Pia Adelsteen (DF), 2015-02-03:
Tak for det.
Jeg stod lige og kiggede ud ad vinduet, og så tænkte jeg, at nu har vi siddet hernede i nogle timer efterhånden, dels med en sikkerhedspolitisk redegørelse, dels nu med en redegørelse for udviklingen i EU-samarbejdet sidste år.
Og når man sådan står og kigger ud ad vinduet, når der er lidt sne derude og folk holder i kø, så er det måske ikke lige det, de fleste går op i.
Og man ser egentlig også meget tydeligt, typisk i hvert fald, når vi diskuterer ting i forbindelse med EU, at det måske ikke er det, folk går mest op i.
Det er ærgerligt, for selv om jeg er meget uenig med hr. Morten Bødskov og med mange herinde, synes jeg stadig væk, det er ærgerligt, at man ikke diskuterer det, netop fordi det har så stor en effekt på, hvad der rent faktisk sker i Danmark.
Så er det ærgerligt, at der ikke er flere, der er meget mere interesseret i det.
Tak til udenrigsministeren for redegørelsen.
Den var jo en lille smule anderledes at læse, bl.a. selvfølgelig, fordi der var valg til Europa-Parlamentet sidste år, hvor man kan sige, at det, der var kendetegnet ved valget, var, at flere af de EU-kritiske partier rundtomkring i Europa havde fremgang, og at der dermed også var tilbagegang til de EU-venlige partier.
Det er selvfølgelig noget, jeg ønsker at fremhæve, for jeg synes, det er positivt.
Det er jo sådan med EU-samarbejdet, at alt samarbejde som regel er godt.
Men det, der også er vigtigt, er at huske, at vi hver især har vores integritet, at vi hver især har vores holdninger, og at man også skal have respekt for hinandens holdninger – og at man altså ikke nødvendigvis, selv om man har et samarbejde, behøver være totalt enige om alting.
Det synes jeg måske et eller andet sted er det, der kendetegner EU, nemlig at man har sagt: Jamen vi er nødt til at være totalt enige, alle 28 lande, der er en del af det, for ellers kan man jo i store træk ikke lave noget. Jeg vil godt sige, at der er nogle positive ting efter det her valg, der har været, til Europa-Parlamentet.
Bl.a. synes jeg, det er positivt, at kommissærer nu kommer til at deltage på flere temaprojekthold, hvor man ligesom prøver at lave noget tværpolitisk – det kender vi jo alle sammen til – og hvor man prøver at sige: Hvad er det, vi skal samarbejde om?
og hvor man forsøger at få en politisk styring i forhold til de forslag, som Kommissionen kommer med.
Det kan der muligvis komme noget positivt ud af.
Samtidig har man også sagt, at man vil prøve at fokusere på de store udfordringer, netop med de her fem prioriteter, man har.
Og det synes jeg også er positivt, altså at EU beskæftiger sig med det, det netop giver mening at EU beskæftiger sig med, og måske netop også dropper de fuldstændig latterlige forslag, der er, om kvindekvoter, og hvad ved jeg, som vi i hvert fald har nogle gevaldige debatter om, fordi det kan de fleste forholde sig til, men som det altså ikke giver mening at EU skal styre.
Jeg synes også, det er positivt, at EU har besluttet sig for, at man fremover – efter valget – i højere grad, som der står, skal respektere nærheds- og proportionalitetsprincippet.
Det er jo imponerende, at det står i en redegørelse.
Man kan sige, at samarbejdet har fungeret i så mange år, og der burde jo have stået fra starten af, at det netop er det, man skal have respekt for: at der er et nærhedsprincip, og at der er noget proportionalitet i det, man foreslår.
Det giver meget bedre mening.
Så tror jeg måske også, det havde været en meget anderledes debat, vi havde haft i 2014, siden Danmarks medlemskab nu har varet siden 1973, netop fordi man måske havde haft lidt større respekt for de forslag, der kommer fra EU, hvis EU havde holdt sig til det overordnede plan i stedet for at forsøge at detailregulere.
