Finn Sørensen (EL), 2015-11-03:
Jeg har fået lov at blande mig i det uddannelsespolitiske.
Lovforslaget gennemfører dele af anerkendelsesdirektivet, som blev revideret i 2013.
Enhedslisten er meget kritisk over for dette direktiv, ligesom fagbevægelsen i øvrigt var.
Direktivet bygger på det princip, at medlemslandene gensidigt skal anerkende de andre medlemslandes uddannelser og kvalifikationer ved udøvelsen af en række lovregulerede erhverv, og dem har vi rigtig mange af her i Danmark.
En hurtig øvelse på Google viste, at vi har 119.
Det har jeg fundet frem til, og det er jo alt lige fra udførelse af stilladsarbejde, asbestnedrivning, bygningsinstallationer og en række erhverv inden for sundhedssektoren til jurister og revisorer osv. osv.
Altså en lang række erhverv, hvor vi har fundet, at her er det nødvendigt at lovregulere de kvalifikationer, der skal til for at udføre erhvervene.
Men direktivet medfører, at vi som Folketing og danske myndigheder mister indflydelse på, hvilke uddannelser og faglige kvalifikationer der skal kunne give adgang til at udføre de pågældende erhverv her i landet.
Det bliver i stedet overladt til EU og oven i købet til Kommissionen, der løbende skal udarbejde og justere listerne over, hvilke uddannelser og kvalifikationer der skal anerkendes i medlemslandene.
Det er jo helt i strid med et grundlæggende princip om, at det skal være værtslandets regler, der gælder.
Det medfører en risiko for sænkning af udannelsesstandarder, hvilket også kan få konsekvenser for miljø- og arbejdsmiljøstandarder og forbrugersikkerhed osv.
Vi er derfor meget enige med LO, der i januar 2012 i sit høringssvar til direktivet konkluderede, at direktivet fremmer muligheden for social dumping og begrænser nationalstaternes selvbestemmelse og arbejdsmarkedets parters involvering.
Det er et høringssvar, som LO henviser til, og i alt væsentligt gentager i sit høringssvar til dette lovforslag.
Jeg vil især gerne henlede opmærksomheden på LO's høringssvar, hvor der gøres opmærksom på, at en meget stor del af de udlændinge, der kommer til Danmark for at arbejde i byggesektoren, er registreret som selvstændige og derfor vil kunne fritages fra forhåndskontrol af deres kvalifikationer.
Det kan få drastiske konsekvenser for sikkerheden på byggepladserne, som i forvejen er en sektor med høj risiko for arbejdstagernes sundhed og sikkerhed.
Jeg er helt enig i LO's vurderinger af dette.
Herudover medfører direktivet, at vi køber katten i sækken og får nøjagtig den samme problemstilling, som vi har på andre områder, hvor vi overlader det til EU at regulere på baggrund af såkaldt gensidig anerkendelse.
Der er i realiteten ingen – måske på nær Kommissionen selv – der har overblik over, hvad retstilstanden og praksis er i de 28 medlemslande, hvad hele det her problemfelt angår.
Vi aner ikke, hvad for nogle uddannelser og kvalifikationer vi i øvrigt kan blive tvunget til at anerkende.
Det lovforslag, vi behandler her i dag, gennemfører kun dele af anerkendelsesdirektivet, men det giver jo de samme problemer i forhold til de emner, der behandles.
Vi skal anerkende uddannelsesbeviser, der er opnået på grundlag af såkaldt fælles uddannelsesprincipper.
Og endelig er der retssikkerhedsmæssige problemer med forslaget, da det indebærer et brud med hidtidige danske regler om, at man ikke kan videregive oplysninger om strafbare forhold, uden at den pågældende har givet samtykke til det.
Jeg har selvfølgelig bemærket, at når det drejer sig om delvis anerkendelse af de erhvervsmæssige kvalifikationer, kan vi afvise det med begrundelse i tvingende almene hensyn, altså hensynet til almenvellet, f.eks. sundhed og den slags.
Der er bestemt ikke positive erfaringer, hvad det angår.
Her kan man bare se på at Laval-dommen, hvor domstolen slog fast, at henvisningen til almene hensyn ikke kunne bruges som begrundelse for, at de svenske bygningsarbejderes konflikt imod de litauiske firma Laval var lovlig.
Domstolen dømte som bekendt konflikten ulovlig bl.a. med henvisning til, at den begrænsede den fri bevægelighed.
Her er det som regel hensynet til de såkaldt økonomiske friheder som fri bevægelighed for kapital, arbejdskraft, varer og serviceydelser, der vinder.
Vi har endnu til gode at se, hvad de konkrete konsekvenser bliver for en lang række lovregulerede erhverv, men det er jo mere end rigeligt, at vi på denne måde forringer mulighederne for selv at bestemme på dette område.