runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Dybkjær (RV), 2011-05-26:
Jeg spørger overhovedet ikke om, hvordan S og SF har finansieret det; jeg spørger om, hvordan udgifterne er i det her forslag.
Det er bare det, jeg beder om.
Altså, hvordan når man frem til de 10 mio. kr. – eller de 8 mio. kr. plus 2 mio. kr.?
Jeg gider slet ikke gå ind i den der overordnede diskussion med »Fair Forandring« kontra regeringens plan.
Det har jeg prøvet at sige.
Vi har vores plan – det er ikke det.
Jeg vil bare gerne vide, hvad det så er, der koster hvad, hvis det her forslag gennemføres.
Og hvad forestiller man sig så?
Forestiller man sig, at der skal tilføres flere midler til Center-et-eller-andet, som ikke har lavet noget, eller hvad er det egentlig, man tænker?
Man kunne også bare sige: Jamen de penge må de finde, og det må indgå i nogle andre overordnede betragtninger.
Jeg beder bare om svar på: Hvad koster punkt et, hvad koster punkt to, hvad koster punkt tre osv.?
Og da jeg forstår, at tallene foreligger, synes jeg, det ville have været rigtig rart, at de var indeholdt i forslaget, eller at vi kunne få dem.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-05-26:
Jeg har desværre ikke taget tallene med her i dag.
Men når det f.eks. handler om psykologhjælp, har vi fundet ud af, hvilke centre der tilbyder hvad.
Og derefter har vi fundet ud af, hvor mange ofre der er, og hvad det vil koste.
Hvad koster en psykolog i timen, og hvad vil det koste, hvis man skal have det her gennemsnitlige tal udvidet til den ramme, som der er brug for?
Og så har vi ganget op på den måde.
Derudover er der en række projekter, som er evalueret, f.eks. pårørendetilbud.
Det ved vi også hvad koster.
Hvis alle centre, som ikke har pårørendetilbud i forvejen, skal have det, så vil det koste så og så mange penge.
Men tallene har jeg ikke lige præcis med her, men jeg kan finde dem til fru Lone Dybkjær om nødvendigt.
Pia Adelsteen (DF), 2011-05-26:
Jeg synes måske, det var lidt bombastisk.
Det er jo ikke et forslag om at nedlægge Institut for Menneskerettigheder.
Det her er et spørgsmål om måske at undgå de her – i hvert fald i Dansk Folkepartis øjne – meget politiske indlæg, som ministeren ganske vist siger at man kan være uenig i og så tage debatten.
Altså, vi går jo også fuldstændig ind for ytringsfrihed, det er slet ikke det, det handler om.
Problemet er, når det kommer fra et institut, som ligesom skal holde øje med, om menneskerettighederne bliver overholdt.
Og der synes jeg måske, at der er nogle ting, som i hvert fald i vores øjne gør, at det bliver en lidt for politisk debat frem for en konstatering af, om menneskerettighederne bliver overholdt.
Altså, instituttet får 17,5 mio. kr. om året og gør ganske givet et godt stykke arbejde, det er jeg ikke i tvivl om, men der er altså også eksempler på, at man politiserer lidt vel rigeligt.
Et af de seneste eksempler, som jeg er stødt på, drejede sig om den kontrol, der foregår i lufthavnene, hvor man gerne vil stoppe sociale bedragere.
Der vil jeg da godt spørge: Når Institut for Menneskerettigheder går ud og siger, at det her altså er en krænkelse af menneskerettighederne, mener ministeren så også, at det er en menneskeret at være social bedrager?
Lene Espersen (KF), 2011-05-26:
Jeg vil sige til fru Pia Adelsteen, at jeg ikke betragter det, at Institut for Menneskerettigheder ytrer sig i den offentlige debat, som politisering.
Jeg synes altså, at netop det, at der er en uafhængig og saglig vurdering og en uafhængig instans, der også har en mening om tingene, lige præcis er det, der berettiger dem til at have den mulighed.
Som jeg sagde i mit indlæg tidligere, så tror jeg, at jeg ville have et meget større problem med instituttet, hvis de bare sagde, at alt, hvad regeringen gjorde, var godt, og aldrig var kritiske over for noget.
