Meta Fuglsang (SF), 2011-05-13:
Foreløbig tak for den gode debat, vi har haft om det her beslutningsforslag.
Vi kan jo godt høre, når diskussionen går her i salen, at vi ikke er helt enige om problemets omfang og betydning og heller ikke om, hvordan man eventuelt skal afhjælpe det og komme nogle i møde på det her område.
Forslaget her er jo stillet på baggrund af nogle historier, enkelthistorier, om sårbare grupper, børnefamilier og ældre, der kommer i klemme, fordi de får lukket for strømmen.
Og det er rigtigt: Selvfølgelig skal man betale sin regning.
Men jeg tror, at når man så håndfast kan stille sig herop som ordfører og sige, at folk skal betale deres regninger, og så kan der vel ikke være noget problem, så er det udtryk for en fatal mangel på fantasi til at forestille sig de vilkår, som nogle mennesker lever under.
Det kan enten være det vilkår, at man har så dårlig en økonomi, at der faktisk ikke er penge til at betale en elregning, og at alternativet er, at man ikke kan købe mad.
Det kan være mennesker, som af fysiske eller psykiske grunde har svært ved at administrere deres økonomi eller deres liv i øvrigt.
Det kan være mennesker, som af nogle sociale grunde måske har problemer med at administrere deres økonomi.
Så der er masser af sårbare grupper, som vi jo i en masse sammenhænge gør meget for at hjælpe.
Det er jo rigtigt, at der er regler, f.eks. i den sociale lovgivning, som gør, at man skal have underretning, hvis der er familier med børn, specielt små børn, som er ude i sociale problemer.
Det kan f.eks. være, at de ikke har penge til at betale for strømmen, men der er en lang række andre grupper, som er sårbare af den ene eller den anden grund, og som vi har en forpligtelse til at tage hånd om.
Når det her forslag bliver fremsat, er det jo, fordi de regler, vi har, har vist sig ikke at være nok.
Hvis vi har ambitionen om, at vi ikke skal komme i en situation, hvor sårbare grupper får slukket for strømmen, så det betyder, at de f.eks. ikke kan få varme, og at de ikke kan få mad, så er vi nødt til at tage fat på det.
Og når vi kan se, at de regler, vi har nu, ikke er gode nok, så er vi forpligtet til at råbe op og sige, at så må vi prøve at gøre noget andet og noget bedre. Man kan jo diskutere administrationen af det, og hvad den administrative byrde af det er.
Jeg synes, at det er voldsomme tal, de 50 mio. kr., som endda er blevet til mellem 50 og 100 mio. kr., og det ville være dejligt at få nogle mere præcise beregninger på det.
Det ville også have været rart, at vi havde set dem inden, hvis de eksisterer, men i hvert fald kan vi da så få dem nu, hvor forslaget er blevet førstebehandlet, så vi kan se, hvad det er for nogle beregninger, der ligger til grund.
Men når vi snakker om ressourceforbrug og administration, er vi også nødt til at kigge på det ressourceforbrug, der er, hvis man ikke ændrer på det her.
Hvad er ressourceforbruget, hvis man skal hen at samle op på nogle mennesker, som har fået slukket for strømmen?
Hvad er ressourceforbruget ved at samle op på ældre, sårbare borgere og på børnefamilier, som faktisk er kommet i klemme på grund af det her?
Uanset hvad er der konsekvenser af det ressourceforbrug, man har, når man har en social målsætning om, at folk ikke skal have lov til at falde til bunds i det sociale system, eller at folk ikke skal have lov til at få slukket for strømmen.
Så er der spørgsmålet om regelforenkling.
Nu har jeg stået her en del gange efterhånden og snakket om regler, om nye regler.
Og virkeligheden er, når man ser tal på det, at det jo ikke er det, der sker.
Regelforenkling bliver først og fremmest taget op, når det handler om, at oppositionspartierne har en ny regel, den gerne vil indføre – så skal vi forenkle.
Jeg kunne godt tænke mig, at det her regelforenklingsmantra ikke kun var til pæn brug, altså når det var noget, jeg gerne ville have gennemført, men at det også var noget, der var til daglig brug, når man som regering og som minister har ansvaret for den lovgivning, som vi får.
Det er et lille fromt ønske, som for så vidt ikke har noget med strømforsyning at gøre, men jeg vil da ikke undlade at gøre opmærksom på, at ord er taknemlige, og det lille ord regelforenkling er det i hvert fald også.
Hvis det sociale sikkerhedssystem, som vi har, skal virke, skal dem, der har ansvaret for den sociale omsorg, vide, at der er et problem.
Når vi i det her forslag har rettet skytset, om man vil, mod elselskaberne, så er det jo, fordi man skal vide, at hvis man skal lave socialpolitik, en social indsats, er der en indsats, der skal gøres.
Når det handler om elforsyning, er det jo meget logisk elselskaberne, der kan trykke på knappen og slukke for strømmen, og det er derfor også meget naturligt, at det er dem, der har opgaven med at give underretning, hvis der bliver slukket for strømmen i et hjem.
Det er for så vidt logik.
Det, der ikke er logik, er, at man ikke skærper den forpligtelse over for dem, når vi kan se, at det ikke virker.
Og når vi nu kan se, at hvis man ikke overholder det for så vidt enkle regelsæt, der er nu, så vil det faktisk have nogle sociale konsekvenser for andre mennesker, så er det ikke logik, at det ikke skal skærpes.
Men ud over børnene handler det som sagt også om andre grupper, nemlig dem, som er ældre og sårbare.
Der er jo nævnt det her eksempel med husleje, altså at der er pligt til underretning, hvis ikke der er betalt husleje, og jeg har svært ved at se, at logikken ikke skulle følges, når det handler om el, som jo er helt vitalt for at få et hjem til at fungere.
Jeg synes, at det ville være rart at få lidt mere viden om det her.
Det gælder spørgsmålet om de 50 eller 100 mio. kr.; det gælder lidt mere indsigt i, hvordan praksis faktisk er nu – altså hvor mange eksempler der er på, at det system, vi har nu, ikke virker – men også noget mere viden om, hvad vi kunne gøre for at forbedre systemet.
Jeg opfatter debatten i dag som et ønske om eller et tilsagn om og i hvert fald sympati for tanken, men faktisk også som nogle konstruktive tilsagn, først og fremmest fra Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre, om at kigge på, om man kunne gøre noget for at skærpe det her.
Det vil jeg se frem til i den fortsatte behandling af forslaget, og jeg skal gøre mit for at prøve at få nogle konstruktive snakke, hvor vi har fokus på, hvad det er for et problem, der skal løses, og hvad det er for nogle muligheder, vi ser, frem for om det lige præcis er opportunt at stemme for eller imod et beslutningsforslag, som er fremsat af oppositionspartier.
Så jeg vil i hvert fald fortsætte arbejdet med at få dialog om det her, så vi kan få løst udfordringen for de mennesker, som det vedrører, og sige tak for debatten indtil nu.