Tom Behnke (KF), 2012-05-29:
Tak for det.
Og tak for en god og konstruktiv debat om det her beslutningsforslag, og jeg synes, vi er kommet godt rundt om problemstillingerne vedrørende indbrudskriminalitet.
Når vi fra konservativ side sammen med Dansk Folkeparti har valgt at udforme det her beslutningsforslag og fremsætte det, er det, fordi vi til stadighed synes, at det er utroligt, så mange indbrud der finder sted i Danmark.
Det er op mod 50.000 indbrud årligt.
Op mod 50.000 familier, ja, nogle gange er det også virksomheder, men typisk familier, bliver udsat for indbrud.
Det er en voldsomt krænkede handling.
De, der bliver udsat for et indbrud, er for så vidt ligeglade med, om de har fået stjålet for 200 kr. eller for 2.000 kr., det er jo ikke det.
Det er det, at nogen er trængt ind på ens private enemærker – dér, hvor man har sin base, dér, hvor man har sin tryghed, dér, hvor man har sin familie, dér, hvor man bør kunne føle sig tryg og sikker – ens eget hjem, som man skal kunne forlade i tryghed for at tage på arbejde eller til andre gøremål og kunne vende hjem til igen uden konstant at være i frygt for, at der har været indbrud, når man kommer hjem.
Jeg kender en, som bor på Vesterbro, en enlig mor, der fortæller, at hver eneste gang hun kommer hjem og lige i det øjeblik, hun skal sætte nøglen i løsen, får hun tanken »bare døren nu ikke går op af sig selv, for så har der været indbrud«.
Tænk at have sådan et liv, at hver gang man kommer hjem, frygter man, at der har været indbrud, og grunden til, at man frygter det, er selvfølgelig, at der i dag er alt, alt, alt for mange indbrud, og det skal vi gøre noget ved.
Tidligere regeringer har lavet en række tiltag for at gøre noget ved det her, og sammen med forligskredsen har vi lavet en række tiltag i forhold til politiet, og det ser heldigvis ud til, at der nu begynder at ske noget.
Heldigvis!
Men det er jo ikke nok.
Man skal jo ikke læne sig tilbage og sige: Nå, men så går det sikkert fint!
Vi skal til stadighed som Folketing være helt fremme i skoene i forhold til at gøre det rigtig svært og ubehageligt at være indbrudstyv, for det er det, der hjælper.
Det er jo lidt underligt, når vi ser, at nogle af dem, som kommer langvejs fra og begår indbrud i Danmark, vælger at rejse igennem det meste af Europa for at nå frem til Danmark og lave indbrud dér.
Hvorfor gør de det?
Ministeren troede ikke, at der var nogen kriminelle, der overhovedet kunne finde på at sidde sådan at kigge på europakortet og tænke »gad vide, hvor det bedst kan betale sig at begå sin forbrydelse«.
Det tror jeg.
Og med mit kendskab til kriminelle og kriminelles tankegang igennem næsten 25 år ved dansk politi er jeg helt overbevist om, at kriminelle er fuldstændig beregnende, i forhold til det de laver, fuldstændig.
Der kan godt være nogle, der handler i affekt, men så er det nogle andre forbrydelser, vi taler om.
Det er jo ikke sådan, at man i affekt pludselig begår 25 indbrud, det gør man ikke.
Og når man vælger at rejse helt til Danmark for at begå sine indbrud, er det, fordi det kan betale sig.
Så er det, fordi straffen f.eks. i Tyskland som minimum er tre gange højere, end den er i Danmark – som minimum.
Vi har endnu ikke kunnet få svar om, hvad den typiske strafudmåling er i Tyskland, men det kan være, vi får det på et tidspunkt.
Vi kan se, at antallet af indbrud i Danmark i hvert fald er seks gange højere pr. 100 indbyggere, end det er i Tyskland.
Der må være et eller andet.
Det kan det i Danmark, fordi straffene for indbrudskriminalitet er alt, alt for små, og det bør vi selvfølgelig simpelt hen gøre noget ved.
Derfor foreslår vi med det her beslutningsforslag, at man som det første element laver en selvstændig paragraf netop for at understrege, at indbrudstyveri ikke er det samme som butikstyveri.
Det er ikke det samme som cykeltyveri, det er ikke det samme som lommetyveri
Det er noget særligt.
