Per Stig Møller (KF), 2007-04-12:
Jeg vil godt sige tak for debatten.
For lige at springe ind i det vil jeg sige, at jeg synes, at de indlæg, der kom fra fru Lone Dybkjær og fru Anne Grete Holmsgaard, var interessante, nemlig den interesse, der er for at diskutere OSCE.
Ikke alene det, man gør i form af den årlige generalforsamlingsredegørelse, men også hvad man egentlig agter at bruge OSCE til.
Jeg synes, at det er en glimrende idé.
Det vil jeg skrive mig bag øret.
Redegørelser har det jo altid med at være redegørelser for, hvad der er sket.
Sådan er jo alle ministerredegørelser.
Men det, man ønsker her, er at kombinere dem med: Hvad synes vi, der skal ske?
Det synes jeg er en ganske udmærket idé.
Det tvinger os jo alle sammen, parlamentarikere som regering, til at tænke lidt over, hvad vi vil bruge OSCE til næste år.
Så det synes jeg er en udmærket idé, og så kunne det da være, at man kunne kombinere det med det nye formandskabs overtagelse.
Der kan jeg sige til fru Lone Dybkjær, at det altid er pr. nytår, at formandskabet tager over.
Så det finske formandskab tager over den 1. januar, og man fremlægger altid sit arbejdsprogram, efter at man har taget over.
Finnerne fremlægger altså først deres arbejdsprogram, efter at de har taget over, så det vil tidligst være engang i januar.
Det var så det, spanierne gjorde i begyndelsen af februar.
Så kan man tage debatten enten forud for det eller i forbindelse med formandskabets program.
Jeg synes, at det er udmærket at kombinere det.
Redegørelse er redegørelse, det andet er forespørgselsdebatter, men det behøver vi ikke at hænge os i.
Vi kan jo kombinere det.
Det vil også være godt for parlamentarikerne, for jeg kan forstå, at det ikke er alle parlamentarikere, der læser deres post.
Brevet skal ikke gå til mig, og det skal heller ikke gå til Folketinget.
Han skal ikke være på Folketingets liste, for det er jo ikke indgået til Folketinget.
Det er indgået til hr. Frank Aaen.
Og hvis ikke det er indgået til hr. Frank Aaen, så er enten jeg fejlinformeret, eller også er der noget galt med hr. Frank Aaens postgang.
Det er jo så til OSCE, hr. Frank Aaen skal sige, at der er et brev, der mangler.
Jeg ved ikke, hvordan det er med det brev, men sådan er i hvert fald spillereglerne.
Det må parlamentarikerne så tage op over for OSCE og ikke over for mig.
Spillereglerne er jo, at parlamentarikerne skal have disse redegørelser af OSCE, og har hr. Frank Aaen ikke fået dem, skal hr. Frank Aaen ikke kritisere mig, for jeg skal ikke sende OSCE's korrespondance frem til hr. Frank Aaen, der er medlem af den parlamentariske forsamling i OSCE.
Så skal hr. Frank Aaen tage det op over for OSCE.
Jeg skal nok vende tilbage til redegørelsen, men der er lige nogle andre betragtninger.
Der er jeg også enig med fru Lone Dybkjær i, at det jo med alle disse internationale organisationer er meget rart med jævne mellemrum at finde ud af, om der er noget, man skal droppe i den ene for ikke at have alle de overlapninger.
Det prøver man hele tiden at sørge for.
Disse organisationer har deres egen niche, men der er jo mange af dem nu.
Vi kan også se, at Egypten er med i OSCE, men de er jo også med i Euromed, og det vil sige, at der kommer mange overlapninger.
De kom i sin tid med, fordi man ikke havde Euromed.
Nu har man Euromed, hvad så?
Det synes jeg også er en rigtig fremadrettet ting at diskutere.
Vi er altså alle sammen inde i Kosovo, men vi skal finde vores ting.
Og jeg er enig i, at feltmissionerne og demokratiarbejdet jo her er særkendet og det, der – som hr. Frank Aaen med rette sagde – er med til at cementere sikkerheden for alle lande i Europa.
Terroren er jo altså et af hovedemnerne i vor tid.
Det kan vi også konstatere, når vi ser, hvad der skete i Nordafrika i går.
Det rykker tæt på.
Og der er det jo vigtigt, at OSCE kan foretage en bredspektret indsats.