Jeg synes, det er godt, at man går igennem nogle af de eksisterende regler i et forsøg på at sikre, at der er mindre bureaukrati, i et forsøg på at sanere på nogle områder, hvor det i bund og grund har været fuldstændig hovedløst med nogle af de forslag.
2014 var så også det år, hvor man kan sige at selve konstruktionen omkring bankunionen blev forhandlet færdig, hvor afviklingsmekanismen er blevet forhandlet færdig, og hvor selve tilsynsdelen af bankunionen er trådt i kraft.
Det er klart, at det skal op at køre osv.
Der kan man så bare sige, at der glæder jeg mig meget til at høre – når vi engang får den – regeringens holdning til bankunionen, og jeg glæder mig også til at få en vurdering af, om Danmark afgiver suverænitet, og om vi skal have en folkeafstemning.
Jeg mener jo principielt, at vi skal have folkeafstemning – det gør vi i Dansk Folkeparti – om rigtig mange ting, især når det drejer sig om EU.
Det er meget sjældent, at vi får det, så lad os nu se.
Nu fik vi en socialdemokratisk redegørelse, var jeg ved at sige, eller et langt indlæg om retsforbeholdet og om, hvor vigtigt det er at få det fjernet.
Jeg sad og tænkte, at jeg i store træk kunne tage alle Morten Bødskovs ord om de her grænseoverskridende kriminelle, som får en stor fordel af, at vi har et retsforbehold, og så sige: Er det egentlig ikke også noget, de har fået af, at et flertal herinde har valgt, at vi skulle være en del af Schengen?
For i og med at vi er en del af Schengen, har vi faktisk accepteret, at der stort set ikke er grænser i EU, og det må jo alt andet lige betyde, at når vi diskuterer grænseoverskridende kriminalitet, må det være ind og ud af EU og ikke mellem nationalstater, for vi har jo i store træk ingen grænser.
Det er i hvert fald sådan, vi skal opfatte det som EU-borgere.
Og det er jo noget pjat, for hvis man virkelig gerne vil have fat i de kriminelle, vil det være almindelig sund fornuft, almindelig logik, at man selvfølgelig gør det de steder, hvor der er nogle overgange.
Men det er altså alt andet lige bemærkelsesværdigt, at da vi havde en øget kontrol, fangede vi også væsentlig flere.
Det sjove ved det er, at når vi diskuterer grænseoverskridende kriminalitet, så har det overhovedet ingen effekt, at vi får flere betjente eller toldere ved den danske grænse, men det har en kolossal effekt, at Frontex bliver styrket.
Det har en kolossal effekt ved EU's ydre grænser, og det er da bemærkelsesværdigt.
Jeg har meget ironi i stemmen nu, og det skynder jeg mig at sige, så det ikke bliver misforstået.
Jeg vil også godt sige, at jeg jo er lidt overrasket, for så sent som i dag kom der faktisk en melding fra et socialdemokratisk europaparlamentsmedlem, som siger, at fordi der er problemer med EU's ydre grænser, kan vi da flytte dem.
Vi ved jo, at vi har problemer nede ved Grækenland.
Vi ved, vi har nogle lande, som ikke kan håndtere de strømme, der kommer ind i EU, og som ikke kan håndtere at holde øje med, hvem der kommer ind og ud af EU via deres land.
Der er forslaget simpelt hen: Jamen det kan da være, at man i en periode, indtil det kommer op at køre, kan flytte EU's ydre grænse.
Der må jeg jo så et eller andet sted måske stille spørgsmålet til Socialdemokraterne eller til regeringen, dels om man er enig i den udtalelse, dels om det så betyder, at man anerkender, at grænsekontrol rent faktisk kan have en effekt.
For det synes jeg da er nok så vigtigt.
Umiddelbart er det jo fint med de her redegørelser.
Jeg synes – det startede jeg med at sige – at det er lidt ærgerligt, at vi ikke får diskuteret EU mere, men jeg ved også, og det anerkender jeg, at der er mange, der synes, det er kedeligt.
Det synes jeg ikke selv, men jeg anerkender, at der er mange, der synes det.
Jeg synes faktisk, det er meget, meget vigtigt, at vi får diskuteret det væsentlig mere, end vi gør.