Magnus Heunicke (S), 2012-03-02:
Jeg skal først lige nævne, at det jo er vores udenrigsordfører, hr. Jeppe Kofod, som normalt tager sig af disse sager, men han er optaget andetsteds, og derfor fremfører jeg vores holdning til sagen her.
Beslutningsforslaget og dagens debat her er jo helt central for Danmarks mellemøstpolitik.
Vi opfatter Israel-Palæstina-konflikten som mere end blot et regionalt problem.
Den destabiliserer jo hele den globale sikkerhed, og det er helt klart, at den eneste løsning på konflikten er en forhandlet løsning, som sikrer begge folks legitime behov for at kunne leve i sikkerhed og fred med internationalt anerkendte grænser.
Derfor er det helt åbenlyst, at vi i Socialdemokratiet og i hele regeringen deler Enhedslistens målsætning om en selvstændig og levedygtig palæstinensisk stat.
Det er der heldigvis bred opbakning til herhjemme.
Det er mindre end 2 år siden, at vi havde debatten i Folketinget, hvor alle partier undtagen Dansk Folkeparti gav deres støtte til et forslag til en vedtagelse, der støtter: »Palæstinensernes ret til en levedygtig, sammenhængende stat«.
Og som udenrigsministeren sagde tidligere, fremgår regeringens politik på området af regeringsgrundlaget, hvor der står, at regeringen i tæt samarbejde med de øvrige EU-lande vil arbejde for anerkendelse og etablering af en selvstændig og levedygtig palæstinensisk stat.
Derfor har vi fra regeringspartiernes side udtrykt vores støtte til palæstinensernes bestræbelser på at blive anerkendt igennem FN's Sikkerhedsråd, lige siden de søgte om optagelse sidste efterår, og ansøgningen er jo som bekendt under behandling.
Derfor er spørgsmålet slet ikke, om en palæstinensisk stat skal anerkendes, men hvordan det skal ske, og hvornår det skal ske.
For os og for regeringen er det i dagens debat vigtigt at skelne mellem mål og midler, for vi vil gerne anerkende en palæstinensisk stat, hvis vi mener, at det kan fremme fredsbestræbelserne.
Men man skal holde sig for øje, at en dansk anerkendelse af en palæstinensisk stat ikke afslutter konflikten i Mellemøsten, for virkeligheden er jo, at fredsprocessen er totalt fastlåst.
Situationen kalder på kraftigere midler, end hvad et enkelt land, og i hvert fald Danmark, måtte mene.
Der må man sige, at Europa er Israels vigtigste handelspartner, og at vi er den største donor til det palæstinensiske selvstyre.
Derfor er EU-kredsen en nøgle til at få israelerne og palæstinenserne tilbage til forhandlingsbordet.
Det samme gælder processen i FN, hvor Danmark og mange andre lande arbejder for at få Palæstina til at blive et fuldt anerkendt og ligeværdigt medlem.
Så vi er altså enige i forslagets vurdering af, at Danmark skal presse på internationalt for en anerkendelse, der vil kunne skabe bedre balance i forholdet mellem Palæstina og Israel.
Men vi synes ikke, at det er en idé at give en ensidig dansk anerkendelse af Palæstina, for det vil ikke fremme freden i den nuværende situation.
En ensidig dansk anerkendelse vil jo ikke fjerne de israelske bosættelser og vil ikke stoppe raketangrebene fra Palæstina, og det vil ikke sikre palæstinenserne bevægelsesfrihed og bedre levevilkår.
Tværtimod vil det underminere situationen og de processer, der kører i FN- og EU-kredsen.
Faktum er jo også, at palæstinensernes repræsentation her i København ikke har anmodet Danmark om en sådan bilateral anerkendelse, som Enhedslisten her foreslår.
Derfor kan vi socialdemokrater ikke støtte selve beslutningsforslaget, om end vi er enige i det overordnede mål.
Samme konklusion skal jeg sige har Det Radikale Venstre.