runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-21:
Man kan jo ikke tale sig ud af det.
Altså, hvis man alene vil omlægge inden for rammen og ikke øge rammen og man vil hjælpe dem, der er mest syge, må det selvfølgelig betyde, at nogle andre skal betale noget mere.
Og jeg vil bare sige, at jeg ikke ligefrem tror, at det er den rigtige vej mod et mere intelligent system, at man øger egenbetalingen for resten af befolkningen.
Men når nu ministeren taler om intelligent brugerbetaling og intelligente systemer, vil jeg sige, at det jo er ord, ministeren har brugt før om det øvrige brugerbetalingssystem.
Så hvorfor reserverer han opmærksomheden til kun at være på tandplejeområdet?
Burde ministeren i virkeligheden ikke sige, at det der med den manglende intelligens sådan set gælder hele brugerbetalingssystemet, og få det samlet op på bordet, så vi fik et lidt mere intelligent system?
Men altså, der er jo bare det problem, at medmindre det skal blive en ren akademisk øvelse for fru Charlotte Fischer og jeg, altså en ren studiekreds, skal der jo være et flertal, der kan se et perspektiv i det.
Og jeg tror, det skal være et meget bredt flertal, for at der er en farbar vej frem realpolitisk, for nu at være ærlig omkring det.
Fru Charlotte Fischer kludrer jo i sine egne argumenter, for der er ikke tale om at øge brugerbetalingen, hvis man omlægger brugerbetalingen inden for tandplejeområdet, det er der ikke.
Der er en brugerbetalingsandel, og den vil forblive uændret sektoren under et, selv om man møblerer det om.
Det er sådan set ikke noget problem som sådan, men det gør fru Charlotte Fischer til et problem, samtidig med at fru Charlotte Fischer selv har gjort sig til talsmand for, at man burde se på hele sundhedsområdet og møblere rundt.
Den første, der stiller det forslag, vil jo så blive mødt af en fru Charlotte Fischer, der siger, at nu er vi i gang med at øge brugerbetalingen.
Og hvis vi får en diskussion i det her parlament eller i offentligheden, der handler om at indføre brugerbetaling eller øge brugerbetalingen på det danske sundhedsområde, tror jeg, det er en dødfødt ting fra starten.
Anne Baastrup (SF), 2007-02-21:
Det kommer lidt som en overraskelse, at hr. Rudiengaard afviser dem fuldstændig.
For jeg har forstået på den presseomtale, der har været op til denne forhandling, at hr. Rudiengaard i og for sig godt kunne følge, at der var et problem i, at 20 pct. af en ungdomsårgang ikke kommer i gang med et vedvarende, forebyggende tandplejeforløb.
Så det vil jeg godt lige have en kommentar til.
Er hr. Rudiengaard fuldstændig trekvart ligeglad med, at vi har en ungdomsårgang på 20 pct., der simpelt hen ryger ud af tandplejesystemet, efter at vi har brugt massive tilskud via skoletandplejen, til de fylder 18 år?
Skal vi bare sidde og kigge på det?
Har hr. Rudiengaard ikke noget bud på, hvordan vi kan få fat i den her gruppe, således at de i hvert fald kan komme i gang med at deltage i tandplejen?
Preben Rudiengaard (V), 2007-02-21:
Jeg har stor følelse for de unge mennesker i denne sammenhæng, men jeg har forholdt mig til omkostningerne.
Hvis de selv går til lommerne og betaler 69 kr., kan de få en årlig forebyggende undersøgelse.
Vi har betalt 2 mia. kr. ude i kommunerne til at lave en ordentlig børnetandpleje for 0 til 17-18-årige for, og derefter skal de jo selv tage et ansvar, og det koster dem 69 kr. om året.
Så er vi ikke dygtige nok til at give dem den vane, der hedder: Pas nu på dine tænder osv.
Og der kan det være, vi skal komme lidt mere efter vores i øvrigt udmærkede børnetandpleje, således at de unge mennesker tillægger sig vanerne, husker at holde en ordentlig mundhygiejne og også husker, at de skal gå hen og blive kigget efter hos tandlægen en gang imellem.
Anne Baastrup (SF), 2007-02-21:
Jeg kan så forstå, at det, hr. Rudiengaard sagde til pressen, før vi skulle behandle det her forslag, og det, hr. Rudiengaard siger i salen i dag ikke behøver at hænge sammen,
Det er jo ikke en ekstra udgift, man får bare fat i dem, før tænderne begynder at falde ud, man giver dem nogle ubureaukratiske tilbud om en forebyggende tandbehandling og eventuelle reparationer, før det går rigtig galt.
