runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-05-28:
Jeg kan da starte med at bekræfte, at jeg er en begejstret tilhænger af kommunalreformen.
Spørgsmålet er så, om det forhold, at regionerne ikke har nogen selvstændig skatteudskrivningsret, stiller regionerne og dermed det regionale arbejdsmarked meget anderledes end det kommunale.
Det har jeg nu lidt svært ved at få øje på.
For det er jo heller ikke sådan, at kommunerne, selv om de har skatteudskrivningsretten, har den fuldstændig frit eller uden dialog med staten.
Der har sådan set været en lang tradition for - også før den her regering kom til - at spørgsmål om den kommunale indtægtsside er noget, man har søgt at aftale.
Derfor er det jo såre naturligt, at der sker en koordination af de offentlige arbejdsgiveres synspunkter.
Det er også sket i forbindelse med det her overenskomstforløb, ligesom det er sket i alle tidligere overenskomstforløb.
Det afgørende er, at det er Danske Regioner, der har forhandlingsretten.
Jeg kan også forstå, at der er sket det her i dag, at Dansk Sygeplejeråd på ny har henvendt sig til Danske Regioner med et ønske om at få gang i mødeaktiviteterne.
Jeg forstår, at Danske Regioner har bekræftet den henvendelse, og jeg må derfor forvente, at der vil finde en eller anden form for genoptagelse af kontakten sted mellem de offentlige arbejdsgivere, her forstået som Danske Regioner, og de offentlige lønmodtagere, i denne sammenhæng altså Dansk Sygeplejeråd.
Per Clausen (EL), 2008-05-28:
Jeg er enig med finansministeren i, at staten og finansministeren også har ret god hånd i hanke med kommunernes økonomi.
Så det vil nok være dristigt at sige, at der er den helt store forskel dér.
Det er jeg enig med finansministeren i.
Men jeg er også enig med finansministeren i - for sådan tolker jeg i grunden hans svar - at det er noget snak, når nogen siger, at staten skal blande sig uden om de regionale og kommunale overenskomster, for staten er dybt involveret i dem, ikke bare i form af koordinering, men nok også med en vis form for bestemmende indflydelse.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, om det er sådan, at finansministeren er uenig med mig i, at der ikke indgås nogen aftaler på det kommunale og regionale område, som bryder med den ramme, regeringen har lagt for økonomien, uden at man har talt med finansministeren først.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-05-28:
Jeg synes ikke, der er noget snak i, at staten skal blande sig udenom.
Vi har en dansk model på arbejdsmarkedet, som betyder, at parterne forhandler og kan konflikte og finde løsninger, og det er sådan set en meget vellykket model.
Det er jo den, der har ført til, at jeg på det område, jeg er ansvarlig for, har kunnet indgå overenskomster.
Det vil vi gøre.
På samme måde er det jo også lykkedes på det kommunale område at få størstedelen af det hele forhandlet hjem.
Jeg har simpelt hen den forventning, at hvis vi her fra centralt hold holder os i ro, er der al mulig udsigt til, at det her nok skal ende på et tidspunkt.
Det er jo det, vi har konfliktretten til, det er det, vi har den danske model til.
Sådan er min tilgang til det her spørgsmål.
Karen Jespersen (V), 2008-05-28:
Det hænger rigtig godt sammen.
Det handler om, at de tilsagn, der er givet, jo holder sig inden for den aftale, der er indgået med kommunerne, og kommunerne har forpligtet sig til at løse de opgaver, de skal ifølge lovgivningen, med de penge, de får.
Så har de oven i købet fået 1 mia. kr. ekstra, takket være de budgetter, de har lavet.
Omvendt vil det betyde, og det må være sådan, jeg må forstå hr. Rasmus Prehn, at hvis man laver en aftale og der så bare bliver brugt flere penge, har man ikke tænkt sig at gribe ind.
Det er jo den økonomiske politik, Socialdemokratiet står for: Kommunerne bare kan blæse på den aftale, man indgår, og så øge udgifterne ud over den ramme, man har aftalt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2008-05-28:
Jeg ved ikke helt, hvad det er for en ramme, der nu spørges ind til.
Det er sådan, at vi år for år indgår en aftale med henholdsvis regionerne og kommunerne om næste års økonomi, og det gør vi jo dialogbaseret.
