runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helle Thorning-Schmidt (S), 2012-11-28:
Når jeg taler om de beslutninger, der er truffet, handler det jo om, at selvstyret har besluttet at trække kompetencen på råstofområdet hjem til Grønland.
Det er den beslutning, der er truffet, og det må vi da have respekt for, så vi ikke sidder og lader som ingenting, altså som om den beslutning aldrig er truffet, så vi kan gøre, hvad vi vil i den sammenhæng.
Jeg hæfter mig rent faktisk ved, hvad landsstyreformandens udmeldinger er.
Nu citerer jeg igen – det er det samme citat, men det er, fordi det lidt er det samme spørgsmål.
Han siger, at han ikke vil udelukke, at landsstyret tager initiativ til nærmere sonderinger om mulige initiativer på dette område.
Og så siger vi: Jamen det lytter vi meget til.
Vi lægger os op ad den holdning.
Det er grønlænderne, som har taget det her spørgsmål hjem.
Vi står til rådighed.
Vi vil gerne bidrage.
De kender vores holdning.
Vi vil gerne være med.
Derfor meldte vi også meget hurtigt ud, da der var en kronik om, at man gerne ville have sådan et udvalg, der kunne se på netop de her spørgsmål.
Da meldte vi hurtigt ud, at det var vi meget positive over for.
Hans Andersen (V), 2012-11-28:
Tak for det.
Nu nævnte ministeren ordene meget snart om, hvornår den her handlingsplan kommer.
Er det de forventninger, vi kan have til lanceringen af handlingsplanen?
Vil man i den her handlingsplan adressere lige præcis det her problem med beskæftigelsesprocenten?
for det synes jeg er vigtigt.
Det er vigtigt at få adresseret det og få iværksat nogle tiltag vedrørende det.
Så hvornår kan vi forvente den her handlingsplan?
Søren Espersen (DF), 2012-11-28:
Vi vil gerne bidrage, bliver der sagt.
Det er slet ikke det, jeg beder om.
Jeg beder om, at statsministeren kan indse, at det her er en fordel for Danmark, for Norden, for danske erhvervsvirksomheder, for danske investeringsselskaber, så man kan se at komme i gang med de her tilbud og med de her muligheder i forhold til det, som Grønland allerede er blevet stillet i udsigt.
Så kan det ikke nytte noget, at statsministeren bliver ved med at sige, at vi gerne vil bidrage.
Jeg spørger: Hvad kan vi gøre for vores egen skyld, for Nordens skyld, for rigsfællesskabets skyld?
Kunne statsministeren eksempelvis indkalde erhvervsfolk og folk fra investeringsselskaber og spørge, om det ikke var en idé, at vi kommer i gang, inden det bliver for sent?
Derfor forstår jeg ikke, at det bliver ved med bare at blive gentaget, at vi gerne vil bidrage, men at det er noget, grønlænderne selv bestemmer, for det er deres råstof.
Hvad er i rigsfællesskabets interesse?
Er det ikke, vil jeg spørge statsministeren, at komme i gang med det her i stedet for bare at vente til den der grimme dag i marts?
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Det kan vi her i 2012, og der er jo ikke lang tid tilbage af året, så derfor er der jo ikke lang tid tilbage at vente.
Jeg er for øjeblikket på rundtur hos de handicappolitiske foreninger.
Det har været en stor oplevelse for mig at få lov til at komme ud at holde møder og komme hjem at besøge foreningerne alle mulige forskellige steder og høre, hvad det er for nogle ting, de tumler med, og også at drøfte hele den handicappolitiske dagsorden med dem.
Der vil meget snart være en stor åbning af et nyt handicappolitisk hus.
Det sker den 12./12. kl. 12, og i den forbindelse tror jeg man skal glæde sig til, at der kommer til at ske en hel masse.
Karin Nødgaard (DF), 2012-11-28:
Det er der ingen tvivl om.
Dansk Folkeparti er også glad for, at ministeren tager initiativ til et sådant møde og møder gerne op for at drøfte hele området.
Men det er jo dybt beklageligt, hvis ministeren allerede nu kan sige, at der er mange sådanne Mashosager.
Det er beklageligt, at man faktisk kender til dem.
Jeg håber så, at ministeren kun har kendt til dem det sidste døgn, for ellers skulle vi have haft handlet meget tidligere.
Men jeg vil egentlig også gerne høre, om ministeren har nogen fornemmelse af, hvor mange af de børn, der er kommet til Danmark som adoptivbørn, som faktisk i dag er endt på børnehjem.
