runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Barfoed (KF), 2011-01-13:
Nu synes jeg godt, at jeg lige endnu en gang vil understrege, at udgangspunktet er, at vi så vidt muligt skal have endnu mere offentlig indsigt i, hvad der foregår i forvaltningen.
Det er bl.a. derfor, at vi giver mulighed for at udnytte ny teknologi til bedre at søge i den offentlige forvaltning, og at vi udvider på en række andre punkter.
Der, hvor der sker en indskrænkning af den art, som fru Line Barfod nævner, drejer det sig for mig om at beskytte en politisk beslutningsproces for at skabe så meget åbenhed i udvekslingen af dokumenter og så meget kreativitet som muligt i forbindelse med tilblivelsen af politiske initiativer, således at vi får de kvalitetsmæssigt bedst mulige politiske beslutninger.
Der skal være plads til en fordomsfri udveksling af dokumenter mellem embedsmænd og politikere i den fase, hvor man overvejer politiske tiltag og overvejer forskellige muligheder.
Det er det, der beskyttes med den begrænsning, der sker.
Men det er sådan set ikke en materiel begrænsning – i den forstand, at det, der begrænses, jo ikke vedrører yderligere indskrænkninger, når det gælder dokumenter, der verserer i departementet.
Det er jo bare sådan, som jeg også forklarede, at strukturerne i centralforvaltningen i dag er sådan på en række ministeriers områder, at direktorater og styrelser er langt mere inddraget i den politiske beslutningsproces.
Derfor er det ikke hensigtsmæssigt, at den tilfældige omstændighed, at et dokument udfærdiges som et led i en politisk beslutningsproces ude i et direktorat eller en styrelse, pludselig betyder, at der er aktindsigt, mens der, hvis det samme dokument blev udformet inde i departementet, ikke var aktindsigt.
Det er jo ikke hensigtsmæssigt, og det er det, vi råder bod på med denne ændring.
Line Barfod (EL), 2011-01-13:
Jeg er helt med på, at man skal kunne have en fordomsfri diskussion.
Men hvad er det i den nuværende lovgivning, der gør, at man ikke kan have det?
De offentligt ansatte embedsmænd og topchefers organisation DJØF har sagt, at de ikke mener, de har noget problem.
De kan sagtens være kreative med den lovgivning, der er i dag, så hvad er det i lovgivningen i dag, der gør, at man ikke kan have den fordomsfri diskussion?
Hvad er det helt konkret for nogle konsekvenser, der er ved, at man har den lovgivning om offentlighed, man har i dag?
Af det forslag fra regeringen, der ligger, kan vi se, at en række af de dokumenter, der har været fremme tidligere i forskellige skandalesager, vil der ikke være aktindsigt i, og det er jo en alvorlig indskrænkning i forhold til mulighederne i dag.
Hvis man skal sige ja til det, bliver man jo nødt til at få at vide, hvad det er for nogle ting, vi går glip af i dag.
Hvad er det for nogle lovforslag, politiske initiativer eller andet, vi går glip af i dag på grund af den nuværende lovgivning?
Pia Adelsteen (DF), 2011-01-13:
Jeg sad og studsede lidt over det her med matriklerne, for det er jo rigtigt, at ministerierne har forskellige måder at arbejde på.
Justitsministeriet har f.eks. deres fagfolk inde i ministeriet og er derfor ikke omfattet af den samme aktindsigt som f.eks. Beskæftigelsesministeriet, som bruger styrelser osv.
Jeg vil godt spørge ordføreren – for det fremstår jo, som om det egentlig har været et problem – om det har været et problem for f.eks. Beskæftigelsesministeriet.
Nu er jeg godt klar over, at det kan ordføreren sandsynligvis ikke svare på, men det er bare sådan en opfølgning på noget af det, som vi egentlig spørger ind til, altså om der i den nuværende offentlighedslov har været problemer inden for de områder, netop i f.eks. Beskæftigelsesministeriet, som bruger styrelser osv., frem for i Justitsministeriet, som har en arbejdsgang, der fungerer på en lidt anden måde.
Tom Behnke (KF), 2011-01-13:
Jo, bestemt.
Det har jeg også tilkendegivet, og jeg er glad for at få lov til at præcisere det igen.
Vi har også en interesse i, at der er en fælles forståelse af, hvad rækkevidden af de paragraffer, vi diskuterer, er.
Men der er måske en forskellig opfattelse af, hvad der er rækkevidden af det, der står.
