runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Naser Khader (KF), 2010-05-26:
Jeg er ikke enig i, at det er et problem, vi ikke håndterer godt nok.
Jeg synes, at vi håndterer det tilfredsstillende.
Det, der er vigtigt, er at gøre de kvinder opmærksomme på de muligheder og rettigheder, de har.
Det er altså også kvinder, der har været her i en længere årrække, og som har opholdstilladelse.
Astrid Krag (SF), 2010-05-26:
Viser det ikke den konservative ordfører, at vi slet ikke håndterer det her problem godt nok?
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-05-26:
Jeg havde egentlig ikke tænkt mig at blande mig i den her debat, men når nu hr. Karsten Lauritzen gang på gang kommer med halve sandheder, så vil jeg alligevel blande mig.
Det er fuldstændig korrekt, at hr. Henrik Dam Kristensen kom med en udtalelse i Politiken om, at der ikke var brug for en lovændring.
Jeg står med artiklen her.
Men når nu hr. Karsten Lauritzen har gjort sig den ulejlighed, som det var at finde den artikel frem, så går jeg ud fra, at hr. Karsten Lauritzen også har gjort sig den ulejlighed at finde den artikel frem, der kom senere samme dag, hvor hr. Henrik Dam Kristensen præciserer, at der er brug for en generel lovændring på området, fordi der her er tale om en gruppe kvinder i en helt ekstraordinær situation.
Jeg synes, det ville klæde hr. Karsten Lauritzen ikke kun at tage den artikel med, der først kommer ud, men også lige at fortælle, at hr. Henrik Dam Kristensen senere samme dag meldte ud, at han faktisk efter at have kigget nærmere på sagen mener, at der er brug for en lovændring.
Jeg må sige til hr. Karsten Lauritzen, at det er dårlig stil.
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Det er dårlig stil, sagde fru Johanne Schmidt-Nielsen.
Jeg tror, at fru Johanne Schmidt-Nielsen har gjort sig skyldig i det samme andre gange, og i så fald har vi samme dårlige stil eller smag, eller hvad man vil kalde det.
Det er jo en reel sag, at hr. Henrik Dam Kristensen har ændret synspunkt, men det må vi så tage til efterretning.
Jeg forstår bare ikke, hvordan man kan fremsætte et beslutningsforslag her i Folketinget om, at man ønsker en lovændring, for hvis man kigger på de tal, der er, så ser man, at i 2008 fik 30 ud af 31 kvinder ikke inddraget deres opholdstilladelse.
Man kan så snakke om, hvorvidt viden om ikke at få inddraget sin opholdstilladelse er god nok.
Det kan man indgå i dialog med krisecentrene om.
Men det er da ikke en lovændring, der skal til.
Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2010-05-26:
Jeg kan godt forstå, at hr. Karsten Lauritzen taler udenom.
Pointen er, at Venstres ordfører har brugt en del tid på i sin ordførertale og også i kommentarerne til folketingsmedlemmer, der har stillet spørgsmål, at fortælle om, hvad hr. Henrik Dam Kristensen sagde i Politiken, uden at fortælle, at hr. Henrik Dam Kristensen senere samme dag sagde, at han havde sat sig ind i sagen og faktisk mener, at der er behov for en lovændring.
Jeg fastholder, at det er usædvanlig dårlig stil at stå og komme med den slags beskyldninger fra Folketingets talerstol.
Så siger ordføreren, at det kan da godt være, at hr. Henrik Dam Kristensen skiftede holdning.
Jeg tror godt, at Venstres ordfører kender til situationer, hvor man bliver ringet op og bliver bedt om en hurtig kommentar, og når man så har kommenteret det, får man noget tid til at sætte sig ordentligt ind i det og vender så tilbage med en anden melding.
Som sagt er det dårlig stil, og hvis ikke det var, fordi jeg virkelig mener, at det er dårlig stil, ville jeg måske ikke have blandet mig.
Det er måske Socialdemokraternes egen sag.
Men som sagt, den er eddermane tynd den der.
Søren Krarup (DF), 2010-05-26:
Dette beslutningsforslag er jo i klar forlængelse af B 192 om tvangsægteskaber og æreskriminalitet, som var til første behandling her i Folketinget den 4. maj.