Så er det jo - kan man sige - henholdsvis kommunerne og regionerne, der som arbejdsgiver og med ansvarlighed over for prioriteringen af deres egen økonomi indgår overenskomster.
Det er sådan, det foregår, og jeg kan vanskeligt forestille mig, at det skulle foregå på nogen anden måde.
Ole Vagn Christensen (S), 2008-05-28:
Hvilke initiativer vil ministeren, tage f.eks. ved samkøring af tingbog, seneste ejendomsvurdering og pantesikret gæld, for at sikre at en pantsat ejendom rent faktisk yder tilstrækkelig sikkerhed, således at overdrageren af en panterettighed ikke på retsstridig måde fremkalder eller udnytter en vildfarelse hos erhververen af skægpantebreve om pantets værdi, som vil være strafbar efter straffelovens paragraf om bedrageri?
Skriftlig begrundelse
Den 14. september 2007 stillede spørgeren en række spørgsmål til ministeren, om hvad regeringen vil gøre, for at »spøgelseshuse«, der eksisterer på skægpantebreve, og social armod ikke fortsat være en skamplet på vores landsbyer.
Spørgeren er udemærket klar over, at velfærdsministeren har fremsat et lovforslag om ændring af lov om byfornyelse.
Rasmus Prehn (S), 2008-05-28:
Mener ministeren, at der er sammenhæng mellem regeringens løfter om en bedre offentlig sektor og det faktum, at 72 pct. af kommunerne allerede nu er begyndt med nedskæringer af frygt for at blive straffet økonomisk af regeringen?
Skriftlig begrundelse
Der henvises til oplysningerne i artiklen hver tredje kommune skærer i service i Jyllands-Posten den 21. maj 2008.
Karen Jespersen (V), 2008-05-28:
Det handler om kommunernes økonomi, og der er jo rigtig, rigtig mange penge ude i kommunerne, bl.a. takket være de aftaler, der er indgået med regeringen.
Der blev lavet en aftale til 2008, og der blev afsat 860 mio. kr., der skulle sikre, at niveauet for servicen blev videreført, og derudover blev der så afsat yderligere 1,6 mia. kr. i 2008 til ældre-, børne- og socialområderne.
Derudover skete der det, at de budgetter, der rent faktisk blev lagt ude i kommunerne, blev 1 mia. kr. højere end det, der rent faktisk var aftalt, og deraf er en del også gået til serviceforbedringer på hele det kommunale område.
Så på den måde synes jeg, at kommunerne står meget stærkt inden for de rammer, der er aftalt mellem kommunerne og regeringen.
Rasmus Prehn (S), 2008-05-28:
Vi kan jo høre, at velfærdsministeren ridser en masse tal op, en hel masse tal, som så skulle være forklaringen på, at det går godt derude.
Men sagen er jo den, at man i mange kommuner oplever, at der er budgetter, der skal genåbnes, at der er ting, der skal pilles af budgetterne, at der skal spares, at der skal reduceres.
Jeg står her med en artikel fra onsdag den 21. maj i Jyllands-Posten, hvor overskriften er: »Hver tredje kommune skærer i service«.
Det er ifølge en undersøgelse, der er foretaget af FTF, og formanden, Bente Sorgenfrey, forudser, at stramningerne af budgetterne kommer til at gå ud over såvel borgere som ansatte i kommunerne.
Det jo ret voldsomt med en tredjedel af kommunerne, der sparer på serviceområdet.
Derudover er der faktisk 72 pct. af kommunerne, som er nødt til at tage budgetterne op til revision for simpelt hen at se, om ikke man skal pille noget af budgettets anlægsudgifter osv.
Så man er meget hårdt ramt i landets kommuner.
Hvordan kan ministeren få det til at hænge sammen med de meget konkrete løfter, partiet Venstre gav før valget?
Det startede jo allerede tilbage til Venstres landsmøde, hvor vi jo så en engageret formand for Venstre, statsminister Anders Fogh Rasmussen, der med håndfri mikrofon og vind i håret lovede, at der nu virkelig skulle gøres noget ved det - der skulle renoveres skoletoiletter.
Vi så et billede af beskidte skoletoiletter, og nu skulle der gøres noget ved det.
