runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-02-26:
Ja, hvis jeg ellers kan få mine ordførerkollegers opmærksomhed, vil jeg sige, at det her jo er sådan et typisk eksempel på, hvad der sker i det danske Folketing.
Det, der sker, er, at når oppositionen kommer med gode forslag, kan regeringen simpelt hen ikke tage sig sammen til at støtte de forslag, som vi kommer med.
De er da nødt til at komme med deres eget, som stort set minder om det forslag, oppositionen er kommet med, og det kommer selvfølgelig altid, lige inden vi skal førstebehandle oppositionens forslag.
For det værste, der kan ske for en regering overhovedet, er, at man skal stemme for noget, som oppositionen kommer med.
Det ville være ganske frygteligt at indrømme, at andre end en selv kunne komme med gode ideer.
Men der er nu stadig god grund til at se på det forslag, som vi er kommet med her, for det har i hvert fald mindst ét element, som er bedre end det, som regeringen og Enhedslisten kommer med.
Det, regeringen og Enhedslisten kommer med, er jo sådan en typisk venstreorienteret løsning, hvor man tror at det eneste saliggørende er at komme med en pose penge, og så er det overstået.
Det er jo sådan set det, man har kunnet blive enige om.
Det, vi ønsker, er, at der for ofrene for de allermest alvorlige forbrydelser skal være en garanti for, at de hurtigt får udbetalt acontoerstatning.
Det er jo nemt nok at sørge for, at mange af småsagerne kommer til at blive behandlet hurtigere.
Det, der er vigtigt, er, at dem, der bliver ramt af det her – som bl.a. Marlene Duus, som også nævnes i bemærkningerne til forslaget, og som var grunden til, at vi overhovedet tog det her op – selvfølgelig har en garanti for, at det kan ske; at loven sikrer, at det kan ske; at det ikke bare er gode intentioner.
Jeg ved ikke, om jeg håber, at regeringspartierne og Enhedslisten besinder sig, det kunne man jo i hvert fald håbe, men på denne baggrund støtter vi selvfølgelig stadig det her forslag – jeg mener faktisk stadig væk, at det gør en afgørende forskel – i stedet for bare at tilslutte os den aftale, som regeringen har lavet med den yderste venstrefløj.
Pernille Skipper (EL), 2013-02-26:
Tak for det.
I Enhedslisten er vi utrolig glade for, at om ikke andet kan vi enes med regeringen om, at vi skal gøre noget mere for ofrene for kriminalitet.
Det er et område, hvor vi har et rigtig godt samarbejde.
Vi har sammen med regeringen oprettet en offerfond, som skal styrke initiativer til at hjælpe ofre for kriminalitet.
Vi har udvidet muligheden for at få en forhåndsunderretning eller en tilkendegivelse, hvis et offers gerningsmand kommer i medierne, og vi har gjort en masse ting.
Det, vi også har gjort, er at tage initiativ til, at de lange sagsbehandlingstider hos Erstatningsnævnet kommer ned.
Det har vi gjort ved at sende et lovforslag i høring, som skal gøre nævnet bedre indrettet teknisk og samtidig sørge for, at der kommer midler til at behandle sagerne meget hurtigere.
Det betyder jo dermed, at intentionerne i det ellers udmærkede beslutningsforslag, som vi behandler her i dag, allerede er opfyldt, og i Enhedslisten glæder vi os selvfølgelig til, at vi sammen med regeringen fremover kan gøre endnu mere for ofrene for kriminalitet.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2013-02-26:
Det kommer nok ikke som en overraskelse, at SF heller ikke kan støtte det her beslutningsforslag.
Regeringen har allerede meldt ud, at den foretager sig noget på området.
Den her problemstilling bliver jo adresseret i regeringsgrundlaget, og det varer ikke længe, inden der kommer et lovforslag, som retter op her.
Jeg synes, vi skal gøre meget mere for ofrene.
Det er trods alt dem, der står med menene og arrene efter en grim oplevelse.
Det har vi prøvet at adressere i regeringen med en offerpakke.
Det har vi tidligere keret os om.
Det blev blankt afvist under den tidligere regering, men nu varer det ikke længe, inden vi faktisk kan gøre mere for ofrene på den konto.
Vi sikrer også, at ofrene, i det omfang det er muligt, får oplysninger om, at en mulig gerningsmand skal på tv, så de pågældende i det mindste er forberedt på den begivenhed, hvis det sker.
