runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Petersen (DF), 2010-01-21:
Da jeg så forslaget, der lå her fra Socialdemokratiet, fik jeg jo i første omgang lyst til sådan at sige: Uha, nu igen.
Men samtidig synes jeg også, at forslaget, som foreligger, og som skal behandles i dag, er et meget sympatisk forslag med rigtig mange gode intentioner, hvis det altså ikke lige var, fordi de her gode intentioner ikke allerede var iværksat i år 2002, dog på en lidt anderledes måde end beskrevet i forslaget.
Det virker på mig, som om det er en smule forvirrende med hensyn til de begreber, man bruger i Socialdemokratiet og ikke mindst i forslaget.
Som ministeren tidligere har beskrevet – og endda ganske grundigt – har vi fra central side redskabet MOPAN, som er et netværk, der er etableret i år 2002.
I 2009 udvidede man yderligere kredsen med fire nye lande, nemlig Tyskland, Spanien, Australien og Sydkorea, og flere er på vej ind i det samarbejde.
MOPAN opfylder netop det, jeg tror Socialdemokratiet ønsker med deres forslag, hvis man lige ser bort fra den forvirring, der er i de begreber, der forekommer i Socialdemokratiets forslag: Det vurderer, analyserer og effektiviserer og laver ganske enkelt modeller til styringsformer og kontrolformer og meget mere.
Det er vel i bund og grund det, Socialdemokratiet efterlyser, men som man må konstatere allerede eksisterer.
Vi kan i Dansk Folkeparti ikke tilslutte os det foreliggende forslag.
Steen Gade (SF), 2010-01-21:
Det er jo en interessant debat i den forstand, at jeg faktisk tror, at udviklingsministeren – sådan lød det på det, hun sagde – sådan nærmest var enig i forslaget, men alligevel ville hun ikke støtte det.
Og så afviste hun forslaget i diskussionen med hr. Jeppe Kofod om UNICEF, fordi det var at kigge tilbage.
Men forslaget handler jo om at kigge frem, det gælder jo sådan set næste års finanslov og finansloven for næste år igen, og de slagsmål, som man selvfølgelig altid får alle vegne om prioriteringer – selvfølgelig også inden for de multilaterale organisationer – og dem har vi jo haft ret mange af i det år, der er gået, og UNICEF-sagen har været en af dem.
Nu ligger der så et forslag om at få større objektivitet ind i det her.
Jeg ved godt, at ministeren sandsynligvis ikke er enig med mig i, at det, regeringen gjorde, ikke var objektivt, men det er i hvert fald vores synspunkt, at det ikke var objektivt.
Selvfølgelig har enhver regering lov til, hvis den har flertal, at gøre, som den vil, men det burde være et meget kraftigt fælles ønske at have objektivitet ind i det grundlag, hvorpå man tager beslutninger.
Så kan man jo derefter i fuld åbenhed mellem oppositionen og regeringen sige: Jamen der ligger en objektivitet her; vi vælger godt nok ikke at være objektive, for vi giver nogle penge her, eller vi tager nogle penge der.
Det er da et stort, stort spørgsmål, om det eksempel, som udviklingsministeren kom med, om, at UNICEF ikke har opført sig, som den danske regering har ønsket i forhold til København – det var i hvert fald det, jeg hørte – skulle være argument nok for, at de skulle have det der slag i trynen i dette års finanslovforslag.
Så jeg vil sige, at hvis det virkelig er ønsket at få objektivitet, må man jo gå efter at få et bedre system.
Der siger ministeren så, at det er man i gang med i en ny model, som jo ikke er det, som Dansk Folkepartis ordfører roste, men faktisk en fornyet udgave af MOPAN m.v. Jeg vil sige, at hvis jeg skal forstå det sådan, at vi faktisk også er enige om noget i det her forslag, kan jeg kun få det ud af det, at så må vi da, opposition og regering, kunne blive enige om på baggrund af det her forslag at skrive en beretning om, hvordan vi ønsker at få objektiviseret evalueringerne af de multilaterale organisationer.
Det er jo meningen med det forslag, som ikke bare er fremsat af Socialdemokraterne, men også af SF og Det Radikale Venstre, som jeg også er blevet udstyret med muligheden for at tale på vegne af i dag, og det gør jeg så nu.
Vi kunne blive enige om at skrive en beretning om at få mere objektivitet ind i evalueringerne, og det må selvfølgelig knyttes til noget af det, ministeren har sagt, for vi har ikke været opmærksomme på, at man i 2009 var gået i gang med at kigge på de her forbedringer, som ministeren siger.
