Line Barfod (EL), 2008-05-29:
Regeringspartierne bliver ved med at forsøge at sige, at det er i orden, at hvis folk ikke overholder en aftale, skal der være nogle sanktioner.
Men det, der er det helt fundamentale problem, er jo, at regeringen vælger at kalde det en aftale, på trods af at både den tidligere finansminister og adskillige ordførere har bekræftet herinde - og KL siger jo også det samme - at rammerne ikke er en aftale.
Spørgsmålet om, hvor meget kommunerne har, er et diktat fra Finansministeriet, det har kommunerne ingen indflydelse på, og derfor nytter det altså ikke at kalde det en aftale.
Dertil kommer, at regeringen jo gentagne gange går ud og lover og lover og lover og går ud og siger, at der skal gennemføres både det ene og det andet og det tredje.
Men når kommunerne så prøver at leve op til det, kommer regeringen og siger, at nu skal de straffes, og så bliver man altså nødt til at diskutere, hvad det er for et samfund, vi vil have, og hvad det er for en ansvarlighed, vi vil have.
Lige nu er der masser af mennesker, der er ude i konflikt, fordi de ønsker at sikre, at der er en ansvarlighed i fremtiden.
De føler sig dybt ansvarlige for, at vi har en solidarisk offentlig velfærd; de føler sig dybt ansvarlige for, at vi sikrer en ordentlig løn, at vi sikrer anerkendelse, at vi sikrer ligeløn, så vi også i fremtiden kan have nogle dygtige offentligt ansatte; de føler et stort ansvar for, at vi har en solidarisk velfærd, så man kan komme på sygehuset og blive behandlet, uanset om man har penge, og uanset om man har en sundhedsforsikring; de føler et ansvar for, at alle børn kan komme i en god børnehave, uanset hvor mange penge deres forældre har; de føler et ansvar for, at der er voksne til at tage sig godt af børnene - ikke kun opbevare dem, men tage sig godt af dem.
Der er masser af socialarbejdere ude i kommunerne, der også gerne vil være ansvarlige i forhold til at levere en god socialpolitik.
Der er masser af kommuner, der gerne vil gøre en stor indsats for miljøet, der gerne vil være med til at redde klimaet og lave energibesparelser og investeringer i vedvarende energi osv., og der er masser af kommuner, der gerne vil investere i deres bygninger og gerne vil sikre, at de ikke står og forfalder.
Det er udtryk for stor ansvarlighed, hvad man gør rundtomkring.
Men det, som regeringen gør, er, at den ene dag siger den til kommunerne, at nu skal I, nu skal I, nu skal I, og når kommunerne så gør det, går regeringen den anden dag i gang med at ville straffe dem.
Dertil kommer det, som lovforslaget her helt konkret handler om: Hvis kommunerne viser ansvarlighed, fordi de er klar over, at man ikke hvert eneste år skal brænde alle pengene af, at der skal spares op til nogle investeringer, og at man først ser resultaterne af nogle investeringer flere år efter - jamen så bliver de straffet af regeringen.
Man har indført dummebøder, så det er sådan, at hvis kommunerne vil være ansvarlige, skal de spare dobbelt op, fordi de både skal have råd til at betale for den nødvendige investering og have råd til at betale en dummebøde til finansministerens statskasse.
Så hører vi, at grunden er, at der ikke er penge nok.
Men pengene fosser ind i statskassen, og selv om regeringen prøver at lade dem fosse lige så hurtigt ud igen til skattelettelser og skattestop, er der alligevel en hel del af dem, der bliver i statskassen, fordi der fosser flere ind, end der fosser ud, og det vil sige, at der er masser af penge, hvis man ønsker det.
Dertil kommer, at hvis man skal se på, hvad der er ansvarligt i forhold til det langsigtede, bliver det meget, meget dyrere, hvis man ikke foretager de nødvendige investeringer.
Det bliver langt dyrere, hvis institutionerne ikke opfører sig ansvarligt og sørger for løbende vedligeholdelse; det bliver langt dyrere, hvis man ikke løbende tager sig af skolerne, og det bliver langt dyrere, hvis man ikke sørger for det forebyggende arbejde på både det sociale og det sundhedsmæssige område.
Regeringen og Dansk Folkeparti ønsker at afvikle den velfærd, vi har.
Så er det fint, at man kan komme med nogle pæne regnestykker om, at man giver flere milliarder i dag, end man gjorde for 100 år siden.
Men det hjælper altså ikke så meget, når samfundsøkonomien har udviklet sig og behovet er langt større.
Problemet er jo, at man har valgt en strategi, hvor man stort set ikke lader det offentlige forbrug stige, men samtidig lader det private forbrug stige voldsomt og gør alt, hvad man overhovedet kan, for at kanalisere pengene over i det private; hvor man håber på, at så mange som muligt vil vælge sundhedsforsikringer, vil vælge børnehaver med en højere brugerbetaling og i det hele taget vil vælge private løsninger frem for en god, solidarisk offentlig velfærd.
Det er jo fair nok, hvis man har det som politisk mål, men så bør man stå frem og sige åbent, at det er det, man ønsker, i stedet for at indføre det ad bagvejen og påstå, at man vil noget helt andet.
Det er også fair nok, hvis man ønsker, at alting skal styres fra Slotsholmen; at det er regeringen og embedsmændene, der skal sidde og bestemme, hvad der skal ske alle steder.
Det kan man jo have som politisk mål, men jeg er dybt uenig i det.
Jeg foretrækker klart et lokalt demokrati, for det er det, der i den grad har været med til at sikre velfærden og udbygningen af samfundet.
Men hvis man ønsker centralisering, skal man sige det åbent, frem for at forsøge at påstå, at man går ind for kommunalt selvstyre, men i realiteten afskaffer det.
Jeg håber da, at man på et eller andet tidspunkt kan få nogle fra regeringspartierne til at sige åbent, hvad man vil, og så lægge det frem for befolkningen, så befolkningen har mulighed for at tage stilling: Ønsker vi reelt det centraliserede, privatiserede styre, som regeringen og Dansk Folkeparti er i fuld gang med at indføre?
Eller ønsker vi en demokratisk styret, solidarisk offentlig velfærd?
Så bliver der et reelt valg, så bliver der det frie valg, som regeringen altid påstår den går ind for, og så er tingene fremlagt på åbne præmisser.
Det andet, hvor man her påstår, at man gør noget helt andet end det, der i virkeligheden står i lovforslagene, er ikke en åben og ærlig demokratisk debat.
At påstå, at det lovforslag, vi forhandler her, ikke medfører, at man er nødt til at brænde benzin af ude i kommunerne, er ikke at ville tage en åben og ærlig debat, og jeg synes, det er en skam, også for folkestyret, at vi har en regering, der ikke tør stå ved den lovgivning, den faktisk gennemfører.