Line Barfod (EL), 2006-12-07:
I Enhedslisten har vi en vision.
Vi har en vision for, hvor vi skal hen med samfundet de næste 10 år.
Hvert eneste år bliver vores samfund rigere.
Den ekstra rigdom bliver, som det er i dag, og som det har været i de sidste mange år, ulige fordelt, og en alt for lille del af den ekstra rigdom bliver brugt på den offentlige sektor, hvor behovet år for år bliver større og større.
Uligheden i samfundet stiger, og den offentlige sektor udhules.
Vores vision går ud på, at vi som et af verdens rigeste samfund også skal have en tilsvarende velstand i den offentlige sektor, og at samtlige borgere i vores rige samfund skal have gavn og glæde af velstandsstigningerne.
Vi vil have, at den ekstra rigdom skal tilfalde den offentlige sektor og tilfalde dem i vores samfund, der i dag lever under fattigdomsgrænsen.
Den fælles del af vores samfundskage skal blive væsentlig større, end den er i dag.
I vores ændringsforslag til finanslov for 2007 lægger vi op til, at den fælles andel af kagen skal stige med 107 mia. kr.
Derfor har vi selvfølgelig også bakket op om pædagogernes og pædagogmedhjælpernes strejker, om gymnasielærerne og handelsskolelærerne og om sygeplejerskerne, der har meldt klart ud, at de ikke vil arbejde mere, end de allerede gør i dag.
Der må flere hænder og flere penge til den offentlige sektor.
om, at de gerne vil have, at den offentlige sektor skal stige lige så meget som den private.
Det er et jordskred i den rigtige retning i forhold til den stramme politik, som Socialdemokraterne ellers har stået for.
Det er vi i Enhedslisten meget glade for, og vi mener også, at det træk markerer, at oppositionen er blevet stærkere og har væsentlig klarere visioner for fremtiden end tidligere.
Mange mennesker har fået flere penge mellem hænderne gennem de seneste år, uden at vi skal glemme, at der er mange, der har fået det absolut værre.
Men alle har vi kunnet se velstanden brede sig, alle andre steder end i den offentlige sektor i kommunerne inden for velfærdsydelserne.
Det er ikke staten, der mangler penge.
Finansministeren blev helt euforisk og ophidset over de store overskud, da han præsenterede finansloven og talte om at købe hele verden.
Men velfærden bliver alligevel stadig mindre under denne regering, og imens spørger folk sig selv: Hvis finansministeren siger, at vi kan købe hele verden, hvorfor står der så stadig DDR på kortene rundtom i klasseværelserne på de danske folkeskoler?
Hvis vi kan købe hele verden, hvorfor er der så ældre, der ikke kan komme i bad hver uge?
Nej, det er ikke, fordi vi ikke har råd, men fordi finansministeren, statsministeren og resten af regeringen har en plan om, at den offentlige sektor skal fylde mindre og mindre i landskabet.
Det er den plan, der har været, siden regeringen trådte til, og det er heldigvis ved at gå op for flere og flere.
Hvis nogle har glemt, hvordan planen lyder, så har finansministeren formuleret det helt klart under sidste års finanslovdebat.
Han sagde dengang, at strategien er:
Den del, der bruges til offentlig forsørgelse og offentlige serviceudgifter, bliver en mindre andel af den samlede kage, selv om det, der bruges i det offentlige, totalt set vokser hvert eneste år.
Det er protesterne imod denne strategi om mere privat og mindre fællesskab, imod angreb på borgernes rettigheder med hensyn til indkomst og imod tommeskruerne for den kommunale velfærd, der det sidste halve år gang på gang har tvunget regeringen i defensiven – fra pædagogerne, gymnasierne, handelsskolerne og sygeplejerskerne.
Regeringen tager rundt til debatmøder og siger, at de lytter til de ansatte i den offentlige sektor.
De siger, at der bliver en proces, hvor medarbejderne kan spille med og få indflydelse og medbestemmelse og selv være med til at udvikle et mere hensigtsmæssigt system.
At lytteriet tydeligvis er endog ret elendigt skuespil, understreges, når vi ser lidt på statsministerens forhåndskonklusioner.
Statsministeren har på forhånd afvist at give en krone mere end det sparebudget, han i forvejen kører den offentlige sektor på.
Det er en meget utroværdig statsminister, der påstår at ville lytte til hjemmehjælpere og sygeplejersker, for når hjemmehjælperne og sygeplejerskerne siger, at de først og fremmest har brug for mere tid, dvs. flere kolleger, så har statsministeren sagt nej på forhånd.
Flere stopure, flere fedterøvstillæg, flere arbejdsopgaver på den samme tid eller sagt på en anden måde: mere stress, dårligere samarbejde, mere nedslidning og dårligere tid til ordentlig pleje.
De borgerlige kalder det bare outputstyring, resultatløn, effektivisering, fleksibilitet og budgetforbedringer.
Det er alt sammen gammel, slidt borgerlig politik.