Ligesom dengang vil vi også nu udtrykke vores sympati for anliggendet.
Vold mod kvinder i ægteskabet og den såkaldte æreskriminalitet, som jo rettelig skal hedde kvindeundertrykkelse eller endnu bedre, kvindefornedrelse, er vi svorne modstandere af, og vi vil gøre alt for at standse den slags modbydeligheder.
For så vidt er vi positive over for dette beslutningsforslag, men vi har nogle betænkeligheder samt en enkelt betingelse.
Betingelsen er den samme som ved B 192.
Fru Marianne Jelved, der dengang var ordfører for forslagsstillerne, husker det nok, selv om det var mit indtryk, at hun ikke accepterede den.
Betingelsen for et positivt samarbejde om at bekæmpe tvangsægteskaber og æreskriminalitet samt om at beskytte voldsramte udenlandske kvinder er tilslutning til 24-års-reglen og tilknytningskravet.
Dette er vores forudsætning.
Det er jo lige så enkelt som logisk, for begge dele, både 24-års-reglen og tilknytningskravet, er skabt for at forhindre tvangsægteskaber og vold mod kvinder.
Som sagt, dette er vores betingelse for et videre samarbejde om dette sympatiske beslutningsforslag. Derefter er der nogle punkter, som vi gerne vil overveje nærmere.
Først begrebet vold.
Vi vil gerne præcisere og bestemme dette begreb.
Det forekommer os, at en for løs og upræcis definition kan misbruges til at bedrage danske myndigheder og opnå fordele, som ikke nødvendigvis er berettigede.
Vi erkender, at problemet er vanskeligt.
Hvor voldsramt skal man være, før volden skal få konsekvenser?
Er enhver uoverensstemmelse i ægteskabet at betragte som vold?
Kan en sådan bestemmelse ikke misbruges til at opnå opholdstilladelse?
Vi erkender, at der er brug for at sende et klart signal til både myndigheder, danske mænd og udenlandske kvinder om, at vold i hjemmet hverken er lovligt eller acceptabelt i Danmark, som bemærkningerne til punkt 1 siger.
Men da beslutningsforslaget jo netop ønsker en præcisering og dermed selv lægger op til at bestemme begrebet vold, kan vi ikke være uenige her.
Det er det samme med ordet overgreb, som nævnes i punkt 2.
Hvad er et overgreb?
Er et uvenligt øjekast og deraf følgende kulde mellem ægtefællerne et overgreb, som skal medføre, at opholdstilladelsen forlænges?
Er det ikke også her nødvendigt at være meget klar og meget præcis, for at bestemmelsen ikke misbruges af dem, der gerne vil bedrage danske myndigheder?
Det synes vi, og hermed har vi sagt, at forudsætningen for et videre samarbejde om dette beslutningsforslag er, foruden altså godkendelse af 24-års-reglen og tilknytningskravet, en nøjere bestemmelse og præcisering af begreberne og hele forholdet om udenlandske kvinder.
Vi vil derfor ikke uden videre sige ja til beslutningsforslaget.
Naser Khader (KF), 2010-05-26:
Beslutningsforslaget drejer sig generelt om voldsramte udenlandske kvinder og dermed ikke udelukkende om handlede kvinder, der helt sikkert udgør en del af problemet om voldsramte kvinder.
Dette skyldes, at nogle kvinder kommer hertil i den tro, at de skal giftes med en dansk mand, men at manden i virkeligheden vil udnytte dem til prostitution.
Dette sikrer han sig ved vold og trusler om, at hvis de forlader ham, vil de blive sendt hjem igen.
Samme pression gør sig gældende over for dele af gruppen af voldsramte kvinder.
De frygter, at hvis de forlader det voldelige samliv, vil de blive sendt tilbage til hjemlandet igen.
er det selvfølgelig et alvorligt problem, når disse kvinder udsættes for vold.
Vi i Det Konservative Folkeparti vil heller ikke lukke øjnene for problemet eller dets omfang, tværtimod.
Lige så lidt, som vi vil ignorere disse problemer, når det kommer til danske kvinder, lige så lidt vil vi gøre det, når det drejer sig om udenlandske kvinder.
Vold mod kvinder er uacceptabelt uanset nationalitet, og gerningsmanden skal straffes for det – det er vi alle enige om.
