Kristian Thulesen Dahl (DF), 2013-10-03:
Tak, formand.
Statsministeren er lige er kommet, og det er jeg selvfølgelig glad for, for det handler om statsministerens åbningstale i tirsdags.
Og jeg vil med det samme sige tak til statsministeren for åbningstalen.
Det synes jeg faktisk man bør gøre, og jeg synes også, at jeg vil understrege, at en åbningstale, som jo markerer Folketingets åbning, også markerer en festdag for vores demokrati.
Det synes jeg ikke man skal undlade lige at erindre om på en åbningsdebatsdag som i dag.
Jeg vil også med det samme sige, at i sådan en åbningstale er der selvfølgelig, som i alle åbningstaler, en lang række positive ting.
Jeg synes eksempelvis, det var dejligt, at statsministeren i tirsdags indledte sin tale med at minde om, at det i år er halvfjerdsåret for redningen af vores jødiske landsmænd.
Det synes jeg bestemt var på sin plads, og det synes jeg var velvalgt.
Jeg synes også, det var godt, at statsministeren brugte en del taletid på at tale om erhvervsuddannelser, altså om, hvordan vi sikrer os en uddannelsessektor, hvor der også er gode muligheder for at blive erhvervsuddannet som tømrer og smed osv., og hvordan vi kan få højnet både kvaliteten af erhvervsuddannelserne, men også den status, der bør omgærde erhvervsuddannelserne.
Så det synes jeg bestemt også var godt.
I bund og grund kan jeg – som tredje taler i rækken – sige, at efter jeg har hørt de to første ordførere, der har været heroppe, så har jeg egentlig fået sådan et deja-vu.
Det er i forhold til det her med, at det altså altid er sådan, at den ene kommer op og nærmest præsenterer et glansbillede og fortæller, hvor fantastisk det hele er, og den anden fortæller, hvor forfærdeligt det hele er.
Og afhængigt af hvem der sidder i regering, kan man somme tider lidt få fornemmelsen af, at det bare skifter lidt rundt, afhængigt af hvem der sidder i regering, og hvem der så er i opposition.
Det er nok, fordi der kun er 10 minutters taletid, så man hurtigt sådan skal gå til biddet, og det kan jeg selvfølgelig have forståelse for.
Men vi må jo altså også huske på, at tingene ikke er så sorte eller hvide.
Der er jo en masse ting, der fungerer i det danske samfund, og som vi alle sammen er utrolig glade for hver evig eneste dag.
Og det er, uanset om vi møder alle de mange danskere, der knokler løs i vores produktionsvirksomheder, tjener penge hjem til landet og sikrer, at vi har en velstand i det her land, som er meget høj i forhold til så mange andre lande, eller om vi taler om de mange mennesker i den offentlige sektor, som jo hver eneste dag sikrer, at bl.a. vores syge medborgere bliver hjulpet på sygehusene eller hos lægen, eller hvor det er, man møder folk, der hjælper de syge, dem, der hjælper vores ældre på plejehjemmene eller ved hjemmebesøg, når der er behov for det.
Altså, der er jo rigtig mange mennesker, der på den måde knokler for vores fællesskab, passer vores børn i daginstitutionerne eller underviser dem i skolen.
Og somme tider er det ikke helt nemt, somme tider er der altså børn, der er svære at få til at sidde stille, men der er alligevel nogle, der tager et ansvar, eller vores politifolk, som kæmper for at holde orden på tingene rundtomkring, kæmper mod indbrudstyve, der hærger, eller hvad det kan være, de gør en stor indsats for eneste dag, eller de brandmænd, der rykker ud, når det brænder, og der er behov for dem.
Jeg må sige, at i forhold til at kunne sikre alle de her ting fremover, håber jeg, at statsministeren – som hun også var inde på i sin åbningstale i tirsdags – får ret i, at der er et spirende opsving på vej, altså at der er en mere optimistisk tilgang til hele den økonomiske udvikling.
Indtil nu har regeringen jo desværre, hver gang den har kigget på økonomien, måttet nedjustere skønnet for væksten i det danske samfund.
Men det er jo ikke det samme, som at vi ikke meget håber, at der er nogle spæde tegn derude på, at der kommer en bedre økonomisk situation, og vi ønsker så at skubbe til den økonomiske udvikling.
Det er jo også derfor, at vi nu i et par måneder har gjort det klart, at hvis der er enighed om, at nogle af de ting i vækstplanen fra foråret, som vi blev enige med regeringen om, og som har til formål at sikre, at man holder nogle flere arbejdspladser herhjemme i Danmark, i stedet for at de bliver sendt til udlandet – altså gode initiativer og ting, der holder arbejdspladser i Danmark – hvorfor så ikke lade dem træde i kraft allerede 1. januar næste år i stedet for at vente til 2015?
Og det er jo et af de steder, hvor vi hele tiden prøver at afsøge, om vi kan finde en forståelse hos regeringen for nogle af de ting, vi synes ville være gode at gøre, så vi ad den vej også kan få noget indflydelse på, hvad der så rent faktisk sker.
Der er også nogle områder, hvor Danmark er udfordret.
Det er områder, hvor jeg synes at statsministeren fejler.
Et af de store punkter er jo det her med velfærdsturisme.
