Ida Auken (SF), 2010-11-30:
Vi står i dag med et lovforslag, som har til formål at lægge et meget stort gebyr, nemlig 3.000 kr., over på især de grønne organisationer, når de vælger at klage over en sag.
Man har sagt, at det er for at begrænse antallet af grundløse klager, men vi har stadig væk overhovedet ikke kunnet få at vide, hvad en grundløs klage er.
Vi har ikke kunnet få eksempler på, hvad man forestiller sig der ville komme færre klager af, og vi har ikke fået svar på, hvordan man egentlig forklarer, at de grønne organisationer vinder stort set alle deres sager.
For mig at se er det her endnu en cementering af, at regeringen samt Dansk Folkeparti sådan set ikke er særlig interesserede i natur- og miljøbeskyttelsen i det her land eller for den sags skyld heller ikke i et meget grundlæggende princip i demokratiet, nemlig retten til at klage.
Man er mere optaget af at få det til at se ud, som om det skulle være de grønne organisationer, der er skyld i, at vennerne i landbruget ikke får deres husdyrgodkendelser så hurtigt, som de gerne vil have dem, og så lempelige, som de gerne vil have dem.
Forslaget her udgør faktisk et angreb på det demokratiske system, vi har i landet.
Vi tiltrådte i 1998 sammen med en række andre lande Århuskonventionen, der sikrer borgerne en række miljørettigheder, heriblandt retten til at klage.
I konventionens § 9, stk. 4, står der om adgangen til at klage, at det ikke må være uoverkommelig dyrt at påklage afgørelser, og jeg synes sådan set, at regeringens nye lovforslag er en noget lemfældig omgang med lige præcis den bestemmelse i konventionen.
Jeg kan ikke se forslaget som andet end et bevidst forsøg på at begrænse grønne organisationers adgang til den lovmæssige klageadgang.
En sådan klageadgang er en grundsten i det moderne demokrati og bør altså ikke være forbundet med en dyr adgangsbillet, og vi kan ikke andet end at se denne seksdobling at klagegebyret for organisationerne som et direkte angreb på civilsamfundets muligheder for at kigge de offentlige institutioner over skulderen og efterprøve afgørelserne.
De sager, som f.eks. Det Økologiske Råd har indsendt, ville over en 3-årig periode have kostet organisationen næsten 1,4 mio. kr., og hvis et beløb i den størrelsesorden ikke er at betragte som uoverkommelig dyrt, ved jeg søreme ikke, hvad det er for sådan en lille organisation, der har et budget på omkring 6 mio. kr. om året.
Ifølge ministeren er baggrunden for gebyret at få de grønne organisationer til at tænke sig bedre om, før de klager, så man undgår grundløse klager.
Men igen: Hvad er det, ministeren forstår ved grundløse klager?
Hvis vi igen tager Det Økologiske Råd som eksempel, har de påklaget 517 ud af 5.000 sager fra 2007 til 2010.
Af de sager er 54 afgjort, og de har vundet dem alle sammen.
45 er trukket tilbage, efter at der er udarbejdet et tillæg til godkendelsen, så den svarer til loven, og i yderligere 15 har man trukket ansøgningen tilbage.
Vi har altså 405 klager, der endnu ikke er afgjort, men de hidtidige udfald taler jo nok for sig selv.
Så havde denne lillebitte organisation altså haft 1,2 mio. kr. ude at svømme.
Hvis disse tal ikke er tilstrækkelige for ministeren og for regeringen, kan jeg supplere med, at Danmarks Naturfredningsforening, som jo også består af gode borgerlige mennesker, har påklaget knap 2 pct. af samtlige afgørelser, og at de ligesom Det Økologiske Råd faktisk er yderst påpasselige med, at alle klager er velbegrundede.
Det er jo ikke nogle kværulanter, der bare sidder og hygger sig med at klage i deres fritid, det er sådan set ganske velbegrundede sager, og det viser sig jo også, at Danmarks Naturfredningsforening har vundet cirka halvdelen af deres klagesager og stort set samtlige sager på husdyrlovgivningsområdet.
Når ministeren mener, at der her er tale om grundløse klager, er det så ikke nærmere tilfældet, at de grønne organisationer sikrer, at kommunerne faktisk overholder loven?
Under strukturreformen fremhævede regeringen netop klagesystemet og organisationernes indsats som en garant for, at den omfattende decentralisering af opgaverne med miljøgodkendelser ikke ville føre til forringelser af miljøbeskyttelsen, men med de hindringer, der nu bliver lagt i vejen for de grønne organisationers rolle som vagthund, hvem skal så sørge for, at kommunerne ikke holder hånden over landbruget og giver lempelige tilladelser til sig selv?
Hvis regeringen ikke ønsker at tage imod den vel at mærke gratis hjælp, som miljøorganisationerne bidrager med i forbindelse med denne kontrol, må staten jo selv påtage sig et ansvar for at sikre, at kommunerne overholder loven.
Men mon det ikke, når vi nu står og snakker samfundsøkonomi i den store skala, faktisk er billigere også at få hjælp af civilsamfundet de steder, hvor den enkelte kan tage ansvar?
Det er helt ærligt en lille smule komisk, når miljøministeren mener, at det her forslag skal være den bedste måde at nedbringe sagsbehandlingstiden for klagesager på.
En åbenlyst mere miljøvenlig løsning kunne være at gøre lovforslaget mere præcist og indskærpe over for kommunerne, at sagerne skal behandles korrekt i første omgang.
Så fjerner vi årsagen til klagerne frem for at fjerne adgangen til at klage.