Jacob Jensen (V), 2012-05-31:
Jeg ved godt, at det er tæt på frokost, så jeg skal forsøge at gøre ordførertalen kort og præcis.
Sådan har det også været ved tidligere aftaler som sidst, hvor VK, Dansk Folkeparti og De Radikale lavede en aftale i 2006, i øvrigt en aftale, som er oplistet på Statsministeriets hjemmeside over indgåede forlig.
Jeg kan forstå på regeringen, at hvis noget står på den liste på Statsministeriets hjemmeside, som f.eks. det med folkepensionens grundbeløb ikke gør, er det et forlig.
Hvis det står på listen, må man derfor slutte, at så er det et forlig.
Normalt vil det jo være sådan, at et forlig er noget, der skal respekteres, i hvert fald hvis man ønsker at være en troværdig aftalepartner.
Derfor mener vi også fra Venstres side, som vi også har givet udtryk for i hele den her proces, at det er helt uhørt, at man nu fra regeringens side har valgt at indgå en smal aftale med Enhedslisten og dermed bryde den aftale og det forlig, som blev indgået med VK, Dansk Folkeparti og De Radikale i 2006.
Det vil ikke efter vores opfattelse være med til at skabe den tryghed om kommunernes situation, som man ellers argumenterede for var afgørende for at få den her aftale i stand på, hvis den siddende regering ikke vil respektere de indgåede aftaler med Folketings partier.
Ministeren har så i begyndelsen sagt, at der ikke var noget forlig, vi skulle respektere.
Derfor spurgte vi så, hvordan det kunne være, at hverken Liberal Alliance eller Enhedslisten fra starten var indkaldt til forhandlingerne, hvis det var sådan, at det var en åben diskussion, hvor alle kunne være med.
Hvorfor var det, at vi igen og igen under forhandlingsforløbet blev indkaldt som forligsparti og forligskreds, hvis det var sådan, at der ikke var noget forlig?
Vi havde så et samråd med ministeren for et par uger siden, hvor det så fra ministerens side blev gjort klart, at det med, at det var en forligskreds, kun var en diskussion om, at nu var vi nogle partier, der havde bestilt det stykke arbejde i finansieringsudvalget, og at der ikke var sådan noget andet politisk indhold.
Men ministeren gav dog, følte jeg, den indrømmelse, at der var et forlig, vel at mærke efter ministerens opfattelse ikke et forlig med såkaldt vetoret.
Så nu begynder man altså at operere med noget, der hedder et forlig uden vetoret og et forlig med vetoret.
Efter vores vurdering er et forlig et forlig, og et forlig skal respekteres.
Vi har selvfølgelig også noteret os, jeg ved ikke, om man skal sige med tilfredshed, men vi i har hvert fald konstateret, at der fra regeringens side har været et behov for nu at sætte et arbejde i gang med Statsministeriet i spidsen for at få afdækket, hvornår der så er et forlig, og hvornår der ikke er et forlig, altså hvad det er for nogle spilleregler, vi arbejder efter.
Det kan der sikkert også være behov for.
Men vi kan under ingen omstændigheder være med til at støtte en aftale, som jeg vil kalde en forligsbrudsaftale i den forstand, at vi er et parti, som man skal kunne indgå aftaler med, der skal være troværdighed omkring de aftaler, vi står bag, og når man så vælger at bryde den i den her sammenhæng, kan vi selvfølgelig i sagens natur ikke støtte op om den efter vores vurdering lemfældige omgåelse med indgåede aftaler.
Det er derfor, vi ikke kan støtte det forslag, der ligger her.