Det er dybt tragisk, hvis man tror, man gør noget godt.
Der er sikkert masser af gode børnehjem – det er ikke det – men det er jo ikke hensigten, når et dansk forældrepar ønsker at få et adoptivbarn, at barnet skal ende på et dansk børnehjem.
Er der nogen opgørelser over det for de seneste tre årtier eller sådan noget lignende?
For vi ved, at adoption er noget, som mange har valgt som en måde at få et barn på, hvis man ikke selv har været i stand til at få det.
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Der var rigtig mange spørgsmål i det her.
Der var også mange spørgsmål i det første spørgsmål, som jeg slet ikke har nået at besvare, fordi det er så stort og omfattende.
Jeg har sendt en indbydelse til alle Folketingets partier om at komme over til mig på fredag kl. 9.00, hvor vi både skal gennemgå, hvad der er sket i den her konkrete sag, og hvad det er for undersøgelser, vi eksempelvis vil bede om bliver foretaget.
Hvordan ser situationen ud?
Jeg er rigtig glad for, at der er kommet så mange tilbagemeldinger, og at Folketingets partier gerne vil deltage i den drøftelse.
Det her er jo et område, jeg har arbejdet med et stykke tid, og reglerne for Etiopien er jo også blevet ændret for et stykke tid siden.
Når fru Karin Nødgaard siger, at hun frygter, at der kan være flere Mashosager derude, må jeg sige, at det er der.
Det ved jeg at der er.
Derfor synes jeg, det er rigtig, rigtig beklageligt, at det er kommet dertil.
Sagen er den, at adoptionsområdet har forandret sig.
Man får ofte nogle børn, som har nogle vanskeligheder.
Det kræver selvfølgelig, at forældrene skal være klædt på til at håndtere, at der kommer et barn til landet, som er ældre, og som kan huske, og som har et traume over det, som barnet har været igennem.
Det traume skal bearbejdes.
Det betyder jo, at når der kommer børn, som har særlige vilkår, skal både kommuner og forældre klædes bedre på.
Derfor synes jeg, det er rigtig fornuftigt, at vi tager en drøftelse af, hvordan vi kan indrette det bedre.
Karin Nødgaard (DF), 2012-11-28:
Det er et udgangspunkt.
Jeg har også lyttet til, hvad ministeren har sagt det seneste døgns tid om det her område.
Men jeg synes egentlig, vi mangler at høre lidt mere om, hvad det er, der skal gøres, når man modtager et barn, og hvilket alderskriterium der skal være gældende.
Vi mangler også at høre om, hvilke overvejelser man har om de lande, der sender et barn af sted.
Jeg kan i princippet godt være betænkelig ved, om vi har mange Mashosager, fordi der måske ikke er blevet kigget på området gennem flere år.
Jeg anerkender fuldt ud, at vi har afsat midler i satspuljen til det her område, men det er måske ikke tilstrækkelige midler.
Men jeg vil da meget gerne have, at ministeren kommer lidt ind på, at flere af børnene fra de lande, vi traditionelt modtager en del børn fra, har levende forældre.
Jeg har i hvert fald det seneste døgns tid erfaret, at det er blevet sagt, at der f.eks. er 75-77 børn, som er kommet til landet fra Etiopien, og som har levende forældre i Etiopien.
Det er jo også dybt problematisk.
Jeg synes, at det virker, som om der faktisk har været en form for afpresning og tilfælde af, at der er blevet givet urigtige oplysninger, hvad angår de her arme biologiske forældre.
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Alle taler om Masho og den situation, som hun er blevet bragt i.
Det kan jeg godt forstå, for den dokumentar, som jeg tror de fleste efterhånden har set, viser noget ganske frygteligt.
Det er en dokumentar, der lader seeren tilbage med den følelse, at man her har gjort et barn fortræd.
Det, jeg synes er rigtig vigtigt i kølvandet på hele denne debat om, hvordan vi modtager adoptivbørn i Danmark, og hvordan vi kan hjælpe forældrene, er, at vi tager en drøftelse med hinanden om, hvad det egentlig er, vi gerne vil med det her område.
Det er jo sådan, at vi med hensyn til de forældre, som bliver godkendt og som står på venteliste til at modtage et barn, skal være sikre på, at det er de rigtige, der står der, og at de har de kvalifikationer, som man skal have som forældre, og at de ved, hvordan man skal gå til sådan en opgave.
