runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-03-25:
Det er klart, at borgere, der ikke har fået den kontanthjælp, som de har ret til, selvfølgelig skal have den og gerne så hurtigt som overhovedet muligt.
Når det er sagt, så har de sager, der har været fremme i pressen om sagsbehandlingsfejl i en række kommuner, altså i sagerne om gensidig forsørgelsespligt mellem samlevende i kontanthjælpssystemet, handlet om, at en række kommuner ikke har overholdt de forvaltningsretlige regler, f.eks. i forhold til partshøring under deres behandling af ansøgning om kontanthjælp.
Kommunerne skal følge op på at rette på de sager, der skal genoptages på baggrund af Ankestyrelsens principafgørelse.
Det er faktisk vigtigt for borgernes retssikkerhed, og at de afgørelser så også bliver rigtige.
Det er også klart, og det ved hr. Eigil Andersen også, at som minister kan jeg ikke gå ind i de konkrete sager, det er og skal også være kommunernes ansvar.
Helt overordnet kan jeg oplyse, at manglende partshøring kan – med streg under kan – medføre, at afgørelsen er ugyldig og dermed ikke får retsvirkning.
Det kan f.eks. være tilfældet, hvis partshøringen i den konkrete sag havde betydning for oplysning af sagen og dermed også for sagens udfald.
Men manglende partshøring medfører ikke nødvendigvis, at afgørelsen er ugyldig.
Og det er igen en konkret vurdering fra sag til sag.
Derudover gælder det også helt grundlæggende, at hvis der er truffet afgørelse om samliv og gensidig forsørgelsespligt for par, skal de pågældende personer have en meddelelse om afgørelsen, før afgørelsen har virkning og kan håndhæves.
Hvis de ikke begge har fået meddelelsen, skal kontanthjælpen efterbetales frem til det tidspunkt, hvor afgørelsen er meddelt korrekt.
Så det har også noget med retssikkerhed at gøre for den enkelte borger.
Men i forhold til hovedspørgsmålet: Har man ikke fået den hjælp, som man er berettiget til, skal man selvfølgelig have det.
Eigil Andersen (SF), 2015-03-25:
Tak for det.
Når man tænker på den enkelte borgers daglige tilværelse og økonomi, hvor vigtigt mener ministeren så, det er, at borgere, der ved en fejl ikke har fået udbetalt kontanthjælp, meget hurtigt får den retmæssige efterbetaling, og hvordan vil ministeren bidrage til, at dette sker?
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-03-25:
Derfor kan jeg også glæde hr. Jakob Engel-Schmidt med, at når vi kigger på det forslag, som vi har fremsat, ser vi paralleliteten mellem det og det kontanthjælpssystem, som vi kender i dag, og det vil sige, at unge, som kommer hertil og er uddannelsesparate, vil få samme økonomiske ballast som unge, der er i Danmark og er uddannelsesparate, får.
Men det, der er min hovedpointe her, er, at hvis vi skal tale om de der økonomiske incitamenter, skal vi vide, hvad det er, vi taler om, og det kræver, at begge parter spiller ud, og der mangler jeg desværre den ene part.
Jakob Engel-Schmidt (V), 2015-03-25:
Det er jo en fornøjelse at møde ministeren i Folketingssalen, og mit sidste spørgsmål skal være ganske kort, da jeg fornemmer, at vi skal videre i processen.
Når nu man kan bruge incitamenter i kontanthjælpssystemet og vi har lavet en kontanthjælpsreform sammen, den er vi rigtig glade for, nogle kommuner er enormt dygtige til at bruge den for unge kontanthjælpsmodtagere, og vi glæder os i fællesskab over resultatet, vil ministeren så helt afvise, at det kan vi også bruge på området for nydanskere?
Det er jo ikke, fordi nydanskere er mere eller mindre begavede end andre, det er jo bare mennesker, der måske er kommet hertil og har nogle andre udfordringer.
Men incitamenter virker, ved vi, for de unge.
Kunne de ikke også virke andre steder?
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-03-25:
Hr. Jakob Engel-Schmidt, det er jo lige præcis dét, jeg svarede på.
Det kan godt ske, at det første opleves som værende polemisk.
Det var sådan set ikke ment sådan.
Det var bare for, at vi kunne få en endnu mere konkret diskussion.
Men jeg forstod, at der måske er en flig af, at det moderne kontanthjælpssystem nok ligger i nærheden af det gamle, men lad det nu ligge.