Der kan godt være behov for, at det bliver præciseret, og det kunne meget vel være ved en høring eller på anden måde, hvor vi igen får nogle af de kloge mennesker og os, som måske også er lidt kloge, til at drøfte, hvor spændingsfeltet er, så vi er enige om rækkevidden af de her bestemmelser.
Der kan det meget vel være sådan, at der, når vi til sin tid når frem til en tredje behandling, skal være en betænkning, hvor vi politikere, Folketinget, tilkendegiver, hvad vi mener er rækkevidden af f.eks. § 24, stk. 3, eller en anden paragraf, hvor der kan være lidt diskussion og lidt forskellige meninger om, hvad rækkevidden egentlig er.
Der tror jeg det er vigtigt, og det vil jeg gerne bidrage til, at vi har det samme udgangspunkt.
Hvis vi så er uenige, er vi uenige, men jeg fornemmer i øjeblikket lidt, at vi er uenige om noget, som vi egentlig ikke behøver at være uenige om.
Det er min opfattelse.
Jeg er absolut ikke enig i, at der er tale om en indskrænkning.
Der er ikke tale om en indskrænkning set i forhold til, hvad intentionerne var med den lovgivning, man i sin tid lavede, og de ændringer, man lavede for 25 år siden.
Der er intentionerne om, hvad det er, der er aktindsigt i, de samme i det her lovforslag.
Når det ser ud, som om det er en forandring, er det, fordi de fysiske forudsætninger har ændret sig.
Indholdsmæssigt og intentionsmæssigt er det det samme, og det er derfor, at jeg er ret afslappet over for den bestemmelse.
Jeg er også ret afslappet over for det, i forhold til at alle kommissionens medlemmer var enige om, at § 24 skulle være formuleret sådan.
I forhold til konkrete eksempler, som der bliver cirklet meget omkring, så kan jeg ikke stå og ryste konkrete eksempler ud af ærmet her i dag.
Jeg ved ikke, om der er nogen.
Jeg kan ikke lige umiddelbart komme i tanke om nogen.
Ved første behandling er det jo sådan en mere principiel drøftelse af forslag, og den principielle holdning til de her forslag er, at Det Konservative Folkeparti støtter forslagene.
Line Barfod (EL), 2011-01-13:
Jeg er fuldstændig klar over, at verden har forandret sig på 30-40 år.
Hvad er det helt konkret, som den offentlighed, der er i dag, forhindrer kan ske?
Hvad er det helt konkret for nogen lovforslag, politiske forslag af forskellig slags, handlingsplaner eller andet, der ikke bliver til virkelighed på grund af den lov om offentlighed, som vi har i dag?
Det, der jo er spørgsmålet, er, om den lovgivning, vi har i dag, forhindrer en situation, som vi gerne vil have.
Er der nogen konkrete udspil, vi ikke får?
De kan sagtens være kreative, sådan som loven er i dag.
Tom Behnke (KF), 2011-01-13:
Altså, det var egentlig mest for at sige, at det her jo ikke er et lovforslag, der sådan er kommet til en sen aftentime, hvor nogen har tænkt: Skulle vi lige lave nogle ændringer i den her lov.
Og så har man på bagsiden af et stykke brugt madpapir lige skrevet ned, hvordan man syntes det skulle være i fremtiden.
Det her er gennemarbejdet materiale forud for, at vi som folketingsmedlemmer har fået det præsenteret, og det var egentlig bare det, jeg ønskede at sige.
Altså, der er ikke tale om lovsjusk, som der jo nogle gange er beskyldninger om, nemlig at når processerne kører for stærkt, er der også lovsjusk, og så vedtager man noget, som man dybest set ikke ved hvad konsekvenserne er af.
Det med at efterlyse konkrete eksempler mener jeg faktisk ikke er rimeligt, forstået på den måde, at bevæggrundene for at lave ændringerne har jeg skitseret.
Det har jeg gjort tre gange.
Man behøver ikke have konkrete eksempler for at forestille sig, at det er nødvendigt med nogle spilleregler i forbindelse med offentlighed og aktindsigt.
Nødvendigheden af, at vi har spilleregler, er til stede.
Det må være sådan, at hvis hr. Simon Emil Ammitzbøll diskuterer noget med en minister i en mailkorrespondance, kan det foregå, uden at offentligheden skal have aktindsigt i det bagefter og så måske sidde og dissekere, hvorfor det lige var, at de på det tidspunkt havde den holdning, men så 2 dage senere havde en anden holdning.
