Birthe Rønn Hornbech (V), 2010-04-19:
Det beslutningsforslag, vi nu behandler, drejer sig jo om en vejledende folkeafstemning om et forbud mod minareter.
Det rejser sådan tre grupper af spørgsmål: Spørgsmål om en folkeafstemning, om forbuddet og om, hvordan et sådant forbud kunne administreres.
Lad mig sige først om folkeafstemningen, at man jo kan sige, at folkeafstemninger er indenrigsministerens område, men når jeg har fået det, er det nok, fordi man har fornemmet, at hovedindholdet måske netop var indholdet af afstemningstemaet.
Men altså, lad mig lige sige om dette med vejledende folkeafstemninger, at det jo ikke er noget, vi har nogen særlig tradition for i Danmark.
Man har efterhånden, måske, fået skabt en sædvane for EU-afstemninger, men når det drejer sig om andre spørgsmål, har vi ikke folkeafstemninger i Danmark.
Det betyder ikke, at vi ikke kan have det – det er der jo ikke noget der forhindrer os i – men vi lægger jo meget vægt på, regeringen lægger meget vægt på, at vi er et repræsentativt demokrati.
Vi har både i Venstre og Konservative i alle årene, så længe jeg kan huske, her i Folketinget sammen stemt imod, når der har været spørgsmålet om vejledende folkeafstemninger.
Jeg ved godt, at inspirationen kommer fra Schweiz, som jo er en helt andet form for samfund; formen er en statsdannelse med delstater, og der er en helt anden tradition; man kan også komme med borgerinitiativer, og forfatningen er opbygget på en anden måde.
Det forhindrer stadig væk ikke, at vi kan lave en vejledende folkeafstemning, men det synes vi principielt ikke vi skal.
Når det så er sagt, kommer der jo yderligere den komplikation, som jeg kan huske at jeg som ordfører i 1980'erne og 1990'erne brugte over for det daværende Fremskridtsparti: Jamen hvad er så egentlig helt præcis afstemningstemaet?
Jo, det er forbud mod minareter.
Men så kommer alt det der med, hvad en minaret er.
Men det vender jeg tilbage til lige om et øjeblik, for jeg vil først godt sige noget om forbuddet mod minareter.
Vi har jo en meget klar og ret vidtgående bestemmelse i grundloven om religionsfrihed.
Der står ikke bare, at man har religionsfrihed og samvittighedsfrihed, for samvittighedsfrihed er jo ikke meget værd, hvis ikke man må sige den højt, og hvis ikke man må vise den i religionsudøvelse i det offentlige rum.
Og derfor står der også, at man må dyrke Gud, og det er jo helt klart, sådan har det været fra starten, at kerneområdet netop er, at man samles til gudstjeneste og altså har nogle bederum.
Det ligger helt fast, det er kerneområdet i religionsfrihedsbestemmelsen, og der er frihed såvel for Loke som for Thor, og som hr. Naser Khader tilføjede til et ordførermøde, og det vil jeg bruge i fremtiden, frihed for Muhammed.
Sådan er religionsfriheden tænkt i Danmark.
For samtidig med at jeg siger, at der er religionsfrihed, må jeg selvfølgelig i samme åndedræt sige, at det ikke betyder, at der er et retskrav til at bygge hvad som helst og larme hvor som helst, naturligvis ikke.
Uanset tro eller ikke tro, uanset hvad man skal bygge, er reglerne ens: Man skal rette sig efter lovgivningen, og der er en demokratisk proces ude i kommunerne med høringer osv. osv., og det må man, ligesom et stort flertal i Folketinget blev enige om under moskébyggeriet, respektere her, så også af den grund må regeringen sige nej.
Men så kommer til sidst også det med afstemningstemaet, og hvordan man skulle føre et sådant forbud ud i livet, hvis der blev et flertal i Folketinget.
Det ville være meget vanskeligt, og hvordan skulle man forklare borgerne, hvad det var, de stemte om?
Hvad er en minaret?
Er det de der tårne, der ligner minareter, og som står ovre i Tivoli?
Hvor er der minareter på moderne moskeer i Orienten?
Jeg har set nogle, hvor det egentlig var svært, ligesom med moderne kirker, at se, at det ligefrem var en moské.
Så det er jo endelig det sidste, altså at det kan blive meget svært at få en valgkamp om, hvad valgtemaet egentlig dækker over, og hvordan man skulle føre den lovgivning ud i livet.
Dertil kommer – skal jeg så ikke lægge skjul på – at jeg selv har en bekymring for, at et sådant forbud jo nødvendigvis også vil komme til at rette sig mod andre bygninger, som man tillader med tårne, først og fremmest den danske folkekirke.