Det synes jeg er rigtig vigtigt at vi får drøftet.
Jeg synes også, det er rigtig vigtigt, at vi får drøftet, hvordan vi hjælper de her forældre bedst muligt til at tage sig af den opgave.
Der er jeg jo glad for, at vi med satspuljeaftalen i år, hvor Dansk Folkeparti jo også er med, har sat penge af til PAS, som yder den hjælp, som adoptivforældre skal have, efter de har modtaget deres barn.
Men det er jo ikke nok at lave ekstra kurser.
Vi bliver nødt til at se området efter, for når man ser filmen, kan man godt få det indtryk, at det, i hvert fald med hensyn til adoptioner fra Etiopien, er muligt at få børn hertil på baggrund af en forhandling, der alene har fundet sted mellem forældrene, et børnehjem og et adoptionsbureau, men det er ikke det, der er tilfældet.
Reglerne er faktisk sådan, at der i Etiopien også skal finde en myndighedsafgørelse sted, og at sagen skal for en dommer.
Men Ankestyrelsen er lige nu ved at kigge på hele den her konkrete sag, for Amnesty International har jo været ude med den meget skarpe melding, at de mener, at børnekonventionen er brudt.
Det kan næsten ikke være mere rædselsfuldt, og derfor undersøger vi naturligvis det.
Jeg har afbrudt samarbejdet med lige præcis det børnehjem, som Masho kom fra, og vi har ændret nogle regler, med hensyn til hvilke forhold vi har til Etiopien.
Der er mange flere ting, men dem må jeg komme tilbage til.
Karin Nødgaard (DF), 2012-11-28:
Jeg vil gerne lidt ind på adoptionssagen, som kører i medierne for tiden.
Det undrer jo nok ikke ministeren, at det skal vendes i dag, og at det også skal ske fra denne taburet, kan man sige.
Der er ingen tvivl om, at det er en ulykkelig sag for rigtig mange mennesker.
Det er ulykkeligt for de biologiske forældre, det er ulykkeligt for adoptivforældrene, det er ulykkeligt for det lille barn, som har vokset sig stort, og selvfølgelig er det også ulykkeligt for samfundet, fordi der er noget, der er gået ravruskende galt.
Der tænker jeg på statens rolle, og jeg tænker også på kommunernes rolle.
Det er jo sådan, at vi i den konkrete sag har hørt, at man måske ikke synes, at der har været den fornødne opbakning fra det kommunale system i forhold til at få et adoptivbarn.
Der kunne jeg egentlig godt tænke mig at høre ministeren kommentere det og sige, om det lovgivningsmæssigt er sådan, at man, så snart et barn kommer til landet som adoptivbarn, sørger for, at der er den fornødne hjælp, støtte og vejledning både til forældrene og barnet, og om der er forskel på, om man modtager et barn, der måske er 1 år, hvilket man jo hyppigst gjorde før i tiden, og til det, vi ser i dag, nemlig at børnene faktisk bliver ældre og ældre, når de kommer til Danmark.
Der er jo stor forskel på, hvordan man skal agere, alt efter barnets alder.
Det er i hvert fald mit indledende spørgsmål vedrørende adoptionssagen.
Karen Hækkerup (S), 2012-11-28:
Jeg synes, at det er en rigtig dagsorden at sætte, nemlig at sige, ligesom vi har gjort i regeringen med integrationsbarometeret, at vi skal måle på, hvordan det går med udviklingen, for når vi måler på det, kan vi også se, hvem der præsterer rigtig godt, og hvem vi skal hjælpe lidt mere på vej, for at det bliver helt godt.
Så det med at turde se tingene i øjnene og måle på de ting, man gør, og også sætte sig mål for, hvor langt man kan komme, synes jeg er en dagsorden, som vi skal udbrede endnu mere.
Jeg vil også rigtig gerne tage en drøftelse af, hvordan vi kan få den dagsorden til også at omfatte handicapområdet.
Vi har arbejdet med at skulle præsentere det, der skal komme med den politiske handlingsplan for handicapområdet.
Inden der kommer en endelig plan, vil vi jo først præsentere de temaer, som man skal arbejde videre med.
Så det vil sige, at hvis jeg i mit tidligere svar fik sagt, at det hele bliver præsenteret, så har jeg sagt mere, end jeg kan holde.