Vi kan også være enige om, at de udenlandske kvinder er særligt sårbare i disse situationer.
Nyt land, nyt sprog, følelse af isolation, usikkerhed om og ligefrem ukendskab til egne rettigheder og muligheder for at få hjælp er med til at fastholde kvinderne i disse ægteskaber.
Hvad vi ikke er enige med forslagsstillerne om, er måden, hvorpå vi skal gøre noget ved problemet.
Som det er nu, er der nemlig allerede i udlændingeloven en mulighed for at tage hensyn til, at et samliv er ophørt på grund af vold.
Den regel muliggør faktisk, at kvinderne kan blive her i landet afhængig af tilknytningen til Danmark, og det er typisk efter 18 måneders ophold.
Denne regel er lavet for at sikre balancen mellem på den ene side at tage hensyn til de voldsramte kvinder og på den anden side at sikre mod udnyttelse af udlændingeloven.
Den balance vil vi i Det Konservative Folkeparti naturligvis gerne fastholde.
Det virker mere, som om det er mangel på oplysning om egne rettigheder, og hvor kvinderne kan få hjælp, der er problemet.
Det er et gammelkendt problem: Ukendskab til egne muligheder fastholder frygten, og frygten fastholder kvinderne i ægteskaberne.
Måske skulle man se på den side af sagen i stedet for, så vi sikrer, at disse kvinder kender deres rettigheder.
Dels er der ikke behov for en lovændring, dels tilgodeses de særlige hensyn, der bør tages i disse sager, allerede.
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Jeg må helt ærligt indrømme, at når der er en journalist, der ringer til mig om en sag, som jeg ikke kender, så siger jeg til journalisten, at jeg vil have mulighed for at sætte mig ind i sagen og læse lidt op på den.
Hvis jeg ved noget om sagen, udtaler jeg mig om den.
Hvis man ikke mener det, man siger, er der ikke meget idé i at sige det.
Det er jo fair nok at skifte holdning.
Det er helt reelt at skifte holdning.
Jeg har så noteret mig, at jeg nu er oplyst om, at hr. Henrik Dam Kristensen har en anden holdning.
Men jeg noterer mig stadig væk, at han til at starte med udtalte, at lovgivningen sådan set var god nok.
Jeg kan godt forstå, at han tidligere har haft den holdning, for han har selv været med til at indføre lovgivningen tilbage i 1996.
Det vil jeg holde fast ved.
Den lovgivning, vi har i dag, som ikke engang er noget, som Venstre eller Det Konservative Folkeparti har indført, men er noget, som den tidligere regering har indført, fungerer rent faktisk.
Så kan man diskutere, om indvandrerkvinder, der rammes af ægtefællevold, er klar over, at det er sådan, og så må vi snakke om den indsats.
Det gør jeg gerne i forbindelse med satspuljeforhandlinger.
Men at fastholde, at lovgivningen skal ændres, når vi ved, at den fungerer, er simpelt hen usagligt.
Astrid Krag (SF), 2010-05-26:
Jeg kvitterer da for, at hr. Søren Krarup mener, at jeg har dygtige medarbejdere omkring mig.
Det synes jeg også selv, og det er jo også nogle af dem, som har været med til at udarbejde det her forslag.
Der er tale om nogle reelle områder med diskrimination, som koster vores samfund rigtig, rigtig mange penge, og der er tale om et problem med en oplevet diskrimination, som vi også skal til livs.
Så vi bliver nødt til at tage det her alvorligt og holde fast ved de her målsætninger om, at vi selvfølgelig ikke skal finde os i en så omfattende diskrimination, som de her tal viser at der fortsat finder sted i Danmark i dag.
Karen J. Klint (S), 2010-05-26:
Det er jo rigtigt, at det er forskelsbehandling, men det er jo den måde, man så bruger den forskelsbehandling på.
Det ville jo være lidt underligt, hvis det var så enormt dumt at foreslå en undersøgelse af, om vi gør tingene godt nok, og om der netop er den rigtige balance mellem reel diskrimination i Danmark.
