Karin Nødgaard (DF), 2012-11-28:
Jeg tager mine 10 minutter samlet her.
Der skal i dag behandles to forslag, som hver især har meget forskelligt indhold, og endvidere skal de behandles samlet.
Det kan godt undre mig lidt, men jeg vil i min tale forholde mig til de delelementer, der er, og så må vi i det videre udvalgsarbejde komme med vores endelige udmelding og bemærkninger til hvert forslag og til delelementerne deri.
Umiddelbart er der jo mere integrationspakke end socialpakke i den, og jeg synes måske, at det havde været lidt bedre, hvis man havde delt den op i to forskellige pakker.
Jeg synes, det havde været ønskeligt, hvis man havde fokuseret mere på de sociale områder og afsat en klækkelig sum penge til de udsatte grupper i det danske samfund.
Det undrer mig faktisk, at en socialistisk ledet regering ikke i en socialpakke har mere fokus på f.eks. ældre medborgere og på børn og unge, der er vokset op i misbrugshjem eller har været udsat for sorg.
Jeg vil så gerne komme med nogle kommentarer til L 84.
I en tid, hvor det er mere aktuelt, end vi vel tidligere har oplevet, at forholde os til værdier og til det, som vi som nation og befolkning er rundet af, og i en periode, hvor der dagligt er en dagsorden i medierne med overskrifter om økonomisk krisetid, hvor den enkelte borger føler, at det er blevet sværere at klare sig, og hvor arbejdsløsheden er stigende og den enkelte borger oplever en mere udfordrende hverdag, kan det forekomme besynderligt, at vi nu skal diskutere et lovforslag, som skal øge statens udgifter til en gruppe af borgere, der måske ikke ligefrem står forrest i køen af udsatte og mindrebemidlede.
Det handler om de kvinder, der ønsker at få børn som eneadoptant eller ved kunstig befrugtning, kvinder, som for at få adoptionstilladelse har været igennem en myndighedsvurdering af deres økonomiske forhold for at sikre, at de har tilstrækkeligt til at kunne forsørge et barn.
For de kvinder, der har valgt at få et barn ved kunstig befrugtning, er der ikke tale om en udefrakommende social begivenhed, som berettiger til det særlige børnetilskud, men om et bevidst valg.
Umiddelbart må det være således, at man har gjort sig alle mulige overvejelser og gennemtænkt, hvorledes hverdagen skal hænge sammen både indholdsmæssigt og økonomisk, når man skal være eneforælder og dermed eneforsørger.
Der er altid nogle konsekvenser af det, man som menneske beslutter, og det er der også, når man vælger at få et barn alene.
Dansk Folkeparti mener ikke, at det er samfundets opgave at bidrage økonomisk til det, som er foreslået i det her forslag.
Faktisk mener vi, at der er større udfordringer lige nu, som vi som politikere bør forholde os til at lave lovgivning om.
Selv i et velfærdssamfund som det danske har vi behov for nøje at overveje, hvad vi skal prioritere økonomisk.
Vi, der er socialordførere, har for nylig forhandlet satspulje og erfaret, hvor svært det kan være at tilgodese så mange som muligt af de udsatte og mindrebemidlede grupper og sikre, at der ikke er borgere, der uforskyldt kommer i klemme socialt og ikke får den nødvendige hjælp.
Vi har besluttet, at nogle får afslag, at gode initiativer må stoppe, og at noget ikke kan sættes i værk.
Jeg forstår ikke regeringens måde at prioritere på.
Burde især Socialistisk Folkeparti og Socialdemokraterne ikke tænke mere på de mennesker, som ikke har det så godt, end på at udstede checks til de – for de flestes vedkommende – ressourcestærke kvinder, som af den ene eller den anden årsag har valgt at leve et andet familieliv og stifte familie på deres egen måde?
Når ministeren for nylig flere gange har talt om, at alle skal have varme vinterstøvler, uanset hvor de vokser op, kan det jo lyde meget tiltalende.
Men det er nok ikke denne gruppe børns fødder, der bliver de kolde til vinter.
Her tror jeg, at vi skal rette blikket mod helt andre grupper, f.eks. enlige arbejdsløse mødre med måske op til flere børn.
I forslaget ønsker regeringen også at lempe på optjeningsprincippet for flygtninge, så de får samme rettigheder som danske familier fra dag et i Danmark.
Dansk Folkeparti finder optjeningsprincippet udmærket.
Det er jo ikke sådan, at man ikke får noget, men at det sker med en gradvis stigning i de første 2 år.
Vi finder det rigtigt, at man skal have boet i Danmark et stykke tid, før der kan opnås fuld støtte fra det danske samfund.
Derfor bakker vi ikke op om den del.
