runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Jespersen (V), 2008-12-03:
Jeg mener, at lige præcis det at give nogle klare rammer for, hvem der har ansvaret for hvad, er en forudsætning for tillid.
Jeg ser meget gerne, at der er nogle klare regler for, at kommunalbestyrelsen har et ansvar for at have en viden om, hvad det er for borgere, der f.eks. har de familieproblemer, børneproblemer, og så skal den opstille nogle mål og så have en klar plan for, hvordan den har tænkt sig at afvikle de problemer.
Jeg så også meget gerne, at vi havde nogle klare regler for, hvordan vi, man kunne kalde det, adskilte myndigheder og leverandører, altså dem, der har ansvaret for at udføre nogle opgaver.
Det burde være meget tydeligt, hvilket ansvar de har.
Jeg mener, at det er en forudsætning for, at man så også har tillid, så de får en frihed til at løse opgaverne, sådan som de vil.
Men det kræver altså, at ansvaret er tydeligt placeret.
Annette Lilja Vilhelmsen (SF), 2008-12-03:
Det er om handling, der er baseret på tillid.
Karen Jespersen (V), 2008-12-03:
Undskyld, de sidste ord smuttede faktisk for mig.
Annette Lilja Vilhelmsen (SF), 2008-12-03:
Det er utrolig positivt, at ministeren ikke skælder ud på kommunerne.
Det tror jeg der sidder mange folk i kommunerne og er meget glade for, altså at der bliver båret ting til, og at det her bliver en positiv dialog.
En anden side af det her er jo også, at det ikke nødvendigvis afspejler, at der er flere børn, der har det svært, men at der netop er en større opmærksomhed fra de personers side, der er tæt på børn og tæt på socialt belastede familier, og de reagerer nu.
Derfor er det utrolig vigtigt, at der sker noget, når folk – fagfolk og også naboer - så reagerer.
Hvordan vil ministeren arbejde med tilliden til, at der skabes handling?
Karen Jespersen (V), 2008-12-03:
Jeg vil jo bl.a. sammen med SF, Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti lave et udredningsarbejde her i løbet af foråret med henblik på at ændre loven, sådan at der bliver nogle tydeligere regler.
Det er jo lige præcis udgangspunktet for, at vi igen, havde jeg nær sagt, skal diskutere området med de tunge børnesager.
Det er jo lige præcis de tal, som nu har været beskrevet i Politiken, og som jo først og fremmest illustrerer, at det også er et meget krævende område at håndtere.
Så jeg vil ikke bare stå og skælde ud på kommunerne, for jeg mener, at de har en krævende opgave.
Og vi kan bistå dem med at lave nogle klarere retningslinjer for, hvordan de skal gribe det an.
For det vil efter min mening ikke hjælpe en pind bare at give kommunerne flere penge.
Vi kan se, at nogle af de kommuner, der har vanskeligheder, faktisk bruger lige så mange penge på de børn, det handler om, som andre.
De kunne f.eks. have lavet en tidligere anbringelse, eller de kunne have lavet en forebyggende indsats over for forældrene og have fået dem til at fungere bedre som forældre, men de har investeret anderledes og måske gjort det for sent eller gjort det forkert.
Så det handler i høj grad også om at lave nogle klare regler for, at man griber tingene rigtigt an, og at man bliver bedre til at lære af sine erfaringer.
Og der oplever jeg at vi har en fælles opgave.
Annette Lilja Vilhelmsen (SF), 2008-12-03:
Tak, fordi jeg kan stille spørgsmål til ministeren her.
Så selv om man har fulgt, hvad man skal, følger love og følger regler og bruger de redskaber, der er, så oplever de her fagpersoner, at der ikke bliver givet den hjælp, som de her børn har ret til og krav på.
Så er det, jeg vil spørge ministeren: Hvad vil ministeren gøre for at sikre, at det ikke bliver økonomien, der er afgørende, når kommunerne skal vedtage foranstaltninger til de udsatte børn?
Vi har en lov, og ministeren har også tidligere sagt, at de forpligtet til det, og alligevel så sker det, at de her børn ikke får den hjælp, de skal have.
Derfor må jeg bede om, at ministeren klart og tydeligt siger, hvad det er, der skal til, så det ikke er økonomien, der er afgørende, når kommunerne skal iværksætte de her foranstaltninger for de udsatte børn.
Hvad vil ministeren gøre?
