Karsten Hønge (SF), 2011-03-17:
De 10 mia. kr., der går til den øgede arbejdstid inden for det offentlige, er finansieret.
Så mangler vi 15 mia. kr.
Det er jo derfor, jeg synes, at man, om jeg så må sige – og det vil jeg så igen opfordre til – lige skal prøve at spænde den intellektuelle kapacitet lidt.
Altså, hvis man anerkender, at problemet er der med at få flere hænder ud på arbejdsmarkedet, og man i stedet for at sige, at det kan garanteret ikke lade sig gøre, for fagforeningerne vil ikke, det falder sikkert ved en urafstemning, der er et hav af problemer med det, det kan man nok ikke, så man må hellere vende tilbage til de sædvanlige værktøjer, forringe vilkårene for de dårligst stillede i befolkningen, fjerne efterlønnen for dem, der i forvejen er nedslidte, og give skattelettelser til de højestlønnede, så er det i hvert fald bare, jeg tilbyder den mulighed, at man spiller med her og så siger: Ja, det er en udfordring, samfundet står over for, vi skal have flere hænder på arbejdsmarkedet, så hvordan kan vi i fællesskab lave en social kontrakt, der gør, at lønarbejderne her i landet vil sige, at samlet set er det her fair, samlet set bidrager vi alle sammen, de unge skal hurtigere igennem uddannelserne, millionærerne kommer til at betale, bankerne kommer til at betale, og at vi som lønarbejdere arbejder mere?
Prøv at spille med på den her dagsorden, så vi får velfærdssamfundet på ret kurs.
Jeg beklager da meget, hvis jeg skulle have givet indtryk af, at det her var let.
Jeg har ikke på noget tidspunkt givet udtryk for, at det er let.
Det er en vanskelig opgave, vi står over for, for vi står nemlig i et hul, hvor VK og deres krykkeparti, Dansk Folkeparti, bliver ved med at grave hullet dybere.
Jeg startede med at ridse udfordringerne op, og vi står med ganske alvorlige udfordringer i det her samfund, så jeg vil da bestemt tilbagevise, at jeg på noget tidspunkt skulle have sagt, at det bliver let.
Det bliver heller ikke let at få lønmodtagere til at gå med på sådan nogle aftaler.
En af betingelserne for, at lønmodtagerne vil gå med, er, at de har forståelse for, at der er en social kontrakt, som er fair, og som gør, at de multinationale selskaber, millionærerne, de banker, der har tjent godt de senere år, kommer til at betale, og som altså betyder, at man såvel som lønmodtager bidrager, som ung studerende bidrager og som millionær bidrager, så man har lyst til at indgå i en fair aftale, for så tror jeg, vi har rammerne omkring en aftale, som fagbevægelsen kan komme igennem med.
Så vil jeg sige, at det er lige frisk nok, det er lige frisk nok, når hr. Simon Emil Ammitzbøll hele tiden citerer de økonomiske vismænd.
Jeg står med en udgave af Berlingske Tidende fra i dag, hvor der netop står: Topøkonomer slår tvivl om LA’s plan.
Et af elementerne er allerede citeret i dag: Der er elementer i deres økonomiske politik, som er fugle på taget, og så er der nogle andre elementer, hvor man overdriver effekterne.
Det var professor Nina Smith, der sagde det.
Professor Michael Svarer er inde på fuldstændig det samme.
Hvis der er noget, der er fugle på taget, er det troen på, at det hele bare ved at sætte skatten ned nok skal gå.
Nej, det er virkelig funny money.
Nej, det kræver ikke bare et ja eller nej, det kræver faktisk det, at jeg må bede fru Helle Sjelle om igen at prøve at forestille sig, hvordan demokrati også kunne fungere i en – hvad skal man sige? – form, hvor man inddrager de parter, der er de afgørende parter her i samfundet; hvor man inddrager og ansvarliggør de to væsentlige søjler, der bærer arbejdsmarkedet – arbejdsmarkedet, som er den motor, det maskinrum, hvor velstanden bliver skabt til samfundet.
Hvis man nu går ind og tager de parter alvorligt, nemlig arbejdsgiverne og fagforeningerne, så er tilgangen jo netop ikke, og derfor starter fru Helle Sjelle et helt forkert sted: Nå, da det sikkert ikke lykkes, må der en lov til.
I stedet for den der tankegang, som nu har plaget det her samfund i 10 år med et VKO-flertal, som har vidst, at man bare kunne tromle det igennem til sidst, så tilbyder Socialdemokraterne og SF en helt anden tilgang, ikke bare til, hvordan vi løser problemerne, nemlig på en fair måde, men også til måden at være regering på, hvor vi vil være åbne, vi vil være dialogsøgende, og vi vil finde løsningerne sammen med de mennesker, der ved, hvad det her handler om.
Og i den her situation er dem, der ved, hvad det handler om, fagforeningerne og arbejdsgiverne.
Jeg er sikker på, at de – i stedet for at give op med det samme og sige, at det nok ikke kan lade sig gøre, så det må ende med en lov herinde – vil være med til en social kontrakt, hvor alle trækker Danmark ud af krisen og op i gear.