Jeg svarede også meget præcist, for der er jo sket rigtig meget forud.
Det er jo sådan med de reformer – jeg skal lade være med at gentage dem – at de også er til hjælp for den gruppe, vi taler om her.
Nu kommer vi så med noget, vi lægger oveni, havde jeg nær sagt, med integrationsudspillet, som jeg er helt sikker på bliver til gavn for dem, der kommer til Danmark, dem, der er her, og også for det danske samfund.
Jakob Engel-Schmidt (V), 2015-03-25:
Ministeren har siddet i Folketingssalen adskilligt flere år, end jeg har gjort og også sandsynligvis kommer til, og kan derfor kategoriseres som en gammel ræv i faget.
Det er jo kun en kompliment.
Derfor synes jeg også, det er lidt synd, at ministeren bruger al sin taletid på at svare på alt andet end det, jeg spurgte om, og i stedet stiller spørgsmålet: Hvor skal Venstres moderne kontanthjælpsloft ligge?
Hvis jeg var embedsmand i regeringssystemet, ville jeg bare regne på, hvad det gamle kontanthjælpsloft betød, for mon ikke det kommer til at ligge et sted i nærheden?
Men i virkeligheden synes jeg det er lidt underligt, at ministeren ikke kunne gøre sig den ulejlighed at svare på de spørgsmål, jeg stillede før.
Hvorfor har man ikke gjort mere, hvorfor er frekvensen ikke steget, men faldet, og hvorfor har afskaffelsen af vores ydelser ikke haft den beskæftigelsesmæssige effekt?
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-03-25:
Der er nogle, der siger – og dem hører jeg ikke til – at hvis man virkelig vil fortælle en dyb hemmelighed, og den skal forblive en hemmelighed, skal man sige den i Folketingssalen.
Men som sagt hører jeg ikke til dem.
Det kunne jo så være en god ambition for at komme videre i forhold til det.
Det er i øvrigt også det, der er sket i andre ministerier: folkeskolereformen, ungdomsuddannelsesreformen.
Og det lægger alt sammen også op til det her.
Jakob Engel-Schmidt (V), 2015-03-25:
Sagen er jo blot den, at regeringen skynder sig langsomt.
Vi havde et samråd for 7 måneder siden, som jeg henviste til tidligere, og ministerens forgænger fru Mette Frederiksen, den nuværende justitsminister, har også været i samråd om det her.
Der er simpelt hen ikke sket særlig meget på området.
Tværtimod vil de tal, vi på det samråd diskuterede, som også er aktuelle i dag,
jo vise, at beskæftigelsesfrekvensen er meget lav.
Her tænker jeg, at økonomiske incitamenter virker.
Det er noget, jeg oplever konkret hjemme i Lyngby.
Det er sådan, at den kontanthjælpsreform, vi har lavet, jo går relativt hårdt til værks, når det drejer sig om unge mennesker under 30.
Vi har ansat nogle søde mennesker, bl.a. en ældre dame med knold i nakken, der vurderer de unge mennesker, når de kommer ned på rådhuset og gerne vil have kontanthjælp.
Er man arbejdsdygtig, bliver man simpelt hen straksaktiveret.
Det betyder, at man møder dagen efter og hjælper på de områder, vi nu har identificeret i kommunen.
Det har den helt glædelige effekt, at nogle går ud og finder sig et arbejde, andre begynder på en uddannelse.
Ergo virker økonomiske incitamenter.
Derfor er det jo også fristende at konkludere, at regeringens politik med at give flygtninge ret til kontanthjælp, afskaffe en række af de lavere ydelser, man havde tidligere – 225-timersreglen, kontanthjælpsloftet, starthjælpen osv. osv. – jo ikke har haft en effekt.
De har bare fået en endnu højere udbetaling fra regeringen en gang om måneden.
Nu er vi gået ind i regeringens fjerde leveår, og man har sat et nyt mål, fået en ny ambition, men der er jo absolut intet sket.
Kan ministeren godt forstå, hvis man som opposition er en lille smule kritisk og synes, der er blevet talt meget, men gjort utrolig lidt?
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-03-25:
Nu er jeg fristet.
Jeg er virkelig fristet til at sige nej, og så sætte mig ned igen, for det er jo logisk, at den ikke er – også i forhold til den diskussion, som vi lige havde før.