OSCE kan også assistere FN med implementeringen af antiterrorkomiteens arbejde.
Vi gjorde under vores formandskab for antiterrorkomiteen i FN ret meget ud af at få lavet nogle spilleregler og styreformer i kampen mod terrorisme, som kræver, at de regionale organisationer bliver bedre til at implementere FN-reglerne.
OSCE er jo også godt gearet til at implementere FN-reglerne omkring terrorisme.
Og der er jeg enig i, at det også er en ting, hvor OSCE har en bred mulighed, bredere end de andre organisationer.
Vedrørende de emner, som hr. Pihl Lorentzen har valgt ud, er det klart, at energisikkerhed og Hviderusland beskæftiger vi os jo med alle vegne, men jeg synes da, det er fint, at OSCE gør, hvad OSCE kan inden for disse områder.
Til hr. Jens Christian Lund vil jeg sige, at jeg synes, at vi har bakket Ukraine godt op.
Det var jo Europarådet og OSCE, som virkelig spillede en stor rolle i forbindelse med den orange revolution – hvis nogen uden for Ukraine spillede en rolle – i kraft af deres tilstedeværelse ved valgene og deres overvågning, som så fremtvang den situation, at man fik det omvalg, som man fik.
Jeg synes, at man skal bakke Ukraine op, det er hr. Lund og jeg fuldstændig enige om.
Det er meget vigtigt, at Ukraine kører sin selvstændige kurs og ikke bliver banket tilbage i et eller andet tidligere system eller i en fortid.
Så hvis der skal bakkes mere op, er jeg villig til det.
Vi har lige haft besøg af Jusjtjenko, og jeg synes også, det er utrolig vigtigt, at vi gør, hvad vi kan for at stabilisere Ukraines frie kurs mod demokrati, frit marked, menneskerettigheder, fri presse osv.
Jeg synes, vi har nogle gode indsatser, men jeg gør gerne mere.
Det synes jeg også er vigtigt, og jeg synes også, at man her i dag skal være opmærksom på, at der jo er parlamentariske forpligtelser og regeringsforpligtelser, og så er der også ting, vi kan fremme sammen.
Der kunne jo den debatform, som nu er blevet efterlyst af R og SF, være med til at fremme vores fælles bevidsthed om, hvad vi vil arbejde for på regeringsniveau og parlamentarisk.
Der vil jeg godt sige til hr. Morten Messerschmidt, at jeg faktisk synes, det var glimrende, at den parlamentariske forsamling tog fat i formand Hastings.
Nu må jeg ikke røbe ting fra Det Udenrigspolitiske Nævn, men vi drøftede det jo.
Og så kan jeg uden at røbe noget fra Det Udenrigspolitiske Nævn for egen regning sige, at jeg synes, at det var vigtigt, at de danske parlamentarikere faktisk sagde fra, og det ved jeg jo at fru Pia Christmas-Møller gjorde meget kraftigt.
Jeg synes ikke, regeringer skal læne sig ind over en parlamentarisk forsamlings formand.
Jeg tror også, at formanden i dette Folketing vil sæt te pris på, at det er parlamentarikerne, der tager fat i formanden, og at det ikke er andre regeringer, der kommer og tager fat i formanden, hvis man er utilfreds med formanden – hvad man naturligvis aldrig er herhjemme.
Det synes jeg var rigtigt.
Og der vil jeg godt sige til hr. Frank Aaen og blive i det emne her: Der kom da mange råd også i OEEC på det tidspunkt.
Og jeg kan ikke huske, om OEEC kom med de råd, som hr. Frank Aaen nævner her.
Det er en utrolig interessant oplysning, for så har jeg et utrolig tomt hul heroppe, og det vil hr. Frank Aaen nok bekræfte.
Men jeg har aldrig været i Doha, så han kan ikke have advaret mig i Doha.
Interessant oplysning, ikke?
Og den dag kan jeg heller ikke have været i Doha.
Men det er rigtigt, at da jeg var i Bahrain senere, kom han og bad om to ting.
Den ene var altså at få lov at komme til Danmark, og den anden var, at jeg svarede på OSCE's henvendelser.
Og han fik også invitationen.
