runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Gade (V), 2009-03-18:
Tak for det.
Det er jo lidt i den samme boldgade.
Det handler om, hvordan vi vil sikre, at tidligere udsendte soldater får den støtte og hjælp, de har brug for.
Som jeg var lidt inde på i min besvarelse af det forrige spørgsmål, er de tilbud, der er, ret omfattende, og man kan som borger gå ind og kigge på www.fmn.dk, og der kan man se den store palet af tilbud, der bliver givet vores soldater. Samtidig er der også nedsat en arbejdsgruppe, som ser på, om det kan gøres bedre, og det er en arbejdsgruppe, som arbejder på tværs af de relevante myndigheder i forsvaret, for som jeg siger, er der ikke et endeligt facit på hjælp til tidligere udsendte soldater.
Det er jo en erfaringsopsamling, og det er noget, der skal og vil udvikle sig løbende.
Men det, jeg bare håber med mit svar her at kunne give indtryk af, er, at det bliver taget meget alvorligt ikke kun af forsvarets generaler, men også af forsvarets psykologer og af mig som talerør for det politiske system.
Jeg taler jo også på vegne af Folketinget, som også bekymrer sig om de her mennesker.
Hvis soldater udebliver fra psykologsamtaler, som de har behov for, prøver vi at kontakte soldaten efterfølgende for at minde ham om, at det nok ville være en god idé at komme, men en grundlæggende præmis er, at soldaten erkender, at han har behov for hjælp og ønsker at modtage den.
Samtidig er det sådan, at den nye portal - forvaretspsykologer.dk - som jeg også har omtalt før, kan man anonymt gå ind på og få nogle råd.
Jeg står ikke og siger, at alt er godt; jeg siger, at det ikke bare har udviklet sig meget de sidste 3-4 år, men at det også vil udvikle sig meget de næste 3-4 år, og at det vil blive noget, som vil blive diskuteret i forsvarsforliget, og at der vil blive en celle i Forsvarsministeriet og ude i Forsvarskommandoen, som vil tage sig af veteranerne for at vise og signalere over for forsvaret, soldaterne og omverden, at de bliver taget alvorligt også på allerhøjeste sted.
Der er ikke nogen udløbsdato på hjælpen, således at hvis der går 20 eller 30 år, kan man stadig væk få hjælp.
Jeg vil også sige, at Institut for Militærpsykologi , hvor de her 24 psykologer sidder, jo netop er vidensopsamlingsbanken, og jeg må sige her, at de gør et fremragende stykke arbejde.
Der er også i øjeblikket undersøgelser i gang, hvor man prøver at identificere de fælles træk, hvis der er nogle, hos de soldater, som får psykiske eftervirkninger, således at man kan sætte ind allerede før udsendelsen eller, hvis risikoen er særlig stor, sørge for, at de ikke bliver udsendt.
Så der er mange projekter i gang, men det ligger hos forsvarets psykologer, og det er jeg sådan set tryg ved.
Jeg er tryg ved, at det ikke er styret af mig som politiker eller for den sags skyld af forsvarets generaler, men at det ligger hos de civilt uddannede psykologer, som vi jo så faktisk har en del af i forsvaret.
Pernille Frahm (SF), 2009-03-18:
Tak til ministeren, også for den understregning af, at der er forståelse for det behov.
Nu vil jeg så i virkeligheden trække lidt i en anden retning, for det, vi har brug for er jo samtidig at sikre, at der er en vidensopsamlig om effekten af det her.
Vi ved jo faktisk allerede en hel masse om posttraumatisk stresssyndrom.
Vi ved, at det er en alvorlig lidelse, og vi ved, at det kan ramme folk 5, 10, 15, 20 år efter.
Vi ved jo f.eks. fra Frihedskampens Veteraner, at nogle af de folk først fik psykiske lidelser 20, 30, 40 år efter, begivenhederne havde fundet sted, der gjorde, at vi dengang var nødt til at give dem pension og en særlig hædersbevisning.
Så i virkeligheden har vi en viden.
Jeg ønsker nu bare at sikre mig, at forsvarsministeren vil være med til at sikre, at vi her holder øje med udviklingen hele tiden og måske ikke registrerer på personer, men på typer, baggrund osv., så vi ved, hvad det er, vi gør.
Søren Gade (V), 2009-03-18:
Jeg vil sige til fru Pernille Frahm, at det er vigtigt for mig at understrege, at der ikke bliver noget kartotek.