Det er noget særlig krænkende, der fortjener at have en selvstændig paragraf, hvorved det understreges, at det er en særlig forbrydelse, at det er særlig krænkende, at man begår indbrud.
Og når vi understreger, at man som udgangspunkt skal have ubetinget fængselsstraf, uanset at det er af mindre økonomisk omfang, så er det jo netop, fordi indbruddets krænkende karakter er den samme, uanset om der er stjålet for 100 kr. eller for 1.000 kr. eller for 10.000 kr.
Indbruddet er i sig selv krænkende.
Jeg har også lyst til at fremsætte et andet beslutningsforslag, men det tager vi ved en senere lejlighed.
For det, jeg ved at have arbejdet med det her beslutningsforslag også er blevet opmærksom på, er jo, at når straffen skal udmåles, tæller det meget mere, om det var et dyrt fjernsyn eller det var et billigt fjernsyn, men det, at man som gerningsmand har gennemrodet hele huset, taget og væltet alt tøj ud af skabene, tømt alle skuffer ud på gulvet, tømt alle køkkenskabe ud på gulvet, tæller ikke, og det er jo egentlig lidt underligt.
Ja, det er den ene del af det, men den anden del er sandelig, at man laver selve indbruddet, altså at man trænger ind et sted, hvor man intet har at gøre, og hvor man i hvert fald slet ikke er i tvivl om, at man ikke har noget at gøre.
Som udgangspunkt skal der være ubetinget fængsel, og det betyder så ikke, at domstolene ikke individuelt kan vurdere hver enkelt sag.
Selvfølgelig kan de gøre det.
Det skal de også gøre fremover.
Vi siger bare, at udgangspunktet skal være, at man skal ind at ruske tremmer, for det har man fortjent, når man krænker andre mennesker på den måde.
Det andet element er en markant forøgelse af straffen, når man igen står foran dommeren.
Altså, en ting er, at man er så dum, at man begår indbrud og bliver stillet for en dommer, men en anden ting er, hvis man så oven i købet har fået sin straf, har udstået den, og det første, man gør, er at gå ud og lave nye indbrud igen og igen.
Man er altså vaneforbryder, er professionel og genganger, og så bør det være sådan, at når man igen kommer op til dommeren, skal der være ikke bare en forøgelse af straffen, men en markant forøgelse af straffen.
Det er det, vi skriver i beslutningsforslaget.
Jeg kender godt de bestemmelser i straffeloven, der gør, at når man igen står foran dommeren, er der som udgangspunkt tale om, at man skal have en hårdere straf, men af de domme, jeg har set, er det nærmest usynligt, hvad den ekstra straf er, men det kan vi spørge ind til under udvalgsbehandlingen, og vi kan få noget mere at vide gennem Rigsadvokatens gennemgang af det her område.
Men som jeg har læst de domme, jeg har kunne få fat i, er den gentagelseseffekt nærmest usynlig.
Så selvfølgelig skal man straffes hårdt og konsekvent.
Så forslaget her har i virkeligheden to elementer, hvor vi prøver at stramme op.
Der ønsker vi at skærpe straffene markant.
Det andet er i forhold til de vaneforbrydere, vi har her i landet.
Det ene er at afskrække dem fra at blive ved.
Det andet er: Hvis det ikke afskrækker dem, er der derfor ingen tvivl om, at i den tid, de sidder i fængsel, laver de i hvert fald ikke nogen indbrud, og så kan vi da have tryghed så længe.
Det var også det, vi konstaterede for år tilbage, da vi netop på min foranledning sagde, at når det er juleferie, skal indbrudstyve ikke have udgang, for de tager ikke hjem til sig selv, men hjem til vores andres hjem, og de begår massivt mange indbrud.
Alene at gennemføre den lillebitte tekniske ting rent administrativt, at selvfølgelig skal indbrudstyve ikke lukkes ud i højsæsonen for indbrud, gjorde, at man halverede antallet af indbrud i Danmark i julemåneden.
Hvor var det dejligt.
Man burde være meget mere konsekvent over for de her indbrudstyve, for det virker, og så sørger vi for, at der ikke er så mange ofre for indbrudskriminalitet.
Men tak for debatten.
Den har givet anledning til en række udvalgsspørgsmål, som jeg vil komme ind på under udvalgsbehandlingen, og så ser jeg frem til, at vi kan stemme om forslaget senere.