Karin Nødgaard (DF), 2015-02-27:
Når man tænker på en stofmisbruger, får man nok ofte et billede af en af udseende lidt forhutlet person, et menneske, som har flere former for misbrug, en, der har oplevet en barndom med svigt og afsavn og ofte præget af manglende ressourcer hos forældrene både økonomisk og menneskeligt.
Der findes nok ikke en bestemt definition på en stofmisbruger.
Som alle andre er stofmisbrugere også personer med en egen historie og baggrund, og derfor kan vi ikke i dag sige, at misbrugerne er på en bestemt måde, for hvert individ er på sin helt egen facon.
En del af den virkelige verden er, at der faktisk er stofmisbrugere, som af udseende ligner de fleste af os andre, som i det ydre er velfungerende, som umiddelbart er glade og tilpassede mennesker med familie, job og bolig, og hvad dertil hører, men som inderst inde er blevet fanget af stofmisbrugets væmmelige væsen.
Der er ikke tvivl om, at det må være noget af det mest modbydelige, der kan ske for en person, og at stofmisbrug på samme vis som alkoholmisbrug kan tære ens krop og sjæl op på en måde, hvor man selv ikke er den, der kan handle og bestemme, fordi der er en form for dæmoner, der har indtaget ens krop.
Det er så ulykkeligt, som noget kan være.
Det er så svært at tage opgøret med denne dæmon, som har taget bolig i ens krop, og for mange er det en meget ensom og ofte uovervindelig kamp, der skal kæmpes.
Nogle klarer det, men der er også nogle, som ikke klarer det og ender i en personlig deroute, hvor det kun går én vej, og det er nedad.
Det er vældig, vældig trist.
Kunne man som lovgiver sige, at det kan vi som samfund klare ved at forbyde stoffer eller alkohol for den sags skyld, kunne det selvfølgelig være en overvejelse værd, men vi ved jo godt, at det realistisk set er helt umuligt.
Narko er desværre til at få fat i, og derfor synes jeg, det er vigtigt, at vi som samfund finder ud af, hvordan vi kan iværksætte tiltag, som kan hjælpe de mennesker, der er blevet indfanget af misbruget.
Nogle kan man hjælpe, og andre er der større udfordringer med, både for samfundet, men også for individet.
Der er jo hele spørgsmålet om at erkende, at man har et misbrug.
Den erkendelse er måske nemmere for den, der ser lidt forhutlet ud, og som lever i et misbrugsmiljø.
Det er den gruppe, som det her lovforslag drejer sig om.
For Dansk Folkeparti er det glædeligt, at vi i satspuljekredsen, også ad flere omgange, har haft opmærksomheden rettet mod den gruppe af medborgere, som har et misbrug, og som har behov for hjælp til at komme ud af det.
Der er ikke tvivl om, at det er svært at erkende et misbrug, men det må være endnu sværere, når man har erkendt det, så også at bede om hjælp.
Faktisk synes jeg, det er beundringsværdigt, at man kan nå dertil.
Når den erkendelse er nået og man ønsker hjælp, synes jeg, det er godt, at man kan få et tilbud om anonym ambulant behandling.
Det er netop på den måde, der skønnes at være en vej, der faktisk kan ændre en persons liv fra at være misbruger til at være en person uden misbrug.
Det er en kamp menneskeligt, men det er en kamp, der er værd at kæmpe, fordi der kan være så meget godt, efter at man har sejret.
Når behandlingen kan foregå anonymt, vil det gøre, om jeg så må sige, kampen for at komme tilbage i en normal gænge lidt lettere.
Det har forsøg med ordningen vist, som den foregående ordfører også var inde på, og derfor er det vigtigt, at der nu træffes en beslutning om, at ordningen gøres mulig for mange flere stofmisbrugere, som alene har et stofmisbrug og ikke andre sociale problemer.
Som den foregående ordfører var inde på, er der også hele spørgsmålet om, hvordan man kan overholde kravet om anonymitet.
Jeg har selv stillet spørgsmål, også da vi sad og forhandlede, og det var der også andre der gjorde, og dertil må vi bare svare, at det skal man kunne.
Man skal som borger være sikker på, at de myndighedspersoner, der får kendskab til ens situation, skal overholde deres tavshedspligt.
Dansk Folkeparti finder, at det med dette forslag netop bliver muligt at forpligte kommuner til at iværksætte tilbud om anonym behandling til personer, der har et misbrug, men ikke andre sociale problemer, og personer, som ellers ikke ville have opsøgt behandlingssystemet.
Det er temmelig væsentligt.
Det er vejen frem for at forhindre, at misbruget enten eskalerer eller bliver en del af andre sociale problemer, som på sigt kan ende med at invalidere den enkelte både fysisk og psykisk.
Derfor er Dansk Folkeparti meget tilfreds med det her, som vi har aftalt i satspuljekredsen, og ser selvfølgelig frem til at følge det fremover.