Per Stig Møller (KF), 2007-01-16:
Jeg vil godt sige tak for de meget positive reaktioner, der har været på den linje, regeringen fører, og som den tidligere regering jo også førte fra 1995, om nødvendigheden af at have et Euromed-samarbejde.
Jeg er glad for, at der er den brede enighed i Folketinget.
Jeg kan se, at Dansk Folkeparti og Enhedslisten står sammen imod den brede holdning til Euromed-samarbejdet.
Det er jo et godt selskab, man har fundet der fra Dansk Folkepartis side.
Tillykke med det.
Til selve forespørgslen har jeg nu fået nogle spørgsmål, og jeg er enig med fru Lone Dybkjær i, at det jo snarere går for langsomt.
Jeg kan godt forstå, fru Anne Grete Holmsgaard godt vil have 2010.
Når det ikke bliver 2010, så bliver det måske 2011.
Jeg kan ikke svare på, hvornår det bliver, men 2015 er nok mere sandsynligt.
Man skal jo bemærke sig, at verden bevæger sig i retning af regionale aftaler.
ASEAN lavede en aftale i går eller i forgårs om et frihandelsområde i den del af verden inden 2015, så vi skal til at passe på i Europa, så vi ikke bliver et af de sidste områder, der har været i stand til at lave større frihandelsaftaler, for så går det ud over os selv.
Jeg kvitterer også for, at fru Lone Dybkjær har været glad for den øgede fokusering på kvinder, ikke mindst i teksten for 2006, men den var også med i 2003.
Jeg synes, det er vigtigt at bemærke sig, at Euromed-samarbejdet nu er blevet så politisk, at vi var i stand til for anden gang at lave en fælles tekst, som det skete i 2006.
Ellers har det været meget svært, og det var også et meget hårdt arbejde at få den i land, bl.a. i forbindelse med de meget skærpede beskrivelser af den terrorisme, som alle landene forpligter sig til at bekæmpe.
Der er teksten for 2006 jo betydelig stærkere end på noget tidligere tidspunkt.
Det er klart, at man skal følge op med konkrete initiativer – det var så kvindeområdet, fru Lone Dybkjær nævnte – og det gør vi også inden for »Det Arabiske Initiativ«, som heldigvis også støttes af Det Radikale Venstre.
Jeg vil også takke Socialdemokratiet for den meget klare tilslutning, der har været til vores tankegang.
Og så vil jeg til fru Anne Grete Holmsgaard svare, at vi selvfølgelig kunne have håbet på mere i forbindelse med associeringsaftalerne, men man skal her være opmærksom på, hvor stor en rolle de spiller.
For en af de ting, der trækker i Syrien, er jo, at vi ikke har villet skrive den under.
Det vil sige, at selve det at kunne få en associeringsaftale, en økonomisk aftale med EU, altså er noget, der trækker politisk i retning af de fornuftige ting.
Det er vi jo enige om.
Det er derfor, det også er et redskab i forbindelse med Syrien, altså at vi ikke vil skrive den under, før Syrien begynder at arbejde for en politisk fredsproces i området.
Det var ikke nogen indvending, det var en uddybning.
Jeg fik spørgsmålet om EU’s behov for legal migration, og jeg vil sige til hr. Morten Messerschmidt, at der skal man jo bemærke, at der faktisk i teksterne er en meget tydelig understregning af legal migration kontra illegal migration.
Det gælder også stk. 60 i teksten fra 2003, hvor man jo præcist skriver: If carefully managed – det ville jo ikke være carefully managed, hvis der var fri bevægeligehed for arbejdskraften – migration can be a positive factor.
Det vil sige, at man behandler migration omhyggeligt, og man ville jo ikke skrive carefully, hvis der var absolut og automatisk fri bevægelighed.
Jeg skal i øvrigt også minde hr. Morten Messerschmidt, som jo elsker at læse tekster, om stk. 41 i 2006-teksten, som udenrigsministeren lavede.
Det står jo: Vi vil øge samarbejdet i området om legal migration, migration og udvikling og illegal migration.
Og her vender jeg tilbage til fru Holmsgaard og kan sige, at der er en stigende illegal indvandring og forsøg på indvandring til EU.
Det har der ikke været de sidste 2 måneder på grund af vinteren, men det har ramt Spanien og Malta i 2006, og det er derfor, man er blevet enig om at styrke samarbejdet omkring legal migration, illegal migration og udvikling.
Jeg havde møde med den spanske udenrigsminister i sidste uge i Madrid, og der var vi enige om, at vi jo ikke får stoppet den illegale migration, uanset hvor meget vi prøver, uden der kommer udvikling, som ordførerne også har været inde på.
Derfor er det meget vigtigt, at udviklingsperspektivet er med, altså at der kommer økonomisk vækst i deres områder, for ellers vil de jo forlade området.
Og så kom spørgsmålet om be hovet for legal migration.
Kommissionen har altså vurderet, at der i 2030 vil være 20 millioner ubesatte stillinger i EU-området, fordi der ikke er arbejdskraft til dem, altså fordi vi er blevet ældre og gledet ud af arbejdsmarkedet.
Det betyder så ikke, at EU automatisk skal lukke 20 millioner ind.
Det kunne jo også være, man var i stand til at effektivisere arbejdsgange, kvalificere arbejdsgange og omstrukturere arbejdsgange, men alt andet lige, hvis ikke vi foretager omstruktureringer og ændringer i vores arbejdsformer i vores eget samfund, er der altså 20 millioner stillinger, som ikke vil være besat i 2030.