Vi præsenterer temaerne, og så kommer vi til at tage et stort og grundigt dialogarbejde, hvor de politiske partier og handicaporganisationerne stadig væk kan være med til at indstille, hvad der skal ligge i det, for når handlingsplanen på et eller andet tidspunkt skal komme, skal den jo gerne være rigtig, rigtig omfattende.
Hans Andersen (V), 2012-11-28:
Det glæder jeg mig til.
Vi har brug for en handlingsplan, vi har brug for fokus på de næsten 700.000 borgere i det her land, der har et handicap og har brug for tiltag, der gør, at mange af dem kommer langt, langt tættere på arbejdsmarkedet.
Kunne ministeren overveje, om vi ikke på lignende måde skulle bruge et barometer for, hvordan det går med handicapindsatsen?
Det er jo et nærliggende spørgsmål at stille i forbindelse med ministerens tiltag i går.
Ole Hækkerup (S), 2012-11-29:
Dansk Folkepartis ordfører har jo fuldstændig ret i, at man, selv om man afventer en redegørelse og kortlægning, jo godt kan gøre sit eget værdigrundlag klart.
Mit værdigrundlag er fuldstændig klart: I et samfund som det danske skal vi have plads til en fuldstændig fri og åben, kritisk diskussion, også af religion.
Det synes jeg hører det danske samfund til som sådan en grundlæggende værdi.
Så synes jeg i øvrigt, at hvis man skal ind at have den her diskussion, som vi så får, når kortlægningen er slut – som jeg i øvrigt også tror det allerede har været nævnt – skal det her selvfølgelig ses sammen med en lang række af de andre paragraffer, som sætter grænser for ytringsfriheden: Hvor har vi racismeparagraffen, hvor har vi hele straffelovens kapitel om fredskrænkelse osv.?
Det er først, når vi har hele billedet af, hvordan ytringsfriheden i Danmark er begrænset, hvad det er for et grundlæggende værdiforhold, og hvad det er rimeligt at have af religionskritik, at vi kan sige: O.k., nu er vi i stand til at have en oplyst debat.
Det er mit værdigrundlag, men jeg vil gerne afvente den kortlægning, fordi jeg faktisk tror, at sådan en kortlægning vil kunne bidrage med noget, der kunne kvalificere diskussionen, når man skal træffe en beslutning.
Søren Espersen (DF), 2012-11-29:
Jeg siger tak for det svar.
Det kan være, det er forkert tolket, det kan så blive rettet, men jeg tolker det sådan, at der er en positiv holdning i Socialdemokratiet til, at tiden nok er løbet fra den her paragraf.
Rent politisk, rent instinktivt er det nok også det, hr. Ole Hækkerup siger.
Eller tager jeg fejl?
Jeg synes, der her i Folketinget er blevet meget med, at man skal afvente en eller anden ekspert, der skal fortælle os, hvad vi mener politisk, og det synes jeg er en svækkelse af vores indsats her.
Det bliver rask væk også gjort i forbindelse med førstebehandlinger, og man tør næsten ikke gå ned til en førstebehandling, uden man først har fået alle mulige høringssvar fra eksperter, der siger, hvad man skal mene.
Jeg citerede lige før hr. Mogens Lykketoft, som tidligere var formand for Socialdemokratiet, og i den egenskab bad han om, at blasfemiparagraffen blev afskaffet, altså at tiden var løbet fra den.
Hvad mener Socialdemokratiet politisk?
Ole Hækkerup (S), 2012-11-29:
Når alle Folketingets partier, også Dansk Folkeparti, har aftalt, at for at få en ordentlig, kvalificeret debat af lige præcis de perspektiver, hr. Søren Espersen fremhæver, skal man lave en ordentlig kortlægning, så vi er sikre på at få hele billedet af, hvordan det er, ytringsfriheden skal begrænses eller ikke begrænses, hvordan det passer med vores kultur og tradition, og hvordan det eventuelt kunne passe med, hvordan man indretter sig i andre lande – og så det er helt bevidst, at vi kan vælge at gøre det på en anden måde; altså, når nu vi alle sammen har aftalt, at vi for at få en så god diskussion af det som muligt beder om en juridisk kortlægning fra nogle af de skrappeste juridiske hjerner, så er det bare, jeg appellerer til, at Folketinget respekterer, at den kortlægning er færdig, inden vi tager diskussionen.
Det er ikke det samme som at lægge skjul på, hvad ens værdigrundlag er – det har jeg sagt fuldstændig klart her, nemlig at jeg synes, at man skal have en fri og åben diskussion.
