Henrik Sass Larsen (S), 2009-05-27:
Nu er der jo forhandlinger i øjeblikket, som jeg håber ender succesfuldt.
Jeg håber også, at de ender i, at det bliver et bredt forlig, som vi har haft tradition for, jeg tror siden 1948.
Jeg er ikke sikker, men deromkring.
Så det er vores udgangspunkt.
Så har jeg tillid til, at vi har forhandlinger i øjeblikket, og jeg har også store forhåbninger til, at vi når et resultat.
Vi har haft en ny statsminister i snart 2 måneder, men vi har haft den samme regering, og både her og der har vi ventet og forventet, at der også kom bud på en ny politik, et nyt projekt.
Det har været en forgæves spejden, indtil vi forleden dag kunne læse Venstres nye næstformand, skatteministeren, folde sine længe opsparede visioner ud for befolkningen i et interview.
Her kunne man læse, at danskerne skulle til at tage et større personligt ansvar nu, hvor skatten var sat ned, som det blev proklameret, og det kom der så to konkrete bud på.
Det ene bud var, og jeg citerer: Det kan være, når man går en tur ned ad gågaden i København, at selv om der er opstillet en skraldespand for hver 20. meter, gider folk ikke bære deres skrald de få meter hen til skraldespanden, for de har betalt skat nok til, at de forventer, at der kommer en kommunal gadefejer i morgen for at fjerne deres affald.
Citat slut.
I Socialdemokratiet nærer vi en afgrundsdyb beundring for disse filosofiske overvejelser.
Det vil helt sikkert interessere de millioner af mennesker i verden, som lever i armod, men med et lavt skattetryk, at deres gader og stræder er rene, fordi de har et personligt ansvar at gøre godt med og ikke er trykket af skatter.
Med lige så stor interesse skal de danskere, som ikke fik læst interviewet, studere det andet konkrete bud, som Venstres nye chefideolog havde til boligejerne, citat:
Man skal have retten til at satse og vinde, men man skal ikke bagefter regne med, at vi kommer rendende og fejer op, hvis det går galt.
Vi har givet mulighed for at tage afdragsfrie lån, men hvis man ikke kan holde til at sidde med et afdragsfrit lån, så er det ens eget ansvar.
Citat slut.
Med den filosofi må det da ærgre Venstre, at vi ikke anlagde den samme logik, da der skulle reddes banker.
Måske skulle vi bare have meddelt dem, at de jo har haft retten til at satse og vinde, og så skulle vi ikke ind og feje op.
Gad vide, hvordan man knækker det her ideologiske dilemma i Venstre.
Det kan jo være, at lidt god balsam til ideologien i form af milliontilskud fra bankerne til Venstres valgkasse gør det hele meget nemmere, men nemt bliver det i hvert fald ikke for mange danske boligejere, og jeg tror, de fleste føler sig forulempet, når deres køb af bolig karakteriseres som at satse og vinde.
Måske har skatteministeren og regeringen lagt mærke til alle de mennesker, som for tiden mister deres arbejde og dermed er i risikozonen for ikke at kunne blive i deres eget hus, eller til dem, som bliver skilt, eller til dem, som ikke fik solgt, inden de købte nyt, og derfor hænger på to huse.
De kan så alle sammen trøste sig med, at de satsede og tabte, mens regeringens venner i bankerne og landbruget kan trøste sig med, at de satsede og tabte og blev reddet.
Sådan er der forskel på folk.
Har regeringen ikke et medansvar?
Åbenbart ikke.
Svaret på, hvordan vi vender udviklingen på boligmarkedet og i økonomien, er såmænd skattelettelser, ligesom det har været det i al den tid, regeringen har siddet.
Om det går op, lige ud eller ned, så er svaret skattelettelser.
Mon den tanke overhovedet har strejfet regeringen, at netop skattelettelser har været en medvirkende årsag til, at den økonomiske boble blev så stor, at den brast lige i hovedet på os alle sammen?
At blive ved med at puste til privatforbruget gennem skattelettelser, indførelse af nye lånetyper på boligmarkedet og deregulering af den finansielle sektor er formlen til en stor, flot boble, som altså er bristet.
Det burde man måske lære af; men det gør man ikke.
Man fortsætter med sats og vind-politikken: Boblen er bristet, lad os puste en ny op.
Derfor skattelettelser, derfor frigivelse af SP-bidrag og derfor momskreditter.
Denne økonomiske politik har alle muligheder for at fejle.
Ved indgangen til en dyb økonomisk krise er privatforbruget ikke den gaspedal, der skal trædes på.
