Morten Bødskov (S), 2009-09-08:
Økonomi- og erhvervsministeren trådte an på den helt store klinge.
Politisk plat og uhyre uansvarligt
kaldte hun Socialdemokraternes krav om en vækstplan for dansk økonomi.
Hvad er konklusionen?
Konklusionen er, at regeringen tog fejl, og at Socialdemokraterne fik ret.
Dansk økonomi vendte ikke efter sommerferien, som statsministeren forudsagde i foråret.
Væksten styrtdykker, og arbejdsløsheden når op på hen imod 170.000 næste år.
Det er faktisk alvor og ikke udtryk for politisk plat, og det er dybt ansvarligt og ikke uhyre uansvarligt, som økonomi- og erhvervsministeren sagde for et år siden, at skubbe gang i dansk økonomi igen med en vækstpakke.
De økonomiske vismænd siger det, de vil også have en vækstplan, men finansministeren kalder ønsket for et blålys.
Konsekvensen af det udsagn fra finansministeren er, at endnu flere familier hver dag må se arbejdsløsheden i øjnene, og at endnu flere virksomhedsledere hver dag må låse døren bag sig for sidste gang.
Og alt imens arbejdsløsheden stiger endnu mere, ja, så foreslår et af regeringspartierne nu i ramme alvor, at efterlønnen og dagpengene skal forringes dramatisk allerede om 2 år.
Jeg vil i dag gerne starte med at slå en ting fuldstændig fast: Socialdemokraterne medvirker ikke til at forringe hverken efterlønnen eller dagpengene.
Nej, den, der trænger til en rigtig sveder, er finansministeren; en rigtig sveder til ham er helt rimeligt, for hvordan kan man igen og igen tage så gruelig fejl af udviklingen i dansk økonomi og så stadig afvise et bredt politisk ønske om at skubbe gang i dansk økonomi igen?
Vi skal have Danmark sikkert gennem krisen, og det er nu, vi skal træffe de rigtige beslutninger, der hjælper her og nu og samtidig bringer Danmark og vores velfærdssamfund videre efter krisen.
Udfordringerne er enorme, men mulighederne er meget vanskelige, for på trods af næsten 8 års konstant økonomisk fremgang under VOK-flertallet er mange af de byggeklodser, som vi skal bygge fremtidens Danmark med, misligholdt eller slået i stykker.
Andelen af unge, som ikke får den altafgørende kompetencegivende ungdomsuddannelse, eksploderer, og det er intet mindre end en katastrofe.
Vi er på vej til at tabe en hel generation af unge på gulvet.
Vores virksomheder savner indsprøjtning fra veluddannede unge og fra dygtige forskere.
Der bliver stadig længere mellem de nye spring, der kan skabe de nye job og fremtidens velstand.
Og i de her dage og timer er kommunerne og regionerne tvunget til beslutninger om dramatiske velfærdsbesparelser.
Hverdagen for vores psykisk syge bliver forringet, besparelser for flere hundrede millioner kroner rammer de svageste af de svageste i vores samfund.
Og mens lommerne fyldes på rige læger på privathospitalerne, ja, så må sygeplejersker og de mange andre ansatte på vores fælles sygehuse løbe endnu stærkere for at få besparelserne til at hænge sammen, fordi de ramler ned over dem. Næste år vil både mange børnefamilier og pensionister opleve, at der er ekstremt langt fra regeringens store løfter i valgkampen om, at man ville skabe det 21. århundredes nye velfærdsmodel, og at man var klar til at sikre et megaløft i velfærden, til den hverdag, de oplever, hvor priserne på børnepasning stiger, og hvor den udbragte mad fra plejehjemmet bliver dyrere.
Vi har behov for en ny politik, der kan bringe Danmark sikkert gennem krisen og forny vores velfærd.
Vi har ikke behov for en regering, hvor svaret på spørgsmålet om, hvad man egentlig vil gøre for at skabe orden i økonomien, nu synes at være: Hvad synes du i grunden selv?
Vi har ikke behov for en regering, der den ene måned lover megaløft i velfærden til danskerne for i næste øjeblik at løbe fra løftet og acceptere enorme velfærdsbesparelser i kommunerne og regionerne, sådan som de udfolder sig lige i de her timer.
Der er ingen tvivl om, også for mange af dem, der sidder og kigger på den her debat, at der flyver mange tal gennem luften i dag, men for Socialdemokraterne er det faktisk ganske enkelt: Vi vil ikke have, at flere familier skal samles om middagsbordene for at se arbejdsløsheden i øjnene.
Så enkel er den socialdemokratiske politik.
Når arbejdsløsheden eksploderer blandt bygningshåndværkerne, og underleverandørerne drejer nøglen om, hvorfor skal vi så ikke slå to fluer med et smæk?
Lad os sætte de arbejdsløse bygningshåndværkere i arbejde, og lad os få renoveret skolerne, plejehjemmene og sygehusene.
Det er det, Danmark har behov for, det er en vækstplan, en ansvarlig økonomisk politik, ansvarlighed over for vores børn og børnebørn, som skal leve i et bedre Danmark end det, vi lever i nu.
