runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Og det er sådan set det svar, jeg har lyst til at give, men jeg vil godt uddybe det lidt.
Altså, når man har en national test, som tager ca. en time – ikke engang 45 minutter – om året i undervisningen, så synes jeg, at det er meget vanskeligt at sige, at det så er den time, der gør, at man i Københavns Kommune angiveligt er oppe imod, at en hel dag om ugen bliver aflyst.
Pointen er nok næppe heller, at det kun er den nationale test, det er sådan helt gennemgående, at vi stiller nogle krav.
Men jeg vil sige, at jeg faktisk synes, at det ville være rigtig godt, hvis vi arbejdede videre i den retning, som hedder, at vi vil sætte nogle klare mål for, hvad vi i Folketinget og vi som regering ønsker at man skal nå i folkeskolen, men give større lokal frihed.
Det kræver så også, at man spiller med på det.
Det er også derfor, at jeg gerne vil sige ret klart, at jeg altså er lidt ude med riven nu i forhold til kommunerne.
Jeg har stået her i forskellige sammenhænge, også i samråd og andet, og skullet forklare, hvorfor man ikke efteruddanner lærerne, hvorfor der ikke er seksualundervisning i skolen, hvorfor de ikke er gode nok i hjemkundskab, hvorfor der ikke er timer nok, hvorfor man aflyser timer, hvorfor man ikke udbyder de timer, man skal.
Hver gang er svaret, at der ikke er penge nok.
Jeg må bare sige, at vi har nogle aftaler med kommunerne, der betyder, at de har sagt god for, at de kan leve op til lovgivningen inden for de rammer, der er afsat.
Så kan man sige, om det er meget eller lidt eller for lidt eller for meget, men det er en aftale.
Så nytter det bare ikke noget, at man ikke vil løse opgaven, når det drejer sig om hele det centrale kerneområde, som folkeskolen er, hele fundamentet for vores fælles fremtid.
Derfor er jeg altså i færd med at tage lidt stærkere værktøjer i brug.
Jeg håber virkelig, at Folketinget vil bakke op om, at grundlæggende er det en god idé, at kommuner og borgere i det her samfund vil følge den lovgivning, vi vedtager her, ellers er der sådan set ingen grund til, at vi bruger tiden herinde.
Morten Østergaard (RV), 2010-04-28:
Det kan jeg ikke være uenig i.
Men derfor skal man jo også forholde sig til, hvad det er for en lovgivning, man vedtager, og om den stjæler tid og ressourcer fra det, der egentlig er kerneopgaven.
Derfor synes jeg, at vi fortjener en reaktion fra ministeren, når vi i dag kan læse om skoleledere, der siger, at det her ikke er noget pædagogisk projekt, fordi de ikke får noget at vide, som de ikke vidste i forvejen; at pengene kunne være brugt bedre; og at det ikke er velegnet til at styrke elevernes kundskaber.
Det er altså en så grundlæggende kritik af et centralistisk tiltag, der er investeret millioner af kroner i.
Der er det bare: Er vi ikke enige om, at hver krone, der nu er spildt på de her nationale test, som ikke vil tilføre noget nyt, kunne have været anvendt på undervisning, der ville have været til gavn og glæde for de elever, der ville have fået den undervisning, inklusive den undervisning, de er berettiget til?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Jeg kan godt forstå, at med den måde, som hr. Morten Østergaard stiller det op på, skulle man ikke have gjort det.
Hr. Morten Østergaard og hans parti kan simpelt hen ikke lide de nationale test og synes, at det er et overflødigt værktøj.
Der har vi i regeringen en anden opfattelse.
Jeg mener, at det er et nyttigt værktøj.
Jeg insisterer altså også på, og det er også derfor, at jeg er rimelig klar i mælet i artiklen, at man begynder at forholde sig til, at det er et værktøj, der er kommet for blive.
Jeg vil gerne kvalificere det, for så vidt der er indholdsmæssige problemer i testene.
Det ser bare ikke ud til at være billedet.
Det, som jeg tror helt grundlæggende generer, er, at vi fra nationalt hold har sagt, at vi gerne vil ind og følge elevernes udvikling på den enkelte skole.
Men det står jeg altså for.
Jeg står for en politik, der hedder, at når vi afsætter så mange ressourcer i det danske samfund til at løse den allervigtigste opgave, nemlig at give skoleeleverne en ordentlig læring og en ordentlig uddannelse, fordi det er fremtidens velstand, der ligger der, så skal der også være progression i læringen, så skal der ske noget, så skal vi op og kunne måle os med de bedste i verden.
