Per Clausen (EL), 2009-12-03:
Da vi i Enhedslisten for et par år siden besluttede os til, at vi ville udpege området omkring hormonforstyrrende stoffer til et centralt emne for vores arbejde på miljø- og sundhedsområdet, var det ud fra to hovedargumenter.
Det ene var, at vi faktisk syntes, at vi havde at gøre med en sag, der på meget ekstrem vis understregede, hvilke risici vi var i færd med at udsætte os selv og vores børn for med den meget kemikalieorienterede industri, som vi efterhånden havde fået etableret.
Vi mente, at det var af afgørende betydning at få ryddet op i det område, bl.a. fordi konsekvenserne for mennesker jo kan være meget store, og i sidste ende kan det også gå ud over muligheden for, at vi fremover kan forplante os.
Der har været masser af eksempler på det, masser af diskussioner og masser af videnskabelige rapporter, som nåede frem til, at de her stoffer var meget skadelige.
Det var det ene.
Det andet, som vi syntes også var et tema, der var værd at tage en diskussion om, var spørgsmålet om, om det måtte være sådan, at en afgørelse i EU om, at dette stof ikke var farligt nok til, at det skulle forbydes, altid skulle føre til, at vi i Danmark bare sagde, at vi bøjer os for det, fordi vi accepterer EU's grundsynspunkt, nemlig at hensynet til det indre marked, hensynet til den frie konkurrence gør, at man aldrig kan gå længere i det enkelte land, end man gør på EU-plan, også helt uanset at EU jo indeholder nogle muligheder, som man kan prøve at udnytte eller lade være med at udnytte.
Derfor vil jeg sige, at debatten i dag i hvert fald er et udtryk for, at hvis man bruger noget energi på at gå grundigt og seriøst ind på et område og fremsætte nogle forslag, som ikke nødvendigvis forandrer hele verden, men som forandrer udvalgte dele af verden på en fornuftig måde, så er det altså muligt at opnå nogle resultater. Jeg vil da sige, at jeg er meget positiv over for og meget tilfreds med den reaktion, der er kommet både fra miljøministeren og fra Venstres og Konservatives ordførere.
Jeg opfatter det på den måde, at vi nu har et godt udgangspunkt for at gå i gang med et udvalgsarbejde, der vil føre til, dels at vi i EU arbejder for at sikre, at man på EU-plan forbyder hormonforstyrrende stoffer, som er farlige, dels at vi i Danmark er indstillet på at gennemføre nationale forbud i den situation, hvor der findes en sandsynlighed for, at stoffer er farlige, særlig når det gælder de stoffer, som bruges af børn, og når virksomhederne efterfølgende ikke er i stand til at føre et egentligt bevis for, at den mistanke, der er, er forkert.
Jeg synes også, at det er en udgang på den her diskussion, der også lægger op til, at vi måske fremover faktisk kan komme til at bruge forsigtighedsprincippet i forhold til EU og i forhold til dansk politik.
Det synes jeg er meget, meget positivt.
Jeg er også glad for, at miljøministeren siger, at han i den her sag taler på regeringens vegne.
Det gør ministre jo altid, tror jeg, så det er sådan en selvfølgelighed.
Men jeg synes nu alligevel godt, at man kan se en vis nuance, hvad angår den måde, som miljøministeren er gået til den her problemstilling på, i forhold til hvordan fødevareministeren har reageret på en tilsvarende problemstilling.
Men jeg opfatter de ting, der er blevet sagt i dag, sådan, at vi også får løst det udestående problem, vi har i forhold til fødevareministeren på det her område.
Det er klart, at sagen om parabener i kosmetik til børn grundlæggende handler om, at parabener, som i udgangspunktet har den funktion, at de skal dræbe bakterier, gær- og mugsvampe og sikre holdbarheden af et produkt, altså også har nogle negative konsekvenser, fordi der i hvert fald for nogles vedkommende har vist sig klare tegn på hormonforstyrrende egenskaber i nogle af de dyreforsøg, der er gennemført.
Det er det, der kan føre til misdannede kønsorganer og dårlig sædkvalitet og til, at både drenge og piger udvikler sig og kommer i puberteten langt tidligere end hidtil.
Det er jo de undersøgelser, som er lavet, som viser det her, og som jo gør, at der er et vist videnskabeligt grundlag for at rejse et krav om forbud, og som gør, at der er en sandsynlighed for, at det er farligt.
Men vi er selvfølgelig også åbne over for og med på at tage hensyn til det, hvis man skulle kunne gennemføre nye videnskabelige undersøgelser, der viser, at der er nogle af de her stoffer, der ikke er farlige, og det kan bevises effektivt.
Derfor synes jeg, at det er meget godt, at vi nu i udvalgsarbejdet i forsøget på at lave en beretning også har det element med, som handler om, at vi kan lave nationale forbud i en situation, hvor der er en reelt eksisterende risiko for, at stoffer er farlige.
I den sammenhæng, og det ved jeg jo at miljøministeren er meget opmærksom på, handler det også om at se det enkelte stof i sammenhæng med de øvrige stoffer, vi udsættes for.
Det, som jo var konklusionen på den undersøgelse, som Miljøstyrelsen gennemførte i perioden juli 2008 til september 2009 om 2-åriges udsættelse for kemiske stoffer, var jo netop, at den kombination, der var, gav ekstra store risici.
Derfor er det jo ikke nok, at man kan tage det enkelte stof og sige, at her er risikoen ikke særlig stor, hvis vi så ender med, at kombinationen af de forskellige stoffer gør, at der faktisk er en meget stor risiko.
Men pointen i det her er jo bare, at jeg vil sige, at det har været en rigtig god debat, vi har haft, med et rigtig godt resultat.
Jeg må jo indrømme, at jeg er mest vant til at skulle bruge min taletid på at være noget mere kritisk over for ministre og regeringer, end der har mulighed for i dag, men jeg øver mig jo så på at være positiv over for gode og konstruktive udspil fra ministre.
Det får jeg sikkert om et par år rigtig meget brug for.