Jane Heitmann (V), 2013-12-05:
Lad det være sagt med det samme: I Venstre er vi glade for, at regeringen tilslutter sig satspuljepartiernes målsætning om at sidestille somatik og psykiatri.
Sigtet med lovforslaget her ligger i øvrigt fint i forlængelse af det arbejde, som VK-regeringen påbegyndte i 00'erne, nemlig en sidestilling af psykiatri og somatik.
For os i Venstre har det i mange år været et fast fokuspunkt at forbedre forholdene for psykiatriens patienter og pårørende på alle parametre.
Mens der under SR-regeringen blev afsat 150 mio. kr. årligt i psykiatriaftalen fra 2000 til 2002, blev der alene i 2012 tilført næsten 1 mia. kr. til regionerne fra satspuljen til permanent finansiering.
Det er en klar og markant prioritering af psykiatrien, særlig når man lægger de 1,9 mia. kr. til fra Kvalitetsfonden og finansloven for 2010 til nybygning, enestuer samt motions- og aktivitetsrum til den samlede økonomiske ramme.
Da vi under VK-regeringen i 2008 indførte en udvidet ret til undersøgelse og behandling af børn og unge under 19 år og i 2009 indførte en udvidet behandlingsret for psykisk syge voksne, var det bl.a. en opfølgning på satspuljeaftalerne.
Folketingets partier har via satspuljen været enige om, at psykiatriske patienter, i takt med at mulighederne herfor blev tilvejebragt, skulle have samme rettigheder som på det somatiske område.
Selv om vi i Venstre er enige i målsætningen om at sidestille psykiatri og somatik, er der også elementer i det fremsatte lovforslag, hvor vi i Venstre mener at regeringen ganske enkelt ikke er ambitiøs nok.
Venstre er på patienternes side, og vi er optaget af at bekæmpe ventelister.
Derfor blev jeg også positivt overrasket, da jeg i Politiken den 15. november kunne læse, at sundhedsministeren i hvert fald den dag delte mit synspunkt om udredningsretten.
Og jeg citerer: »Jeg vil gerne understrege, at det er op til regionerne – og ikke patienterne – at sikre, at udredningsretten efterleves.«
Med det citat i frisk erindring må det da undre enhver, at regeringen med lovforslaget her vælger at stille sig på systemets side og ikke på patienternes side.
Nuvel, lovforslaget indeholder mange pæne intentioner, i hvert fald på papiret, men et helt grundlæggende problem med udredningsretten er blot, at patienterne reelt ikke får en konkret rettighed.
Fakta er jo, at udredningsretten er en ret, som patienterne selv skal tage, og ikke en ret, som patienterne automatisk får.
Lad mig komme med et eksempel på udredningsretten fra det somatiske område, hvor vi tidligere har påpeget problemstillingen.
Jeg blev i går præsenteret for et brev fra Region Nordjylland til en patient.
Brevet er fra november med en tid til forundersøgelse i marts.
Der er altså en ventetid på 4 måneder.
Sidst i brevet står følgende passus: Der henvises til bagsiden af dette brev vedrørende transport, frit sygehusvalg, udvidet frit sygehusvalg samt ventetider.
Bagsiden er en lang opremsning af juridiske og praktiske informationer, og nederst står der følgende tekst under overskriften »Sygehusvalg«: I de fleste situationer har du mulighed for at vælge frit mellem offentlige sygehuse i Danmark og i visse situationer private sygehuse.
Vil du vide mere, kan du kontakte enheden for sygehusvalg.
Og så er der en webadresse, som man kan slå op på internettet.
Det mest reelle havde vel været, om regionen i det mindste med det samme havde givet patienten den første ledige tid inden for patientens rettigheder med mulighed for undersøgelse og så lade det være op til patienten at sige ja tak eller nej tak til tilbuddet.
Angående psykiatrien stiller jeg mig meget tvivlende over for, om alle patienter, der henvises til udredning, reelt kan rumme at skulle navigere i et system, som i høj grad lader initiativet være hos patienten, og hvor patienten i sidste ende alligevel ikke har en reel patientrettighed.
Hertil kommer naturligvis det faktum, at der jo ikke er nogen konsekvenser for regionerne, hvis de ikke overholder reglerne om udredningsret.
Det har erfaringerne fra somatikken med al tydelighed vist.
Vi kan jo konstatere, at alene i Region Nordjylland er mindst 18.000 patienter ikke blevet udredt inden for de lovpligtige 30 dage.
Som jeg sagde tidligere, er vi i Venstre på patienternes side, og vi er optaget af at bekæmpe ventelister, og vi vil gerne gøre folk raske.
Det er da paradoksalt, at der er ledig kapacitet i psykiatrien, samtidig med at ventelisterne på nogle områder er alenlange.
I Region Hovedstaden er der en ventetid på 21 uger til første undersøgelse af voksne med panikangst.
I Region Nordjylland er der en ventetid på 26 uger til første undersøgelse af børn og unge med ADHD.
I Region Midtjylland er der en ventetid på mellem 8 og 21 uger til første undersøgelse af voksne med depression.
Fælles for de tre regioner er, at der er ledig behandlingskapacitet hos private aktører, og regionerne har indgået aftaler med private aktører.
Mit spørgsmål til regeringen er derfor: Hvorfor vil man ikke gøre brug af de erfaringer, man allerede har?
Det er da paradoksalt, at der er lange ventelister og samtidig ledig kapacitet.
Det problem løser man ikke med lovforslaget her.
Med lovforslaget her får patienterne adgang til en differentieret behandlingsret efter det udvidede frie sygehusvalg, men hvem er det, som skal behandles inden for 30 dage, og hvem må vente?
Det giver lovforslaget ikke svar på.
Selv om jeg her har ridset en række punkter op, hvor vi ikke umiddelbart er enige med regeringen,
så er vi samlet set positive over for lovforslaget og finder, at lovforslaget er et lille skridt på vejen, omend vi gerne havde set et lidt mere ambitiøst udspil, som f.eks. forpligter regionerne, således at patienterne får en reel rettighed.