Maja Panduro (S), 2013-05-14:
Tak for det.
Skal man kunne have en god ven eller en kæreste, som man ikke bor sammen med, selv om man er på pension?
Skal man kunne være alenemor, også endda måske, forhåbentlig, med et godt samarbejde med barnets far, selv om man ikke længere vil leve sammen, uden at opleve at blive mistænkeliggjort?
Det synes vi giver god mening.
Derfor er det jo også, at vi har været enige om at sige, at der faktisk skal være plads til, at man også kan leve sammen på nogle ganske forskellige måder og måske endda indrette sig på nogle måder, som andre vil synes er lidt usædvanlige.
Derfor er det, at vi i Socialdemokratiet mener, at der her ligesom jo i øvrigt på ganske mange andre af vores lovgivningsområder er brug for, at der skal være plads til at lave et konkret skøn, en konkret og individuel vurdering.
Der har været en for stor uensartethed imellem nogle kommuner, og der har været en for stor usikkerhed hos nogle borgere og også hos nogle kommuner i forhold til, hvordan man skulle administrere reglerne.
Det er vi enige med Enhedslisten i, og derfor kvitterer jeg også for, at man rejser spørgsmålet her. Vi er ikke enige i løsningsmodellen – det vender jeg lidt tilbage til.
Men når vi er enige i problemstillingen, skyldes det jo netop også, at vi og ministeren allerede har angrebet den problemstilling.
Det har vi gjort i forhold til den konkrete udformning af Udbetaling Danmark.
Udbetaling Danmark kan man jo have mange holdninger til, og det har vi diskuteret levende, men noget af det, som jeg finder meget positivt i den måde, det kommer til at foregå på, er netop de samkøringer af registre, der kommer til at kunne sikre en meget bedre og mere ensartet kontrol og sikring af udbetalingerne, både så ingen får for meget og ingen får for lidt.
Ligeledes kommer Udbetaling Danmark i sig selv til, fordi det bliver landsdækkende, at kunne gøre op med nogle af de uensartetheder, som der har været i praksis, og det vil i sig selv kunne hjælpe os med at give en bedre vejledning til borgerne og til kommunerne.
For det, som jo også er vigtigt her, er, at vi får lavet et system, som der også er noget læring i.
Når der har været så stor usikkerhed – det kunne vi jo bl.a. se på den afgørelse, som Ankestyrelsen kom med i februar – er det sådan set ikke nødvendigvis, fordi reglerne er så uklare, men fordi man nogle steder har været ganske usikre på, hvordan man skulle tolke dem.
Derfor er det jo, at ministeren allerede har sat hele to arbejdsgrupper i gang, nemlig både for at få kigget på, hvordan vi kan gøre det her nemmere at forholde sig til for borgerne, hvordan vi kan klargøre reglerne for myndighederne, og også, hvordan vi bliver bedre til i det hele taget at få gjort op med de fejludbetalinger, de fejl fra borgerens side og fra myndighedens side, og den snyd, som der er i dag.
Der er mange flere, som ikke snyder, men det går jo først og sidst ud over dem, når der er nogle, som får lov til at snyde og bedrage.
Derfor er det jo også, at netop vi, som ønsker, at vi skal have et stærkt sikkerhedsnet, og at vi også skal have et stærkt sikkerhedsnet under f.eks. en enlig forsørger, har en særlig pligt til at sikre, at der bliver ved med at være opbakning til det og til at sikre, at vores penge bliver brugt på den rigtige måde, især for de menneskers skyld, som har brug for vores hjælp.
Så derfor er vi enige med Enhedslisten i, at det her kan blive bedre, og derfor er det også, at vi faktisk er i fuld gang med at angribe det fra alle fronter.
Men jeg tror ikke, at svaret er at lave sådan en tjekliste, sådan som jeg opfatter forslaget her.
Dernæst ville en sådan tjekliste jo heller ikke fjerne behovet for, at man var nødt til at sikre sig, at der ikke var nogle, der snød.
Jeg er sådan set endda enig i, at vi skal gøre noget ved det.
Det er vi i gang med, men vi kan ikke støtte beslutningsforslaget her.