Mike Legarth (KF), 2009-01-22:
Tak, hr. formand.
Bankerne er et afgørende tandhjul i det urværk, der får samfundet til at køre rundt.
Alle banker skal have en vis kernekapital eller indre værdi, som gør, at de har noget at stå imod med, hvis de skulle tabe penge på dårlige forretninger, og det er der jo meget, der tyder på.
Ifølge det såkaldte solvenskrav skal de ligge inde med mindst 8 pct. af det beløb, som de har ude at svømme.
På grund af finanskrisen er private investorer meget tilbageholdende med at skyde kapital ind i virksomhederne.
Det er naturligt med en vis forsigtighed i krisesituationer, men mangelen på investorer betyder, at bankerne i dag fører en meget stram udlånspolitik.
Det går ud over deres kunder, over borgere og virksomheder og kan føre til tab, ikke kun af virksomheder, men vigtigst: af arbejdspladser i Danmark.
Det forebygger, at vi ryger ind i en selvforstærkende negativ spiral mellem den finansielle sektor og samfundsøkonomien.
Pengene gives som lån, der skal forrentes og tilbagebetales.
Afkastet er afstemt med den risiko, staten påtager sig med lånet.
Staten forventer altså ikke at tabe penge på indgrebet, og derfor vil lånet ikke påvirke den finanspolitiske holdbarhed i regeringens langsigtede politik.
Det betyder dog ikke uden videre, at renten bliver væltet over på forbrugerne.
Bankerne bliver på grund af de 100 mia. kr., der indgår i deres kernekapital, og fordi de på den måde bliver meget kreditværdige, i stand til at låne andre penge andre steder til en meget lavere rente.
De penge, som bankerne låner ud, kommer normalt fra flere sider.
De kommer fra kunder, der sætter penge ind, de kommer fra Nationalbanken, fra aktieudstedelse og fra andre banker.
Bankerne har desværre været tilbageholdende med at låne til hinanden som følge af finanskrisen, og krisen har gjort, at bankaktierne er faldet gevaldigt i værdi, og dermed er to kilder til kapital svundet gevaldigt.
Lånet fra staten vil give bankerne den nødvendige polstring, så de igen kan begynde at låne penge ud og på den måde vende den negative udvikling.
De banker, der søger om at låne pengene, skal leve op til solvenskravet, så staten kun støtter sunde og levedygtige banker.
Efter det statslige kapitalindskud skal bankerne have en kernekapitalprocent på mindst 12, og det vil betyde, at bankerne har den rigtige polstring til at håndtere øgede udlån.
Det er ikke meningen, at staten skal agere udlånsinstans på længere sigt.
Derfor er der indbygget økonomiske incitamenter til, at bankerne kan købe staten ud igen efter 3 år.
Hvis der går mere end 5 år, skal lånet indfries til en kursværdi, der stiger år for år; det bliver altså dyrere og dyrere for bankerne.
Hvis staten har ydet kapitaltilskud til en bank, må den kun fradrage 50 pct. af direktionens løn i skat, og der er forbud mod at oprette, forlænge eller forny aktieoptionsprogrammer eller lignende aflønningsformer.
Variable lønandele må ikke overstige 20 pct. af grundlønnen.
Institutterne skal hvert halve år redegøre for udviklingen i udlånene og for institutternes udlånspolitik, og Økonomi- og Erhvervsministeriet vil på den baggrund udarbejde redegørelser om kreditmuligheder for virksomheder og husholdninger.
På den måde får vi at se, hvordan det så går med de her 100 mia. kr., og hvilken påvirkning de har.
I regi af Eksportkreditfonden oprettes en 3-årig eksportlåneordning, som sikrer finansiering af danske virksomheders eksportforretninger.
Finanstilsynet skal styrkes.
Finanstilsynet er allerede i gang med at oprette en særlig enhed, som mindst én gang om året skal gennemgå solvensbehovet i kreditinstitutterne, på nær de mindste.
Det kræver ekstra ressourcer, og derfor tilføres Finanstilsynet ekstra 15 mio. kr.
Sluttelig indføres en ny generel lovgivning, som gælder alle banker og institutter, uafhængigt af om staten har ydet dem lån eller ej.
Der bliver strammet op med hensyn til aflønningsformer i den finansielle sektor, som spiller en særlig vigtig rolle i samfundsøkonomien.
For det første må variable løndele til direktionsmedlemmerne ikke overstige 50 pct. af grundlønnen.
For det andet er der allerede i kodeks om god selskabsledelse i børsnoterede selskaber krav om, at generalforsamlingen eller repræsentantskabet skal forholde sig til direktionens lønninger.
Det kommer fremover til at være et lovkrav i alle finansielle virksomheder.
Så vil jeg til sidst takke for forligspartiernes ihærdige indsats og velvilje, sådan at vi kan få løst det her problem til gavn for nationen, det vil sige os alle.