runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Kristian Skibby (DF), 2008-11-12:
Ja tak hr. formand.
Fru Helle Sjelle var jo inde på i sin indledning, at den her kliché, som vi hører ved festlige lejligheder her i salen, om, at vi skal være med ved bordet, vi skal være med ved forhandlingsbordet, sådan set er et stort forsøg på sagligt at fortælle, hvorfor vi skal være en del af det her eurosamarbejde.
Der vil jeg gerne spørge fru Helle Sjelle: Hvilket bord er det, man skulle med ved?
Det er ikke forhandlingsbordet ved centralbankerne, for der sidder ikke nogen politikere, og der sidder mig bekendt ikke nogen fra Folketinget og da slet ikke nogen fra regeringen.
Der sidder nationalbankdirektørerne.
Derfor er det jo lidt underligt, at vi så som politikere skal stå og sige, at det drejer sig om at være med, og at vi vil være med ved bordet.
Det eneste bord, vi kan komme med ved, er jo frokostbordet.
Vi kommer ikke med ved forhandlingsbordet.
Jeg vil gerne spørge fru Helle Sjelle, om man ikke kan bekræfte den påstand over for Dansk Folkeparti, at den her kliché faktisk er ganske forkert placeret.
Helle Sjelle (KF), 2008-11-12:
Jamen jeg har hverken af- eller bekræftet noget som helst.
Jeg har bare sagt, at så vidt jeg husker, og så vidt jeg erindrer, har jeg ikke tidligere som EU-ordfører udtalt mig om Dansk Folkepartis egnethed til at sidde i regering eller ej.
Søren Espersen (DF), 2008-11-12:
Det glæder mig, for jeg hører faktisk her en bekræftelse af, at man sagtens kan sidde i en dansk regering og så være tilhænger af sin egen valuta.
Det synes jeg er meget, meget væsentligt at få bekræftet.
Men det er alligevel en væsentlig ting at få slået fast, at der er skabt en myte omkring det her, også af De Konservative ved tidligere ordførere, nemlig at det er en absolut umulighed at sidde i en regering, hvis man går ind for sin egen valuta.
Der tror jeg egentlig, vi har fået bekræftet her, at det kan lade sig gøre, og det synes jeg er en meget, meget positiv bekræftelse fra den konservative ordfører.
Helle Sjelle (KF), 2008-11-12:
Så vidt jeg er orienteret, og så vidt jeg husker, har jeg ikke udtalt mig om, om f.eks. Dansk Folkeparti er egnet til at sidde i regering eller ej.
Og med hensyn til det med mønterne og hvem det er, der er afbildet på dem, synes jeg, det er værd at slå fast, at hvis vi nu f.eks. får euroen, er der altså stadig væk mulighed for, at vi kan få majestæten på den ene side af mønten.
Søren Espersen (DF), 2008-11-12:
Nu har det her med at være regeringsegnet tidligere været nævnt i debatten.
Det har altid været vores holdning til det, at den dag, hvor vi som en del af et parlamentarisk flertal ønsker at komme med i en regering, så kommer vi det.
Det bestemmer vi selv - lad os lige starte der.
Det, jeg gerne vil spørge fru Helle Sjelle om, er: Hvordan kan det være, at hvis man med næb og kløer bekæmper sin egen valuta, med Karen Blixen, Carl Nielsen og Niels Bohr på pengesedlerne og Hendes Majestæt på mønterne, så er man absolut regeringsegnet i Danmark, men hvis man har det modsatte synspunkt, at man gerne vil forsvare sin egen nationale valuta, fordi man er stolt af den og synes, at den er en del af at have en politisk selvstændighed, så er man ikke egnet til at sidde i regering?
Jeg vil gerne have det forklaret, for jeg forstår det ikke.
Helle Sjelle (KF), 2008-11-12:
Jamen jeg mener bestemt heller ikke, at vi skal shoppe rundt - vi skal være med.
Det her handler om både økonomisk indflydelse og politisk indflydelse.
Og der er jo f.eks. på det politiske plan en tendens til, at man i langt højere grad end tidligere fastlægger forskellige politikområder, realitetsbehandler forskellige politikområder i eurogruppen, og så er det bare nærmest til orientering på Ecofin-møderne.
Der synes jeg bare, det er væsentligt at sige, at her synes vi altså at Danmark skal være med.
Men jeg synes da også, det er væsentligt at påpege, at den økonomiske realitet på nuværende tidspunkt er, at det koster husejerne en bunke penge, at vi ikke med i euroen.