Hvis den er nul, så skal folk jo bare have at vide, at de skal lade være med at være så pylrede, men det står faktisk også i FN's menneskerettighedserklæring, og der kan man godt finde ud af at bruge begrebet diskrimination uden at nedgøre det, så hvorfor kan vi ikke her i Folketingssalen få en seriøs og lidt alvorlig drøftelse af, om der er forskel på reel diskrimination og på oplevet diskrimination?
Det er jo det, vi beder om at få undersøgt.
Søren Krarup (DF), 2010-05-26:
Jeg er ked af at sige det, men dette beslutningsforslag og bemærkningerne til det er et skoleeksempel på den begrebsforvirring eller intellektuelle overfladiskhed, der så ofte gør den offentlige debat i Danmark pinlig.
Først: Hvad betyder diskrimination?
Når diskrimination imidlertid er gjort til noget nærmest kriminelt i den mere umodne del af dansk offentlighed, er det, fordi man i denne offentlighed dyrker begrebet lighed som noget helligt: Lighed til lands, til vands og i luften.
Men der er jo intet, der er lige i sig selv.
Lighed kan kun eksistere i forhold til noget andet, i forhold til hvilket man er lige.
Og lighed i sig selv, sådan som det ofte anvendes i dyrkelsen af ligestilling, betegner da en trang til ensretning eller tyranni, hvor lige betyder det samme som ens.
Nej, vi mennesker er ikke ens, men forskellige, og forskellen skal respekteres, uden at vi ensretter eller tyranniserer hinanden.
I to forhold gælder begrebet lighed.
Der, hvor kristendommen gælder, er vi lige for Vorherre, og der, hvor retssamfundet gælder, er vi lige for loven.
To steder – i forhold til Gud og i forhold til loven – giver talen om lighed mening, ellers er den meningsløs, et udtryk for begrebsforvirring og trang til at tyrannisere.
Og det viser sig derved, at lighedsdyrkerne henfalder til klynk eller sentimentalitet eller føleri, hvor mangelen på præcision og klarhed i bestemmelsen af lighed erstattes af netop føleri.
Det er dette, vi ser udstillet i bemærkningerne til dette beslutningsforslag.
Hvad henviser forslagsstillerne nemlig til, når de skal begrunde oprettelsen af et antidiskriminationscenter?
De henviser til, at en tredjedel af flygtninge og indvandrere i Danmark føler sig diskrimineret, og de henviser til den personlige oplevelse som begrundelsen for diskrimination.
Men hvad kan man ikke lave love om, hvor følelsen skal begrunde loven, eller hvor de personlige oplevelser skal være lovgivningens årsag?
Hvem kan ikke føle hvad som helst, og hvilke oplevelser kan man ikke fantasere sig til?
Hvor følelsen og oplevelsen skal være lovgivningens basis, er ikke blot retssamfundet, men også enhver klarhed og modenhed ophævet.
Og hvis der er nogen, der føler sig oversete eller nedvurderede, så kan de glæde sig over, at for Gud er vi alle lige.
Dette er vores frihed: Ligheden for Vorherre og ligheden for loven.
En lighed som den, dette beslutningsforslag taler om, hører hjemme ikke på denne jord og ikke iblandt voksne mennesker.
Jeg er som sagt ked af at sige det, men beslutningsforslaget er udtryk for en sådan begrebsforvirring, at forslagsstillerne skulle trække det tilbage og undskylde, at de har spildt Folketingets tid.
Vi kan ikke tage det alvorligt, og vi kan naturligvis ikke drømme om at stemme for det.
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Så lad os gøre noget ved problemet i stedet for at bruge en masse ressourcer på at undersøge det, hvilket jeg kan forstå Socialistisk Folkeparti parti ønsker.
Og det er jo fint, at vi har den politiske forskel.
Med hensyn til Institut for Menneskerettigheder vil jeg bare sige, at de mig bekendt får 41 mio. kr. på finansloven, og at der selvfølgelig er en aftale om, hvad for noget arbejde der skal laves, og hvis der er ønske om, at man inden for den ramme skal prioritere diskriminationsområdet noget mere, jamen så er jeg da villig til at tage den debat.
Man kunne også håbe, at Institut for Menneskerettigheder, der jo selv bestemmer over en del af deres midler, ville bruge mindre tid på at skrive politiske høringssvar på 30 sider med primært politiske kommentarer og ikke juridiske vurderinger, og så kunne det være, der var ressourcer til at lave sådan en diskriminationsundersøgelse i stedet for.