Så jeg synes, vi prøver at tage hensyn til ofrene og sikre, at der kommer mere hjælp, at der kommer bedre rammer.
Nu vil vi også sikre, at det bliver muligt at udbetale acontobeløb i erstatningssager, så ofrene meget hurtigt får en økonomisk håndsrækning i forbindelse med de mange ting, som ofte skal løses, når man har men efter et overgreb.
Det kræver, som jeg har forstået, mere kapacitet hos Erstatningsnævnet, og det er også derfor, vi kommer med en kraftig saltvandsindsprøjtning i form af flere penge, så vi sikrer, at de her afgørelser rent faktisk også kan træffes.
Det er jo lidt trist at se på, at mængden af sager er forøget ganske kraftigt hos Erstatningsnævnet.
Det er det i den tidligere regerings periode, hvor der absolut ikke blev gjort noget som helst for at gribe ind over for den udvikling.
Nu sikrer vi, at de her sager kan behandles med den hurtighed og den fleksibilitet, der skal til over for ofrene.
Derfor ser jeg frem til, at den her regering endnu en gang tager et skridt i retning af at forbedre vilkårene for ofre.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2013-02-26:
Tak for ordet.
Jeg beklager, at det lige tog lidt tid at komme herop.
Jeg er så vant til at komme op efter Dansk Folkepartis ordfører, men nu er det jo Dansk Folkeparti, der er forslagsstiller.
Jeg vil sige: Kære venner, jeg vil sige meget lidt, for jeg tror, vi har en fælles interesse.
Jeg tror, vi alle ønsker at forbedre vilkårene for ofrene, og jeg tror, vi alle ønsker at forbedre mulighederne for at få erstatning, når man har været udsat for en frygtelig forbrydelse.
Derfor sympatiserer jeg med dette forslag, men jeg kan alligevel ikke støtte det, for regeringen og Enhedslisten er lige på trapperne med et lovforslag.
Det har på mange måder samme mål, men lidt andre midler.
Vi ønsker det samme, nemlig en forbedring af mulighederne for at få erstatning.
Og så ville jeg jo selvfølgelig bare ønske, at vi kunne stemme for beslutningsforslaget, men det er som sagt lidt andre midler, vi vil bruge.
Derfor må jeg meddele, at vi fra radikal side desværre ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Ole Hækkerup (S), 2013-02-26:
Tak, fru formand.
Vi har netop hørt ordførertalen fra Venstre, og jeg kan sige med det samme, at når det gælder offerområdet, så er der en del at rydde op i efter årene med Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti.
Det er derfor, vi har skrevet det ind i regeringsgrundlaget.
Det er så kommet igennem under den nye regering.
Her kommer der så nye initiativer, som justitsministeren har talt om, der igen skal hjælpe ofrene.
Det er rigtigt – som det også er fremgået – at partierne med det her beslutningsforslag ønsker, at et offer eller en pårørende skal have udbetalt et acontobeløb efter 3 måneder.
En ting er, at retssagen er afgjort, men hvis spørgsmålet om erstatning derefter trækker ud, så trækker det også ud at få afsluttet sagen for offeret, og muligheden for at begynde at komme videre med sit liv trækkes jo også ud.
Derfor var det også fremragende, at justitsministeren netop nævnte, at der er brug for at tilføre flere penge til arbejdet, og at regeringen netop vil gøre det.
Det skal give den der hurtigere behandling af sagerne, der gør, at ofrene får lettere ved at komme videre i livet.
Som jeg nævnte, er det noget af det, regeringen har arbejdet på lige fra starten med offerpakke og offerfond.
Og det er jo, fordi vi helt grundlæggende syntes, at de forhold, der var for ofrene efter de 10 år med Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, ikke var i orden.
Hvis man kigger på spørgsmålet om erstatninger, ser man, at det er præcis det samme, der gør sig gældende.
Hvis man slår op på side 6 i Erstatningsnævnets årsberetning fra 2011, kan man læse om antallet af sager.
Og hvordan er det så gået med antallet af sager, som Erstatningsnævnet modtog i løbet af et år, men ikke nåede at blive færdige med inden årets udgang?
Jeg vil formode, at det netop er de sager, som Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti og Liberal Alliance bekymrer sig om.
I 2007 var der 201 af den slags sager, altså sager, der har varet i lang tid.
