Per Clausen (EL), 2010-03-16:
Hvad angår formålet med det her lovforslag, er det jo entydigt godt.
Det synes jeg er positivt.
Det andet positive er, at man sådan set også giver udtryk for, at man gerne vil skabe et enkelt system for patienterne.
Der er vi selvfølgelig ude i den lidt absurde situation, at det første, vi er nødt til at bede om, er en teknisk gennemgang af et forslag, som er fremsat for at gøre ting mere enkle.
Man skal ikke udelukke, at det godt kan komme til at hænge sammen, vil jeg sige.
Det vil ikke være første gang, at vi først vedtager en lov, der er lidt indviklet, og bagefter laver noget vejledning, som gør det lidt enklere at forstå.
Der har jo været mange, som har klaget over, at de ikke har været til forhandlinger – det er stort set alle partier, der har klaget over det.
Det er måske udtryk for, at vi skal i gang med sådan en lidt traditionel metode, hvor regeringen fremsætter et lovforslag, og derefter behandler man også reelt lovforslagets indhold i udvalget.
Sådan forstod jeg i hvert fald hr. Preben Rudiengaards indledning.
Og det vil jeg sige at jeg da personligt synes er en udmærket metode – at vi afprøver, om der kan opnås enighed om en række ændringer og præciseringer af det, der foreligger.
Jeg vil så fremhæve nogle af de punkter, hvor jeg selv synes der kunne være brug for at gennemføre nogle forbedringer.
Det skal ikke skygge for, at lovforslaget, allerede som det nu ser ud, efter Enhedslistens opfattelse indeholder klare forbedringer, og derfor er der sådan set ikke nogen synderlig stor diskussion hos os om, hvorvidt vi stemmer for til sidst eller ej – det gør vi.
Men vi har nogle ting, vi godt kunne ønske os blev bedre.
Det første, jeg vil fremhæve – det har andre også været inde på – er det med,
at hvis Disciplinærnævnet har behandlet en sag og er nået frem til, at her er der ikke en konkret person fra sundhedspersonalet eller en gruppe af sundhedspersonalet, der har begået en fejl, der gør, at man ligesom kan sige, at de har fejlet, og dermed forfølge dem, så står der jo tilbage, at man godt i den proces kan finde ud af, at det faktisk er, fordi systemet ikke fungerer; og så stopper sagen ligesom der, fordi man ikke kan gå tilbage.
Altså, jeg forstår godt det synspunkt, at man ikke først undersøger, om der er systemfejl, og når man så finder ud af, at der ikke er nogen systemfejl, siger: Så må vi hellere finde ud af, om det ikke er en person, der har begået en fejl.
At man blokerer for det, kan jeg sådan set godt forstå, men jeg synes ikke, det virker fornuftigt og hensigtsmæssigt at blokere den anden vej.
Jeg tror også, det kunne skabe lidt mytedannelser blandt patienter med hensyn til, hvordan systemet fungerer.
Så har der også været lidt diskussion i nogle af høringssvarene om, hvorfor man ikke lader det her spørgsmål vedrørende dialog med regionerne også omfatte de sundhedsydelser, der ligger i kommunerne – dialoginstrumentet er jo et fantastisk godt instrument, synes jeg.
Argumentet er, at det er noget nyt, og nu må vi hellere prøve regionerne først, så kan vi prøve det i kommunerne, hvis det går.
Jeg mener sådan set ikke, der er nogen tvivl om, at det, der handler om dialog, er en god idé, som skal fungere.
Så det er ikke sådan, at man kan beslutte sig til, hvis det ikke rigtig fungerer i regionerne, så ikke at bruge det mere og heller ikke tage det over i kommunerne.
Andre har også været inde på, at der godt kan være brug for professionel støtte til patienterne i sådan en dialog.
Det er lidt fattigt at sige, at det kun er, hvis man selv er i stand til at møde op med en bisidder, hvad enten det nu er, fordi man er medlem af en faglig organisation, der stiller sådan noget til rådighed, eller man har et godt netværk.
Det er måske netop dem, der ikke har den mulighed, der har brug for at have assistance i arbejdet.
Så har der også været lidt debat om spørgsmålet om det her patientombud.
Det er så et embedsmandsapparat, på baggrund af at der inddrages sundhedsfaglig viden.
Man kunne jo godt forestille sig, at nogle patienter ville synes, at det var lidt underligt, at patientinteressen ikke også var varetaget i forbindelse med det her ombud.
Så skal jeg ikke kaste mig ud i, om man må kalde det ombud eller ej; det finder vi givetvis ud af i løbet af drøftelserne, hvad enten det betyder, at vi skal lave lidt om på det, eller vi skal lave om på navnet.
Det vigtige er også dér at sikre, at der er en patientrepræsentation med hensyn til at træffe afgørelser, og så se, om vi kan finde en model for det, der gør, at det ikke bliver unødvendig bureaukratisk og skaber yderligere forsinkelse i beslutningsprocessen – for det er jeg sådan set meget med på at det ikke skal.
På den anden side synes jeg også, det kan være lidt uheldigt, hvis en klagesag afsluttes med, at der er en embedsmandsinstitution, der træffer en afgørelse, på baggrund af at man har inddraget sundhedsfaglig viden, men ikke inddraget patientinteressen direkte i selve måden, man behandler sagerne på.
Så der er en række ting, jeg synes vi med fordel kan drøfte.
Noget af det kan måske afklares ved en teknisk gennemgang, fordi jeg så kan gennemskue ting, jeg ikke kunne gennemskue ved første læsning.
Men det kan jo også være, at vi kan blive enige om at lave nogle ting om.
Det synes jeg der er lagt op til fra en række af de ordførere, der har været oppe at sige noget i dag.