Lone Dybkjær (RV), 2007-12-11:
Ligesom hr. Svend Auken vil jeg også godt sige tak til alle dem, der har bidraget til, at dette arbejde har kunnet komme så langt, som det er kommet.
Det gælder selvfølgelig alle medarbejderne i de forskellige ministerier, i EU-sekretariatet osv.
Uden dem var vi selvfølgelig ikke nået hertil i dag.
Så vil jeg også godt takke ministrene for deres redegørelser, men vil dog sige, at jeg synes, det er for dårligt, at regeringen først nu har villet melde ud, at man ikke mener, man skal have en folkeafstemning, fordi § 20 ikke tilsiger en folkeafstemning.
Det er jeg selvfølgelig enig i at § 20 i grundloven ikke gør, men jeg tror, det havde været godt for diskussionen, hvis regeringen og Socialdemokratiet inden valget havde givet den melding, som de har gjort i dag, nemlig at man ikke ønsker en folkeafstemning.
Jeg indrømmer gerne, at Socialdemokratiets argumentation ikke alene er § 20, men som hr. Villy Søvndal og andre har været inde på, er der ingen overraskelser i den melding.
Det er en melding, vi havde forventet.
Det sidste lykkedes ikke med forfatningstraktaten, men den er jo historie.
At det så er den, der har været i centrum i dag, skyldes spørgsmålet om grundloven og § 20 og om, at forfatningstraktaten havde betydet en folkeafstemning, og at det gør denne reformtraktat ikke i forhold til § 20 i grundloven.
Men ellers er det, vi skal forholde os til, jo Lissabontraktaten i forhold til den eksisterende traktat, nemlig Nicetraktaten, for det er jo den, der reelt ændres.
Der kan man jo roligt sige uden nogen form for tvivl, at den ændres til det bedre.
Der er ikke så mange, der har været inde på indholdet i den her traktat, og derfor synes jeg måske det kunne være vigtigt lige at understrege nogle ting.
Der er spørgsmålet om Unionens værdier.
De er meget klart beskrevet her.
Der er også spørgsmålet om målsætningerne, som er helt anderledes klart formuleret - og bedre formuleret - med større perspektiv end det, vi har i dag i Nicetraktaten.
Og navnlig synes jeg, at man i målsætningerne kan fremhæve, at Unionen forsvarer og fremmer forbindelserne med den øvrige verden, sine værdier og interesser, og bidrager til beskyttelse af sine borgere.
Men den bidrager altså også til fred, sikkerhed, bæredygtig udvikling af jorden, solidaritet og gensidig respekt folkene imellem.
Det er da en utrolig flot målsætning, og man kunne ønske sig, at andre større dele af verden havde tilsvarende værdier og målsætninger.
Så ville verden nok se lidt anderledes ud.
Når jeg fremhæver det, er det jo, fordi et af de nye elementer, som vi også er glade for, jo er, at EU nu får en udenrigspolitisk funktion.
Hvad enten vi nu kalder det en udenrigsminister eller noget
helt andet, er der i hvert fald stadig væk det perspektiv, at EU skal være en stærkere aktør på den globale scene.
Hvis man skal være sådan en stærkere aktør, er det jo også vigtigt, at man ved, på hvilket grundlag EU er aktør, og derfor bliver artikel 2 og artikel 3 i Lissabontraktaten fantastisk vigtige.
Hvis der havde stået alt muligt andet, var det jo ikke sikkert, at det var så ønskværdigt, at EU blev denne globale aktør.
Men vi synes, at det på baggrund af det, der står i artiklerne, som jeg har nævnt her, er rigtig godt, at EU går ud og spiller en stærkere rolle på den globale scene, når vi kigger på det helt overordnede udenrigspolitiske.
Yderligere har man så fået det ind, at man også har fået borgerinitiativet.
Det har vi trods alt ikke set før, og det forpligter i højere grad, end vi tidligere har set, Kommissionen til at gøre noget.
EU bliver også styrket i forbindelse med aktuelle problemer.
Der er det vel navnlig at fremhæve klima, som er kommet stærkere på dagsordenen, end det var, dengang man diskuterede forfatningstraktaten.
Så her kan man jo rolig sige, at der er tale om en forbedring, også på nogle af de vigtige områder som miljø, klima og den type ting.
Endelig bliver Unionen selvfølgelig også mere effektiv, og det var jo også nødvendigt, fordi man har udvidet kredsen fra de 6 til de 27 lande, selvfølgelig lidt afhængigt af, hvor man starter tidsregningen.