Det er ikke frugtbart for processerne, det er ikke frugtbart for den frie debat, som jeg mener vi skal have her i landet.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-01-13:
Jeg har personligt aldrig oplevet nogen problemer i forhold til aktindsigt, og jeg kan jo forstå, at det er der øjensynligt nærmest heller ikke nogen andre der har, for der er i hvert fald ingen, der vil komme med eksempler på de problemer, der har været, i forbindelse med begrundelsen for at indføre den her lovændring.
Justitsministeriet har prøvet at lave sådan nogle tænkte eksempler, og det er jo altid underholdende, men konkrete eksempler synes jeg at vi stadig mangler.
Men når man ændrer en lov, synes jeg bare, det må være meget logisk, at man siger, hvad det konkret er, der gør det, så det ikke bare er sådan en fornemmelse.
Jeg kunne selvfølgelig bede om at få andre eksempler på lovforslag, som hr. Tom Behnke har støttet i nyere tid, og hvor man bare har gjort det ud fra en fornemmelse, men jeg er ikke engang sikker på, at svaret ville være til gavn for nogen.
Men jeg synes bare, vi skal passe utrolig meget på den åbenhedstradition, som der har været de sidste omkring 40 år med offentlighedsloven.
Det er sådan set bare det, jeg gerne vil værne om.
Jeg vil gerne være med til nogle af de gode elementer, der også er i lovforslaget, men jeg vil tillade mig at være meget skeptisk over for nogle af de indskrænkninger, der er, og som man ikke ønsker at eksemplificere.
Tom Behnke (KF), 2011-01-13:
Forretningsordenen forhindrer, hvad jeg egentlig helst ville sige, for jeg synes, det er helt urimeligt at sige, at det her lovforslag bare er fremsat, fordi man har en fornemmelse af noget.
Altså, nu har jeg – fire gange tidligere – redegjort for, at der bl.a. er den it-teknologiske udvikling, at der bl.a. er den fysiske indretning af den offentlige sektor, at der bl.a. er det, at man i dag har mange offentlige opgaver, der bliver varetaget ude i private virksomheder, og det havde man ikke i gamle dage.
Med hensyn til aktindsigt i, hvad folketingsmedlemmer f.eks. kommunikerer med en minister, vil jeg sige, at hvis der er fuldstændig aktindsigt i alt det, indfører vi tankekontrol i det her land, og det kan jeg ikke se at hr. Simon Emil Ammitzbøll, som påstår at være liberal, kan have nogen interesse i at der skal være.
Og det er det, der ville ske, hvis ikke man kan få lov til at drøfte ting, uden at der skal være aktindsigt i alt.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-01-13:
Jeg synes, hr. Tom Behnke holdt en meget interessant tale, som endte lidt ud i, at det var antallet af sider og antallet af år, og hvem der har sagt hvad, og hvad ved jeg, der sådan nærmest var hovedargumenterne for lovforslaget.
PET-kommissionens rapport må virkelig have været god, antal år og antal sider og bind taget i betragtning.
Og da man så kom til det konkrete, blev der sagt: Nej, man kunne heller ikke lige komme med et eksempel osv.
Det er sådan det, jeg synes debatten ender ud med i dag, nemlig noget med at nu er lovforslaget her, og så kan vi vel lige så godt vedtage det-agtigt, fordi det nu er lavet.
Men hvorfor synes jeg stadig væk står meget uklart, når man ikke har nogen konkrete grunde til at ville ændre lovgivningen.
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-13:
Jeg tror, at det, som går igen i de spørgsmål, der bliver rejst her, jo er det der med, hvorfor det er nødvendigt, og hvad det er for nogen ting. Der er en lang række ting i det her lovforslag, hvor man kan sige, at der jo er nogle gode grunde til det.
Når f.eks. private virksomheder udfører arbejde, som det offentlige har gjort før, er der jo en god grund til at diskutere, om de ikke skal være omfattet af det, for hvis man er en privat virksomhed, der udøver offentlig myndighed eller løser offentlige opgaver, skal der så ikke være den samme mulighed for indsigt, som hvis det f.eks. var en offentlig?
Så hvad angår en række ting her, er det jo ikke svært at begrunde, at det her hører med til den tankegang, vi har med hensyn til, hvad man kan kræve i forbindelse med den offentlige sektor.