Kvalitetsreformen skulle være regeringens forkromede forsøg på at genvinde lidt af det tabte velfærdsimage, men statsministeren sidder i saksen nu.
Regeringen siger, at vi skal have en kvalitetsreform, fordi der i de kommende år er 200.000, der forlader den offentlige sektor.
Men regeringen kommer ikke med forslag til, hvordan vi så sikrer, at der kommer de flere hænder, som vi har brug for, hvis vi skal have en bedre offentlig service end i dag.
I stedet vil den have forslag til, hvordan man kan skære den offentlige service ned.
Enhedslisten har stillet en række ændringsforslag til finansloven, som skal sikre flere hænder, ikke færre, til offentlig service i fremtiden.
Vi foreslår, at alle unge skal have en uddannelse, så de kan komme i arbejde.
I dag er der flere tusinde unge, der ikke får uddannelse og aldrig kommer ind på arbejdsmarkedet.
Vi foreslår at fordele arbejdet, så vi kan få sat tempoet ned, så færre nedslides af at skulle løbe alt for hurtigt, samtidig med at andre bliver nedbrudt af at være sat uden for arbejdsmarkedet.
Vi skal have indført seniorordninger, så de mange, der gerne vil blive på arbejdsmarkedet, men ikke længere kan holde til at arbejde et hundrede ti procent, kan få mulighed for at yde en indsats.
Samtidig skal de 100.000 på deltid have tilbud om at komme på fuld tid.
Det er urimeligt, at de, der kan og vil arbejde på fuld tid, ikke får lov til det, når der er brug for deres arbejdsindsats.
Vi skal have sat lønnen op for de lavest lønnede, så det bliver mere attraktivt at arbejde i den offentlige service, og især skal vi have ændret den offentlige service, så det væsentlige bliver at kunne levere god service og omsorg frem for kontrol og bureaukrati.
Kort sagt skal vi sætte tempoet ned og lønnen op.
Så kan vi få mange flere hænder til bedre offentlig service i fremtiden.
Det vil regeringen desværre ikke være med til, og man behøver ikke at være ansat som statsministerens spindoktor for at kunne komme til den konklusion, at det er en visionsløs og brugt statsminister, der ikke kan finde på noget bedre at køre frem med end flere fedterøvstillæg, når han skal lancere sit forsøg på et velfærdscomeback, og som ikke selv har nogen forslag til at skaffe flere hænder.
En styrket opposition med en klar målsætning om seriøse investeringer i kvaliteten af den offentlige sektor bør og kan sikre, at statsministeren aldrig får noget comeback af nogen art.
Alternativet er klart.
Vi skal arbejde for ikke bare velfærd, men velstand til alle: velstand i den offentlige sektor, flere ansatte, god tid til god omsorg, mere frihed og medbestemmelse til borgere og ansatte, for verdens rigeste samfund skal have verdens bedste offentlige sektor.
Verdens rigeste land skal ikke bare have verdens bedste offentlige sektor.
Lighed skaber ordentlige levevilkår for alle.
Lighed skaber gensidig anerkendelse i en befolkning med nogenlunde ensartede levevilkår.
Det skaber sammenhængskraft og sammenhold.
Vi mener, at mennesker skal yde efter evne og nyde efter behov.
Desværre kan vi læse af vismandsrapporten fra i tirsdags, at uligheden stiger i samfundet, at flere end tidligere lever for mindre end halvdelen af medianindkomsten i samfundet.
Uligheden stiger i samfundet.
At regeringen har indført starthjælp for flygtninge og indvandrere, betyder, at vi har en stor gruppe mennesker, der lever væsentligt under fattigdomsgrænsen.
Det er en ualmindelig dårlig start for at skulle finde ud af at leve i et nyt samfund og føle sig inkluderet på alle niveauer af vores samfund.
Satspuljen tager hvert evig eneste år penge fra de fattigste mennesker i vores samfund, fra bistandsklienter, pensionister, efterlønnere og folk på dagpenge.
Det er et forlig, som alle partier på nær Enhedslisten er med i.
Det er et forlig, som alle sociale kræfter i Folketinget burde holde fingrene langt væk fra.
Det er med andre ord et forlig, som vi ikke kan forstå at partier som SF og Socialdemokratiet er med i.
Der kan kun være en grund til at tage penge fra de allerfattigste, og det er, at man har et ønske om at øge uligheden i vores samfund.
Og det forstår vi sådan set godt ligger i fin forlængelse af borgerlig politik, men det ligger altså efter vores opfattelse ikke i forlængelse af den politik, som oppositionen burde være enig om.
Jeg vil slutte af med at konkludere, at dette års finanslov, som øger uligheden i samfundet, og som har undladt at sætte penge nok af til det stigende behov i den offentlige sektor, trækker i den stik modsatte retning af Enhedslistens vision for fremtiden.
Enhedslisten ønsker en større offentlig sektor end i dag.
Vi ønsker et samfund med større lighed.
Hvis vores ændringsforslag bliver vedtaget, vil det være en begyndelse på et helt andet samfund, hvor hensynet til mennesker kommer først.