Özlem Sara Cekic (SF), 2014-03-28:
Jeg har været rigtig glad for samarbejdet om handlingsplanen og de gode tiltag på ligestillingsområdet, der er nævnt i den, og det vil jeg rigtig gerne kvittere for.
Men der er stadig væk ligestillingsproblemer, som vi ikke må lukke øjnene for; der er stadig mange ting, vi skal arbejde på for at opnå fuld ligestilling i Danmark.
Vi har stadigvæk ikke ligeløn, vi kan se det, ved at mænd i gennemsnit får 13-17 pct. mere i løn end kvinder, og selv om man tager højde for de forskellige job, kvinder og mænd måtte have, er der stadig 4-7 pct.s forskel på mænds og kvinders løn.
På den måde behandles kvinder ikke på lige vilkår med deres mandlige kollegaer, og det er ikke i orden. Vi kan også se den manglende ligestilling i forbindelse med barsel; danske fædre tager mindre barsel end fædrene i de andre nordiske lande.
I 2011 tog fædrene kun 36 barselsorlovsdage, mens mødrene tog 295 barselsorlovsdage.
Vi skal give mænd plads til at prioritere deres børn, ligesom vi gør det for kvinder; den ret skal de have.
Vi ved også godt, at der på sundhedsområdet er en ret stor forskel i forhold til køn.
Mænd lever kortere; de lever gennemsnitligt 4,4 år kortere end kvinder.
Den lavestuddannede og den lavestlønnede del af den danske befolkning halter bagefter, og her er det især mændene.
Vi kan også se, at mænd har en overdødelighed i forbindelse med alle typer sygdomme, f.eks. kræft, hjerte-kar-sygdomme og diabetes, og der er dobbelt så mange mænd som kvinder, der begår selvmord.
Jeg synes faktisk, redegørelsen kommer med rigtig gode bud på rigtig mange vigtige områder.
Hvis vi tager pædagoguddannelserne, er det vigtigt, at vores piger ikke kun skal være små prinsesser, eller at drengene skal være Spiderman, men at drengene også kan synes, det er sjovt at sidde stille og høre en historie, mens pigerne klatrer i træer.
De danske børn tilbringer utrolig meget tid i institutionen, og det er ekstremt vigtigt, at vores pædagoger også har en viden om køn, og derfor er det glædeligt, at regeringen ændrer pædagoguddannelsen, så den nu også kommer til at indeholde et modul om bl.a. kønsidentitet og ligestilling.
Når det gælder selve spørgsmålet om de kønsopdelte uddannelser, kan vi også se, at man i redegørelsen sætter fokus på at gøre op med mande- og kvindefag.
Lønforskellen mellem kvinder og mænd skyldes for en stor dels vedkommende også, at kvinder og mænd ender på forskellige uddannelser.
Det danske arbejdsmarked er et af de mest kønsopdelte arbejdsmarkeder i Europa.
Fire ud af fem mænd er ansat i den private sektor, mens det kun gælder for hver anden kvinde, og 80 pct. af de kommunalt ansatte er kvinder.
Det er vigtigt, at man kan vælge lige præcis den uddannelse, man vil, lige meget hvilket køn man har, altså både, at den enkelte føler, at man har et frit valg, og at kønsforskelle også er en styrke for de fleste arbejdspladser.
Og derfor er det godt, at der i handlingsplanen f.eks. kigges på, at man får flere mandlige pædagoger og flere piger ind på natur- og teknikfag, og jeg håber, det også fremover vil være et fokusområde, hvordan vi opnår et mere frit uddannelsesvalg og ikke begrænses af kønsroller. I forhold til lønforskellene vil jeg sige, at et vigtigt redskab til at sikre ligeløn mellem mænd og kvinder på den enkelte arbejdsplads er at sikre, at man faktisk ved, hvilken kønsbestemt forskel der er i lønnen; dette er det bedste udgangspunkt for at kunne forhandle sig frem til mere lige lønninger; åbenhed giver mulighed for at handle.
Når man ved, at ens mandlige kollegaer får mere i løn end en selv, selv om man udfører det samme arbejde, så kan man protestere.
Derfor er det et rigtig, rigtig stort skridt, at der er et lovforslag, der forpligter virksomheder med mindst 10 medarbejdere til at lave en kønsopdelt lønstatistik.
Når det gælder vold mod kvinder, kunne vi i den nye undersøgelse, der kom i EU-rapporten, se, at de danske kvinder desværre lå på en førsteplads.
Og det første, vi hørte, var, at metoderne var forkerte, at sammenligningsgrundlaget kunne have været anderledes, og at det da ikke kunne være rigtigt, at de danske kvinder var dårligere stillet end de polske kvinder.
Men vi kunne også bare stoppe op og se problemerne i øjnene, nemlig at 65.000 kvinder årligt henvender sig til et krisecenter.
Jeg er sådan set lidt ligeglad med, om vi er bedre end polakkerne.