Karen Jespersen (V), 2008-12-03:
Nu ligger den såkaldte børnecheck jo i Skatteministeriet, men der er nogle særlige børnetilskud, og de er jo af lidt forskellig karakter.
Man er meget forsigtig med at begynde at begrænse de penge, som er målrettet børnene.
Det synes jeg er vigtigt.
Altså, som de tidligere spørgere har været inde på, er der jo noget, der hedder starthjælp for mennesker, der kommer hertil, og man siger, at de skal anspores til, at når de ankommer, skal de også i gang med et arbejde.
Så der har regeringen jo valgt at sige, at det er den ydelse, de voksne får, som vi stiller nogle krav til de første år, man er i landet, mens børnepengene siger man er noget, hvor det er tiltænkt at man tager højde for, hvor mange børn der er.
Og vi vil ikke have, at børn lever under dårlige vilkår.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-12-03:
Jeg er glad for, at ministeren lægger op til, at man skal have en mere ensartet, stringent fortolkning af reglerne ude i kommunerne.
F.eks. har vi jo set, at der med hensyn til tildeling af førtidspension, som i den grad bliver brugt til rigtig mange udlændinge, er en meget uensartet praksis rundtomkring i kommunerne.
Men giver de her tal ikke anledning til, at ministeren må overveje nogle yderligere tiltag?
F.eks. har vi i Dansk Folkeparti jo foreslået, at sådan noget som børnepenge skal forbeholdes danske statsborgere, altså at man simpelt hen først kan få børnepenge, hvis man har dansk statsborgerskab.
Det er jo heller ikke rimeligt, at folk, som har et meget, må man sige, anderledes reproduktionsmønster end det, man kender fra den danske gennemsnitsfamilie, skal kunne komme hertil og ganske enkelt malke kassen.
Vi har jo set i nogle situationer, at familier er i stand til bare at leve af børnepenge og bistandshjælp, og hvad de ellers får, fordi de kommer fra fjerne egne med en hel masse børn i bagagen.
Vil det ikke være en god idé at forbeholde børnepenge kun til danske statsborgere, som vi har foreslået det?
Karen Jespersen (V), 2008-12-03:
Der, hvor jeg har et ansvar, er jo først og fremmest i forhold til kommunerne, og det består i at sikre, at de administrerer og griber deres ansvarsområder så effektivt an som muligt. Når det gælder initiativer, der ligger uden for mit ansvarsområde, er der jo taget en række initiativer i Beskæftigelsesministeriet, der skal sikre, at så mange mennesker som muligt kommer i arbejde, og det har der jo været betydelig succes med.
Og i Integrationsministeriet er der jo også meget opmærksomhed om, hvordan man så sikrer, at de mennesker, der kommer her til landet, rent faktisk kommer i arbejde, og at det også tages med i betragtning, når der gives permanent opholdstilladelse i Danmark.
Der er jo i stigende grad opmærksomhed om, hvordan man sikrer, at det så også rent faktisk gives til mennesker, der kommer i arbejde.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-12-03:
Det svar er jeg glad for.
Jeg synes, det er vigtigt og godt, at ministeren erkender, at der her er et problem, altså at det ikke fungerer på den måde, som vi har det i dag, hvor vi altså efter et menneskeliv, så at sige, vil opleve, at Danmark som stat, simpelt hen går bankerot, hvis det her fortsætter, at vi løber tør for penge.
Hvis man læser præmisserne for de beregninger, som DREAM har foretaget, vil man klart se, at der som det første er indarbejdet en økonomisk vækstfremskrivning osv. frem i tiden, og at alle de initiativer, som der nu er sat i søen, så at sige, fra Folketingets og regeringens side, også er indregnet, og alligevel bliver nettoresultatet, at hver borger i Danmark kommer til at koste 600.000 kr.
Og jeg synes, det er rigtigt, at ministeren har den tilgang til det, at folk, der ikke bidrager til samfundet, heller ikke skal have fra samfundet, altså når vi taler om udlændinge.
Men hvad har man så tænkt sig at gøre for at rette op på det her, for tallene viser, at det, man har gjort indtil videre, ganske enkelt ikke er nok?
Karen Jespersen (V), 2008-12-03:
En af de overvejelser, jeg gør mig, er, at det viser, hvor vigtigt det er, at kommunerne bliver mere effektive i deres administration af alle velfærdsydelserne.
Det handler også om, at vi som centraladministration og ministerium også skal være effektive i vores krav, så det ikke bare er noget med at smide aben over til andre.