Men det må jo forhåbentlig være, fordi vi ønsker at få et bedre objektivt grundlag end det, der har været gældende indtil nu.
Helle Sjelle (KF), 2010-01-21:
Først og fremmest vil jeg gerne sige tak til udviklingsministeren for en meget præcis redegørelse for regeringens holdning til beslutningsforslaget fra oppositionen.
De tre oppositionspartier vil jo med det her forslag pålægge regeringen at påbegynde, og jeg citerer: »regelmæssige og systematiske evalueringer af multilaterale organisationer, der beskæftiger sig med udviklingsarbejde«.
Og forslagsstillerne begrunder jo så også deres forslag med, at de ønsker et klarere grundlag til at vurdere internationale organisationer, der arbejder for at skabe udvikling i verdens fattige lande.
Det er en ambition, som vi Konservative bestemt deler med forslagsstillerne.
Vi lægger stor vægt på, at udviklingsbistanden og dermed de danske skatteyderes penge bliver brugt bedst muligt til gavn for verdens fattigste.
Der er desværre stadig alt for mange eksempler på korruption, svindel og humbug, som betyder, at bistandskronerne havner i de forkerte lommer.
Det skal vi naturligvis sætte hårdt ind over for.
Vi skal simpelt hen skære ned på eller helt fjerne de bevillinger, hvor det er påkrævet.
Den holdning håber jeg at oppositionen deler, ellers er der jo intet formål med at gennemføre regelmæssige og systematiske evalueringer.
Når det så er sagt, vil jeg gerne sige, at beslutningsforslaget ikke efter vores opfattelse er vejen frem, hvilket ministeren også har redegjort for.
Danmark deltager, som udviklingsministeren allerede har redegjort for, i MOPAN, som er en gruppe af vestlige donorlande, som er gået sammen om at vurdere det arbejde, som de vigtigste multilaterale organisationer udfører, og fra og med 2009 benytter MOPAN sig også af en analysemodel, der er både bedre og grundigere end den gamle, som der åbenbart har været nogle problemer med.
Derudover udarbejder Udenrigsministeriet også de såkaldte organisationsstrategier for de allervigtigste multilaterale organisationer, og det er nogle strategier, der bliver fulgt op af årlige handlingsplaner, som organisationerne så skal rette sig efter, hvis de fortsat ønsker at modtage bidrag fra de danske skatteydere.
Det er både ret og rimeligt efter vores opfattelse, og det er altså også grunden til, at vi ikke mener, at der er nogen grund til at støtte oppositionens forslag.
Frank Aaen (EL), 2010-01-21:
Ikke mindst vi partier, som går ind for udviklingsbistand, og som også mener, at den skulle være højere, end den er i dag – faktisk mener vi, at den skulle være cirka dobbelt så høj som den, man giver i dag – har et meget stort ansvar for at sikre, at der bliver ført kontrol med, at de penge, man giver, bliver brugt på en fornuftig måde.
Det er i alles interesse, og det er i vores interesse for at kunne forsvare det, vi står for, nemlig at give udviklingsbistand i en relativt stor størrelse.
Det er nødvendigt i forhold til dem, der skal hjælpes.
Det kan jo ikke nytte noget, at pengene havner i de forkerte lommer eller bare bliver brugt til multinationale selskaber, som kan finde ud af lige at score kassen til sig selv i stedet for at hjælpe de mennesker, de skulle hjælpe.
Også på mange andre punkter er der brug for at føre kontrol og gøre det effektivt og evaluere effektivt, om det, vi gør, hjælper eller ikke hjælper.
Alle kender de her eksempler med projekter, der er gået galt.
Der er måske et kæmpemæssigt projekt, der ikke er undersøgt godt nok, som IMF heldigvis selv er begyndt at undersøge, nemlig hele den filosofi om, at støtte skal gøres afhængig af liberalisering.
De har jo heldigvis fundet ud af i Verdensbanken og IMF, at nogle af de standardløsninger, de altid bragte med sig ud i verden, måske ikke var så gode, som de selv troede, men måske skulle vi prøve at få sat endnu mere fokus på, at liberalisering måske er den dårligst tænkelige måde at hjælpe de fattige i verden på.
Det var bare en tilføjelse.
Som jeg sagde i min korte bemærkning, synes jeg, at det er underligt, at man, når man stort set er enig, så er nødt til at skulle stemme forskelligt i Folketinget.
