Pernille Skipper (EL), 2014-01-30:
Jeg vil starte med at beklage over for formanden, at jeg har ødelagt rækkefølgen.
Jeg var heller ikke helt klar over, at jeg var efter Dansk Folkeparti, men hvis vi skal tro meningsmålingerne, kan det være, jeg skal vænne mig til at ligge oppe i den ende af rækkefølgen.
O.k., det tager vi på det tidspunkt.
Vi står her med regeringens forslag til en såkaldt bandepakke, og jeg må indrømme, at vi i Enhedslisten nok har fundet, at vi har stået sådan lidt i en mystisk diskussion det sidste stykke tid, mens diskussionen om bandebekæmpelse, bekæmpelse af organiseret kriminalitet, har floreret – ikke alene herinde i Folketinget, men også i medierne.
For der er sådan en overbudspolitik kørende, hvor regeringen fremlægger nogle hovedløse forslag til strafskærpelser, og så kommer den anden side af salen og siger: Arh, vi vil gerne være endnu hårdere, og så trækker vi nogle skarpere overskrifter.
Og så kører det lidt op i en spids.
Det, der er så ærgerligt ved det – altså, ud over at det kan være svært at følge med i, hvem der nu senest har budt højest på den nyeste strafskærpelse – er, at der ikke er nogen, der dokumenterer, at det at hæve straffen tjener til andet end nogle skarpe overskrifter.
Altså, al forskning peger jo på – og det gør logik sådan set også – at en hærdet rocker ikke siger til sig selv: Hov, nu må jeg da hellere lade pistolen blive hjemme, for jeg har hørt, at de har hævet straffen fra 1 år til 1½ år.
Selvfølgelig virker det ikke.
Og det gør det så ærgerligt, fordi det er en helt forkert banehalvdel, den her diskussion foregår på.
Derudover vil jeg også sige, at jeg synes, der er noget mystisk i den her meget store sammenblanding af forskellige tiltag.
Altså, på den ene side ændrer man på det, der hedder straffelovens § 81 a, som kan give dobbelt straf i forbindelse med nogle meget voldsomme forbrydelser, når der også eksisterer en bandekonflikt.
Den bestemmelse er allerede tidligere blevet kritiseret for at have meget, meget vage formuleringer og kriterier.
Og det bliver den igen nu i en lang række høringssvar – af nogle i øvrigt utrolig kyndige mennesker inden for retssystemet – for at videreføre den her tradition med vage kriterier og nogle meget voldsomme bevisvanskeligheder til følge.
Men til det siger man så fra regeringens side: Arh, men de bevisvanskeligheder osv. er jo noget, der vil være op til domstolene, så det må vi lade dem om.
Det er bestemt ikke op til domstolene.
Og så virker det lidt, som om man igen kigger på, hvor den nemme del er henne, hvor man kan hoppe over, hvor gærdet er lavest.
Der er to ting ved det her lovforslag, som er galt.
Det ene er, at det er symptombehandling.
Når man har læst presseudtalelserne – det er godt nok fra den tidligere justitsminister, men indtil jeg hører andet, antager jeg, at den nuværende er enig – bliver der sagt: Jamen skærpede straffe holder dem væk fra gaden.
Og man kan jo ikke være uenig i, at i den korte periode af ens liv, som det jo er, at man sidder i fængsel, er personerne inkapaciteret.
Og den inkapacitering finder selvfølgelig sted.
Det er et reelt argument, men med det argument kan vi lige så godt droppe tanken om resocialisering og præventivt arbejde.
Så kan vi lige så godt sætte alle, der begår kriminalitet, ud på en øde ø.
Så kan vi lade dem være der for livstid; så er vi af med dem, og så er de væk fra gaden.
For det andet er det symbolpolitik.
Altså, hvis man læser bl.a. bemærkningerne, kan man læse ekstremt mange gange med lidt forskellige formuleringer, men nogenlunde klart hver gang, at formålet klart er at vise, at samfundet ikke accepterer.
Og ja, det er bestemt vigtigt gennem straffelovgivningen at signalere, at der er nogle handlinger, man fordømmer ved at gøre dem kriminelle i straffelovens forstand.
Men det er ikke noget argument for, at den strafskærpelse så skal virke særlig præventivt, selv om det er det, man slår sig op på.
Vi synes, det er ærgerligt, for der er faktisk nogle små elementer i det her, som kan have en positiv effekt.
Men man bruger en kæmpe andel af de penge, der er, til strafskærpelse, som ikke har nogen dokumenteret effekt overhovedet.
Og så bruger man en lille klat penge til en taskforce, som man godt nok ikke får særlig meget præventivt arbejde, ikke særlig mange gadeplansmedarbejdere, ikke særlig meget indsats i folkeskolerne eller socialrådgivere i daginstitutionerne ud af.
Det er ellers ting, som vi ved kan være med til at fastholde unge mennesker i alternative fællesskaber, i stedet for at de skal finde fællesskaber på gaden blandt andre kriminelle.
Og det er det, der er kernen i det her.
Så ville jeg sige en masse om, hvad man ellers burde diskutere, men min tid er løbet ud.