Annette Lilja Vilhelmsen (SF), 2008-11-12:
Finder ministeren det rimeligt, og mener ministeren virkelig, at en kommune skal prioritere hensynet til overholdelse af budgettet højere end hensynet til de børn, der har brug for at blive anbragt uden for hjemmet?
Skriftlig begrundelse
Hvis en kommune som Kerteminde Kommune skal overholde servicelovens krav om anbringelser af udsatte børn og unge, er den nødt til at overskride den økonomiske ramme med 5 mio. kroner og kommer derved til at skulle betale ekstra 5 mio kr. i strafafgift til staten.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-11-12:
Jeg mener, at vi skal have tillid til, at kommunerne kun giver syge borgere et aktivt tilbud, når de vurderer, at det kan bringe den syge hurtigere tilbage i arbejde.
Vi skal også have tillid til, at kommunerne nøje vil overveje risikoen for at forværre og forlænge sygemeldingen.
Efter 52 uger får kommunen jo ikke længere refusion fra staten, men bærer selv den fulde udgift til sygedagpenge, og derfor er kommunerne selvfølgelig også interesseret i at være med til at sikre fastholdelse af de sygemeldte på arbejdsmarkedet.
Og jeg vil gerne gøre opmærksom på, at kommunerne også selv har anmodet om at få mulighed for at give deres syge borgere aktive tilbud, og det er jo det ønske, vi nu efterkommer, så modtagere af sygedagpenge kan få de samme tilbud, som syge kontantog starthjælpsmodtagere hidtil har kunnet få.
Eigil Andersen (SF), 2008-11-12:
Ministeren indrømmer jo faktisk her, at der ikke er en videnskabelig dokumentation, for så vidt angår hele den afdeling, der handler om depressionssygdomme og sammenbrud.
Der er ingen dokumentation.
Det er jo det, som egentlig er indholdet i ministerens svar.
Der er ingen videnskabelige beviser på, at det rigtigt.
Jeg er overbevist om, at når medarbejderne i kommunerne bliver instrueret om, at man kan få 65 pct. i refusion ved at sende folk i aktivering eller arbejde, vil de have øjnene stift rettet mod den refusionsprocent og mod, at den så er væsentligt lavere, hvis folk ikke bliver sendt i aktivering.
Der kan opstå den situation, at en arbejdsgiver, selv om kommunen ønsker det, ikke vil tage imod den syge medarbejder, fordi arbejdsgiveren betragter det som urealistisk, og kommunen vil så finde noget aktivering - vel formentlig svarende til det, man sætter arbejdsløse til - og så skal den syge altså jages ud i en form for tvangsarbejde.
Sådan vil det i mange, ikke alle, tilfælde blive efter min opfattelse.
Men jeg mangler dokumentation for, at ministeren kan garantere, at sådan noget, som jeg nævner her, ikke vil ske.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-11-12:
Vi har allerede en del viden om, hvordan vi ved psykiske lidelser på en bedre måde håndterer tilbagevenden til arbejdet, selv om vi dér ikke har den samme solide videnskabelige dokumentation, som vi har ved muskel- og skeletbesvær.
Det Nationale Forskningscenter for Arbejdsmiljø har været med til at levere videngrundlaget.
De har peget på såvel udenlandske som indenlandske projekter, der indikerer, at det at have et job i sig selv er en helbredende faktor ved f.eks. depression.
De påpeger også, at inddragelse af den depressionsramtes arbejdsliv ofte medfører, at vedkommende kommer over depressionen på kortere tid.
Folk med alvorlige psykiske lidelser skal selvfølgelig have en hurtig og effektiv lægelig behandling, men en hurtig tilbagevenden til arbejdet hænger nøje sammen med både en effektiv medicinsk udredning og en behandling.
Og det er derudover afgørende, at der er en dialog med arbejdspladsen, og at der foretages nødvendige tilpasninger af arbejdsopgaver, arbejdsprocesser og arbejdstid.
Eigil Andersen (SF), 2008-11-12:
Der er noget rigtigt i, at der i visse tilfælde, hvor mennesker lider af rygsygdomme eller andre skeletsygdomme, kan være en fordel, ved at man ikke er passiv, altså at man bliver delvis aktiv.
Men der er et kæmpe område derudover, f.eks. depression, forskellige former for sammenbrud, udbrændthed, ganske alvorlig stress osv., hvor der ingen videnskabelige beviser er på, at det skulle hjælpe at begynde at arbejde.