Jeg synes, det bør være modsat.
Nu er det jo velkendt, at jeg går ind for at få trukket skrappe grænser mellem, hvem der er højre, og hvem der er venstre, så det er ikke, fordi jeg sådan er blevet gammel og er gået i kloster, men det er, fordi jeg synes, at når man er nogenlunde enig, er der ingen grund at trække linjerne kunstigt op.
Og det er i øvrigt helt forkert, når ministeren siger, at Enhedslisten altid stemmer mod regeringens forslag.
Jeg har flere gange her på det seneste gjort økonomi- og erhvervsministeren helt nervøs, fordi jeg har stemt for en hel del af hendes forslag.
Ministeren plejer ellers at ligge længst væk fra os på mange punkter, bankpakker og den slags, men selvfølgelig støtter vi det, der er fornuftigt.
Det er altid vores princip.
Alt det, der er rigtigt, stemmer vi for, og det, der er forkert – og det er desværre alt for meget – stemmer vi imod.
Jeg forstod hr. Steen Gade sådan, at der var basis for at lave en fælles beretning i udvalget om det her arbejde, og jeg synes da bare, at det ville klæde ministeren at gå op og sige, at det er regeringen med på, for så kan vi jo få lavet den enhed på det her område, som jeg tror der er basis for.
Jeppe Kofod (S), 2010-01-21:
Først og fremmest tak til ministeren og til ordførerne for den her debat.
Jeg vælger i dag at glæde mig over, at der er så stor tilslutning til den her idé, som vi har fremlagt i det her beslutningsforslag.
Jeg synes, det er en rigtig god idé, som både hr. Steen Gade og hr. Frank Aaen er inde på, nemlig at vi får lavet en beretning i Udenrigsudvalget, hvor vi så beskriver det, som ministeren var inde på i besvarelsen, nemlig den nye model, man er i gang med, altså den her fælles tilgang eller common approach, som er en udvikling af MOPAN-modellen.
Det synes jeg er helt fint, for det, det her i bund og grund handler om, er jo, at vi bruger en ret stor del af Danmarks udviklingsbistand – det er et milliardbeløb, det er flere milliarder, vi taler om – via de multilaterale organisationer.
Selvfølgelig kan regeringen, og det anerkender jeg fuldt ud, have ret til at prioritere inden for det her område.
Der står også i finanslovteksten, at de penge, man skærer, 25 mio. kr., skal bruges til privatsektorudvikling i Afrika, altså opfølgning af Afrikakommissionens anbefalinger.
Det er en prioritering, det er fair nok, for man må gerne prioritere, og det vil vi gerne fra oppositionens side diskutere, men jeg synes, det er lidt ærgerligt, hvis det bliver begrundet i, at UNICEF ikke gør sit arbejde godt nok.
Det siger jeg, for når andre lande, vi normalt læner os op ad, altså Sverige, Norge, Finland osv., øger deres bevillinger og har gjort det igennem årene, også under den her regering, må der være et eller andet.
Enten tager de fejl, når de øger bevillingerne til UNICEF, eller også tager regeringen fejl i forhold til nedskæringerne.
Derfor er det så vigtigt for os at få udviklet det her instrument, hvor vi i hvert fald har en rimelig fælles forståelse af, om organisationer gør det godt eller dårligt, når det gælder den danske multilaterale bistand.
Derfor håber jeg som sagt, at vi kan finde sammen om en beretning i Udenrigsudvalget, og jeg synes, det ville være fint, hvis også ministeren eller andre fra regeringens side kunne komme op og sige, at det ville være en god idé.
Så vil jeg vedrørende den konkrete sag med UNICEF sige, at jeg ærgrer mig lidt over, at der nogle gange kommer nogle beskyldninger, som de pågældende organisationer ikke har mulighed for at svare på.
Jeg synes jo grundlæggende, at den debat i efteråret viste, at UNICEF gør et godt stykke arbejde.
Jeg synes det ikke, og derfor synes jeg også, det er vigtigt at få sagt det.
Men lad os finde sammen.
Jeg vælger, som jeg nævnte indledningsvis, at glæde mig over den store enighed, og selv fra Dansk Folkepartis side fik vi at vide, at man var enig i intentionerne i forslaget.
Så lad os da finde sammen, hvis ikke man kan stemme for det her, og lad os få en beretning, hvor vi så kan blive enige om det her.