Men sagen er den, at man er i gang med at spare ude i kommunerne.
Og det, der er udsigt til, er så også, at der bliver færre penge.
Her står jeg med en artikel fra Børsen, også fra onsdag den 21. maj, hvor der står: »Meget få penge til kommuner«.
Og der er også en underoverskrift, der hedder »Smalkost«.
Så det er altså situationen.
Man har lovet det ene konkrete efter det andet, men i stedet for at få mere ude i kommunerne, så får man mindre.
Det er det, der er virkeligheden.
Hvordan kan det hænge sammen?
Per Clausen (EL), 2008-05-28:
Det lyder til, at afslutningen på overenskomstforhandlingerne er lidt mere puritansk, end de var, da jeg havde med den slags at gøre.
Det skal jeg kun rose, for hvis resultaterne er pauvre, er der jo ikke nogen grund til, at forhandlerne forgyldes.
Men det, jeg godt bare vil være helt sikker på, er, at finansministeren sådan set er enig med mig i, at der ikke indgås nogen aftaler på det kommunale og regionale område, hvor man bryder med de økonomiske rammer, medmindre finansministeren har sagt, at det må man godt.
Derfor er finansministeren dybt, dybt involveret i de overenskomstforhandlinger, der foregår på det kommunale og regionale område.
Det vil sige, at så længe Folketinget accepterer, at finansministeren agerer, som han gør, bliver han ved med det.
Det er set i den sammenhæng, at jeg synes, at det der med, at staten skal holdes udenfor, er noget snak.
Det er også, fordi jeg tror, at det må være meget vanskeligt at føre seriøse overenskomstforhandlinger, hvis ikke man har nogen penge, man selv råder over, og det er jo i virkeligheden regionernes situation og i ganske stor udstrækning også kommunernes situation.
Karen Jespersen (V), 2008-05-28:
Det er jo det, der er sket.
Men samtidig er det også utrolig vigtigt, at man i en situation, hvor der er en historisk lav arbejdsløshed på under 60.000, ikke begynder at føre en ekspansiv finanspolitik.
Jeg er faktisk ærlig og redelig lidt skræmt over, at man som socialdemokrat overhovedet ikke går ind og diskuterer det her ud fra en samlet vurdering af samfundsøkonomien.
Det er jo børnelærdom, at hvis vi har høje lønstigninger, hvad vi har i øjeblikket - og det er jo et udtryk for, at vi mangler arbejdskraft,
fører en ekspansiv finanspolitik - der kraftigt øger efterspørgslen efter arbejdskraft, så får vi endnu højere lønstigninger, og det rammer jo bare som en boomerang med øget ledighed.
Kunststykket er jo at føre en politik, som fastholder og sikrer servicen og også giver mulighed for forbedringer, samtidig med at vi ikke øger lønstigningerne.
Det er der jeg synes jeg taler totalt for døve øren i dag, når jeg er i debat med socialdemokrater, og det synes jeg er lidt skræmmende.
Rasmus Prehn (S), 2008-05-28:
Velfærdsministeren taler bestemt ikke for døve øren.
Sagen er jo bare den, at vi lagde kortene på bordet ved sidste valg.
Vi kunne have valgt at sadle den populistiske hest, som velfærdsministeren selv gjorde og regeringen gjorde, og sige, at der både var råd til skattelettelser og til velfærd, men det gjorde vi ikke.
Hvis vi gerne vil have, at vores børn får en ordentlig skolegang, hvis vi gerne vil have, at der er en ordentlig ældreservice, så er vi nødt til at prioritere det og nødt til at undvære skattelettelserne.
Da var det jo altså Socialdemokratiet, der talte for døve ører.
Da var det regeringen, der var uansvarlig og havde travlt med at sadle den populistiske hest.
Sagen er jo den, at vi har en kommune som f.eks. Jammerbugt Kommune i Region Nordjylland, som jo netop har været ude i det her budgetår og sige til deres skolebørn: Der bliver færre dansktimer, der bliver færre undervisningstimer i det hele taget.
Det er jo ellers fremtiden, men det vælger man så at spare på.
Vil velfærdsministeren komme og sige til de skoleelever og til de forældre: Næste år bliver der endnu færre timer, fordi jeres kommune har været uansvarlig?
