Karen J. Klint (S), 2007-02-23:
Nu kan det jo komme an på en udskrift af, hvad det var, ministeren sagde, om jeg hørte forkert, eller om ministeren kom til at sætte ordene i en anden rækkefølge, end ministeren troede, han gjorde.
Jeg hørte i hvert fald, at der blev sagt noget om de voksnes frie valg, og det netop var et frit valg, at man levede på den måde.
Og derfor var det deres frie valg, der gjorde, at de så havde behov for en ydelse, og den ydelse kunne man så godt, når man skal prioritere serviceydelserne og sundhedsydelserne, henvise til privat regi.
Det er derfor, jeg siger, at det sådan set også er ret frivilligt at begynde at ryge og fortsætte med at ryge.
Og der er i hvert fald visse sundhedsydelser, som ikke er så særlig gode at give folk, hvis man er storryger.
Så det var derfor, jeg tillod mig at drage den parallel.
Men jeg kan jo følge op på det.
Jeg skal lige nå at spørge ministeren: Hvor mange penge handler det om?
Vi har jo ikke haft mulighed for at prøve den lov, der blev vedtaget, men vi gættede på noget økonomi.
Så hvad er det for en servicebesparelse, ministeren tror han får med det lovforslag, vi drøfter i dag?
Så der er sådan set ikke sket nogen stor udbygning, altså den gældende lov har været gældende i mindre end 2 måneder.
Hvis man så at sige på det her felt, hvad angår service, skruer tiden tilbage til den 1. januar, er det selvfølgelig begrænset, hvad man sparer.
Men det er jo sådan set ikke vigtigt for den principielle stillingtagen.
Det er jo heller ikke sådan, nu fru Karen Klint selv drog spørgsmålet om overvægt frem, at vi behandler en hvilken som helst form for overvægt i det offentlige sygehusvæsen.
Der forsøger vi jo også at lægge et eller andet væsentlighedskriterium.
Og hvor meget sparer man på det?
Det sparer man heller ikke ret meget på, fordi vi i dag ikke giver ret mange tilbud på fedmeoperationsområdet, men vi sparer måske noget potentielt på sigt ved på den måde at sætte grænser for, hvordan sundhedsvæsenet vokser.
Jeg kan godt forstå logikken i det, ministeren siger, om, at man ikke skruer helt tilbage, men kun næsten tilbage.
Derfor vil jeg også godt bede ministeren om at uddybe, hvad det er, ministeren siger, når der bliver sagt de voksnes frie valg.
Hvad så med alle dem, der har et par ekstra kilo på sidebenene?
Skal de så også fremover henvises til privat regi for at få hjælp?
For hvis nogle på grund af deres voksne frie valg skal have hjælp i privat regi, hvordan lægger vi så grænsen for andre voksnes frie valg?
Jeg har talt om, at vi ikke ønsker at moralisere over de ansvarlige valg, som mennesker i det her samfund foretager.
Det ønsker vi ikke.
Det er det ene synspunkt, og jeg tror, fru Karen Klint er enig i, at vi ikke via lovgivning skal forbyde mennesker at leve deres liv, som de selv beslutter sig for, så længe de i øvrigt ikke gør noget, der er kriminaliseret.
Og det er altså ikke kriminaliseret – og skal heller ikke være det – at være en enlig kvinde med en ambition om at få et barn, eller for den sags skyld være en kvinde, der bor i et parforhold med en anden kvinde, med en ambition om at danne en familie.
Det skal vi ikke diskriminere over for; det er den ene ting.
Og den anden diskussion handler om: Hvad er det så i øvrigt for tilbud, vi skal give i sygehusvæsenet?
Der skal vi have modet til at prioritere.
Og der tilkendegiver jeg så på vegne af regeringen, at vi synes, at det snit, det her lovforslag lægger op til, hvor man i virkeligheden kun i et relativt begrænset omfang gør barnløshedsbehandling til en skatteyderbetalt sygehusydelse, forekommer at være fornuftigt.