Jeg bryder mig ikke om dogmer eller tabuer i nogen som helst former for diskussion, i hvert fald ikke i mit land, men i al fairness synes jeg faktisk ikke, der er grund til, at vi har den her diskussion igen om et år, hvis den juridiske kortlægning ikke er slut.
Christian Langballe (DF), 2012-11-29:
Tak for ordet.
Jeg vil egentlig bare spørge: Hvad er det egentlig, som kan kortlægges, som vi ikke allerede er klar over nu?
Altså, vi står med en blasfemiparagraf, som tiden mildt sagt er løbet fra.
Hvad er det egentlig, man vil kortlægge?
Jeg synes, at man jo meget nemt kunne afskaffe den paragraf ved simpelt hen at stemme ja til at afskaffe loven.
Ole Hækkerup (S), 2012-11-29:
Tak, fru formand.
Som det allerede er nævnt, ønsker Dansk Folkeparti med det her forslag at ophæve straffelovens § 140 om blasfemi, altså at der kan idømmes bøde eller fængsel i indtil 4 måneder til den, der offentligt bedriver spot med eller forhåner noget her i landet bestående religionssamfunds troslærdomme eller gudsdyrkelse.
Den her diskussion er ikke ny, som det allerede er fremgået.
Sidst det blev diskuteret i Folketinget, skete der så det bagefter, at Retsudvalget bad justitsministeren om at bede Straffelovrådet om at se på de juridiske konsekvenser af at ophæve blasfemiparagraffen.
Det har Justitsministeriet så i januar 2011 bedt Straffelovrådet om, altså – og heldigvis, kan man sige – fuldstændig som Folketinget ønskede det.
Hvis Folketinget nu vedtager det her forslag, er det jo i virkeligheden fuldstændig ligegyldigt, at Folketinget har bedt om at få kortlagt de juridiske konsekvenser af at ophæve paragraffen.
Det er måske så der, vi får afklaret, hvorfor Folketinget først beder om at få kortlagt de juridiske konsekvenser af at afskaffe blasfemiparagraffen og derefter afskaffer netop den paragraf, som man selv har bedt om at få kortlagt konsekvenserne af at få afskaffet.
Socialdemokraterne mener, at Folketinget står meget bedre, hvis vi først får kortlagt de juridiske konsekvenser af at afskaffe paragraffen og derefter har en diskussion og så træffer en afgørelse.
På den baggrund skal jeg afvise forslaget.
Jan E. Jørgensen (V), 2012-11-29:
Blasfemiparagraffen lever en stille tilværelse.
Man har kun i tre tilfælde siden lovens vedtagelse i dens nuværende form i 1930 rejst tiltale for overtrædelse af paragraffen.
Siden 1946 har bestemmelsen ikke ført til en eneste domfældelse.
Alligevel har vi diskuteret bestemmelsen flittigt her i Folketinget, senest i maj i år, hvor Liberal Alliance havde fremsat et beslutningsforslag om at ophæve både blasfemibestemmelsen, racismeparagraffen, nogle bestemmelser vedrørende opfordring til terror og forbuddet mod æreskrænkende ytringer.
Se, i Venstre er vores udgangspunkt klart.
Argumenter skal være frie, fordi de fremmer sandheden.
Argumenter skal være frie, fordi de fremmer en oplyst, demokratisk debat.
Og argumenter skal være frie, fordi de skal kunne efterprøves, modargumenteres og tilbagevises.
Det betyder dog ikke, at ytringsfriheden kan være absolut.
Ikke alle udsagn bidrager til en oplyst debat.
Spørgsmålet er derfor, hvordan vi finder den rette balance.
På den ene side skal essentielle værdier som religion, race og seksualitet selvfølgelig nyde beskyttelse, og på den anden side har den politiske debat om disse emner gennem de seneste mange år bidraget til, at vi har flyttet os i en mere liberal retning, netop fordi vi har turdet tage debatten.
Man har haft blasfemibestemmelser før.
Og jeg kan oplyse om, at i slutningen af 1800-tallet blev en mand fra Færøerne dømt, fordi han havde tilladt sig at foreslå, at man brugte spæk frem for oblater ved altergang, når man holdt gudstjeneste.
Se, det ville han jo næppe bliver domfældt for at foreslå i dag, fordi vi har flyttet os i debatten.
For den væsentligste kamp mod diskrimination skal foregå på frihedens vilkår gennem debat og oplysning.