Så selvfølgelig har Europa behov for, at nogle kommer hertil og er med til at arbejde i Europa.
Det er altså ikke en fri og uhæmmet indvandring, og der er det så, hr. Morten Messerschmidt måske ikke helt forstår EU-sprogbrugen.
Associering handler ikke om medlemskab.
Der er ikke tale om, at de skal være medlemmer.
Der er ikke tale om, at man skal lave et stort EUnordafrikansk område med alle de tillægsord, som hr. Morten Messerschmidt brugte, og som jeg ikke kan genkende fra virkeligheden.
Alle ved, at Euromed-landene ikke har et medlemskabsperspektiv.
Marokko ansøgte jo om det for nogle år siden og fik nej.
Associering betyder en vis adgang til EU’s indre marked, og det gælder særlig varer.
Her har vi så aftaler på industrivarerne.
Vi mangler, som fru Holmsgaard var inde på, landbrugsvarerne.
Vi mangler tjenesteydelserne.
Denne handelslettelse, som vi har fået igennem inden for de 35 lande, har jo også betydning for Syd-Syd-handelen.
Det er jo ikke kun over Middelhavet.
Det er jo også mellem landene i Nordafrika, at handelslettelser, toldlettelser osv. spiller en rolle for at øge produktionen og beskæftigelsen og dermed formindske arbejdsløsheden, som er stor i deres område.
Så vil jeg sige, at afsnit 7’s henvisning, som hr. Morten Messerschmidt var inde på, til tilnærmelse – »approximation«, som det hedder i den italienske tekst – af love og regler i forhold til det indre marked, faktisk er en helt sædvanlig formulering, når det gælder associeringsaftaler med tredjelande.
Hvorfor?
Vi vil godt have sunde fødevarer, så det er da kun udmærket, at de tilnærmer sig det europæiske regelsæt, når man skal sende fødevarer såsom tomater osv. op til Europa.
Ingen i EU forestiller sig, at EU’s regler om arbejdskraftens fri bevægelighed skal sættes i kraft for Euromed’s vedkommende.
Det var fru Mette Gjerskov, som jo sagde det utrolig tydeligt.
Der er da ingen, der forestiller sig, at hele Europa pludselig er fuldstændig åbent for al mulig vandring af arbejdskraft.
Der vil vi selv have foden på bremsen, og som jeg sagde i min indledning, er det jo Danmark selv, der definerer, hvor meget vi har behov for, og det kommer til at ske i overensstemmelse med spillereglerne i Danmark.
Ja, så har jeg svaret på det.
Så er jeg nået til hr. Morten Messerschmidt.
Europa bygger altså ikke på en føderal model.
Der er vist ikke nogen, der forestiller sig, at nationernes Europa ophæves og bliver til et nationsløst Europa.
Jeg tror ikke, der er ret mange, der forestiller sig det mere.
Det nationale vil fortsat være det basale i det internationale.
Så vil jeg godt komme ind
på de ting, som hr. Morten Messerschmidt prøvede at være fremtidsorienteret med, altså at vi står foran et kultursammenstød, at Nordafrika er en del af problemet, ikke løsningen, og at den islamiske trussel – eller islamistiske, mener hr. Morten Messerschmidt sikkert – er den største i vor tid.
Det kan der være meget om.
Men hvis man har den opfattelse, synes jeg, at Dansk Folkepartis kurs er direkte selvmodsigende og farlig.
Hvis man virkelig føler, at Nordafrika er en del af problemet, så drejer det sig sandelig om at gøre Nordafrika til en del af løsningen, og det gør man jo kun ved at sørge for, at Nordafrika er en del af vores værdifællesskab, som det står i teksterne her, og at de får en økonomisk udvikling, som gør, at der ikke kommer den konfrontation og der ikke kommer en interessekonfrontation.
Hvis den islamistiske trussel er den største, må man altså aftackle den, og det gør man jo kun ved, at man får en fælles interesse i en fredelig udvikling, i stedet for at nogle kan se en større gevinst i at få sprængt nogle mure, fordi der er bygget mure op.
Det er det, der ligger i f.eks. Anna Lindh-stiftelsen.
Det er jo et arbejde for bl.a. People to People med ungdom, uddannelse og medier.
Så hvis man står foran et kultursammenstød, og det er der nogle der ønsker – jeg sagde også i min tale her, at ekstremister på begge sider ønsker det kultursammenstød – så er den eneste logiske linje, at man gør alt, hvad man kan, for at undgå det og snyde dem fra sammenstødet, som ønsker sammenstødet.
Det er præcis det, de 35 lande i Euromed arbejder for.
Med den konfrontationskurs, der lå hos hr. Messerschmidt, bliver fremtiden meget ufredelig, hvis vi fulgte den politik.
Så konsekvensen af Dansk Folkepartis frygt for fremtiden burde jo være at være konstruktive i at aftackle den frygtelige fremtid.
Det er det, der ligger i det her, og derfor forstår jeg ikke helt, at man kan have den fremtidsfrygt og så i øvrigt være imod de midler til at forhindre frygten i at blive virkelighed.
Jo, jeg vil meget, meget gerne bekræfte, at meget ofte står Enhedslisten ganske alene – heldigvis.