Her drejer det sig om at sikre, hvad sikres kan: undgå en eksplosiv stigning i ledigheden, fordi tabte arbejdspladser risikerer aldrig at komme igen; sikre, at den sunde del af dansk erhvervsliv kan få kapital at arbejde med; sørge for at uddanne folk til fremtiden og den dag, hvor krisen er væk; sørge for at konsolidere og fortælle danskerne, at tiden ikke er til flere kreditter, den er til afdrag og eftertænksomhed.
Det er derfor, vi foreslår, at man i stor skala fremrykker alle de investeringer, som vi ved skal afholdes i fremtiden.
Når der bliver renoveret skoler eller bygget boliger, giver det ordrer i bogen hos de lokale håndværkere, og det gør det også, hvis vi investerer massivt i energibesparelser i private boliger og i erhvervsvirksomheder.
Og nej, det er altså ikke godt nok at afsætte en renoveringspulje, som giver 2.000 flere beskæftigede om året, når ledighedstallene tikker ind med 10.000 flere om måneden.
Når vi nu ved, at det er uddannet arbejdskraft, vi kommer til at mangle i fremtiden, så er det da sund fornuft at sætte nogle af de mange, der bliver arbejdsløse i det næste par år, på skolebænken og lade dem få en uddannelse som skolelærer eller sygeplejerske.
Det ligger da lige for.
Socialdemokratiet har foreslået initiativ på initiativ, regeringen har afslået og afslået.
Arbejdsløsheden stiger og stiger, og regeringen står tilbage med ansvaret for manglende initiativ.
Den kendsgerning skal bogføres nu.
Mens Venstres næstformand har underholdt os med liberal nytænkning, kniber det lidt mere for Venstres nye formand, statsministeren, at komme i gear.
Men all right, kærlighed kan jo komme til udtryk på mange måder
Egentlige nyheder og tegning til et politisk projekt var der ikke meget af i statsministerens tale på sit landsmøde.
Men jeg spidsede da ører, da der blev talt passioneret om frit valg, for her er statsministeren jo ekspert.
Som sundhedsminister har han fået gennemført en meget stor og synlig forandring i det danske samfund med frit valg-ordninger mellem private og offentlige sygehuse.
Desværre viste det sig, at man ikke rigtig kunne få gang i konkurrencen, etableringen af en levedygtig konkurrence på almindelige vilkår.
Det skulle de nok ikke have sagt, for de har i hvert fald begge to fået at vide, at nu skal de til at mene det modsatte, og det kunne selvfølgelig være meget muntert at følge med i, medmindre sagen ikke var så alvorlig, som tilfældet er.
Hvis der virkelig er blevet udbetalt 900 mio. kr. for meget, er det en skandale af sjældent alvorlig karakter.
Mon ikke vi kunne få sandheden at vide, få alle tilgængelige dokumenter?
Mon ikke statsministeren kunne involvere sig direkte og offentligt i den diskussion, så vi kunne høre om hans erfaringer og hans dispositioner?
Det burde i hvert fald være meget rimeligt, inden regeringen kaster sig over nye områder af velfærdssamfundet, som skal udsættes for endnu en gang VK-factory.
Det cover-up, som vicestatsministeren og sundhedsministeren er i gang med, er i hvert fald ikke for kønt.
Vi står ved afslutningen af et folketingsår, der vil gå over i historien som det spildte år: et år, hvor regeringen for sent og aldrig helt fattede, hvilken økonomisk krise Danmark rendte ind i, og hvor regeringens filosofi var, at man risikerede at gøre for meget, hvor den i stedet skulle have været, at man risikerede at gøre for lidt.
Prisen for den politik får danskerne at mærke i fremtiden, og ansvaret for det er regeringens.
Oppositionen har klart vist, at der var en anden vej.
Så skal jeg med formandens tilladelse på vegne af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at Danmark står i en økonomisk krise af historiske dimensioner.
Folketinget konstaterer samtidig, at regeringen konsekvent har fejlvurderet krisens omfang, ført en politik uden synderlige forbedringer af erhvervslivets vækst- og beskæftigelsesmuligheder og ikke taget det nødvendige ansvar for at sikre den langsigtede holdbarhed af dansk økonomi og velfærd.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til at fremlægge en vækstpakke, der kan afbøde krisens negative effekter for Danmark, imødegå den hastige stigning i arbejdsløsheden og fremtidssikre vores økonomi og velfærd ved at investere målrettet i klima, uddannelse, vækst og velfærd.«