Hvad angår det her med f.eks. kommunikation mellem folketingsmedlemmer og ministre, så er der heller ikke nogen eksempler, men nu leder jeg videre, for det, ordføreren siger, er jo, at vi nødig skal have, at man føler sig hæmmet, når man går på arbejde, og man ikke vil sige noget, fordi det så nok kommer frem.
Så spørgsmålet er, om det er situationen i dag, siden man skal lukke den her kommunikation mellem ministre og folketingsmedlemmer.
Så spørgsmålet er måske, om ordføreren hver dag går på arbejde i Folketinget og føler sig hæmmet og ikke vil sige det hele, fordi man risikerer aktindsigt, for det ville være spændende at høre, om der er de der konkrete eksempler eller begrundelser i forbindelse med arbejdet.
Kim Andersen (V), 2011-01-13:
Jeg beder om ordet her, fordi jeg godt vil benytte lejligheden som spørger til også lige at komme med en kommentar, nemlig at slå fast, at vi fra Venstres side, som jeg også nævnte i min ordførertale, er helt, helt indstillet på, at vi skal have et meget grundigt og seriøst forarbejde omkring den her lovgivning, og at det er forudsætningen for, at vi også kan forvente at få et bredt flertal for lovforslaget, og det synes vi er vigtigt.
Nu blev det nævnt, at vi skal have en høring om lovforslaget.
Det synes jeg er yderst fornuftigt og rigtigt, og derfor vil jeg bare gerne på denne måde tilkendegive, at det er et ønske, som Venstre bakker op om.
Så vil jeg spørge min gode kollega, hr. Tom Behnke, om ikke han er enig i, at vi så skal se at få lavet sådan en høring her i Folketingets regi, i Retsudvalgets regi, meget hurtigt.
Meta Fuglsang (SF), 2011-01-13:
Jeg tror, vi er nødt til at have en afstemning af, hvad virkeligheden er i forbindelse med forhandlingerne af det her lovforslag, for det lyder, som om vi skal starte med at finde ud af, hvad der egentlig gælder i dag, før vi kan finde ud af, om der er grund til at lave om på det.
Jeg synes, at det under arbejdet med lovforslaget må være vigtigt, at vi er enige om, hvordan reglerne er i dag, og hvordan de virker.
Umiddelbart lyder det, som om det, ordføreren siger og skriver på mails i hvert fald, er udsat for stor interesse.
Den anden del af det, som er indholdet i ordførerens tale her, er jo spørgsmålet om, at der nu ligger de her rapporter.
Der er blevet arbejdet med det i 7 år.
Jeg håber, at vi er enige om, at det, der foregår i Folketinget, når vi diskuterer det, er en politisk proces, hvor man har nogle politiske holdninger til, hvad der skal være muligt og ikke muligt.
Der er det selvfølgelig vigtigt at have hele det her forarbejde af specialister, men det, vi laver, er en politisk proces, hvor der ikke er et endeligt svar, som er det fornuftige svar, men hvor der er en politisk holdning til, hvor meget offentlighed der skal være eller ikke skal være.
Og det er sådan set den proces, vi er i gang med nu.
Så den politiske proces er startet nu, hvor vi behandler det i Folketinget, og det er så afslutningen på kommissionens arbejde, men det er en ny proces, vi starter på.
Det håber jeg at ordføreren er enig med mig i.
Manu Sareen (RV), 2011-01-14:
Det Radikale Venstre flugter også med de andre partier.
Det her er en ny uddannelsesordning, der afløser den hidtidige erhvervsuddannelse som optiker.
Der har hele tiden været to retninger: optiker og kontaktlinseoptiker.
Det Radikale Venstre mener, at det er positivt, at man nu kan samle det hele til en samlet autorisation til personer, der består professionsbacheloruddannelsen, så de kan udøve virksomhed som både optiker og kontaktlinseoptiker.
Så vi støtter fuldt op om det.
Bertel Haarder (V), 2011-01-14:
Jeg har ikke hørt nogen, der er imod dette lovforslag, og derfor vil jeg afkorte debatten ved at sige tak for den brede opbakning.
Jeg synes, debatten har afdækket, hvad det er, det handler om, så det vil jeg ikke gentage.
Vivi Kier (KF), 2011-01-14:
Fra konservativ side skal vi heller ikke gøre debatten unødvendigt lang.
Vi kan helt tilslutte os det her lovforslag, og vi mener, at det ud over at være en regelforenkling også er et lovforslag, som følger med den udvikling, der er sket på området.
