runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2009-05-13:
Det er mere om det formelle: Som det er blevet sagt, og som det også fremgår af noget af teksten, er det jo Retsudvalget, der indstiller sine ønsker til Præsidiet.
Så formelt er det Præsidiet, der fremsætter forslaget, men det er jo egentlig ønsker, der kommer fra Retsudvalget.
Forslaget går jo også tilbage til Retsudvalget i den behandling, der skal finde sted, og så kommer det op til den endelige lovforslagsbehandling her i Tinget.
Men det, der så ligger uden for den formelle arbejdsgang, er pensionsforholdene for ombudsmanden, som Præsidiet jo har aftalt med ombudsmanden og så lagt frem for Retsudvalget, så det er inkorporeret i dette lovforslag.
Jeg kan sige, at jeg er aldeles enig i det, som Retsudvalget har indstillet, og jeg er aldeles enig i det, som Præsidiet har lagt ind i pensionforholdene for ombudsmanden.
Jeg er meget glad for den enighed, der er her i Tinget, og jeg er i øvrigt også glad for den ro, der er her i Tinget, når man så tit og ofte har måttet bebrejde medlemmer, at man ikke har kunnet høre, hvad ordføreren sagde, på grund af støj i salen.
Jeg må konstatere, at der her inden for de sidste par timer har været en forbløffende god ro i salen.
Men jeg takker for indstillingen fra partiernes ordførere, og nu går forslaget så tilbage, som formanden sikkert vil sige, til Retsudvalget.
Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Selvfølgelig har borgerne ret til at henvende sig, og organisationerne har ret til at henvende sig, men når vi normalt sender tingene i høring, er det ikke kun for at bede om, at de henvender sig om det, de føler og brænder så stærkt for, at de mener, at de simpelt hen ikke kan sidde det overhørigt uden at kontakte os, men fordi vi gerne vil have, at de bidrager til en god lovkvalitet.
Det er også derfor, at det fremgår af regeringens egen vejledning om god lovkvalitet, at vi normalt sender lovforslag i høring, fordi der kan komme nogle bidrag, som kan gøre, at vi får en bedre lovkvalitet end den, vi selv kan nå frem til.
Det er faktisk, fordi vi gerne vil have, at de her mange mennesker bidrager aktivt til at sikre en bedre lovgivning.
Det kræver nogle gange en lille opfordring, og det er så den, vi normalt sender ud, når vi sender tingene i høring.
Meta Fuglsang (SF), 2009-05-13:
Det er jo ikke enhver aktivitet, som en minister deltager i, der er interessant for offentligheden, men det har stor betydning, at offentligheden kan få adgang til det, der hører til ministerens embedsførelse.
Det er muligt, at man ikke har brugt det før, og at man ikke har undersøgt det, men det skal jo ikke forhindre moderne tider i, at man har en interesse i, hvad ministre foretager sig som et led i deres embedsførelse.
Det, der er en klar interesse i, er jo at se, om den embedsførelse foretages efter reglerne, om den foregår på en måde, så man kan sige, at det er ministeren værdigt, og det er der, man har en interesse i at kunne komme ind og kigge på det.
Nogle af de historier, der er kommet frem, har jo også vist, at der kan være grund til at diskutere, hvordan en minister skal administrere i hvert fald en del af sin tid og en del af den rolle, man har som minister.
Det kan jeg ikke forestille mig at nogen kan have noget imod.
Helge Adam Møller (KF), 2009-05-13:
… og det er der tilsyneladende mange, der har, og det er også politisk korrekt at have.
Jeg synes, det er godt, hvis ministre kommer uden for Christiansborgs tykke mure, hvis de tager ud at fiske og indimellem taler med almindelige mennesker, hvis de er ude at spille håndbold eller deltager i en koncert med Kim Larsen og snakker med andre mennesker end politikere, hvis de er ude at spille golf og snakker med andre.
Jeg synes, det er en fuldstændig utrolig og urimelig nyfigenhed, som et stort flertal i det her Folketing har, og som pressen og andre har.
Hr. og fru Jensen
, hr. og fru Møller er fuldstændig ligeglade, de vil bare have, at ministeren udfører et ordentligt job.
Det er min holdning.
