Jens Peter Vernersen (S), 2007-02-27:
Det er jo kommet til at fremstå som en hensigtserklæring, hvis vi ser på det forløb, der var hen over efteråret.
Sundhedsministeren ved lige så godt som mig, at ministeren havde meget, meget store problemer med det.
Det kunne sikkert have været lavet bedre, hvis det ikke var sådan, at de strålekanoner, man har stående på sygehusene – 37 i alt – kun kører 37 timer om ugen.
Det er jo dybt, dybt kritisabelt, at man har så dyrt apparatur og har forsømt at få uddannet medarbejdere, så de i hvert fald kunne køre i to omgange hvert døgn.
Det måtte være det mindste, at man på den måde havde et toholdsskift på disse strålekanoner.
Det er jo et spørgsmål, der har været rejst i både 2004 og 2005 og også senest nu her.
Vi har en meget, meget klar målsætning om, at der skal ydes behandling til tiden.
På alle felter i det danske sundhedsvæsen har vi udvidet kapaciteten ganske enormt og forbedret dansk sygehusvæsen.
Det kunne man i øvrigt aflæse så sent som i sidste uge, hvor der blev offentliggjort en tilfredshedsundersøgelse blandt patienter, hvor man kan se, at der er fremgang i forhold til det nedslidte sundhedsvæsen, regeringen overtog.
Dermed ikke sagt, at der ikke er rum for forbedring rundtomkring, det er der bestemt.
Det er ikke nogen løs hensigtserklæring.
Det er en behandlingsgaranti, der betyder, at man, hvis de lokale sygehuse ikke kan give behandling til tiden, har en handlepligt i forhold til at tilbyde patienten behandling et andet sted, i sidste ende i udlandet med Sundhedsstyrelsens mellemkomst.
Det er den behandlingsgaranti, der har været sat spørgsmålstegn ved, og hr. Jens Peter Vernersen vil åbenbart gerne forfølge det.
Jeg tror, at det, patienterne har brug for, er, at der handles, og at det spørgsmålstegn bliver visket væk, og det har vi sådan set gjort.
Hvis hr. Jens Peter Vernersen har nogle konkrete bud på, hvad vi mere kan gøre, og hvad vi mere kan gøre anderledes i et fremadrettet perspektiv, så ville det være interessant at lytte til.
Så kunne det også godt være, hr. Jens Peter Vernersens parti på et tidspunkt blev et parti, det var interessant at indgå fremadrettede aftaler med frem for bare sådan at kigge i et bakspejl.
Hele det spørgsmål, som rejses her, og som vi jo også har behandlet indgående på flere samråd, lader sig ikke besvare meget, meget hurtigt, for spørgsmålet om at udvide kapaciteten er ikke kun et spørgsmål om at udvide åbningstiden.
Det er i høj grad også et spørgsmål om at tilrettelægge arbejdet omkring den enkelte kanon sådan, at man får det størst mulige patientflow.
landets korteste.
Det er vel faktuelt rigtigt, at den gruppe, der er nedsat for at få afklaret personalebehovet, blev besluttet nedsat i november 2006; at den er gået i gang med sit arbejde i januar 2007; at den skal være færdig i marts 2007.
Det er vel faktuelt rigtigt.
Det er vel også rigtigt, at man med kræfthandlingsplanen egentlig skulle have startet den afklaring allerede i foråret 2006.
Det kan vel ikke være forkert, at det er på den måde.
Der er her tale om en aftale, der er indgået mellem regeringen og Dansk Folkeparti i kølvandet på det faglige udspil til Kræftplan II.
Og i den politiske aftale, som altså er fra foråret/sommeren 2005, er det rigtigt, at vi der politisk adresserer spørgsmålet om uddannelse og uddannelseskapacitet, og at vi har et bud på, hvordan det så skal fremmes.
Det, der de facto sker i stedet for, hvilket i virkeligheden er mere offensivt end det, vi aftalte, er, at der frem for at nedsætte et udvalg i 2006 tages et initiativ i efteråret 2005.
Der tages nemlig det initiativ, at Sundhedsstyrelsen meget målrettet beder hvert enkelt amt, der har strålebehandlingskapacitet, om at adressere det her spørgsmål ved at lave nogle planer, som efterfølgende har været til godkendelse i Sundhedsstyrelsen.
Det er i øvrigt sådan, at de partier, jeg har indgået den aftale med, altså Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, er orienteret om den ændrede fremgangsmåde.
Så der er sådan set ikke noget at komme efter her.