Hvis man forestiller sig, at en har fået et sammenbrud på grund af konflikter i arbejdet, måske på grund af en dårlig ledelse, mobning, chikane, ustandselige strukturændringer, f.eks. inden for det offentlige, eller på grund af mistillid til medarbejderne i form af kontrol, evaluering og dokumentation, og hvis der er nogen, der er gået ned med flaget på grund af det, virker det jo absurd, at den pågældende så skulle blive rask ved at komme tilbage til nøjagtig det samme dårlige arbejdsmiljø.
Karen Jespersen (V), 2008-11-12:
Nej, det mener jeg ikke er rimeligt, og det er i øvrigt også ulovligt.
Man må ikke anbringe børn slet og ret ud fra en økonomisk vurdering.
Men i øvrigt ligger der heller ikke noget nu, der viser, at det skulle være, sådan som det står i begrundelsen for forslaget, nemlig at kommunen skal betale 5 mio. kr. i straf.
Eigil Andersen (SF), 2008-11-12:
Det bliver fremstillet som et tilbud, men det skal også huskes her, at det jo efter den plan, som regeringen vil præsentere, er sådan, at den sygemeldte, som siger nej til et tilbud fra kommunen, mister sine sygedagpenge.
Så helt så rosenrødt, som ministeren siger det forholder sig, er det rent faktisk ikke.
Når man tænker på, at der er blevet store, store huller i den danske velfærd, fordi staten presser kommunernes økonomi - det kan man konstatere inden for ældreområdet, det kan man konstatere i folkeskolen, og det kan man konstatere i daginstitutionerne - så er det jo helt oplagt, at man som kommune, når man kan tjene millioner af kroner på at sende syge mennesker i aktivering eller arbejde fra niende sygeuge, bliver nødt til at gøre det.
Det vil sige, at lederne vil holde peptalks for deres medarbejdere, og det vil medføre, at medarbejderne bliver instrueret om, at de skal sørge for, at folk kommer ud i aktivering/arbejde fra niende sygeuge.
Og jeg er overbevist om, at det ikke for alle, men for mange vil føre til et utroligt presseri over for de syge, et helt urimeligt presseri, som vil gøre, at den enkelte sygemeldte risikerer at gå ned med flaget, fordi opgaven er uoverkommelig.
Jeg kan sige, at ansøgere inden for førtidspensionsområdet bliver arbejdsprøvet i meget høj grad, og at det, som er den helt klare erfaring, er, at mennesker, der søger om førtidspension, i mange tilfælde bliver presset ud i arbejdsprøvninger, som gør, at de går ned med flaget for anden gang, fordi de jo forinden har været igennem noget meget alvorligt.
Og min nervøsitet går på, at det samme vil ske her, når det her nye system på et tidspunkt desværre kommer til at virke.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-11-12:
Jeg er godt klar over, at de nye initiativer kræver et nyt syn på tingene og en ændring i forhold til den opfattelse, vi hidtil har haft.
Der kan blive tale om tilbud på helt ned til 1 time om ugen.
Med tilbuddet bliver der draget omsorg for borgeren, så i stedet for at sende borgeren hjem for at passe sig selv giver vi opmærksomhed og støtte til at leve et aktivt liv, der ikke kun rummer sygdom, men også en tilknytning til arbejdsmarkedet.
Det er vigtigt for mig som beskæftigelsesminister at bidrage til at sikre, at syge mennesker ikke udelukkes fra det sociale fællesskab, der er på arbejdspladsen, og det er vi ikke alt for gode til i dag, hvor alt for mange overlades til sig selv.
Eigil Andersen (SF), 2008-11-12:
Hvordan vil ministeren undgå, at langtidssyge sendes ud i aktivering og arbejde, som risikerer at forværre deres sygdom, når regeringen nu vil give kommunerne et meget stærkt økonomisk incitament til at aktivere alle langtidssygemeldte gennem 65 pct. i sygedagpengerefusion fra staten ved aktivering/arbejde mindst 10 timer om ugen mod kun 35 pct. refusion, hvis vedkommende er fuldtidssyg uden aktivering?
Skriftlig begrundelse
Regeringen holder kommunerne i et økonomisk jerngreb, der har ført til store huller i den danske velfærd.
Kommunerne kan imidlertid fremover tjene millioner af kroner på at sende syge i aktivering eller arbejde mindst ti timer om ugen fra den niende sygeuge.