Straffeloven er nemlig ikke et egnet redskab til at påvirke de holdninger, der ligger til grund for intolerance.
Derfor er det også vigtigt, at vi fortolker paragraffen indskrænkende.
I dag er det kun ytringer, der kan karakteriseres som spot, latterliggørelse og forhånelse, der er omfattet af bestemmelsen, og der skal rigtig meget til.
Anklagemyndigheden har i flere tilfælde afvist at rejse tiltale for overtrædelse af straffelovens § 140, eksempelvis med Rigsadvokatens afgørelse fra marts 2006 i sagen om Jyllands-Postens artikel »Muhammeds ansigt« med bl.a. Kurt Westergaards tegning.
Og sidst anklagemyndigheden rejste tiltale, var tilbage i starten af 1970'erne, hvor sangerinden Trilles sang om øjet i det høje blev prøvet ved domstolene.
Og Trille blev altså frifundet.
Alligevel er det nødvendigt at få specificeret, hvad konsekvenserne af en ophævelse af blasfemibestemmelsen vil være.
Jeg vil derfor svare det samme, som jeg svarede for et halvt år siden, da vi sidst havde debatten her i salen, nemlig at vi vil afvente Straffelovrådets udtalelse.
Vi har tidligere været imod en afskaffelse, men vi er klar til at drøfte bestemmelsen igen.
Og det er også en forudsætning, at bestemmelsen diskuteres i sammenhæng med racismeparagraffen og i øvrigt også med straffelovens § 139, stk. 2, om usømmelig omgang med genstande, der hører til en kirke.
Morten Bødskov (S), 2012-11-29:
Nu troede jeg, at det, der var til debat, var spørgsmålet om blasfemiparagraffens fremtid og ikke Socialdemokraternes fremtid.
Men jeg vil sige, at blasfemiparagraffen har jeg redegjort for regeringens holdning til i den tale, jeg har holdt her.
Vi kan ikke støtte lovforslaget, og vi mener, at man bør afvente Straffelovrådets arbejde.
Der kommer et grundigt arbejde, det står så at sige i kø efter andre opgaver, og det håber jeg at der er respekt for.
Og når det så ligger der, er jeg helt sikker på at der er en ganske udmærket og god grund til, at Dansk Folkeparti får lejlighed til at fremsætte endnu et lovforslag i rækken af de mange, man har fremsat om det her emne tidligere, og hvor konklusionen fra Folketinget i 2008 altså var, at man burde bede Straffelovrådet om at se på spørgsmålet, inden man eventuelt gik videre.
Søren Espersen (DF), 2012-11-29:
Jeg kan godt forstå – og det er også fuldstændig korrekt – at justitsministeren ikke her taler på Socialdemokratiets vegne, men på regeringens vegne, men man kan jo alligevel godt spørge, om det så er sådan i det nye regeringssamarbejde, man har indledt med SF og De Radikale, at Socialdemokratiet er kommet i mindretal med den her opfattelse.
For det var en klar opfattelse, man havde, inden man kom i regering, som jeg citerede hr. Mogens Lykketoft for, nemlig at man ønskede paragraffen ophævet.
Er det sådan, at man i den her sag som socialdemokrat har måttet bøje sig for ønsker fra SF og Det Radikale Venstre?
Morten Bødskov (S), 2012-11-29:
Jeg står her på vegne af regeringen og udtaler mig om regeringens holdning til det arbejde, som et enigt Folketing har bedt Straffelovrådet om at iværksætte, og det synes jeg er fair nok at spørge mig om.
Hvis man vil høre, hvad Socialdemokratiet mener, synes jeg, man skal spørge Socialdemokratiets ordfører.
Så det er det, jeg vil sige om det.
Den generelle opfattelse er den, at blasfemiparagraffen jo ikke er til hinder for, at man kan have en fri og levende debat – ej heller om et trossamfunds tilstedeværelse i det danske samfund; det tror jeg man kan finde masser af eksempler på.
Men der er, som jeg var inde på, i blasfemiparagraffen nogle bestemmelser, som gør, at der som sagt er en vis beskyttelse i forhold til eksempelvis spot og forhånelse.
Og regeringen finder altså ikke på nuværende tidspunkt, at vi kan støtte forslaget.
Og i øvrigt respekterer vi selvfølgelig det arbejde, som vi er blevet bedt af Folketingets Retsudvalg om at iværksætte, nemlig at bede Straffelovrådet se på de juridiske konsekvenser af det her spørgsmål.