Hans Kristian Skibby (DF), 2014-05-13:
Jeg vil da gerne på vegne af Dansk Folkeparti takke for den debat, der har været her i Folketinget.
Man skal da ikke sige, at selv om der er relativt få medlemmer i salen, kan vi ikke få en debat.
Det lykkedes da trods alt alligevel.
Men det var jo ikke uventet, at regeringen sagde nej tak til det her rigtig gode tilbud.
Det var nok sådan rimelig ventet, i og med vi også har haft nogle politiske udmeldinger om det tidligere.
Men det er jo ikke nogen hemmelighed, at vi i Dansk Folkeparti mener, at de penge, vi donerer, de penge, vi giver og bevilger til en lang række forskellige udviklingslande, også skal gives med omtanke.
Når man så oplever et land, som igennem så mange år har fået dansk støtte og alligevel har en politisk ledelse, som i den grad tilsidesætter almindelig sund fornuft, så er vi altså også nødt til måske nogle gange at sige: Er vi egentlig lidt for naive her i Danmark?
Er det virkelig til det sted, vi skal donere omkring 300 mio. kr. om året?
Det er jo rigtigt, at Museveni, præsidenten, som har været der siden 1986, bl.a. siger: Man hører disse europæere sige, at de vil stoppe bistanden.
For det første har vi ikke brug for hjælp, og desuden er et land som Uganda et af de rigeste på jorden.
Det sagde Museveni på et møde foran en masse embedsmænd i hovedstaden Kampala.
Det er ikke mere end ganske få dage siden, det var lige omkring 1. april, at han udtalte det.
Det er jo klart, at det er noget, som man undrer sig over også som udviklingspolitisk ordfører, når man så kan høre, at Museveni også siger andre steder til pressen: I må leve med os.
Hvis ikke, kan I tage jeres penge og smutte.
Uganda er et vældig rigt land.
Vi trænger ikke til bistand.
Faktisk er bistanden en del af problemet.
Det er sådan nogle citater, som man finder fra præsidenten i et land, der har siddet på posten siden 1986, og som Danmark har givet rigtig, rigtig mange millioner kroner til.
Så er der nogle i dag, som siger, at begrundelsen for at fortsætte ad den her naive vej jo er, at vi skal skabe udvikling og vi skal understøtte den demokratiske proces.
Men det, der er det helt grundlæggende fundamentale i det her, er jo, at udviklingen har vist sig at fejle.
Det går den gale vej i Uganda.
Vi har hørt flere ordførere her i dag sige, at vi faktisk har andre lande, hvor det også er et problem, at man undertrykker homoseksuelle minoriteter.
Det ved vi da udmærket i Dansk Folkeparti, men det, der er dybt graverende i Uganda, er jo, at man vælger at lave ny lovgivning, som går fuldstændig diametralt den modsatte vej, end hvad den skulle gøre.
Man understøtter ikke en demokratisk proces, netop ved at gøre minoriteternes status og forhold og levebetingelser bedre.
De laver faktisk et lovtiltag, som gør det markant dårligere for den enkelte beboer i Uganda, og det går ud over den enkelte i landet med den her nye antihomolovgivning, som det er.
I Dansk Folkeparti stiller vi os det spørgsmål: Findes der egentlig lande, som regeringen og som udviklingsministeren ikke har lyst til at give penge til?
Kunne man ikke også forestille sig, at vi skulle give nogle penge til Nordkorea eller andre steder?
Findes der overhovedet nogen lande, som man ikke har lyst til at give penge til?
Jeg synes, at det er sådan et grundlæggende spørgsmål at stille til udviklingsministeren, fordi når man har lyst til at blive ved med at kaste gode penge efter dårlige, synes jeg også, at vi måske har pligt til at sige: Nuvel, hvis der er flertal for, at vi skal blive ved med at give de her mange milliarder, over 16 mia. kr., i udviklingsstøtte, det er der flertal for her i Folketinget, så skulle vi måske i det mindste vælge at bruge dem så målrettet, at det gav så stor en gavnlig effekt, som det var muligt.
Og det gør man altså i min optik ikke ved at kaste pengene ned til Uganda, hvor vi jo kan se, at hele den politiske dagsorden og hele den politiske udvikling går den fuldstændig forkerte vej.
Det er en af de her helt store grundparametre i det her spørgsmål.
Så undrer det mig også, at den tidligere udviklingsminister er citeret for i Jyllands-Posten f.eks. den 21.12.2013 at sige: Ifølge ministeren er der tale om, at man vil tilbagekalde omkring 100 mio. kr. om året, og det gør man f.eks. til ting, som vi støtter i Uganda.
Det betyder jo egentlig, at med de 47 mio. kr., som den nuværende udviklingsminister har valgt at bremse eller omdirigere, som der bliver sagt,
jamen så er der måske omkring 50 millioner andre kroner, som stadig væk går de forkerte steder hen.
