Jens Joel (S), 2014-06-02:
Tak for det.
Først og fremmest vil jeg sige tak for redegørelsen.
Det handler om udfordringen med den grønne omstilling.
Hvordan sikrer vi, at vi bedre kan udnytte vindenergien, og hvordan og hvor samarbejder vi med andre lande om eksport af systemer, tænkning og danske produkter?
Og hvilke målsætninger kæmper vi for i EU?
Den energipolitiske redegørelse viser efter min overbevisning, at vi er på rette spor.
Der er stadig lang vej igen, men vi er faktisk på vej.
Vores energipolitik handler jo om ret mange ting.
Det handler om forsyningssikkerhed, når der bliver færre og færre fossile brændsler og vi er afhængige af leverancer fra ustabile demokratier eller diktaturer.
Det handler selvfølgelig om fremtidens klima, om den klode, vi efterlader til vores børn og børnebørn, men det handler også om danske arbejdspladser og om den førerposition, som vi faktisk har på det grønne område.
Hvis man ser på tallene, kan man jo godt se, at det er noget af det, vi skal leve af i fremtiden.
Mens den generelle eksport steg med 2 pct., er eksporten af den grønne energiteknologi steget med 17 pct.
Så hvis man tager og måler på, hvad det egentlig er af det, vi har herhjemme på hylderne, der lige nu bliver efterspurgt ekstra meget ude i verden, vil man se, at det faktisk er den grønne energiteknologi.
Det synes jeg man skal tage med som et signal om, at vi skal passe meget på med ikke at sætte den førerposition over styr.
Det er jo nu, at store dele af verden faktisk går i gang med at omstille deres energisektor, spare på energien, og så er danske virksomheder i høj kurs.
Det er jo ikke primært på grund af os herinde i Tinget, men fordi de danske virksomheder faktisk er smadderdygtige.
Vi har vist herhjemme, at det virker i praksis, og det giver eksport og arbejdspladser, som vi selvfølgelig skal passe på.
Regeringen gør, som det også fremgår af redegørelsen, et struktureret arbejde for at understøtte den her eksport af både, kan man sige, tænkningen, modellerne og de konkrete varer.
Altså, der er et tæt samarbejde eksempelvis mellem Energistyrelsen og de kinesiske myndigheder, og det er jo et samarbejde, som begge parter kan lære noget af, men det er selvfølgelig også et samarbejde, som betyder, at den model, vi har, de løsninger, vi tit peger på herhjemme, bliver placeret centralt, ligesom danske produkter og danske virksomheder bliver placeret centralt.
Vi arbejder selvfølgelig også på EU-plan for at få hævet ambitionsniveauet.
Der er heller ikke nogen tvivl om, at samarbejdet på energiområdet i EU er afgørende, hvis vi skal have en chance for for alvor at integrere den vedvarende energi.
Hvis vi skal sikre alle de her ting, skal vi have nedbrudt barriererne, men vi skal også have et EU, som går forrest for at sikre nogle ambitiøse målsætninger.
I den forbindelse er det jo glædeligt, at det ser ud til, at det på rådsmødet er blevet besluttet, at man ikke bare vil have en CO2-reduktionsmålsætning, men også insistere på, at vi skal have mål for vedvarende energi, for energieffektivitet, også selv om den sidste del af det endnu er lidt ustabil, om man så må sige, lidt uklar, fordi vi afventer en evaluering.
Jeg vil også godt sige, at jeg gerne vil gøre op med den forestilling om, at det er meget, meget dyrt at lave omstilling, og at vedvarende energi skal have utrolig meget støtte.
Det fremstår nærmest, som om kulkraft er gratis og ikke har nogen omkostninger.
Det er ikke rigtigt.
Faktisk kan man sige, at landvind på lange stræk, hvis det etableres nu, er billigere end kulkraftværker.
Så det, men jo må konstatere, er, at, ja, energi koster noget, men det er ganske enkelt forkert og fortegnet, hvis man tegner et billede af, at vedvarende energi nødvendigvis er dyrere end konventionel energi.
Gennem omstillingen til vedvarende energi opnår vi jo ud over de ting, jeg omtalte før, nemlig førerposition, eksportmuligheder og arbejdspladser, også en sundhedsgevinst i form af mindre støj og mindre afhængighed af energiimport og andre ting, som kan være med til at styrke os samlet set.
Jeg synes, det er værd at notere sig den analyse, der lige er kommet, af, hvad omkostningerne egentlig er, når man ser frem til 2050 og ser på, hvad der egentlig vil ske.
Én ting er, at vi ikke ville kunne have et system, som udelukkende baserede sig på fossile brændstoffer, men hvad er egentlig omkostningen, hvis man gik over til et samfund med 100 pct. VE?
Man vurderer, at omkostningen pr. dansker i 2050 er i størrelsesordenen 1.000 kr.
Så vi skal fremadrettet forfølge en energipolitik, som er ambitiøs, men vi skal selvfølgelig også passe på vores produktionsarbejdspladser, de traditionelle, og på vores konkurrenceevne, og derfor har regeringen fremlagt et udspil til vækstplan, hvor vi nedsætter PSO'en både generelt for at hjælpe på konkurrenceevnen og målrettet til de energiintensive virksomheder, som er hårdest ramt.
Vi forfølger den balance, det vil vi fortsat gøre, og derfor forhandler vi også med Folketingets partier om det, men vi vil ikke være med til at skabe usikkerhed om den grønne omstilling.
Når Siemens siger, at de har investeret 1 mia. kr. i tiltro til, at en aftale er en aftale, kan vi jo ikke bagefter komme løbende og sige: Tough luck, vi har fået kolde fødder.
For det ville sætte den faktisk ret unikke position, vi har haft i Danmark, over styr.
Den position gør, at vi i de sidste mange årtier på tværs i det her Ting har været enige om de energipolitiske målsætninger.