Vi danskere har gennem generationer levet af én ting: uddannelse, uddannelse og atter uddannelse.
Og lige nu er vi som sagt ved at tabe en hel generation af unge på gulvet.
Hvis vi ikke får sikret, at markant flere får den altafgørende ungdomsuddannelse, bliver Danmark et fattigere land.
Vi må sikre, at folkeskolen får endnu tidligere fat i de vanskeligt stillede unge og får dem på rette spor.
Vi må stoppe det alt for store frafald på erhvervsuddannelserne, sikre flere praktikpladser og så fjerne den misforståelse, at der ud af lærerfri timer kommer dygtigere elever.
Vi har behov for intet mindre end en revolution af vores ungdomsuddannelser, vi har ikke behov for en regering, der fortsætter besparelserne på ungdomsuddannelserne.
Gennem måneder har statsministeren forsvaret overbetalingen af privathospitalerne.
Men hvorfor rammer besparelser for flere hundrede millioner kroner nu de ældre medicinske patienter, vores psykisk syge og vores dygtige sygeplejersker og læger?
Mon ikke der er en hel del pårørende til patienter på vores hospitaler, der har svært ved at se sammenhængen mellem besparelserne og regeringens enorme løfter om det modsatte i folketingsvalgkampen for mindre end 2 år siden? Pengene skal ikke længere flyde til de private sygehuse; fri og lige adgang til moderne sygehuse med behandling af højeste kvalitet skal være naturligt i dagens Danmark.
8 år med konstant økonomisk fremgang har sikret de mest velstående danskere enorme skattelettelser; regeringen og Dansk Folkeparti har med åbne øjne sikret millionærerne i Danmark i titusindvis af kroner i skattelettelser.
Vi er af den opfattelse, at når vores pensionister igennem et helt liv har passet godt på os, skal vi også passe godt på dem, og derfor indfører vi nu en millionærskat og sikrer vores pensionister og førtidspensionister 5.000 kr. mere om året.
Mange pensionister og førtidspensionister har svært ved at få hverdagen til at hænge sammen, og det mener vi godt at millionærerne kan være med til at hjælpe dem lidt med; det er helt fair.
Samtidig vil Socialdemokraterne også sikre et loft over prisen på udbragt mad fra plejehjem; mange ældre oplever urimelige prisstigninger i de her år, og sidste år hjalp den aftale, som regeringen og Dansk Folkeparti lavede om ældremad, lige nøjagtig ikke denne gruppe.
Her ved 1-års jubilæet for regeringstoppens skarpe udtalelser mod mere vækst og flere arbejdspladser i Danmark, hvor står vi så?
Vi står midt i danmarkshistoriens værste økonomiske krise med en regering uden sammenhængende økonomisk politik og med en økonomisk strategi, som den selv har skudt sønder og sammen, en regering, som er handlingslammet og uden mulighed for at samle bare sit eget parlamentariske grundlag bag en langsigtet og holdbar økonomisk udvikling i Danmark, en regering, der har efterladt børnefamilierne, eleverne i folkeskolerne, vores pensionister og vores lejere i de almene boliger i en sky af brudte løfter.
Vi har i Socialdemokratiet fra starten sagt og gjort det helt klart, at vi ikke stiltiende ville se på, at dansk økonomi gik i knæ.
Men på trods af Socialdemokraternes advarsler om behovet for mere vækst er vi nu ikke bare gået i knæ, vi er knockoutet, bl.a. fordi regeringen ikke hurtigt nok – hvilket finansministeren også har indrømmet – reagerede på krisen, og fordi man har ført en uansvarlig økonomisk politik.
Gennem alt for mange år gav man bankerne fuldstændig frit løb, bare det gik op, så gik det godt.
Store skattelettelser til de bedst stillede pumpede dansk økonomi op til bristepunktet, og der var ikke efterladt nogen plads til nødvendige investeringer i bedre skoler, hjemmepleje og sygehuse.
Nu er ballonen bristet, og hvad står vi så tilbage med?
Vi står tilbage med et kæmpe hul i statskassen og med kommuner og regioner, som i de her timer sidder og kæmper med meget store besparelser.
Vi ser det her års finanslovforhandlinger som egentlige kriseforhandlinger.
En vækstpakke skal kickstarte dansk økonomi, skabe arbejdspladser her og nu og tegne sporene til de nye eventyr, som dansk erhvervsliv skal leve af i årene fremover.
Vi må sikre, at vi ikke taber en ungdomsårgang på gulvet, fordi de unge ikke får en ungdomsuddannelse.
Vi håber, at regeringen er parat til at tage medansvar for dette, og opfordringen er derfor ganske enkelt: Prøv nu at se, om det ikke kunne lade sig gøre i år at lade blokpolitikken ligge i skuffen, så vi sammen i den vanskelige situation, Danmark står i, kan være fælles om at få vores velfærdssamfund sikkert gennem krisen og sikkert ind i den nye tid, vi skal leve i.