Der har været en myte om, at hvis man henvendte sig til en psykolog, var man registreret, og skulle man efterfølgende f.eks. søge ind til politiet, var det noget, der forhindrede ens optagelse.
Sådan er det ikke.
Det er sådan, at det jo er langt mere normalt i dag i forsvaret at bruge psykologer.
Dengang jeg var soldat, og dengang jeg var udsendt, gik man ikke til psykolog.
Og vi har psykologer med både før, under og efter udsendelsen.
Så jeg kan sige til fru Pernille Frahm, at det ingen konsekvenser får for, om man efterfølgende kan søge ind hos politiet, og det er vigtigt at sige, at det er anonymt.
Bruger man internetportalen forsvaretspsykologer.dk, hvor man også kan være anonym og fortælle om sine problemer, kan man komme i kontakt med en psykolog og få noget råd og vejledning.
Det er netop lavet for at give den tidligere soldat den tryghed, der er i at være anonym i det her system.
Pernille Frahm (SF), 2009-03-18:
Mange tak.
Jeg vil starte med at sige, at jeg er meget glad for, at forsvarsministeren virkelig virker meget mere positiv over for det her end sidste gang, vi diskuterede det.
Det var for et års tid siden, tror jeg.
For jeg synes, at det har været et kæmpeproblem, at vi overlader mennesker til deres skæbne på den her måde, når vi først har bedt dem om at yde noget, der er så svært og hårdt at yde, som vi har gjort.
Med hensyn til de her soldaterhjem vil jeg sige, at jeg forstår, at ministeren nu har været ude i nogle tanker om at bruge nogle netværk, der allerede eksisterer.
Jeg synes sådan set, at det lyder rigtig fornuftigt at bruge dem i stedet for at bygge nye netværk.
En ting, jeg gerne vil spørge om, er så: Er ministeren opmærksom på, hvor vigtigt det er, at der også bliver mulighed for at komme sådan et sted anonymt, altså uden at blive registreret, og uden at der bliver skrevet noget ned, i hvert fald i måske de første 5-10 tilfælde, for at få genopbygget troen på og tilliden til, at der er noget som helst i denne verden, der kan hjælpe?
Søren Gade (V), 2009-03-18:
Hr. Simon Emil Ammitzbøll har fuldstændig ret i, at vi skylder dem at behandle dem ordentligt.
Det er vigtigt for mig at understrege, at jeg som forsvarsminister og uddannet økonom jo ikke har den fulde indsigt på det område, og jeg har ikke set eller hørt forslag fra vores psykologer, som ikke er blevet fulgt.
Der er en tæt dialog.
Vi bliver aldrig færdige med tilbuddene, vi bliver aldrig færdige med at gøre det bedre, det er i en løbende udvikling.
Der er for nylig kommet en pårørendeportal, der er kommet en hjemmeside, forsvaretspsykologer.dk, hvor man kan være anonym og få svar på nogle spørgsmål og fortælle, hvordan man har det.
Der er lavet pilotprojekter med støttegrupper for børn og unge i Holstebro og Varde og Høvelte.
Det er alt sammen nogle tilbud, som man vil evaluere.
Hvis det viser sig, at de er en hjælp, vil de blive brugt.
Til det med at mødes jævnligt vil jeg sige, at soldaterne også mødes i dag - jeg tror, at det er 3 måneder og 7 måneder, efter at de er kommet hjem - og vi har De Blå Baretter , som bliver støttet politisk og økonomisk, fordi det er et godt tilbud til vores soldater.
Det er noget af det, vi også vil tage op i forbindelse med forsvarsforligsforhandlingerne, og jeg kan i hvert fald sige, at jeg vil prøve at indkalde nogle af interessenterne til at drøfte ideen om, at man kan bruge den struktur, der er i dag, til at lade soldaterne mødes med jævne mellemrum.
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-03-18:
Det er jeg rigtig glad for at høre.
Jeg tror nemlig, at det er utrolig vigtigt, sådan som fru Pernille Frahm også var inde på tidligere, at vi ikke undervurderer den opgave, der kan ligge, også med soldater, der bliver ramt af PTSD eller lignende, som jo er noget, der kan komme snigende og så pludselig opstå.
Vi kan jo desværre også se, sådan som vi så for ganske nylig, at det ikke er altid, man får grebet ind i tide, og at der kan opstå nogle utrolig tragiske situationer som den, der opstod på Nørrebro i København for ganske nylig.
