Pia Adelsteen (DF), 2013-02-26:
Tak for det.
Princippet om offentlighed i forvaltningen er et grundlæggende princip i det danske samfund.
Man skal kunne finde ud af, hvad der foregår hos dem, der forvalter magten i samfundet.
Det betyder for Dansk Folkeparti, at journalister og borgere skal kunne søge aktindsigt, så der bl.a. kan ske en kontrol af, hvad der foregår bag de tykke mure i ministerierne.
Offentlighedsloven er midlet, der skal give den mulighed.
Jeg vil koncentrere mig om offentlighedens kontrol med den offentlige forvaltning og tilliden til den offentlige forvaltning.
Men med forslaget her sker det stik modsatte.
Regeringen er nemlig med støtte fra Venstre og Konservative – de såkaldte typiske ministerpartier – enige om, at vi skal have en ministerbetjeningsparagraf, der i Dansk Folkepartis øjne lukker mere, end den åbner.
Sammelignes § 24 i forslaget nu med § 24 i forslaget fra 2010, kan man se, at teksten er ændret en smule, men man kan vist roligt sige, at det reelt ikke ændrer noget som helst ved indholdet.
§ 24 giver fortsat en vidtgående mulighed for undtagelse fra aktindsigt.
Og man kan så spørge, hvad begrundelsen for denne vidtgående undtagelse egentlig er.
Det svar, vi får, er, at verden har forandret sig, at kommunikation foregår elektronisk, og at der er brug for et fortroligt rum.
Man får nærmest det indtryk, at der ikke har kunnet foregå forhandlinger, at politikere ikke har kunnet udveksle synspunkter, og at medarbejdere i det offentlige ikke har kunnet være kreative med den eksisterende offentlighedslov, som vi har haft siden 1986.
Man efterlades med det indtryk, at siden vi fik computere og mobiltelefoner, har det været meget svært for politikere og administrative medarbejdere overhovedet at udføre det arbejde, de er sat til at udføre.
Vi har med den eksisterende offentlighedslov fået indblik i sager, hvor ministre har bedt om tal, der understøttede deres argumenter, eller sager, hvor ministre har bedt om, at høringssvar bliver trukket tilbage.
Det drejer sig f.eks. om, da forhenværende beskæftigelsesminister Claus Hjort Frederiksen bad Arbejdsmarkedsstyrelsen om tal, der understøttede, at det var en god idé at nedlægge den statslige arbejdsformidling.
Det drejer sig f.eks. om, da forhenværende socialminister Henriette Kjær oplyste, at antallet af handicappede, der fik betalt en personlig hjælper, var steget med 30 pct.
Det drejer sig f.eks. om økonomi- og indenrigsminister Margrethe Vestager, der beordrede embedsmænd i statsforvaltningerne til at trække et høringssvar om jordbrugskommissionerne tilbage.
Disse eksempler er blot et udpluk af mange, men understreger vigtigheden af, at vi har en offentlighedslov, som netop giver mulighed for at se ministre efter i kortene, og den mulighed fjernes nu.
Ministerbetjeningsparagraffen sørger nemlig for, at ministre bliver beskyttet, hvis de beder om tal, der passer med deres argumentation, for det er jo i al sin enkelhed ikke andet end ministerbetjening.
I bemærkningerne til § 24 er det endvidere anført, at formålet med bestemmelsen er at sikre en beskyttelse af de offentligt ansattes adgang til inden for den politisk prægede ministerrådgivning på en fri og formløs måde at foretage overvejelser og udføre det forberedende arbejde uden det pres, en eventuel senere offentliggørelse af rent foreløbige overvejelser kan udgøre.
Nu har der jo ikke været en ny høring af lovforslaget, så derfor henholder jeg mig til høringssvarene fra 2010, hvor embedsmændene, Djøf, og foreningen af offentlige chefer siger, at de ikke mener, at der er noget problem i den eksisterende offentlighedslov.
Jeg vil tværtimod påstå, at de offentligt ansatte er bedre beskyttet med den eksisterende lov, da det jo her f.eks. er muligt at få aktindsigt, hvis en minister beder om, at et høringssvar bliver trukket tilbage.
Sidst, men bestemt ikke mindst kan det jo undre, og det gør det hos Dansk Folkeparti, at justitsministeren totalt har ændret holdning til § 24, altså ministerbetjeningsparagraffen, efter at justitsministeren selv er blevet minister – det var forfærdelig mange gange at sige minister, skulle jeg hilse og sige.
I 2010 sagde justitsministeren, og jeg citerer: Indholdet i den foreslåede § 24 savner for mig at se enhver begrundelse.
I dag behandler vi selv samme forslag fremsat af justitsministeren med få ordændringer, men indholdet er det samme.
Det store spørgsmål til justitsministeren er så: Hvorfor?
Derfor siger vi nej til forslaget om en ny offentlighedslov.
Jeg vil også godt samtidig bebude, at efter den hasteforespørgsel, vi havde sidste onsdag, vil jeg stille forslag i Retsudvalget om, at forslaget kommer i høring, og så håber jeg, at Venstre og Konservative ikke vil modsætte sig det.
Det gav de jo meddelelse om i onsdags.