Frank Aaen (EL), 2010-01-21:
Jeg vil sige til ministeren, at jeg kom med sådan en meget venlig opfordring, synes jeg selv, om, at når vi nu ikke kunne blive enige om at stemme for forslaget, skulle vi under udvalgsarbejdet prøve at blive enige om en beretning.
Nu sidder ministeren jo ikke i udvalget – det er jeg godt klar over – men jeg er sikker på, at ministeren har en vis indflydelse på, hvad regeringspartierne vil gøre i udvalget.
Og hvis ikke ministeren vil sige det, kan Venstre ordfører måske vove pelsen og sige, at det lyder som en rigtig god idé.
Så jeg ser da meget frem til, at man prøver at give et tilsagn om, at her arbejder vi så meget fælles, at der ikke er nogen grund til at lave modsætninger i Folketinget.
Mette Gjerskov (S), 2010-01-21:
Jeg vil gerne takke ministeren for de positive ord om hensigterne med forslaget, men jeg vil selvfølgelig også udtrykke min ærgrelse over, at ministeren ikke finder det nødvendigt at lave et målrettet hjælpeprogram.
Det er jo ikke ensbetydende med, at vi vil udelukke, at det kan være ngo'er, som foretager det.
Altså, vi må jo konstatere, at det er rigtigt, at der er lavet en masse skoler, men vi har den seneste rapport her fra december, som siger, at de arbejder i dobbeltskift og oven i købet nogle steder i treholdsskift, altså har tre hold klasser i løbet af døgnet.
Det er jo ikke tilstrækkeligt.
Alt råber på en yderligere målrettet indsats for Gazas børn, og den synes jeg ikke jeg kan høre ministeren levere.
Karsten Lauritzen (V), 2010-01-21:
Tak, formand.
Den vil jeg godt sige tak for.
Det er så sjældent, at det sker fra Enhedslistens side.
Jeg vil minde hr. Frank Aaen om det, jeg sagde i mit ordførerindlæg på Venstres vegne, nemlig at vi er ved at diskutere strategi.
Og der er en evaluering af dansk udviklingsbistand multilateralt og bilateralt noget, der indgår, og der kan man tage diskussionen.
Vi har det sådan i Venstre, at hvis der er nogen, der foreslår en beretning, jamen så kigger vi da selvfølgelig på det.
Men vi kan jo ikke stå her og give garantier fra Folketingets talerstol for, hvad vi vil stemme for, og hvad vi vil vi stemme imod, uden at have set den.
Men vi er villige til at se på tingene og selvfølgelig indgå i en dialog, det er udtryk for det arbejdende folkestyre, og det bakker vi helt op om.
Jonas Dahl (SF), 2010-01-21:
Hvis jeg forstår Birgitte Josefsen ret, så fremlægger regeringen her i løbet af foråret en plan, der sikrer, at borgerne maksimalt får en responstid for en ambulance på 15 minutter.
Er det korrekt forstået?
Og har regeringen så i øvrigt også tænkt sig at finansiere det, eller er det sådan, at regionerne selv skal finansiere det?
Har regeringen tænkt sig at bidrage til det, eller er det regionerne, som nu står til at komme ud med nogle meget store underskud, der kommer til at hænge på regningen?
Liselott Blixt (DF), 2010-01-21:
Det mener jeg ikke at den gør.
Jeg kan tage udgangspunkt i det samarbejde, jeg har og har haft med sundhedsministeren på området.
Og det er det, jeg lægger til grund for det forslag til vedtagelse, som jeg er med til at fremsætte i dag.
Benny Engelbrecht (S), 2010-01-21:
Jeg sætter i lighed med de tidligere spørgere stor pris på det, som fru Liselott Blixt siger som ordfører, for jeg deler faktisk disse synspunkter.
Der er behov for den indsats.
Noget af det, som ordføreren jo bl.a. klart deler min bekymring om – og det er jeg glad for – er f.eks. duftoverfølsomhed.
Det er et område, hvor man i hvert fald må sige, at Ministeriet for Sundhed og Forebyggelse ikke har leveret den store imødekommenhed indtil nu.
Men der, hvor jeg må anfægte noget, er så der, hvor der ligger en aftale, som også ordførerens parti er bag, og hvor der klart står, at miljøministeren iværksætter en analyse af eksisterende og fremtidige samarbejdsrelationer mellem Ministeriet for Sundhed og Forebyggelse og Miljøministeriet.
