Mette Frederiksen (S), 2012-04-10:
Det var en god information at få – i alle sammenhænge.
Jeg synes, jeg vil tage ordet nu, for det har været en langstrakt debat om et rigtig, rigtig vigtigt emne, og jeg tænker også, at jeg som indledning egentlig gerne vil slå fast, at et meget, meget stort flertal af Folketingets partier ønsker, at Danmark skal være et fuldgyldigt medlem af det europæiske samarbejde EU.
Og når Danmark er medlem af EU, gælder der selvfølgelig en række regler og bestemmelser, som også vedrører arbejdskraftens frie bevægelighed.
Som jeg startede debatten med at sige, er det både min og regeringens klare overbevisning, at det, at man kan vandre ind og ud af Danmark som arbejdskraft som en del af arbejdsstyrken, i jagten på nye muligheder – et arbejde, man måske ikke kan få i sit hjemland, måske ligefrem lykken – det, at man kan vandre på tværs af grænser, er en grundlæggende positiv værdi, både for det enkelte individ og for samfundsøkonomien. Men det er også klart, at når man har et medlemskab af EU, så er der regler, der skal overholdes.
Det er der i forhold til arbejdskraftens frie bevægelighed, og det er der i forhold til de bestemmelser, vi i fællesskab bliver enige om på europæisk plan.
Der er dele af debatten i dag, jeg ikke helt forstår.
Jeg forstår grundlæggende ikke, hvorfor der laves en kunstig modsætning mellem et stærkt europæisk engagement og det, at der er ordentlige arbejds- og lønvilkår på det danske arbejdsmarked.
Det står altså ikke skrevet noget som helst sted i det europæiske samarbejde, at en dansk arbejdsgiver ikke er forpligtet til at opstille et ordentligt stillads, hvis vedkommende har polske arbejdere til at gå på en byggeplads.
Det står ikke skrevet noget som helst sted i EU, at velstillede danske familier skal underbetale østeuropæisk arbejdskraft.
Det står ikke skrevet noget som helst sted, at der skal importeres en østeuropæisk arbejdsstyrke til Danmark, som ikke har ordentlige løn- og arbejdsforhold.
De løn- og arbejdsforhold, der gælder på dansk jord, er noget, vi selv har indflydelse på.
Den danske model, som i sin grundvold bygger på et aftalesystem mellem arbejdsmarkedets parter og dermed overenskomster, er i mine øjne en af de mest unikke og velfungerende arbejdsmarkedsmodeller, der findes, og jeg synes, der er grund til at værne om den model.
Konsekvensen af den model er, at hvis man kommer til Danmark og arbejder på dansk jord for et dansk firma, så skal man selvfølgelig som udgangspunkt være omfattet af nøjagtig de samme gældende regler og bestemmelser og forhold som alle mulige andre.
Jeg synes, vi har en fagbevægelse i Danmark, der dybt ansvarligt har taget opgaven på sig med at bekæmpe social dumping.
Jeg bliver også nødt til i al stilfærdighed at sige, at den fagbevægelse i en årrække har oplevet, at der har manglet politisk opbakning til det arbejde.
Er det nok?
Er vi færdige?
Er der ikke længere problemer med social dumping?
Dertil er svaret selvfølgelig nej; vi er jo kun lige begyndt.
Vi har valgt at fokusere vores kræfter på et forbedret myndighedssamarbejde mellem SKAT, politi og arbejdstilsyn.
Vi har valgt meget specifikt at intensivere indsatsen i forhold til ulovlig cabotagekørsel og den omgåelse af reglerne, der har været på det område.
Jeg tror, det er vigtigt for et lille land som vores, at vi aldrig lukker os inde; at vi aldrig tror, at der er nogen lette løsninger i en global verden, eller at dansk erhvervsliv, danske virksomheder, kan klare sig kun inden for landets grænser.
Vi er en lille, åben økonomi; vi er en del af en global verden på godt og på ondt.
Det, der er vores politiske forpligtelse her, er at sørge for, at når mennesker kommer til Danmark for at arbejde, så skal det være under ordentlige forhold.
Der kan gøres meget, og der kan gøres mere.
Og med den iver, der er lagt for dagen i debatten i dag, håber jeg da på, at når vi næste gang laver en stor politisk aftale om bekæmpelse af social dumping, så vil flere partier være med i den aftale; så vil flere partier være med til at prioritere indsatsen, finde penge dertil og intensivere den indsats, der allerede er lagt til grund.
Men husk nu på i al den her debat, at der er tusindvis af borgere, der kommer til Danmark for at studere og arbejde, og som er her på helt ordinære og ordentlige vilkår.
Det er borgere, som ikke kommer med det formål at fuske, som ikke kommer med det formål at trække penge ud af den danske statskasse, som ikke kommer med det formål at udkonkurrere andre, men som bare er mennesker, der arbejder i et andet land end dér, hvor de er født eller måske har deres statsborgerskab, lige så vel som der er tusindvis af danskere, der igennem tiden er rejst ud for at prøve lykken, lægge arbejdsløshed bag sig eller få lov til at bruge deres kompetence.
Det er en enorm styrke og fordel, at man, hvad enten man er læge eller jord- og betonarbejder eller noget tredje, kan bruge verden som sin arbejdsplads.
Jeg tror, at det er vigtigt, at vi i den her debat får det balanceret sådan, at vi ikke skærer alle over én kam, sådan at vi ikke mistænkeliggør alle, sådan at vi ikke opsætter forkerte, falske modsætninger.
Jeg synes, at arbejdsmarkedets parter, at dansk fagbevægelse, løfter en meget stor del af ansvaret for det.
Jeg har ikke tal for, hvor mange blokader der er lavet, jeg har ikke tal for, hvor mange gange dansk fagbevægelse med gode medlemmer i spidsen står foran arbejdspladser for at sikre, at der indgås en overenskomst, eller at nye kolleger får lov til at arbejde under ordentlige forhold, men det er mange.
Det, der venter nu, er, at man tager et større politisk ansvar fra Christiansborgs side.
Jeg synes, at vi har vist vejen sammen med Enhedslisten med vores første store aftale om bekæmpelse af social dumping, og jeg glæder mig til det fortsatte arbejde i den henseende.