Villy Søvndal (SF), 2012-03-02:
Enhedslisten har sammen med fru Sara Olsvig fremsat forslag til folketingsbeslutning om anerkendelse af en selvstændig palæstinensisk stat.
Jeg vil gerne som det første bemærke, at regeringen deler den målsætning.
Der står i regeringsgrundlaget, at – og jeg citerer: »Regeringen vil i tæt samarbejde med de øvrige EU-lande arbejde for anerkendelse og etablering af en selvstændig og levedygtig Palæstina-stat, og at det internationale samfund sikrer både palæstinensernes og israelernes legitime behov for at kunne leve i sikkerhed og fred bag internationalt anerkendte grænser.« Det her betyder, at regeringens Palæstinapolitik er klar.
Vi ønsker og vi arbejder for et frit og selvstændigt Palæstina, som på lige fod med verdenssamfundets øvrige stater skal være et fuldt anerkendt og ligeværdigt medlem af FN og alle andre internationale organisationer.
Det her betyder ikke, at vi tager noget fra Israel – tværtimod.
En tostatsløsning er den eneste løsning, som sikrer, at Israel på lang sigt kan leve i tryghed og med sikre grænser og i fred med sine naboer.
Det er i den sammenhæng væsentligt at understrege, at legitime israelske sikkerhedsinteresser ikke kan varetages gennem en besættelse af et andet folks territorium.
Vi må klart erkende, at det ikke kun er palæstinenserne og israelerne, som har rigtig meget på spil i den her sag.
Det har vi alle sammen, for konflikten har en destabiliserende virkning på den globale sikkerhedssituation, og den medvirker til, at hele regionen befinder sig i en form for konstant alarmtilstand.
Der er derfor mere end nogen sinde før brug for en varig fred mellem parterne, og det kan kun en tostatsløsning sikre.
Status quo er helt uholdbart.
Der er brug for et endegyldigt stop for de ulovlige, konfliktoptrappende og provokerende bosættelser fra israelsk side, som reelt underminerer muligheden for en tostatsløsning, og der er brug for en forbedring af de urimelige rammer for palæstinensernes hverdag.
Det er også nødvendigt med et ophør af palæstinensiske fraktioners affyringer af raketter mod Israel og dets indbyggere.
Det internationale samfund er stærkt engageret i at formå israelerne og palæstinenserne til at gå i direkte og resultatorienterede fredsforhandlinger, og målet skal være den tostatsløsning, som har været på tegnebrættet siden FN's delingsplan og oprettelse af staten Israel i 1948.
Lad det være helt klart: En tostatsløsning kan kun nås gennem en forhandlet fredsaftale.
Det er den løsning, som det internationale samfund bakker op om, og som præsident Abbas og hans regering i Ramallah ønsker.
Den overordnede ramme for det internationale samfunds ageren i mellemøstkonflikten er forankret i kvartetten.
Jeg ser ikke nogen mulighed for, at EU eller Danmark skulle prøve at ændre på disse forhold.
Konflikten i Mellemøsten er så kompleks og så sprængfyldt med internationale storpolitiske interesser, at vi kun ved fælles handling kan fremme en løsning.
EU gør, hvad vi kan gennem udenrigsrepræsentant Catherine Ashtons deltagelse i kvartetten.
EU spiller en hovedrolle i formuleringen af de krav og de incitamenter, som det internationale samfund præsenterer parterne for.
Mere specifikt tror jeg at EU også vil have en betydelig rolle i forbindelse med gennemførelse af flere af de meget vanskelige forhandlingsemner, som parterne skal tackle.
EU har nemlig som led i håndteringen af postkonfliktarrangementer udtrykt politisk og økonomisk vilje til at bidrage i meget betydeligt omfang.
Jeg skal blot give nogle få eksempler.
En aftale om grænser vil indebære, at en række infrastrukturområder må ændres – vejføring, elforsyningslinjer, telekommunikationslinjer osv. – på grund af landbytte med Israel.
EU kan her bistå økonomisk og praktisk på den palæstinensiske side.
EU vil kunne bistå med bidrag til en midlertidig international militær tilstedeværelse som led i en aftale om sikkerhed.
EU vil kunne bidrage til en Jerusalemløsning gennem f.eks. medvirken til international garantistillelse i forhold til de hellige steder.
EU vil være rede til at yde finansiel og praktisk støtte til gennemførelse af en løsning af flygtningespørgsmålet.
Der er omkring 4,5 millioner palæstinensiske flygtninge, hvis forhold må afklares i forbindelse med en fredsaftale.
EU kan på vandområdet bidrage med løsninger for en lige fordeling af vandressourcerne, f.eks. gennem opstilling af mekanismer herfor.
Også en mekanisme for afgørelse af tvister om vandfordeling kan tænkes.
Det er klart, at al den bistand, EU kan yde både på de ovenfor nævnte områder og i forbindelse med at ændre områder, er betinget af, at parterne rent faktisk vil ønske og acceptere det.
Vi går ikke ind uden at være inviteret.
Det vil ikke tjene noget formål.
Allerede nu bistår EU i massivt omfang.
Hele det statsopbygningsprojekt, som præsident Abbas og premierminister Fayad har gennemført de seneste år for at skabe grundlaget for en fungerende stat, er i vidt omfang finansieret af EU.
Statsopbygningen er en hjørnesten i arbejdet frem mod etablering af en palæstinensisk stat, som vil kunne fungere i praksis.
Uden den indsats ville der aldrig kunne eksistere en levedygtig stat.
Der er i Folketinget en meget bred tilslutning til målet om en forhandlet tostatsløsning.
Der er også en bred enighed om, hvordan en dansk regering bør forholde sig til de elementer, som udgør hovedbestanddelene i den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Regeringen ønsker i videst muligt omfang at fastholde en bred enighed i Folketinget i forhold til Palæstina og den israelsk-arabiske konflikt.
Jeg vil samtidig bemærke, at der ikke aktuelt er udsigt til, at nogen EU-lande agter at foretage bilateral anerkendelse af staten Palæstina, så længe der hverken er klarhed over palæstinensernes næste skridt i FN-sporet eller mulighederne for, at de aktuelle bestræbelser for at få genoptaget forhandlingerne mellem de to parter, bærer frugt.
Det samme gælder i øvrigt for Norge, der ikke, som det ellers fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, har anerkendt Palæstina.
Regeringen vil fortsat i overensstemmelse med regeringsgrundlaget arbejde i tæt samarbejde med de øvrige EU-lande for at skabe de rette politiske forhold for en anerkendelse af staten Palæstina.
Når de måtte foreligge, vil regeringen som tidligere oplyst i Det Udenrigspolitiske Nævn og i overensstemmelse med grundlovens § 19 rådføre sig med Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det er den korrekte og sædvanlige procedure for regeringens udøvelsen af regeringsprærogativet.
Også derfor kan regeringen ikke støtte et beslutningsforslag, hvori Folketinget pålægges anerkendelse af Palæstina.
Jeg skal derfor på regeringens vegne opfordre til, at det nærværende beslutningsforslag afvises.