Jeg synes, det er vigtigt, at der er en mulighed for at stille kritiske spørgsmål, og at der ikke altid bliver set ens på tingene.
Det er jo så også bare udtryk for, at vi har en fri og åben debat bl.a. også om rækkevidden af menneskerettighederne, og det har jeg sådan set ikke nogen problemer med.
Pia Adelsteen (DF), 2011-05-26:
Jeg er slet ikke uenig i, at det er vigtigt at holde øje med, om menneskerettighederne bliver overholdt.
Men det, som jeg synes man springer over, er denne – i hvert fald i mine øjne – politisering.
Man skal have en uafhængig, saglig vurdering, men er det en uafhængig, saglig vurdering at sige, at det er en krænkelse af menneskerettighederne at blive stoppet i lufthavnen, så det kan kontrolleres, om man er social bedrager?
Det forstår jeg ikke, og det synes jeg bare man springer over.
For mig er det et politisk indlæg, og det er for så vidt fair nok, for jeg synes, at alle mennesker skal have lov til at komme med deres politiske holdning, men det kommer altså fra Institut for Menneskerettigheder.
Lene Espersen (KF), 2011-05-26:
Og når Institut for Menneskerettigheder måtte sige noget, som jeg eller andre måtte være uenige i, så er der plads til, at man kan diskutere det i offentligheden.
Det er jo domstolene, der i sidste ende afgør, om Danmark efterlever de forpligtelser, som vi som regering på vegne af kongeriget Danmark måtte forpligte Danmark på.
Det er domstolenes opgave.
Men jeg ser det altså ikke som nogen politisering.
Jeg ser det som Institut for Menneskerettigheders opgave at være med til hele tiden at have en debat om menneskerettighederne, og at de så nogle gange har en anden opfattelse end den, jeg måske har, har jeg altså ikke noget problem med.
Jeg synes, det er vigtigt, at der er en mulighed for at have den frie debat i offentligheden.
Karen Hækkerup (S), 2011-05-26:
Jeg vil gerne takke ministeren for talen – det var klart sprog – og jeg er rigtig, rigtig glad for den indstilling, som regeringen lægger frem i forhold til det her beslutningsforslag.
Vi ved jo godt, Dansk Folkeparti ikke bryder sig om, når folk ytrer sig, når det er om noget, som Dansk Folkeparti selv står for, eller når det er deres politik, der bliver kritiseret.
DF bryder sig ikke, at folk kritiserer deres holdninger.
Vi har lige nu gang i 2020-forhandlingerne, og der har fru Pia Kjærsgaard jo sagt, at hun har en hel masse værdipolitiske ønsker, som hun gerne vil have indfriet, for at 2020-forhandlingerne kan finde sin afslutning.
Der vil jeg bare bede ministeren om at af- eller bekræfte, at såfremt Dansk Folkeparti skulle finde på at kræve netop det her forslag ind i 2020-forhandlinger, så vil regeringen afvise det.
Liselott Blixt (DF), 2011-05-26:
Jeg har tilkendegivet, at jeg støtter forslaget, men jeg er ikke finansordfører, og jeg kan ikke finde penge i en pulje, som jeg ikke er herre over.
Jeg kan sidde og være med i en satspuljeaftale, hvor jeg kan være med til at finde penge, og det tilkendegiver jeg også.
Hvor meget mere vil man have?
Julie Rademacher (S), 2011-05-26:
Jeg kan godt forstå, at Venstres ordfører plæderer for konsensus her i Folketingssalen i dag.
Men det, der jo bare er tilfældet, er, at man nu har siddet ved magten i 10 år, at Venstre har haft 10 år til at gøre noget mere for mange af de ofre, der desværre er hver eneste uge i Danmark på grund af voldtægter.
Så kan det godt være, at man gerne vil sætte straffen op, men det, som forslaget her handler om, er at hjælpe ofrene.
En voldtægt er noget af det mest forfærdelige, en kvinde – eller en mand, hører jeg udenrigsministeren hviske – overhovedet kan blive udsat for.