De to breve, hr. Frank Aaen nævner, var jo email, som udelukkende drejer sig om, at han bekymrer sig for »disturbing manifestations« i Danmark, og så anmoder han om vores synspunkter og en redegørelse, som han modtog den 30. november om integrationspolitikken i Danmark, og i den forbindelse var jeg nede og besøge generalsekretæren.
Så det var såmænd ikke særlig dramatisk.
Men det er da fuldstændig rigtigt, at der kom forskellige råd, som jeg ikke har fulgt, fra forskellige sekretærer osv.
Jeg har da også været til internationale møder, hvor man er kommet hen til mig og har sagt: Kunne du ikke lige ordne det på den og den måde?
Jamen to af måderne kunne jeg ikke drømme om at følge.
Jeg har hele tiden sagt, at jeg ikke vil give en undskyldning for, at nogen bruger ytringsfriheden, så længe ytringsfriheden ikke er underkendt af domstolene.
Det vil være utrolig upassende, at en regering går rundt og siger undskyld for noget, domstolene ikke finder man skal skride ind over for.
Det ville jo for så vidt være at krænke den pressefrihed, der er, hvis jeg rendte rundt og gav undskyldninger for noget, der stod i aviserne.
Det kan jeg da heller ikke gå ind for.
Menneskerettighedsrådet kom med tilsvarende anbefalinger, men det betyder da ikke, jeg skal følge den anbefaling, vil jeg sige til hr. Frank Aaen.
Og jeg er da helt sikker på, hr. Frank Aaen heller ikke ville følge den.
Det er jeg da helt sikker på, eller også må hr. Frank Aaen da virkelig overraske mig ved at sige, at han ønsker ytringsfriheden underlagt religionsfriheden.
Det tror jeg ikke hr. Frank Aaen gør.
Med hensyn til rapporten er det altså oplyst for mig, at den er gået til parlamentarikerne i OSCE i november måned, og der blev den jo altså også offentliggjort.
Han ønskede at komme på besøg i Danmark, og det gjorde han jo så i april måned.
Jeg mødte ham, og integrationsministeren mødte ham også, og så kom rapporten med de danske svar, og det var så i november.
Nu er den jo offentligt tilgængelig, så hvad er det, han anbefaler over for OSCE's formand?
Altså: Den danske regering må roses for dens vilje til at reagere på diskrimination og intolerance over for muslimer.
Så siger den videre: The very good practises noticed througout this report should be disseminated to other OSCE participating states.
Altså: De mange gode ting, Danmark gør, skal de andre lande orienteres om.
Og så siger han i punkt 4, at muslimerne i Danmark og det civile samfund skal være opmærksomme på, at man kan bruge OSCE.
Jamen det er jo fint nok.
Og i det sidste punkt opmuntrer man Danmark til at opretholde, altså ikke skabe, en åben og konstruktiv dialog »with a White Cross section representative«.
Nu har hr. Aaen jo selv rapporten, men det er anbefalingerne.
Så er det rigtigt, at der i teksten rundtomkring som referater af samtaler med forskellige er kritikpunkter, som vi så også svarer på.
Men anbefalingerne er det, han står for, det andet er jo referater.
Disse anbefalinger er jo altså nærmest en godkendelse af Danmark.
Vi roses, vi bliver »commended«, og de andre lande skulle se, hvor godt vi gør det, og vi skal opretholde vores åbne og konstruktive dialog.
Det er anbefalingerne.
Men så er der selvfølgelig i rapporten korrekt nok, og som enhver jo kan overtyde sig om, oplysninger, som vi synes er ukorrekte, ligesom jeg jo altså også synes, det var ukorrekt at sige, at jeg havde mødt ham i Doha, når jeg ikke har mødt ham i Doha.
Det må jeg egentlig også have lov at rette.
Når den ikke blev offentliggjort tidligere, er det jo altså, fordi de normalt ikke er offentlige.
Da vi så skulle have den her debat, syntes jeg faktisk, at der i rimelig god tid før debatten, det vil sige cirka 14 dage før debatten, skulle være tid til at have den som et offentligt tilgængeligt papir, så man kunne diskutere det.
Man skal altså først spørge OSCE: Har I noget imod, at den bliver almindelig offentligt tilgængelig?
Det skal OSCE så svare på, og det svarede de selvfølgelig ja til.
Og der er jo heller ikke gået noget af nogen, ved at den ikke er kommet tidligere.
Så havde vi selvfølgelig gjort det.