Per Clausen (EL), 2010-01-22:
Nu har vi jo tidligere i dag behandlet et lovforslag, hvor sundhedsministeren med begejstring talte for tanker, som han for cirka et år siden syntes var helt håbløse og forkerte, så derfor kan det såmænd godt være, fru Lone Dybkjær får ret i, at det, der ligger i lovforslaget fra Socialdemokraterne og SF, ender med at blive vedtaget.
I hvert fald kan man sige, at hvis det, der kan mønstres af kritik fra regeringspartiernes og Dansk Folkepartis side af det her forslag, er, hvad man har at byde på, må det være et ufattelig godt forslag.
Lad os bare tage et enkelt eksempel.
Man bruger meget tid på at sige, at Socialdemokraterne og SF bruger pengene flere gange.
Det er et spændende og interessant synspunkt.
Man har brugt 300 mio. kr. til det her formål, man vil bruge 900 mio. kr. til et andet formål, og man har skaffet 3,9 mia. kr. Et eller andet sted i intelligensreserven i Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti må der være nogle, der kan regne ud, at der et eller andet sted må være nogle penge tilbage.
Om ikke andet må embedsmandsværket kunne bekræfte ministeren i, at hvis man trækker 1,2 mia. kr. fra 3,9 mia. kr., så er der lidt tilbage.
Det håber jeg i hvert fald.
Men det er selvfølgelig rigtigt, at alle de penge, som Socialdemokraterne og SF'erne skaffer i forbindelse med deres »Fair Forandring«, får vi jo brug for til at – om man så må sige – rydde op efter den fuldstændig uansvarlige økonomiske politik, som regeringen fører nu.
Derfor kan det jo godt være, vi kommer til at skaffe flere penge for at undgå, at vi skal bruge pengene to gange.
Til gengæld kan man rolig sige, at regeringen bruger de penge, de ikke har.
Det er, at hvis man erstatter den mulighed, folk har for at få lavet rehabilitering, med, at de får en ret til at få en rehabiliteringsplan, vil det føre til, at alle mennesker får den samme rehabilitering, og det ville man spilde en masse ressourcer på.
Når man er nødt til at søge tilflugt i den slags argumenter, tror jeg, det er, fordi det er ret indlysende, at den nuværende anvendelse af begrebet genoptræning og den nuværende indsats for patienter efter udskrivning bygger på et alt for snævert grundlag.
Der er brug for at erstatte den ret, man har til at blive genoptrænet, med en ret til rehabilitering, der bygger på en tværfaglig og sammenhængende indsats over for patienterne, og det er jo også det, der står i bemærkningerne til lovforslaget er hensigten.
Det afgørende i forbindelse med indsatsen for patienter er, at der er et behov for efterbehandling efter udskrivning, hvor patienterne tilvejebringes et optimalt funktionsniveau, altså kommer til at fungere så godt, som det overhovedet er muligt, så de hurtigst muligt kan vende tilbage i arbejde, fungere i familien, i sociale sammenhænge og i samfundet som sådan.
Det kræver en langt bredere tværfagligt tilrettelagt rehabilitering – en rehabilitering, der kan tage hånd om de forskellige problemstillinger af fysisk, psykisk og social karakter, som kan være behæftet med at få en længerevarende sygdom.
Desuden kunne en bredere tilrettelagt rehabilitering eksempelvis medvirke til at forebygge fremkomsten af sygdom som eksempelvis angst og depression, og det ville kunne nedbringe antallet af genindlæggelser.
Kernen i det her er jo, at forslaget ikke handler om, at folk skal have en ganske bestemt form for rehabilitering, der fastlægges af Folketinget.
Nej, mennesker skal have ret til, at der laves en individuel rehabiliteringsplan, som der efterfølgende skal følges op på af de myndigheder og af de fagpersoner, som har evnen til det.
Så på den baggrund må jeg sige, at Enhedslisten godt kan støtte det her lovforslag, og selv om vi ikke er fuldstændig enige i alle elementer i Socialdemokraternes og SF's skatteforslag, er vi nu sikre på, at vi godt kan blive enige om de 300 mio. kr., som det her handler om.