Man kan også sige fra de 12 til de 27 lande efter Murens fald.
Jeg synes, det var kedeligt, at regeringen og det store Socialdemokrati ikke meldte ud på et tidligere tidspunkt, også i forbindelse med valgkampen, for det havde nok ført til, at vi havde kunnet få en bedre diskussion.
Men sådan er det. Det Radikale Venstre har hele tiden sagt, at vi ikke skal have en folkeafstemning, medmindre grundloven siger det.
Vi synes, at de betragtninger, der har været i forbindelse med grundloven, er rigtige.
Det var også det, der lå til grund for vores tiltrædelse.
Der står faktisk, at det med enstemmighed og flertalsafgørelser ikke har noget med det at gøre, altså man overdrager stadig suverænitet, selv om man har enstemmighed, hvis man overdrager et nyt område til EU.
Jeg synes, at hvis man anlægger en politisk vurdering, kan man selvfølgelig godt finde ud af at gå ind for en folkeafstemning.
Det synes jeg også er fint, når der er nogle partier, der gør det, men det synes vi ikke er rigtigt, og det skyldes, at vi synes, at de her folkeafstemninger har en tilbøjelighed til at isolere de europæiske spørgsmål fra de almindelige politiske spørgsmål.
De er jo vævet ind i hinanden, og det er, hvad enten vi ønsker det eller ej, her i Folketinget, at Danmarks linje i forbindelse med det europæiske samarbejde lægges, og derfor er det også vigtigt, at man i forbindelse med valgene gør klart over for vælgerne, at det altså ikke kan nytte noget, at de lader, som om EU ikke er en del af deres valg af folketingsmedlemmer.
Det er det i meget høj grad.
Derfor meldte vi også klart ud inden valget.
Nu kommer vi så i gang med ratifikationen efter jul - forhåbentlig da, medmindre der pludselig sker et eller andet mærkværdigt, men det tror jeg ikke der gør i forbindelse med topmødet i hvert fald - og det vil sige, at så må vi også diskutere, hvad vi skal gøre videre frem.
Vi er også tilhængere af, at man prøver at lave en politisk aftale, og jeg synes, at de elementer, som hr. Villy Søvndal, SF's ordfører, nævnte, er gode elementer at få ind i sådan en aftale.
Det bygger jo til dels på den aftale, vi allerede har, men der er også nogle elementer, vi kan tage op og forstærke.
Jeg synes, at det navnlig er vigtigt, at vi får den diskussion, som hr. Villy Søvndal også var inde på, nemlig hvornår man kan bruge passerellen - om jeg så må sige - hvornår man kan gå fra enstemmighed til flertalsafgørelser.
Det, som jeg ikke hørte hr. Villy Søvndal var inde på, var spørgsmålet om, hvorvidt forbeholdene skulle indgå i den aftale, og jeg synes bestemt også, vi skal diskutere, hvad tidsperspektivet er for det.
Jeg vil allerede med det samme sige, at Det Radikale Venstres opfattelse af afstemningsmetoden i forbindelse med forbeholdene er, at man absolut ikke tager dem samlet.
Efter vores opfattelse skal forbeholdene tages et for et, og det skal ikke være i forbindelse med en smørrebrødsseddel.
Vi tror, det er godt, at man får diskuteret f.eks. forsvarsforbeholdet.
Så tager man en folkeafstemning om det.
Så kan man diskutere retsforbeholdet, og der er det jo en kendt sag, at Det Radikale Venstre er tilhængere af, at retsforbeholdet fuldstændig ophæves og ikke erstattes af et nyt, og vi vil gerne have to separate afstemninger om det.
Så må vi så tage euroen på et eller andet tidspunkt.
I virkeligheden er den formentlig det mindst vigtige på nuværende tidspunkt.
Jeg synes absolut, at vi skal afskaffe vores forbehold på det område, men hvis vi kigger nøgternt på det, så går det uden.
Det koster os formentlig lidt, men det går uden, hvorimod det er fantastisk vigtigt, hvis vi overhovedet skal gøre noget på den udenrigspolitiske scene, at vi faktisk også kommer med i det sikkerhedspolitiske, altså at vi får ophævet forsvarsforbeholdet.
Men jeg synes, det er vigtigt, at vi tager diskussionerne separat.
Så kan vi for alvor få diskuteret indholdet i den konkrete folkeafstemning, og vi synes, det vil være godt, at der ikke blandes alle mulige andre ting ind i den diskussion end det, den aktuelt, faktuelt handler om.