Martin Henriksen (DF), 2009-02-20:
Jeg synes, at debatten desværre endnu en gang har vist, at der i Folketinget, både i regeringspartierne og i oppositionspartierne, er en manglende forståelse for de dybt alvorlige problemer, der er i samfundet.
Man har i den seneste måneds tid kunne følge Socialdemokraternes kamp imod alt, hvad der minder om dansk kultur og kristendom i folkeskolen, i stedet for at handle, og i dag fremgår det, at regeringspartierne og Socialistisk Folkeparti i fællesskab lukker op for fredagsbøn i skolen, et uhørt knæfald.
Dansk Folkeparti er dybt rystet over denne foragt for egen kultur.
Samfundet må sige fra, når forældre eller andre pådutter børn kulturelle og religiøse skikke, som kan skade deres skolegang og integration.
I Danmark er vi traditionelt meget forstående over for forskellige kulturer og religioner, men det er med stigende bekymring, at Dansk Folkeparti iagttager, hvordan nogle herboende muslimer praktiserer deres kultur og religion, da det ofte har en negativ påvirkning på den dagligdag, de lever i i Danmark.
Kulturelt betingede særhensyn over for minoritetsgrupper i folkeskolen fremmer splittelse i samfundet og fastholder børn i parallelsamfund.
Dansk Folkeparti finder det væsentligt at understrege, at folkeskolen nødvendigvis må hvile på dansk kultur og folkestyre.
Følgende fremgår af folkeskolens formålsparagraf: Folkeskolen skal i samarbejde med forældrene give eleverne kundskaber og færdigheder, der gør dem fortrolige med dansk kultur og historie.
Det fremgår også af paragraffen, at folkeskolen skal forberede eleverne til deltagelse, medansvar, rettigheder og pligter i et samfund med frihed og folkestyre.
Skolens virke skal derfor være præget af åndsfrihed, ligeværd og demokrati.
Vi er af den opfattelse, at god integration indebærer et kursskifte i folkeskolen.
Dette forslag gør op med de mange uacceptable særhensyn, der tages.
Vi anerkender og hilser velkommen, at eksempelvis en del muslimske forældre positivt tager stilling til fordel for det danske samfund og tilskynder deres børn til at integrere sig.
Samfundet skal blive bedre til at sætte grænser for dem, der ikke vil indordne sig, og dermed også gøre livet lettere for dem, der nærmer sig det danske samfund.
I dag belønner vi reelt dem, der ikke vil integreres.
Vi finder det rystende og uforståeligt, at eksempelvis Undervisningsministeriet og en række kommuner i dag opfordrer til særhensyn i folkeskolen.
Således skal der ifølge Undervisningsministeriets hjemmeside tages særlige hensyn til muslimer i en række fag og i skolens virke generelt.
Ydermere gøres det klart, at særhensyn i forbindelse med andre religioners helligdage, underforstået islam, skal tages af den enkelte skole.
Så det passer ikke, når man i debatten har sagt, at politikerne ikke blander sig.
Det gør de i høj grad.
Flere kommuner vejleder folkeskolerne om, hvordan de skal håndtere muslimske højtider og eksempelvis fastende børn.
Nogle vejleder om, at børnene skal have fri på muslimske helligdage.
Et andet eksempel finder man i børne- og ungdomsforvaltningen i København.
Forvaltningen har udarbejdet en pjece til skoler og muslimske forældre om, hvornår børn må faste.
Forvaltningen siger selv, at den har valgt indholdet i vejledningen med omhu, så indholdet harmonerer med de religiøse forskrifter.
Det er jo absurd.
En pædagogisk konsulent, som også deltog i at stable de kommunale anbefalinger på benene, forklarer, at han som led i arbejdet var i kontakt med muslimske privatskoler og lærere med muslimsk baggrund for at finde frem til en løsning.
Konsultationerne og samtalerne førte til en konklusion om, at det for pigernes vedkommende måtte være menstruationsalderen, man tog udgangspunkt i, da dette bedre kunne accepteres i muslimske kredse.
Altså, det her er Danmark år 2009.
Den pædagogiske konsulent, Asad Ahmad, er i den forbindelse citeret for at sige følgende, og jeg citerer: Sundhedsmæssigt kan jeg ikke argumentere for, at det er forsvarligt at faste, når man er fyldt 13 eller 14 år, men vi måtte vægte de religiøse værdier over for praksis, og hvad der var muligt at få igennem.
Derfor valgte vi at gå forsigtigt til værks.
Fasten er jo en af de fem søjler i islam, så der ville være en fare, hvis vi gik for voldsomt frem.
Det sagde Asad Ahmad.
Det er altså et klokkeklart eksempel på, at islam direkte dikterer, hvordan en dansk hverdag skal indrettes.
Til det er der kun én ting at sige: Vi vil ikke finde os i det.
Og hvad vil regeringen gøre?
Hvad vil oppositionen gøre?
Vi har fremsat et forslag, der trækker en streg i sandet, et forslag, der siger nej til kulturelle særhensyn og ja til genindførelse af almindelig sund fornuft i folkeskolen.
Er det virkelig for meget at forlange?
Er ministeren så ligeglad med sit ansvarsområde, at han ikke engang kan præstere det?
Er Socialdemokraterne og Socialistisk Folkeparti lige så naive, som de altid har været, og fyldt med angst for de muslimskes vælgeres reaktion, hvis man gør det, som man inderst inde ved er det rigtige?
