Karen J. Klint (S), 2011-05-19:
Tak for det.
Vi har hørt to gode ministreindlæg om vores frihedsrettigheder og vores demokratiske værdier i Danmark.
Det vil jeg gerne kvittere for.
Jeg vil også gerne kvittere for det ordførerindlæg, som Venstres ordfører kom med.
Derfor vil jeg sige noget lidt andet, for når vi netop har et forslag til vedtagelse om, at vi skal have en redegørelse på baggrund af debatten i dag, kan det jo godt være lidt vigtigt, at vi breder debatten lidt ud.
Spørgsmålet i dag handler jo om pres på religionsfriheden.
Jeg forventer sådan set ikke, at alle, hvis der er nogle, der ser med på fjernsynet, men der kommer jo et referat, går og husker, hvad det egentlig er, vores grundlov siger om religionsfrihed, og derfor vil jeg, fordi jeg også i andre sammenhænge har en kasket på som kirkeordfører, lige repetere, hvad grundloven siger om religionsfrihed.
Den siger for det første, at det er vores pligt som Folketing at ordne kirkens forfatning ved lov, og så siger den for det andet: »Borgerne har ret til at forene sig i samfundet for at dyrke Gud på den måde, der stemmer med deres overbevisning, dog at intet læres eller foretages, som strider mod sædeligheden eller den offentlige orden.«
Der står også: »Ingen kan på grund af sin trosbekendelse eller afstamning berøves adgang til den fulde nydelse af borgerlige og politiske rettigheder eller unddrage sig opfyldelsen af nogen almindelig borgerpligt.«
Mere tydeligt kan det jo sådan set ikke stå, og det er sådan set klogt sagt for rigtig mange år siden, at religion godt må fylde, men ikke må styre, og at religion også godt må give os noget berigelse, men ikke må fjerne vores samfundspligt til, at vi har et fælles samfund at leve i.
Så har jeg også lyst til at sige, at det jo ikke er religion i sig selv, der fører til hadforbrydelser eller terror.
Det er jo mennesker, der gør det.
Så kan det godt være, at de mennesker har en religiøs baggrund, som de bruger som ly for det, men jeg synes faktisk, at det er meget vigtigt at holde fast i, at det ikke er religionen, der fører til handlingerne, men at det er mennesker, der begår handlingerne over for andre mennesker.
Derfor er det også handlinger, som vi som mennesker skal forholde os til og tage afstand fra.
Det er altså personvalgte handlinger, hvad enten det er vold eller andre handlinger, der sætter religionsfriheden under pres.
Det er så meget bekymrende, når det er handlinger, der har til formål at ødelægge livet for andre eller ødelægge de værdier, som andre står for.
Når jeg nævner det på den her måde og også inddrager grundloven, er det, fordi det sådan set er det, der strider mod grundlovens § 67, som ikke kun handler om vores frihed, men også om de pligter, som vi har.
Jeg synes, det er meget alvorligt, hvis vi ikke holder fast i og respekterer, at ingen kan berøves noget på grund af deres tro – og også, at man har behov for at blive beskyttet, så man kan leve med den tro, som man har – men at vi også har nogle almindelige pligter.
De pligter vil jeg gerne udvide til, at vi i dagens Danmark siger, at vi alle sammen uanset vores tro, ophav og baggrund også har en pligt til at bidrage til fællesskabet.
Integrationsudvalget var for nylig i Jordan, hvor vi netop havde som emne at se på, hvordan religionen kan give en radikalisering, men også at se på, hvordan man aktivt kan bruge religionen til at modvirke en radikalisering.
Den debat har vi så til gode også at tage her i Danmark, så vi ikke tror, at religion i sig selv er det, der giver en radikalisering.
Det er måske snarere sociale vilkår, der giver en radikalisering.
Det kan være uenighed om, hvordan civilsamfundet skal være opbygget.
Det kan også være en bagvedliggende politisk uenighed, som giver en radikalisering.
Vi ved ikke helt, hvor godt den trives, men den trives i hvert fald i nogle religiøse miljøer, og der behøver vi jo desværre ikke kun at sætte navn på én religion, for der er desværre forskellige miljøer, hvor religionen bliver arnested for noget, som ikke er demokratisk og sundt.
I forhold til det med det sunde har jeg så også noteret mig, at mange af de religiøse samfund faktisk er blevet meget bevidste om at samarbejde, også samarbejder, som for bare et par år siden ikke var typiske.
Det er ikke lang tid siden, at der var en outdoorreklame, som det fint hedder, altså en udendørsreklame, lige foran Christiansborg, som gik på, at jøder, muslimer og kristne står sammen om København.
Mere tydeligt kan det vel ikke siges end i en udendørsreklame, at selv de religiøse samfund rykker sammen og siger: Vi har et fælles Danmark, og vi har en forpligtelse til at passe bedre på hinanden.
Der er også oprettet fællesråd mellem jøder og muslimer, og der er oprettet et samtaleforum mellem de danske biskopper i folkekirken og de muslimske samfund.
Jeg tror, at vi lige så godt kan erkende, at når religion fylder, på den måde den gør, skal vi samarbejde med de religiøse samfund og deres repræsentanter i stedet for at sige, at vi skal putte det væk og helt ind i privatlivet, hvor tingene ikke er åbne og transparente.