Det nævnes så, at danskere med periodevis bopæl i Grønland og på Færøerne ikke er med i de danske ordninger og også skal optjene retten til fuld ydelse.
Det kan forekomme lidt underligt, og det kunne der eventuelt kigges på særskilt.
L 85, som sambehandles med L 84, omhandler noget helt andet end L 84, og i og for sig er det også to meget forskellige indholdspunkter, vi skal forholde os til.
I det her forslag finder Dansk Folkeparti, at der fra regeringens side fremføres en måske lidt mere reel social politik.
Her forslår man, at der skal være øget mulighed for at yde hjælp til de borgere, f.eks. børnefamilier og socialt udsatte, som ikke kan klare at betale deres husleje og er i risiko for at blive udsat af deres bolig på grund af huslejerestancer.
Det er udmærket, at der kan ydes hjælp til borgere, som på sigt vil kunne komme til at klare sig efter råd og vejledning fra det offentlige eller vil kunne hjælpes til en anden eller billigere bolig.
Gældsrådgivning er meget vigtig i forbindelse med denne gruppe af medborgere, og det er glædeligt, at der er flere fra både offentlig og frivillig side, der er optaget af at bidrage til denne gældsrådgivning.
Somme tider skal der ikke så meget til for at få et menneske på ret køl, også økonomisk.
Det er trist, at vi de seneste år har set et stigende antal personer blive udsat af egen bolig, og det er endvidere ekstra trist, når der er børn involveret.
Det kan virke meget traumatisk for børn at skulle flytte i huj og hast, og derfor bør det også noteres, at kommunerne har givet udtryk for, at der mangler muligheder for at kunne yde midlertidig økonomisk hjælp til f.eks. børnefamilier, der i en periode ikke kan betale husleje eller lignende.
I disse tilfælde kan en flytning måske komme på tale.
Man er blevet givet lidt mere tid til det, og det kan foregå i et roligere tempo og på en måde, som ikke påvirker børnene unødigt.
Den anden del af dette forslag drejer sig om tilskud til tandpleje til de personer, som modtager de laveste sociale ydelser.
Der er heldigvis sket lidt forbedringer de seneste år, men der er en længere vej forude, som skal betrædes.
Der skal ikke herske tvivl om, at uanset hvor man befinder sig på den såkaldte sociale rangstige, er der et ønske for den enkelte om at have en høj tandsundhed.
Vi ved, at smilet er den korteste vej mellem to mennesker, og derfor skal det også helst være sådan, at alle har mulighed for at smile og ikke isolere sig og undlade at involvere sig socialt på grund af dårlig tandsundhed.
Det er ikke kun et spørgsmål om, at tænderne ikke er pæne.
Det hænger ofte sammen med, at der er tandsygdomme, som kræver behandling.
Det har nogle borgere ikke råd til, og derfor kan staten allerede i dag yde en ekstra hjælp til de økonomisk vanskeligt stillede mennesker.
Vi finder ikke, at der i forslaget er taget højde for alle grupper, som kunne have behov.
Der er en gruppe af folke- og førtidspensionister med så lave indkomster, at de faktisk kan sammenlignes med kontanthjælpsmodtagernes indkomster.
Disse menneskers forhold burde der vel egentlig også kigges på.
Vi har endvidere set, at regeringen – for at finansiere aftalen om kriminalforsorgen – har skåret et andet sted på tandplejeområdet, nemlig i tilskud til tandrensning for danskerne.
Det er jo egentlig lidt som at give med den ene hånd og tage med den anden.
Dansk Folkeparti mener også, at der kan være forskel på, om man er et par på kontanthjælp, eller om man er enlig.
Husstandens samlede indkomst er forskellig, og derfor er behovet for tilskud vel forskelligt, alt efter om man er alene eller lever i et parforhold.
Når man taler tandsundhed, er det vigtigt, at der ud over penge sættes ind med en helhedsorienteret indsats over for de udsatte borgere, for problemet med dårlige tænder er som regel et blandt mange problemer for den enkelte.
Såfremt forslaget om tandpleje vedtages, vil jeg opfordre ministeren til at lave en evaluering om et par år, så vi kan se, om det har haft den ønskede effekt på tandsundheden.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg da håber, at der bliver sat ordentlig tid af til udvalgsarbejdet.
Desværre har der jo ikke været en tilfredsstillende høringsfrist, hvilket man vel egentlig skulle have krav på at der var, og det stemmer måske heller ikke helt overens med det, vi oprindelig har hørt af intentioner på det her område fra regeringen, da den tiltrådte.
Dansk Folkeparti ser frem til det videre udvalgsarbejde, og vi vil selvfølgelig stille en del spørgsmål til forslagene.