Men vi kan faktisk se, at hvis alle kommuner var lige så effektive som de mest effektive, ville der altså være ret mange penge at hente.
Og jeg synes, at et af mine vigtigste initiativer er at få skabt nogle retningslinjer for det kommunale selvstyre, der sikrer, at de udnytter midlerne så effektivt som muligt, f.eks. også ved hjælp af en øget konkurrence og gennemsigtighed i, hvad ydelserne koster.
Man kan også gøre sig andre overvejelser, og det er rigtigt, at man, når man ser på mennesker med indvandrerbaggrund og især fra tredjeverdenslande, vil se, at det er borgere, som gennemsnitligt koster mere.
Jeg mener også, at det er nogle af de overvejelser, man gør sig, når man ser på, hvilken indvandring man vil have - hvilken type og hvilket omfang - og der er det jo også sådan, at regeringen lægger vægt på, at mennesker, der kommer hertil, så vidt muligt skal bidrage som arbejdskraft til landet.
Så kan der være mennesker med flygtningebaggrund, som jo kommer hertil af helt andre grunde, men det understreger jo, hvor vigtigt det er, at det er mennesker, der kommer i arbejde, og at vi ser på - ikke når det er flygtninge, vi snakker om, men når det også er indvandrere - at de kan bidrage til det samfund, de lever i.
Morten Messerschmidt (DF), 2008-12-03:
Jeg vil gerne bevæge mig lidt over i en anden boldgade og håbe på, at ministeren har læst den artikel, der var i Jyllands-Posten i weekenden under sektionen Indblik.
Overskriften var »Dyre danskere« og handlede om, at beregninger fra det uafhængige forskningsinstitut DREAM viser, at de danskere, der fødes i 2008, hele deres liv igennem vil komme til at koste og altså udgøre en nettoudgift for staten på 600.000 kr.
Det duer ikke, at en gennemsnitlig dansker gennem sit livsforløb er nettomodtager af offentlige ydelser snarere end nettobidragsyder.
Det rejser jo spørgsmålet om, hvorvidt hele den måde, hvorpå vi har indrettet vores velfærdssamfund, reelt er levedygtig i fremtiden, og det rejser også spørgsmålet om, hvorvidt det er en holdbar indretning med de grupper, som modtager ekstremt store summer i velfærdssamfundet.
Det er jo velkendt, at rigtig mange af de udlændinge, som kommer fra den muslimske del af verden, har en meget, meget lav deltagelse på arbejdsmarkedet, men til gengæld har en meget, meget høj deltagelse, når det kommer til modtagelse af offentlige ydelser.
Det forhold, vi ser her, er jo, at denne befolkningsgruppe, som udskiller sig meget mærkbart med hensyn til alt, hvad der handler om velfærdsydelser - lige fra børnetilskud over fripasningsordninger til arbejdsløshedsunderstøttelse osv. osv. - trækker det samlede gennemsnit ned og gør, at den gennemsnitlige indbygger i Danmark bliver til en underskudsforretning.
Det er jo ganske enkelt ikke rimeligt, at danskerne, der i forvejen trækkes med et af verdens højeste skattetryk, nu også skal opleve, at det samlede regnestykke ikke holder, at der simpelt hen er for få penge i kassen, fordi vi har så mange fra den muslimske verden, som trækker uforholdsmæssig mange penge op.
Derfor vil jeg gerne høre, hvilke overvejelser ministeren gør sig, når vi får sådan nogle tal på bordet.
Karen Jespersen (V), 2008-12-03:
Altså, nu er det jo ikke mig, der har ressortansvaret for alle former for overførselsindkomst.
Jeg har det som bekendt for førtidspensionen, men når det gælder starthjælp, kontanthjælp og sygedagpenge, er det i andet ministerium, nemlig Beskæftigelsesministeriet, de ydelser ligger i dag.
Sygedagpengeloven er jo ændret flere gange, så målgruppen for sygedagpenge er blevet udvidet, men det går jo ikke, at kontanthjælpen, der jo er en ydelse til mennesker, som står til rådighed for arbejdsmarkedet, gives til mennesker, der ikke kan arbejde.
Det kan jo ikke nytte noget, at vi på den måde blander tingene sammen.
Line Barfod (EL), 2008-12-03:
Når vi snakker om dem på starthjælp og dem, der er ramt af kontanthjælpsloftet osv., får de langt under mindstelønnen - langt, langt under mindstelønnen.
