Margrethe Vestager (RV), 2007-04-27:
I Det Radikale Venstre glæder vi os over alle de tiltag, der giver muligheder for, at danske studerende, uanset om det er på kort, mellemlangt eller på det lange videregående niveau, kan få mulighed for at læse i udlandet for dermed at få et større perspektiv på deres uddannelse og på deres faglighed, og for på den måde i højere grad at blive i stand til at begå sig på et stadig mere globaliseret arbejdsmarked, et stadig mere multikulturelt arbejdsmarked.
I det perspektiv er forslaget, som vi behandler i dag, naturligvis et godt forslag.
Det er forhåbentlig en lettelse for den enkelte studerende at kunne tage sit taxameter med i forhold til at betale for en uddannelse i udlandet, som jo typisk har en deltagerbetaling.
Så langt, så godt.
Derfor er vi meget glade for, at ordningen vil blive fulgt tæt, og at der vil blive lavet en evaluering af den.
Det hænger jo sammen med det ret enkle, at den måde, vi finansierer vores universitetsstudier og andre videregående studier på, er via en taxameterordning, og det er et gennemsnitstaxameter, vi taler om.
Det betyder jo, at i det øjeblik, den første studerende forlader kurset, begynder underfinansieringen.
Jeg håber sandelig ikke, man tror, at de, fordi der bliver færre studerende, så også har brug for færre timer eller færre forelæsninger, at de så lærer mere effektivt eller på en anden måde.
Det vil stadig væk være nødvendigt at tilrettelægge undervisningen i forhold til et antal timer, en kvalitet, en vejledning og en kontakt med undervisere, som vil svare til det, man har, når man har det fulde deltagerantal.
Derfor er der en umiddelbar økonomisk påvirkning, som kan blive til skade for de studerende, der ikke er taget til udlandet for at læse.
Derfor handler det ikke så meget om institutionsinteresser eller om, at man vil privilegere den ene eller den anden – det handler om studenterinteresser.
For vi har stadig væk en klar interesse i, at de studerende, når de læser i Danmark, uanset om de tager noget af deres uddannelse i udlandet eller ej, får en uddannelse af høj kvalitet, og det forudsætter altså, at der er midler til at sikre denne høje kvalitet.
Vi synes i det hele taget, at de videregående uddannelser var godt på vej i forhold til et stærkere internationalt islæt; i forhold til det internationale samarbejde, der er; i forhold til en stærkere udveksling; i forhold til, at de forskellige institutioner på studenterniveau, men jo også på underviserniveau, var stadig mere i clinch med hinanden.
For det betyder, at det internationale ikke bare er et vilkår for den enkelte studerende, som rejser ud eller kommer hjem, men er et kendetegn ved hele vores uddannelsessystem; at det er internationalt i dets perspektiv.
Det gør, at man behandler viden på en anden måde, at man behandler læreprocesser på en anden måde, at man har et andet perspektiv på den professionalisme og på den faglighed, som den enkelte studerende skal tilegne sig.
Nu har jeg den strategi at stille spørgsmål, som jeg ikke selv kender svaret på.
For det kan være – det er en hypotese, jeg ved ikke, om man har den hos Socialdemokraterne – at dem, man spørger, er mere indsigtsfulde end en selv.
Derfor har jeg ikke lagt mig fast på en smertegrænse.
Jeg synes tværtimod, at jeg fik rigtig gode svar fra de ordførere, som har været på talerstolen, nemlig at det kan være svært at sige noget om, fordi vi ved så lidt om, hvordan det her kommer til at udfolde sig.
Vi ved ikke, om der er specielle studier, som især vil opleve, at mange studerende forlader dem og der derfor bliver en markant underfinansiering af deres studier, og vi ved ikke, om andre studier vil være helt uberørte.
Derfor er det klart, at der vil være en dynamik, som vi bliver nødt til at erkende.
Det er også derfor, at vi kan forsvare at stemme for forslaget, fordi der er den opfølgning.
Men jeg synes, at jeg fik rigtig gode svar i forhold til, at de andre ordførere tager det alvorligt.
Vi følger det op og tager det alvorligt, at der kan være en underfinansiering af undervisningen i forhold til den kvalitet, vi ønsker os for de studerende, der ikke er ude og rejse.
