runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Jeg vil jo grundlæggende sige, at det undrer mig, at den her regering, som hele tiden har slået op sig op på at være konsekvensregeringen og at handlinger skal have konsekvenser og andet, lige præcis i den her situation ikke på nogen måde tager sagen op med den israelske udenrigsminister i forhold til, hvilke konsekvenser det kan have for Israel, hvis Israel fortsætter sin kurs, hvor man ignorerer internationale henvisninger, hvor man ignorerer internationale opfordringer til at lave undersøgelser, hvor man ignorerer Danmarks og EU's opfordringer til at tillade adgangen til civile nødvendigheder til befolkningen i Gaza. Så det undrer mig sådan set, at man ikke siger til Israels udenrigsminister, når man har haft lejlighed til det, når nu Israels udenrigsminister var her, at man vil sætte nogle præcise mål for, hvad der skal til, før man vil opgradere de handelsaftaler.
Hvis jeg havde en god ven, som opførte sig meget, meget dårligt, som jeg synes Israel gør i de her situationer lige nu, så ville jeg da ikke alene bare sige ham: Ved du hvad, vi fortsætter bare venskabet, som det er.
Så ville jeg da sige: Prøv lige at høre, jeg synes, du skal gøre sådan og sådan, ellers kan vi ikke fortsætte, sådan som tingene er lige nu.
Det forstår jeg ikke at udenrigsministeren ikke gør, og jeg forstår heller ikke, at man helt klart afviser, at man så også må se på de eksisterende handelsaftaler.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Jeg synes, at hr. Qureshi vender det lidt på hovedet.
Når vi har sat opgraderingen i stå, skal der jo ske noget, før vi sætter den i gang igen.
Når vi så ikke sætter den i gang igen, er det, fordi der ikke er sket noget.
Hr. Lieberman og jeg drøftede det jo i september måned i New York, hvor jeg sagde, at der ikke kunne blive tale om opgradering på grund af den eksisterende situation.
Det er jo ikke nogen straffeaktion, for vi taler ikke om at ophæve den aftale, der er.
Vi taler om ikke at opgradere aftalen.
Det er det, der er pointen.
Der har jeg så også understreget nogle af de ting, som hr. Qureshi nævner.
Der skal være adgang for de ting til Gaza, som hr. Qureshi nævnte.
Det tog vi faktisk også op, sidst vi var sammen.
Det har jeg også drøftet indgående med udenrigsministeren og med Israels Ambassade her i Danmark, f.eks. at de danske ting, der blev stoppet, ikke skulle ske igen.
Nu blinker den rødt, men jeg får et nyt spørgsmål, og så skal jeg komme med et videre svar.
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Det vil sige, at det er rigtigt forstået, at ministeren siger, at man ikke drøftede det med Israels udenrigsminister.
Det er sådan, jeg hørte ministeren sige det.
Det overrasker mig egentlig lidt, fordi sidst vi havde en debat her i Folketingssalen med ministeren – og det var jo så, inden ministeren mødtes med Israels udenrigsminister – havde vi netop også en diskussion om, om det her var et af de tiltag, man kunne tage over for den israelske udenrigsminister.
Jeg har sådan set ikke siddet og kigget teksten igennem, det skal jeg nok gøre til næste gang, vi ses, men sådan som jeg husker det, nævnte udenrigsministeren, at det var en af de ting, man ville drøfte med den israelske udenrigsminister.
Jeg tog det for givet, at når ministeren sagde det, ville det være et tema, ministeren ville tage op med Israels udenrigsminister, også fordi man jo ved, at det er noget, Israel er optaget af.
Så jeg er skuffet, hvis det er tilfældet, at man ikke har taget det op, også fordi det jo er et af de steder, hvor Danmark og EU som handelspartnere har mulighed for at presse Israel.
Det er jo et af de redskaber, vi har, for at presse Israel, hvis israelerne ikke følger de internationale retningslinjer, ikke følger det, som Danmark og EU-landene gerne vil have med hensyn til overholdelse af menneskerettighederne, med hensyn til at lave de undersøgelser i forhold til Goldstonerapporten, med hensyn til ophævelsen af blokaden af Gaza, altså adgang til civile nødvendigheder for Gazas befolkning, adgang til genopbygningsmaterialer for Gazas befolkning og alle de forskellige elementer.