For ellers er der måske i dag råd til at betale for de folkeskoleelever, der går i skolen i dag, men ikke for de folkeskoleelever, der går der om 10 år.
Derfor fastholder jeg, at det er godt at måle, om der er progression i elevernes uddannelse, og samtidig give større lokal frihed.
Morten Østergaard (RV), 2010-04-28:
Der var jo ikke et eneste af ministerens argumenter, der handlede om, at børnene skal have noget mere læring ud af det.
Det, der for Det Radikale Venstre er helt klart, er, at vi er på linje med det store flertal af skoleledere, som jo altså er dem, der er tættest på, som leder og fordeler arbejdet ude på folkeskolerne, og som er en slags hverdagens eksperter, når de siger, at ressourcerne kunne være anvendt bedre, at de ikke får noget at vide, som de ikke vidste i forvejen, og at det ikke er velegnet til at styrke elevernes kundskaber.
Der er spørgsmålet: Er det ikke klogere, at vi prioriterer vores energi og ressourcer til at gøre noget, der rent faktisk er til gavn for eleverne, og giver lærerne nogle ekstra redskaber, og at vi bruger pengene på undervisning i stedet for centralistiske tiltag, som alene tjener den almindelige lyst til at overvåge alt, hvad der foregår i vores samfund?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Det er sådan set ikke drevet af lyst.
Det er drevet af behov.
Det kan godt være, at hr. Morten Østergaard ikke bryder sig om min uddannelsespolitik – det er sådan set fair nok, når vi tilhører forskellige partier – men situationen er den, at hvis vi går ind og ser på, hvad der sker i virkeligheden, er der bare for få, der kommer videre i ungdomsuddannelsessystemet.
Der er også for mange eksempler på, at modtagerinstitutionerne kan fortælle om, at de oplever at få elever, der har utilstrækkelige faglige kvalifikationer med sig.
Det er vi nødt til at få gjort kål på.
Men jeg er godt klar over, at vi simpelt hen ikke har den samme opfattelse i regeringen og i Det Radikale Venstre i det her spørgsmål.
Jeg hørte f.eks. hr. Morten Østergaards kollega, fru Marianne Jelved, under et åbent samråd sige, at det ikke er vigtigt, om en elev kan læse i 2. klasse eller 3. klasse eller først i 4. klasse.
Det er jeg bare fuldstændig uenig i.
Vi kan ikke klare os i den internationale konkurrence ved at gå rundt og synes, at hvis bare lærerne ligesom ikke bliver overvåget eller kigget i kortene, og hvis vi bare lader skolerne gøre nøjagtigt, hvad de vil, er alt fryd og gammen.
Fortiden har bevist, at det ikke er godt nok.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2010-04-28:
Det er jo sådan, at UNI•C, som monitorerer området for timer i folkeskolen, har oplyst, at en tredjedel af landets folkeskoler i en eller flere fagblokke ligger under det planlagte minimumstimetal.
Og vi er jo, som ministeren også sagde for lidt siden, fuldstændig enige om, at det er imod folkeskoleloven, som selvfølgelig skal overholdes.
Dertil er kommet et nyt problem, og det er, at rigtig mange kommuner aflyser timer, som er planlagt.
Det er ret ubehageligt, at det fungerer på den måde, for det viser sig, at kommunernes spareproblem bliver løst på den mest uhensigtsmæssige måde.
Når vi så taler om de nationale test og folkeskolens afgangsprøve, er det jo ret interessant, at både de nationale test og folkeskolens afgangsprøve er planlagt efter, at man har haft ikke minimumstimetallet, men det vejledende timetal i folkeskolen.
Og det har de ikke på grund af den kommunale økonomi, som har betydet mange aflysninger.
Hvordan stiller ministeren sig til alle de her aflyste timer?
Hvad kan vi gøre for at forhindre, at kommunerne aflyser timer?
Hvad kan vi gøre for den kommunale økonomi?
Hvad kan vi gøre lovgivningsmæssigt, så det ikke længere er tilladt at sende børn hjem, selv om de går i 6.-9. klasse?
Og hvordan i alverden har ministeren tænkt sig, at offentliggørelse af de nationale test skulle have nogen som helst effekt, når der er op til 9 lektioners forskel på børnenes undervisning fra kommune til kommune?