Og det er derfor, jeg bliver ved med at kredse om - og jeg ved godt, at nu kommer vi til at tale om de samme ting igen og igen - at dem, der ikke vil have hjælp, dem, der synes, at de ikke fejler noget, men egentlig selv synes, at de har styr på situationen, er det utrolig svært at få fat på gennem forsvarets psykologer eller internetportaler eller andre udmærkede tiltag, som jeg kun kan støtte op om.
Søren Gade (V), 2009-03-18:
Man kan sige, at vi har fået en politisk vilje, og i forsvaret og hos forsvarets psykologer er der ikke alene den største vilje, men det største ønske om at gøre det så godt som muligt, og det er en løbende proces.
Man tager de erfaringer ind, man har fra tidligere udsendte, man inddrager også tidligere udsendtes pårørende, og man har kontakt med nogle tidligere udsendtes pårørende, hvor det har været svært, ligesom veteranerne også kan fylde noget.
Men det er vigtigt for mig at understrege, at det i sidste ende jo bliver mit og forsvarets ledelses ansvar at sørge for, at der er de her tilbud, og vi vil langt hen ad vejen læne os op ad de anbefalinger, vi får fra forsvarets psykologer, som jeg ikke alene har den største respekt for, men også den største tillid til.
Jeg ser frem til yderligere dialog på området, og hr. Simon Emil Ammitzbøll vil opleve, at det bliver at slå åbne døre ind, for jeg tror, vi har et fælles ønske om at gøre det så godt som muligt.
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-03-18:
Jeg synes, vi kan konkludere, at der er lyst til, at der skal tages nogle nye initiativer, og at vi skal gøre nogle ting, så vi kan få løst problemerne.
Jeg synes, det er rart, at vi alle sammen sætter pris på de mennesker, som går ud og kæmper for demokratiske værdier og for det internationale retssamfund ude i verden.
Forsvarsministeren sagde selv, at der har været mange velmenende forsøg, og jeg tror, at det er ufattelig vigtigt, at vi får inddraget veteranerne mere i det her arbejde, end vi gør i dag, og at vi får involveret de pårørende til veteranerne mere, end vi gør i dag, sådan at vi fremadrettet får nogle løsninger, hvor vi sikrer, at de, der falder igennem på det nuværende tankesæt, bliver reddet op.
Jeg kvitterer for, at forsvarsministeren med det svar, jeg har fået, er gået et lille skridt i den retning i dag.
Til gengæld vil jeg så love, at jeg selvfølgelig også vil holde øje og følge op, sådan at vi får gjort noget, så vi ikke skal se nær så mange falde igennem fremover.
Søren Gade (V), 2009-03-18:
De udsendte soldater bliver gjort bekendt med, at der kan komme psykiske eftervirkninger.
Det er derfor, at der er en kontaktpsykolog tilknyttet enheden, og det er derfor, at der er nogle samtaler før - og under, hvis det er rigtig slemt dernede - og efter, når de kommer hjem.
Jeg vil være lidt betænkelig ved, at man skal lave en håndfæstning på, at man vil lade sig tvangsindkalde til, hvad skal vi sige, syn hvert andet eller femte år, for langt de fleste soldater får ikke psykiske problemer.
Det kan jo også være sin sag, hvis man som ungt menneske skal sige: Nu kommer der nogle og skal følge mig resten af mit liv, fordi jeg har skrevet under på noget som 18- eller 19-årig.
Jeg synes, at det i stedet for er vigtigt at sige, at vi skal gøre opmærksom på de tilbud, vi har som soldater og borgere i et land omgivet af de samme love, men vi skal måske være bedre til så at fortælle de pårørende, hvordan de kommer i kontakt med psykologerne, så de kan rette henvendelse til soldaten.
Men der vil være den restgruppe, som nægter at erkende, at de er syge, ligesom der er i andre sammenhænge, og som ikke vil lade sig behandle, og det er dér, det reelle problem faktisk ligger.
Pernille Frahm (SF), 2009-03-18:
Ja, for en af de fortvivlende ting har været at høre de pårørende, som har forsøgt og synes, at de gennem årene har set, at det er gået ned ad bakke.
En anden ting er spørgsmålet om tvang.
