Jonas Dahl (SF), 2012-04-24:
De sidste mange år har der været en voldsom udvikling inden for hele uddannelsessektoren, og derfor er det desto mere interessant, at den nye regering netop har samlet alle institutionerne, der vedrører de videregående uddannelser, i et ministerium.
Det er noget af det, som vi fra SF's side har været meget glade for at se, fordi det netop er et tydeligt signal om, at vi bliver nødt til at se samlet på hele uddannelsessektoren.
Derfor er det også godt, at det nu langt om længe er blevet samlet under en minister.
Der er i de kommende år behov for ikke bare et øget fokus på kvantitet, men også øget fokus på kvalitet og hele indholdsdelen i uddannelserne, således at de studerende oplever et markant løft, og således at vi i sidste ende får studerende, som er i stand til at klare sig på det internationale jobmarked, fordi det er i den internationale sammenhæng, at vi også fra dansk side bliver nødt til at have et udkig til det.
Det er i sidste ende ikke sønderjyderne og københavnerne, der kommer til at konkurrere.
Det er i høj grad danskerne, der kommer til at konkurrere både med polakker, kinesere og andre folkefærd.
Derfor er der også et stigende behov for, at vi sikrer en fælles styrkelse af vores uddannelsessektor, således at vi også fortsat fremover kan være en del af den fremtid og dybest set kan sikre finansieringen til den velfærdsstat, vi alle sammen er tilhængere af.
Men vi står også over for nogle meget store demografiske udfordringer, hvor kravene til viden og kompetence generelt er stigende.
Samtidig med at vi kommer til at indgå i den her skærpede globale konkurrence, er der også behov for, at vi bliver bedre til at udnytte de mange dygtige unge, som vi får igennem uddannelsesinstitutionerne.
Men vi skal være endnu bedre til at sikre, at deres kompetencer styrkes, og ikke mindst til at satse netop der, hvor danskerne for mig at se har en stor styrkeposition og ikke mindst en tværfaglig.
Vi hører gang på gang, at forskellen på den kinesiske ingeniør og den kinesiske ufaglærte arbejder er, at den ene sidder på den ene etage, mens den anden går nede i kælderen eller maskinsalen og konstruerer de ting, som ingeniørerne har tænkt.
Forskellen er, at i Danmark færdes ingeniøren og den faglærte arbejder på samme niveau.
De kommunikere med hinanden.
Og det er med til at sikre den dynamik og den udvikling, som rent faktisk også i sidste ende sikrer, at vi kan fastholde en produktion i Danmark.
Men det sikrer også, at vi har en løbende videnudvikling og produktudvikling, således at vi kan fastholde mange af de styrkepositioner, vi faktisk har på det danske arbejdsmarked.
Dermed er det også sagt, at uddannelse er en vigtig kompetence i de kommende år.
Regeringen har også ønsker til fremtiden.
Det skal ske, samtidig med at vi bliver bedre til at sikre, at de studerende kommer hurtigere igennem studierne, samt at kvaliteten i uddannelserne styrkes.
Der er behov for netop at sikre også de sektorovergange, der er.
Når man skifter fra det ene studium til det andet studium eller måske skifter fra et universitet til en professionshøjskole eller den anden vej, skal vi være bedre til at give merit og være bedre til at udnytte de kompetencer, den enkelte unge eller den enkelte studerende har opbygget på den ene uddannelse, så den unge kan tage dem med i sin videre uddannelse.
En af mine oplevelser, og måske også min værste oplevelse, fra min tid i uddannelsessystemet var, at da man skiftede studium, fik man at vide, at det gik efter, om man havde fuld bachelor, og ikke andet.
Der gik det så efter alderskriterium, således at man tog de ældste først.
Det synes jeg er en understregning af, at vi har nogle udfordringer.
Og det er jo også baggrunden for, at regeringen har sat fokus på ikke mindst praktikpladsordningerne og har styrket optaget i forhold til praktikpladser.
Så der er en lang række kompetencer, vi bliver nødt til at fastholde.
Vi bliver nødt til også at sikre, at den nederste procentdel af en ungdomsårgang, som i dag ikke får en kompetencegivende uddannelse, bliver løftet, og der handler det i høj grad om bedre vejledning.
Det handler i høj grad om at sørge for at gelejde de unge de rigtige steder hen i deres uddannelsesforløb til at starte med, så man ikke har flere år på et studium, inden man pludselig finder ud af, at hov, det var i øvrigt noget helt andet, man ville.
Vi har et behov for at sikre, at langt flere unge bliver fastholdt i deres studiemiljø, og der må vi sige at vi bare ikke har været gode nok.
Det kan godt være, at man nogle gange skal skifte til en anden uddannelse, men det er i hvert fald vigtigt at sikre, at man forbliver i uddannelse, så vi ikke mister flere unge, end vi allerede gør i forvejen.
Vi mister for mange, og vi har behov for fremadrettet at sikre, at flere unge og ikke færre faktisk får en uddannelse.
Som den tredje pind vil jeg nævne, at vi har behov for at se på nogle af de barrierer, som selvfølgelig er i en uddannelsessektor, og det er netop derfor, det bliver helt afgørende, at vi nu har samlet hele uddannelsesressorten i et ministerium, som netop kan være med til at se på, forhåbentlig under en lov, hvordan vi sikrer en bedre udnyttelse af hele kalenderåret i forhold til undervisning, men måske også sikrer bedre merit, så man kan tage enkeltfag et andet sted og også få merit for det, og sidst, men ikke mindst, sikrer en bedre vejledning af de studerende, som falder ned i specialesumpen, hvor vist mange studerende efterhånden har befundet sig igennem de senere år.
Så for at summere op vil jeg sige, at jeg synes, det er rigtig mange store udfordringer, som bliver tegnet op i den her redegørelse, og derfor er der også behov for, at ikke bare de uddannelsespolitiske parter, men også generelt både erhvervslivet og samfundet byder ind på at sikre, at vi rent faktisk ikke bare kan undgå de mange blindgyder, som det i dag er tilfældet, men jo også kan sikre en bedre sammenhæng, som i sidste ende bliver til gevinst for samfundet som helhed.
Derfor synes jeg også, at de fire rammeforslag, som redegørelsen summerer op, altså nye enkle udviklingskontrakter, en taxameter- og bevillingsreform, et nyt fælles sammenhængende akkrediteringssystem og endelig en samlet og sammenhængende lov for alle videregående uddannelser, meget godt summerer op ikke bare de udfordringer, vi står over for, men også de store perspektiver, der er i det.