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
I modsætning til spørgeren er jeg forpligtet til at tale sandt her.
Og det, der er situationen, er, at kommunerne ikke er presset til at spare på folkeskolen i 2010, altså dags dato, eftersom den kommunale økonomi, der er tilvejebragt for 2010, er større end nogen sinde.
Der forelå en klar aftale, hvor KL, altså Kommunernes Landsforening – man må sige, de er ret troværdige i den her sammenhæng – gav deres stempel på, at den økonomi, der var tilvejebragt for 2010, var tilstrækkelig til, at man kunne løse de lovpligtige opgaver.
Det er ligesom det, aftalen går ud på.
Så lad mig lige slå en tyk pæl igennem den myte om, at de her problemer opstår, fordi man mangler økonomi.
Det er simpelt hen vrøvl.
For så ville det jo betyde, at alle kommuner havde det her problem.
Der grines, og det kunne jeg faktisk også finde på.
Men det er jo absurd, at vi skal have en diskussion om, hvorvidt man skal leve op til noget så grundlæggende som det antal timer, et barn skal have for at komme igennem sin skolegang.
Derfor vil jeg tillade mig at rette blikket mod det sted, det hører hjemme.
Vi har en decentral folkeskole, og det er vi lykkelige for i regeringen, vi synes, det er super godt at have en decentral folkeskole, men så må man tage ansvaret på sig, og derfor går jeg simpelt hen i dialog med Kommunernes Landsforening.
Jeg har møde med dem den 10. maj, og så står det bare øverst på dagsordenen, hvad man gør konkret, i forhold til at der er kommuner, der ikke overholder lovgivningen.
Så har jeg et kontrolsystem, et tilsynssystem, nemlig Skolestyrelsen, som er i dialog med kommunerne og prøver at udrede, hvordan vi kan kompensere, og vi har en statsforvaltning, der i sidste ende kan gribe ind.
Men det korte af det lange er, at det er svært at forklare borgerne, hvorfor de skal overholde lovgivningen, når ikke engang de offentlige myndigheder gør det.
Så held og lykke til kommunerne med at leve op til dansk lovgivning.
Jeg er jo rigtig glad for, at det, vi egentlig har gjort med hensyn til produktionsskolerne, virkelig har givet en mulighed for, at kommunerne også kan bruge dem meget aktivt som tilbud.
Altså, man laver jo statsrefusion nu i modsætning til tidligere, og det gør, at kommunen ikke bærer den samme belastning i forbindelse med at sige til et ungt menneske: Her er et godt tilbud til dig.
Men jeg forstår selvfølgelig godt pointen med, at man måske kunne have et produktionsskoletilbud, der lå 50 km væk, der matchede bedre.
Hvis vi så får det unge menneske ind i en erhvervsuddannelse, der så måske ligger tættere på, og der tilbyder den unge dette ekstra 40 ugers påbygningsforløb, som der er en mulighed for i grundløbet for de unge, så er de blevet parate til at tage en uddannelse. Men jeg vil bestemt ikke afvise problemstillingen, for jeg er meget optaget af, at alle unge får en uddannelse.
Jeg mener blot, at vi har bevæget os meget langt ad den rigtige vej, og derfor er der ikke noget sådan at rette op på med hensyn til regeringens image, og Venstre har ikke noget at rette op på.
Vi er nemlig kommet utrolig langt med hensyn til at understøtte unges tilvalg af uddannelse og ikke det modsatte.
Morten Østergaard (RV), 2010-04-28:
Det synes jeg sådan set er et godt udgangspunkt for en diskussion om regeringens uddannelsespolitik.
I den her uge er det jo kommet frem, at hver tredje elev ikke får det antal timer, som man skal have som minimum efter loven.
Jeg kigger her i dag på den rundspørge til 526 skoleledere, som Politiken har lavet, og hvor man altså kan konstatere, at 47 pct. er meget uenige i, at de nationale test er et velegnet redskab til at styrke elevernes kundskaber, 58 pct. mener, at de nationale test vil fortælle dem det samme, som lærerne i forvejen ved, og 65 pct. mener, at ressourcerne, der bruges på skolerne til nationale test, vil være bedre anvendt på andre områder.
Det er altså en massiv kritik fra nogle af dem, der er allertættest på den daglige prioritering i folkeskolen.