Meta Fuglsang (SF), 2009-05-13:
Nu skal jeg ikke kunne svare for en specifik hr. og fru Møller, men jeg kan sige, at der blandt de mennesker, jeg kender og omgås, er en meget stor interesse for, at ministre opfører sig på en måde, som man synes er en minister værdig.
Det håber jeg at hr. Helge Adam Møller kan anerkende er en interesse, som man har, når man vælger folk til at sidde i Folketinget.
Det, man i hvert fald kan sige, er: Ja, en minister skal omgås andre, skal ud at kigge og skal have kontakter.
Og hvis en minister har været ude at have erhvervskontakter i forbindelse med minigolf, gokart, koncerter, jagt, fiskeri eller andet, vil jeg synes, det er helt fint, men når det er jagt og jagt og jagt og golf og jagt og jagt og golf, så synes jeg, det er lidt ensidigt, og det tyder på, at det brede kendskab til erhvervslivet måske ikke er det, der har præget interesserne.
Tom Behnke (KF), 2009-05-13:
Fra konservativ side ser vi faktisk det her forslag som et lovforslag, der vil give større åbenhed og mere gennemsigtighed for alle - alle borgere, der ønsker at klikke sig ind på nettet og se, hvad den ene eller den anden minister har foretaget sig af relevante ting, dvs. relevante, i forhold til hvad en minister skal lave.
Det, der er interessant ved det her forslag, er, at vi nu gør op med, at det er en tilfældig journalists tilfældige valg af en tilfældig ministers kalender for en tilfældig periode, der skal være afgørende for, hvad offentligheden kan få at vide og ikke få at vide.
Det er jo i virkeligheden helt uhørt, at det har været således, at det er journalisters vilje til at bede om aktindsigt i det ene eller det andet og journalistens tilskæring af historien over for læserne og seerne, der har været afgørende for, hvad offentligheden har kunnet få at vide.
Derfor synes jeg, at lovforslaget her i høj grad handler om større åbenhed, meget større åbenhed, om ministres kalendere, og om hvad ministre går og foretager sig og ikke foretager sig.
Til gengæld er det med her lovforslag også slut med at gå og snage i ministrenes privatliv.
Jeg kan ikke se, at det vedkommer nogen som helst, hvad en minister foretager sig privat, og derfor bør der selvfølgelig ikke være aktindsigt i det.
Det er slut med at snage i ministrenes privatliv, det er slut med journalistens historie om, hvad der foregår.
Men fremover kan alle se alt relevant.
Og så er det også slut med, som flere har været inde på tidligere i debatten i dag, at ministre kan føle sig nødsaget til at skulle føre to eller flere kalendere, hvilket jo har den meget, meget uheldige konsekvens, at der kan ske det, at arrangementer overlapper hinanden eller simpelt hen bliver tabt.
Det duer jo ikke, at man på den måde er nødt til at bruge så meget energi på at føre forskellige kalendere, fordi man ikke ønsker sit privatliv udstillet.
Derfor er det uhensigtsmæssigt, at en minister ikke kan få lov til at føre sin kalender, både med sine private ting og sine officielle ting, for så vidt med sin families anliggender, således at ministeren har en mulighed for hele tiden at vide, hvad ministeren skal og ikke skal, og kan se frem til, hvad der kommer i næste uge.
Derfor er det her lovforslag et supergodt forslag.
Jeg synes også, at den meget, meget brede aftale, der ligger til grund for forslaget, er god, hvor man netop også har en aftale om, hvilke ting der fremover skal være offentligt tilgængelige.
Vi må jo så forvente, at regeringen som regering sørger for, at der kommer nogle retningslinjer, som vil være på en sådan måde, at ministerierne ensrettet lægger ting ud på deres hjemmeside eller på nettet på anden vis, således at alle har adgang til at se, hvad det er, en minister går og foretager sig, og ikke kun det, en enkelt journalist eller flere har valgt for dem.
Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Først skal jeg høre, om De Konservative i lighed med Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti og SF vil være med på en opfordring til dem, der har fået lovforslaget sendt til orientering, om, at de fremsender henvendelse, ligesom hvis de havde fået det i høring, så vi kan få eventuelle relevante kommentarer til brug for behandlingen af lovforslaget.
