt ind i arbejdet med et positivt sind og med et håb om, at vi under alle omstændigheder kan danne et flertal og allerhelst et meget bredt flertal.