Jeg tror ikke, at nogen er uenig i, at psykiatriloven gælder for alle, også for tidligere udsendte, og at det nok er tvivlsomt, hvor effektfuld behandling under tvang i det hele taget er - nu kan jeg forstå, at ministerens parti dog synes, at når det gælder gravide narkomaner er det meget effektfuldt, men det var et sidespring - men handler det ikke i meget høj grad også om, hvem vi egentlig sender ud?
Hvilket syn på den slags har de folk, som vi sender ud?
Jeg er meget glad for, at ministeren nu siger, at det kommer til at fylde lidt mere fra ledelsens side.
Jeg tror, at ledelsen ligesom skal vise vejen, men jeg tror også, at man skal være noget mere pågående over for folk i udtagelsesfasen, så de er klar på, at det her er en del af spillet, og at de eventuelt skriver under på, at de er villige til at modtage behandling, i det omfang det skønnes nødvendigt, sådan at vi ikke taler om tvang, men taler om, at folk faktisk er klar over, at det her også er vigtigt.
Søren Gade (V), 2009-03-18:
Jeg kan sige til fru Pernille Frahm, at de godt 20.000 breve faktisk foranledigede, at 221 soldater efterfølgende kom om ikke i behandling så i kontakt med psykologerne og blev givet råd og vejledning derfra.
Man har en spørgeskemaundersøgelse, der benyttes, når soldaterne kommer hjem, og med baggrund i den kan man identificere nogle af dem, som vil få problemer, og dem tager psykologerne fat i.
Hvis soldaten udebliver fra behandling eller samtale, retter forsvaret henvendelse.
Hvis familien retter henvendelse, fordi de kan se, at det er galt med deres kære, retter forsvaret også henvendelse, og de fleste gange siger soldaterne jo også ja tak til en samtale.
Med hensyn til det med de tidligere udsendte, som er meget essentielt, vil jeg snakke med forsvarets psykologer om, om vi kan gøre yderligere tiltag for dem, der har været udsendt.
Der er det vigtigt at sige, at den her pårørendeportal, som nu er på internettet, jo netop er lavet med henblik på at hjælpe mand, kone, forældre eller søskende til udsendte, som måtte have et problem, og hvis man får kendskab til det, vil man også fra forsvarets side rette henvendelse til dem, som måtte have et problem.
Pernille Frahm (SF), 2009-03-18:
Forsvarsministeren er jo altså inde på et af de præcise problemer her, og det er, hvordan vi får spottet, hvem det er, der har brug for hjælp, og hvordan vi får lavet forbindelsen til dem.
Men der vil jeg så sige, at vi jo har mange historier, hvor familien henvender sig og gør opmærksom på, at de er bekymrede, og hvor der også er grund til at være det.
Der efterlyser jeg måske noget mere udfarenhed, noget mere initiativ.
Forsvarsministeren fortalte f.eks. før, at de, der var udsendt for cirka 10 år siden, fik et brev, men nu ved jeg fra andre psykisk syge, at det første, der nok sker, når man bliver ramt, når man på en eller anden måde går ned, er, at man holder op med at åbne sin post.
Så kunne ministeren måske sige noget om nogle initiativer, nogle mere udadvendte, altså mere opsøgende initiativer, måske også på familiens foranledning opsøgende initiativer?
Søren Gade (V), 2009-03-18:
Vi skal bestemt ikke tale os væk fra hinanden.
Det føler jeg heller ikke vi gør, og jeg føler heller ikke, at hr. Simon Emil Ammitzbøll taler om tvangsbehandling.
Jeg prøvede bare at ridse op, hvordan forholdene er i dag.
Og jeg er sådan set enig med hr. Simon Emil Ammitzbøll i, at de love, der er, er udmærkede, og de gælder for alle borgere, inklusive soldater, og sådan må det være.
Men det, jeg jo gør, er, at jeg ikke alene er i kontakt med forsvarets ledelse, men også med forsvarets psykologer, og de meget relevante emner, som hr. Simon Emil Ammitzbøll har rejst her, vil jeg også diskutere med forsvarets psykologer.
Og jeg forventer faktisk, at de sidder og ser på svarene på de spørgsmål, der bliver stillet her.
Jeg lytter jo til deres råd, og jeg kan garantere hr. Simon Emil Ammitzbøll, at de også gør deres yderste for at udvikle og forbedre de tilbud med baggrund i de erfaringer, vi får.
Der har været mange velmenende forslag til, hvordan man kunne behandle også tidligere udsendte.
Der har ligefrem været forslag om at indkalde til - i gåseøjne - et syn, altså at de skulle komme hvert femte år, for at man kunne se, om de fejlede noget.