De var ikke blevet ekspederet ved årets afslutning.
I 2011, hvor Venstre, Konservative og Dansk Folkepartis æra sluttede, var det antal vokset til 403 sager.
Det vil sige en fordobling – godt og vel endda.
Der blev altså under konservative justitsministre, og i hvert fald med Dansk Folkeparti som støtteparti, dobbelt så mange sager, der ikke var færdige ved årets udgang, altså hvor folk ventede.
Derfor er der alvorligt brug for at gøre noget ved det her, og derfor er det godt, at justitsministeren nu sørger for, at Erstatningsnævnet får flere penge til at løse opgaven, selvfølgelig først og fremmest fordi ofrene har krav på, at vi får ryddet op efter Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti.
Hvis det her er udtryk for, at Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti har skiftet politik efter at have haft ansvaret i 10 år og nu faktisk bekymrer sig om ofrene, så synes jeg, at det udelukkende er glædeligt.
Men den største opgave bliver at bevilge nogle flere penge og rydde op i de dårlige resultater efter de 10 år med borgerligt styre, først og fremmest fordi vi har brug for at gøre noget for ofrene.
Jan E. Jørgensen (V), 2013-02-26:
Det ser ud til, at der er bred enighed i Folketinget om, at der i højere grad skal tages hensyn til de ofre, der har været udsat for kriminalitet.
Og det er jo glædeligt og dejligt, at det ser ud til, at der kan opnås enighed her i salen.
Man skal smede, mens jernet er varmt, siger man, og jernet er åbenbart så varmt, at regeringen – næppe helt tilfældigt – i går valgte at offentliggøre et lovforslag med stort set samme indhold som det beslutningsforslag, vi behandler her i dag.
Historien gentager sig, for vi så det samme i maj måned, hvor regeringens reaktion på et beslutningsforslag fra oppositionen var, at regeringen fremlagde sin egen offerpakke – blot 14 dage efter.
Det er dejligt at se, at regeringen nu – i hvert fald på det her område – er færdig med tom snak om gode initiativer og i stedet fremsætter konkrete lovforslag.
Selv om den nugældende lovgivning allerede i visse tilfælde indeholder den mulighed, er det Venstres opfattelse, at det slet ikke sker i tilstrækkelig grad, og vi mener derfor, det giver rigtig god mening, at det sikres, at den mulighed rent faktisk anvendes.
Det er både i offerets, de pårørendes og samfundets interesse, at ofre for kriminalitet ikke skal kæmpe en langvarig kamp mod systemet.
De skal derimod hurtigst muligt hjælpes til at vende tilbage til en så normal hverdag som muligt.
Venstre mener derfor, at forslaget tager hånd om en vigtig og væsentlig problemstilling, og vi støtter derfor forslaget.
Pia Adelsteen (DF), 2013-02-26:
Det er blot meget kort.
Forslaget her er jo en delvis genfremsættelse af B 90 fra samlingen 2011-12, og så er vi tre partier, altså De Konservative, Liberal Alliance og Dansk Folkeparti, der er gået sammen om det.
Forslaget går i al sin enkelthed ud på, at der skulle ske en udbetaling af et acontobeløb, 3 måneder efter at man har indsendt sit erstatningskrav.
Jeg har jo noteret mig – justitsministeren var rimelig meget inde på det – at regeringen nu vil fremsætte et forslag, der har paralleller til det her forslag.
Det er selvfølgelig ganske positivt, at regeringen vil gøre noget på området, og det er også meget tydeligt, at regeringen har fundet noget inspiration om ikke andet i det her forslag.
Det ændrer blot ikke ved, at regeringens forslag i vores øjne ikke for alvor batter noget.
Regeringen vil give flere ressourcer, men det er jo ikke nogen garanti for, at ofrene bliver hjulpet, idet det blot bliver sådan, at man, senest 3 måneder efter det kan konstateres, at der er et erstatningsgrundlag, kan vurdere, om der er grundlag for at træffe afgørelse om erstatning.
Og det er ikke godt nok, hvis man spørger Dansk Folkeparti.
Vi vil nemlig meget gerne have, at ofrene får hjælp ved at sikre en udbetaling, en acontoerstatning senest 3 måneder efter.
Når jeg siger det, skal det også ses lidt i lyset af de sagsbehandlingstider, der er.
