Marianne Jelved (RV), 2009-05-18:
Da den radikale ordfører på området ikke kan være til stede lige nu, er det blevet min opgave at gøre rede for Det Radikale Venstres synspunkter på beslutningsforslaget.
Det her forslag har flere sammenfald med B 88, som blev behandlet her i Folketinget for nogen tid siden, og her meddelte regeringen, at den ville nedsætte en arbejdsgruppe, der skulle se på en styrket indsats over for ofrene, hvilket vi ved den lejlighed noterede med tilfredshed.
Vi har nogle enkelte kommentarer til de fem hovedelementer.
Vedrørende forslaget om en erstatningskommission vil jeg sige, at vi synes, at det er relevant tema.
Ved behandlingen af B 88 var der en diskussion om, hvornår man kan få erstatning, også hvis der er frifindelse, og det tyder på, at der er god grund til at granske det her nøjere.
Hvis ikke ministeren vil tage det med i sit udvalgsarbejde, kan en selvstændig kommission være en god idé.
Vedrørende forslaget om en erstatningsfond efter et svensk forbillede vil jeg sige, at vi synes, det lyder spændende, men vi synes også, det er en af de ting, som er egnet til at blive behandlet i det udvalg, som ministeren har nedsat.
Der kan altså ligge meget psykologi i, hvornår man overkommer at anmelde en sag.
Det er klart, at politiets behandling af sagen styrkes, hvis den rent faktisk anmeldes uden unødigt ophold, men at gøre det til en betingelse for eventuel erstatning, at det er inden for 24 timer, lyder ikke helt hensigtsmæssigt.
Også det bør udvalget tage med, i hvert fald for at se på de erfaringer, der er gjort indtil nu.
Vi er helt åbne over for, at der gives adgang for ofrene til psykologbehandling.
Der er i forslaget ikke umiddelbart taget stilling til de konkrete økonomiske konsekvenser, men vi vil i hvert fald være villige til - hvis man kunne få tilvejebragt sådanne oplysninger - også at indarbejde det i vores finanslovforslag.
Der må naturligvis være et fuldstændigt beslutningsgrundlag for finansieringen af forslaget, før vi kan træffe endelig beslutning om det.
Endelig er der det sidste element om underretning af ofrene, når gerningsmændene for udgang eller løslades.
Der er selvfølgelig tale om en afvejning, som flere også har været inde på.
Det kan give meget tryghed, mens gerningsmanden er spærret inde, men omvendt kan det så tilsvarende give utryghed, når man bliver gjort opmærksom på, at gerningsmanden slippes fri.
Det er klart, at det må være individuelt, hvad man i den konkrete situation mener er det bedste.
Vi er derfor enige i forslaget om en frivillig ordning, hvor det er offeret, der bestemmer, om man ønsker at være underrettet om de ting eller ej.
Vi tænker særlig på de situationer, hvor det kan være, at politiet i forvejen er underrettet, og hvor der f.eks. er ægtefæller, der har truet deres nuværende eller tidligere ægtefælle.
Her kan det være helt relevant, at man er opmærksom på, at der nu er udgang, hvis der fortsat hersker en stor grad af jalousi eller andet, der kan føre til kriminelle handlinger eller trusler derom.
Omvendt kan der være andre tilfælde, hvor der er lange domme for vold eller andet, og hvor man kan sige, at det måske mere er et spørgsmål om, at straffene givet, og at det er ude af verden, og hvor offeret siger, at vedkommende måske ikke har behov for lige at blive mindet om, at han eller hun engang i nattelivet et eller andet sted blev udsat for en forbrydelse, som måske også er blevet bearbejdet for længst.
Samlet set er vi meget imødekommende over for forslaget her og også over for de enkelte elementer, og vi ser selvfølgelig frem til, hvad regeringen kommer frem til i det udvalgsarbejde, som blev annonceret tidligere på året.