Vi har diskuteret det en del allerede her i formiddags, altså det her med, at man fra bl.a. Østeuropa kan komme til Danmark og med en meget, meget lille og beskeden arbejdsindsats få adgang til det danske velfærdssystem.
Det kan være børnecheck, SU, kontanthjælp, eller hvad det er, der er udfordret.
Vi hører historierne hele tiden.
Men vi kan se, at det kun går den ene vej.
Det går kun i retning af, at det bliver et større og større problem.
Så kan vi altid diskutere hastigheden, og hvornår et problem er for stort.
Men det er efter vores opfattelse for stort, og det er noget, der med rettidig omhu skal sættes ind over for, og det skal gå stærkt.
Det er jo derfor, vi foreslår statsministeren et, ja, lad os bare kalde det nationalt kompromis.
Altså, det her er en opgave af en sådan karakter, at det burde være noget, statsministeren satte sig i spidsen for at løse, altså indkalde de politiske partier her i Folketinget til et møde om, hvordan vi i fællesskab løser det her store problem.
Hvis ikke man gør noget, så har det her potentiale til at undergrave den danske velfærdsmodel.
Vi er bekymrede over den udvikling, vi ser.
Vi kan have den mistanke, at regeringen ikke rigtig er bekymret, og at det i virkeligheden er derfor, at der ikke rigtig sker noget, men vi håber det modsatte.
Udenlandske løntrykkere var statsministeren meget kort inde på i tirsdags.
Det er godt med kontrolaktioner, men spørgsmålet er jo bare, om det er nok.
Vi mener, at der skal regelændringer til, for at man for alvor kan gøre noget ved social dumping.
Så det har også noget at gøre med, om man er klar til at konfrontere EU med ønsket om at lave om på EU's regler.
I halen af de problemer, vi ser omkring udenlandske løntrykkere, ser vi altså også en stigende kriminalitet.
Vi ser en masse indbrud.
Vi ser også østeuropæiske bander, der hærger i Danmark.
Det er jo derfor, vi i Dansk Folkeparti bliver ved med at tale om det, selv om jeg godt ved, at der er nogle, der trækker på smilebåndet og tænker, at åh nej, er det nu det igen.
Men ja, det er det.
Det er derfor, vi bliver ved med at tale om, at det er godt at have kontrol ved vores grænser.
Jeg ved godt, at venstrefløjen finder det meget, meget uhørt, at vi bliver ved med at nævne det, men det bliver vi ved med, og vi håber selvfølgelig, der kommer en situation, hvor vi igen kan få et flertal her i Folketinget til at forstå, at der skal kontrol ved vores grænser.
Det er en del af løsningen på de problemer, vi ser.
Jeg tror i virkeligheden, at mange deler f.eks. den opfattelse, der er hos Ældre Sagen, som jo har været ude og udtrykke bekymring i forhold til, om det betyder, at de ældres forhold egentlig ikke rigtig er noget, der optager statsministeren.
Men det er jo mærkeligt, at det ikke er noget, der er tid til at nævne med et eneste ord i statsministerens tale, selv om vi jo desværre har diskussioner nu i det danske samfund om, hvor mange ældre der ikke kan blive hjulpet til toiletbesøg og derfor må håndtere det på anden vis, på ganske uværdig vis.
Hvorfor er det ikke noget, der er højere på dagsordenen?
Der er også mange ældre, der sidder og er nervøse for den udbredelse af teknologi, som er på dagsordenen.
De ser regeringens repræsentanter optræde i medierne omkring teknologi og frygter, at det er noget, der bliver trukket ned over hovedet på de ældre.
Hvis det skal være en succeshistorie, er det jo vigtigt, at det bliver lavet i et samarbejde med de ældre, så det ikke er noget, der bliver trukket ned over hovedet på de ældre, men noget, som de ældre selv kan se en værdi i, altså at det øger deres livskvalitet.
Det er sådan, det skal være.
Men hvordan bliver den forvaltet?
Sikrer den de ældre, som ikke har mulighed for at kommunikere elektronisk med det offentlige?
Det er der også rigtig mange, der helt berettiget er optaget af.
Hvor var i øvrigt værdipolitikken, vil jeg spørge statsministeren, i talen i tirsdags?
Hvorfor var der ikke nogen ord om, at vi ser det største antal asylansøgere til Danmark siden 2002?
Det ser ud til, at det både i 2012 og 2013 giver rekord.
Hvorfor var der ikke et ord om, hvad det betyder i forhold til de udgifter, der følger med?
Hvorfor var der ikke nogen ord om den gamle sandhed, som jeg troede Socialdemokraterne har taget til sig, nemlig at jo flere, der kommer, jo sværere er det at nå at integrere de mennesker, der kommer.
Og hvis ikke vi når at få de mennesker, der kommer, integreret på fornuftig vis, så skaber det bare større problemer
senere hen
Så udfordrer det vores fællesskab i Danmark.
Det udfordrer vores samhørighed, og det er selvfølgelig et problem.
De ting kunne jeg godt have tænkt mig, at vi havde hørt mere til fra statsministerens side, plus selvfølgelig en række andre.
Men det er de ting, jeg kan nå at nævne på de 10 minutter, der er blevet afsat til ordførerindlæg her i Folketinget.
Så jeg glæder mig til den debat, der følger herefter.