Så det undrer mig meget, at man ikke har det, og jeg vil også gerne høre, hvornår regeringen har tænkt sig at tage den drøftelse med den israelske regering om det i forhold til handelsaftalerne.
Inger Støjberg (V), 2009-11-25:
Jo, men nu synes jeg jo netop ikke, at man skal lave den her regel, og derfor har jeg jo forsøgt at godtgøre, hvorfor det ville være forkert at indføre en regel som den her.
Jeg synes, det ville være unødigt bureaukrati, kan man sige, for det er jo slet ikke det, sagsbehandlerne skal bruge deres tid på.
Sagsbehandlerne skal jo selvfølgelig bruge deres tid på den sygeopfølgning, som der nu er, og så sikre, at det er det rigtige, der nu sker for den enkelte sygemeldte, og de skal ikke sidde og skrive tal ind i kolonner.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-11-25:
Men det, der undrer mig, er, at ministeren jo ikke svarer på det, der bliver spurgt om.
Der kommer en lang udredning om, at de syge skal aktiveres osv., og det tror jeg da ikke der er nogen der er i tvivl om, men det er jo ikke det, der bliver spurgt om.
Der bliver spurgt om, hvem det er, der skal betale, når der er ventetid, om det er staten eller kommunen.
Inger Støjberg (V), 2009-11-25:
Kommunerne skal være aktive og ikke passive i deres indsats over for de sygemeldte.
Det er vigtigt, at kommunerne sikrer fremdrift i sygeopfølgning, også i de situationer, hvor sygemeldte f.eks. afventer en undersøgelse.
Fordi en sygemeldt venter på en undersøgelse, betyder det ikke, at den sygemeldte skal efterlades uden effektiv sygeopfølgning.
Indsatsen i behandlingssystemet kan f.eks. koordineres med en beskæftigelsesrettet indsats eller en indsats på arbejdspladsen.
Kommunernes opfølgning skal selvfølgelig ske under hensyntagen til sygdommens karakter og den sygemeldtes behov og forudsætninger.
Kommunen skal således hjælpe borgeren, i det omfang at det er muligt, med at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
En forlængelsesregel, som bygger på opgørelse af ventetid eller forsinkelse, er efter min opfattelse ikke ønskværdig.
Det bliver alt for passivt, og jeg synes ikke, at de kommunale sagsbehandlere skal bruge tid på at opgøre, hvem der eventuelt er skyld i en forsinkelse.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2009-11-25:
Spørgsmålet er enkelt: Hvorfor forholder ministeren sig ikke til det forslag, Erhvervsudvalget i Svendborg Kommune har sendt til ministeren, der går ud på, at finansieringen af en forlængelse af sygedagpengene kunne være afhængig af, om det er kommunen eller staten, som er skyld i, at afklaringen trækker ud på grund af eksempelvis ventetid?
Hvorfor forholder ministeren sig ikke til det forslag, Erhvervsudvalget i Svendborg Kommune har sendt til ministeren, der går ud på, at finansieringen af en forlængelse af sygedagpengene kunne være afhængig af, om det er kommunen eller staten, som er skyld i, at afklaringen trækker ud på grund af eksempelvis ventetid?
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Nu skal vi ikke snakke forbi hinanden.
En neutral styrke vil jeg faktisk fraråde.
Man kan ikke være neutral i forhold til Taleban og regeringsstyrkerne.
Det er jo regeringsstyrkerne, vi skal støtte og hjælpe, så de kan få kontrol over landet, så man kan få en udvikling, som befolkningen kan være tilfreds med, og som den jo også ønsker.
Så det har formentlig været en smutter at sige »neutral«, for den skal jo ikke være neutral.
I kampen mellem ondt og godt kan man jo ikke være neutral.
Og det er ondt, det, Taleban vil.
De afskårne hoveder, de brændte skoler, det er ondt.
Piger ud af skolen, det er ondt.
Så jeg vil ikke være neutral i den konflikt.
Det vil jeg overhovedet ikke.
Men vi er altså derude for at undgå, at disse træningslejre vender tilbage.