Jeg må sige, at der er så meget dokumentation for, at den ikke er stor nok, og der er så meget dokumentation for, at det er til skade for den enkelte og også til skade for det danske samfund.
Vi er kommet med et udspil, som først og fremmest tager afsæt i, hvordan vi kan sikre, at de, der kommer til Danmark, får mere virksomhedsrettede tilbud end dem, vi giver i dag.
Hvordan kan vi sikre, at det 3-årige integrationsprogram, som vi har, hvor vi – synes jeg – meget generøst giver mulighed for at blive en del af det danske samfund,
også bliver mere effektivt, bl.a. også med hensyn til det at kunne lære det danske sprog at kende?
Men det videre svar er, at det kan, tror jeg, gøres bedre.
Det er også derfor, vi så er kommet med det her integrationsudspil.
Alle, der deler ambitionen om, at det her skal gøres bedre, må selvfølgelig være rigtig glade for, at vi er kommet med det integrationsudspil, som vi er kommet med.
Eigil Andersen (SF), 2015-03-25:
Og hvis vi tænker på, hvordan samfundet opfører sig over for borgere, som begår fejl, ja, så er det jo sådan, at samfundet meget hurtigt kommer efter dem, og derfor er det eneste rimelige jo, at samfundet så også, når det har begået en fejl – i det her tilfælde er det så kommunerne – skal efterbetale pengene så hurtigt, det overhovedet kan lade sig gøre.
Der mener jeg at hele den her situation på det kommunale område er blevet særdeles kaotisk og rodet, og det har nu strakt sig over i hvert fald 2 måneder, så vidt jeg kan se, og muligvis endda lidt længere.
Der vil jeg gerne spørge ministeren, idet jeg er enig i, at kommunerne har hovedansvaret for at følge forvaltningsloven, altså har hovedansvaret for, at man skal foretage den rigtige partshøring – det er korrekt: Hvad har ministeren gjort for at fremme den proces med at skabe en klarhed?
Som minister har man efter min opfattelse en pligt til at hjælpe til.
Ordet minister betyder jo tjener, og man kunne måske endda udvide det lidt og sige, at det er folkets tjener.
Det er jo en meget fornem titel.
Og her kan man sige, at der i hvert fald er nogle mennesker, som har en dårlig økonomi – de har brug for pengene, og de har ofte stor gæld – og der mener jeg at man som minister kunne bidrage til at skabe klarhed ved f.eks. at holde nogle dialogmøder med KL, Ankestyrelsen osv. for at få det her belyst ordentligt.
Bent Bøgsted (DF), 2015-03-25:
Det er dejligt at høre, men hvad er så årsagen til, at kommunerne siger, at de har misforstået det?
Der er borgmestre, der har udtalt, at vejledningen ikke har været tydelig nok.
Så er mit næste spørgsmål: Hvordan skal vi så sikre, at vi laver en vejledning, som ikke bliver misforstået ude i kommunerne?
Jeg er da enig med beskæftigelsesministeren i, at det var en ret gennemgribende vejledning, der blev lavet i forbindelse med kontanthjælpsreformen, men når den så alligevel kan misforstås af nogle borgmestre, der har udtalt, at det her med, at man skal sende breve til begge parter, er galt, så er det i hvert fald ikke fremgået tydeligt nok af vejledningen, det der med høring af begge parter.
Henrik Dam Kristensen (S), 2015-03-25:
Lad mig bare lige slå fast, så der ikke er nogen misforståelse: Der er ikke noget brev fra den ene eller den anden, som kan tilsidesætte Ankestyrelsens afgørelse.
Så er jeg glad ved, at jeg kan rose hr. Bent Bøgsted, som jo var med i de her forhandlinger om vejledningen.
Jeg har været med til at få vedtaget nogle love i Folketinget, men jeg har da sjældent set en lov, hvor vejledningen så detaljeret og klart over den ene side efter den anden er skrevet ind.
Det synes jeg sådan set gerne jeg vil rose både den tidligere minister og den tidligere forhandlingspart for.
Der er ikke noget at tage fejl af her.
Martin Lidegaard (RV), 2015-03-25:
Her må jeg sige, at jeg ikke er helt enig med Holger K. Nielsen.
Jeg tror faktisk, at der, hvor EU kunne gøre den største forskel, er ved en mere konsekvent politik i forhold til bosættelsespolitikken.
