Rasmus Prehn (S), 2009-11-11:
Tusind tak for det.
Normalt når man kommer til afslutningen af sådan en forespørgselsdebat, takker man meget for de svar, der er blevet givet, og det skal jeg selvfølgelig så også gøre.
Jeg må så sige, at jeg ikke synes, at der er den helt store imødekommenhed fra regeringspartierne, heller ikke fra Dansk Folkeparti, i forhold til den kritik, vi forsøger at rejse fra oppositionens side, og også den kritik, som jo ligger implicit i borgernes reaktion på strukturreformen, hvor jo kun sølle 9 pct. synes, at strukturreformen har medført noget godt.
Der er altså et klart flertal af danskerne, der dumper strukturreformen.
Det, der skulle være den nuværende statsministers helt store svendeprøve og prestigeprojekt bliver altså dumpet.
Men igen, ligesom ved lanceringen af strukturreformen, hører vi altså også her i de taler, der er fra ministre og fra regeringsordførere i dag, sådan et festfyrværkeri af superlativer og tomme løfter og ih, hvor går det godt, men ikke ret meget med, hvordan realiteterne er, og hvordan borgerne rent faktisk oplever virkeligheden derude.
Tager vi det med regionerne først, må vi sige, at der jo sådan set i løbet af den her debat er blevet sået endnu mere tvivl om regionernes fremtid.
Ikke nok med at regeringen er i fuld gang med at underminere regionernes opgave ved simpelt hen at sidde midt i finanslovforhandlingerne og forhandle nogle af de ting, som regionerne allerede har forhandlet på plads, nej, der er også hele to partier i flertalskoalitionen VKO, nemlig Dansk Folkeparti og De Konservative, som går ud og siger midt i det hele lige op til et valg: Vi vil nedlægge regionerne.
Så har vi så til gengæld Venstre, som træder vande og taler udenom og siger: Vi vil gerne beholde regionerne.
Men hvordan skulle det egentlig kunne lade sig gøre, når der er to partier, der i den grad presser på for at nedlægge regionerne?
Så det står meget, meget uklart.
Det, vi havde håbet på fra oppositionens side, nemlig at få klarhed om regionernes fremtid og få forsikret, at regionerne fik lov at få styrket deres kompetencer, styrket deres arbejdsbetingelser, bedre udvalgsmuligheder osv., er i hvert fald ikke blevet imødekommet – tværtimod er usikkerheden blevet endnu større.
Så det er altså igen en gentagelse af det her evindelige nysprog, hvor decentralisering bliver til flere og flere centrale beslutninger herinde sammen med Dansk Folkeparti, og afbureaukratisering bliver til noget med, at man selv kan bestemme, om man vil have ældreråd eller ej, og hvor det, der virkelig betyder noget, er der ikke ret meget plads til.
Og flere penge?
Ja, det resulterer jo altså i, at danskerne oplever færre skoletimer, færre folkeskoler, flere, der lukker, ringere rengøring til de ældre osv. osv.
Så jeg synes, at på en lang række områder er det altså regeringen, der står og siger: Ih, hvor går det godt.
Men man har slet ikke fingeren i jorden, i forhold til hvad det er for en virkelighed, som danskerne oplever.
Så er der også sådan nogle ret centrale områder som f.eks. det forhold, at lige her op til kommunalvalget sidder regeringen faktisk og forbereder en omlægning af ret væsentlige opgaver i kommunerne, nemlig folkepension, boligsikring og andre ting, man kalder objektiv sagsbehandling.
Der er det sådan, at i fremtiden skal det være sådan, at når man kommer og henvender sig for at søge om f.eks. folkepension, så kan man ikke længere gå hen til skranken i sit borgerservicecenter og sige: Jeg vil gerne søge om folkepension.
Nej, står det til regeringen, skal man sige til den her ældre person: Du må gå ned på folkebiblioteket og låne en computer og så bruge din digitale signatur til at tjekke ind på nogle af de her ting.
Det er det, der ligger i planerne om at centralisere objektiv sagsbehandling.
Men hører man noget om det her i debatten?
Aldrig et ord.
Det er noget, der er hemmeligt.
Det skal danskerne ikke vide noget om.
Det holder vi lige helt væk fra offentligheden, indtil kommunaludvalget er overstået.
Det er den måde, man prøver at luske det igennem på.
Så var der nogle ret centrale spørgsmål om sådan noget som frit valg.
Ikke alene så vi, da man finansierede sygehusene, at man har et maskineri, en ideologisk maskine, som systematisk bruger flere penge på det private, men det har man altså også i forhold til frit valg.
Det er sådan, når man som ældre vælger at få udført hjemmehjælp hos en privat aktør, hvilket kan være udmærket at man kan vælge – det har vi ikke noget imod – så skal kommunen betale flere penge til den private, end de betaler til kommunen.
Det stillede jeg spørgsmål om, og det var der flere spørgsmål om fra oppositionens side, men det fik vi heller ikke nogen svar på.
Det, at man systematisk bruger skatteydernes penge til at forgylde private aktører, skal ikke frem i lyset.
Det skulle det ikke med sygehusene, og det skal det heller ikke med frit valg.
Jeg synes, det er ret uhyggeligt.
Hvad brugte regeringspartierne så tiden til?
Jo, man sad og telefonerede det ene medlem af regeringsblokken efter det andet herned på bænkene, så man kunne stille spørgsmål om Socialdemokratiets og SF's og Enhedslistens gode samarbejde med en demokratisk fagforening, LO.
Det brugte man al tiden til, til at kaste med mudder, til at mistænkeliggøre, til at tale om alt muligt andet, som ikke handler om danskernes kernevelfærd.
Jeg synes godt nok, at det var meget malplaceret – det må jeg sige – og i høj grad spild af tid.
Jeg synes, at tiden er inde til, og nu kommer min afsluttende bemærkning, og jeg kan også se, at formanden rejser sig op, at man erkender, at der er en masse ting, der har slået fejl her.
Det, der skulle være en strukturreform, der betød bedre velfærd for danskerne, er slået fejl.
Det mindste, vi kunne få, var da en indrømmelse af, at det skal evalueres.