Derfor er mit spørgsmål til ministeren: Kunne en del af årsagen til, at eleverne ikke får den undervisning, de er berettiget til, ikke være, at man har travlt med at leve op til de centralistiske krav, herunder nationale test, som bestemt trækker tænder ud mange steder, fordi man jo altså har meget bøvl med at få taget dem i anvendelse?
Kunne en del af årsagen ikke være, som et enkelt eksempel, at der bliver stjålet ressourcer til forskellige nationale tiltag, centralistiske tiltag, kvalitetsrapporter, og hvad har vi, i stedet for at man prioriterer ressourcerne til det, der egentlig virker, nemlig at lærerne står over for eleverne i klasselokalet og bedriver undervisning?
Søren Pind (V), 2010-04-28:
Jeg tror, at alle mennesker – det vil jeg da i hvert fald håbe – har det svært med abort.
For mig har det da taget mange år at afklare, hvad min holdning er til spørgsmålet om et ufødt liv.
Sagen er bare den, at det i sidste ende må være et samvittighedsspørgsmål for den berørte, og det er kvinden.
Men hvis spørgeren mener, at det er et enkelt spørgsmål, så fint for mig.
Jeg har mener som sagt det samme, som den tidligere amerikanske præsident Bill Clint, nemlig at der ikke er nogen, der kan være for abort, men at der er nogle, der kan være for kvindens frie ret til at vælge.
Det er der, hvor jeg er.
Bente Dahl (RV), 2010-04-28:
Ministeren har som noget af det første efter sin udnævnelse til udviklingsminister meddelt, at han opfatter sig selv som frihedsminister.
Det må jo skulle forstås som frihed for voksne såvel som for børn og unge.
Derfor undrer jeg mig noget over den udmelding, ministeren kom med i sidste uge i flere aviser – den 22. april – om, at børnearbejde skal accepteres i forbindelse med tildelingen af bistand.
Nu er jeg ikke så naiv, at jeg tror, at vi herfra kan diktere, at børn ikke må arbejde i den tredje verden; det gør de oftest af nød for at få noget at spise og skaffe deres familie noget at spise.
Men vi ser også børn blive udnyttet groft, f.eks. for nylig i forbindelse med kakaofremstilling i Afrika, og det er desværre blot ét eksempel.
Jeg forstår ikke sammenhængen mellem frihedsidealet og det, at ministeren er citeret for at acceptere børnearbejde.
Der er en stor divergens mellem de to ting, og det vil jeg gerne have ministeren til at uddybe nærmere.
Søren Pind (V), 2010-04-28:
Det er i stigende grad min oplevelse, at forskellen på regeringen og oppositionen er, at oppositionen opererer med et drømmescenario, mens regeringen forholder sig til den faktiske virkelighed.
F.eks. har jeg, når jeg har aflagt besøg f.eks. i Bangladesh og har mødt repræsentanten for Red Barnet, oplevet, at vedkommende er kommet hen til mig og har sagt: Du må støtte børnearbejde.
Men når jeg så alligevel sammen med generalsekretæren for Red Barnet, Mimi Jakobsen, går ud og gør opmærksom på, at man er nødt til at skelne imellem grov udnyttelse og slaverilignende forhold for børn og så det faktum, at f.eks. forældreløse børn i Afrika vil blive efterladt uden nogen som helst form for eksistensvilkår, hvis enhver form for børnearbejde bliver lagt for had, så er det efter min opfattelse at befinde sig i den virkelige verden, og så er det efter min opfattelse at skabe frihed for de børn, som ellers ville gå til i prostitution, i ulovligt arbejde, og hvad ved jeg.
Der må jeg sige, at det, jeg ønsker at tilvejebringe, er muligheden for, at disse børn får en reel mulighed for at trække sig selv ud af den sump af fattigdom, som de ellers befinder sig i.
Det kan vi bidrage til med dansk udviklingsbistand.
Det er at forholde sig til den virkelige verden, sådan som den er, og ikke, som den burde være.
Bente Dahl (RV), 2010-04-28:
Tak for det.
Den faktiske virkelighed opleves jo der, hvor den er.
Børnefonden udtaler den 22. april til Berlingske Tidende: Det er et skråplan, at regeringen nu opfordrer til børnearbejde i fattige lande.
Og Red Barnet uddyber på sin hjemmeside den 26. april det positive synspunkt med hensyn til børnearbejde, som ministeren også refererer her, og som denne organisation er citeret for.