Den gennemsnitlige sagsbehandlingstid var i 2011 86 dage, og det var en stigning på 11 dage i forhold til året før, hvor det tog 75 dage
Men det er jo et gennemsnit, og der er altså nogle sager, hvilket også står i beslutningsforslaget, som trækker gevaldig lang tid ud.
Vi kan her nævne en sag som den om Marlene Duus, som blev overfaldet og har fået hele sit liv ødelagt.
Hun sidder nu på fjerde år og venter på en erstatning, hvorimod den mand, der blev dømt for at have overfaldet hende, fik 6 års fængsel, men kom ud efter 3 år og så i fjernsynet hos Claus Meyer.
Hvor er rimeligheden i det, og hvorfor er der ikke udbetalt noget?
Der er andre eksempler på det, og det er derfor, at forslaget er fremsat.
Pernille Skipper (EL), 2013-02-26:
Det har jeg svært ved at forstå.
I § 29 i lovforslaget står der – der står en masse ting – at retten til aktindsigt omfatter »oplysninger om interne faglige vurderinger i endelig form, i det omfang oplysningerne indgår i en sag om et fremsat lovforslag« osv. osv.
Men videre står der: »Det gælder dog ikke oplysninger om interne faglige vurderinger, som findes i dokumenter, der er udarbejdet til brug for ministerrådgivning eller rådgivning af formandskabet for KL og Danske Regioner.«
Kan justitsministeren forklare mig, om det er mig, der ikke kan læse en lovparagraf, eller om det er sådan, at interne faglige vurderinger faktisk ikke skal ekstraheres, i tilfælde af at § 24 er gældende?
Per Clausen (EL), 2013-02-26:
Jeg kunne forstå, at noget af det, hr. Tom Behnke syntes var en rigtig god ting, var, at aktindsigten forsvandt i forhold til kalendere, for det kunne ikke bruges til noget som helst fornuftigt, og jeg kunne forstå på hr. Tom Behnke, at det er det heller aldrig blevet.
Jeg vil bare spørge hr. Tom Behnke, om ikke det er korrekt, at den skattesag, der kører nu, som dog alligevel er blevet til en relativt stor sag, aldrig var blevet rejst, aldrig var kommet til offentlighedens kendskab, hvis ikke det var, fordi man havde benyttet sig af muligheden for at have aktindsigt i kalendere, fordi det gav anledning til at se, at der havde været nogle møder, og at det så gjorde, at man kunne se, at der var noget interessant i sagen.
Men det er måske den slags sager, som hr. Tom Behnke synes er bedst vi ikke opdager.
Pernille Skipper (EL), 2013-02-26:
Jeg kan bekræfte, at Enhedslisten vil stille forslag om at fjerne samtlige af de forringelser, som ligger i det her lovforslag, og som vil indskrænke åbenheden i forvaltningen.
Pia Adelsteen (DF), 2013-02-26:
Det er blot et opklarende spørgsmål, for nu bebudede fru Pernille Skipper nogle ændringsforslag, og jeg skal bare være sikker på, at jeg har forstået det rigtigt.
Vil man foreslå, at de forringelser, der sker, simpelt hen bliver fjernet?
For så kan jeg også med det samme bebude, at det vil Dansk Folkeparti selvfølgelig hjertens gerne støtte.
Jeg vil også godt sige, at hvis de bliver fjernet, kunne vi sandsynligvis også godt gå med til den nye offentlighedslov.
Man kan jo undre sig over, at vi ikke er blevet indkaldt til at forhandle om det her columbusæg.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2013-02-26:
Det her er jo en afvejning, som er sket i kommissionen, som har arbejdet med det i rigtig, rigtig lang tid.
Det er jo ikke sådan, at det er SF, der har siddet og planlagt, hvad de her anbefalinger skal være, og det er heller ikke regeringen.
Men selvfølgelig har der været nogle repræsentanter til stede i kommissionen, og det her er en afvejning af de mange forhold og problematikker, der kan være omkring udarbejdelsen af lovforslag og ministerbetjening i øvrigt.
Jeg tror altså, vi kan være ganske trygge ved det her lovforslag, og jeg tror også, der i fremtiden vil være mangfoldige muligheder for at få den aktindsigt, man sådan set har brug for.
Per Clausen (EL), 2013-02-26:
Nej, og hvorfor skulle man tro, at noget skulle blive bedre, fordi vi har fået en ny regering?