Voldtægtsofre skal tilbydes en retsmedicinsk undersøgelse i rimelig tid, og de skal også have krav på opfølgende psykologbehandling.
Så mit spørgsmål lyder kort: Hvor lang tid skal der gå, og helt konkret hvor mange voldtægtsofre skal der til, før Venstre tager sig sammen og stiller nogle konkrete forslag her i Folketingssalen for at hjælpe ofrene?
Jeg forstår, hvad det er, ordføreren for Dansk Folkeparti siger.
Jeg vil så bare meget gerne have at vide: O.k., hvis man kan finde finansiering for så mange andre forslag, og Dansk Folkepartis ordfører kommer selv med nogle bud her, kunne man så ikke også godt tilkendegive at støtte det her forslag, der kun koster op imod 10 mio. kr., men som vil kunne hjælpe i hundredvis af ofre for voldtægt i årene frem?
Bertel Haarder (V), 2011-05-26:
Jeg har jo lige sagt i det tidligere svar, at det netop er den betydelige forskel, der er, fra center til center, der gør, at jeg nedsætter et udvalg.
Derfor er mit svar, at udvalget bl.a. skal finde frem til bedste praksis ud fra de oplysninger, der hentes hjem fra regionerne, og så skal vejledningen fra 1999 justeres, sådan at den fremmer en bedre og dermed jo også mere ensartet praksis.
Julie Rademacher (S), 2011-05-26:
Men vi ved jo allerede, at der er succes med døgnåben modtagelse med faciliteter til akut lægeundersøgelse for voldtægtsofre.
Vi ved, at der er succes, hvis man kunne få mulighed for overnatning; hvis der er sygeplejepersonale i døgnvagt og også psykologer og socialrådgivere knyttet til en ordning.
Vi ved, der er rigtig mange initiativer, der allerede virker derude.
Der kan jo gå lang tid, før de her mange voldtægtsofre får den behandling, der skal til.
Så før et udvalg bliver færdig med at arbejde, er det jo bare ærgerligt, hvis der er endnu flere ofre, der bliver ladt i stikken i f.eks. udkantsområderne.
Mener ministeren ikke, at det er ærgerligt?
Bertel Haarder (V), 2011-05-26:
Det kan godt være, at fru Rademacher mener, at hun selv er så klog, at hun bare kan sætte sig hen på torsdag og skrive vejledningen.
Så klog er jeg altså ikke, og det er der heller ikke nogen i ministeriet der er.
Men vi har heldigvis nogle i Sundhedsstyrelsen, som bl.a. i kraft af den kontakt, de har til eksperter rundt i landet, vil være velegnede til at vurdere de succeser, som her bliver nævnt, med den hensigt at få dem skrevet ind i vejledningen, hvis de vel at mærke er succeser.
Sophie Løhde (V), 2011-05-26:
Indledningsvis vil jeg gerne understrege, at vi i Venstre er helt enige med forslagsstillerne i, at ofre for voldtægt eller for voldtægtsforsøg naturligvis skal sikres kompetent og hurtig behandling.
At have været udsat for en voldtægt eller forsøg på voldtægt må være noget af det mest modbydelige og menneskeligt hårde, som man overhovedet kan blive udsat for.
Derfor siger det naturligvis også sig selv, at vi fra samfundets side skal slå hårdt ned på den slags forbrydelser og ikke mindst gøre, hvad vi kan for at sikre hurtig hjælp, omsorg, rådgivning og behandling til de især kvinder, der er ofre for seksualiseret vold.
Som ministeren redegjorde for i sin tale, er det i dag regionernes pligt og ansvar, at der etableres det fornødne beredskab i overensstemmelse med Sundhedsstyrelsens gældende vejledning, ligesom det også er et regionalt ansvar, at der afsættes og prioriteres ressourcer til centrene for voldtægtsofre.
De forskelle, der i dag er i tilbuddene til ofre for voldtægt eller for voldtægtsforsøg, vil vi i Venstre gerne medgive er store, også for store på nogle området – eller som forslagsstillerne jo også selv bemærker i bemærkningerne til forslaget, så skiller f.eks. Region Sjælland sig markant ud ved ikke at have et voldtægtscenter i regionen, hvilket betyder, at voldtægtsofre i stedet henvises til Rigshospitalet.