Karen Jespersen (V), 2008-05-28:
Jeg er jo rigtig glad for, at jeg kan fremsætte det lovforslag, så det faktisk nu betyder, at der i vuggestuer og børnehaver og måske også på længere sigt i skoler vil blive serveret et måltid mad, og hvor det er gratis for de mennesker, som har en lav indkomst og derfor har friplads.
De får så den mad gratis.
Og det synes jeg er et rigtig godt tilbud, samtidig med at vi jo bistår de mennesker, der er på starthjælp.
Det handler jo også om hjælp til dem, som er traumatiserede, og det handler om nogle sprogskoler, som er meget omfattende, og i det hele taget om hjælp til at komme ind på arbejdsmarkedet.
Så jeg synes, at vi samlet set laver en her og nu-hjælp, og så er der jo også mulighed for at få tilskud, og jeg ved, at sundhedsministeren har redegjort for de medicintilskud, der også er, og som er særlig favorable for børn.
Özlem Sara Cekic (SF), 2008-05-28:
Jeg er glad for, at ministeren gerne vil tage nogle initiativer til at løse det her, men det er jo lidt langsigtet, ikke sandt?
Der er nogle børn, der faktisk lige nu ikke får tre måltider mad, fordi der ikke er råd, og derfor mangler de D-vitamin.
Når familierne tager over til socialforvaltningen, kan de ikke få tilskud til D-vitamin, og derfor render de rundt uden at få det her D-vitamin.
Så spørger jeg bare ministeren, om ministeren ikke vil være så venlig at svare på mit spørgsmål: Vil ministeren sikre, at de i det mindste kan få D-vitamin-tilskud?
Jeg synes selv, at det er enormt mærkeligt, at vi skal sige til de her børn: Det kan godt være, at du ikke får tre måltider mad, men vi kan da i det mindste sørge for, at du får noget D-vitamin.
Men jeg kan jo se, at der åbenbart er det, der er løsningen.
Kunne det være en idé, at ministeren sikrer, at de kan få tilskud til D-vitamin?
Karen Jespersen (V), 2008-05-28:
Jeg har ikke været konfronteret med, at lige præcis det med D-vitamin skulle være et specielt anliggende.
Om det så er, fordi det ligger under sundhedsministerens ressort - og hele starthjælpen ligger jo som bekendt også under beskæftigelsesministerens, som jeg ved har fået stillet det samme spørgsmål - ved jeg ikke.
Jeg synes, at det er et vigtigt bidrag, og det er det også, når det gælder vitaminer, at børnene kan få et måltid mad gratis i den vuggestue eller børnehave, som de går i.
Det bidrag er jeg glad for.
Jeg er også sikker på, at rigtig mange af de forældre kommer i arbejde.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2008-05-28:
Mener ministeren ikke, at der er behov for ekstraordinær handling for at nedbringe lægemangelen, set i lyset af de praktiserende lægers høje gennemsnitsalder og den massive mangel på læger i yderområderne, hvor der konkret er borgere, som på grund af lægemangelen står uden egen praktiserende læge?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-05-28:
Nu skal det ligge mig meget fjernt at korrekse formanden, men jeg er ikke blevet undervisningsminister.
Det er ministeren for sundhed og forebyggelse.
Men jeg kan oplyse spørgeren om, at alle interessenter på det her område er meget optaget af, hvordan vi håndterer lægemangelen i praksissektoren.
Almen praksis er primært reguleret af en overenskomst mellem PLO - altså Praktiserende Lægers Organisation - og regionernes lønnings- og takstnævn.
Denne overenskomst indeholder bestemmelser, som skal modvirke lægemangel.
F.eks. kan jeg nævne, at samarbejdsudvalget udarbejder en praksisplan for almen praksis.
Planen skal indeholde redskaber til at modvirke mangelen i lægedækningen ved at motivere ældre læger til at udskyde deres pensioneringstidspunkt og motivere kommende og færdiguddannede læger til hurtigt at nedsætte sig som praktiserende læger.
Det er derfor således bestemt, at samarbejdsudvalget skal etablere en handlingsplan, med henblik på at sikre at den ophørende læges patienter vil kunne tilmeldes en ny læge.