De uddyber det med, at Red Barnet ikke støtter børnearbejde.
Mener ministeren, at vi i Danmark skal understøtte børnearbejde og/eller børnearbejdere, og hvordan vil ministeren skelne imellem de forskellige typer af børn i ulandene i praktisk politik?
Søren Pind (V), 2010-04-28:
Nej, det, jeg ikke vil være med til, er, at man i virkeligheden med de bedste hensigter driver børn ud i ulækre forhold, i ukontrollerede forhold, i forhold, hvor de risikerer at blive misbrugt, fordi deres virkelighed er, at de skal overleve, og at de i nogle sammenhænge også må hjælpe deres familier til at overleve.
Det synes jeg vi skylder at hjælpe til med at afhjælpe, og det synes jeg vi skylder at gøre hvad vi kan for at forhindre.
Jeg har godt noteret mig, hvad Børnefonden har sagt, og jeg har også noteret mig, at Red Barnet opererer med en sondring imellem noget, de kalder børnearbejdere og børnearbejde.
For mig er det et spil om ord.
Der er børnearbejde, der er modbydeligt, og som vi skal gøre alt, hvad vi kan for at bekæmpe, og der er børnearbejde, som er forsvarligt, og som vi kan gå ind og sikre bliver til børnenes bedste.
Bente Dahl (RV), 2010-04-28:
Et spil om ord, siger ministeren.
Men jeg fik ikke noget svar på, hvordan ministeren vil skelne mellem de forskellige typer af det ubehagelige børnearbejde, som vi vil tage afstand fra, og det børnearbejde, som er legitimt og nødvendigt.
Ministeren synes at legitimere noget, som ikke skal legitimeres.
Det stod i Politiken den 22. april.
Hvordan forholder ministeren sig til denne kritik, og hvordan forholder ministeren sig til det spørgsmål, jeg stillede før, om, hvordan man kan skelne imellem de forskellige slags børnearbejde?
Søren Pind (V), 2010-04-28:
Red Barnet opererer støttet af Udenrigsministeriet med en udmærket skelnen, nemlig en skelnen imellem tre former: Først er der en for børnene skadelig og misbrugende form for børnearbejde, så er der en form for børnearbejde, hvor de i virkeligheden bliver fastholdt i den ulykkelige position, de er i, præget af fattigdom, og så er der den sidste definition, og det er den, der kaldes grønt lys-definitionen, hvor man kan kombinere dette, at de udfører et stykke arbejde, med en skolegang, der giver dem mulighed for at bevæge sig videre i tilværelsen.
Må jeg så sige, at både Politiken og Dagbladet Information i hvert fald har forstået budskabet.
Julie Rademacher (S), 2010-04-28:
Der er en ting, der i hvert fald er helt klar, og det er, at regeringens linje ligger fast, og uanset hvilke ansigter, vi får på ministerposterne, er det bare gammel vin på nye flasker.
Man kunne have ønsket sig, at der med den nye ministerrokade ville være en lille smule håb om noget nyt, men vi må desværre erkende, at regeringens linje ligger fast.
Det har den gjort siden 2001, så mon ikke det snart er tid til noget nyt?
Jeg er meget glad for, at udviklingsministeren her endelig giver udtryk for, at Danmark holder fast i den balance, og for bare lige at følge op på det vil jeg citere fra Jyllands-Posten den 26. november 2006: »Danmark var et af de første vestlige lande, der indførte denne ordning. Det, man i gamle dage kaldte fosterdrab.
Der sker en forskydning fra det ufødte barns retlige sikring til en retlig sikring af kvindernes frie valg.
Det medførte sidste år godt 15.000 aborter i Danmark.
« Det er give and take, sagde udviklingsministeren dengang, og derfor vil jeg høre, om udviklingsministeren stadig væk har det svært med abort, eller om det er fuldstændig afklaret, hvordan udviklingsministeren stiller sig.
Søren Pind (V), 2010-04-28:
Jeg kan sige til spørgeren, at jeg bl.a. som udviklingsminister i øjeblikket arbejder meget for at få den afdeling af FN, som faktisk arbejder for det her, til at ligge i København, i stedet for, som man havde tænkt sig, at lægge kontoret i Østeuropa.
Jeg har faktisk lige været involveret i forhandlinger med højtstående FN-embedsmænd om det her.
Så der er ikke nogen forandringer i regeringens linje.