Men det er ikke det, der er problemet.
Problemet er, at de mennesker simpelt hen ikke er i stand til at arbejde.
De har forskellige former for sygdom eller andre meget store problemer, der gør, at de ikke kan arbejde.
Der er nogle familier, der knap nok har råd til at købe en pebernød, og som ansvarlig på området må ministeren da have et bedre svar, end at der kommer en kortlægning.
Der må da være et eller andet håb for de børn om, at det bliver bedre.
Kirsten Brosbøl (S), 2008-12-03:
Jeg er glad for at høre, at ministeren synes, at der ikke er noget, vi ikke kan bruge i den her rapport, for så betyder det også, at ministeren anerkender, at der faktisk i rapporten ligger en opfordring til at styrke differentierede arbejds- og eksamensformer på universiteterne.
Det ser jeg som et lille hint til regeringen om, at man måske skulle genoverveje sin beslutning om at afskaffe gruppeeksamen.
Der ligger også en interessant undersøgelse om optagelsessamtaler og muligheden for at bruge optagelsessamtaler på universiteterne som et redskab til at mindske frafaldet og også styrke den sociale uddannelsesmobilitet, som rapporten jo sigter på.
Der vil jeg gerne høre ministeren helt specifikt med hensyn til optagelsessamtaler, om denne rapport giver anledning til, at regeringen nu er indstillet på, at vi får sat gang i udbredelsen af optagelsessamtaler på universiteterne, som jo i dag kun foregår ganske få steder, primært på Syddansk Universitet, hvor man har ganske gode erfaringer med det.
Eller er der nogen undersøgelser, ministeren eventuelt vil igangsætte på den her baggrund, som skal klarlægge, om der altså er baggrund for at bruge optagelsessamtalerne i kampen mod den sociale arv?
Helge Sander (V), 2008-12-03:
Hvis fru Kirsten Brosbøl opfatter det sådan, at vi ikke vil følge op på de 34 forslag, er der i hvert fald det nye, at det gør vi.
Det kan jeg roligt sige.
Så som jeg har læst rapporten, er der ikke noget, som vi ikke bruge.
Brian Mikkelsen (KF), 2008-12-03:
Sagen er jo ikke den, at det er politiet, der skal sørge for, at det stopper.
Det skal borgerne, det skal forældrene, det skal de bandemedlemmer, som fuldstændig hensynsløst, umoralsk og fejt render rundt og skyder på hinanden.
Så er politiets opgave at være med til sammen med kommunen at forhindre, at det sker.
Der kan kommunen gøre en skrappere indsats, en bedre indsats, det er jo ikke politiets primære opgave.
Politiet er der jo for at opklare forbrydelser og forhindre forbrydelser, og det gør de med stor succes.
Man kan ikke forhindre, at bandemedlemmer skyder på hinanden, fordi de er skøre i bolden.
De kommer fra henholdsvis nogle rockermiljøer og nogle bandemiljøer, hvor menneskeliv ikke betyder så meget, og hvor de kæmper intensivt om narkomarkedet.
Men det, vi kan gøre, er at sikre, at politiet har de ressourcer, der skal være til stede for at fange dem og stresse dem.
Og det gør de.
De mandsopdækker dem, de ransager dem, de aflytter dem, de har anholdt rigtig mange nu - flere ledende bandemedlemmer og rockere sidder i fængsel - der bliver konfiskeret våben som aldrig før, der bliver konfiskeret narko.
Det er politiets opgave, og det gør de sådan set rigtig godt på trods af de skøre mennesker, som skyder på hinanden på Nørrebro.
Dem skal vi have fat i, og dem bliver vi ved med at stresse, og det gør politiet sådan set rigtig godt i øjeblikket.
Line Barfod (EL), 2008-12-03:
Jeg har også stor tillid til, at både politiet og andre gode kræfter er i gang med at gøre alt, hvad de kan for at opnå en våbenhvile, eller hvad man nu kan opnå i forbindelse med det opgør, der er i øjeblikket.
Grunden til, at jeg stiller spørgsmålet, er, som det også fremgår af den skriftlige begrundelse, at ministeren nu igen har været ude at sige, at det er noget, vi bare skal vænne os til, nemlig at der er de her opgør.
Ministeren siger i Politiken den 21. november, at man ikke kan stoppe det bare lige sådan, men at man kan sørge for at holde det nede.