Spørgeren er derfor overbevist om, at den voldsomt styrende refusionsmekanisme vil føre til et urimeligt pres på langtidssyge for at deltage i aktivering/arbejde, som ikke svarer til, hvad de er i stand til - men tværtimod vil føre til sammenbrud og nederlag, som forlænger sygeperioden.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-11-12:
Jeg vil lige vende tilbage til et spørgsmål, som hr. Eigil Andersen rejste tidligere, nemlig det positive, at mennesker, der søger arbejde, interesserer sig for, om arbejdsmiljøet på det sted, hvor de søger arbejde, er godt eller dårligt, det har vi jo kunnet konstatere med den smileyordning, som vi har gennemført, som jo medfører, at der bliver givet grønne og røde og gule smileyer, når der har været lavet en screening.
Og vi kan konstatere på Arbejdstilsynets hjemmeside, hvor de her smileyer ligger, at der er rigtig, rigtig mange mennesker, som går ind og ser på dem.
Det er jo en af de allerbedste effekter, man kan få på arbejdsmiljøet, nemlig at medarbejderne interesserer sig for arbejdsmiljøet, at ledelsen på arbejdspladsen engagerer sig i at løse de her spørgsmål, og jeg synes ærlig talt, at det billede, som hr. Eigil Andersen tegner, er noget fortegnet, for virkeligheden er jo meget mere nuanceret.
Vi kan se, at de virksomheder, der engagerer sig i det her, løser problemerne, og så ved vi, at der er virksomheder, som ikke gør, og det er jo så vores opgave at komme efter dem og sikre, at arbejdsmiljøet dér bliver bedre.
Eigil Andersen (SF), 2008-11-12:
Med hensyn til det psykiske arbejdsmiljø er det jo altså sådan, at Arbejdstilsynet, inden for halvdelen af de problemer, der er, holder sig tilbage med at give deciderede påbud om, hvad der skal foregå.
Derfor er det ikke tilstrækkeligt.
Man har svækket sikkerhedsrepræsentanterne ved, at man har fjernet reglen om, at man kunne vælge sikkerhedsrepræsentanter på arbejdspladser med ned til fem ansatte.
Nu er grænsen ved ti ansatte, og det mener jeg er meget fatalt.
Man har svækket sikkerhedsrepræsentanternes mulighed for at få gennemtvunget en arbejdspladsvurdering, hvor man på arbejdspladsen analyserer sygefravær og kommer med en handleplan for et bedre arbejdsmiljø.
Altså én lang stribe forringelser, og derfor vil jeg gerne spørge på baggrund af de alvorlige tal, som ministeren er enig i, om han så vil være med til at genoprette nogle af de her ting og gå videre endnu.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2008-11-12:
Det er naturligvis ikke alle syge, der skal eller kan have gavn af et aktivt tilbud, men jeg mener, at vi kan hjælpe mange syge til at genoptage deres arbejde så hurtigt som muligt, f.eks. gennem en gradvis tilbagevenden til arbejdet.
Vi ved, at risikoen for at miste fodfæstet på arbejdsmarkedet stiger for hver uge, man er syg, og efter 1 års fravær er det en ud af fem, som aldrig vender tilbage til arbejdsmarkedet.
Derfor er der behov for en tidlig og aktiv indsats, når en borger bliver sygemeldt.
Undersøgelser viser, at jo tidligere, vi gør noget, jo større sandsynlighed er der for at sikre de pågældende en tilknytning til arbejdsmarkedet.
Men som det også betones i den handlingsplan, som vi har lavet, og i trepartsaftalen, så er det vigtigt med en samlet indsats over for den enkelte sygemeldte, og at der tages et helhedshensyn til den sygemeldtes situation.
Annette Lilja Vilhelmsen (SF), 2008-11-12:
Jeg er meget glad for at have mulighed for at stå her og spørge ministeren om de her sager, for det er noget, der fylder meget i kommunerne.
Det er sådan, at vi i kommunerne er blevet pålagt af regeringen, at hvis ikke vi overholder de budgetter, som vi har lagt, så vil vi kunne pålægges en straf, som populært sagt er efter krone til krone-princippet.
De børn og unge-sager om anbringelse, som vi har - og eksemplet er igen fra en forholdsvis lille kommune - udgør 10 pct., altså de 5 mio. kr., og det betyder helt konkret i forhold til budgettet, at vi så på den her tid af året skal overveje, hvorvidt de her børn så skal anbringes.
