Kristian Jensen (V), 2015-10-20:
Også fra min side en tak for jeres bemærkninger.
Jeg vil gerne knytte et par ord til nogle af de ord, der blev sagt, og også sige lidt om regeringens holdning til kampen mod ISIL.
Vi står over for en terrororganisation, som vi i verdenssamfundet er nødt til at stå sammen om at bekæmpe.
Det er en alvorlig og en konkret trussel, ikke bare mod Syrien og Irak og landene i Mellemøsten, men også mod vores sikkerhed i Vesten.
Det er en organisation, der har vist, at den kan slå til uden for området, og en organisation, der har vist, at den kan sprede sine fangarme ud til andre skrøbelige stater.
Her tænker jeg på Libyen, hvor vi også har set at de har været aktive.
Det konkrete
befolkningerne i Irak og i Syrien terroriseres på en måde og i et omfang, det vil være vanskeligt for nogen af os overhovedet at begribe, hvis ikke vi desværre dagligt kunne læse i avisen, hvilke overgreb der begås.
Og de af os, der har haft mulighed for at høre vidnesbyrd fra folk, der har været fanget eller har mødt ISIL, tror jeg aldrig glemmer deres historier.
Så det er en kritisk situation, også fordi vi jo ser, at tusindvis af flygtninge fra konflikten i Syrien bl.a. søger til nabolandene, men også til de europæiske lande.
Det er klart for mig og for regeringen, at ISIL ikke kan besejres uden en stærk og vedvarende indsats fra en global og fælles koalition, og vi ønsker i regeringen, at Danmark fortsat skal tage ansvar og også bidrage væsentligt til den militære del af koalitionen.
Med et forslag om et radarbidrag ønsker vi at udfylde en konkret rolle og yde et konkret bidrag i koalitionen i forhold til den samlede indsats.
Vi lægger op til, at engagementet også udvides til at omfatte Syrien, da radaren nu placeres et sted, hvor den opfanger ting fra luftrummet over både Irak og Syrien.
ISIL opererer nemlig uden hensyntagen til grænser, og ISIL's mulighed for at føre kampberedte styrker fra defensive positioner i Syrien og frem til offensive positioner i Irak er en af grundene til, at de står så stærkt.
Derfor er vi nødt til at bekæmpe ISIL i både Irak og Syrien.
Vi må også være ærlige og sige, at det her ikke slutter i løbet af kort tid.
Det bliver en lang og en hård kamp, og undervejs vil der både være udfordringer og tilbageskridt.
De soldater, vi samarbejder med, er ikke altid af den beskaffenhed, vi kunne ønske os, hvilket også er med til at understrege behovet for vores indsats.
Jeg vil også lige komme med et par kommentarer til nogle af de ting, der er blevet sagt.
Lige et øjeblik, formand.
Jeg kommer tilbage.
Nu kan jeg bedre huske, hvad der blev sagt.
Allerførst vil jeg sige, at jeg beklager, at fru Eva Flyvholm ikke længere er til stede, men da Enhedslisten er repræsenteret her alligevel, har jeg et par kommentarer.
Forsvarsministeren har orienteret om, hvad der sker i forbindelse med de informationer, der bliver opfanget af den danske radar, så jeg vil bare sige noget til det, som fru Eva Flyvholm har nævnt, og som også andre fra Enhedslisten har været så optaget af, nemlig at Danmark skulle yde en særlig indsats specifikt over for kurderne.
Og vi leverer ud fra, hvad der er en efterspørgsel på fra koalitionens side, og ikke efter, hvad nogle i Folketinget kunne have et ønske om skulle leveres.
For hvis nu alle ønsker at levere det samme til den samme del af koalitionen, ville vi ikke få det stærkeste hold til at bekæmpe ISIL.
Den opgave, inklusive opgaven med at træne og udrustede kurdiske styrker, varetages nu af andre dele af koalitionen.
Og vi løser den opgave, som vi har taget på os, nemlig et statsbidrag og en træningsopgave og nu – med vedtagelsen af beslutningsforslaget her – en udsendelse af en radar.
Jeg synes, det er klogt, at koalitionen arbejder sammen og koordinerer, hvem der leverer hvad.
Det er meget klogere, at vi koordinerer, hvad vi gør, i stedet for at følge det spor, at hvert land så at sige skulle have sin yndlingsdel af indsatsen og forfølge den.
Så vil jeg sige til hr. René Gade, der sagde, at har man sagt A, må man også sige B: Næh, det må man ikke.
Det her er absolut ikke noget, man må tage let på, og jeg skal hilse og sige, at alle de gange, jeg har siddet i Folketingssalen og stemt for at sende danske tropper af sted, har det aldrig været noget, jeg har taget let på.
Og det har aldrig været sådan, at en beslutning den ene dag nødvendiggjorde, at man skulle træffe en anden beslutning den næste dag.
Hver eneste beslutning skal kunne stå for en prøve i sig selv, altså i forhold til om den er rigtig og klog, og jeg ser ingen grund til, at hverken Danmark eller andre lande i koalitionen skal sætte landtropper ind i konflikten.
Jeg mener, at det, der er nødvendigt, er at uddanne de landtropper, der er til stede, nemlig de kurdiske peshmergastyrker i nord og de irakiske sikkerhedsstyrker i syd, og så sørge for, at de har de rigtige værktøjer og redskaber til at klare den opgave.