Jeg synes, at enhver tanke om, hvordan vi kan få fremskyndet afghaniseringsprocessen, er konstruktiv; også enhver tanke om, hvordan vi kan få den muslimske verden mere engageret, er meget velkommen og skal afprøves.
For det er rigtigt, som hr. Frank Aaen indirekte siger, at det vil være lettere for den afghanske befolkning at se en muslimsk sikkerhedsstyrke hjælpe sig end en vestlig, som de kulturelt set føler sig på større afstand af.
Så derfor er det da rigtigt, at det drejer sig om at få afghanerne mere frem og også meget gerne få andre med ind.
Frank Aaen (EL), 2009-11-25:
Derfor har Enhedslisten også fremsat et samlet forslag, der hedder: tilbagetrækning af NATO-styrker, ikke bare tilbagetrækning, men altså erstatning af en anden indsats.
Det, jeg synes er lidt vigtigt og derfor er glad for at udenrigsministeren trods alt tager op som en god dialog, er, at når vi taler om andre muslimske lande, skal det nok ikke være nabolande som Pakistan eller Iran – eller Kina, som ikke er muslimsk.
Man skal nok længere væk for at finde sådan en fredsbevarende styrke.
Men jeg tror i virkeligheden, at vi skal arbejde målrettet efter inden for et år at sige, at vi trækker os ud.
Bare signalet om at trække sig ud ville jo også være et godt signal til det afghanske folk, hvis man samtidig sætter noget andet i stedet.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Jamen det er da bestemt noget at overveje, hvis vi kunne få muslimske styrker nok.
Altså, noget af det, vi arbejder med nu, som så ikke skulle være mere af det samme, er jo, at landene omkring Afghanistan skal engageres mere.
Jeg var i Tadjikistan, som jo grænser op til Afghanistan i nord.
Tadjikistan er meget interesseret, ikke i den militære, men i den civile hjælp med overrislingsanlæg, således at landbruget kan komme i gang og der også kan komme vand ind til at drive elektricitetsværkerne, så der kan komme en udvikling af småindustri i gang.
Men til det her med at forestille sig, at NATO bare pludselig kunne veksles om med, var det en FN-styrke eller en muslimsk styrke i FN-regi, vil jeg sige, at vi jo er der på FN's opfordring, og at vi gik derind for at fjerne Taleban, Al-Qaeda og træningslejrene.
Det er derfor, vi ser Afghanistan og Pakistan i sammenhæng, for nu er de jo flyttet derover med deres træningslejre.
Så jeg er meget åben, og jeg er glad for enhver debat, hvor der kommer forslag på bordet, som vi kan tænke over, i stedet for bare at kritisere dem.
Jeg synes, det er meget konstruktivt.
Frank Aaen (EL), 2009-11-25:
Jo, men det, der sker – det er jo rigtigt – er, at det så ikke er den danske hær, men det er først og fremmest danske udviklingsorganisationer og andre udviklingsorganisationer, der står for opbygning af skoler og sundhed og infrastruktur osv., et meget fint arbejde, men jo præcis ikke i de områder, hvor vi opererer, for
der tør de ikke være, samtidig med at der er den militære indsats, som det er tilfældet.
Men nu kan jeg jo se, at der er nogle, der snakker exitstrategi om f.eks. 6 år.
Altså, skulle vi være i Afghanistan i 6 år, eller i 3 år eller 4 år under det, der sker i øjeblikket?
Og derfor vil jeg sige – hvis jeg lige må komme med et andet forslag – at der nemlig er et forslag fra en tidligere afghansk udenrigsminister, der nu bor i New Zealand, som siger: Kunne man gå en anden vej og trække NATO-styrkerne ud og i stedet for forestille sig en fredsbevarende styrke fra muslimske lande?
Var det ikke noget at overveje?
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Jeg synes, det er en meget, meget vigtig debat, hr. Frank Aaen fører, for det er jo den, vi har i alle hovedstæderne bag Afghanistanstrategien, og det er: Hvordan kan det gøres bedre?
Jeg synes jo, det er sådan, at flere og flere lande bevæger sig over imod den danske strategi, den her trestrengede strategi, som er militær, som er genopbygning, og som er humanitær.