Det er jo lovpligtigt, at de skal det, hvis der er begrundelse for det, men samtidig er vi af regeringen pålagt at overholde budgettet, og vi er truet med, at det kan betyde en straf til kommunerne, hvis ikke vi overholder det.
Det betyder, at de 5 mio. kr., som det koster at anbringe børnene, skal afgives til staten.
Man kan sige, at det er en form for omvendt Robin Hood.
Vi tager fra dem, der ingenting har, og så giver vi det til staten.
Jeg ved ikke om den har, men i hvert fald er dem, man rammer, de børn og unge, som vokser op i familier med alkohol, med vold og overgreb, det er børn, som har svære handicap og ikke kan leve i deres eget hjem.
Så er det, at jeg på vegne af kommunerne har tallene fra Fyn alene: Odense Kommune overskrider med 45 mio. kr., Assens med 11 mio. kr., Nyborg med 12 mio. kr., Svendborg med 20 mio. kr.
Så hvis ikke ministeren er bekendt med de tal, vil jeg sige, at jeg har dem her.
Jeg bliver nødt til at spørge ministeren, om ministeren vil tage initiativer til, at regeringen vil se lempeligt på kommunernes mulighed for at leve op til loven.
Karen Jespersen (V), 2008-11-12:
Jeg kan i hvert fald sige, at jeg er glad for, at der over de seneste 5 år, tror jeg, det er, er givet den ydelse på 10.300 kr. om året til pensionister i en vanskelig situation.
Det kan jo også være svært med pincet at gå ind og finde alle de der forskellige grupper.
Der har man jo så givet et løft til de dårligst stillede pensionister.
Det er i hvert fald en indkomstfremgang, der kan mærkes.
Bjarne Laustsen (S), 2008-11-12:
Ministeren er jo ikke ubekendt med at lave ordninger, der handler om at betale den ene part for at blive hjemme, nemlig den såkaldte forklædeydelse.
Det er jo noget, der blev lavet i velfærdsministerens navn, fordi man stod i den situation, at det ikke kunne svare sig for familien.
Det gjorde, at man blev straffet for at tage et arbejde.
Derfor var den daværende socialminister jo meget kreativ med at finde på løsninger, der gjorde, at det her ikke kunne svare sig, som vi siger i Vendsyssel.
Der er bare et lillebitte område tilbage her, som der kunne kigges på, om det er rimeligt, at man, fordi man går fra den status at have et arbejde og være hovedforsørger, skal gå så langt ned i ydelse, at man næsten er nødt til at gå fra hus og hjem, når man ikke har nogen opsparing eller noget som helst andet.
Man har ikke en stor fed bankbog eller noget.
Ellers var man jo heller ikke berettiget til ældrechecken.
Det er så lidt og så få mennesker, det drejer sig om, så ministeren kunne godt kigge på det her.
Der er en lang række situationer, hvor jeg synes det er rimeligt, at der er det her forsørgelseskrav, f.eks. hvis man har rigtig mange penge og kan klare sig selv.
Det synes jeg er rimeligt.
Men der er også nogle situationer, hvor jeg ikke synes det er rimeligt.
Det håber jeg velfærdsministeren er enig i - med den titel, ministeren har.
Karen Jespersen (V), 2008-11-12:
Nu ved jeg ikke, om det er sådan, at Socialdemokratiet påtænker at fremsætte et forslag om det her, men det er i hvert fald sådan, at regeringen har fremsat et forslag om at forhøje ældrechecken, og det er jo netop for at tilgodese gruppen af dårligt stillede pensionister.
Men det er jo i hvert fald en måde, hvorpå man kan sikre, at folkepensionister i den her situation får en højere indtægt.
Bjarne Laustsen (S), 2008-11-12:
Ministeren, der svarer mig, har vel haft mulighed for at kigge på det her forhold i forskellige omgange som tidligere socialminister i en anden regering.
Jeg siger blot, at i dag er der ikke særlig mange tilbage i den gruppe, hvor den ene ægtefælle har valgt det livsmønster.
Jeg synes, det er fint, at man har haft det valg og har taget det valg.
Og enhver kan jo se, at hvis man trækker på det offentlige i forhold til daginstitutioner, uddannelse og måske flere år på understøttelse og 5 års efterløn - hvad den her familie har valgt at se bort fra - så er det jo peanuts, i forhold til at den familie i den her periode, altså i knap 2 år, får mindst lige så meget som den enlige pensionist.
Og det er jo derfor, man får en kæmpe indkomstnedgang.