Så kan vi fra koalitionens side levere den logistiske støtte og den, kan man sige, tungere militære støtte i form af artilleri og af fly m.v., der er nødvendig for at få koalitionen til at virke effektivt.
I forhold til spørgsmålet om, hvem det er, man arbejder sammen med – og det er også lidt til Enhedslisten og fru Eva Flyvholm –
vil jeg ikke tegne noget billede af, at Irak er et problemfrit samfund.
Men jeg vil gerne understrege, at præsident Abadi gør mere end de forgængere, der har været, for at skabe et inkluderende Irak, hvor de forskellige etniske grupper og religiøse grupper arbejder sammen, og mere for at inddrage og ansvarliggøre styrker, hvis der sker overgreb på civilbefolkningen.
Jeg synes, at vi bør understøtte præsident Abadis muligheder for at arbejde i den retning i stedet for at sige, at hvis ikke man er, fuldstændig som vi ønsker det, så vil vi ikke arbejde sammen med dem.
Det er en meget, kan man sige, omkostningsfri holdning at have, altså at hvis folk ikke lever op til vores kriterier, vil vi ikke arbejde sammen med dem.
I forhold til hvad der så skal ske, og om Danmark deltager i FN-missioner – det er også lidt til hr. René Gade – så er sagen jo den, at der i øjeblikket er gang i 16 aktive fredsmissioner i FN-regi.
Danmark deltager aktivt i mindst fire af dem, ud fra hvad jeg efter min egen hukommelse lige kan komme på.
Det er i Sudan, hvor Ellen Margrethe Løj er FN's særlige udsending.
Det er i høj grad i Mali, hvor vi er i gang med at overveje, hvad vi fremadrettet skal være, og det er i Mellemøsten og i Liberia, og der er en lang række andre steder, hvor Danmark har været med.
Så vi er med, både når vi snakker fredsskabende og fredsbevarende ting.
Sagen er bare, at på det her område kommer der ikke nogen politisk løsning, hvis der ikke er en militær tilstedeværelse.
De parter, der er i konflikt i Irak og i Syrien i øjeblikket, kommer vi aldrig til at sidde ved et forhandlingsbord med, medmindre der er en militær muskel, der presser parterne til at gøre det.
Omvendt tror jeg ikke på, at vi kan få en militær løsning, uden at der kommer en politisk drøftelse og en politisk aftale på det her område.
Sagen er bare, at vi ikke kan presse de her mennesker til at ville mødes, hvis de tror på, at de med militære styrker kan få en bedre position på landjorden.
Det blev sagt før af både hr. Martin Lidegaard og hr. René Gade, at Danmark er rigtig, rigtig god til det humanitære.
Men vi er faktisk også rigtig, rigtig gode til det militære.
Danske militære styrkebidrag har fået rigtig gode kommentar med fra vores samarbejdspartnere, uanset hvor de har været udsendt og hvilken konflikt de har været i.
Det gælder både vores F-16'ere, vores landtropper og vores uddannelsestropper, og det gælder også vore specialstyrker, når de har været udsendt.
Vi er rigtig gode til begge dele.
Sagen er jo, at det her er en konflikt, som ikke bare skal løses militært.
Den skal løses på en lang række områder, og Danmark er med til at bekæmpe ISIL ad mindst fem forskellige veje.
Først og fremmest militært, og det er det, vi diskuterer i dag.
Desuden er vi med i forhold til spørgsmålet om foreign fighters, altså at stoppe danske unge, der tager ned og deltager på ISIL's side, og vi er derudover med til at begrænse deres finansielle muligheder.
Desuden gør vi det i forhold til at genopbygge samfund de steder, hvor vi har trængt ISIL tilbage.
For et af problemerne er, at når ISIL er trængt tilbage, er der et samfund, der har brug for en hjælpende hånd for at komme på fode igen.
Der er Danmark meget aktivt til stede, også i forhold til at lave civilsamfundsopbygninger gennem Det Arabiske Initiativ, hvor vi bruger en række af de midler, vi har, til at understøtte ngo'er og civilsamfund lige præcis i de områder, hvor det er muligt at gøre det.
Men det kræver altså også en militær kraft til at presse ISIL tilbage, så vi kan begynde at bygge samfund op.
Endelig gør vi det ikke mindst i forhold til at bekæmpe den fortælling eller narrativ, de har, om, at de ligesom står for islams sande udlægning.
Det gør vi ved at understøtte dem, der dokumenterer, hvilke folkemord de begår, og hvilke uhyrligheder der sker, hvor ISIL er til stede.
Så vi har ikke bare ét værktøj.
Vi har mindst fem værktøjer i kassen, og derfor er det, at jeg ikke forstår Alternativets holdning om, at man ikke vil være med til alle fem.
Af de fem områder, der er, tror jeg ikke, at nogen af dem kan undværes.
Derfor forstår jeg ikke, at Alternativet ikke vil være med også her.
Til sidst vil jeg bare sige, at jeg glæder mig over, at der er et bredt flertal for beslutningsforslaget, og jeg håber også, at det brede flertal vil være med, når forslaget om kort tid skal andenbehandles.