I første omgang handler det om at kortlægge, om der er ledig kapacitet hos områdets øvrige læger, eller om der kan etableres ekstra kapacitet i praksis på den ene eller anden måde.
Hvis det ikke er muligt at tilvejebringe den nødvendige udvidelse af praksis, er samarbejdsudvalget forpligtet til at udarbejde en strategi for, hvordan den ledige plads kan besættes.
Fra centralt hold kan jeg oplyse, at regeringen med udspring i regeringsgrundlaget »Mulighedernes samfund« og økonomiaftalen for 2008 har nedsat et bredt sammensat udvalg vedrørende almen praksis' rolle i fremtidens sundhedsvæsen
, og det er et meget vigtigt analysearbejde, som der er i gang.
Baggrunden for arbejdet er bl.a. den udfordring, vi står over for med at rekruttere og fastholde læger og klinikpersonale i sektoren, altså at imødegå lægemangelen.
Udvalget har en række opgaver, f.eks. at beskrive og analysere rammerne for en hensigtsmæssig organisering af mere bæredygtig almen praksis.
Udvalget undersøger, om der heri kan ligge et bidrag til at afhjælpe lægemangelen.
Faktum er jo, at vi mangler læger, og der findes ikke nogen snuptagsløsninger for at få flere læger allerede i morgen.
Men det, vi gør, er jo, som jeg også nævnte i mit indledende svar, at nedsætte den her praksiskommission, som skal skabe forudsætningerne for opgaveglidning, hvorved man kan være samlet i større enheder.
Det er også det, de unge læger, der i dag ønsker at blive praktiserende læger, selv ønsker, for så kan man ansætte en laborant eller en sygeplejerske og lade dem udføre nogle af de opgaver, som lægen før tog sig af, og derved vil man muligvis kunne få flere patienter ind, fordi noget af arbejdet overgives til andre.
Så der er masser af initiativer i gang.
Jeg beder blot om, at man forstår, at der ingen snuptagsløsninger findes.
Vi har jo også øget optaget af medicinstuderende.
Mange af dem kommer jo på hospitaler osv., men vi kan altså ikke tage en kirurg og putte ham ind i en almen praksis.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2008-05-28:
Jeg prøvede før at belyse noget, og det var ligesom for at gøre ministeren opmærksom på, at det her jo ikke er et problem, der opstod i går, det er ligesom kommet over en periode.
Det, som jeg godt vil frem til, er, at der er udarbejdet et statusnotat i Storstrøms Region - det hedder det ikke, i vore dage hedder det Region Sjælland - der beskriver, hvordan situationen helt nøjagtig er i Lolland Kommune.
Og på trods af at man har taget de initiativer, som ministeren glimrende har beskrevet i sit første svar, står man reelt i en situation, hvor der er 150 borgere, som ikke har en praktiserende læge, de kan henvende sig til.
Man kan se på, hvad gennemsnitsalderen er for lægerne i kommunen; i Nakskov er gennemsnitsalderen 60 år, i Rødbyområdet er den 55, i Maribo er den 57, og på Midtlolland er den 63.
Og der står man i dag i en situation, hvor der er 150 mennesker, som ikke har en praktiserende læge.
Har ministeren nogen kommentarer til det?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2008-05-28:
Det spørgsmål, der stilles, bekræfter jo blot den tendens, som spørgeren selv var inde på, og jeg har også bekræftet, at der er problemer i yderkantsområderne.
Og der har vi sat et arbejde i gang.
Der bliver sagt, at det ikke er noget, der bare lige sådan er kommet overnight, altså, man kunne se, at det var kommet - ja, men vi har jo også været i gang i lang tid med at gøre noget ved det her, men kreativitet og opfindsomhed er altså også bare nødvendigt for at få læger til at søge til de her områder, hvor der mangler læger, og hvis de ikke vil det, for man kan jo ikke tvinge dem derned, må man gøre noget andet.
Så må man lave nogle udvidede skadestuer.
Men nu venter jeg på den her praksiskommission for at se, hvad den vil byde ind med i forhold til lægemangelen.
Lennart Damsbo-Andersen (S), 2008-05-28:
Praksiskommissionen barsler jo engang i oktober, så vidt jeg kan forstå, men vi står jo i en situation i Maribo, også i Lolland Kommune, hvor der er to læger på 65 år, som har valgt at ophøre her pr. 1. juli.