Regeringens linje ligger som sædvanlig fast, og som en tidligere statsminister ville have bemærket, er der ikke noget at komme efter.
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Jeg må sige, at hvis man ser på vores udnyttelse af it generelt i det danske samfund, ser det rigtig godt ud.
Altså, vi ligger i front, og vi er et velfungerende it-samfund, som faktisk i sjælden grad har forstået at udnytte det potentiale, der ligger på området.
Men når jeg så ser på den sektor, som jeg har hovedansvaret for, vil jeg sige, at vi faktisk kunne nå meget, meget længere, og derfor er vi også i færd med at vurdere de konkrete anbefalinger og initiativer, der ligger.
Men jeg kan ikke lægge mig fast på noget, og jeg kan heller ikke sige, nøjagtig hvilke jeg vælger, fordi jeg simpelt hen ikke er afklaret om det endnu.
Men jeg vil sige, at der ville ligge nogle enorme muligheder i, at man f.eks. brugte it helt generelt og mere systematisk i forbindelse med retning af opgaver; at man brugte it i en klasse i forbindelse med matematikopgaver – de her matematikopgaver forekommer jo faktisk stadig, selv om meget af den slags er afløst af noget andet – sådan at man, når man havde gennemført dem, så havde et program, der lige rettede dem.
Det ville frigøre enorme ressourcer hos læreren.
Der er også mange eksempler på det inden for specialundervisningsområdet, som vi jo ved er presset af en meget voldsom opdrift i udgifterne i øjeblikket.
Hvis man f.eks. har en sundhedsmedarbejder, der skal lave nogle øvelser med en gruppe med specielle handicap, er man nået langt, hvis det kan gøres virtuelt.
Viden når hurtigere ud til slutbrugeren, den enkelte borger, ved at man bruger det virtuelle instrument, men vi får også en langt bedre ressourceudnyttelse af den person med den store kompetence.
Jeg mener, at vi kan gå meget længere ad den vej, og derfor tør jeg godt bebude, selv om jeg ikke kan være mere konkret end det, at der vil blive taget hånd om, at det tema vil køre fortløbende, uden at jeg vil foregribe, hvad der ellers skal ske på området.
Det ville jeg være ked af at gøre i dag, da vi ikke er fuldstændig klar.
Men vi vil arbejde videre på det i Undervisningsministeriet i samarbejde med institutionerne.
Yildiz Akdogan (S), 2010-04-28:
Men nu er det sådan, at ministerens forgænger faktisk var begyndt at fatte interesse for det her område, ikke mindst fordi han kunne se, at det var ret relevant.
Hvis vi skal have Danmark med, hvis vi skal gøre Danmark til en it-nation og forberede Danmark til de udfordringer med, at det er på vores viden, vi skal konkurrere, så er det også vigtigt, at vi starter helt nede på det første led i fødekæden, nemlig det råstof, som vores børn jo er.
En af de ting, som den tidligere undervisningsminister sagde, var bl.a., at han ville kigge nærmere på mulighederne for at få gratis computere på skolerne.
Synes hun også, at det er o.k., at der kommer gratis pc'er til folkeskolen og andre steder?
Og hvad med trådløst netværk på skolerne?
Det er et ganske konkret forslag.
Tina Nedergaard (V), 2010-04-28:
Altså, der er jo aldrig grænser for det positive i det, der foregår i salen.
Det er jo sjældent, at vi mødes hernede i Folketingssalen og foreslår noget, der vil være decideret ondt over for befolkningen.
Ikke engang vores værste modstandere kan som udgangspunkt finde på den slags.
Men jeg vil blot sige, at der jo også er grænser for, hvor langt jeg kan gå, hvad angår løfterne med at tilvejebringe flere ressourcer.
Det, jeg synes ville være elegant og lidt nytænkende, ville være, at vi qua anvendelsen af it frigjorde ressourcer til anskaffelse af it.
Man kan faktisk godt forestille sig, at der bliver lavet en analyse og et projekt inden for den enkelte del af uddannelsessektoren, og at der bliver sagt: Vi kan gøre de og de ting, som frigør så og så mange hundrede millioner; dem vil vi så til gengæld godt bruge, helt eller delvis, til at igangsætte det, der gør, at vi hele tiden kan komme længere op ad trappen i it-samfundet.
Det synes jeg er en overvejelse værd, men jeg har ikke i disse krisetider den samme evne til at anvise merudgifter, som spørgeren og spørgerens parti har.