Kamal Qureshi (SF), 2010-11-23:
Hver tredje somalier i Danmark har inden for en periode på 12 måneder været udsat for en racistisk motiveret forbrydelse – en hadforbrydelse.
Det viser en EU-undersøgelse fra 2009.
Homoseksuelle og særlig transkønnede er overrepræsenteret i forhold til udsathed for vold og trusler.
12 pct. af LGBT-gruppen er inden for en periode på 12 måneder blevet udsat for vold eller trusler.
Blandt heteroseksuelle er tallet kun 7 pct.
Jeg indrømmer, at der er stor usikkerhed om de her tal, men det er blot for at understrege, at der her er et problem.
Mange mennesker i Danmark risikerer at blive overfaldet på grund af deres seksualitet, deres tro, deres etnicitet eller deres religion og de fordomme, som knytter sig hertil.
Så kan man spørge: Hvad har det så med dagens forespørgselsdebat at gøre?
Jo, det har med ytringsfrihed at gøre, at ord også kan føre til handlinger, at grove nedsættende udtalelser, når de fremsættes mange gange nok og rettes mod en bestemt gruppe i samfundet, kan få reelle og nogle gange voldelige konsekvenser for almindelige borgere.
Vores racismeparagraf, § 266 b, har en historisk berettigelse.
Senere er den blevet udvidet flere gange.
Men den har ikke udtjent sit formål endnu, tværtimod.
Erfaringen er, at nedsættende og forhånende bemærkninger kan anvendes til at mobilisere modvilje over for bestemte befolkningsgrupper.
Det kender vi i særlig udtalt grad fra udlandet med Rwanda og det tidligere Jugoslavien som de nyeste og mest forfærdende eksempler.
Kunne en racismeparagraf have forhindret de blodudgydelser?
Nej, det kunne den nok ikke – i hvert fald ikke alene.
Eller kan racismeparagraffen forhindre, at der hvert år begås 16.000 voldelige hadforbrydelser?
Nej, det kan den tydeligvis heller ikke.
Men racismeparagraffen har alligevel en værdi.
Den sender nogle vigtige signaler om, hvilke værdier vores samfund er bygget på: I Danmark er alle borgere ligeværdige.
Vi har forskellige holdninger, og dem skal man selvfølgelig kunne have helt uforstyrret.
Ytringsfriheden er fundamental i demokratiet, den skal vi stå vagt om.
Religiøse, etniske og kulturelle forhold skal kunne udsættes for kritik som alle andre forhold, det er helt grundlæggende i et demokrati.
Men heraf følger ikke en berettigelse til at nedgøre eller forhåne bestemte grupper med udgangspunkt i deres etnicitet, religion, seksualitet og lignende.
Det er især mindretal som f.eks. muslimer, jøder og homoseksuelle, som nyder godt af den beskyttelse, der er i den såkaldte racismeparagraf, som kriminaliserer grov hetz mod en bestemt gruppe.
Den beskyttelse er vi tilfredse med, og den beskyttelse ønsker vi at opretholde.
Derfor har det glædet mig at læse justitsministerens svar på spørgsmål 1383, hvor han på vegne af regeringen siger, at der ikke er anledning til at ændre bestemmelsen i straffelovens § 266 b, og det er også det, justitsministeren har gentaget i debatten i dag.
Det, som er kriminaliseret, er udtalelser, som retter sig mod en bestemt afgrænset gruppe, som fremsættes i offentligheden, og som er groft nedsættende, forhånende eller truende.
Det kan være at sammenligne en gruppe mennesker med dyr eller sygdomme eller at beskylde dem for grov kriminalitet.
§ 266 b lægger en ramme for debatniveauet, og det er en paragraf, som vi bakker op om.
I Danmark accepterer vi ikke ytringer, der groft nedsættende eller forhånende decideret truer bestemte grupper i samfundet på grund af deres etnicitet, kultur eller andet.
Vi er stolte af vores forskellighed og vil beskytte dem, som bliver udsat for de her urimelige overgreb. Til sidst vil jeg blot nævne, at vi i SF noterer os, at Danmark også er bundet af internationale forpligtelser i dette spørgsmål, at vi har tilsluttet os den internationale konvention om afskaffelse af alle former for racediskrimination og derfor har en forpligtelse til at opretholde en juridisk beskyttelse.