Jonas Dahl (SF), 2011-01-14:
Tak for det.
Jeg skal ikke trække forhandlingerne alt for meget yderligere i langdrag, men sige, at vi kan tilslutte os de bemærkninger, der kom fra den socialdemokratiske ordfører, hr. Orla Hav.
Der er et par enkelte spørgsmål til sagen, men ellers synes jeg sådan set, at lovforslaget ligger meget lige til højrebenet.
Det er en regelforenkling, som vi fra SF's side umiddelbart godt kan tilslutte os.
Liselott Blixt (DF), 2011-01-14:
Lovforslaget her er det, som jeg vil kalde en regelforenkling for dem, der er taget den nye uddannelse som professionsbachelor i optometri.
Man vil nu efter det her forslag kun skulle søge autorisation som optometrist og ikke som både optiker og kontaktlinseoptiker.
En optometrist arbejde med udmåling og tilpasning af briller og kontaktlinser, og når den stillingsbetegnelse bliver autoriseret, kan ingen andre bruge betegnelsen.
Det vil for den enkelte borger betyde tryghed, når og hvis man får problemer med synet.
Jeg er selv en af dem, som inden for den sidste periode lige pludselig ikke har kunnet se både langt og kort, og det har selvfølgelig gjort, at jeg har opsøgt en optiker.
Når man som mig aldrig før har været i hænderne på sådan en, gør det mig tryg at vide, at jeg har en garanti for, at vedkommende som eksempelvis her en optometrist har taget en 3-årig sundhedsvidenskabelig professionsbacheloruddannelse, heraf 1 ½ år i praktik.
Derved ved jeg, at vedkommende ved, hvad han eller hun har med at gøre.
Vedkommende kan samtidig tage sig af en, uanset om man skal have briller eller kontaktlinser.
Derfor hilser vi det velkommen, at vi nu på den her måde regelforenkler, og vi kan tilslutte os forslaget.
Orla Hav (S), 2011-01-14:
Borgerne skal være sikre på at få kvalitet og tryghed, når de henvender sig til en fagperson for at blive kompenseret for eller for at få udbedret en helbredsskavank.
Denne sikring af kvalitet og sikkerhed, så borgeren får valuta for de ret mange penge, som man kan komme til at betale, hvis man skal have et par briller eller et sæt kontaktlinser, skal vi som lovgivere og samfund levere ved at kontrollere kvalitet og kunnen hos leverandørerne af briller og kontaktlinser.
Autorisationer er fornuftige, når det gælder kvalitet på sundhedsområdet.
Vi har som udgangspunkt, at ministeren hermed har sikret, at udøveren har den fornødne sundhedsfaglige indsigt i og kunnen til at kunne fremstille og tilpasse kontaktlinser.
Det er et stort indgreb at placere et kunstigt element i noget så sensibelt og vitalt som øjet.
Her skal den lægefaglige indsigt være sikret.
Vi vil selvfølgelig gerne bede ministeren om at uddybe enten her eller i forbindelse med udvalgsarbejdet, at man har sikret sig dette.
Det går jeg ud fra at man har.
Når det er tilfredsstillende afklaret, er vi socialdemokrater indstillet på at støtte lovforslaget.
Birgitte Josefsen (V), 2011-01-14:
Lovforslaget handler jo om, at optometristuddannelsen er blevet omlagt til en professionsbacheloruddannelse.
Det har så bevirket, at man har søgt om at få branchen ind i autorisationsloven.
Så der er fra vores side opbakning til lovforslaget.
Morten Østergaard (RV), 2011-01-14:
Jeg taler altså på vegne af Det Radikale Venstres folketingsgruppe.
Det Radikale Venstre indgik også en aftale om den primærkommunale udligning, og jeg skal hilse og sige, at den var der også rigtig mange rundtomkring der ikke syntes var den perfekte aftale.
Og der er også i dag byrådsmedlemmer, der synes, at de er blevet efterladt i en dårlig situation.
Men det er jo det ansvar, man må tage, vil jeg sige til fru Sophie Løhde, og det er måske det, der for regeringen og for Venstre vejer for tungt i den her sag.
Det er jo det ansvar, man må tage.
Man må stå ved sine synspunkter.
Det er derfor, det er fornuftigt at lytte til Finansieringsudvalget, som har sagt, at der er en uhensigtsmæssighed.