Kan hr. Rudiengaard slet ikke se, at der i virkeligheden er penge at spare til sidst, hvis vi slipper for, at folk skal til at have broer og meget andet?
Preben Rudiengaard (V), 2007-02-21:
Hvis vi snakker om folk på overførselsindkomst – kontanthjælpsmodtagere og førtidspensionister osv. – jamen så er det da vigtigt, at de mennesker også får en ordentlig tandbehandling.
Men når jeg taler om de her ting, er det jo i særdeleshed vores allerældste, de svageste grupper i vores samfund, jeg taler om.
Og de har mulighed for enten at få omsorgstandpleje eller at gå op til kommunen og få støtte via det kommunale sociale system, så tilbuddene er der.
Men spørgsmålet er, om der er en kultur hos disse mennesker, der gør, at de går hen og får passet deres tænder osv.
Det er jo det, der er spørgsmålet, og det vil jeg gerne være med til vi fik undersøgt hvorfor man ikke gør.
Hvad angår det med Ballerup og Herlev kommuner, vil jeg sige, at man jo ikke kan tvinge alle mennesker ind i tandplejen.
Hvor mange drop outs har der været?
Det synes jeg også er et spørgsmål, man burde få undersøgt.
Per Clausen (EL), 2007-02-21:
Det er skægt, at hr. Rudiengaard mener, at det nok er en kulturel defekt ved de fattige i Danmark, der gør, at de ikke går til tandlæge.
Det interessante er, at de fattige og dårligst uddannede i Danmark også er dem, der er mest syge, og det er faktisk også dem, der så bruger sundhedsvæsenet mest, mens det er sådan, at selv om det er dem, der har de dårligste tænder, er det dem, der bruger tandplejesystemet mindst.
Kunne det ikke hænge sammen med, at her ser vi konsekvensen af at have brugerbetaling på et område inden for sundhedssektoren, nemlig at den forøger den sociale skævhed, der i forvejen er med hensyn til menneskers helbred?
Preben Rudiengaard (V), 2007-02-21:
Jeg må sige, at tænderne er vores perlerække, og dem skal vi passe på, dem har vi også selv et ansvar for.
Jeg er stadig væk af den overbevisning, at det der med brugerbetaling osv. ikke er problemet – jo, det er dyrt at komme til tandlæge, hvis man har aggressiv paradentose, eller hvis man skal have plomberet tænderne eller have en guldkrone på, men når det drejer sig om de forebyggende daglige tiltag, kan alle godt være med.
Der, hvor jeg siger den kulturelle forskel er, er, hvor man altså ikke ligesom har krudtet i enden til at gå hen og sørge for også følge op på sit gebis – undskyld – sine tænder hos tandlægen.
Så jeg forstår slet ikke hr. Per Clausens problematik på det her område.
Per Clausen (EL), 2007-02-21:
Så er spørgsmålet bare, om det er, fordi de ikke har krudt nok i enden osv.
Jeg vil gerne spørge hr. Preben Rudiengaard, om det der med, at det, hvis man får nogle sygdomme, som skyldes, at man ikke har dyrket idræt eller på anden måde har sørget for at lave forebyggende ting, sådan at man ikke bliver syg, så er ens egen skyld, skal udbredes til resten af sundhedssektoren.
Preben Rudiengaard (V), 2007-02-21:
Det er jo den sang, jeg godt vidste ville komme.
Det er jo helt klart, at vi har fri og lige adgang, når det drejer sig om hele sundhedsvæsenet, altså det somatiske og psykiatriske sundhedsvæsen – der koster det ikke noget at komme ind.
Vi har altså et ansvar for vores tænder.
For som ministeren også ganske rigtigt var inde på, vil jeg sige, at de 4 mia. kr. kan vi måske bruge lidt bedre til andre prioriteringer i sundhedsvæsenet.
Så til den der sang med, at det vil gå ud over de somatiske og psykiatriske patienter, vil jeg sige: Jamen det har vi slet ikke ingen planer om at det skal.
Der skal være fri og lige adgang til de der ting.
Men vores tænder og forebyggelse af tandsygdomme har vi et lille økonomisk ansvar for selv, og det synes jeg i bund og grund er sundt.
