Johs. Poulsen (RV), 2007-03-13:
Som det forhåbentlig allerede er fremgået af den debat, vi har haft nu om stoploven, er det Det Radikale Venstres opfattelse, at det lovforslag, man har fremsat sammen med den lovgivning, der følger til efteråret, som jo er en del af det samlede aftaleindhold, skaber langt flere problemer, end det løser.
Man kan helt grundlæggende stille det spørgsmål, som efter vores opfattelse burde stilles lidt tiere i det her Folketing: Hvorfor skal Folketinget overhovedet blande sig, og hvorfor skal man i al fald, når det så gøres, blande sig på en så omfattende måde, at det fuldstændig omkalfatrer en sektor, som det er tilfældet her?
I miljøministerens skriftlige begrundelse for forslaget står: Som følge af regeringens idéoplæg og de efterfølgende politiske forhandlinger, der har omfattet spørgsmålet om modregning af bloktilskud, er et antal kommuner allerede nu begyndt på eller har gennemført salg af deres forsyninger inden for vandsektoren.
Her siges det altså helt klart i regeringens eget papir, at en række kommuner som følge af regeringens idéoplæg er gået ind i overvejelser.
Det her er altså ikke bare historien om hønen og ægget, men historien om, at regeringens initiativ på området har fremprovokeret en adfærd, som man bagefter føler sig kaldet til at gribe ind over for.
Det er i virkeligheden meget, meget interessant.
Men foretager altså en handling, som man bagefter bruger til at begrunde, at man nu griber ind over for den handling, man selv har fremprovokeret.
Det er en ganske interessant fremgangsmåde.
Man kunne jo sige, at den kunne danne model for rigtig meget lovgivning i det her land, men jeg håber ikke, at der kommer mere af den her skuffe.
Virkeligheden er jo, at det aftaleforhold, som indgår sammen med det, vi kommer til at se til efteråret, er, at en central styringsmodel med et forsyningssekretariat, som man kalder det, en slags pristilsyn, afløser en decentral og demokratisk styret model.
Det korte af det lange er, at man de steder, hvor man har forsøgt sig med det, først og fremmest har høstet dårlige erfaringer.
England er et eksempel, hvor man har fået betydelig mere centralt bureaukrati; hvor man har fået højere priser i den samme periode, som man har haft den her nye ordning, sammenlignet med Danmark.
Realiteten bliver ved the end of the day også her, at man får opbygget et statsligt organ, der aldrig før har været på området, men som vil vokse og vokse gennem årene.
Man må i sandhed sige, at der i al fald er nogle, som har vundet nogle arbejdspladser.
Det er stort set billedet på det, der foregår her.
Set med vores øjne er hovedmotivationen derfor økonomisk, hvilket ikke siges åbent, og som man også forsøger at krybe uden om i debatten i dag, og virkeligheden er jo også, at serviceeftersynet og hovedindholdet specielt på afgiftssiden, som ligger i stoploven nu, er opfun det i Finansministeriet.
Det er staten, som bliver den endelige vinder på den her side.
Det er meget, meget problematisk.
Man må derudover, hvis man går ind i præmisserne for stoploven, sige, at den også i sig selv indeholder særlige problemer ud over det, der måske er tilsigtet.
Der ligger et høringssvar fra Aalborg Kommune, som siger, at man deroppe har en intern koncernstruktur, der betyder, at man inden for forsyningsområdet kan have overvejelser om, at forskellige selskaber skal slås sammen eller på en eller anden måde ændres i deres struktur.
Og hvis det sker fremover, vil man være omfattet af en statsafgift.
Det er i sandhed en nyskabelse, som giver vidtrækkende muligheder også på andre områder.
Det må i al fald som minimum, mener vi, ud af den her lovgivning.
Alternativt til det, som ligger, kunne man udmærket have moderniseret vandsektoren uden at lave den her centralistiske model og det her meget voldsomme indgreb.
Tre ganske enkle elementer ville have opnået det, som udadtil var baggrunden for, at man lavede det såkaldte serviceeftersyn, hvor man jo sagde, at der var behov for en modernisering af sektoren, og at der var et økonomisk potentiale.
Set med vores øjne er det sådan, at hvis man havde lavet obligatorisk energi- og miljøledelse i de bare lidt større selskaber og havde forfinet benchmarkinginstrumentet, så det kunne bruges på frivillig vis af alle, og hvis man havde lavet en lillebitte ændring i lovgivningen, der havde betydet, at man kunne lave forskning ad fordøren under hvile i sig selv-princippet, altså en godkendelse af, at man måtte bruge f.eks. 1 øre eller 2 øre pr. kubikmeter vand, man solgte, til forskning inden for området, ville det have betydet, at man kunne have hentet alle de gevinster, som nogle teoretisk mener er til stede i sektoren, uden det centralistiske indgreb, uden de meget vidtgående konsekvenser, man nu har skabt, og uden at skabe endnu flere problemer end dem, man lægger op til at løse.