Nu bor jeg selv på Nørrebro og oplever det på tæt hold.
Jeg oplever, hvordan børnene i skolen og på fritidshjemmet osv. bliver skræmt af, at der er skyderier lige uden for.
Jeg har snakket med beboere i andre kvarterer i København, der er udsat for det samme, og som også siger, at det her er noget helt andet, end de har oplevet tidligere, og at de ikke længere kan håndtere det.
Og i mange af kvarterne i København er man ellers vant til at klare rigtig mange ting.
Derfor vil jeg gerne høre: Hvad er det, ministeren vil gøre?
Hvad er det, ministeren vil gøre for, at vi ikke i fremtiden kommer til at se, at det sker igen?
For markedet bliver ved med at være der, hvis man ikke gør noget fremadrettet.
Så kan det godt være, at man kan dæmpe opgøret lige her og nu, men så blusser det jo bare op igen om ½ år eller om 1 år eller om 2 år.
Derfor bliver vi nødt til at høre, hvad ministeren vil gøre for at fjerne grundlaget for de opgør, vi ser i øjeblikket.
Det var jo Justitsministeriet og politiet, der, inden man ryddede Pusher Street, advarede om, at vi ville få de tilstande, som vi har nu, hvis man ikke gjorde noget andet end bare at rydde Pusher Street.
Man gjorde ikke andet.
Derfor vil jeg høre, om ministeren nu har nogle andre tiltag i posen og kan komme frem med dem, så vi kan høre, hvad ministeren vil gøre for, at det her ikke er noget, vi bare skal vænne os til blusser op med jævne mellemrum.
Brian Mikkelsen (KF), 2008-12-03:
Tak for spørgsmålet.
Vi har jo haft debatten før, både under en forespørgselsdebat og i et samråd.
Det giver mig jo god lejlighed til at orientere om de mange tiltag, der sker på området.
Som jeg har nævnt tidligere, har den seneste tids hændelser - i hvert fald siden sommerferien - vist os, at der navnlig er et modsætningsforhold mellem rockergruppen Hells Angels og bestemte grupperinger fra bandemiljøet, og en væsentlig faktor bag dette er kampen om narkomarkedet i København, herunder på Nørrebro.
Som det også fremgik af den redegørelse, jeg har givet i Folketinget, har politiet sat massivt ind for at bremse konfrontationerne mellem de kriminelle grupper, herunder for at sætte en stopper for de alvorlige skudepisoder, vi har været vidne til bl.a. på Nørrebro, hvor uskyldige mennesker jo også kan komme i fare, fordi hensynsløse og bestialske bandemedlemmer skyder på hinanden.
Politiet sørger for at konfiskere våben, og man konfiskerer narko.
Det er klart, at det også har indflydelse på den ulovlige narkotikahandel, fordi den massive polititilstedeværelse, visitationszonerne og de øvrige tiltag stresser markedet, stresser bandemedlemmerne, og det gør det mere besværligt for dem at udøve deres kriminelle aktiviteter.
Til sidst vil jeg også sige, at politireformen jo har fået en justering forstået på den måde, at vi i politireformkredsen har besluttet at udvide politistyrken med 300 betjente - 150 i 2009 og 150 i 2010 - vi har givet flere penge til overarbejde, vi har givet penge til en vidensopsamling, til forskning og uddannelse i bekæmpelse af bandekriminalitet til bl.a. Politiskolen.
Så jeg har altså fuld tiltro til, at politiet på den her baggrund gør alt, hvad der er muligt for at sikre trygheden for borgerne på Nørrebro og i hele København.
Line Barfod (EL), 2008-12-03:
Hvad vil ministeren gøre for at skabe tryghed på Nørrebro, herunder i forhold til at mindske de markeder, der kæmpes om?
Skriftlig begrundelse
I Politiken den 21. november 2008, side 6, udtaler ministeren: »Jeg er helt sikker på, at der stadig vil komme mange skudepisoder, desværre.
Der findes skruppelløse, vanvittige bandemedlemmer, som bare skyder på hinanden uden nogen form for moral.
For det handler om hashmarked og økonomi.
Og det kan man ikke stoppe bare lige sådan, men man kan sørge for at holde det nede.«
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-12-03:
Altså, jeg ved ikke, om vi skal have en konkurrence om, hvem der kan skubbe hvilke eksperter foran sig.
