Troels Christensen (V), 2008-02-29:
Jeg vil starte med at sige tak til ministeren for en fyldestgørende redegørelse.
Der er ingen tvivl om, at der vil være brug for en organisation som OSCE.
Siden Murens fald, kommunismens kollaps og Jugoslaviens opløsning er der opstået mange nye stater, som ikke har en tradition for den demokratiske styreform, vi har kendt til og stort set levet under her i landet de seneste 150 år.
OSCE deles billedligt talt op i de stater, der ligger vest for Wien, og de, der ligger øst for, og målet er naturligvis, at alle disse stater på længere sigt vil fungere på ensartede vilkår, for at regionen som helhed kan opnå stabilitet, fred og udviklingsmuligheder.
Det sker dog fortsat, at lokale mindretal af sprogstammer, der bygger på gamle feudale opdelinger, ser en mulighed for selvstændighed, en selvstændighed, der ikke altid falder i god jord hos det styre, der er ved magten i den pågældende region.
De nationer, der lever op til OSCE's brede definition af sikkerhed, som dækker over den menneskelige, politiske og militære samt økonomiske og miljømæssige dimension, skal være det, vi med et moderne dansk udtryk kalder rollemodeller for de nye og de uerfarne stater.
Det sker bedst inden for rammen af OSCE's institutioner, hvis grundlæggende opgaver bl.a. udføres gennem valgobservationerne.
Et frit og retfærdigt gennemført valg er og bliver
en forudsætning for, at en nation kan sammensætte et repræsentativt parlament, som kan forestå et lovgivningsarbejde.
Det er her, demokratiet skabes; her skabes befolkningens tillid til de lokale nationale institutioner, her skabes et lands fremtid.
Denne fremtid er det for flere af de nye stater øst for Wien og på Balkan kun muligt at opbygge, hvis en folkevalgt forsamling kan omsætte grundlæggende værdier som demokrati, menneskerettigheder og retsstatsprincipper til handlinger, der respekteres i befolkningen.
Når en af disse nye stater derpå indtræder i det internationale samfunds organer og forpligter sig til at efterleve en række aftaler, bliver hverdagen for nogle fyldt med kontroversielle problemstillinger, herunder bl.a. gamle bilaterale samarbejdsrelationer til f.eks. deres tidligere dominerende big brother-nation, i manges tilfælde Rusland.
Og Rusland spiller konstant en række vanskeligheder ud for OSCE, der jo har princippet om konsensus.
Det sker måske for ofte, at landene vest for Wien må afstå fra at få et punkt på dagsordenen vedtaget, endsige gennemført.
Det er især mærkbart i den menneskelige dimension, hvor Rusland formår at trække flere af de tidligere vasalstater, der har opnået en form for selvstændighed, over på deres side ved stadig at råbe et højere: Njet, hertil og ikke længere.
Det er svært for Rusland at leve op til OSCE-ånden, hvor der er tale om konsensus, og hvor enhver indsats er en hjælp og ikke et udtryk for kontrol.
En særlig hjælp er dog feltmissionerne, som ministeren heldigvis giver meget omtale i redegørelsen, og Venstre er helt enig i, at disse lokale missioner er af stor betydning, både for de stater, der tager imod dem, og for OSCE's omdømme.
Til slut vil jeg gerne gentage min tak til ministeren for den omfattende redegørelse og samtidig takke alle de medlemmer af Folketinget, der har været aktive i en række valgobservationer på OSCE's vegne.