Camilla Hersom (RV), 2014-04-24:
Tak for det.
Nu håber jeg ikke, det afskrækker nogen fra at stille de spørgsmål, de måtte have lyst til at stille.
Jeg vil starte med at takke Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgselsdebat, for jeg synes faktisk, det er et både væsentligt og relevant emne.
Det er jo ikke kun en sygdom, der bringer døden nærmere, men det er jo også en sygdom, som selvsagt ændrer det liv, der er tilbage, inden man dør.
Jeg er derfor også enig med de ordførere, som har sagt, at diskussionen om, hvilken palliativ indsats vi tilbyder, altså hvilken indsats vi tilbyder i sundhedsvæsenet, når folk ved, de skal dø, men der stadig væk er et stykke tid til, de dør, er en diskussion, der vil få øget betydning i fremtiden.
Vi bliver nemlig stadig bedre til at behandle og dermed bedre til at udskyde døden, selv når der er tale om uhelbredelige sygdomme.
Det gør også, tror jeg, at der vil blive stillet nye og anderledes krav i fremtiden til den hjælp, man som patient bør have adgang til, før man dør.
Som det er nu, kan hjælpen jo handle om smertelindring og sygdomshåndtering; den kan handle om praktisk hjælp i hjemmet, hvis man ikke længere kan, hvad man kunne før; den kan handle om, at man kan få et støttende ophold på et hospice; den kan handle om hjælp til følelsesmæssigt og mentalt at håndtere det faktum, at man ikke bare ved, at man skal dø – det skal vi jo alle som bekendt – men ved, at døden er tæt på.
Jeg er derfor også rigtig glad for, at alle partier i Folketinget er enige om en fælles tekst, således at ministeren efter debatten i dag vil gøre status over, om de anbefalinger, der allerede eksisterer for den palliative indsats, bliver fulgt op på en ensartet måde på tværs af patientgrupper.
Jeg vil nemlig ikke afvise, at der kan være en tendens til skævvridning, i forhold til hvem der udnytter de tilbud, der findes.
Det behøver ikke kun at handle om, hvorvidt tilbuddene er til stede.
Det kan også handle om, hvorvidt man selv eller ens pårørende har ressourcerne til at efterspørge dem og måske endda insisterer på at få dem, og det er ikke engang nødvendigvis begrænset til forskelle mellem sygdomme eller forskel i geografi.
Det kan også være inden for sygdomme, at der er meget store forskelle, og jeg tror, at vi her har at gøre med kernen i ulighed i sundhed, at de ressourcer, man i øvrigt har i livet, får et direkte gennemslag for ens helbredstilstand, og derfor er der måske noget læring for os i at undersøge det her område nøjere.
Det betyder også, at lighed i sundhed kun kan opnås, hvis man fra systemets side er villig til at have øje for, at man nogle gange må behandle folk ulige, før de reelt er lige, altså være særlig opmærksom på, at nogle har brug for mere støtte, måske mere rådgivning, mere hjælp til at finde rundt i systemet end andre.
Vi har allerede en bred vifte af muligheder for at hjælpe folk, der er døende, men vi har behov for at gøre det tydeligere for befolkningen som helhed, hvilke muligheder der eksisterer, og mit bud vil være, at udvikling i behandlingsformer vil stille os over for nye krav i den palliative indsats, som vi ikke kender endnu.
Radikale Venstre bakker i lighed med resten af Folketingets partier op om den fælles vedtagelsestekst.