Dernæst går jeg ud fra, at hr. Tom Behnke er enig med mig i, at når man har en lovfæstet ret til aktindsigt, er det noget, vi alle sammen har.
Så er det ikke noget, som kun journalister har, og noget, der er afhængigt af, hvad en journalist kan finde på at søge aktindsigt i, der er afgørende for, om der er aktindsigt.
Så har alle borgere ret til aktindsigt.
Hvorimod når det er noget, der står i en politisk hensigtserklæring, er det ikke noget, man har et lovfæstet krav på at få aktindsigt i.
Tom Behnke (KF), 2009-05-13:
Uanset om det nu er en journalist, der beder om aktindsigt og dermed tilskærer det, som han eller hun ønsker det, og serverer det for offentligheden, eller om det er den enkelte borger, der beder om aktindsigt, er det da et meget, meget uhensigtsmæssigt system, at 5 millioner danskere hver især skal indsende deres egen anmodning om aktindsigt for at kunne få lov at se, hvad den ene eller anden minister har bedrevet.
Det er da langt mere hensigtsmæssigt, at man har et system som det, der her bliver lagt op til, hvor alle relevante informationer bliver lagt frem.
I forhold til hvad der er aktindsigt i og ikke aktindsigt i, handler det hele om, at man på den ene side i § 7 siger, at kalender er undtaget, men på den anden side i § 11 mener Ombudsmanden så, at det godt kan være, at kalenderen er undtaget, men indholdet må offentligheden gerne få noget at vide om.
Derfor er det jo bare en juridisk spidsfindighed og finurlig diskussion, som kører på et meget, meget højt niveau, og som har bevirket, at vi nu her ret sent om aftenen skal stå i Folketinget og behandle et lovforslag.
Det er jo i virkeligheden, fordi vi har en Ombudsmand, som er flittig til at holde os i ørerne.
Det har han så også gjort i den her sag, og nu retter vi det ind, således at lovgivningen bliver, som det var meningen, og som man hele tiden har ønsket det.
Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Først skal jeg igen spørge, om De Konservative vil være med på en opfordring til, at vi får noget, der ligner høringssvar.
Dernæst vil jeg høre, om hr. Tom Behnke mener, at det overhovedet ikke har haft nogen betydning, at journalisterne har kunnet søge aktindsigt og dermed har kunnet afsløre en række forskellige sager, hvor ministrene ikke har talt sandt, og man har kunnet bruge den aktindsigt og den viden, man fik via aktindsigt i kalenderne, til at konfrontere ministrene med, og at man ikke havde haft den mulighed for at kontrollere ministrene, hvis ikke man havde haft retten til aktindsigt.
Tom Behnke (KF), 2009-05-13:
Forslaget her er sendt til orientering til Østre Landsret, Vestre Landsret, samtlige byretter, Den Danske Dommerforening, Dommerfuldmægtigforeningen, Domstolsstyrelsen, rigspolitiet, Rigsadvokaten, Foreningen af Offentlige Anklager, Advokatrådet, Danske Advokater, Danske Regioner, Kommunernes Landsforening, Institut for Menneskerettigheder, Akademikernes Centralorganisation, Centralorganisationernes Fællesudvalg, funktionærerne, offentligt ansatte, Statens Kartel, Kommunale Tjenestemænd, Retspolitisk Forening og mange, mange flere, som er professionelle organisationer, der er vant til at modtage forslag, de kan give høringssvar på.
De ved, hvordan den her institution fungerer.
De kan bare gøre det, lige så vel som enhver anden borger i det her land er velkommen til at indsende høringssvar, når der bliver fremlagt forslag af den ene eller anden karakter.
Så det står enhver frit for.
Hvis en eller flere af disse organisationer har et behov eller føler et behov for at komme med et høringssvar, så kommer de med det, uanset om vi opfordrer til det eller ej.
Derfor vil det være overflødigt og unødvendigt.
Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Jeg kan ikke helt forstå, at De Radikale synes, at det er vigtigt, at det her forslag skal hastes igennem.
Normalt plejer De Radikale jo at tale om lovkvalitet osv., men her synes man altså, at det er så afgørende, at vi meget, meget hurtigt får lukket for ministerkalenderne, at det skal hastes igennem og ikke har skullet i høring osv.
