Ellen Trane Nørby (V), 2010-04-20:
Vi lever i Danmark i et af verdens rigeste samfund.
Det er et samfund, som er karakteriseret ved stor velstand, stor social sammenhængskraft og stor kulturel samhørighed.
Vi er også det samfund i OECD, der har de mindste indkomstforskelle.
I en analyse af børnefattigdom, som er foretaget af Europa-Kommissionen, har det også vist sig, at vi er det land i EU, der har mindst børnefattigdom.
Det skyldes bl.a., at vi har et enormt effektivt social- og arbejdsmarkedssystem.
Vi har som samfund, men også som enkeltindivider, en hel særlig opgave i at sikre, at vi også får fundet plads til dem i det danske samfund og får dem hjulpet videre i livet.
I Venstre ønsker vi et samfund, hvor der er plads til alle.
Vi ønsker ikke noget udenforskab.
Vi har brug for alle i det danske samfund.
Og den fattigdom, som også ofte er med til at stigmatisere folk og ekskluderede dem, vil vi til enhver tid bekæmpe, ligesom vi vil bekæmpe den sociale marginalisering.
Men modsat oppositionen tror vi ikke på, at alle problemer løses, ved at man bare sender en check.
Fattigdom og social udstødelse er et mangefacetteret og sammensat problem.
Det er et problem, der både findes på samfundsniveau og på individniveau.
Derfor ønsker vi heller ikke fra Venstres side at forsimple den her diskussion til udelukkende at handle om størrelsen på samfundets overførselsindkomster.
Det er den alt for vigtig til, og det er der alt for mange mennesker, også børn, der er berørt af situationer, hvor de lever under dårlige vilkår og dårlige opvækstvilkår, til.
Vi kan også konstatere, at det er et udsagn, som Jens Aage Bjørkøe, som er forstander for Kofoeds Skole, har fremført i en kronik i Politiken den 1. april.
Han skrev bl.a., at det altdominerende fattigdomsproblem i Danmark i dag er langt mere komplekst.
Det er en sammenblanding af sociale og samfundsmæssige faktorer, og det primære problem er, at mange personer og grupper er ekskluderet af fællesskabet.
Den nye fattigdom, den form for fattigdom, som omfatter et langt større antal mennesker, handler om social eksklusion i en række dimensioner i forhold til samfundets fællesskaber.
Jeg synes jo, det er utroligt, at fru Mette Frederiksen og oppositionen slet ikke lytter til de mange sociale organisationer og personer, som hver dag gør alt, hvad de kan for at hjælpe de udsatte mennesker, vi har i vores samfund.
Det er klart, at når vi som personer møder hjemløse, når vi møder alkoholikeren på bænken, når vi møder den narkoprostituerede på Istedgade eller i Skelbækgade, når vi møder tiggerne på torvet eller personerne, der ved kassen i supermarkederne er nødt til at lægge nogle varer tilbage, fordi de ikke kan få pengene til at række, er der jo ingen, der kan komme uden om, at der er borgere i Danmark, der er økonomisk fattige og har behov for hjælp.
Men spørgsmålet er, hvorfor de er endt i fattigdom, for det, som vi fra Venstres side gerne vil, er at fokusere på, hvordan man undgår den sociale deroute, hvordan man undgår, at der er flere mennesker, der ender i social marginalisering og fattigdom, hvordan man forebygger, i stedet for at man bare, som oppositionen ønsker, tæller de mennesker, der i Danmark er endt i social armod og fattigdom.
Den gruppe af absolut fattige i Danmark er heldigvis også en meget begrænset gruppe, og vi har også allerede taget en lang række konkrete initiativer for at hjælpe dem ud af de problemer, de er endt i.
Med det nye regeringsprogram har regeringen også sat sig målsætningen om, at ufrivillig hjemløshed helt skal være væk i 2014.
Men den gruppe af socialt fattige og marginaliserede personer, som vi særligt skal have fokus på, er den gruppe, hvor vi fremadrettet kan gribe ind.
Det er den gruppe, hvor vi forhåbentlig som samfund og enkeltpersoner kan forebygge og hjælpe familier, som er på vej ud i fattigdom og social eksklusion.
Vores fokus i Venstre er ikke på oppositionens teoretiske modeller.
Vores fokus er på de mennesker, det gælder.
Det er på de børn, som vokser op i familier, der er præget af kaos og opbrud.
Det er på de børn, der vokser op i familier og hjem med vold og chikane.
Det er på de børn, der vokser op i familier, hvor enten den ene eller begge forældre er uden for arbejdsmarkedet.
Vores fokus er på de børn, der vokser op uden omsorg, som er alene og ene med deres problemer og er uden venner og sociale kontakter.
Det er de problemer, vi bruger vores tid på at koncentrere os om, og det er problemer, som er komplekse og svære at håndtere, så svære, at de ikke blot kan løses ved at sende en check.
Derfor skal vi som samfund, som naboer, som borgere alle sammen gøre en ekstra indsats for at hjælpe de mennesker, der i dag er socialt marginaliseret, til også at få en plads i vores samfund.
Det her er en langt mere kompleks diskussion, som kræver en seriøsitet, for ellers underkender vi de mennesker, der har behov for vores hjælp.
Derfor håber vi også, at oppositionen aktivt vil indgå i arbejdet med fremadrettet at udarbejde nogle fattigdomsindikatorer, der kan sikre, at vi kan forebygge social marginalisering og fattigdom.
Vi vil gerne konkret løfte en opgave og bekæmpe fattigdom i samfundet.
Spørgsmålet er, om oppositionen vil andet end at tale om fattigdomsgrænser og økonomiske teoretiske modeller.
»En omsorgsfuld socialpolitisk indsats over for de dårligst stillede danskere sammen med en sund samfundsøkonomi, hvor så mange som muligt arbejder og bidrager positivt til fællesskabet, er grundlaget for at bekæmpe fattigdom.
Folketinget konstaterer, at regeringen har som målsætning, at Danmark skal fastholde sin position som et rigt samfund, hvor vækst og velstand skaber grundlag for en aktiv socialpolitik samt sikrer social og kulturel sammenhæng.
Folketinget opfordrer regeringen til at fortsætte indsatsen imod fattigdom og social udstødelse.
Udvikling af retvisende fattigdomsindikatorer vil kvalificere den sociale indsats og gøre det lettere at identificere og iværksætte konkrete initiativer for at hjælpe sårbare og udsatte personer, ikke mindst sikre gode opvækstbetingelser for børn og unge.«