Carina Christensen (KF), 2009-04-14:
Et af de vigtigste formål med museumsloven er at sikre vores fælles kulturarv, og i langt, langt de fleste tilfælde har vores fortidsminder bedst af at blive liggende i jorden.
Den nuværende museumslov blev vedtaget i 2001 af et stort flertal i Folketinget.
Lovforslaget blev fremsat under den tidligere SR-regering, og den daværende kulturminister fremhævede dengang under lovforslagets første behandling, at det hidtidige princip om, at staten betaler for de arkæologiske undersøgelser ved anlægsarbejder, ikke gav et økonomisk incitament for den enkelte bygherre til at bevare fortidsminderne i jorden og altså ikke til at bygge andre steder, hvor der var fortidsminder i jorden.
Det ville man gøre op med i den nye lov.
Den afgørende nyskabelse i SR-regeringens ændring af museumsloven var altså, at man nu indførte en ny økonomisk incitamentsstruktur, som gør, at den, der volder skade på kulturarven, også er den, der betaler.
Man indførte med andre ord det såkaldte skadevolderprincip.
Ordningen fungerer således: Selv om fortidsminderne som udgangspunkt har bedst af at blive bevaret i jorden, kan vi naturligvis ikke sætte samfundsudviklingen i stå.
Derfor er det nødvendigt med undersøgelser og også i nogle tilfælde nødvendigt at fjerne fortidsminderne, inden et byggeri går i gang.
Her spiller det lokale museum en vigtig rolle.
Museet kan oplyse om risikoen for, at der gemmer sig fortidsminder i jorden.
Den bygherre, der ønsker fortidsmindet fjernet, betaler også selv for det arkæologiske arbejde.
I de situationer, hvor udgiften til det arkæologiske arbejde bliver uforholdsmæssig stor, kan Kulturarvsstyrelsen yde et tilskud, men bygherren betaler hovedparten af udgiften.
Det er netop det princip, som museumsloven bygger på, og det er et sundt princip, fordi det skaber et økonomisk incitament for bygherren til at involvere lokalmuseerne på et tidligt tidspunkt i forløbet, og fordi princippet sikrer et incitament til at bevare kulturarven i jorden, f.eks. ved at ændre i byggeplanerne.
I 2006 blev der gennemført en lovovervågning af netop kapitel 8 i museumsloven, og konklusionen var, at loven fungerer efter hensigten.
Der er således generel enighed om, at de kulturhistoriske museer i højere grad end tidligere bliver inddraget i den fysiske planlægning.
Og den danske ordning svarer i øvrigt til forholdene i en række af vores nabolande, hvor det også er bygherren, der som udgangspunkt skal betale for de arkæologiske undersøgelser.
Nu er det så Socialdemokraterne selv, der ønsker at ændre museumsloven på det her helt grundlæggende punkt.
Socialdemokraterne foreslår, at der indføres en fælles fond, som alle grundejere i landet skal betale til, og at privatpersoner, mindre virksomheder og mindre landbrug herefter skal slippe for at betale for arkæologiske udgravninger af fortidsminderne.
Også offentlige bygherrer og store entreprenører og ejendomskoncerner skal kunne slippe billigere, når det handler om udgifter til arkæologiske undersøgelser.
I regeringen mener vi ikke, at det er en hensigtsmæssig ændring, som Socialdemokraterne her lægger op til.
Vi har i dag en eksisterende lovgivning, der afbalancerer ønsket om at sikre kulturarven med behovet for til stadighed at udvikle samfundet gennem nybyggeri.
Konsekvensen af forslaget vil derfor blive, at der ikke længere vil være incitamenter for den enkelte bygherre til at bevare kulturarven i jorden, og det vil uundgåeligt være til stor gene for kommende generationer.
Hertil kommer, at forslaget vil medføre en helt urimelig omfordeling af penge fra almindelige borgere til eksempelvis de store ejendomskoncerner.
Og hvad angår de store koncerner, har de måske i forvejen tjent gode penge på at udstykke og bebygge grunde, som de måske har købt billigt netop på grund af de fortidsminder, der ligger i jorden.
Derudover vil forslaget også medføre en urimelig omfordeling af penge fra almindelige borgere til offentlige bygherrer.
Det fremgår således af forslaget, at offentlige bygherrer skal kunne søge tilskud fra den fælles fond, som alle grundejere skal betale til.
Hvorfor skal almindelige borgere betale for, at det offentlige volder skade på kulturarven?
Der ligger i det hele taget i forslaget et væsentligt praktisk problem i forhold til at afgrænse, hvem der skal omfattes af fritagelsen for at betale for at beskytte kulturarven, og hvem der ikke skal.
Regeringen kan således ikke støtte dette beslutningsforslag.