Lise von Seelen (S), 2010-05-28:
Tak for de oplæg, der har været her til vores forslag.
Der har været mange gode pointer, og der har også været ting i indsparkene, som har overrasket mig meget.
En af de ting, som har overrasket mig, er, at jeg har fået den opfattelse, at nogle har opfattet det her forslag som en kritik af det forhandlingsresultat, satspuljeforligspartierne har opnået i forbindelse med Barnets Reform.
Det er det ikke.
Vi anerkender fuldstændig det forhandlingsresultat, der er.
Vi har store forhåbninger til, at det vil skabe forbedringer for de børn, der er udsatte og har stor brug for hjælp og støtte.
Men det, at vi nu har indgået et forlig om Barnets Reform, får os jo ikke til at sige: Nu har vi løst den opgave, nu er det arbejde gjort.
Vi er meget optaget af, at vi hele tiden skal være med til at forbedre det system for de børn, som har brug for, at vi har vores opmærksomhed fast rettet imod deres opvækstvilkår.
Vi har jo i dag, som jeg har nævnt et par gange, fået en meddelelse fra SFI, der siger, at de ikke mener, at vi har overblikket over, hvordan vores indsats i virkeligheden virker, og om vi bruger pengene bedst muligt, altså om vi har den effekt af indsatsen, som vi gerne vil have.
Og jeg opfatter, at vi på en og samme gang må samle kræfterne for, at vi får det rigtige resultat ud af den indsats, men vi bliver også nødt til hver især at tage vores ansvar på os.
Der er rigtig mange værktøjer i det forhandlingsresultat, der ligger bag Barnets Reform, som kommunerne nu skal øve sig på at gøre brug af.
Mange af dem er jo altså kendte for dem i forvejen.
Så nye og så ukendte er de altså heller ikke.
Men det, vi gerne har villet med det her forslag, er jo at sige, at vi har et delt ansvar her.
Vi har selvfølgelig som Christiansborg et stort ansvar for, at vi faktisk har overblikket over de rammer og den indsats, der tilrettelægges; at vi har de modeller, de økonomiske mekanismer og de incitamenter, der gør, at vi lige præcis får gjort den største og bedst mulige indsats for de her sårbare børn og unge.
Men vi skal også gøre det på den rigtige måde og til den rigtige pris.
For det er et område, der koster mange penge, og det er ikke så mange uger siden, vi sad i et samråd, hvor socialministeren jo sagde til os, at udgifterne til det her område er eksploderet.
Nu ved jeg ikke, om det er det rigtige udtryk at bruge, altså om jeg ville have brugt det samme udtryk, men det er i hvert fald i vækst.
Det kan vi være enige om.
Og det er jo samtidig rigtig, rigtig bekymrende, at det er i vækst, når vi ikke ved, om vi får tilstrækkeligt ud af de merpenge, vi bruger på området.
Derfor havde vi håbet på, at vi kunne samle kræfterne og sige: Lad os forholde os åbent til det her spørgsmål om at blive klogere på det, så vi kan komme de her børn bedst muligt i møde, og så vi kan få mest muligt ud af pengene.
Det er jo uden for enhver tvivl, at det her ikke er tænkt som et forslag, der skal være udgiftsdrivende.
Man må jo også sige, at vi forholder os så åbent til det, at hvis den her analyse og kortlægning vil komme frem til, at vi i vores visdom, engang da kommunalreformen skulle sættes i verden, har fundet det helt rigtige columbusæg til at lave de her fordelinger, så er det jo det, man skal fortsætte med.
Anderledes er det jo ikke.
Men jeg er tvivlende over for, om vi i forbindelse med den kæmpestore reform virkelig ramte rigtigt i første hug, lige på den her måde vi lægger de her strukturer til rette på, sådan at vi fremmer arbejdet bedst muligt.
Men jeg vil da gerne forholde mig åbent til, at vi ikke skal lave noget om bare for at lave noget om.
Vi skal jo kun lave noget om, hvis vi tror på, at vi kan få et bedre resultat ud af det for børnenes skyld og for børnefamiliernes skyld.
Derfor må jeg da indrømme, at jeg er en lille smule skuffet over, at der ikke er en større åbenhed om det.
Jeg vil godt sige, at der nu bliver nævnt den undersøgelse – jeg ved ikke, om det er en undersøgelse – men i hvert fald det arbejde, der pågår mellem ministeriet og KL.
Sådan som jeg har set det beskrevet, opfatter jeg ikke, at det er det samme som det, vi foreslår her i vores forslag.
Jeg er sikker på, at der også kan komme noget ud af det, man laver sammen med KL.
Men det er vel mere sådan et brandslukningsværktøj lige nu, fordi økonomien bedres så meget på området, og så vil man gerne ind og kigge på det.
Det fint nok, og jeg synes også, det er al ære værd, at man sætter sig sammen og drøfter området, når man har sådan en vækst på et område.
Men det er faktisk ikke det, vi foreslår i det her forslag.
Det er altså mere på den lange bane.
Det er mere at sætte fokus på, om vi nu er helt sikre på, at systemet er det helt rigtige.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at jeg selvfølgelig er ked af, hvis vi ikke kan være enige om at forholde os til det på den her åbne og analytiske måde, men jeg er også ked af det på børnenes vegne.
For jeg havde nær sagt, at enhver mulighed, der vil være for, at vi kan klare vores arbejde bedre på det her område, har børnene i virkeligheden fortjent vi tager.
Så jeg havde håbet på, at man kunne lægge sådan noget til side med, at nu må vi ikke få ret i, at vi gerne vil have sat fokus på det her, den sejr skal vi ikke have.
Hvis man nu havde sagt ja til, at man gerne ville have det her arbejde gennemført, så synes jeg ikke kun, at det ville være os forslagsstillere, der havde fået en sejr, men så var det i virkeligheden, opfatter jeg, børnene, der havde fået en sejr.
Det havde og har de fortjent.