Set i det lys bidrager beslutningsforslaget med flere gode og konstruktive ideer til, hvordan indsatsen kan forbedres og styrkes.
Vi synes bare også samtidig, at det er vigtigt, at arbejdet og udviklingen sker på et solidt fagligt grundlag, og på den baggrund vil vi jo gerne kvittere for ministerens meget positive forslag om, at Sundhedsstyrelsen nedsætter en arbejdsgruppe, der med afsæt i den gældende vejledning, de foreslåede initiativer i beslutningsforslaget her og oplysninger fra regionerne kan udarbejde anbefalinger for at styrke indsatsen på området.
Det synes vi der er behov for, og det synes vi er en rigtig god idé.
Vi vil gerne på den baggrund anbefale, at vi måske i den videre udvalgsbehandling i Sundhedsudvalget arbejder sammen om udarbejdelse af en fælles beretning.
På den baggrund kan vi ikke støtte beslutningsforslaget direkte, men vi kan støtte det indirekte i den forstand, at vi håber, at de øvrige partier i Folketinget vil være med til at tage imod ministerens forslag, herunder arbejde sammen om udarbejdelse af en fælles beretning i Folketingets Sundhedsudvalg på en konstruktiv måde.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-05-26:
Hvordan hænger det sammen, at man på den ene side synes, at straffen skal hæves, men på den anden side ikke er klar til at give en hjælpende hånd og træde til og sige, at selvfølgelig skal ofrene anerkendes som ofre, selvfølgelig skal de have adgang til gratis psykologhjælp og til behandling på voldtægtscentrene, når de har brug for det?
Der er jo ret få af de her voldtægtssager, som rent faktisk ender i retten, som rent faktisk ender med en dom, så det ville være en kæmpe håndsrækning til ofrene, at de i det mindste kunne blive anerkendt som ofre.
Hvor er det, der er sammenhæng i Venstres retspolitik, når man siger, man vil hæve straffene, men samtidig siger, at vi lige skal vente på, at et udvalg kommer med nogle konklusioner om, hvordan vi kan give den støtte, som vi inderligt ved ofrene har brug for?
Sophie Løhde (V), 2011-05-26:
For Venstre er der ikke noget modsætningsfyldt forhold imellem på den ene side at slå hårdt ned på modbydelige forbrydelser og på den anden side også sørge for at gøre en stor indsats for at sikre den fornødne omsorg, rådgivning og behandling til de overvejende kvinder, som er udsat for voldtægt eller forsøg på voldtægt.
Vi vil gerne begge dele, og derfor kan jeg ikke forstå, at der skal være en konflikt imellem, om man vil det ene eller det andet.
Et godt samfund skal vel kendetegnes ved, at man på den ene side gerne vil gøre nogle ting bedre for dem, der er ofre for en forbrydelse, men også at man på den anden side ikke har en, set med vores øjne i Venstre, slap retspolitik, hvor der ikke bliver slået hårdt ned på dem, der begår modbydelige forbrydelser.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-05-26:
Jeg kan så bare ikke forstå, hvorfor de to ting ikke følges ad.
Der er jo ikke en slap retspolitik på det her område.
Strafferammen er helt op til 12 år.
Problemet er ikke straffen, problemet er at få fat på gerningsmændene.
Det kan ikke løfte bevisbyrden.
Mange af de her sager bliver aldrig nogen sinde ført.
Så en strafskærpelse vil måske i bedste fald glæde 100 mennesker, for det er det antal domme, der rent faktisk bliver afsagt på området i Danmark.
Samtidig er der et antal fra 400 – det er de resterende anmeldelser – og op til 2.600, som man tror er voldtægter, der foregår i Danmark, og ofrene for dem er man ikke klar til give en håndsrækning.
Regeringen har jo siddet på sine hænder i årevis på det her område.