De 65.000 kvinder og især deres børn har brug for handling, og derfor hilser jeg det arbejde til bekæmpelse af vold i familien og nære relationer, som der er sat 36 mio. kr. af til, velkommen, og jeg håber jo også, at ministeren vil sætte sig i spidsen for at lave en langsigtet strategi for forebyggelse og bekæmpelse af vold, især seksuel vold og voldtægt.
Vi ved, at antallet af dem, der anmelder voldtægt, falder, men vi ved samtidig også godt, at der er ret store udfordringer på det her område, som jeg håber at ministeren vil tage med i det.
Så er det jo selvfølgelig glædeligt, at der i selve handlingsplanen er inddragelse af minoriteter i den danske ligestillingskamp, og vi kan også godt se, at der i forhold til æresrelaterede konflikter og i forhold til krisecentrene og andre steder er brug for en særlig indsats.
Men jeg må også ærligt indrømme, at jeg efterhånden er lidt træt af de her ølkassetaler; man må også gerne se noget handling.
Der skal man være i stand til at kunne skabe en holdningsændring, hvor man kommer rigtig tæt ind på de her familier og spørger hvorfor – hvorfor må du ikke få lov til at være med?
Hvad er det, der gør, at piger ikke må de samme ting som drenge?
Der tror jeg at vejen frem er at rykke ud til de her miljøer, rykke ud til moskeerne, rykke ud til backgammoncafeerne og få fat i mændene.
Ja, de er en del af problemet, men eksemplet fra Sverige viser jo også, at de sandelig også kan være en del af løsningen.
Så har vi jo i dagens Danmark desværre også kvinder, der bliver solgt for helt ned til 200 kr. nede på Istedgade, og det er både kvinder, der er i prostitution, men faktisk også kvinder, der bliver handlet til prostitution.
»Exit Prostitution« er en meget vigtig del af handlingsplanen, og jeg glæder mig faktisk til, at alle de her penge snart skal komme ud at arbejde.
Det, der er den store mangel, og som jeg virkelig synes er noget, vi i fællesskab skal kigge på, når vi skal kigge på satspuljeforhandlingerne, er psykologhjælp til de her kvinder.
Det er meget vigtigt, når man har været igennem sådan et forløb, at man faktisk også har mulighed for at få hjælp rent psykisk til at komme videre.
Og så mener jeg, at vi i Danmark har brug for en undersøgelse, som baserer sig på viden fra de prostituerede, der har forladt prostitution.
Indtil videre har vi haft en del undersøgelser, hvor man har spurgt de kvinder, der var i prostitution, men lad os også lige kigge på dem, der er kommet ud af det, altså: Hvad var det, der hjalp dem videre?
Hvad er det for nogle erfaringer, de har gjort?
Og hvor er det, der er huller i systemet, som vi kan være med til at lappe?
Så er jeg utrolig glad for, at regeringen har varslet et lovforslag, der nu vil gøre det muligt for transkønnede at blive ligestillet.
Det er rigtig spændende, at vi, når vi snakker om ligestilling, også tænker på LGBT-området, og jeg håber selvfølgelig, at regeringen nu tager skridtet fuldt ud og med sit lovforslag også siger, at det, at man har en anden kønsidentitet, jo ikke er ensbetydende med, at man er psykisk syg.
I dag er det jo sådan, at man, hvis man som transkønnet skal have behandling, hormonbehandling i forbindelse med kønsskifte, så faktisk først skal have diagnosen psykisk syg, før man kan få det.
Det var lidt det samme, vi gjorde for 30 år siden i forhold til homoseksuelle i Danmark; man skulle først være psykisk syg.
Der håber jeg at Danmark igen bliver et foregangsland, og at man sætter sig i spidsen, og at vi, når vi laver den her lovændring, faktisk tager skridtet fuldt ud og sikrer en reel ligestilling.
Sidst, men ikke mindst, er der selvfølgelig det med øremærket barsel.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at vi, da vi sad i regering, også mente, at det var torskedumt, at regeringen valgte at droppe øremærket barsel, især fordi det er en del af ligestillingsdagsordenen, som jeg mener er noget af det allerallervigtigste.
For den ændrer jo både ved de kønsroller, vi har, samtidig med at den også gør det muligt i forbindelse med overenskomstforhandlingerne at kunne sikre sig bedre løn- og arbejdsvilkår, og den giver mændene en helt anden rettighed i forhold til det at være sammen med deres børn.
Jeg kan jo se, at regeringen stadig væk mener, at mænd skal tage mere barsel, men hvordan det skal være, savner vi stadig væk et svar på.
Hvad er det, man vil gøre, som er anderledes end det, den tidligere regering gjorde?
Så jeg håber virkelig, at vi fortsætter den her debat i fællesskab.
Det er en god handlingsplan, som selvfølgelig har nogle mangler, og dem har jeg påpeget, men jeg vil også gerne anerkende det arbejde, der er lavet i forhold til at skabe en anden ligestillingsdagsorden, selv om der er nogle af tingene, som har været ret store, ret vigtige og ret ideologiske, som øremærket barsel, som man har valgt at droppe.
Tak for ordet.