Jamen det går jo imod det forslag til vedtagelse, som ordføreren selv har været medfremsætter af, og det kan jeg oprigtigt talt ikke forstå.
Liselott Blixt (DF), 2010-01-21:
Det var mange spørgsmål; jeg skal se, om jeg kan huske dem.
Om jeg bliver irriteret på sundhedsministeren?
Det kan da godt ske, at jeg en gang imellem kan blive irriteret over nogle ting.
Vi kan jo ikke være enige om alt, for så havde vi nok siddet i samme parti, hvilket vi ikke gør.
Jeg vil godt være med til at lægge et pres, for at der skal ske noget på området, og det er også det, jeg siger, og det, jeg arbejder konstruktivt med ministeren for.
Jeg tror også, at ministeren vil give mig ret i, at jeg kommer med nogle sager en gang imellem, der netop omhandler de her problemer.
Så tager vi en drøftelse, og så må man jo arbejde videre med det.
Og jeg kan jo kun håbe på, når jeg kommer med noget på området, at få en opbakning fra andre partier på en sådan måde, at man kan lægge et pres.
Det tror jeg var det.
Steen Gade (SF), 2010-01-21:
Jeg er sådan set enig i, at der mange gange og i hvert fald på det her punkt godt kunne gøres mere, også i Folketinget, for at vi fik det til at hænge mere sammen.
Så formoder jeg også, at fru Liselott Blixt bliver irriteret, når hun her hører, at den ene gang – så vidt jeg i hvert fald kan huske; måske var der to – den nuværende sundhedsminister har været i samråd i Miljøudvalget, handlede det om ftalater i sygehusudstyr.
Det gør Danmark ikke noget ved.
Det gør Sverige en masse ved, det gør Tyskland en masse ved, ja, selv Kina gør meget mere, end vi gør på det område.
Liselott Blixt (DF), 2010-01-21:
Ideer har vi jo nok af.
Men jeg synes, at når det foregår over forskellige ministerier, så er det mange gange sådan, at der sker ting i Miljøministeriet, som vi ikke hører om i Sundhedsministeriet, og derfor synes jeg, at et samarbejde ville være godt, så vi kan få fokus på nogle af de ting.
Dem kan vi bruge til at se, om det, man arbejder med, eventuelt har nogle skadelige virkninger.
Det kunne jo være interessant med sådan et eksempel, hvor man kunne lave et samarbejde, og det kunne da være noget af det, vi kunne være med til at presse på for.
Steen Gade (SF), 2010-01-21:
Med hensyn til det sidste, som fru Liselott Blixt sagde om samarbejde mellem parlamentarikere på det her punkt, mellem os, der sidder i forskellige udvalg, vil jeg da som formand for Miljøudvalget tage fru Liselott Blixt på ordet og sige, at den her debat jo under alle omstændigheder fortsætter efter forespørgslen, og der kunne vi så sørge for, at vores sundhedsminister oftere kom i Miljøudvalget, eller at vi holdt fælles møder om det her punkt.
For det er min opfattelse, at det, som fru Liselott Blixt siger – at det her punkt har høj prioritet inden for sundhedspolitikken; det var det, jeg hørte, og det er jeg enig i – ikke er det, der afspejles i virkeligheden i Sundhedsministeriet.
Det er jo det, der er vores hovedproblem – at det mener man ikke i Sundhedsministeriet, og det mener sundhedsministeren jo heller ikke, når han læser den tale op, han har fået skrevet til i dag.
Derfor vil jeg spørge fru Liselott Blixt: Hvordan skal det pres på Sundhedsministeriet skabes?
Har fru Liselott Blixt nogle ideer til, hvordan vi kan skabe det, når vi nu ikke kan få det løst i dag?
Liselott Blixt (DF), 2010-01-21:
Når vi taler samarbejde, kunne det også være, at vi i udvalget måske kunne tænke på lidt mere samarbejde, end der er i forvejen.
Hvis man mener, at ministrene ikke arbejder nok sammen, kunne det have været en fordel, at miljøordførerne havde taget kontakt med sundhedsordførerne og vi på den måde havde skabt et bredere flertal til at få de to ministre til at rykke sammen.
Jeg kan kun sige, at vi har været med i aftalen fra finansloven sidst, hvor der netop blev sat penge af, og der står i planen, at man lægger op til en markant og styrket prioritering af kemikalieområdet.
Det er det, jeg forholder mig til.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-01-21:
Jeg er spændt på, hvad det samarbejde i virkeligheden handler om, eftersom alle de her centre jo faktisk er Miljøministeriets ressort.