Først og fremmest naturligvis en varm tak til ordførerne, som alle har givet deres tilslutning til forslaget i forskelligt toneleje, bevares, og med lidt forskellige vinkler, men en, synes jeg, meget helhjertet tilslutning til forslaget.
Det synes jeg er vigtigt, fordi det at arbejde på at sikre, at folkeskolen som en realitet er for alle børn, må være en fælles opgave for Folketinget.
Hvis man vil have en bedre skole, må man jo se på, hvad der giver en bedre skole, og jeg tror, de fleste har en oplevelse af, at bedre skole kommer af bedre undervisning.
Jeg synes ikke, det er tiden og stedet til at starte en stor diskussion om, hvad statens test og de statsligt pålagte elevplaner bidrager med, men det er i hvert fald svært for os at se, at de giver bedre undervisning, og vi deler ikke regeringens og forligspartiernes oplevelse af, at lærerne ikke kender elevernes faglige standpunkt.
Tværtimod har vi den oplevelse, at hvis man gerne vil have bedre undervisning, skal man styrke lærernes muligheder for at give en bedre undervisning, fordi vi har den konkrete oplevelse, at lærerne faktisk godt ved, hvor eleverne er i deres faglige standpunkt, og gør sig meget umage med også at orientere sig om elevernes forskellige måder at lære på.
Men jeg tror, det kan være meget vanskeligt, hvis man er lærer i en klasse med ganske mange børn.
Selv om gennemsnittet stadig væk ligger på 19-20 elever i klassen, er der ganske mange klasser med både 26 og 28 elever.
Det er mange elever, og det er også mange elever, hvis der kun sidder én elev i klassen, som har et særligt talent eller en særlig forudsætning i matematik eller i andre fag, som gør, at læreren udfordres på sin faglighed.
Derfor det her meget konkrete forslag, som ikke er abstrakt, som ikke er far-fetched, men som faktisk bygger på noget, som vi ved virker, fordi vi har de konkret gode erfaringer med KVIS-programmet og den måde, det har fungeret på.
Når man ser på, hvor mange der har besøgt KVIS-programmet, også aflagt lange besøg, hvor man må formode, at de faktisk har haft lejlighed til at læse og sætte sig ind i det materiale, der ligger, når man ser på konsulenternes gode erfaringer, og når man ser på den egentlig meget enkle mekanik, der ligger i at have en velfungerende hjemmeside, en redaktør, som sørger for, at den er levende, og konsulenter, som kan forbinde hjemmesidens viden med den konkrete undervisning, så har vi jo en god model.
Derfor synes vi også, det er oplagt at bruge denne gode model på de andre børn, som har særlige behov.
Og det er et særligt behov.
Derfor keder de sig, de bliver urolige, de oplever det som irrelevant.
De mister måske i virkeligheden motivationen for at lære.
Derfor synes jeg, det er hensigtsmæssigt, at der har været den her konkrete og positive holdning til forslaget, sådan som det er fremsat.
Vi tror, at den begrænsede økonomi, der er lagt til grund, også gør det realisabelt, og vi har bestemt ikke en opfattelse af, at det kræver lovgivning.
Hvis man kan gøre det uden lovgivning og inden for en kort tidshorisont, er vi naturligvis meget indstillet på det.
Vi håber så, at vi kan fortsætte diskussionen i udvalget.
Men det er jo lidt ærgerligt, hvis folkeskoledebatten skal monopoliseres i forligskredsen og vi derfor ikke kan have et arbejde om folkeskolen i udvalget, der, hvor vi kan finde enighed om det.
Derfor ser jeg frem til udvalgsarbejdet og håber, at vi derigennem kan få afklaret nogle af de spørgsmål, som har været stillet, og også komme frem til, at der kan ske noget med en relativt kort tidshorisont, dels fordi det er vigtigt for de børn, som er derude, dels fordi vi har en velfungerende model, som vi kan udbygge på en relativt enkel måde.
Det synes jeg er vigtigt, og jeg synes, det er et vigtigt signal at sende, at der er blik for ikke kun de mange, der har et talent, men også for den lille gruppe af børn, som har et helt særligt talent, og som derfor kræver mere af deres lærer, end det store flertal måske giver plads til at give.
Afstemning