Lise von Seelen (S), 2007-02-21:
Vi Socialdemokrater synes jo, det er vigtigt, at de foranstaltninger, vi laver, og de initiativer, der tages, lige præcis tager hånd om de allersvageste ældre, som ikke må komme i klemme i vores system.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-21:
Så er debatten på vej ud i det sædvanlige blinde spor, hvor vi overhovedet ikke kan tale om noget seriøst, fordi vi begynder at beskylde hinanden for alt muligt.
Venstres ordfører siger, at patienter med aggressiv paradentose er et stort problem, og at det skal løses.
Det er jeg enig i.
Der, hvor jeg synes det er mere usikkert, er når det drejer sig om ulighed.
Der vil jeg gerne spørge: Mener Venstres ordfører, at der er et problem med social ulighed i forbindelse med tandsundheden?
Tandlægernes nye landsforening har jo bl.a. peget på, at hvis man sammenligner funktionærer med førtidspensionister, er det markant flere funktionærer, der har flere tænder i munden end førtidspensionister.
Mener Venstres ordfører, at der er et problem?
For det er jo fint nok at remse alle de ordninger op, som vi har i dag, men hvis de ikke virker, hvad så?
For resultatet er faktisk stadig, at der er en markant social ulighed i tandsundheden.
Hvad vil Venstre gøre ved det?
Birthe Skaarup (DF), 2007-02-21:
Loven om smitsomme sygdomme er gennem årene løbende blevet ændret, og baggrunden for de ændringer, som foreslås nu, er erfaringer fra internationale terrorbegivenheder og biologisk terror, hvor spredning af biologiske kampstoffer kan komme på tale.
Med forslaget lægges der op til en revision af epidemilovens bestemmelser på fire områder.
Punkt 1 angår smitsomme sygdomme.
I dag er kun smitte fra menneske til menneske, men ikke smitte, der overføres fra det omgivende miljø – vand, jord, luft, føde osv. – omfattet af loven, og set i lyset af muligheden for et terrorangreb må loven selvfølgelig ændres.
Et færdigt giftstof kan trænge ind i organismen og fremkalde sygdom, og derfor skal både overførbare sygdomme, der smitter fra menneske til menneske, og sygdomme, der ikke smitter fra menneske til menneske, nu omfattes af epidemiloven.
I hver af de fem regioner nedsættes der en epidemikommission bestående af gode folk fra forskellige områder.
Både politi, luftfartsvæsen, stadsdyrlæger, SKAT, havnevæsen og lodser bliver forpligtet til at bistå epidemikommissionen, og der lægges også op til, at Beredskabsstyrelsen og det regionale sygehusberedskab skal være repræsenteret.
Det overlades til Rigspolitichefen i stedet for som nu til politidirektøren at udpege politiets repræsentant, og endelig foreslås det, at Sundhedsstyrelsen udpeger embedslægerne.
Alt i alt lægges der op til en mere tidssvarende organisation, som kan træde sammen, når der sker hændelser af en sådan karakter, at der skal planlægges og samarbejdes til gavn for befolkningen.
Punkt 2 angår den centrale administration.
Medicinaldirektøren skal have den overordnede ansvarlige og koordinerende myndighed med bistand fra forskellige instanser, bl.a. Rigshospitalet, rigspolitiet, Transport- og Energiministeriet, Beredskabsstyrelsen, Lægemiddelstyrelsen, Forsvarskommandoen og mange andre organisationer og ikke mindst Falck og Post Danmark, som alle er centrale myndigheder i forbindelse med beredskabet.
Forslaget skal naturligvis bl.a. ses i sammenhæng med, at der kan blive tale om koordinationsopgaver i forbindelse med større katastrofer.
Vi ved, at der sker terrorhandlinger rundtomkring i verden, og Danmarks beredskab skal naturligvis også være klart og up to date, såfremt den slags skulle ske her i landet.
Det er vigtigt at koordinere udviklingen, så vi får et optimalt beredskab, og her vil jeg også lige nævne Statens Serum Institut, der får en vigtig opgave som overvåger og med analysering af forekomster af infektionssygdomme og formidling af data.
Alt i alt er alle de fire punkter gode ting, der retter sig ind efter det omgivende samfund og det, vi kan blive udsat for, og med de ord kan Dansk Folkeparti anbefale lovforslaget.
Det har ikke nogen umiddelbare økonomiske konsekvenser for hverken erhvervslivet eller borgerne.
