Karsten Lauritzen (V), 2014-06-03:
Det kan være en god idé at prøveløslade indsatte, efter at de har afsonet en del af deres straf.
Det giver den indsatte en mulighed for at vende tilbage til samfundet og et liv uden kriminalitet.
En prøveløsladelse er imidlertid også et privilegium for den indsatte, der opnår denne.
Men det er som sagt også en løsladelse, der vel at mærke sker på prøve.
Når den indsatte løslades på prøve, er der således en del af straffen, der endnu mangler at blive afsonet.
Mange tror – det er i hvert fald min opfattelse – at den nye kriminalitet fra den prøveløsladte automatisk udløser afsoning af reststraffen.
Sådan forholder det sig dog imidlertid langtfra altid.
Hvis en prøveløsladt narkohandler eksempelvis overfalder en tilfældig på gaden og bliver dømt for f.eks. vold, vil det ikke umiddelbart udløse den resterende del af narkodommen.
Det skyldes, at der er tale om en anden form for kriminalitet.
Det er jo ikke svært at forestille sig, at kendsgerningen om, at gerningsmanden rent faktisk burde have siddet i fængsel, ville være et rigtigt slag for ofrene.
Tænk sig at være blevet overfaldet af en person, som alene var ude i friheden, fordi samfundet havde valgt at give vedkommende en chance til, og at personen i stedet for valgte at se stort på samfundets tillid og begå ny kriminalitet!
Jeg tror, de fleste ville opleve dette som dybt, dybt krænkede.
Samtidig er dette fravær af konsekvens efter Venstres opfattelse det samme som at gøre tykt grin med ofrene for den kriminalitet, den prøveløsladte oprindelig var blevet dømt for.
Et er at vide, at vedkommende endnu ikke har udstået hele sin straf, men at opleve, at den kriminelle endnu en gang ser stort på loven, uden at det udløser reststraffen, må være dybt krænkende for retsfølelsen og troen på et rimeligt retssystem.
Det er i hvert fald sådan, Venstre ser på den sag.
Prøveløsladelse er løsladelse på prøve.
Derfor skal det også udløse reststraffen, hvis den prøveløsladte begår personfarlig kriminalitet under sin prøveløsladelse, uanset hvad vedkommende oprindelig er dømt for.
I og med at vi her taler om, at samfundet har givet den indsatte en helt særlig mulighed, bør det også tælle med, når man tager stilling til varetægtsfængsling ved ny kriminalitet.
I dag er det alene de nye forhold, en person er sigtet for, som tæller med ved afgørelsen om varetægtsfængsling eller ej.
Jeg er overbevist om, at de fleste – måske ikke her i salen, det tyder det ikke på, men de fleste, der sidder og lytter med – vil give mig ret i, at gerningsmandens forhistorie bør have en del at sige i den her sammenhæng.
Der er trods alt forskel på, om en overfaldsmand har en helt og aldeles uplettet straffeattest, eller om vedkommende har tævet et andet menneske ihjel i en narkorus og endnu mangler at afsone halve eller hele år af sin straf.
At der er langt større grunde til at varetægtsfængsle den prøveløsladte morder end en førstegangskriminel, er, skulle man tro, åbenbar for enhver, men det er så ikke åbenbart for en række partier her i Folketinget.
Det finder vi forslagsstillere selvfølgelig beklageligt.
Desværre skelnes der ikke i dag mellem de to, sådan som lovgivningen er i dag.
Der var ikke grundlag for varetægtsfængsling.
Det må jeg sige: Det var der en del mennesker i Nordjylland og i resten af landet, der undrede sig over, og det undrer vi os over i Venstre, og det er en af årsagerne til, at vi fremsætter det her beslutningsforslag i dag sammen med de øvrige borgerlige partier.
For det må være sådan, at også i denne type sager må ofrene stå tilbage med en følelse af, at retssystemet tilsyneladende er på gerningsmandens side frem for ofrenes.
Det må i sig selv være forfærdeligt, men tænk sig så at møde vedkommende en uge efter – en uge efter! – fordi overfaldet ikke i sig selv kunne udløse en varetægtsfængsling.
Det er da både krænkende og i øvrigt også skræmmende.
Det er i lyset af dette, at Venstre sammen med de øvrige borgerlige partier har været med til at fremsætte det beslutningsforslag, vi har behandlet her i dag.
Det har vi altså gjort i et forsøg på at styrke borgernes retsfølelse, og det har vi gjort for at understrege, at prøveløsladelse er og skal være et privilegium – et gode, den indsatte er blevet bevilget af samfundet, for at vedkommende kan starte på en frisk, ikke for at kunne begå ny kriminalitet.
Jeg vil godt her fra talerstolen selvfølgelig sige tak til ministeren for ministerens tale.
Jeg synes ikke, der var så meget indholdsmæssigt at takke for, al den stund at ministeren jo afviste beslutningsforslaget, men jeg vil alligevel godt takke, og jeg vil også takke for de bemærkninger, der er faldet.
Tilsyneladende er det et forslag, der kun nyder opbakning fra de borgerlige partier, og det synes vi er ærgerligt, men der er mulighed for at få undersøgt nogle ting nærmere under udvalgsbehandlingen og måske at genfremsætte forslaget, hvis det ikke kan samle flertal i denne samling, i en kommende samling.
Så vi håber, at vi kan sikre, at prøveløsladelse reelt er løsladelse på prøve og ikke noget, hvor man accepterer, at den prøveløsladte begår ny alvorlig kriminalitet, uden at det udløser reststraffen.