Hvorfor kan man ikke bare sige, at det, der er brug for, er alle de her forslag, som faktisk er gennemevalueret, og som er det, vi trænger til?
Sophie Løhde (V), 2011-05-26:
Jeg ved ikke, om man forsøger at skabe en eller anden konflikt, som jeg ikke rigtig synes findes.
Jeg vil gerne understrege, at for Venstre er der ikke noget modsætningsfyldt forhold, mellem på den ene side, at man gerne vil have strengere straffe på et område, og på den anden side, at man gerne vil medvirke aktivt til at sikre, at den behandling, vi tilbyder, er god, ikke kun i den ene ende af Danmark, men også i den anden ende, og dermed sørge for, at regionerne alle steder leverer en god indsats på det her område.
Det er jo sådan set også derfor, vi i dag rækker hånden ud til det her forslag.
Vi tager imod ministerens udstrakte hånd om at nedsætte en arbejdsgruppe, hvor man netop kan tage udgangspunkt i nogle af de forslag, som ordføreren jo selv er kommet med, og arbejde videre ud fra det, i forhold til hvordan vi så kommer videre i landets regioner.
Der er behov for, at der ikke er så store forskelle på de tilbud, der bliver tilbudt regionerne imellem.
Det er jo derfor, vi også i dag forsøger konstruktivt at bidrage positivt til, hvordan vi kan arbejde videre på det her område.
Jeg synes, det kunne være dejligt, hvis vi kunne have en god og konstruktiv dialog om det, medmindre det bare skal handle om at være uenige for uenigheden skyld.
Men det kan jeg selvfølgelig ikke udelukke, ikke mindst fordi man befinder sig i Folketingssalen.
Julie Rademacher (S), 2011-05-26:
Mange tak.
Vi har jo ofte hørt, at man gerne nedsætter udvalg.
Nogle gange er det, fordi man bare ønsker at putte beslutninger ned i en syltekrukke, og jeg kunne da godt lidt frygte, at det var tilfældet her.
Vi har jo rigtig mange gode erfaringer ude fra den praktiske verden, og der er også rigtig mange gode forslag i det her beslutningsforslag fra SF.
Men jeg kunne godt tænke mig at høre ikke kun om et udvalg, men også om ministerens holdning til, om man i Tønder og i Kolding, hvor jeg jo bor, også skal kunne få den samme behandling, hvis man bliver udsat for en voldtægt, som man får i København.
Bertel Haarder (V), 2011-05-26:
Jeg synes, jeg har været meget åben og positiv, når det gælder de forslag, der er rejst.
Jeg vil bede Sundhedsstyrelsen nedsætte en arbejdsgruppe, og den vil jeg ikke lægge i stramme rammer, for jeg er ikke ekspert, og jeg er altså indenrigs- og sundhedsminister på den måde, at hvis der er noget, der ikke er godt nok, så vil jeg gerne bidrage til, at det bliver bedre.
Men hvordan man præcis skal lægge snittet, vil jeg gerne indhente den højeste sagkundskab til at hjælpe os med.
Så jeg vil ikke her stå og sætte plusser og minusser ved de forskellige forslag.
Men jeg konstaterer, at der er forskel på de tidsfrister, man har sat i regionerne.
Jeg har tilføjet, at man jo altid straks kan gå til den praktiserende læge, men det er ikke sikkert, at vi skal stille os tilfredse med det, og det er en af grundene til, at jeg nedsætter et udvalg.
Det ville jeg jo ikke gøre, hvis jeg mente, at der var en ensartet og fremragende praksis alle steder.
Det er jo netop, fordi man åbenbart nogle steder er mere omhyggelige med den vigtige opgave end andre steder.
Det er jo derfor, jeg beder om, at vi nedsætter en arbejdsgruppe.
Karen Hækkerup (S), 2011-05-26:
Jeg skal bare afslutningsvis opfordre Venstres ordfører til efterfølgende at bede om en udskrift af debatten her fra salen, for Venstres ordfører sagde to gange i sit første indlæg, at man fra Venstre ikke tillagde Institut for Menneskerettigheders vurderinger nogen særlig værdi på grund af den politisering, som de indeholdt.