Der kan ene og alene blive tale om nogle udgifter, såfremt der skal oprettes et vaccinationsprogram.
Lise von Seelen (S), 2007-02-21:
Forslaget om ændring af lov om foranstaltninger mod smitsomme sygdomme ser vi som en konsekvens af, at verden har forandret sig, siden loven sidst blev ændret, altså i 1979.
Vi kan i dag ikke alene forholde os til smitsomme sygdomme, der smitter fra menneske til menneske.
Vi har siden den sidste ændring af loven mødt sygdomme, som smitter gennem det omgivende miljø, eksempelvis miltbrand, SARS og fugleinfluenza.
Det, at vi har et ændret mønster for at rejse og færdes verdensdelene imellem samt et ændret trusselsbillede i forbindelse med terror, gør, at vi må organisere smitteberedskabet på en måde, der svarer til vores nutid.
Vi taler således ikke alene om smitte mennesker imellem, men også overførbar biologisk smitte, som kan ramme mange mennesker samtidig.
En anden faktor er ændringen af det kommunale landkort, som ligeledes betyder, at organisationen skal ændres for at kunne passe til de nye kommunale og regionale enheder.
Med oprettelsen af den centrale vejledningsenhed bliver der mulighed for at vejlede regionalt i tilfælde, hvor smitte viser sig i et afgrænset regionalt område, og vejledningen kan også ske, hvis hele landet måtte være berørt.
En statslig overvågning er nødvendig, både nationalt og internationalt, og Statens Serum Institut er naturligvis det sted, hvor både overvågning og analysearbejde skal ske.
Med oprettelse af epidemikommissioner i hver af de fem regioner må det formodes, at der bliver sikret en effektiv organisering, som kan inddrages i situationer, hvor det måtte være nødvendigt, og som også er i stand til at inddrage relevante lokale parter.
At de lokale beredskaber skal være sammensat sådan, at der kan handles effektivt, hvis situationen måtte opstå, er indlysende.
Vi skal inddrage såvel de lokale sygehuse som de lokale beredskaber.
Med lovforslaget ændres opgaveplaceringen i forbindelse med frit samkvem fra skib eller luftfartøj.
Opgaven flyttes fra SKAT til politiet, og det finder vi er en oplagt god idé, dels fordi vi opfatter det sådan, at skattevæsenet har rigeligt at se til, dels fordi vi synes, opgaven ligger bedre hos politiet.
Vi kan støtte lovforslaget.
Charlotte Fischer (RV), 2007-02-21:
Ministeren vil ikke reducere brugerbetalingen i sundhedsvæsenet.
Det er vi sådan set enige i at man ikke skal, vi synes, det vil være økonomisk uansvarligt.
En af de allerstørste opgaver for os politikere bliver faktisk at finansiere sundhedsudgifterne fremover.
Ministeren siger, han vil omlægge sygesikringstilskuddet på tandplejeområdet, sådan at syge mennesker med aggressiv paradentose kan få et højere tilskud.
Det må jo logisk set betyde, at andre skal betale noget mere selv.
Og det vil så sige, at den utrolig høje egenbetaling, der i forvejen er på tandplejeområdet, skal være endnu højere for resten af befolkningen.
Det kan vel ikke være meget anderledes, hvis man fastholder rammen og siger, der skal ske en ommøblering inden for rammen.
Det vil sige, at så er egenbetalingsniveauet også det samme.
Så det, vi diskuterer, er, om den egenbetalingsprofil, de forskellige ydelser på tandplejeområdet har, kunne være anderledes, mere intelligent.
Det har jeg ikke besluttet mig for, det er jeg i gang med at undersøge, og jeg kan jo ikke mene noget om det, før jeg har undersøgt det, så det er lidt upræcist at sige, at jeg nu vil omlægge.
Og der får vi syn for sagen i løbet af april måned.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2007-02-21:
Jeg synes bare, der står et spørgsmål tilbage, som det er meget vigtigt at få besvaret.
På et samråd i Integrationsudvalget den 14. december gav integrationsministeren klokkeklart udtryk for, at det er fuldt forsvarligt at sende psykisk syge kosovarer tilbage til Kosovo, fordi de kan få den nødvendige behandling for deres sygdom.
Mit enkle spørgsmål er: Mener ministeren stadig væk det?
