Mette Frederiksen (S), 2009-02-05:
Det lovforslag, vi behandler nu, er et godt og desværre også et nødvendigt lovforslag.
Jeg vil egentlig gerne starte med at takke for et godt forhandlingsforløb og et godt politisk klima.
Børn, der anbringes uden for hjemmet, er næsten altid i en uhyre udsat livssituation.
Forud for næsten alle anbringelser har der ofte været en barndom præget af usikkerhed, omsorgssvigt og massive sociale problemer.
Som samfund er det en af vores absolut største forpligtelser at passe på de mest udsatte børn, det har de krav på, det har de ret til.
Desværre er vores sociallovgivning og vores velfærdspolitik, som den bliver ført lige nu, ikke tilstrækkelig, alt for mange børn lades i stikken.
Derfor er det nødvendigt med vidtgående forandringer i hele den socialpolitiske indsats, hvor anbringelsesområdet er et lille, men meget, meget vigtigt område.
Det, vi gør med lovforslaget her i fællesskab, er jo først og fremmest at sætte barnets tarv over alle andres interesser, og det er nødvendigt.
Det er nødvendigt med muligheden for længerevarende anbringelser af de allermindste børn, der giver den mulighed for at etablere de trygge relationer, som vi ved skal til.
Det er også fuldstændig afgørende, at børn ikke længere kan hjemgives fra den ene dag til den anden.
Det giver den kontinuitet, som mange både nuværende anbragte børn og tidligere anbragte børn har bedt os om at sikre.
Og det er også nødvendigt, at der nu etableres en mulighed for, at en anbringelse kan opretholdes alene på baggrund af barnets tilknytning.
Og endelig er der spørgsmålet om psykologbistand til børn på krisecentre.
Det er en socialdemokratisk velfærdsrettighed, vi nu får gennemført i lovgivningen.
Det er rigtig godt og desværre også nødvendigt.
Når det er sagt, vil vi gerne understrege, at de her forslag ikke kan stå alene.
Der er behov for at ændre de grundlæggende sociale uligheder, der gør, at alt for mange familier og alt for mange børn lever i udsatte livssituationer.
Det er afgørende, at den tidlige indsats bliver opprioriteret.
Det er altafgørende, at vi får flere og bedre tilbud til de mest udsatte familier, for vi ved, at hvis vi hjælper familierne på den rigtige måde og skaber de rigtige forudsætninger, er der forældre med, hvad man i dag kan sige er en lille forælderevne, der med tiden kan udvikle en endda rigtig god forælderevne.
Det er, som vi allerede har været inde på i diskussionen, fuldstændig afgørende, at der etableres en bedre økonomi på anbringelsesområdet.
Det er i Socialdemokraternes øjne utilgiveligt, at det kan være hensynet til den kommunale økonomi, der afgør, om et barn anbringes uden for hjemmet, om et barn får de støtteforanstaltninger, som barnet har behov for.
Endelig er der også behov for at sætte fokus på vores plejefamiliers ve og vel, på deres løn- og ansættelsesforhold, på muligheden for uddannelse og supervision.
Sidst, men ikke mindst, ved vi, at rigtig mange anbragte børn er alene, når de fylder 18 år og skal ud og leve livet på egen hånd.
Så efterværnet for de anbragte børn er et afgørende område for de videre forhandlinger.
Men når alt det er sagt, vil jeg sige, at lovforslaget isoleret set både er rigtig godt og nødvendigt.
Nu håber jeg på den samme velvillighed, når vi skal i gang med de politiske drøftelser, som har langt større omkostninger for Folketingets politikere, nemlig drøftelser om økonomien - at velvilligheden også vil være til stede dér.
Så skal jeg afslutningsvis lige huske at sige, at SF også støtter lovforslaget, som det ligger her.