Lene Espersen (KF), 2010-02-03:
Jeg tror, det er meget vigtigt at prøve at skelne mellem, hvad det er for nogle forskellige typer gebyrer, man har at gøre med.
Det, EU-reguleringen siger at man skal have en fast pris på, er det, der er ufravigeligt.
Altså, hvis man skal have en flybillet, så koster det noget at købe den flybillet, der er måske nogle lufthavnsskatter, der skal betales, og det kan være, der er andre ting, der er indbefattet i prisen.
De obligatoriske gebyrer og den samlede pris skal fremgå som det samlede beløb, det koster at rejse fra punkt A, f.eks. fra Karup, til punkt B, f.eks. et eller andet sted ned sydpå, for nu at komme med et tænkt eksempel med en afgangsdestination, der i hvert fald ligger forholdsvis tæt på Thy.
Derimod er der andre typer gebyrer for ting, der ikke er ufravigelige, og som jeg sådan set ikke ser noget problematisk i at man skal betale ekstra for.
Hvis man f.eks. vil først på flyveren – den tilvalgsmulighed er der nogle flyselskaber, der har – hvis man vil have et bestemt flysæde, eller hvis man vil have en stor golftaske med, der er svær for lufthavnspersonalet at håndtere, og som fylder mere og vejer mere og udslipper mere CO2, er det sådan set fornuftigt nok, at der er et ekstra gebyr for det.
Men man skal vide, hvad det koster at vælge det til.
Det er det, der er det afgørende.
Jeg mener, det er både nødvendigt og vigtigt, at der føres et effektivt tilsyn med, at aktørerne på det grå lånemarked overholder gældende lovgivning.
Der er i dag allerede en masse regler, der sikrer, at forbrugerne får en række oplysninger om et lån, før de optager lånet.
F.eks. skal der i annoncer, i tv-reklamer og andet markedsføringsmateriale gives oplysning om prisen på lånet, den såkaldte ÅOP, altså årlige omkostninger i procent, inden forbrugerne indgår en låneaftale.
Dermed får forbrugerne en mulighed for at sammenligne forskellige lånetilbud og træffe deres beslutning på et informeret grundlag.
Det fremgår også af reglerne i kreditaftaleloven, at hvis der bliver givet forkerte oplysninger om kreditomkostningerne ved et lån, kan renten nedsættes, ligesom forbrugerne eventuelt kan have krav på at få tilbagebetalt det beløb, de har betalt for meget.
Desværre må man sige, at erfaringerne viser, at det fortsat kniber for nogle låneudbydere med at overholde reglerne om korrekte oplysninger.
Derfor er der også behov for at følge op med en effektiv kontrol.
Forbrugerombudsmanden, der håndhæver reglerne for denne slags lån, vil fremover have øget fokus på dette område.
Den forstærkede indsats kan bl.a. gennemføres ved en øget indsats over for annonceringen, f.eks. netbaserede undersøgelser af overholdelse af lovgivningen, ved stikprøveundersøgelser af kontrakter og et øget samarbejde med de forskellige klagenævn.
Med den forbrugerpolitiske handlingsplan er vi med til at sikre, at der i højere grad end i dag kommer fokus på, at virksomhederne rent faktisk overholder reglerne og giver forbrugerne de rigtige oplysninger.
Med hensyn til sms-lån udstedte Forbrugerombudsmanden den 1. marts sidste år retningslinjer herfor, og de er lavet i samarbejde med branchen.
Udviklingen på dette område viser i øvrigt, at der i dag både er færre udbydere og færre forbrugere, der optager sms-lån, end for et år siden, og jeg mener således ikke, der er behov for at indføre nye regler, da vi allerede har rigtig gode regler, der sikrer forbrugeren.