Man får et forslag, hvor man indskrænker offentlighedens adgang til aktindsigt og giver en hensigtserklæring om, at der bliver lagt nogle ting ud.
Jeg er helt med på det med privatlivet, og der er ingen, der diskuterer, at privatlivet ikke skal fremgå.
Jeg kan bare ikke forstå, at man på den ene side kan sige, at det er et problem, at privatlivet fremgår så detaljeret, og på den anden side kan sige, at det er problem, at man ikke kan se noget som helst ud af ministerkalenderne i dag, og at vi så derfor er nødt til at lukke dem.
Begge argumenter duer jo ikke.
Morten Østergaard (RV), 2009-05-13:
Altså, som sagt er vi for det første helt med på at foranstalte en høring.
For det andet er det jo også noget, der i relation til diskussionerne med Ombudsmanden har været debatteret allerede forud for aftalen, som ligger til grund for lovforslaget.
Så kan man spørge, om det vil være en god idé at bruge længere tid på lovforslaget - og det tror jeg vi kan sige om en række lovforslag at det da ville principielt.
På den anden side må vi her sige, at der er tale om et arbejdsredskab og en relativt bred enighed i Folketinget.
Jeg synes, det kunne være godt lige at få den her hurtige høring, men jeg synes på den anden side også, at det er fair nok, at vi vedtager det inden sommerferien, så det arbejdsredskab igen kan komme til at fungere efter hensigten for ministrene.
Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Jeg kan bare ikke forstå, hvordan den radikale ordfører kan sige, at man ikke kan bruge kalenderen som arbejdsredskab.
Hvad er det, der gør, at man ikke kan bruge kalenderen som arbejdsredskab?
Hvis der kun står »privat« hele dagen og der ligger nogle bilag, er der jo et eller andet galt, men man behøver ikke at vide, hvad det private er.
Så hvad er det, der forhindrer, at man kan bruge kalenderen som arbejdsredskab på den måde, som det fungerer på i dag?
Morten Østergaard (RV), 2009-05-13:
Som jeg har lyttet mig frem til det, er det jo et spørgsmål om, at man med den udlægning af reglerne, der var lagt op til, var nødt til simpelt hen at reducere indholdet af kalenderen til det rene nonsens, hvis ikke man ønskede at spille med totalt åbne kort i den arbejdstilrettelæggelse, som der er.
Der er selvfølgelig hensynet til privatlivets fred, men der er jo også spørgsmålet om, at det måske er hensigtsmæssigt - når nu justitsministeren og statsministeren en dag beslutter sig for at låse sig inde i et lokale og til sidst blive enige om, hvad den kriminelle lavalder i det her land skal være - at man kan skrive, at det er det, mødet handler om, uden at det kommer offentligheden til kendskab, fordi det jo strengt taget er en intern arbejdsproces i en regering.
Jeg har sådan set forståelse for, at man har det behov, og der synes jeg måske, at vi er derhenne, hvor vi må sige, at det behov for arbejdstilrettelæggelse overstiger behovet for aktindsigt.
Helge Adam Møller (KF), 2009-05-13:
To ting: Først lige det, fru Line Barfod siger om, at hvis en ministerbil kører 20 timer i døgnet - og det gør den såmænd tit, for ministre arbejder meget - er der problemer med arbejdsmiljøloven.
Nej, så har man to chauffører, så det er der nu ikke.
Det var en faktuel oplysning.
Så er der det med høringen, og det optager jo fru Line Barfod meget, men hvis det her skal i høring, hvem er det så, der skal høres?
Det er noget, der omfatter offentligheden, så det må være offentlighedens repræsentanter, og hvem er det, der er offentlighedens repræsentanter?
De er jo hørt.
Det er jo det, der er foregået i den sidste halvanden time, nemlig at de af offentligheden og folket valgte repræsentanter, de 179 folketingsmedlemmer, som mig bekendt alle sammen har udtalt sig, er blevet hørt.
Så kunne man sige, at pressen indimellem også repræsenterer offentligheden, godt eller dårligt, men jeg har ikke set en eneste avis, hvor det her ikke har stået.
Så alle repræsentanter for offentligheden, pressen og de folkevalgte, har jo udtalt sig om det.
Hvem er det så mere, man skal spørge?
Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Først vil jeg i forhold til ministerbiler og chauffører sige, at problemet i den konkrete sag var, at det var den samme chauffør.