Jeg er ikke sikker på, at anerkendelse fra enkeltstående europæiske lande vil gøre nogen forskel, desværre, men jeg er ret sikker på, at en mere tydelig politik fra EU's side i form af både pisk og gulerod, om jeg så må sige, i forhold til de ulovlige bosættelser, der foregår, ville gøre en forskel.
Her er det mit indtryk, at også rigtig mange israelere er klar over, at den bosættelsespolitik, der bliver foretaget og er blevet foretaget af den israelske regering, er destruktiv i forhold til at nå en fredelig løsning og faktisk lægger gift ud for en tostatsløsning.
Så når jeg drager til EU, er mit formål nr. 1 faktisk at forsøge at få stoppet bosættelsespolitikken.
Holger K. Nielsen (SF), 2015-03-25:
Jeg tror ikke, der er mirakelkure for det her.
Jeg tror under alle omstændigheder, og der er vi enige, at det her er ganske, ganske vanskeligt.
Vi er også enige om, at det især er USA, der kan lægge det pres, der skal lægges i den her proces.
Og det er også rigtigt, at det, at der er så mange, 134 lande, der har anerkendt Palæstina, ikke har medført, at Palæstina reelt er blevet en stat.
Men jeg tror, vi skal have i baghovedet, at mange forskellige mindre skridt også kan gøre en forskel.
Og det vil sige, at det ikke er ligegyldigt, hvad vi gør i Europa på det her område.
EU kan spille en rolle økonomisk og diplomatisk, og der, hvor vi faktisk kunne gøre en forskel, er ved anerkendelsespolitikken.
Det er grunden til, at diskussionen rent faktisk kører flere og flere steder, nemlig at man har indset, at der er ét sted, hvor Europa kan gøre en forskel, og det er ved at anerkende Palæstina med henblik på at få gang i fredsprocessen igen.
Martin Lidegaard (RV), 2015-03-25:
Det kan jeg bekræfte.
Som jeg også selv sagde, er et af de helt store problemer, at der i alt for lang tid har været en manglende politisk vilje fra Israels side til at komme videre i fredsprocessen.
Men det, vi diskuterer i dag, som jeg oplever det, er, hvad der virker.
Jeg har fuld respekt for og jeg forstår egentlig godt rationalet bag Holger K. Nielsens synspunkt, ligesom jeg har fuld respekt for det valg, Sverige har truffet.
Men jeg må også konstatere, at det, at man som det 134. land, tror jeg det er, anerkender Palæstina, jo desværre ikke på nogen måde har forandret noget som helst i Tel Aviv.
Det er desværre heller ikke noget, der virker som en mirakelkur.
Jeg kan ikke garantere, at mine forsøg på at nå til enighed i Europa vil bære frugt i overmorgen,
men jeg tror godt, jeg kan garantere, at hvis det lykkes, vil det faktisk betyde noget, og det kunne blive en game changer i Mellemøsten.
Og derfor er mit fokus dér.
Holger K. Nielsen (SF), 2015-03-25:
Det tror jeg vi alle sammen er fuldstændig enige i, og derfor siger jeg også, at man skal forsøge at få en fælles europæisk politik på området og en fælles europæisk anerkendelse.
Og der synes jeg virkelig, at regeringen burde overveje at gøre som Sverige og ligesom sige, at det ikke kan hjælpe noget, at vi hele tiden venter og venter.
For tiden går, og jo længere tid der går, jo mere eksplosiv kan hele udviklingen blive dernede i området.
Ministeren siger, at så vil den israelske regering vende tilbage til fredssporet.
Jamen hvis det bliver på samme måde som i de sidste år, er der jo ikke tale om nogen tilbagevenden.
Det har været en konsekvent saboteren af ethvert fredsinitiativ, som er kommet fra Abbas, den moderate palæstinensiske leder, med nye bosættelser hele tiden og med forskellige måder at obstruere det på.
Jeg synes, man virkelig skulle tage det op igen, ligesom jeg i øvrigt har forstået at det radikale bagland også har gjort.
I Det Radikale Venstre er der jo en diskussion af det her.
Jeg har læst adskillige udtalelser fra medlemmer af den radikale hovedbestyrelse, som faktisk mener, at man bør gå i gang allerede nu.
Martin Lidegaard (RV), 2015-03-25:
Jeg tager gerne afstand fra de udtalelser, Netanyahu kom med i det interview, der blev bragt dagen før valget.
Jeg mener, de er alt andet end hjælpsomme.