Men det er jo Institut for Menneskerettigheder, der ønsker at prioritere deres arbejde sådan.
Astrid Krag (SF), 2010-05-26:
Men jeg må så bare ligesom den socialdemokratiske ordfører udtrykke min skuffelse over, at man fra regeringens side sådan nærmest bare pr. automatik afviser det her forslag.
Nu er det jo faktisk sådan, at nogle af dem, der bakker op om, at vi har behov for mere viden, mere forskning på det her område, netop er Institut for Menneskerettigheder, som er dem, som regeringen, både ministeren og ordføreren, henviser til i forhold til det her.
De siger, at der mangler viden.
Så synes jeg, at jeg bare må sige, at det er sådan lidt magtfuldkomment og arrogant fra regeringspartiernes side bare at sige: Vi vil ikke engang undersøge mulighederne for at lukke det her hul, som de mennesker, vi har sat til at arbejde med det her, faktisk påpeger der er.
Det er det budskab, der kommer fra Institut for Menneskerettigheder.
Så længe vi ikke har nogen reel og holdbar viden om, hvad der er oplevet diskrimination, og hvad der er reel diskrimination i samfundet, så bliver det også svært at komme det til livs.
Jeg må bare sige: Det kan godt være, at Venstres ordfører er tilfreds med, at 34 pct. af de etniske minoriteter føler sig diskrimineret, men jeg synes, det tal er alt, alt for højt.
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Jo, det er vi i Venstre fuldstændig enige i.
Diskrimination skal bekæmpes, og det er jo det, vi har gjort siden 2001.
Det er også derfor, og det er jeg da glad for, at forslagsstillerne erkender, at antallet af personer, der føler sig diskrimineret, om det så er noget, de føler, eller noget, de oplever, i hvert fald er for nedadgående.
Det er jo dejligt, det er positivt.
Men vi tror altså også, at den her begrænsning af diskriminationen kommer af, at indvandrere er kommet i arbejde, er kommet ud blandt almindelige danskere, og at danskerne dermed har fundet ud af, at indvandrere er nogle, der ønsker at bidrage positivt til det danske samfund; og omvendt har de indvandrere, der er kommet ud i samfundet, fået et andet indtryk end det, de havde, af danskerne.
Jeg tror faktisk, at det er den simple opskrift på at bekæmpe diskrimination.
Og så er det selvfølgelig om at tage en åben og fordomsfri debat i offentligheden om, at vi ikke vil acceptere, at indvandrere og nydanskere bliver diskrimineret, og fordi de har fremmedklingende navne, ikke kan få en praktikplads.
Astrid Krag (SF), 2010-05-26:
Jamen jeg kan berolige ordføreren med, at forslaget er finansieret fra vores side i det skatteudspil, vi har lavet sammen, også selv om ordføreren har ret i, at det er små midler, der er tale om.
Jeg vil bare lige have ordføreren til at bekræfte, at når vi ikke ved, om den diskrimination, der er tale om, er oplevet eller reel, er det også svært at vide, hvordan det er, vi skal komme den til livs.
Er ordføreren enig med mig i det?
Det koster os som samfund nogle penge, når der finder diskrimination sted, f.eks. når unge med fremmedklingende efternavne ikke kan få praktikplads og derfor dropper ud af deres uddannelse, ikke får en uddannelse og ender som ufaglært arbejdskraft eller arbejdsløse.
Det koster jo altså også samfundet rigtig mange penge.
Er ordføreren ikke enig i det?
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Jeg vil gerne gentage, at vi i Venstre har den holdning, at vi ønsker at være økonomisk ansvarlige, og ethvert forslag om at undersøge ting, om at oprette ting – måske ikke forslag om at nedlægge ting, for det kan der være en gevinst i – alle forslag, der koster, om det så bare er 25 øre, ønsker vi finansieret.
Derfor har vi den principielle holdning, at vi vil afvise det her forslag.
Hvis forslaget skulle komme op i nogle satspuljeforhandlinger, er der jo anvist finansiering derigennem, og så er vi villige til at tage en fordomsfri debat.
Karen J. Klint (S), 2010-05-26:
Grundlæggende tror jeg jo ikke, at vi er uenige om, at hvis vi kommer med dyre forslag, skal de være finansierede, men her er det jo en idé, vi beder om at få undersøgt.