I gamle dage talte man om pension som en almisse, og det synes jeg vi skulle være kommet lidt ud over.
Der er mange pensionister, der synes, at de får alt for lidt, men her har vi så en gruppe pensionister, som har meget mindre end dem, der er enlige pensionister - og jeg siger ikke, at den enlige pensionist får for meget.
Det er det problem, vi skal have løst, vil jeg sige til ministeren.
Karen Jespersen (V), 2008-11-12:
Det er jo på mange leder og kanter et velkendt problem med den ægtefælleafhængighed, der er for folkepensionister, førtidspensionister og kontanthjælpsmodtagere.
Jeg tror da, at der i mange partier er et ønske om at mindske ægtefælleafhængigheden, men når det ikke er sket, er det jo også, fordi det koster rigtig mange penge.
Men det er noget, som vi løbende diskuterer i de forhandlinger, vi har.
Når man kan komme i den situation, som den pågældende er kommet i, er det jo, fordi der i forbindelse med den ægtefælleafhængighed ikke bliver set på, hvem der er erhvervsaktiv, og hvem der ikke er erhvervsaktiv.
Mig bekendt har den regel jo altså eksisteret i rigtig mange år, og mig bekendt er det heller ikke sådan, at Socialdemokratiet har fremsat forslag om at ændre det.
Bjarne Laustsen (S), 2008-11-12:
Jeg takker for besvarelsen, men det er sådan set slet ikke dér, problemstillingen er.
Jeg kan sige, at den pågældende pensionist fra Aalborg ikke har over de ca. 60.000 kr., det drejer sig om, så vedkommende modtager ældrechecken.
Men det, der er underligt i den her sag, er jo, at en nabo, der så tilfældigvis - eller beklageligvis - er enlig, får de der 2.734 kr. mere om måneden, og det er da en underlig ting, at to skal klare sig for et mindre beløb, end en enlig pensionist skal.
Derfor er det jo et spørgsmål om, om det er rimeligt.
Jeg ved ikke, hvor mange familier der findes - jeg tror ikke, der findes så mange, som der har gjort - hvor man har valgt at sige, at den ene part bliver hjemme og passer børnene.
Man har derfor ikke haft nogen udgifter til daginstitution, men den pågældende hustru har jo så heller ikke modtaget arbejdsløshedsunderstøttelse eller fået nogen form for uddannelse og har ingen efterløn eller noget som helst.
Man har valgt at klare sig for mandens løn.
Så kommer den dag, fordi det er sådan, at den pågældende hustru er knap 2 år yngre, hvor den situation opstår, at den pågældende mand får en stor lønnedgang, og så skal de leve for 7.000 kr. minus skat.
Det er det, der er til to mennesker at leve for om måneden i dagens Danmark; det skal dække husleje, fødevarer og den slags ting.
Det er der, jeg synes der burde være et eller andet hustrutillæg eller noget andet, som der engang i sin tid har været.
Jeg tror, at ministeren er bekendt med, at der også har været det i andre sammenhænge.
Så uanset ældrecheck og alt muligt andet er der mindre at leve for for to mennesker, det kan man ikke bortforklare, og det er derfor, jeg gerne vil have en forklaring på, hvordan det kan gå til, og hvad ministeren har tænkt sig at gøre ved det.
Karen Jespersen (V), 2008-11-12:
Der er mange pensionister, som ikke har nogen særlig høj indkomst, og det er jo bl.a. derfor, at der nu over nogle år har været vedtaget en ældrecheck.
Og ældrechecken stiger jo igen her fra den 1. januar med 2.500 kr.
Jeg vil regne med, at pensionister i den gruppe, der bliver nævnt i spørgsmålet, vil være omfattet, men jeg kan ikke lige uden videre lægge hovedet på blokken.
Men der er sat 500 mio. kr. af om året til en forhøjelse af ældrechecken på 2.500 kr., så den nu er oppe på i alt 10.300 kr. om året, og det er jo et mærkbart løft til de dårligst stillede pensionister, og det kan netop omfatte nogle af dem, som spørgsmålet handler om.
Bjarne Laustsen (S), 2008-11-12:
Mener ministeren, at det er rimeligt, at en samgift folkepensionist får 2.734 kr. mindre i folkepension om måneden end en enlig pensionist, fordi familien har valgt, at ægtefællen skulle blive hjemme og passe børn og hus og i øvrigt aldrig har modtaget nogen form for offentlige ydelser?