Jeg mener, de i sig selv udgør et problem, og selvfølgelig må vi forvente, at Netanyahu, uanset hvilken regering han måtte blive leder af, vender tilbage til forhandlingsbordet, vender tilbage til en tostatsløsning som det mål, der skal være.
Det er jeg fuldstændig enig med hr. Holger K. Nielsen i, og det siger jeg gerne helt klart og tydeligt, som jeg gør det her.
Det er den eneste vej frem.
Men det, der er det underliggende spørgsmål i dag, er jo: Skal Danmark gå ud ensidigt og anerkende Palæstina nu?
Og når jeg tøver lidt med det og har gjort det i et stykke tid, er det – med al respekt for Nick Clegg og Storbritannien – fordi en af ulykkerne i den europæiske politik her er, at vi har været så splittede.
Jeg vil gerne have det kort på hånden i forhold til at få en samlet EU-politik, ikke mindst i forhold til bosættelsespolitikken, hvor jeg gerne ser en stærkere EU-rolle.
Derfor er jeg ikke så sikker på, at de der ensidige skridt fra enkelte lande, når det kommer til stykket, lægger det pres, som hr. Holger K. Nielsen efterlyser.
Jeg så gerne en stærkere europæisk stemme i det spørgsmål.
Holger K. Nielsen (SF), 2015-03-25:
Tak for det, og tak for svaret.
Ministeren forsøger sådan lidt at dele sol og vind lige: Der er jo problemer på begge sider.
Det er der selvfølgelig, men vil han ikke medgive, at hovedproblemet lige nu er Netanyahu?
Det var hans udtalelser op til valget, som var dybt, dybt provokerende, og som i sig selv har skabt en krise i mulighederne for at få en forhandlet løsning.
Det er jo også derfor, at vi i øjeblikket hører meget, meget stærke reaktioner fra Det Hvide Hus, langt stærkere, end vi har hørt her i Folketingssalen i dag fra den danske udenrigsminister.
Det synes jeg er lidt mærkeligt, det må jeg sige.
Der har jo været meget, meget karske udtalelser fra Obama.
Der har været karske udtalelser fra Nick Clegg, den britiske vicestatsminister, som mig bekendt har tætte kontakter til Det Radikale Venstre, om, at hvis Netanyahu ikke trækker udtalelserne om, at han ikke vil anerkende Palæstina, tilbage, så bliver Storbritannien nødt til at anerkende Palæstina som stat.
Og det er det, som jeg godt vil have at den danske regering bliver lidt mere, om jeg så må sige, offensiv på, at man går ind og mere proaktivt får fremmet den dagsorden.
For der er ingen som helst tvivl om, at Netanyahu bliver ny israelsk statsminister.
Det tror jeg ikke der er nogen der er i tvivl om.
Der er ingen tvivl om, at han jo også hænger på den udtalelse, han kom med op til valget.
Han forsøger at trække den tilbage i øjeblikket, men der er ingen, der tror ham over en dørtærskel, også fordi han jo simpelt hen har saboteret enhver tostatsløsning gennem årene.
Derfor er det nødvendigt, at der bliver lagt et stærkere pres på Netanyahu, som Det Hvide Hus er i gang med i øjeblikket, som Nick Clegg er i gang med i øjeblikket, som den svenske regering med sin anerkendelse er i gang med i øjeblikket, som en række europæiske lande skal i gang med i øjeblikket.
Derfor vil jeg anse det for meget, meget vigtigt, at også den danske regering går lidt mere aktivt ind i den her diskussion og i stedet for at sige, at der er fejl på begge sider, siger: Hovedproblemet er Netanyahu og hans udtalelser op til valget, og vi er nødt til at lægge et stærkere pres på ham, hvis man skal komme videre i fredsprocessen.
Martin Lidegaard (RV), 2015-03-25:
Tak, og tak til hr. Holger K. Nielsen for spørgsmålet, der absolut er relevant at diskutere.
Når det er sagt, må jeg sige, at hr. Holger K. Nielsen jo også er lidt hurtig på aftrækkeren her, for vel har vi haft et valg i Israel i sidste uge, men vi har ikke fået en ny regering, og det er stadig væk muligt, at vi får en bred koalition.
Der forhandles i disse timer i Tel Aviv, og meget vil afhænge af, hvordan den kommende israelske regering ser ud, så vidt jeg kan vurdere, i forhold til hvad der vil være det kloge næste skridt.
