Aaja Chemnitz Larsen (IA), 2016-01-14:
Tak for ordet.
Familieretspakken, som består af tre dele, har været længe undervejs, og vi er mange, der ønsker at se denne lov færdigbehandlet.
Vi er dog nødt til at forholde os aktivt til en fremtidig lov af så stor betydning for så mange mennesker i det grønlandske samfund.
For Inuit Ataqatigiit er lov om vielser mellem par af samme køn en lov, vi længe aktivt har arbejdet for, og derfor ser vi frem til muligheden for, at det endelig bliver en realitet.
At man udvider den eksisterende mulighed for registreret partnerskab og borgerlig vielse med, at to personer af samme køn også kan indgå ægteskab ved kirkelig vielse, bør være en selvfølgelighed i et moderne demokrati.
Med ikrafttrædelse af forældreansvarsloven for Grønland vil det fortsat ikke være strafbart at rejse med sit barn mellem Grønland og Danmark, når der er fælles forældremyndighed.
Jeg kan ikke forestille mig noget mere krænkende som forælder, end at ens barn tages fra en, på trods af at man har fælles forældremyndighed, uden man får den andens godkendelse af dette.
Dette bør regeringerne indgå i en dialog om for at finde en løsning på.
En ung pige har engang udtalt til Børns Vilkår, at man skal elske sit barn højere, end man hader sin eks.
Det er en svær situation at stå i, og når den ene er mere afklaret end den anden, kan det føre til en del konflikter.
Inuit Ataqatigiit har valgt at stille en række spørgsmål til lovforslaget om familieretspakken.
Jeg har selv siddet i Inatsisartuts lovudvalg, da sagen blev behandlet i vores Landsting, og har bl.a. foreslået, at der blev indført vejledende sagstal på socialområdet i Grønland.
En af de helt centrale udfordringer i det grønlandske samfund er, at hjælpen på det sociale område ulykkeligvis kommer alt for sent på grund af det enorme arbejdspres, der er ude i socialforvaltningerne.
Socialrådgiverforeningen, NISIIP, vurderer, at ud af de 240 uddannede socialrådgivere er der kun en lille andel, som arbejder som sagsbehandlere i dag.
Ifølge egne tal fra Grønlands selvstyre kan en sagsbehandler sidde med helt op til 300 sager.
Dette er naturligvis ikke acceptabelt, for det betyder nemlig samtidig, at vi har et mangelfuldt tilbud om børnesagkyndig rådgivning.
Men vores problemer skal ikke være årsag til, at vi slækker på de love her i Folketinget, der netop kan være med til at sikre, at der sker bedringer.
Jeg mener derfor, at det er vigtigt af principielle grunde at være opmærksom, når en dansk regering går imod en beslutning om et lovarbejde, som har fået bred opbakning i Inatsisartut, Grønlands Landsting.
I Danmark har statsforvaltningen f.eks. pligt til at tilbyde børnesagkyndig rådgivning ved uenighed om forældreansvar, og denne mulighed har et samlet lovudvalg i Inatsisartut ligeledes ønsket den grønlandske lov skulle indeholde – med tilføjelsen »så vidt muligt«.
Det har den danske regering ikke ønsket at imødekomme.
Den danske regering har begrundet det med, at de børnesagkyndige kompetencer ikke er til stede i tilstrækkeligt omfang på nuværende tidspunkt.
Men lad mig minde om, at regeringen i sit regeringsgrundlag har et erklæret mål om – og jeg citerer – at arbejde for en standard på danske ansvarsområder på Færøerne og i Grønland, som svarer til standarden i Danmark, med de særlige fravigelser, der kan begrundes i færøske eller grønlandske forhold.
Citat slut.
Med dette forslag forventes det, at vi skal tage til takke med en ny lov i Grønland, der er ringere end den danske lov.
Dette er langtfra rimeligt.
Det er ikke rimeligt, at den grønlandske lov om familieret er en forringet udgave af den danske, da et øget behov for personale med børnesagkyndige kompetencer vel ikke er et særligt grønlandsk forhold, men noget, som også den danske regering er nødt til at forholde sig aktivt til.
I dag bliver det derfor børnefamilier i Grønland, som betaler prisen for, at der ikke findes tilstrækkelig børnesagkyndig rådgivning, og at man ikke tilbyder børnesagkyndig rådgivning tidligt i processen, så konflikterne løses tidligt og med rettidig omhu, og uden at relationer mellem børn og forældre mistes.
Uden ændring i den nuværende praksis forbedres forholdene derfor ikke for børnefamilier i Grønland.
Argumentet om, at det er et særligt grønlandsk forhold, kan ikke bruges her.
Vi må som de første være med til at sikre en tidssvarende lov, der ikke er ringere end den danske lov, og så må vi med politisk prioritering være med til at løfte det familieretslige område.
Da der netop er tale om en gråzone imellem et kommunalt grønlandsk ansvar og et familieretsligt dansk ansvar, er det oplagt at indgå i en dialog regering til regering, da den danske regering ikke kan frasige sig et ansvar i forhold til familieretten.
Ministeren henviser i spørgsmål 11 til et brev til vores Nalaakkersuisoq for kultur, men det, der spørges ind til, er i forbindelse med ministeren for sociale anliggender, da dette netop vil være med til at give muligheden for at løfte socialområdet og socialforvaltningerne – noget, som vil give muligheden for at tilbyde børnesagkyndig rådgivning og konfliktmægling så vidt muligt.
Derfor anses det ikke for et fyldestgørende svar fra socialministeren, og det ærgrer mig, at man ikke ønsker at finde en løsning for en udvidet mulighed for konfliktmægling til gavn for børnefamilier i Grønland.
Jeg må derfor afslutte med at sige, at der i forbindelse med dette længe ventede lovforslag desværre er nogle alvorlige kritikpunkter til lovbehandlingen fra dansk side: Dels har man ikke lyttet til et enigt grønlandsk parlament vedrørende love, som vedrører os i Grønland, dels bliver lovene med de nævnte sproglige justeringer fra dansk side svækket og svarer dermed ikke til danske love.
Det er alvorligt og bør ikke gentage sig fremover.
Tak for ordet.