Nu stiller indenrigs- og sundhedsministeren det jo næsten som et retorisk spørgsmål: Hvis vi skal nå målet.
Jeg er sikker på, at ministeren ikke mener det på den måde, som det blev sagt, for selvfølgelig skal målet nås.
Men det utilfredsstillende for det enkelte menneske er jo, at der i uge 7, som der var så meget opmærksomhed på, fortsat er 15 pct. af de patienter, der skulle have været behandlet, som ikke blev det til tiden, og for dem er det selvfølgelig helt uacceptabelt.
Derudover har vi de 163.
Det er rigtigt, at vi har fået flere strålekanoner, men det er jo også rigtigt, at vi vel nu er oppe på tallet 37, og vi skulle op på 47 her i 2007.
Men det er kun den ene side af sagen.
Der kunne vel godt have været gjort mere på uddannelsesområdet.
Sagen er, at man først her i januar 2007 får igangsat det udvalg, som blev nedsat i november, og som skal være færdig i marts 2007.
Med næsten et års forsinkelse skal man finde ud af, hvordan man så klarer en ekstra uddannelsesindsats, og det synes jeg er ganske problematisk, for det er helt åbenbart der, vi har et problem.
Vi andre har været levende optaget af det længe og har derfor også kæmpet nat og dag for at forbedre sundhedsvæsenet, som på alle strækninger i dag er i en langt bedre tilstand, end det var, da vi overtog regeringsmagten efter hr. Jens Peter Vernersens parti.
Om uddannelse må jeg sige, at der blev taget et initiativ oven på Kræftplan II; nu snakker jeg både om den faglige Kræftplan II og om den politiske aftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
Der blev der taget et initiativ fra Sundhedsstyrelsens side i sensommeren 2005, altså i virkeligheden et halvt år, før der lå en politisk bestilling på det fra VKO om at følge op på det uddannelsesmæssige spørgsmål.
Det skete på den måde, at medicinaldirektøren henvendte sig til alle amter, som skulle udarbejde stråleplaner, fordi den her regering altså som noget nyt i modsætning til den tidligere regering syntes, at der, når der skulle investeres og bruges statslige puljemidler, også måtte ligge et kendt grundlag for de enkelte amter.
I den forbindelse blev amterne også bedt om at redegøre for den uddannelsesmæssige kapacitet.
Det er der også fulgt op på.
Jeg kan bl.a. nævne, at Rigshospitalet her i januar har færdiggjort uddannelsen af et større hold sygeplejersker til stråleterapi, netop for at kunne imødekomme den øgede efterspørgsel.
Uanset at man havde en stor debat i efteråret om strålebehandlingen, er der fortsat, også her i uge 7, mange, som ikke bliver behandlet inden for 4ugers-fristen.
41 lyder måske ikke af mange, men for den enkelte er det selvfølgelig et alvorligt problem; rent faktisk var det 15 pct. af dem, man behandlede på det tidspunkt.
Behandling af kræftpatienter, der har ventet længere, nemlig de 163 patienter, udestår også.
Det er naturligvis slemt, det er alvorligt.
Spørgsmålet er, hvorfor vi er kommet dertil.
Er det specielt fordi uddannelsesindsatsen har svigtet, så strålekanonerne stort set kun kører 37 timer om ugen?
Det er jo på det her område som på alle mulige andre områder, at hvor der er et behov og en kapacitet, skal de to ting holdes op over for hinanden.
Og når der ikke er ligevægt mellem kapacitet og behov, skyldes det udfordringer på begge sider af den her vægt.
Det ene forhold er, at vi jo, på trods af at strålebehandlingskapaciteten er vokset enormt over de seneste år, har kunnet se, at der er kommet flere patienter til.
Men nok så vigtigt er, at vi kan gøre mere for de patienter, der er kommet til, altså give flere strålebehandlingstilbud, også på sygdomme, hvor man ikke før brugte stråler.
På den anden side skal kapaciteten så vurderes, og det er jo et samspil mellem apparaturinvesteringer, tilstedeværelsen af arbejdskraft og anvendelsen af arbejdskraft.
Så det er lidt mere kompliceret end som så, og det er også derfor, at der, hvis vi for alvor skal have genvundet den her balance, skal ske en indsats, men ikke alle steder.
For det første, jeg nævnte, skal vi altså ikke undertrykke, for når der er et behandlingsbehov, skal vi selvfølgelig indfri det, men på kapacitetssiden skal der ske noget på alle fronter.
Det er der taget en stribe initiativer til, hvilket hr. Jens Peter Vernersen i øvrigt også er udmærket bekendt med.