Mener ministeren, at man i december 2006 havde muligheden for en fuldt forsvarlig behandling af psykisk syge kosovarer i Kosovo?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-02-21:
Vi vurderer, om der er grundlag for humanitær opholdstilladelse i Danmark.
Og det gør vi meget grundigt.
Dem, der får afslag på asyl, dem, der får afslag på humanitær opholdstilladelse i Danmark, hjælper vi også til at starte i hjemlandet igen.
Men jeg må sige, at der jo ikke i hvert fald i min tid som integrationsminister – og jeg erindrer heller ikke, at der har været det tidligere – har været ønsker fra oppositionen om, at vi skal ændre kriterierne for humanitær opholdstilladelse, så det er enhver, der er syg, der ikke kan sendes hjem.
Det mener jeg faktisk ikke er holdbart.
Men vi har nogle rammer og regler for, at hvis man er meget alvorligt syg og man ikke kan få behandlingen derhjemme, så kan man få en humanitær opholdstilladelse.
Vi har ikke nogen regler, der tillader – og det er heller ikke noget jeg vil anbefale at vi får – at man i hvert tilfælde, hvor man er syg, kan få opholdstilladelse i Danmark.
Men vi hjælper meget gerne dem, der vender tilbage til Kosovo, og nu løfter vi indsatsen.
Lotte Bundsgaard (S), 2007-02-21:
Jeg må sige, at jeg stillede et spørgsmål til ministeren i Integrationsudvalget om, hvorvidt vi kunne garantere, at de psykisk syge mennesker, vi sendte til Kosovo, kunne få den behandling, de havde behov for.
Der svarede ministeren, at det gik man konkret ind i hver enkelt sag og vurderede at de kunne få.
Dokumentarprogrammet fra TV 2 viste, at det ikke er tilfældet, at vi har sendt psykisk syge mennesker til Kosovo, og at deres børn i den grad lider under den tilværelse, de har fået i Kosovo nu.
Derfor vil jeg godt for det første spørge ministeren, bare så vi har det helt på det rene, om ministeren kan bekræfte, at ministeren har været med til at sende psykisk syge mennesker tilbage til Kosovo, uden de kunne få en ordentlig behandling i Kosovo. For det andet kunne jeg også godt tænke mig at høre, om ministeren kan garantere, at vi ikke vil gøre det igen.
Jeg må sige, jeg bliver chokeret, når jeg hører ministeren sige, at vi alle sammen bør være tilfredse med den indsats, der har været i Kosovo.
Da jeg havde set TV 2’s dokumentarprogram om de psykisk syge kosovoalbanere, som ministeren havde sendt hjem, var jeg chokeret.
Jeg var chokeret over at se den tilværelse, de børn havde fået.
Jeg var især chokeret, fordi jeg på et samråd i Folketingets Integrationsudvalg den 14. december spurgte ministeren, om ministeren kunne garantere, at de psykisk syge mennesker, vi sendte hjem, kunne få en ordentlig behandling, og til det svarede ministeren, at det kunne hun.
Derudover svarede hun, og jeg citerer: Vi går faktisk også så langt, at vi vurderer, om de økonomisk vil have mulighed for, hvis der er privat finansiering af det, at kunne betale for den medicin eller andet, som der er egenbetaling på.
Så vi går meget konkret ind og vurderer.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Hvad lå til grund for ministerens vurdering dengang?
Og hvorfor skal vi tro på ministeren i dag, når ministeren siger, at de psykisk syge mennesker og deres børn, som vi sender til Kosovo, nu får ordentlige forhold?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-02-21:
Det, vi gør nu, er, at vi fra Danmarks side tager et endnu større ansvar for folks tilbagevenden.
Vi tager nu et endnu større ansvar for folk, som har fået afslag på asyl, hvor der ikke er grundlag for humanitær opholdstilladelse i Danmark – også i deres tilbagevenden og i deres tilværelse i Kosovo.
Det synes jeg faktisk er meget forsvarligt.
Det er jeg ikke enig i.
Det synes jeg da vi alle sammen skulle være tilfredse med.
Jamen vi løfter den indsats, men det er jo ikke, fordi der ikke har været en indsats hidtil.
Danmark er utrolig aktiv i Kosovo, både når det gælder den generelle indsats, hvor Kosovo har fået, jeg tror, det er mere end 200 mio. kr. ja, jeg tror, det nærmer sig 250 mio. kr. til en række projekter i Kosovo, også med fokus på genopbygning af sundhedsbehandling i Kosovo.