Altså, vi har sat ind med bygning af skoler og med stipendier til skoleelever, så de kan bo i skolebyen, for der kan være stor afstand, og det kan være farligt, med udvikling af skolebøger – vi har været med til at lave 50 millioner skolebøger – og vi har været med til at fremme, at pigerne kan komme i skole osv.
Det er det, der hedder genopbygning af landet, så det kan komme i gang med at leve.
Vi har også lavet mikrokreditter, således at f.eks. 70 pct. – tror jeg – af mikrokreditterne går til kvinder, så de kan starte deres små virksomheder og derved også få en større selvstændighed i samfundet.
En tredjedel – tror jeg – af de folkevalgte ved deres sidste valg rundtomkring i provinsrådene
blev kvinder.
Nu blinker lampen altså desværre igen, men jeg kan sige, at jeg er enig i Ellsbergcitatet: Det er derfor, det drejer sig så kraftigt om at få udviklet de afghanske styrker, sådan som Karzai også ønsker, så de selv kan tage vare på den sikkerhed og det ikke er os, der skal gøre det.
Men der kommer forhåbentlig et nyt spørgsmål.
Frank Aaen (EL), 2009-11-25:
Det er med god grund, der er en stor diskussion om det her i andre lande.
Den er meget større i andre lande end i Danmark af årsager, jeg endnu ikke helt har gennemskuet.
Men hver eneste dag får vi jo meget dårlige meldinger om udviklingen i Afghanistan.
Så sent som i dag er der meldinger om endnu et sørgeligt dødsfald, og andre dage er der andre nyheder om, at det går den forkerte vej.
Og det, som ministeren lige har sagt om, at afghanerne skal overtage flere og flere områder selv, er jo ikke nyt.
Det er jo blevet sagt i årevis.
Det, som Anders Fogh Rasmussen og alle andre NATO-ledere over til Obama siger, nemlig at vi bare skal have flere soldater, og så skal vi have uddannet nogle flere afghanske soldater, er jo heller ikke nyt.
Det er jo sådan set bare mere af det samme, det er mere af det samme, som allerede har vist sig ikke at virke, som tydeligere og tydeligere viser sig at virke modsat af det, der er hensigten.
Derfor er der også en anden debat i USA, i England, i Tyskland end den, som lederne står for.
Der er jo en meget skarp debat i alle aviserne, hvor man virkelig debatterer, om ikke der skal en helt ny strategi til.
Lad mig lige give et enkelt eksempel på den debat, for det har noget at gøre med, at afghanerne skal overtage opgaverne selv.
Den berømte amerikanske journalist Daniel Ellsberg – ham, der afslørede løgnen om USA's krig i Vietnam – skriver her: Det er aldrig lykkedes at få en befolkning til at kæmpe for udenlandsk indflydelse i deres eget land.
Jeg tror i virkeligheden, det er en meget præcis analyse af, at det er sådan.
Når der står fremmede landes soldater i ens eget land, kan man ikke opbygge en støtte til den tilstedeværelse og til den indflydelse, der følger med det.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Der er altså naturligvis en god diskussion i hele verden om Afghanistan, og vi har også haft den med Afghanistan selv, også op til præsidentindsættelsen af Karzai.
Der har vi over for Karzai forlangt, at der skal laves antikorruptionspolitik, antinarkotikapolitik, større udvikling i landdistrikterne, udvikling af retssamfundet, udvikling af kvindernes muligheder osv.
Det, der diskuteres de steder, som nævnes, er jo ikke exit, men transit.
Det vil sige: Hvordan får vi sørget for, at afghanerne får ansvar for mere selv?
Det er jo også det, hr. Brown udtrykker, nemlig en gradvis overtagelse fra afghansk side af flere og flere områder.
Så opgaven går ud på at træne afghanerne politimæssigt, militærmæssigt, så de i højere grad kan stå for sikkerheden, og at få en civil udvikling i Afghanistan, som betyder, at Afghanistans befolkning har tillid til retssamfundet, og det vil sige, at korruptionen også skal kraftigt bekæmpes, hvilket Karzai jo lovede i sin tale.
Nu skal vi holde ham fast på det.
Klaus Hækkerup (S), 2009-11-25:
Tak for det.
Jamen jeg vil meget gerne også appellere til udenrigsministeren om at tænke sig fornuftigt og godt om.
