Jacob Mark (SF), 2016-05-18:
Dansk Folkeparti foreslår, at Folketinget pålægger regeringen, at den inden den 1. november 2017 gennemfører en politik, hvorefter spontane flygtninge, der ankommer til Danmark, enten sendes tilbage til lejre i nærområdet eller lejre i andre lande – uden at det nærmere defineres, hvem det skulle være – som mod betaling vil modtage flygtninge.
Der er tale om en total omlægning af dansk asylpolitik.
Det er i øvrigt det samme forslag, som Socialdemokraternes gruppeformand tidligere har luftet i Jyllands-Posten.
Debatten i dag har så vist, at forslaget fra hr. Henrik Sass Larsen ikke var et konkret forslag, som man forestiller sig realiseret inden for de nærmeste år, men snarere en vision.
Det her beslutningsforslag er meget konkret, for det er et beslutningsforslag, der har til hensigt at pålægge regeringen at gøre noget allerede i 2017.
Jeg opfatter egentlig forslaget som ret urealistisk, men også usolidarisk, og hvorfor gør jeg det?
Det gør jeg, fordi der som udgangspunkt jo ikke er nogen lejre at sende de her flygtninge tilbage til.
Nærområderne løfter en kæmpe del af den hjælp, der bliver givet til flygtninge.
Mange millioner flygtninge opholder sig allerede i det, vi kalder nærområderne, altså nabolandene.
Mange tusinde flygtninge opholder sig allerede i de lejre, og hr. Martin Henriksen og jeg har selv været i en af dem, som jeg efterhånden har sagt et par gange her fra talerstolen.
Og det, vi kunne se, var jo, at lejren var totalt fyldt op.
De kæmper for at skaffe mad og vand, de kæmper for at skaffe penge nok til at kunne drive lejren, det gør de andre lejre også, og det gør de, fordi tilskuddene til lejrene og infrastrukturen bag lejrene jo bliver skåret ned.
De mange tusinde flygtninge, der ikke er plads til i lejrene, må søge ud i det land, som lejren nu er en del af.
De kunne ikke få skolegang, for de kunne ikke blive registreret, de unge mennesker kunne ikke se en fremtid, og de voksne tog alt det arbejde, de kunne få, for at forsørge sig selv, og det pressede landets økonomi, fordi der var sket en markant stigning i sort arbejde.
Landet var helt vildt presset, og de lande, vi kalder nærområderne, er lande, som vi siger at vi bare i flæng skal sende flygtninge tilbage til.
De er så voldsomt pressede, at f.eks. den største af flygtningelejrene, den ligger i Kenya, nu foreslås at skulle ophøre, fordi Kenya siger, at de ikke vil mere.
Og hvorfor vil de ikke det?
Vi skærer ned på jeres tilskud i en tid, hvor vi har mere brug for jer end nogensinde før.
Så nej, løsningen er ikke umiddelbart at sende flygtninge tilbage til lejre, der ikke eksisterer.
Det siger sig selv.
Jeg synes egentlig, man godt kan forestille sig, at man med øget udviklingsbistand og øget støtte til nærområderne får oprettet lejre, hvor alle børn er sikret en skolegang, hvor de unge kan se en fremtid, og hvor de voksne måske har et arbejde.
Det hørte jeg faktisk også selv nogle af de jordanske ministre sige de ville arbejde videre med.
Hvor er hjem?
Hvor er de lejre, der skal tage imod dem?
Den vision realiserer ikke sig selv.
Jeg er sådan set enig i, at det primært er nærområderne og nabolandene, der skal tage imod og hjælpe de her flygtninge.
Men det er også bare helt naturligt, at der lige så vel som for Danmark er grænser for nabolandene og nærområderne, så der er brug for en aflastningsmodel.
Men det er nødvendigt, for ellers bryder nabolandene og nærområderne sammen.
Så jeg er sådan set enig i, at der er brug for en total omlægning af den danske asylpolitik.
Men det skal være ved virkelig at begynde at realisere de visioner, vi har, om at styrke lejrene og nærområderne og faktisk kæmpe aktivt for en kvotefordeling i EU.