Udfordringen er vel i virkeligheden, at vi får gjort noget på det her felt.
Mener Dansk Folkeparti derfor ikke, at der skal ske noget mere, og at indsatsen skal øges?
Og hvis Dansk Folkeparti mener, at indsatsen skal øges og der skal gøres noget mere, hvorfor støtter Dansk Folkeparti så ikke vores forslag til vedtagelse, hvor vi lægger op til det – i modsætning til regeringen, som siger, at det jo går meget godt, som det plejer?
Liselott Blixt (DF), 2010-01-21:
Nu vil jeg lige påpege, at jeg ikke har været med i forhandlingerne om miljøhandlingsplanen, så jeg kan ikke udtale mig om, hvad ministeren har gjort og sagt, eller hvordan samarbejdet har været.
Jeg kan jo som sundhedsordfører bekræfte, at jeg har et samarbejde med ministeren på nogle af de punkter, hvor vi netop taler om videncentre.
Vi har i forbindelse med astma hos børn sat penge af til forskning.
Vi har talt om netop duftoverfølsomhed, og vi arbejder på at lave noget på området.
Så for mit vedkommende har jeg et samarbejde med sundhedsministeren på de områder, som jeg omtaler her.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2010-01-21:
Jeg vil meget gerne takke for det gode samarbejde, vi havde i forbindelse med indgåelsen af kemikaliehandlingsplanen; det var jo et formidabelt samarbejde med bl.a. Dansk Folkeparti.
Jeg vil også godt takke for ordførerens gode tale, som jeg synes indeholder de helt rigtige elementer, nemlig at der er for lidt viden på det her område, at sundhedspersonalet ikke har den faglige kompetence til at gøre noget ved de her problemer osv. – jeg kunne ikke være mere enig – og at videncentrene også skal have flere ressourcer.
Så vil jeg gerne spørge ordføreren om noget.
Når vi nu sad i kemikalieforhandlingerne og oplevede, at sundhedsministeren trak tæppet væk under Videncenter for Allergi ved netop at skære i det tilskud, Sundhedsministeriet tidligere har givet til Videncenter for Allergi, og at det kun var ved, at vi i allersidste øjeblik fik presset på og sørget for, at de penge blev fundet, at videncenteret overlevede, hvordan hænger det så sammen med det forslag til vedtagelse, som Dansk Folkeparti nu har tænkt sig at stemme for?
Birgitte Josefsen (V), 2010-01-21:
Der er jo et tydeligt billede af, at hver eneste gang, SF snakker samarbejde, handler det alene om penge.
Samarbejde går altså ud på andet end penge.
Jonas Dahl (SF), 2010-01-21:
Jamen så skal jeg hjælpe ordføreren lidt.
Det, der er sket under den her regering, er jo, at man har nedlagt kontoret for miljø og sundhed, og man kan se, hvis man kigger på budgetterne, at der er afsat 1,2 mio. kr., som altså er det, man afsætter i Sundhedsministeriet til at kigge på miljø og sundhed.
Det er vel ikke helt tilstrækkeligt, hvis man nu skal sikre en samlet handlingsplan og et samarbejde med et andet ministerium.
Og når der nu meget præcist står i den aftale, som ordføreren også refererede til, at der skal være et bedre samarbejde, er ordføreren så ikke enig i, at det netop er en præcisering af, at der faktisk er afsat utilstrækkelige ressourcer og utilstrækkeligt med mandskab til netop at fastholde det, der skal til, for at sikre et tilstrækkeligt samarbejde mellem Miljøministeriet og Sundhedsministeriet?
Birgitte Josefsen (V), 2010-01-21:
Altså, nu er jeg jo ikke ansat i Sundhedsministeriet, som har mange medarbejdere, så hvor mange medarbejdere, der sidder hvor, må man spørge ministeren om.
Jonas Dahl (SF), 2010-01-21:
Det, vi hører fra Venstres ordfører i dag, er jo interessant, nemlig at man forholder sig til en aftale, men at man så ikke vil forholde sig til den kritik, der sådan set er i den aftale af det samarbejde, der er mellem de to ministerier.
Jeg vil bare høre, om fru Birgitte Josefsen kan løfte sløret for, hvor mange ressourcer og hvor meget mandskab man har sat af til det her arbejde.
For fru Birgitte Josefsen får det jo til at lyde, som om der er sat uendelig mange ressourcer af i Sundhedsministeriet.