Jeg konstaterer bare helt stilfærdigt, at OECD, IMF, vismændene og Nationalbanken sådan set bakker op om regeringens økonomiske politik, som hr. Rasmus Prehn jo her giver et fuldstændig fortegnet billede af.
Situationen er den, at regeringen tager det her meget alvorligt.
Vi har stået i spidsen for en økonomisk politik, der har bragt arbejdsløsheden ned til et historisk lavt niveau - ca. tre gange mindre, end da vi overtog den her butik.
At skabe et billede af, at den regering, der har ført den politik, der har skabt det største socialpolitiske fremskridt i en generation, ikke skulle kere sig om det, og at hr. Rasmus Prehns parti, som aldrig nogen sinde har leveret et resultat, der matcher det, vi har i øjeblikket, skulle kere sig mere om det, er jo helt på månen.
Jeg må bare sige, at vi gør det, som vi mener er klogt, nemlig at vi lemper finanspolitikken ganske markant - 15 mia. kr., fordelt på 8 mia. kr. til skatteborgerne og 7 mia. kr. til offentligt forbrug - og vi overvåger det her dag for dag.
Det vil sige, at hvis vi på et tidspunkt skønner, at vi skal skrue yderligere op for varmen, så har vi muligheden for det, og så vil vi selvfølgelig ikke tøve med at gøre det.
Rasmus Prehn (S), 2008-12-03:
Det er altså sjældent, at man her i Folketingssalen har hørt så mange forbehold og så mange udskydelser af et egentligt svar.
Sagen er jo, at vi har op til flere bankøkonomer, eksperter og andre, der nævner, at der virkelig er en alvorlig ledighedskrise under opsejling.
Cheføkonomen for banken Nordea var i går i Berlingske Tidende og sige, at der er udsigt til en fordobling af ledigheden; vi har en historie i B.T. fra den 28. november, som siger: »Dit job er i fare«, og at der er en stor ledighed; der er en artikel fra Information, der siger: »Byggebranchen efterlyser dansk vækstpakke«; der er en artikel fra Århus Stiftstidende om, at man alene i Århusområdet her op til jul har måttet afskedige 50 malere, som nu mister deres arbejde midt i juletiden.
Der er altså en krise under opsejling, og vi ved af historisk erfaring, at når først der begynder at være ledighed, kommer der altså tit sådan en ketchupeffekt, så ledigheden bliver endnu større.
Der er regeringens svar: Jamen vi lytter ikke til økonomer, vi lytter ikke til eksperter.
Det, der så er svaret til danskerne, er, at det godt kunne være, at vi kunne løse beskæftigelsesproblemet ved at sætte gang i nogle af de her ting, ved at sikre, at man kunne få energirigtige installationer og investeringer, men næh, vi venter lige, for for nuværende har vi ikke planer om andet end at gøre, som vi hidtil har gjort.
Det synes jeg er et meget skuffende svar, vil jeg gerne sige.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-12-03:
Altså, en krone er en krone, uanset hvordan man bruger den, og vi har altså det kommunale selvstyre til at sikre, at de kroner, man bringer i spil, bruges klogt.
Derfor valgte regeringen - og det var klogt og fornuftigt - at sige, at så må den enkelte kommunalbestyrelse også stå på mål for sit eget budget.
Det er sådan set det, der er systemet i år.
For så vidt angår næste år har vi ikke styret den enkelte kommunes anlægsniveau.
Vi har en samlet aftale med kommunerne under ét om, at der skal anvendes 15 mia. kr., og vi har en samlet aftale om, at der mindst skal bruges 6 mia. kr. på at investere i borgernære institutioner.
Hvordan det udmønter sig mellem de enkelte kommuner, styrer vi slet ikke.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2008-12-03:
Regeringens … [Lydudfald] … at målrette
gælder i hvert fald ikke den offensive klima- og energiindsats, for Sønderborg Kommune har fået nej til at lave energibesparende foranstaltninger, fordi det betyder, at de kommer til at bryde anlægsloftet.
Så jeg vil gerne spørge, hvad det er, der er så vigtigt for ministeren.
Er det at rent faktisk få en investeringspolitik, så vi får energiforbruget ned - noget, regeringen har tilsluttet sig at den skal eller er det at holde fast ved et eller andet princip, som man så pakker ind i, at det hedder målrettet, frem for simpelt hen at sige: Ja, de kommuner, der ikke kan holde sig inden for anlægsloftet, og som vil energirenovere deres bygninger, får lov til at få en dispensation?