Sofie Carsten Nielsen (RV), 2015-05-19:
I det her forslag til folketingsbeslutning pålægges regeringen at sikre mulighed for, at danske universiteter kan udbyde undervisning på nabolandes universiteter beliggende i grænselandsområdet til Danmark.
Forslagsstillerne begrunder forslaget med, at det er meget væsentligt for grænseregionernes fortsatte udvikling, at danske universiteter får mulighed for at finansiere udbud af fag på de udenlandske nabouniversiteter, der ligger i grænseområdet.
På den måde kan studerende i vores nabolandes grænseregioner få mulighed for at tage fag udbudt på disse universiteter af et dansk universitet fra samme grænseregion.
Jeg går ud fra, at der med grænselandsområde til Danmark først og fremmest menes det landfaste grænseområde mellem Tyskland og Danmark, men jo også, at det skulle være en mulighed i f.eks. Øresundsregionen.
De økonomiske konsekvenser af forslaget ændrer på den grundlæggende præmis, vi har, om, at uddannelse skal udbydes i Danmark for at modtage tilskud fra den danske stat.
Det er en præmis, som i 2005 blev præciseret i universitetsloven af daværende videnskabsminister Helge Sander fra Venstre, og jeg synes faktisk, at man skal tænke sig rigtig godt om, inden man ændrer på den.
Øget internationalisering på uddannelsesområdet er vigtigt for Danmarks muligheder for at drage fuld nytte af globaliseringens muligheder for at skabe job og vækst.
Der tror jeg vi er helt enige.
Internationalt uddannelsessamarbejde er med til at løfte kvaliteten af de danske uddannelser og uddannelsesmiljøer, og det forbereder de studerende godt til det globale arbejdsmarked.
Det sker især i en gensidig udveksling af studerende i kraft af udvekslingsaftaler eller i egentlige fælles uddannelser udbudt i samarbejde mellem to eller flere institutioner på tværs af grænserne.
Så det er vigtigt, at internationaliseringen på uddannelsesområdet sker, mener jeg, på en måde, så viden og kompetencer går begge veje, så der også er en gevinst for de danske studiemiljøer og for de studerende i Danmark, som ikke tager et studieophold i udlandet.
Samtidig vil jeg selvfølgelig meget klart fremhæve, at regeringen er meget optaget af at styrke det grænseoverskridende dansk-tyske samarbejde, også på uddannelsesområdet.
Det regionale samarbejde i grænseregionerne kan jo i særlig grad bidrage til at gavne udviklingen i området, og det er åbenlyst en udvikling, der ikke blot skal styrke uddannelserne, men som også kan styrke væksten i regionerne gennem en udvidelse af det regionale arbejdsmarked.
Det er også det fokus, som regeringen havde, da man netop indgik vækstpartnerskabsaftalen for 2015 med Syddansk Vækstforum.
Jeg er også løbende i dialog med Slesvig-Holstens kultur-, justits- og europaminister, Anke Spoorendonk, for netop at drøfte, hvordan vi kan styrke uddannelsessamarbejdet hen over den dansk-tyske grænse.
Regeringen har, som jeg er sikker på det er spørgerne bekendt, netop underskrevet en fælles dansk-tysk ministererklæring med Slesvig-Holsten, hvori parterne har forpligtet sig til at styrke dialogen om netop det grænseoverskridende uddannelsessamarbejde.
Som led i den her forpligtelse har vi bl.a. allerede indledt en dialog med uddannelsesinstitutionerne i grænseregionen om, hvordan vi i fællesskab kan finde en løsning på de ønsker til uddannelsessamarbejde, som parterne har.
Jeg synes, det er meget, meget positivt, at Syddansk Universitet og Europa-Universität Flensburg har mange års tradition for uddannelsessamarbejde på tværs af grænsen.
Det er min opfattelse, at deres fælles uddannelsesforløb er et rigtig attraktivt tilbud for internationale studerende og dermed ikke kun for studerende fra Danmark og Tyskland.
Der er også andre uddannelsesinstitutioner, som har uddannelsessamarbejde med tyske uddannelsesinstitutioner: UC Syddanmark har det, Erhvervsakademi Sydvest har det.
Det er en udvikling, som jeg meget gerne ser styrket for hele den videregående uddannelsessektor.
Derfor er mit ministerium, som jeg nævnte, i rigtig tæt dialog med de tyske samarbejdspartnere, med Syddansk Universitet og med de øvrige videregående uddannelsesinstitutioner i grænseregionen og selvfølgelig med Region Syddanmark.
På den måde tror jeg vi
kan sikre nogle langsigtede og også gensidigt fordelagtige uddannelsessamarbejder hen over grænsen mellem Danmark og Tyskland og for hele den videregående uddannelsessektor.
Men jeg synes, at det internationale samarbejde på uddannelsesområdet bør bero på en økonomisk model, som fordeler udgifterne på en hensigtsmæssig måde.
Det er det, de nuværende regler, som blev præciseret i 2005, tilgodeser.
Det er alene de uddannelseselementer, der foregår i Danmark, som udløser et tilskud fra den danske stat.
På den måde understøtter den model en incitamentsstruktur, som gør, at uddannelsessamarbejdet sker ved en reel udveksling, en reel videndeling mellem de deltagende universiteter, mellem de deltagende lande.
På den måde understøtter vi jo også, at viden og kompetencer går begge veje i det samarbejde.
Det er helt sikkert også en gevinst for de danske studiemiljøer og for de studerende i Danmark, som ikke tager et sådant studieophold.
Jeg er sådan set enig med forslagsstillerne i, at vi hele tiden skal se på, hvordan vi kan styrke uddannelsessamarbejdet i grænseregionerne.
Jeg mener, at vi bør afdække barrierer og ønskede muligheder for uddannelsessamarbejdet og gennemføre den dialog med uddannelsesinstitutionerne i regionen, som vi har startet og forpligtet os til gennem erklæringen, inden vi skulle gribe til lovændringer.
Men jeg vil selvfølgelig også meget gerne forpligte mig selv til at holde Uddannelses- og Forskningsudvalget tæt orienteret om den dialog.
Den er rigtig frugtbar og som sagt lige sat i gang.
Så på baggrund af de synspunkter, som jeg synes jeg har været igennem her, vil jeg sige, at jeg håber, det står klart, at jeg ikke kan støtte forslaget til folketingsbeslutning B 121.