Man kan jo tage matematikken til hjælp og konstatere, at det kriterium, der er, objektivt set ikke er robust over for ændringer i middellevetiden.
Og der sker ændringer i middellevetiden.
Derfor er det selvfølgelig bedre end ingenting, at man er enig i de principielle overvejelser.
Men spørgsmålet trænger sig hurtigt på: Hvad vil man gøre ved det?
Så sagde jeg også i min endelige besvarelse her, at jeg selvfølgelig krydser fingre for, at man så, når vi kommer til udgangen af februar, endelig vil gøre noget ved det.
Sophie Løhde (V), 2011-01-14:
Jeg kan huske, at jeg, da jeg stod på talerstolen før, blev spurgt af hr. Morten Østergaard, om vi i Venstre stadig var enige om nogle af de ting, som Finansieringsudvalget havde påpeget.
Og da sagde jeg helt klart, at vi i Venstre sådan set stadig væk bakker op om de principielle overvejelser, som ligger til grund for det arbejde, som Finansieringsudvalget har lavet.
Man skal da også samtidig være villig til at se på, om det her måske kan ses i sammenhæng med, at vi i øvrigt skal i gang med nogle andre voldsomme ændringer vedrørende finansieringen.
Hvad er det, der er problemet med det?
Jeg troede sådan set, at det var en fornuftig tankegang også i forhold til De Radikale.
Jeg noterer mig da også, at hr. Morten Østergaard i hvert fald ikke taler på vegne af hele Det Radikale Venstre som parti.
Jeg har nemlig kunnet forstå, at der er adskillige i de radikale kredse, som i hvert fald ikke er enige i, at det her lovforslag skulle fremsættes på vegne af Det Radikale Venstre.
Men jeg tror sådan set, at hr. Morten Østergaard gerne vil have, at vi skal tale os væk fra hinanden, frem for at vi skal tale os hen mod hinanden.
Morten Østergaard (RV), 2011-01-14:
Jeg er imponeret over fru Sophie Løhdes mod, altså at hun bevæger sig ud i den der løftediskussion i en situation, hvor regeringen ved daværende sundhedsminister Jakob Axel Nielsen i Århus Stiftstidende den 21. oktober 2008 var ude at sige, at det her problem ville man løse på en måde, så det gav yderligere 200 mio. kr. til Region Midtjylland.
Det har man sagt fra regeringens side.
Man har sågar sendt et lovforslag i høring.
Og så begynder man her at pege på oppositionen og sige, at ja, der er vist nogen, der siger ét i offentligheden, og som så gennemfører noget andet.
Der synes jeg man bør lægge sig på sinde, at det er klart, at et regeringsansvar vejer tungt her, fordi det er regeringen, der trods alt har initiativretten.
Om det andet
: Synspunktet føres jo meget vidt fra fru Sophie Løhdes side, for det betyder altså, at regeringen kun vil lave ændringer, hvis det er sådan, at de, der får, synes, at de har fået tilstrækkeligt, og at de, der skal give, synes, at det så er o.k.
Jeg vil bare advare imod den tilgang.
Jeg tror ikke på den, medmindre man ønsker ikke at ændre noget, og der kan man selvfølgelig have fru Sophie Løhde mistænkt for, at det nok er bedst, at det ender i sådan en skakmatsituation, hvor der ikke bliver lavet om på det.
For det, som det tyder på, er altså, at det er Vestdanmark, der holder for, og at det er Østdanmark, der vinder.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2011-01-14:
Det, jeg har brugt temmelig meget tid på, er at fortælle, at barnets tarv bliver langt bedre varetaget end dengang, fru Johanne Schmidt-Nielsens parti var parlamentarisk grundlag for en regering.
Der er sket en kæmpe udvikling i denne regerings tid.
Aldrig har børnene fået så god en behandling.
Men jeg er altså bare nødt til at sige, at retssikkerhed ikke er det samme, som at børn har krav på asyl efter dansk ret, og det bliver det heller ikke, så længe dette flertal består.
Og børnesagkyndige er altså ikke sat til at kunne behandle asylsager.
Det er der altså andre der er nødt til.
Og man må altså tåle en temmelig indstændig afhøring, hvis man kommer med sine påstande, som man ikke umiddelbart kan dokumentere.
Der skal jo være en vis sandsynlighed for, at det passer.
Derfor er det altså, at afhøringer må foregå ret tæt, det kan man altså ikke komme udenom.