Meta Fuglsang (SF), 2011-05-26:
Jeg er bange for, at vi er kommet til et tidspunkt, hvor vi må konstatere, at virkeligheden er mere kompliceret end det, Sophie Løhde er i stand til at rumme i de bemærkninger, hun har.
For det er ikke så enkelt, som det blev stillet op, vedrørende de her parkeringsafgifter.
Det, som er en del af trafikmønsteret, er også et spørgsmål om at investere i kollektiv trafik; det handler om at lave adfærdsregulering med de her parkeringsafgifter, og det handler om, at man selvfølgelig må kigge på den samlede trafikinvestering, man laver.
Det er den ene del.
Den anden del er et princip, som jeg synes er vigtigt.
Vi har en regering, der ligesom alle andre partier gerne vil sige: Vi lovgiver ikke på baggrund af enkeltsager.
Så har man en mistanke om, at Københavns Kommune gør tingene forkert, hvorefter man laver en lov for alle, laver en model, som alle skal rettes ind i, for så passer alle ned i den kasse, som det er nødvendigt at lave, fordi der er nogen, der har haft en mistanke til Københavns Kommune.
Lad os dog tage fat om det, som måske er et problem, og få løst det inden for de rammer, vi har, indtil vi må opgive og sige, at de rammer, vi har, ikke kan bruges til det.
Jeg har svært ved at forestille mig, at regeringen er parat til at stå heroppe og sige: Det er rigtigt, vi har en lov, som vi ikke kan håndhæve.
Skulle vi ikke prøve først at bruge den lov, vi har, håndhæve den efter det, man mener er virkeligheden, i stedet for at lovgive med virkning for alle?
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-05-26:
Jeg er selvfølgelig glad for, at ministeren kommer mig lidt i møde og siger, at han vil nedsætte et udvalg, som skal kigge lidt på det her.
Altså, hvad er det, ministeren mener der ikke skal medtages i det udvalgsarbejde?
Bertel Haarder (V), 2011-05-26:
Som jeg sagde, skal arbejdsgruppen tage udgangspunkt i den gældende vejledning og i de initiativer, som man kan finde i beslutningsforslagets forslag til initiativer, og så skal arbejdsgruppen naturligvis indhente oplysninger fra regionerne for at blive klar over tingenes tilstand.
Derudfra kan man så udarbejde anbefalinger for at styrke indsatsen.
Det synes jeg er en naturlig måde at gennemføre det på, og jeg synes ikke, at min modtagelse af forslaget bare er forholdsvis venlig.
Jeg synes, at den er meget venlig.
Jeg siger jo, at arbejdsgruppen bl.a. skal studere de initiativer, der er nedfældet i det forslag, vi behandler.
Det synes jeg faktisk er så venligt, som det næsten kan være.
Det betyder jo også, at jeg er åben over for at arbejde videre med voldtægtscentrenes arbejde i det hele taget.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2011-05-26:
Men ministeren har jo allerede indhentet oplysninger fra regionerne om, hvad de enkelte regioner tilbyder, og konstateret, at der faktisk er rigtig, rigtig stor forskel – det afhænger af, hvilken bopæl man har i landet, om man kan få en ordentlig hjælp og oprejsning som voldtægtsoffer efterfølgende.
Så vil jeg høre: Er der nogle af de her elementer, som ministeren umiddelbart er uenig i er gode at indføre for ofrene?
Jeg mener, at der er et klart behov for at anerkende ofrene for voldtægt meget mere.
15-20 pct. af alle anmeldelser fører rent faktisk til en dom, så der er rigtig mange ofre, der står med håret i postkassen bagefter.
Jeg synes, at det mindste, vi kan gøre som samfund, er at anerkende dem som ofre og give dem den hjælp, de har brug for, for at komme over de her krænkelser.
Så er der nogle elementer i det her forslag, som ministeren er fuldstændig uenig i at vi bare kan indføre?
Jeg kan oplyse, at forslaget koster 10 mio. kr. ifølge vores beregninger, og det synes jeg ikke er en særlig stor slat penge for at hjælpe en meget udsat gruppe.