Det er jo dér, jeg sådan set også synes, at der i hvert fald er grund til at stille et spørgsmål, nemlig hvorfor ville den forrige udviklingsminister omdirigere 100 mio. kr., når den nuværende kun vil omdirigere 47 mio. kr.?
Så er der flere, der har været inde på det her, og jeg skal selvfølgelig også takke for, at der var et parti, som støttede Dansk Folkeparti, og det var så Liberal Alliance, og jeg har fuldstændig forståelse for, at det er ud fra en anden bevæggrund end den, som man måske kunne have lyst til at tro.
Men jeg anerkender faktisk det her med, at netop de civile virksomheder, det civile samfund og andre også skal stille nogle krav.
Der har det faktisk været sådan, at netop med hensyn til den her nye homolov i Uganda var der jo sådan en som Richard Branson, som rigtig mange også her i Danmark elsker at lytte til.
Man vil gerne lytte til sådan en som Richard Branson, for han er sådan en selfmade mangemilliardær, som har forstået at sætte sig selv på agendaen og også tjene penge på det oven i købet.
Han er faktisk citeret for i forbindelse med det her, som foregår i Uganda, at sige: Den forfærdelige heksejagt på homofile og livstidsdommene indebærer, at det vil være i strid med min samvittighed at støtte dette land, siger Branson, og han vil så have, at man skal boykotte landet også fra virksomhedernes side.
Det er jo en af de ting, der selvfølgelig har en anden dagsorden end den, som vi har fra politisk side, for vi har jo kun ansvaret for de statslige midler, som går ud fra Danmark.
Men vi har jo også tidligere haft en diskussion her i Folketinget om, om vi egentlig ikke har for mange lande, vi giver danske udviklingsstøttemidler til, og der er faktisk også forskere, som har sagt, at hvis vi giver til omkring de der 24-26 forskellige lande i dag, så skal vi faktisk ned på et markant lavere antal for at sikre, at vi har kontrol med, at de penge, vi så giver, også bliver sådan revisormæssigt nogenlunde undersøgt, så vi er sikre på, at der er mindre risiko for, at pengene havner i de forkerte lommer.
Måske var der sund fornuft i at skære ned på antallet af lande, vi giver danske udviklingsstøttekroner til, og til gengæld gøre det bedre i de lande, hvor vi så er inde aktivt at støtte med danske midler.
Der synes jeg jo egentlig at vi måske så kunne starte med at tage et af de lande fra, som i hvert fald er dumpet i enhver eksamen set i forhold til at overholde bare de mest gængse, verdensomspændende regler med hensyn til at beskytte minoriteter og alle mulige andre.
Det har man ikke gjort i Uganda, og det har man ikke vist interesse for.
Så jeg synes jo, at det ville være spændende, hvis vi kunne få lavet det sådan, at vi fremover vil få en bedre evaluering af den indsats, som Danmark yder i de forskellige lande, som modtager danske udviklingsstøttekroner.
Vi er udmærket klar over, at forslaget her om Uganda ikke har flertal i Folketinget, men vi synes faktisk, at det ville være på sin plads, at vi for en gangs skyld statuerede et eksempel og sagde: Okay, nu har vi altså prøvet at give jer mange, mange hundrede millioner igennem mange, mange år hvert år.
Har det hjulpet?
Nej, det har det ikke.
Det er stadig væk de samme korrupte magthavere, der sidder ved bordenden, og pengene bliver stadig væk brugt forkert.
Så kan vi høre ministeren sige, at hvis ikke vi giver de her penge, 300 mio. kr. om året til Uganda, er der ikke råd til at lave de små biveje, de små lokale veje, og der er heller ikke penge til at sikre rent drikkevand.
Nej, men der er så åbenbart over 2 mia. kr. til rådighed i landet til at føre en gigantisk valgkamp for præsident Museveni, så han kunne genvælges til sin præsidentpost ved valget i 2011 med, jeg tror, at det var 67-68 pct. af stemmerne.
Det var det dobbelt af, hvad Barack Obama brugte på at føre valgkamp i hele USA, som i øvrigt er kendt for at være et af de lande, hvor der bliver brugt alt, alt for mange penge på gigantiske valgkampe.
Så vi synes, at det havde været på sin plads, hvis vi her i Folketinget havde valgt for en gangs skyld at statuere et eksempel og sige: Nok er nok.
Nu har vi prøvet at stryge de her personer med hårene i ganske mange år, og det må vi konstatere ikke har hjulpet, og derfor vil vi trække os ud.
Og så vil vi gerne i Dansk Folkeparti være med til at diskutere og træde til igen, også som det blev foreslået fra Liberal Alliances side, hvis det så viste sig, at der kom en anden dagsorden, måske nogle andre til magten i Uganda på et senere tidspunkt.
Men som det er nu, er vi altså desværre efter Dansk Folkepartis mening til grin for egne penge, og derfor fastholder vi naturligvis det her beslutningsforslag.