En af de ting, som er strategien fremover for mig at se, er at få afghanerne til selv at tage ansvaret for deres egen situation alvorligt.
Det vil sige, at de ikke bare skal bruge det, at Vesten er der, som en bekvem hovedpude, de kan hvile hovedet på, men at de må gøre sig klart, at de selv har et ansvar, og at de selv kommer til at overtage ansvaret.
Det vil også gøre det sværere for Taleban at kæmpe imod afghanere og ikke imod – i gåseøjne – vantro, som de jo siger.
Når udenrigsministeren siger, at han ikke kan sætte en dato for, hvornår man skal trække sig ud, er det klart, at der så også her i min optik bliver tale om en gradvis tilbagetrækning, efterhånden som den afghanske hær og det afghanske politi selv kan tage over.
Derfor er mit præcise spørgsmål til udenrigsministeren: Hvor stor forestiller den danske regering sig at den afghanske hær og den afghanske politistyrke skal være, før det er relevant at begynde en tilbagetrækning?
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Jamen den situation i Canada og i Holland har jo stået på længe.
Amerikanerne taler ikke om at gå ud en eller anden dato.
Det, som præsident Obama er citeret for i dag, er: Get the work done.
Han vil altså have arbejdet overstået.
Det er der ikke nogen tidsramme for.
Man kan ikke sætte en tidsramme for, hvornår der er sikkert i Afghanistan.
Og jeg kan ikke tage let på det her med sygeplejerskerne, som hr. Qureshi gjorde og henviste til en anden debat.
Det er jo det, det hele drejer sig om, nemlig at landet kan blive udviklet, således at befolkningen vender sig kraftigt imod Taleban.
Kun 7 pct. maks. går ind for Taleban, men vi ved jo fra nazismen og kommunismen, hvordan nogle meget små indædte terrorgrupper kan terrorisere et samfund til at lade dem få magten for dog at få fred.
Så får de Talebans fred.
Og det betyder, at der så kommer træningslejre.
Hvor mange terrorister blev uddannet af Taleban og Al-Qaeda imellem 1996 og 2001, hvor de havde magten?
Ja, ifølge den bog, jeg har henvist til tidligere, Ahmed Rashids »Descent into chaos«, altså nedgang til kaos, er der op til 30.000 terrorister uddannet i den periode.
Hvor mange tror hr. Qureshi der kan blive uddannet, hvis man siger: O.k., så får I Afghanistan – og så kan I for resten også få Pakistan med?
Vi kan jo også se, hvordan de terrorister, der fanges rundtomkring i verden i dag, har været i de bjergområder.
Så jeg synes ærlig talt ikke, jeg vil tale om at gå et ærinde eller ej, jeg vil tale om at tænke sig fornuftigt og godt om.
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Jeg kan så høre på ministeren, at ministeren rent faktisk mener, at man går Talebans ærinde, hvis man kommer med tidsrammer og peger på, at vi eksempelvis bør sætte en tidsramme, der går ud på, at vi bør trække os ud af Afghanistan inden for de næste 5 år, også fordi der er flere af de tidsrammer, som afghanerne selv har præsenteret, som virker, som om de vil kunne nå i mål.
Omkring, hvorvidt de internationale styrker er der for at sikre, at sygeplejerskerne kan uddanne sig, og om det overhovedet er noget, som de føler sig kapable til lige nu, hvor de er i gang med at forsvare deres egne enheder, er en diskussion, som jeg tror vi kan tage en anden gang.
Den når vi ikke inden for den tidsramme, der er.
Men det, der er afgørende for mig, er i hvert fald at få præciseret tingene, netop i forhold til om det betragtes som at gå Talebans ærinde, når man peger på tidsrammen.
Hvad så med de udenrigsministre blandt vores allierede, som har peget på tidsrammer, og som har sagt: Lad os være ude inden for den tid?
Går de så Talebans ærinde, og betyder det så, at det afghanske samfund har været gået i stå, når de – amerikanerne, tyskerne og andre – er kommet med de her tidsrammer, eller er det kun, når det er Danmark, der diskuterer tidsrammer, at det afghanske samfund går i stå?
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
Det vil så betyde, at de ikke tør påtage sig de opgaver eller gøre de ting, som de gerne ville have gjort i et frit samfund.