Også derudover er der projekter: Dansk Flygtningehjælp er til stede i Kosovo med støtte fra Integrationsministeriet for at hjælpe de hjemvendte afviste asylansøgere, både med helt konkret hjælp til at skaffe møbler og medicin til den første tid og ligefrem også til at bygge hus, og hjælp til at få dem i beskæftigelse.
Så der har hele tiden været en indsats dernede.
Nu løfter vi den indsats til en endnu mere konkret sundhedsbehandling i forhold til det, vi har gjort hidtil.
Morten Østergaard (RV), 2007-02-21:
Jeg synes, det er godt og rigtigt, når integrationsministeren nu siger, at der er igangsat et nyt initiativ for at sikre, at de behandlingsmuligheder er til stede.
Jeg synes, det er godt, at man har besluttet sig for ikke at udsende flere kosovarer, før vi har sikkerhed for, at behandlingsmulighederne er der.
Men jeg må sige, at det jo lyder som en gammel sang, som vi har hørt før, fordi integrationsministeren jo allerede på et samråd i Integrationsudvalget den 14. december 2006 – hvor jeg spurgte, om det ikke er en slags tilståelsessag, at systemet dernede ikke kan håndtere den mængde psykisk syge, der er, og om vi derfor burde afholde os fra at sende psykisk syge hjem – svarede, at vi både bidrager til det, og at vi også hjælper de mennesker, vi sender tilbage, som kan få økonomisk hjælp og støtte og anden hjælp og støtte, når de vender hjem.
Derfor må vi spørge ministeren: Hvis det var rigtigt i december, at de mennesker, vi sendte hjem, kunne få den støtte, de skulle have, som ministeren sagde til udvalget i et åbent samråd, hvorfor er der så i dag behov for nye initiativer?
Var det dengang, ministeren tog fejl, eller er det i dag, ministeren tager fejl?
Rikke Hvilshøj (V), 2007-02-21:
Nu tror jeg, hr. Morten Østergaard egentlig misforstår rammen om, hvad det er, vi giver opholdstilladelser til, når det gælder sygdom, men det kunne vi måske vende tilbage til senere, for jeg vil egentlig hellere svare lidt mere direkte på det spørgsmål, der er stillet.
Jeg har i samarbejde med udenrigsministeren netop iværksat et helt nyt projekt, der skal sikre, at der er relevante behandlingstilbud i Kosovo til de personer, der fremadrettet må blive udsendt tvangsmæssigt – og sådan set også dem, der er vendt hjem det seneste halve år.
En fortrop, der bl.a. består af en psykiatrisk overlæge fra Rigshospitalet, er således allerede rejst til Kosovo, hvor de skal vurdere situationen i Kosovo, så vi kan sætte ind med hjælp de helt rigtige steder.
I øvrigt kan jeg oplyse, at der ikke i den nærmeste fremtid er planlagt udsendelser af denne gruppe af personer, herunder familier, der er berørt af sygdom.
Projektet kan mere konkret opdeles i to hovedfaser.
Projektets første fase består i, at en fortrop, der faktisk allerede som sagt er rejst til Kosovo, skal udarbejde udkast til individuelle handleplaner for de personer, der er omfattet af projektet, og herudover foretage vurderinger til brug for udarbejdelse af en egentlig projektbeskrivelse.
Fortroppen består bl.a. af en psykiater, der i presserende tilfælde vil kunne give akut behandling, hvis det er nødvendigt.
Fase 1, som blev iværksat allerede her i lørdags, forventes at have en varighed af ca. 1 måned.
I fase 2 skal de individuelle handlingsplaner så føres ud i livet i samarbejde med relevante myndigheder i Kosovo og med bistand fra lægefagligt personale.
Der skal samtidig arbejdes på den mere langsigtede kapacitetsopbygning af mulighederne for behandling i Kosovo.
Det lægefaglige team, der skal løse opgaven, vil sandsynligvis komme til at bestå af forskellige læger og andet sundhedspersonale, som udsendes for kort tid ad gangen.
Jeg kan oplyse, at det selvfølgelig er en forudsætning for projektet, at det ikke dræner sundhedsfagligt personale fra andre indsatser i Kosovo, men at projektet skal være en ren tilførsel af ressourcer.
Der vil således primært blive tale om finansiering af sundhedsfaglige personer, som hentes til Kosovo fra Danmark eller andre EUlande.