Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Det påhviler ethvert samfund at bekæmpe fattigdom.
Fattigdom og stor social ulighed er grundlæggende uretfærdigt, og vi ved, at det er noget af det, der er allermest ødelæggende for mennesker – ikke mindst for børn.
Egentlig er det absurd, at vi skal bruge tid i år 2010 på at diskutere fattigdom i Danmark.
Selv om vi lige nu har økonomisk krise, er vi et stærkt samfund, og danskerne har nu efterhånden i årtier bakket op om et solidarisk velfærdssamfund – vel at mærke et samfund uden fattigdom.
Desværre er der igennem de senere år blevet ført en forkert socialpolitik, og antallet af danskere, der lever i relativ fattigdom, har været støt stigende i hele perioden.
Samtidig med det oplever de frivillige organisationer flere ansøge om hjælp ved juletid, og antallet af lejere, der sættes på gaden, er mere end fordoblet.
Derfor er vi Socialdemokrater mere end glade for det her beslutningsforslag, som vi i dag fremsætter sammen med den øvrige opposition.
Når fattigdommen stiger i Danmark, kræver det politisk handling og ikke ligegyldighed.
Vi vil gerne, som det allerede er fremgået af en efterhånden lang diskussion her i eftermiddag, afskaffe de alt for lave sociale ydelser.
Vi vil gerne have indført en ny skattereform, hvor vi omfordeler goderne på en bedre måde, og vi vil gerne føre en meget mere aktiv socialpolitik, så vi får alle med på arbejdsmarkedet.
Nogle vil selvfølgelig sige, at alle andre regeringer end den, der sidder i dag, vil være bedre til at bekæmpe fattigdom, fordi den regering, der sidder, ikke gør noget ved det.
For at blive bedre til at bekæmpe fattigdom vil vi gerne have, at vi træffer beslutningerne på et ordentligt, politisk oplyst grundlag, og derfor vil vi gerne i dag søge et bredt politisk flertal for at fastsætte en fattigdomsgrænse i Danmark.
Vi tror, det er det, der gavner de mennesker mest, der faktisk er ramt af fattigdommens mange grimme konsekvenser, ikke mindst de mange børn, der nu vokser op med fattigdom.
At indføre en fattigdomsgrænse er selvsagt ikke nogen nem størrelse, og derfor skal arbejdet også gøres ordentligt.
Vi håber egentlig, at alle Folketingets partier vil lægge de almindelige politiske paroler på hylden og støtte forslaget her, så vi i fællesskab kan få et mere oplyst grundlag at arbejde på, for så kan vi nemlig også bedre forholde os til de udfordringer, der er med fattigdommen.
Derfor vil jeg gerne også i relation til den diskussion, vi allerede har startet, sige, at vi fra Socialdemokratiets side ikke kun ønsker en relativ fattigdomsgrænse.
En relativ fattigdomsgrænse er ikke et dækkende billede for, hvordan fattigdom udvikler sig i Danmark, det er altså nødvendigt at have andre aspekter med også.
Jeg vil også gerne afslutningsvis sige, at det ikke mindst er for de mange børn, der i dag vokser op i fattigdom, vi rejser den her diskussion.
Vi ved, at de børn, der vokser op i fattigdom, er i en konsekvent risikozone for at få et dårligt børneliv.
De oplever oftere end andre børn, at maden er knap, de oplever oftere end andre børn, at familien sættes ud af deres lejlighed, de oplever oftere end andre børn, at der ikke kan afholdes børnefødselsdage, og der er mange af dem, der ikke kan komme til de samme fritidsaktiviteter, som deres kammerater kan.
Virkeligheden er, at mange af de her børn vokser op med belastninger, som ingen børn bør opleve og da slet ikke i Danmark.
Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti har igennem de seneste år afvist mange forslag om at bekæmpe fattigdommen – desværre.
Derfor håber vi i dag at få opbakning til det lille forslag, som beslutningsforslaget egentlig er, så vi kan få nedsat et ekspertudvalg, så vi kan få et oplyst grundlag at diskutere videre på, så vi kan komme videre, så vi snart kan handle som samfund, og så vi snart kan få bekæmpet fattigdommen.