Lad mig tage et eksempel.
Hvis en ung kvinde siger, at hun egentlig gerne vil være sygeplejerske eller skolelærerinde og bidrage til sit lands udvikling, men får at vide, at vi går, så vil hun sige: Jamen når Taleban kommer tilbage, bliver min hals skåret over, skolen bliver brændt, pigerne bliver smidt ud af skolen – nej, jeg må nok hellere lade være.
Det vil sige, at alt det, der skal bygges op i Afghanistan, bliver sat i stå.
Det er derfor, vi ikke taler om exit eller sætter exitdatoer på, for hvis vi gør det, har vi simpelt hen meddelt: Taleban kommer, og så får I skåret halsen over.
Derfor vil vi hellere tale om transit, og det kan jeg så udvikle i mit næste svar.
Kamal Qureshi (SF), 2009-11-25:
Når vi her fra Folketingets side har prøvet at få fastsat nogle tidsrammer for en exitstrategi for de danske styrker – det giver jo et eller andet sted ingen mening at tale om exitstrategi, hvis man ikke i sine tanker har en eller anden tidsramme for det – er vi blevet skudt i skoene, at det er at gå Talebans og Al-Qaedas ærinde.
Det er ikke direkte citater, for jeg har ikke citaterne foran mig, men det er noget af det, bl.a. forsvarsministeren er blevet citeret for, når man har spurgt efter eller præsenteret en tidsramme for det.
Per Stig Møller (KF), 2009-11-25:
[Lydudfald]
… meget varsom med at misbruge Tyskland her.
Jeg er helt klart på det rene med den artikel af Ole Bang Nielsen.
Den 17. november har hr. Klaus Hækkerup citatet fra, og det er derfor, NATO's generalsekretær 3 dage efter, den 20. november – bemærk datoen, derfor spurgte jeg til datoen – præciserede det, som jeg læste op før.
Med lad nu ikke det her være en citatkrig, det er jo ligegyldigt.
Spørgsmålene er væsentlige.
Der er en debat i Tyskland, og det forlydende om, at Tyskland er på vej ud, tror jeg ikke, man skal lægge alt i.
Tværtimod vil Tyskland nok sende flere trænere ud.
Men som vi også skriver her, skal forudsætningerne være, at vi skal understøtte befolkningens opbakning til de afghanske myndigheder, og vi skal opbygge en effektiv og selvstændig politistyrke.
Det er stadig væk målet, og derfor skal vi have polititræning, og vi har altså 16 politifolk ude plus Kai Vittrup for at bidrage til træningen af politistyrkerne i Afghanistan.
Det er en meget vigtig position, vi har der, men ... Nu blinker den røde lampe, så hvis jeg får et spørgsmål til, går jeg videre.
Klaus Hækkerup (S), 2009-11-25:
Der står faktisk her i Berlingske Tidende, en avis, som næppe nogen vil beskylde for at være et socialdemokratisk talerør: »Fogh åbner for exit-plan i Afghanistan«.
Og jeg vil tro, at overskriften er skrevet med så store bogstaver, at udenrigsministeren ligefrem vil kunne se den derfra, hvor han sidder.
Så vil jeg spørge udenrigsministeren: Hvad er det for forudsætninger, udenrigsministeren taler om der skal være til stede, for at vi kan trække os ud?
Det har regeringen været vidunderlig upræcis med.
Der har været en målsætning om, at den afghanske hær skulle op på en styrke på 134.000 mand.
Er det det, regeringen sigter efter, så den kan sige, at de så har så mange soldater, at de selv kan tage vare på egen sikkerhed.
Hvor stor en politistyrke skal vi op på for at kunne sige, at de nu også kan tage vare på deres egen sikkerhed og sikre, at ret og orden bliver opretholdt?
Hvor langt skal vi være i opbygningen af et domstolssystem i Afghanistan for at kunne sige, at de nu selv kan dømme de folk, de fanger, på ordentlig og forsvarlig vis?
Det er jo alle den slags spørgsmål, som helt naturligt melder sig, når vi taler om, hvornår vi kan begynde at trække de danske soldater tilbage og gøre os de overvejelser, som en række andre lande, som jeg nævnte, bl.a. Tyskland, har gjort sig.