Maja Panduro (S), 2014-10-09:
For ikke så længe siden faldt jeg over en artikel, som handlede om den 53-årige Pia.
Pia er fra Nørresundby, og hun havde været ledig i længere tid, men havde nu fået et arbejde.
I første omgang havde hun fået et vikariat på 3 måneder.
Da vikariatet udløb, tog Pia på ferie, og da hun kom hjem, lå der et brev i postkassen: Pia var blevet fastansat.
Pia siger i artiklen: Jeg gik bare rundt med det her brev, og jeg tror, samtlige naboer så det.
Jeg var bare så lykkelig og har været det lige siden.
Jeg synes, at Pias historie fortæller noget meget vigtigt om, hvad det betyder for et menneske at have et arbejde at stå op til, og om, hvilken forskel det gør.
Det gør ikke bare en forskel på bankbogen, men også for selvfølelsen og livsglæden.
Under hr. Lars Løkke Rasmussen mistede Danmark over 100.000 arbejdspladser.
Det var arbejdspladser, der ellers havde givet penge på bankbogen, styrket selvfølelse og livsglæde hos mennesker her i Danmark – mennesker, som der nu pludselig ikke længere var noget arbejde til.
Jeg tror, vi alle sammen kender nogen, der mistede deres arbejde dengang.
Nogen, som den ene dag havde fået en lønseddel og nu i stedet for stod med en fyreseddel.
Nogen, som den ene dag havde hørt, at de økonomiske lærebøger da skulle skrives om, men som nu kunne se på, at arbejdspladserne fossede ud af landet.
Nogen, som den ene dag havde hørt på, at vi da kunne købe hele verden, men som nu altså måtte forstå, at det var nødvendigt med nedskæringer og nulvækst.
For det var jo virkeligheden dengang, hvor de borgerlige partiers fest i 00'erne med store ufinansierede skattelettelser, ubetalte regninger og glemte bilag sluttede med et brag.
Det har betydet nogle hårde år for Danmark.
Men nu har vi fået styr på økonomien.
Vi har holdt hånden under beskæftigelsen, og det seneste år er der 30.000 danskere, der igen er kommet i arbejde.
Vi har den laveste ledighed i 5 år.
Det må vi jo ikke sætte over styr med letsindige eksperimenter med vores økonomi og vores velfærd, og derfor har vi en plan, hvor der er styr på økonomien, hvor vi investerer i nye job, og hvor der er råd til velfærd.
For selv om hr. Kristian Thulesen Dahl siger, han vil bruge flere penge i det offentlige, og hr. Lars Løkke Rasmussen vil skære ned, selv om hr. Anders Samuelsen vil legalisere narko, og Søren Pape siger nej, og selv om hr. Samuelsen og Pape vil afskaffe topskatten, mens Lars Løkke Ramussen siger ssh , drenge, det snakker vi om efter valget, så kan de fire blive enige om en ting.
De kan blive enige om, at det er tid til at holde en ny borgerlig fest, med alt hvad dertil hører af økonomiske udskejelser.
På Venstres landsmøde så vi så de fire borgerlige partiledere mødes, og når jeg kiggede på dem, kunne jeg ikke lade være med at tænke, at det nærmest var som at være tilbage i gymnasiet: Fire kække fyre, der var helt klar til at fyre den af.
Humøret var højt, der var kvikke bemærkninger, der var en vis sådan overstadig selvsikkerhed at spore.
Og det kunne da måske også lyde meget sjovt at tage med til 00'er-fest sammen med Lars, Kristian, Anders og Søren.
Men man kender bare også de der typer lidt for godt.
De vil gerne være med til at bruge pengene, de vil gerne være med til at holde festen, men når der skal ryddes op og regningen skal betales, ja, så er de pist væk.
Og så er det os andre, der må tage ansvaret.
Nu hørte vi så i weekenden hr. Lars Løkke Rasmussen bede danskerne om at give ham nøglerne til Statsministeriet.
Jeg ved ikke, om det er, fordi hr. Lars Løkke Rasmussen sådan går rundt og mangler et sted at være, men før sommerferien kom det jo så i hvert fald frem, at der var et fremtrædende medlem af Europa-Parlamentet for Venstre, der sagde, at han sådan set ikke engang følte sig tryg ved at skulle låne hr. Lars Løkke Rasmussen nøglerne til sit hus.
Og før man giver nogen nøglerne til noget, er det egentlig også altid en sund overvejelse lige at spørge sig selv, om de egentlig vil behandle det ordentligt.
Og der er jo bare det med hr. Lars Løkke Rasmussen og Venstre, at når det gælder nøglerne til Statsministeriet, ved vi ikke, hvad de vil.
Vi ved ikke, hvad deres plan er.
Vi aner ikke, hvordan de har tænkt sig at behandle Danmark, hvis de får lov at flytte ind i Statsministeriet.
Vi ved ikke, hvem der skal have de største skattelettelser.
Vi ved ikke, hvad det skal koste at gå til lægen.
Og vi ved heller ikke, hvad Venstre vil, når det handler om udlændingepolitikken.
For vil man egentlig støtte de stramninger af asylreglerne, som regeringen nu har lagt frem?
Antallet af asylsøgere er nu det højeste i 20 år, og så handler regeringen jo.