Det er klart, det er naivt at tro det.
Men jeg vil alligevel godt spørge fru Karina Lorentzen Dehnhardt om, hvad det er, vi har fået at vide de seneste år om lovgivningsproces, som vi ikke skulle have haft at vide?
Altså, hvad er det, der er kommet frem, som skulle have været holdt skjult, men som nu med den nye lovgivning heldigvis kan holdes skjult?
For det må jo have et eller andet formål, at man laver sådan en opstramning, andet end nogle lidt løse formuleringer om, at det måske en gang imellem kunne være bekvemt.
Hvad er det, vi har fået at vide gennem aktindsigt de senere år, som vi ikke burde vide?
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2013-02-26:
Ja, jeg tror, det har været vanskeligt for den politiske proces, at vi har lovgivningen indrettet på den måde, som vi har på nuværende tidspunkt.
Der er jo blevet åbenhed på en række områder, hvor det oprindelig ikke var tiltænkt.
Oprindelig var det sådan, at det var rådgivning internt i et ministerium, men i dag er det jo sådan, at vi henter rigtig mange bidrag udefra, fra styrelser, fra direktorater, vi organiserer os på en anden måde.
Så det, der ud fra den oprindelige tanke skulle være undtaget fra aktindsigt, er der pludselig blevet aktindsigt i ved en tilfældighed.
Og ja, jeg tror, at det her har været et problem.
I forhold til høringen må jeg bare sige – og vi har jo haft en længere debat om det her i Folketingssalen – at det jo er i fuldstændig overensstemmelse med de retningslinjer, der gælder, altså at det er betænkningen, der er blevet sendt i høring og ikke lovforslaget.
Men jeg har jo som Retsudvalgets formand tilkendegivet, at jeg gerne modtager høringsbidrag fra dem, som måtte have noget at sige i den her forbindelse, og så skal jeg gerne lade det cirkulere i Retsudvalget.
Men der er altså ikke noget fortænkt eller forgjort i den proces, der har været her.
Man kunne selvfølgelig godt have taget en politisk beslutning om noget andet, men det er ikke almindeligt, at man gør det.
Det er heller ikke sket med betænkningen om seksualforbrydelser eller betænkningen om PET, eller det bliver det formentlig ikke, for lovforslaget er jo ikke kommet endnu – så vidt jeg husker.
Per Clausen (EL), 2013-02-26:
Nu kunne fru Karina Lorentzen Dehnhardt og SF jo få at vide, hvad holdningerne var, hvis man havde insisteret på, at det her lovforslag var blevet sendt i høring.
Det valgte man så ikke at gøre, og så kan man leve i uvidenhed, hvis man anstrenger sig nok.
Men jeg vil godt spørge SF's ordfører om, hvad det i grunden er for nogle problemer, beslutningstagere har haft i det her land med dette manglende frirum – et frirum, der nu skal etableres.
Har det været svært at gennemføre forhandlinger og lovgivning indtil nu – umuligt, fordi man ikke har haft et frirum?
Der må da være nogle virkelig alvorlige problemer i samværet mellem minister og embedsmænd i forbindelse med fortrolige forhandlinger med andre partier, som gør, at det er nødvendigt at etablere et helt nyt og større frirum.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2013-02-26:
Altså, jeg tror bare, vi må sige, at oprindelig var de en del af kommissionen, og de endte med at være en del af forslagets anbefalinger.
Hvad der er sket i mellemtiden, må jo stå for deres egen regning, men jeg må bare notere mig, at det oprindelig var sådan, at det her var anbefalingerne fra Offentlighedskommissionen og således støttet af kommissionens medlemmer.
Tom Behnke (KF), 2013-02-26:
Nu er der jo delte holdninger til, hvad der er i den sag og også andre sager, der har været refereret til i løbet af debatten her i dag, altså forskellige holdninger til, hvad det egentlige hændelsesforløb var.
Der kan også være forskellige holdninger til, om sagerne ville være kommet frem under alle omstændigheder, uanset om der havde været aktindsigt i kalendere eller ej.
Men til det med at stå og skyde mig i skoene, at jeg skulle prøve at dække over noget, vil jeg sige: Nej, tværtimod, de skandalesager, der er, de brodne kar, der er, de ting, der sker uretmæssigt, skal da frem i offentligheden, selvfølgelig skal de det.