Jeg er helt med på, at man kan have flere chauffører, og så er der ikke noget problem, men når det er den samme chauffør, der kører, så er der altså et problem.
Så vil jeg i forhold til det andet om høring sige, at det, at man diskuterer noget offentligt, ikke er det samme, som at de, der har forstand på, hvordan det kommer til at virke i praksis, eller at de, der har forstand på juraen i det, sætter sig ned og læser forslaget igennem og kommer med de bidrag, de kan have, og den viden, de har, så vi kan prøve at se, om det er noget, der påvirker den måde, vi udformer det på, om det er noget, vi skal spørge mere ind til osv. for at få det præciseret.
Det er jo ikke bare for et syns skyld, det er faktisk, fordi vi ofte får noget, vi kan bruge.
Kim Andersen (V), 2009-05-13:
Nu har fru Line Barfod brugt lang tid her på det seneste med at gentage det samme spørgsmål om høring vedrørende det forslag, vi her har til behandling.
Er fru Barfod ikke enig med mig i, at enhver borger i det her land kan henvende sig til Folketinget ved det fagudvalg, der behandler sagen mellem første og anden behandling, med sine forslag, med sine spørgsmål, med sine indsigelser?
Man kan komme i deputation, man kan sende en mail, man kan sende et brev.
Man kan kalde det, hvad man vil, men enhver organisation og enhver menig borger kan give sin mening til kende.
Så jeg vil spørge fru Line Barfod: Er det ikke rigtigt, at det er proceduren i henhold til Folketingets forretningsorden, og at det også vil være gældende for det forslag, vi her snakker om?
René Christensen (DF), 2009-05-13:
Hvis man nu, når man hører begrundelsen her til sidst, skal dele det sådan lidt op i procenter, vil jeg sige, at jeg i forbindelse med de første 20 pct. af det, der blev sagt her fra talerstolen, sad og tænkte: Er det overhovedet det her forslag?
Jeg var fuldstændig enig i det, der blev sagt.
Der var en gennemgang af, hvordan det kan se ud derude, og at der er nogle problemer derude.
Jeg er fuldstændig enig i det.
Så kommer vi videre derhenad, og så begyndte det sådan mere at ligne forslaget her.
Jeg blev så alligevel lidt i tvivl, for er det det, man lægger op til her?
For nu kommer man igen ind på, at der er nogle få kommuner, nogle enkelte kommuner, der har kørt på frihjul; det er de der nordsjællandske kommuner.
Vil det så sige, at det, man lægger op til her, er, at hvis der er en indvandrerfamilie, der er dårligt integreret, går man ind og siger: Nu tvangsfjerner vi den her familie?
Er det det, der bliver lagt op til?
Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Jeg kan forstå, at ministeren er enig i, at befolkningen i Danmark skal blandes noget mere.
Derfor vil jeg gerne stille et spørgsmål.
Ministeren har jo en oplagt mulighed nu, hvor der er flere tusind tomme boliger i København.
Der er almene boligselskaber, der gerne vil have lov til at overtage de her boliger, så de kan leje dem ud til nogle af de mange mennesker, der gerne vil flytte ind.
Vil ministeren give de almene boligselskaber lov til at overtage de her mange tomme lejligheder, sådan at man der kunne få en mere blandet beboersammensætning?
Det ville jo så også have betydning andre steder i byen, når folk flytter rundt.
Karen Ellemann (V), 2009-05-13:
Jeg er jo i udgangspunktet enig i, at det sådan set er kommunerne, som skal påtage sig de boligsociale opgaver, som de hver især står over for.
Derfor mener jeg altså også, at det er op til de pågældende kommunalbestyrelser selv at beslutte, hvordan de vælger at løse de her opgaver, naturligvis netop også at sikre den fornuftige beboersammensætning og den fornuftige anvendelse af boligerne.
Så det må være svaret på det.
Line Barfod (EL), 2009-05-13:
Det er fint nok, at ministeren siger, at det må kommunerne gøre - men det må kommunerne ikke.
Nu kunne kommunerne selvfølgelig blive inspireret af en regering, der begår grundlovsbrud, og så kunne kommunerne også bare begynde at ændre lovgivning eller administrere i strid med lovgivningen.