Derfor er tiden også nu kommet til, at Venstre kommer ud af sit skjul og fremlægger en samlet plan for sin politik.
For Danmark kan ikke leve af hr. Lars Løkke Rasmussens luftige drømme, af hans sigtelinjer, retninger, pejlemærker, holdninger eller standpunkter.
Der skal konkret politik til.
Hr. Lars Løkke Rasmussen sagde det egentlig selv som statsminister: Jeg opfordrer oppositionen til at fremlægge en samlet økonomisk plan.
Venstres politiske ordfører, fru Inger Støjberg, har sagt: I god tid inden et valg vil Venstres plan ligge helt klar.
Eller Venstres chefstrateg, hr. Claus Hjort Frederiksen, siger: Der skal nok komme en plan før et valg.
Venstre vil rigtig gerne have fingrene i nøglerne til Statsministeriet.
Venstre siger, at de gerne vil have et valg.
Jamen så fremlæg dog den plan.
Indtil videre er det jo, som om hr. Lars Løkke Rasmussen hellere vil knalde dørene op til et spil velfærdskasino, hvor Venstre skal sætte Danmarks velfærd på spil, og hvor der ikke er nogen, der ved, hvad der kommer til at ske, hvis Venstre indtager Statsministeriet.
Næh, man må bare krydse fingre for, at man har held i spil, så man ikke bliver ramt af Venstres politik.
Man kan i velfærdskasinoet spille på, om det er sygeplejersker eller politibetjente, der skal være færre af, når vi skal have nulvækst.
Man kan spille på, om brugerbetalingen henne ved lægen skal være på 100 kr. eller på 200 kr., eller man kan spille på, om de største skattelettelser skal gå til de rige arvinger, eller de skal gå til olieselskaberne.
Der er ingen, der kender udfaldet.
Det eneste, man kan være ret sikker på, er, at banken altid vinder og den enkelte dansker taber i Lars Løkke Rasmussens velfærdskasino.
Men alligevel er der en, der allerede står klar med jetonerne i hånden uden at spørge til chancerne for gevinst, og det er Dansk Folkepartis formand, hr. Kristian Thulesen Dahl.
For hr. Kristian Thulesen Dahl og Dansk Folkeparti er der én eneste mærkesag: Hr. Lars Løkke Rasmussen skal være statsminister i Danmark.
Hr. Kristian Thulesen Dahl siger godt nok, at han er imod Lars Løkke Rasmussens nulvækst, men vil han stille det som krav for at pege på Lars Løkke Rasmussen?
Han siger godt nok, at han er imod Lars Løkke Rasmussens planer om brugerbetaling ved lægen, men vil han stille det som krav for at pege på Lars Løkke Rasmussen?
Og så siger han også, at han er imod Lars Løkke Rasmussens planer om skattelettelser til de rigeste.
Men vil han stille det som krav for at pege på Lars Løkke Rasmussen?
For det er jo sådan, at når det kommer til stykket, så sælger hr. Kristian Thulesen Dahl rask væk Dansk Folkepartis løfter om alle de mange gaver, uanset om det er bedre velfærd, nej til brugerbetaling eller flere udgifter til alt lige fra kloakker til dna-registre, hvis bare han så til gengæld kan få en plads på forreste tilskuerrække derovre ved glasdørene i Finansministeriet med flæskesteg ad libitum, hvor man så kan se på, mens Venstre indfører nulvækst og skærer ned i velfærden.
Lad os bare være helt klare: Eksperimenter med velfærden, usikkerhed om Danmarks økonomi og nulvækst i vores offentlige sektor er ikke det, Danmark har brug for nu, når vi arbejder os ud af krisen.
Vi skal passe på Danmark, så der er job at få og en stærk fælles velfærd, når man har brug for det, hvor man ikke selv skal sætte penge af til brugerbetaling i sundhedsvæsenet, hvor man ikke skal spare op til ekstra pleje, når man bliver ældre, fordi der er skåret ned, hvor man ikke skal betale for ekstra undervisning, fordi der er blevet for få lærere.
Det kræver konkret politik.
Det kræver en ansvarlig plan.
Så skal jeg på vegne af Socialdemokraterne, Radikale, SF og Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at der er brug for reel vækst i det offentlige forbrug, hvis vi skal udvikle velfærden med bl.a. styrket sundhed, flere i uddannelse, bedre forhold for børn, ældre, mennesker med handicap og socialt udsatte.
Nulvækst i det offentlige forbrug vil derimod betyde nedskæringer i serviceniveau og færre offentligt ansatte til skade for velfærden.
Udviklingen af velfærdssamfundet hviler på en fortsat indsats for at skabe arbejdspladser på ordentlige vilkår og sikre en ansvarlig økonomisk politik, der bygger på social og miljømæssig bæredygtighed.
Det indebærer et fortsat opgør med social dumping, at begrænse ulighed og fattigdom og sikre reelt lige muligheder.
Folketinget konstaterer endvidere, at i en tid, hvor vi bevæger os ud af en krise, der ramte både økonomi og velfærd, er det nødvendigt, at partier, der ønsker regeringsansvar, præsenterer en samlet plan for deres økonomiske prioriteringer.
Det er nødvendigt for at undgå eksperimenter med velfærd og økonomi.«