Og der må jeg igen sige, at det jo kun henvender sig til dem, som har det godt, for de vil jo møde op, men de, som ikke mener at de har noget problem, vil jo netop blive væk, og så vil vi bruge kræfterne på dem, som ikke har et problem, og ikke bruge kræfterne på dem, det handler om, netop dem, som går derude og har det svært, og det er dem, vi skal nå.
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-03-18:
Jeg står bestemt ikke her og taler for - det er meget vigtigt for mig at understrege - at vi skal ændre på reglerne om tvangsbehandling.
Det er slet ikke det, jeg er inde på.
Det, jeg er inde på, er at sige: Hvordan sikrer vi, at vi får fat i de mennesker, som vi ved at vi ikke får fat på i dag?
Der er spørgsmålet: Skal vi blive ved med at gå i den samme retning, eller skal vi prøve at gå i en anden retning, hvor vi skaber et forum, nogle fora, netværk, hvor de her mennesker kan blive grebet, og hvor der er nogen, der kan være opmærksom på det?
Og inden vi taler os alt for langt væk fra hinanden - for det er sådan set slet ikke det, der er ideen - vil jeg gerne gribe fat i forsvarsministerens første besvarelse på mit første spørgsmål og sige, at det jo lidt er det, det handler om: Hvordan skaber vi de rammer?
Jeg synes, det kunne være spændende at prøve at gå videre i den retning, for så kunne vi gøre noget fælles godt for de veteraner, som vi jo alle sammen sætter stor pris på.
Søren Gade (V), 2009-03-18:
Det er det, der er
det er rigtig, rigtig svært, for det er jo ligesom med alkoholikeren, der ikke vil indse, at han drikker.
Jeg kan jo ikke garantere, at der ikke sker en tragisk hændelse igen.
Vi har mange psykisk syge mennesker i Danmark, som man kan møde på gaden og rundtomkring, og som vi jo som samfund har det svært med, i den forstand at det er svært at hjælpe dem, når de ikke vil hjælpes.
Uanset hvordan man gør det, og uanset om det er familien, eller om det er vennerne, der prøver at nå ind til den pågældende, er den pågældende ikke interesseret i at få hjælp.
Og det er der, vi har problemet.
Det er gudskelov ikke ret tit, men det er sagens kerne, og det er det, der gør det så svært, fordi man jo ikke griber til tvang, før de er til fare for sig selv eller andre.
Simon Emil Ammitzbøll (UFG), 2009-03-18:
Jeg tror, at vi er fuldstændig enige om, at vi respekterer de mennesker, som tager ud på Danmarks vegne, og som kæmper - som forsvarsministeren selv sagde det - både fredens sag og det internationale retssamfunds sag.
Jeg synes, at det lyder rigtig godt, at man også vil gøre noget for de gamle soldater, der er tilbage fra 1990'erne.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig, at forsvarsministeren måske ville forholde sig lidt mere konkret til tanken om, at man kunne bruge de enorme ressourcer, der jo er hos mange soldater, til at lave en hjælp til selvhjælp og lave nogle rammer, hvor de ikke bare kvartalsvist er til nogle foredrag, men man mere løbende kunne gå ind og understøtte dem, der måske har det lidt sværere, ved måske at hjælpe lidt, det kan måske bare være et klap på skulderen en gang imellem.
For det er altså folk, som har kæmpet på vores andres vegne, og jeg synes, at vi skylder dem at behandle dem ordentligt.
Søren Gade (V), 2009-03-18:
Jeg vil gerne sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at det er således, at systemet i dag ikke må sammenlignes med det system, som man havde for 15-20 år siden i forsvaret.
Det var ikke, fordi forsvarets personel eller politikerne var specielt onde mennesker i 1990'erne, da vi havde udsendt soldater, men man vidste simpelt hen ikke bedre.
I dag er der et meget omfattende netværk omkring vores soldater, både før, under og efter udsendelsen, og derfor kan man sige, at man så at sige har fat på de soldater, som er udsendt i dag.
Noget af det, vi ser, er desværre gammel strøm, hvor soldater desværre har gået med traumer helt siden deres udsendelse i 1990'erne.
Jeg har taget initiativ til, at der er blevet udsendt nogle breve, over 20.000.
