Birgitte Josefsen (V), 2008-05-08:
Når vi behandler det her beslutningsforslag, der er fremsat af Socialdemokratiet, synes jeg, det måske er på sin plads at ridse lidt historie op: Før 2001 var det alene den, der havde mange penge på bogen, der kunne sørge for hurtig behandling, såfremt det offentlige sundhedsvæsen ikke kunne levere ydelserne.
Før 2002 var det alene direktøren, der ofte kunne sikre sig en arbejdsgiverbetalt sundhedsforsikring.
Før 2001 måtte rigtig mange stå på venteliste i meget, meget lang tid for at komme til behandling, og før 2001 var det sådan, at kommunerne måtte udbetale sygedagpenge til rigtig mange borgere, der måtte stå på venteliste i meget lang tid for at få behandling.
Før 2002 var det også sådan, at hvis en arbejdsgiver betalte for, at en ansat kom i behandling for de få konkrete sygdomme, man måtte betale for, ja, så var medarbejderen jo sikker på, at der kom en skatteopkrævning bagefter.
Jeg kunne da godt tænke mig at vide, om det er de tilstande, Socialdemokratiet vil tilbage til.
Det håber jeg ikke, for det var nemlig tilstande med meget usolidariske principper og metoder.
Alle, der bliver syge og har brug for behandling, er omfattet af det udvidede frie sygehusvalg, og det betyder, at alle kan bede om behandling på et privathospital, såfremt det offentlige ikke kan levere i løbet af 30 dage, altså har alle i princippet en sundhedsforsikring et godt solidarisk princip.
Nu kan en arbejdsgiver ikke gøre forskel på sine medarbejdere.
Kort og godt skal sundhedsforsikringen omhandle alle i virksomheden - et rigtig godt solidarisk princip.
Sundhedsforsikring har nu også fundet vej til kommunerne, og jeg har med interesse kunnet konstatere, at den første kommune, der har indført sundhedsforsikringer for alle deres medarbejdere, er den socialdemokratisk ledede kommune i Rødovre, der netop har indført sundhedsforsikring som et personalegode.
Forslagsstillerne fokuserer ligeledes på speciallægernes behandling af patienter.
Vi har alle retten til at vælge offentligt finansieret behandling hos en privatpraktiserende speciallæge.
Alle, der har en henvisning, har retten til at gå til en offentligt finansieret speciallæge, og den nye overenskomst, der trådte i kraft her pr. 1. april i år, fastsætter, at fuldtidspraktiserende speciallæger har deres primære beskæftigelse inden for den praksisoverenskomst, der er indgået, og at den speciallæge, der har en overenskomstaftale, skal bruge sin tid til at dyrke de patienter, der nu er omfattet af den overenskomst, man har indgået.
Lægen skal altså behandle de henvisninger, der kommer, efter den fastsatte aftale.
I forslaget fokuserer man ligeledes på en fair konkurrence.
Og jeg kan sige, at vi i Venstre er optaget af fairplay og fair konkurrence i sundhedssektoren hele vejen igennem, både hvad angår adgangen til sundhedsydelser og konkurrencen mellem private og offentlige udbydere af ydelserne.
Derfor har Venstres folketingsgruppe selvfølgelig fulgt tæt op på det, der står i regeringsgrundlaget om, at der skal sikres størst mulig grad af fair konkurrence mellem offentlige og private sygehuse.
Vi vil nemlig sikre, at der er let og lige adgang for alle, der har behov for at modtage sundhedsydelser.
Med baggrund i det må jeg sige, at vi ikke ønsker at gå tilbage til fordums tider, så derfor kan vi ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.