Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2013-03-19:
Der er de her to forslag, L 165 og L 166.
Noget er vi stort set enige om, noget andet handler om Offerfonden, og der har været noget diskussion i løbet af dagen, hvor vi har diskuteret, kan man sige, et hjørne af det med Offerfonden, nemlig især det her med, om færdselsforseelser skal bidrage eller ej.
Det kan nok ikke komme som nogen overraskelse, at Liberal Alliance ikke mener, at vi skal sætte færdselsbøderne mere op, end man allerede har gjort.
Et stort flertal i Folketinget satte per 1. januar 2012 bøderne op for en række trafikforseelser imod Liberal Alliances ønske, og hvis man så placerer en offerfondsbetaling oveni, sætter man de facto nogle af de her bøder endnu mere op.
Det ligger så ikke lige til os, og det er vi ikke så begejstrede for.
Jeg forstår, at der er nogle, der mener, at det såmænd ikke betyder så meget, at man også tager færdselsforseelserne med ind, og at det vel sådan set bare er meget rimeligt, fordi de også skaber ofre.
Det kan færdselsovertrædelser også sagtens gøre, det medgiver jeg gerne, men hvis ikke det betyder noget i forhold til voldsdelen, kunne man jo overveje at dele forslaget op i to.
Man kunne lave det sådan, at der er det med færdselsforseelser, og her betales der ind for overtrædelse af færdselsforseelser, og det går så til den del, der handler om trafikofre, og så laver man en del, hvor man tager pengene fra voldsforbrydelser, og det går så til voldsofrene.
Jeg kan se på f.eks. den socialdemokratiske ordførers kropssprog, at det ville være en ret tåbelig idé, og det er jeg sådan set også enig i, men det illustrerer netop bare tåbeligheden i Socialdemokraternes argumenter.
Det er sådan set det, der er hele pointen, nemlig at man er nødt til at tage nogle ekstra elementer ind for at skaffe pengene.
Jeg vil godt sige, at i hvert fald de fleste af de overtrædelser, der skal til for at få et klip i kørekortet, mener jeg sådan set er alvorlige overtrædelser, men at man skal betale til en offerfond på lige fod med folk, der begår personfarlig kriminalitet, har vi svært ved at finde rimeligheden i.
Man kan sige, at i den bedste af alle verdener ville svaret være ja, for der er jo ikke særlig langt mellem Folketingets partier i denne sag.
Alle otte partier vil jo faktisk gerne have lavet en offerfond.
Så er der ude på marginalerne diskussioner om, hvordan man skal skaffe pengene.
Et eller andet sted er det jo ærgerligt, at man er fastlåst i et forlig mellem Enhedslisten og regeringen, der gør, at vi ikke bare kan blive enige.
Hvis det her ikke havde været en del af en aftale mellem regeringen og Enhedslisten, havde justitsministeren inviteret Folketingets partier over i Justitsministeriet, og så havde vi siddet og snakket om det til to eller tre møder i løbet af en måned, og så var vi alle sammen blevet enige om, hvordan snittet nogenlunde skulle lægges, og så havde vi haft en aftale, hvor vi i bred enighed kunne vedtage det her.
Så jeg vil sådan set godt appellere formelt måske til justitsministeren, men reelt til fru Pernille Skipper, om, at vi kunne få lov til at få en indholdsmæssig drøftelse af det her og ikke bare sådan en paradeforestilling i Folketinget, hvor vi gik ind og så på, om man godt kunne justere nogle ting, der faktisk kunne gøre, at de fire øvrige partier kunne komme med i en aftale om det her, for vi har jo alle sammen et ønske om at få det gennemført, fordi vi har et fælles ønske om at hjælpe ofrene mere.
Der er ingen, der kan beskylde Liberal Alliance for ikke at være et parti, der godt kan lide at fortælle, hvordan vi mener tingene er, i en skarp ideologisk debat.
Men jeg synes også, at man skal holde skidt for sig og snot for sig, eller hvad det hedder, og sige, at der er noget, der måske egner sig mere til fru Pernille Skippers klassekamp og min frihedskamp end lige præcis spørgsmålet om en offerfond.
For vi er jo enige, og derfor synes jeg bare, at det næsten er forstemmende og politikerledebekræftende at være vidne til en debat, hvor det er marginalerne, man er uenige om, og så skal det lyde, som om nogle vil og nogle andre ikke vil, og hvad ved jeg.
Lad os dog komme ind i en realitetssnak om det her.
Bolden ligger hos Enhedslisten, som er det eneste parti, der kan sørge for at få den reelle debat i gang, i stedet for at det hele bare skal handle om, at nogle er for, og at nogle er imod, og at nogle er dumme og andre ikke er det, eller hvad ved jeg.
Liberal Alliance vil dermed ikke afvise forslaget på nuværende tidspunkt, men opfordrer til en dialog om forslagene, således at vi kan se, om man ikke kunne samle et bredere flertal, end man kan med den snævre aftale, der er lavet her.
Den er i hvert fald klart til stede hos Liberal Alliance.