Det har foranlediget, at nogle soldater har henvendt sig, og det, jeg vil overveje sammen med forsvarets psykologer, er, om vi kan gøre noget yderligere i forhold til dem, som har været udsendt, for det er vigtigt for mig at sige, at det jo både hos politikerne og hos forsvaret og hos befolkningen er at slå åbne døre ind, for alle vil jo gøre det bedste, de kan, for dem, som har løst den opgave, et flertal i Folketinget har bedt dem om.
Karen Jespersen (V), 2009-03-18:
Altså, til en anden god gang er det jo godt lige at henvise til det, så jeg har mulighed for at sætte mig ind i det.
Samtidig har kommunerne jo altså meget frabedt sig, at jeg går ind og blander mig i deres konkrete forhold - det er de jo altid meget kritiske over for - og der laver de så den prioritering i Aalborg.
Men det er stadig væk sådan, at den her regering jo har sat forældrebetalingen dramatisk ned, altså tidligere betalte man jo meget mere uden at få mad for det.
Nu er det så blevet muligt at hæve den lidt, mod at man så til gengæld også får et måltid mad.
Det er jo rigtig dejligt at høre, at hr. Rasmus Prehn ligesom bakker op om ideen om, at man skal have mad i børnehaver.
For jeg tror, at vi er meget enige om, at det er alle tiders for børnene.
Rasmus Prehn (S), 2009-03-18:
Altså, det er jo et spørgsmål, der har fyldt meget i dagspressen, synes jeg: det her spørgsmål om, at der er forældre, der allerede har en madordning, som lige pludselig bliver pålagt en ekstra udgift.
Det var også en af de ting, som vi rejste som en bekymring, da lovforslaget blev behandlet.
Da lovforslaget blev andenbehandlet her i Folketingssalen, kom vi med det ene eksempel efter det andet på, at man kunne risikere at havne i den her situation.
Og ministeren afviste det.
Når der så kommer et konkret tilfælde frem, hvor det er sådan, at kommunerne siger, at de ikke kan få pengene til at række, hvis ikke de også øger forældrebetalingen for vuggestuer, hvor man allerede har en madordning, må man da formode, at ministeren så lægger særlig meget mærke til det og forholder sig principielt til: Skal folk have en regning for noget, de ikke får?
Karen Jespersen (V), 2009-03-18:
Nu kender jeg ikke den konkrete situation fra Aalborg, og derfor vil jeg ikke begynde at kommentere den.
Men det er da i hvert fald vigtigt, at KL, der også er Aalborgs talerør, har sagt god for den her ordning.
Rasmus Prehn (S), 2009-03-18:
Mener ministeren, at det er rimeligt, at mange børn nu tvinges til at spise kold foliemad i daginstitutionerne, fordi regeringens anlægsloft har forhindret kommunerne i at foretage de nødvendige investeringer i køkkenfaciliteter og uddannet personale?
Skriftlig begrundelse
Der henvises til begrundelsen på spørgsmål nr. S 1645.
Nu er det jo ikke kun procentsatsen, der er interessant, men hvad man betaler i kroner og øre.
Og der er det i hvert fald blevet betydelig dyrere, i den tid vi har haft en borgerlig regering, at få passet sine børn.
Men kernen i spørgsmålet her er egentlig: Var det hensigten, da ministeren lavede det her lovforslag, at forældre til børn i vuggestuer, der allerede har mad, nu skal til at betale 800 kr. mere om måneden for at få en madordning, de har i forvejen?
Var det hensigten med det?
Er det sådan, ministeren har tænkt det, da ministeren lavede lovforslaget?
Karen Jespersen (V), 2009-03-18:
Nu er der jo kun en henvisning til en artikel i Berlingske Tidende som begrundelse for spørgsmålet.
Jeg tror, at jeg får mellem 150 og 200 presseklip hver dag, så man kan ikke forudsætte, at jeg sidder og læser samtlige 150 presseklip.
Det kan godt være, at det presseklip har været blandt mine presseklip, men så har jeg ikke set det.
Aftalen er jo indgået med KL, og jeg vil sige, at det helt afgørende argument er, at man under den socialdemokratiske regering hævede forældrebetalingen til noget langt højere - nu kan jeg ikke huske, om det var 34 pct. eller 35 pct., og det er sådan set også underordnet i den her sammenhæng.
Den var langt højere under den socialdemokratiske regering, så den blev hævet af den socialdemokratiske regering, uden at man fik for fem flade øre for den; der fik ingen noget for det.
Der blev det muligt at hæve den til langt over de 30 pct.