Men uanset hvem der danner regering i Israel, skal vi selvfølgelig gøre, hvad vi kan, for at fremme den tostatsløsning og den palæstinensiske stat, som jeg tror vi er helt enige om, hr. Holger K. Nielsen og jeg, er den eneste mulige vej frem, hvis man skal finde en permanent løsning på krisen i Mellemøsten.
Vi kender jo alt for godt problemerne: I al for lang tid har Israel ikke vist den fornødne politiske vilje til at arbejde seriøst for en forhandlet løsning, og det er et alvorligt problem, som er med til at gøre situationen uholdbar, som jeg ser det.
Samtidig har vi på den anden side en intern splittelse hos palæstinenserne, som gør det svært for dem at stå stærkt og samlet som en troværdig forhandlingspart.
Og det vil sige, at det at få den palæstinensiske forsoningsproces til virkelig at fungere også er nødvendig for at nå frem til en tostatsløsning, så vidt jeg kan vurdere.
Man kan sige det således: Hos den ene part mangler de viljen, og hos den anden part mangler de i øjeblikket evnen til at gennemføre de forhandlinger, der skal til.
Så er spørgsmålet: Hvad så med en anerkendelse af Palæstina?
Som sagt synes jeg, det afhænger lidt af, hvordan regeringen i Tel Aviv kommer til at se ud.
Men jeg mener ikke, vi kan diskutere, at det bedste og de bedste chancer for en palæstinensiske stat ville være, hvis man kunne få forhandlet en løsning, som en palæstinensisk stat så kunne stå oven på.
I forhold til ICC kan jeg konstatere, at Palæstinas medlemskab af Den Internationale Straffedomstol allerede må antages at være en realitet.
Canada er det eneste ICC-land, som har indsendt en note til FN om, at de ikke accepterer Palæstina som ICC-medlem.
Og da ingen EU-lande har protesteret over Palæstinas tiltrædelse, anser vi fra dansk side Palæstina som ICC's 123. medlem.
Holger K. Nielsen (SF), 2015-03-25:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Vil udenrigsministeren oplyse, om han og regeringen – idet det i lyset af valgresultatet i Israel og Netanyahus totale afvisning af tostatsløsningen nu er op til EU at få en løsning af konflikten tilbage på den politiske dagsorden – nu, hvor det virkelig kan gøre en forskel, agter at anerkende Palæstina samt give støtte til Palæstinas deltagelse i den internationale strafferetsdomstol?
Vil udenrigsministeren oplyse, om han og regeringen – idet det i lyset af valgresultatet i Israel og Netanyahus totale afvisning af tostatsløsningen nu er op til EU at få en løsning af konflikten tilbage på den politiske dagsorden – nu, hvor det virkelig kan gøre en forskel, agter at anerkende Palæstina samt give støtte til Palæstinas deltagelse i den internationale strafferetsdomstol?
Skriftlig begrundelse Med Netanyahus umisforståelige afvisning af en tostatsløsning, stop for bosættelser og en deling af Jerusalem den 16. marts 2015 og hans valgsejr den 17. marts 2015 er EU’s klare og mange gange bekræftede politik for Israel/Palæstina i fare.
Skal tostatsløsningen tilbage på den politiske dagsorden, må EU hurtigt tage affære.
Kun sådan kan vi gengive palæstinenserne troen på fremtiden og støtte fredsfløjen i Israel.
Bent Bøgsted (DF), 2015-03-25:
Tak, formand.
Ikke desto mindre er der åbenbart kommuner, der følger det brev og stopper behandlingen af sager om tilbagebetaling af tilbageholdt kontanthjælp til borgerne.
Det er åbenbart tilfældet.
Jeg vil godt høre ministeren om noget.
Der er borgmestre, der siger, at vejledningen om det her har været så tåbelig, at de ikke har kunnet finde ud af det, og at det er vejledningen, der er skyld i, at der bliver lavet fejl ude i kommunerne.
Vi har jo i forbindelse med kontanthjælpsforhandlingerne pointeret – det var, før ministeren blev minister på det her område – at vejledningen skulle være i orden.
Det skulle ikke være sådan, at den kunne misforstås.
Det gør vi hele tiden, når vi laver forslag.
Jeg sætter pris på, at regeringen har afskaffet gensidig forsørgerpligt.
Det forslag stemte Dansk Folkeparti så også for, for det var ikke godt.
Men er ministeren klar til at se på, om det simpelt hen er de her vejledninger, der er årsagen til, at vi får den affære her?