Helge Adam Møller (KF), 2009-12-03:
Lige da debatten startede, var jeg lidt uenig med forsvarsministeren.
Det er jeg ikke mere.
Det var, fordi forsvarsministeren startede med at sige, at han havde glædet sig til den her debat, og at han syntes, det var godt, vi havde den, også selv om vi havde haft den en del gange før.
Og så tænkte jeg: Kan der siges noget nyt?
Derfor er jeg nu også glad for, at jeg får mulighed for at bringe nogle facts frem om det her emne.
Men først vil jeg sige i forbindelse med det, der rejses om overvejelserne, at der jo ikke er noget, der har været overvejet mere omhyggeligt.
Vi startede altså i 1997 med i den daværende Forsvarskommission at sige, at vi skulle begynde at overveje, om man skulle anskaffe fly, og hvilke nye fly man skulle anskaffe.
Da vi startede i 1997, var det faktisk 20 år efter, at man besluttede at ville købe de nuværende kampfly, F-16-flyet.
Jeg kan huske, at jeg var midlertidigt medlem af Folketinget på det tidspunkt, og at jeg skrev et læserbrev, som sidder i min scrapbog, hvor der står »Århundredes våbenhandel«.
Det var faktisk et fly, som minder lidt om et af de tre, vi diskuterer nu, for det var heller ikke helt bygget.
Man var i gang med det i Amerika, men så var der fire europæiske lande, Holland, Belgien, Danmark og Norge, der gik sammen om at lave et fællesindkøb, og det fly, vi købte dengang, blev indtil for kort tid siden stadig væk produceret.
Det flyver i omkring 10.000 eksemplarer.
Det har bevist, at det, selv om det nu er 30 år gammelt, stadig væk har kunnet moderniseres og opdateres, så det i dag stadig væk er et moderne kampfly, og det kan holde 6-8 år mere.
Det er da ikke så dårligt, når man nu har brug for kampfly.
Lad mig lige sige en enkelt ting om Rigsrevisionen, for den har jeg et særligt forhold til, for jeg er jo en af de seks statsrevisorer fra seks forskellige partier, bl.a. hr. Mogens Lykketoft for Socialdemokratiet og også en repræsentant for SF osv., og vi skal jo kommentere den der rapport.
Ministeren sagde meget rigtigt, at Rigsrevisionen faktisk havde fundet hele processen i forbindelse med overvejelse om indkøb af nye kampfly tilfredsstillende.
Jeg tror, ministeren sagde noget med, at det for os, der har boet mange år i Jylland, eller endda som ministeren er født derovre, ikke er så dårligt.
Det er det ikke, og der skete det endnu mere næsten fantastiske, at statsrevisorerne, da vi skulle udtale os om den beretning, ikke uddelte nogen former for kritik overhovedet.
Vi roste heller ikke.
Men jeg tror, at alle ministre ved, at når man ikke udtaler nogen kritik, er det rigtig, rigtig godt.
Så til det, jeg godt lige vil have på det rene.
Se, hr. Frank Aaen har over for alle de øvrige ordførere gjort meget ud af, at det er frygteligt, at når vi køber nye kampfly, kan de ligesom de gamle kampfly også kaste bomber.
Det er jo rigtigt, og hr. Frank Aaen har meget malende beskrevet store tonstunge bomber – bomber, som man afleverer fra stor højde.
For mit indre blik fornemmer jeg de der billeder fra film, mange har set, fra anden verdenskrig, hvor der kommer et stort bombefly ind, og 10 km før målet åbner man lemmene, og skytten ligger derude og kigger, og på et eller andet tidspunkt smider man sådan en 5-tons-bombe, og så rammer den inden for ½ km, og en enkelt bombe smadrer ti huskarréer.
Sådan er det ikke mere, vil jeg sige til hr. Frank Aaen, og det er mange år siden.
Jeg skal hilse og sige fra vores soldater i Afghanistan, som jeg har besøgt en del gange, at de er fantastisk glade for, at der er moderne kampfly.
De danske, som kan levere bomber, har også været dernede indimellem.
Hvad er det så for nogen bomber?
Ja, hvis man bliver overfaldet af Taleban eller andre, bliver kraftigt beskudt, har svært ved at trække sig tilbage eller frigøre sig og komme hen til et andet sted, så har man en FAC, en forward air controller, altså en specialist, det kan være en jægersoldat eller andet, der ligger derude og sender en laserstråle hen på det sted – det kan være 2 eller 3 km væk – hvor ilden kommer fra.
Så kommer der et fly, det kan være et dansk, hollandsk eller amerikansk fly, og på en afstand af 30-40 km fanger hans moderne måleudstyr det, som laserstrålen peger på, og så slipper man bomben, og den kan være helt ned til 12 kg.
Man afpasser nemlig bomben efter det mål for at sikre, at man kun skader på 5 eller 6 m, hvis det er det, der er behov for, og så kan den ramme inden for nøjagtigheden af den papirkurv, der står lige under hr. Frank Aaens bord.
Derfor er de civile tab, som er frygtelige, hver gang de sker, en brøkdel af de tab, man havde under anden verdenskrig eller tidligere krige, for der havde man ikke denne moderne teknologi.
Men jeg skulle hilse og sige fra soldaterne, at fly masser af gange har reddet deres liv med små, effektive bomber.