Martin Henriksen (DF), 2011-02-22:
Tak for det.
I Dansk Folkeparti lægger vi stor vægt på at bekæmpe tvangsægteskaber og undertrykkelse af mænd og kvinder, drenge og piger i Danmark.
Vi lægger så stor vægt på det, at en væsentlig del af udlændingepolitikken – mere præcist regelsættet vedrørende familiesammenføring – ud over at have det formål at begrænse den problematiske indvandring til Danmark og sikre, at indvandrere bidrager, også har det klare formål at begrænse tvangsægteskaber. Faktisk hænger tingene langt hen ad vejen sammen, i og med at denne undertrykkelse er forbundet med den muslimske indvandring til landet.
Disse stramninger har givet myndighederne, frivillige organisationer og ikke mindst de unge piger langt bedre forudsætninger og muligheder for at bryde ud af familiens jerngreb.
Og det er glædeligt.
Det er jo egentlig paradoksalt, at Dansk Folkeparti, som af flere tit udråbes til at være det ondeste af det ondeste, når det handler om indsatsen over for muslimske unge, rent faktisk har været med til at tage ansvar i en periode, hvor f.eks. flere og flere unge indvandrerpiger tager en uddannelse, og hvor der også på en række områder er positiv fremgang at spore hos nogle af drengene.
Der er også flere ikkevestlige indvandrere og efterkommere, der er kommet i arbejde siden 2001.
Alt dette har ikke umiddelbart noget med tvangsægteskaber at gøre, men kradser man lidt i overfladen, hænger tingene sammen.
Har man taget en uddannelse på en dansk institution omgivet af danske unge og deres frihedsidealer, bliver man præget af den danske kultur, og man bliver bedre integreret.
Og det er, når alt kommer til alt, denne tilpasning til og tilegnelse af dansk kultur, der er løsningen på problemer med undertrykkelse, tvangsægteskaber og arrangerede ægteskaber i Danmark.
Så jo flere af de unge, der får en uddannelse, et arbejde og kommer i kontakt med andre unge, jo bedre er det for dem selv og for samfundet – og jo større er sandsynligheden for, at lige præcis de unge mennesker tør sige nej til familiens såkaldte æresbegreber.
Det er vigtigt, at skolerne og institutionerne meget klart siger fra over for tendenser blandt elever og deres forældre, hvis der observeres holdninger og værdier, der f.eks. strider mod det danske syn på kvinders rettigheder.
Der skal generelt oprustes holdningsmæssigt og værdimæssigt ude i samfundet.
Der skal være et mere markant politisk pres for at sige fra over for mellemøstlige kulturer, hvor synet på f.eks. kvinder og børn er uacceptabelt set i en dansk sammenhæng.
Det bør både regeringen, venstrefløjen og kommunerne tage på sig.
Her halter det stadig væk.
Der er med andre ord behov for, at både regeringen og venstrefløjen åbent tør sige, at det er islam som kulturfænomen og ideologi, der er skyld i de problemstillinger, som vi her i dag behandler.
Og alle de initiativer, som ministeren nævner i sin redegørelse, hvoraf mange er gode og rigtige initiativer, bunder i islamiske parallelsamfund, et bestemt kvindesyn, et bestemt syn på det at stifte familie og en manglende respekt for ens egne børn; og det er jo det sidste, der sådan set er det værste.
Hvordan kan man i et oplyst samfund, hvor langt størstedelen har gået i dansk skole eller i forbindelse med opnåelse af opholdstilladelse har deltaget i kurser, der giver indblik i vores kultur, principper, værdier og rettigheder i Danmark, stadig væk insistere på, at far og mor skal bestemme eller arrangere, hvem barnet skal giftes med?
Det er dér, vi skal hen.
Forældre og familie skal altid passe på deres børn og altid skærme dem mod ulykker og uheld, komme med gode råd og en gang imellem sætte foden ned.
Men hvem man gifter sig med, må i sidste ende være det enkelte individs beslutning; det kan ikke være anderledes.