For det må man jo vide.
Det er meget få steder i vejledninger og lignende beskrevet, at såkaldte integrationsprojekter skal tage udgangspunkt i danske traditioner, dansk kultur og dansk samfundsliv.
Hovedreglen er, at udgangspunktet er forskellighed, flerkulturelt kulturmøde, rummelighed eller kulturforståelse.
I Dansk Folkeparti er vi ikke modstandere af integrationsprojekter, der forklarer om andre kulturer eller beskriver, hvorfor mennesker reagerer på måder, der definerer deres kultur eller eksempelvis deres forældres kultur.
Vi er heller ikke modstandere af dialog, konfliktforebyggelse, konfliktløsning og samtale i forbindelse med integrationsprojekter, tværtimod.
Men vi er altså af den opfattelse, at integrationsprojekter og integration som helhed kun kan fungere og på sigt være vellykket,
Her skal vi ikke gå på kompromis.
I folkeskolen skal man forklare, at der er plads til forskellighed, men at denne forskellighed nødvendigvis må kunne rummes inden for det eksisterende kulturelle fællesskab. Mobning af mere eller mindre normal karakter finder jo sted, og vi ser også religiøs mobning.
Hvis der opstår konflikter, er der hurtigt trusler i luften, og en del elever med muslimsk baggrund bliver hurtigt mange og aggressive.
En del af muslimerne har et andet forhold til vold, en del af dem er blevet opdraget på en anden måde, end de fleste børn er opdraget.
Der er altså iblandt visse muslimer en udpræget volds- og trusselskultur, og vi bliver bare nødt til at forholde os til det.
Visse steder er det kommet så vidt, at almindelige elever og muslimer, der gerne vil det danske, udsættes for religiøs chikane af de - i gåseøjne rigtige muslimer.
Det sker eksempelvis under ramadanen.
Her kan man se, hvordan en gruppe muslimske elever kritiserer klassekammerater for ikke at overholde ramadanens fastedage eller for at spise og drikke i døgnets lyse timer.
Og hvad vil vi som politikere så egentlig gøre ved det?
Hvis ikke Folketingets øvrige partier vil stemme for forslaget, skylder man vælgerne, de almindelige børn og forældre en god forklaring og et godt svar på, hvad man så vil gøre.
Måske vil man blot henvise til den lokale medbestemmelse og så ellers som sædvanlig skubbe ansvaret så langt væk fra sig som muligt: Ikke se, ikke høre, ingenting.
I Kristeligt Dagblad kunne man sidste år læse følgende, og jeg citerer fra artiklen
: »På Klostervængets Heldagsskole i København blev skoleinspektøren overrasket, da hun en dag spurgte i en 8. klasse med stort set kun muslimske elever, om de fastede.
- Alle sagde, at de fastede.
Selv en dreng med dansk baggrund sagde, at det gjorde han, men det troede jeg ærligt talt ikke på.
Det var bare for svært for ham at sidde med sine leverpostejmadder blandt kammerater, som alle fastede.
Jeg tror, at han er gået hjem og har spist sine madder bagefter, og det var taktisk klogt gjort af ham, siger skoleinspektør Karen-Margrethe Grønlund«.
»I Århus har ramadanen også ført til konflikt i folkeskolerne«.
Og en skoleleder siger: »Nogle piger i de mindre klasser havde af deres forældre fået en klar opfattelse af, hvad der bør foregå under ramadanen, og det ville de gerne dele med nogle veninder.
De fortalte, hvad gode muslimer gjorde, og hvad dårlige muslimer gjorde.
Det blev vi som skole nødt til at forholde os til og blande os i, selvom det var et ømtåleligt emne«.
Det sagde skoleleder Torben Haugård fra Ellekærskolen til Kristeligt Dagblad.
Jeg er jo enig i, at det er et ømtåleligt emne, men Folketinget bør fra centralt hold udsende klare retningslinjer for, hvilke krav der skal stilles til forældre og elever i den danske folkeskole.
Situationen er altså uholdbar.
Hvorfor?
Jo, fordi vi har prøvet det, de andre gerne ville.
Det flerkulturelle, det multikulturelle virker ikke; det er vejen mod et hadsk samfund, som deler folk op i rigtige og forkerte, tilladt og forbudt, halal og haram.
Dansk Folkeparti tager afstand fra alle former for religiøs chikane.
Vores holdning er klar: Danskere skal ikke hetze mod muslimer.
Men danskerne skal sige fra, når muslimske skikke bliver presset ned over hovedet på almindelige mennesker.
Flere politikere fra andre partier siger med jævne mellemrum, at der er grænser for, hvor langt vi kan gå og skal gå.
Dansk Folkeparti har fremsat et forslag, der opstiller klare rammer, og de fra flere sider efterlyste grænser.
Bør vi egentlig ikke som samfund erkende, at det ene velmenende hensyn har taget det andet, og at tingene nu er eskaleret i en grad, der kræver handling fra højeste sted, fra minister, fra Folketing, fra kommuner, eller fortsætter vi bare ukritisk?
Det er det, forslaget handler om.
Men ikke engang det kan der findes opbakning til.
Enten vil man ikke forstå, eller også kan man ikke forstå.
Uanset hvad synes jeg ikke, det er godt nok; man sælger ud af vores kultur.