Men kommunerne må altså ikke.
De almene selskaber må ikke.
De har spurgt ministeren.
Ministeren har svaret: Nej, man må gerne lave almene boliger om til ejerboliger, men man må ikke lave ejerboliger om til almene boliger.
Så det kræver en ændring fra ministeren, hvis de almene boligselskaber skal have lov til at overtage de mange tusind tomme ejerboliger i København og lave dem om til almene boliger, så man på den måde nemt, og uden at det koster regeringen noget, kunne få en mere blandet sammensætning af beboerne.
Karen Ellemann (V), 2009-05-13:
Jamen besvarelsen på det handler jo om, at der - så vidt jeg er orienteret - slet ikke er økonomisk belæg for blot at omdanne de private udlejningsboliger, der står tomme, til almene boliger.
Det vil blive nogle meget, meget dyre almene boliger, så det har jeg sådan set ikke tænkt mig at skulle ændre på her.
Byggeriet af de almene boliger i enhver kommune er den enkelte kommunes ansvar, og det her er jo private initiativer, private investorer, som har bygget private boliger.
Og sammensætningen - altså, at der også skal være almene boliger - påhviler det naturligvis kommunen at sørge for.
Mette Frederiksen (S), 2009-05-13:
Når jeg lytter til ministerens besvarelse - kan man vel nærmest kalde det - af vores beslutningsforslag, lyder det i virkeligheden, som om ministeren deler den socialdemokratiske analyse, nemlig at vi stadig væk, desværre, har store både integrationsproblemer og -udfordringer foran os.
Det er det, der er bevæggrunden for det her beslutningsforslag.
Når vi ender med at fremsætte de her tre konkrete forslag, er det, fordi vi ikke tror på, at integrationen kommer af sig selv.
Vi tror ikke på, at alle problemerne er løst om 20 år, hvis vi læner os tilbage.
Vi tror, der er behov for at sætte politisk handling bag de mange flotte ord, der er sagt i rigtig mange sammenhænge.
Og vi tror også på, at nogle af dem, der ikke er med til at løfte et integrationsmæssigt ansvar i dag, bliver nødt til at påtage sig en del af det ansvar i fremtiden.
Vil regeringen ikke være med til at ændre på det?
Karen Ellemann (V), 2009-05-13:
Jamen efter min vurdering er der altså tale om et paradeforslag lige præcis på det her område, for jeg tror ikke, at det kommer til at flytte noget i udsatte boligområder i det hele taget.
Det her med byggeriet af almene boliger i én kommune, som man så vil pålægge fra centralt hold, kan jo ikke direkte påvirke problemramte boligområder i en anden kommune.
Altså, der kan efter min bedste overbevisning højst blive tale om sådan en indirekte og usikker effekt.
Så vil jeg også gerne finde ud af, hvor mange almene boliger, det er, spørgeren mener der som minimum skal være.
For er spørgeren sådan virkelig for alvor interesseret i at fratage kommunerne retten til selv at træffe de her afgørelser om størrelsesordenen?
Mette Frederiksen (S), 2009-05-13:
Til det sidste spørgsmål kan jeg da så absolut svare ja, og det svar kommer fra et parti, der ellers er ret glad for det kommunale selvstyre.
Når vi ikke tror på det kommunale selvstyre i den her situation, er det jo, fordi vi kan se - når vi eksempelvis kigger på hovedstadsregionen at kommunerne på den københavnske vestegn har bygget rigtig mange almene boliger, gode almene boliger, og dermed også påtaget sig en meget, meget stor andel af det boligsociale ansvar.
Så har vi en række - i øvrigt borgerlige - kommuner nord for København, der har ret mange penge, men ikke ret mange almene boliger.
Vi er sådan set ikke et sekund i tvivl om, at når vi ser en øget grad af ghettoisering i vores samfund, hænger det jo sammen med, at der kommer en meget stor koncentration af mennesker med sociale og integrationsmæssige problemer i nogle særlige områder, fordi det er dér, de almene boliger er.
Og derfor vil det selvfølgelig gavne integrationen, hvis der kommer flere almene boliger - også i kommuner, hvor der i dag stort set ingen almene boliger er.
Det er simpelt hen en måde at løse nogle konkrete problemer på.