Den nye udlændingeaftale udbygger indsatsen mod arrangerede ægteskaber og tvangsægteskaber.
Det gør den, bl.a. fordi det ikke længere er nok bare at fylde 24 år for at kunne blive familiesammenført.
Det kræver, at man også i sit hjemland bl.a. har taget sig en uddannelse eller været i beskæftigelse.
Det mindsker risikoen for, at nogle blot sidder og venter sig til en familiesammenføring med den person, som ens forældre har vedtaget at man elsker.
Det er beklageligt, at venstrefløjen i stedet for at være konstruktiv blot har kritiseret aftalen.
Der skal naturligvis også fokuseres på de mere bløde initiativer i indsatsen.
Det er vigtigt, at de unge kender deres muligheder og rettigheder, og at de føler, at myndighederne er klar til at hjælpe på forskellig vis, hvis det bliver nødvendigt.
De initiativer, som er indeholdt i redegørelsen, har Dansk Folkeparti langt hen ad vejen været med til, og jeg vil nævne et par af dem her.
Det er positivt, at der for at styrke indsatsen mod genopdragelsesrejser er foretaget en række ændringer i reglerne vedrørende elevfravær i skolen og i lov om børnefamilieydelse.
Regeringen og Dansk Folkeparti har med virkning fra den 1. januar 2009 skærpet reglerne om inddragelse af børnefamilieydelse og børnetilskud ved barnets udlandsophold.
Det er nu hovedreglen, at barnet skal opholde sig her i landet, for at der kan udbetales børnetilskud, og det vil forhåbentlig begrænse fænomenet genopdragelsesrejser.
Der er i dag etableret et beredskab, som træder i kraft, når unge i forbindelse med tvangsægteskab har brug for akut rådgivning og sikkerhed.
Kvinder og par har mulighed for særlige botilbud.
Det er sammenholdt med flere informationskampagner efter vores opfattelse et værdifuldt bidrag til bekæmpelse af den omtalte undertrykkelse.
Jeg har i min tale nævnt arrangerede ægteskaber.
Disse indgår ikke specifikt i redegørelsen, og den del kunne man efter min opfattelse godt tænke bedre ind i indsatsen, da der er en hårfin grænse og balance mellem arrangerede ægteskaber og tvangsægteskaber.
I Dansk Folkeparti er vi optaget af, at der er de rigtige tilbud til denne meget sårbare gruppe af unge.
Det er utrolig vigtigt, at lige præcis dem, der gerne selv vil, og som tager det meget store skridt, det er f.eks. at bryde med sin familie, sin omgangskreds og sine forældre, fornemmer, at samfundet er der og gerne vil hjælpe.
Jeg synes også, at redegørelsen siger meget klart, at det er det, vi hele tiden forsøger at gøre.
Skal vi gå endnu videre, bør det være med fortsat fokus på den bløde indsats, men også med en klar kritik af de religiøse og kulturelle forudsætninger, som skaber og fastholder problemerne.
Dansk Folkeparti opfordrer til, at denne del fremadrettet kommer til at fylde mere i indsatsen.
Så vil jeg igen nævne – som jeg også gjorde det i mit spørgsmål til fru Karen J. Klint – at i den udlændingeaftale, der netop er lavet, fik Dansk Folkeparti jo et afsnit med, der hedder »Bekæmpelse af parallelsamfund«, hvor man bl.a. lægger op til at undersøge social kontrol og de parallelle retssamfund, der jo er tendenser til rundtomkring i samfundet.
Jeg synes også, det er værd at nævne, at der har været nogle eksempler, som bl.a. er blevet beskrevet i Berlingske Tidende, på danske piger, der i en ung alder bliver viet af imamer.
Det er jo klart og åbenlyst, og sådan skal det selvfølgelig også være, at det meste af indsatsen er rettet mod unge, som har indvandrerbaggrund, er efterkommere og har muslimsk baggrund, men der kan også være et område her, hvor man måske kunne overveje at udvide indsatsen.
Det skal være ordene.