Så kan man sige, hvad den undersøgelse vil koste, og så skal der jo tages en fælles beslutning om, hvordan den skal finansieres.
Så det er ikke så atypisk igen.
Det er jo ikke et forslag om, at man skal oprette et center, men om, at man undersøger det.
Man afviser faktisk at samarbejde om at undersøge noget, og hvis vi ikke kan gøre det fra Folketingssalen, må vi jo gå uden for murene, ligesom regeringen gør med DF, og så må vi jo se, om vi kan klare det der.
Karsten Lauritzen (V), 2010-05-26:
Det kan selvfølgelig være, at jeg tager fuldstændig fejl, men jeg tror, at hvis regeringen sagde ja til det her forslag og undersøgte mulighederne, så ville fru Karen Klint, Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti, også argumentere for, at man så også havde sagt ja til rent faktisk at oprette centeret.
Og det kræver både penge at undersøge det og at oprette det.
Der bliver jeg bare nødt til på Venstres vegne at sende det meget, meget klare signal, at vi ikke vil være med til at undersøge det, at vi ikke vil være med til at sætte penge af til centeret, når der ikke er anvist finansiering.
Det kan godt være, at det kun koster nogle få hundrede tusinde kroner at undersøge det, og at man kan oprette centeret for nogle få millioner, men vi er bare i en tid, hvor der skal anvises finansiering på ethvert forslag, der bliver fremlagt i Folketingssalen, så længe der er massivt underskud på statens finanser.
Det er den principielle holdning, som vi har i Venstre.
Eigil Andersen (SF), 2010-05-26:
Jeg må holde fast i, at de mange milliarder kroner, der er gået til skattelettelser, havde det været langt mere hensigtsmæssigt at have i dag, så de kunne anvendes f.eks. til at fastholde efteruddannelsen.
Det er Danmarks fremtid, det handler om i en situation, hvor vi får brug for mere faglært arbejdskraft og der forsvinder 130.000 ufaglærte job.
Det er komplet uforståeligt, at man så graver sin egen grav ved at skære ned på det her område.
Mit afsluttende spørgsmål drejer sig om kommunerne, hvis økonomi er meget smal på grund af regeringens mange nedskæringer.
Kommunerne vil få mindre refusion, hvis de vil uddanne deres arbejdskraft, for at den bliver mere effektiv, så produktiviteten kan stige.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Vil kommunerne i de kommende forhandlinger, der skal finde sted, blive tilbudt kompensation for, at deres udgift til efteruddannelse vil stige?
Tina Nedergaard (V), 2010-05-26:
Altså, det helt konkrete spørgsmål hører under en anden ministers område
, så derfor er jeg nødt til at forholde mig til uddannelsesdelen, som jeg er ansvarlig for.
Jeg vil ikke i detaljer bevæge mig ind på de regler, der gælder for fru Inger Støjbergs ministerområde.
Men det, jeg kan konstatere, er, at hvis man er i en situation, som hr. Eigil Andersen var inde på tidligere, hvor man gerne vil have en uddannelse, er der jo fortsat rig mulighed for det i det danske uddannelsessystem.
Vi har netop med de omlægninger, der har været inden for Undervisningsministeriets sektor, sørget for, at vi skærmer de kortuddannede af i forhold til kernefag som dansk og matematik, hvis man har brug for det under almen voksenuddannelse.
Godtgørelsesnedsættelsen betyder, at virksomhederne skal gå ind og betale noget mere for deres medarbejdere, javel, men prøv at se på, hvad der sker i andre lande, hvor man prøver at imødegå krisens negative effekter – vi prøver at skærme danskernes privatøkonomi af.
Men samtidig prøver vi at sikre, at vi overhovedet har nogle medarbejdere i virksomhederne at sende på voksen- og efteruddannelse, for hvis vi ikke overordnet redder den danske økonomi efter den internationale krise, er der jo ikke nogen arbejdspladser tilbage i Danmark.
Så kan man sige, at problemet med voksen- og efteruddannelse er løst, for hvem skal vi dog sende i uddannelse, hvis ikke vi skaber et klima i det danske samfund, hvor man også har lyst til at producere?