Per Clausen (EL), 2013-02-26:
Det havde jeg faktisk også en klar forventning om hr. Tom Behnke ville mene, og det var derfor, jeg syntes, det var så underligt, at hr. Tom Behnke sagde, at det med den her adgang til kalendere er helt overflødig, og at det kun kunne bruges til alt muligt tant og fjas.
Meget kan man sige om den skattesag, men tant og fjas er det ikke.
Jeg er sådan set helt enig med hr. Tom Behnke i, at der ikke er nogen grund til at drage nogen konklusioner på nuværende tidspunkt, for det har vi intet grundlag for, vi har intet grundlag for at sige noget konkret kritisk om nogen af de involverede, men man kan vel godt alligevel have det synspunkt, at det her er et konkret eksempel på, at det at have aktindsigt i kalendere faktisk godt kan bruges til noget, man vel må betegne som seriøst journalistisk arbejde.
Pernille Skipper (EL), 2013-02-26:
Tak for det.
Jeg kan jo starte med at love justitsministeren, at vi nok skal stille en række spørgsmål i løbet af udvalgsbehandlingen.
Vi har jo også af flere omgange debatteret det her uden for Folketingssalen, og så vidt jeg husker, har justitsministeren flere gange påpeget, at der fremover vil være adgang til aktindsigt i interne faglige vurderinger, og at det også skal ekstraheres, når man anvender § 24 om ministerbetjening.
Det står også i den aftale, som er blevet indgået mellem regeringen, Venstre og Konservative.
Der står, at det bør tydeliggøres, at oplysninger omfattet af § 28 og § 29 skal ekstraheres, altså uddrages af dokumentet, selv om oplysningerne findes i et ministerbetjeningsdokument omfattet af § 24.
Kan justitsministeren bekræfte det?
Tom Behnke (KF), 2013-02-26:
Jeg kan godt lide formuleringen, at den kan være en lillebitte smule mindre, det syntes jeg egentlig var meget fint.
Hvad skal man bruge det til?
Det er jo ikke det, vi taler om.
Vi taler heller ikke om, hvis det er sådan, at der kommer til at ske fejl.
Men at forestille sig, at selv hvis fru Pernille Skipper fik lov at skrive denne lov fuldstændig, som hun ville, ville der aldrig nogen sinde igen opstå en sag, som ikke kom ud til offentlighedens kendskab, er jo en illusion, medmindre man har tænkt sig at lave en lovgivning, der hedder, at samtlige offentligt ansatte skal have et videokamera siddende på siden af hovedet, og at alt, hvad de foretager sig, skal videooptages og gemmes, så man kan spole tilbage og se, hvad der er sket.
Sådan et samfund har vi ikke lyst til at leve i.
Jeg tror heller ikke, fru Pernille Skipper har det.
Derfor er det et spørgsmål om, hvor langt man skal gå, i forhold til at journalister kan sidde og snage i en ministers kalender eller andre offentligt ansattes kalendere, hvor der også kan stå private ting.
Det synes vi ikke er rimeligt, men vi er helt overbevist om, at de sager, der er, og som trænger til at komme frem i offentligheden, nok skal komme det alligevel.
Det er vi helt overbevist om, for man kan ikke holde på sådan nogle sager, når det først går løs.
Det viser al erfaring og al historie.
Pernille Skipper (EL), 2013-02-26:
Jeg prøver også i al venskabelighed at sætte spørgsmålstegn ved, om det nu er en klog holdning.
Det må jeg vel også inden for forretningsordenens § 11, hvis det er i orden med ordføreren.
Altså, jeg har lidt svært ved at forstå, at hr. Tom Behnke synes, det er et argument, at det synes man principielt ikke at der skal være, og sådan er det.
Vi kan jo godt, selv om der så kan være et tankespind og en parallel virkelighed, hvor hele skattesagen var blevet optrappet alligevel af en anden grund, blive enige om, at sandsynligheden bliver bare en lillebitte smule mindre.
Der er en lidt større risiko for, at der er sager, hvor der bliver begået fejl, hvor der er nogle, der fusker, hvor der er et eller andet, der går galt.
Når man lukker ned for nogle områder, stiger risikoen vel for, at vi ikke opdager de ting.
Eller mener hr. Tom Behnke, at embedsværket er fejlfrit, og at der derfor ikke er nogen grund til at gå og kigge dem efter i kortene?