Det vil sige, at der ud over de 150 borgere så vil være i omegnen af 3.000 yderligere, der ikke har en praktiserende læge.
Og jeg kan citere næstformanden i Region Sjælland, han hedder Bent Normann Olsen, der siger, at hvis ikke der sker noget, vil der inden for de næste 5 år være 200.000 borgere i Region Sjælland, der ikke har nogen læge, hvis ikke der bliver gjort noget.
Allerførst vil jeg sige tak for svaret.
Ministeren og jeg har skrevet sammen i et par måneder om en række spørgsmål, jeg stillede, om, at der tydeligvis er mange problemer rundtomkring, specielt i yderområderne, med, at der er stigende mangel på læger i de lægepraksisser, der er, specielt når man ser på, hvilken alder lægerne har, gennemsnitsalderen, og hvordan udviklingen i det hele taget bevæger sig.
Et af de svar, som ministeren har givet mig, beskriver, hvordan udviklingen er aldersmæssigt og også, hvordan udviklingen er med hensyn til at overtage praksis fra den ene læge til den anden osv.
og ud fra det tolker jeg - og det vil jeg godt høre ministerens mening om - at der i hvert fald over de sidste 5 år har været en tydelig tendens til, at der er et stigende antal lægepraksisser, der ikke kan blive solgt, der er et stigende antal lægepraksisser, der bliver forladt uden at blive overtaget af nye læger, og at der samtidig er en stigning i gennemsnitsalderen på de læger, der er tilbage i lægepraksis.
Det kan jo ikke komme som en overraskelse.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren: Hvordan kan det være, at det så tager så lang tid, inden der sker noget i det her?
Så vidt jeg kan se, også ud af de svar, der er kommet, så har man ikke foretaget sig noget indtil nu.
Özlem Sara Cekic (SF), 2008-05-28:
Jeg har mødt nogle familier, som er på starthjælp, og som ikke engang har råd til at købe lægeordineret medicin til deres børn.
De er så traumatiserede, mange af dem.
Derfor synes jeg, at ministeren ikke svarer på mit spørgsmål.
Som ansvarlig velfærdsminister har ministeren magt til at gå ind og sige: Jeg vil ikke acceptere, at der er børn, der bliver ramt af fattigdom.
Nu har vi jo det problem, at der er familier med børn, der ikke har råd til tre måltider mad om dagen, og så vil jeg bare rigtig gerne vide, hvad ministeren vil gøre i forhold til de børn, så de får de tre måltider mad, og så de kan få tilskud, så de kan få D-vitamin.
Karen Jespersen (V), 2008-05-28:
Jeg oplever, at jeg har et personligt ansvar, og det er derfor, jeg er aktiv i politik; det er derfor, jeg står her.
Det er jo en del af min ansvarsfølelse over for det danske samfund og de mennesker, der lever i Danmark.
Det handler jo om også at have nogle regler, der sikrer, at de familier og børn har størst mulig mulighed for at få fodfæste i det danske samfund - nu har en meget stor del af de mennesker, der er på starthjælp, jo indvandrerbaggrund - og meget tyder på, at det faktisk hjælper.
Nej, nu er der jo ikke nogen, der har gennemført så store skattelettelser i de senere år, tror jeg, som den socialdemokratisk-radikale regering i 1990'erne med afskaffelse af formueskatten og en halvering af arveafgiften og en sænkning af topskatten, og det var jo formentlig ikke bare for at forgylde de rige; det var jo formentlig, fordi man mente, at det var et fornuftigt element i en samlet økonomisk politik.
Men når man så ser på kommunernes udgifter til sociale foranstaltninger, er det selvindlysende, at den diskussion og den opgave, vi står over for, er, hvordan vi får mere for pengene.
Og det er beskæmmende - det synes jeg også selv det er - at vi kan se, at det på lange strækninger kører i ring med de tunge sociale ydelser, og der er vi simpelt hen også nødt til at få lavet nogle regler, så man sikrer, at man i højere grad faktisk lærer af sine erfaringer og laver en mere effektiv indsats.
Så man kan altså sagtens lave en bedre indsats inden for det beløb, vi har.