Frank Aaen (EL), 2008-10-10:
Søndag nat så vi tv for at se finansministeren og økonomi- og erhvervsministeren glædestrålende fortælle om en aftale, de havde indgået, som ville løse krisen.
Det viste sig så mandag morgen, at det gjorde den ikke.
Det buldrede videre.
Så kom man og sagde: Så er vi nok nødt til ikke bare at vise, at der er et flertal for et indgreb, men vi er også nødt til at få det vedtaget i Folketinget.
Og så kom man i går og sagde, at man nu kører det igennem - og vi skal åbenbart vedtage det her i dag - og nu løses krisen.
Nej, det ser det jo sådan set ikke ud til; det ser sådan set ud til, at det bare fortsætter derudaf.
Det vil sige, at selv om man har set en krise udvikle sig over en meget lang periode, over et helt år - ingen har kunnet forestille sig, at det gik så dramatisk, som det er gået nu - så har vi altså igen som Folketing brugt en hel uge på ikke at gøre noget.
Vi skal nu lige om lidt vedtage en statslig garanti for indskud i danske pengeinstitutter - og jeg håber da, at alle folketingsmedlemmerne har is i maven - på 3.000 mia. kr.!
Jeg tror ikke - det håber jeg i hvert fald ikke - at vi får brug for hele rammen, men rammen er på 3.000 mia.
Det er næsten halvandet års bruttonationalprodukt.
Det er ca. 600.000 kr. pr. dansker, der lige om lidt laves en garanti for.
Det er mange penge, synes jeg.
Er flertallet i Folketinget nu helt sikker på, at det er det, der kan redde landet?
Eller skulle vi muligvis kigge lidt nærmere på det system, det har skabt krisen?
For ifølge den debat, der lige har været mellem Socialdemokratiet og SF, er det systemet, der er problemet.
Så skal vi jo ikke bare pumpe det op.
Det sker jo nu, det bliver jo bare pumpet op: Der bliver bare pumpet nogle milliarder kroner ind i systemet, og så forventer man, at det kommer til at fungere bedre.
Kernen i det her er skabt af politikere her i Folketinget, for kernen er, at Venstre og De Konservative og andre liberalister har fået gennemtrumfet, at vi bare skal have kapitalens frie bevægelighed, så bliver alle glade, og så bliver alle rige, på trods af at vi så ser, at kapitalens frie bevægelighed jo lige præcis er det, der skaber krise efter krise.
Kernen er jo, at pengene skal kunne flytte sig med lynets hast hen over grænserne mange gange om dagen, så man på den måde kan sørge for at få bare en lillebitte profit.
Det har intet at gøre med, hvad der er brug for af penge for at finansiere den almindelige reale økonomi.
Det her er kun et system, der er skabt til fordel for spekulanterne.
Det er jo derfor, det er så skrækkeligt, at man ikke på nogen måde adresserer kernen i problemet, nemlig at det er spekulanternes problem, og det er derfor, det er skrækkeligt, at staten med det her nu går ind og hjælper den stakkels mand, som skød 2 mia. kr. ind i en bank, og som var bange for at tabe dem, ved at sige: Rolig, rolig, vi skal nok garantere skatteyderne, at du får alle dine penge igen plus renter.
Jamen det er jo kun at opfordre den pågældende spekulant, der har milliarder af kroner, til igen at sige: Nå, det var godt, så kan jeg roligt tage en tur mere på rouletten - og dermed har vi allerede skabt indledningen til næste krise.
Det er nødvendigt, at vi i stedet for bare at pumpe systemet op og fortsætte, som det er - og lave lidt mere kontrol, regulere lidt i noget af det, der skaber den mest ekstreme grådighed - er nødt til at lave selve grådighedens system om.
Det er jo det, der skal angribes, og det er det, vi har foreslået med de ting, vi er kommet med: Vi prøver at komme med forslag til - og det er jo helt fraværende i regeringens indsats - hvordan vi kan adressere de problemer, familier har, når de står foran at miste deres bolig.
Hvad kan vi gøre, så de familier og mennesker, der er på vej til at miste deres arbejde eller har mistet deres arbejde, kan komme igennem krisen uden store tab?
Vi må prøve at tage fat i almindelige menneskers problemer og løse dem i stedet for at løse spekulanternes problemer.
Det er jo forskellen mellem flertallet i Folketinget og det, Enhedslisten står for, og jeg synes, det er så afgørende vigtigt, at vi på den ene side holder fast i den principielle kritik af det system, der er, for det er det, der har skabt kriser, har skabt denne krise og vil skabe den næste krise, men på den anden side samtidig siger, at vi kerer os om dem, der kommer i problemer.
Dem vil vi gerne hjælpe, og så er det altså dybt godnat at tage alle milliarderne ud af statskassen og sende dem via spekulanterne og så tro, at de kommer almindelige mennesker til gode.
Det gør de ikke.
Det er derfor, vi har sagt, at i stedet for at hjælpe spekulanterne og give pengene til dem, vil vi meget hellere indføre nogle ting, der kan hjælpe de mennesker, der kommer i klemme.
Når der er nedgang i byggeriet, som vi kan se der er, fordi spekulanterne er gået rabundus, jamen så lad os da renovere de skoler, som regeringen ikke mener der er råd til at renovere.
Det er en måde at hjælpe økonomien på i stedet for det her.
Når mennesker risikerer, at deres huse går på tvangsauktion, jamen lad os så hjælpe dem, så de kan blive boende, for det er dårligt for børnene, at de skal skifte skole og flytte væk fra deres kammerater.
Det er jo det helt enkle, og det er jo interessant, at jeg hører alle sige det i den krise, vi står i.
Det er jo amoralsk, og så er det bare, jeg spørger: Hvis man har den helt rigtige analyse, hvorfor kommer man så i dag og stemmer for et forslag, som bare gør det, man siger man er imod, nemlig sikrer, at spekulanterne, der står til at skulle tabe penge, nu får reddet deres penge?
Det kan vi ikke være med til.