runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2010-10-26:
Jeg kan bare ikke forstå, at hvis man skal snakke med den pågældende – og vedkommende må jo selv være interesseret i at få et sted at bo, at få et arbejde eller en uddannelse, eller hvad der nu skal ske – hvori problemet med at få et samtykke så ligger.
Altså, er det, fordi ministeren har viden fra det praktiske arbejde om, at det ikke er til at få samtykke fra folk, er det jo en anden situation, vi skal diskutere.
Men hvis der i praksis ikke er noget problem overhovedet med at indhente samtykke, må det da give et bedre grundlag for at samarbejde, altså hvis den, samarbejdet vedrører, er med og har givet samtykke og ved, hvad det er, der foregår, end hvis man bare får at vide, at der er en masse myndigheder, der snakker sammen og kan udveksle alt, hvad de ønsker af dybt personfølsomme oplysninger, også om noget, der måske ikke har med kriminaliteten at gøre, men kan have med sygdom, familie eller andet at gøre.
Det er da rarest som menneske at vide, at man selv har sagt ja til, at de oplysninger bliver videregivet.
Det må da også give et mere effektivt arbejde i langt de fleste tilfælde.
Så derfor vil jeg bare gerne høre, om ministeren bygger sin opfattelse på nogle praktiske erfaringer eller bare på en formodning om, at sådan er det nok.
Lars Barfoed (KF), 2010-10-26:
Nu tror jeg ikke, at jeg på noget tidspunkt har sagt, at man ikke også skal have et samarbejde med den pågældende berørte indsatte i fængslet i forbindelse med udslusningen; naturligvis skal man det.
Man kan jo ikke slutte af, at man kan udveksle oplysninger myndigheder imellem uden nødvendigvis at indhente et samtykke fra den pågældende, at man så slet ikke skal tale med den pågældende.
Den slutning kan man altså ikke drage.
Men ved at myndighederne skal sikre, at vi effektivt tager hånd om det, må det også være sådan, at myndighederne under alle omstændigheder kan udveksle oplysninger om den pågældende, ligesom man kan i SSP-samarbejdet.
Og derfor synes jeg, det er rigtigt, at vi gennemfører den hjemmel, som der lægges op til her.
Line Barfod (EL), 2010-10-26:
I forlængelse af det vil jeg sige, at hvis det skal være velfungerende, er det vel også lidt afgørende, at man inddrager den person, det handler om.
Altså, det hjælper jo ikke meget, at der sidder nogle forskellige myndigheder og snakker sammen om, at der her er en person, der bliver løsladt, og at man så placerer ham dér og sætter ham i gang med det.
Hvis han overhovedet ikke selv er inddraget i, at det er det, der skal ske, risikerer man jo, at han gør noget helt andet.
Så det mest effektive må vel være, at man inddrager den pågældende, snakker med vedkommende om, at det er dér, han skal flytte hen, og at det er det arbejde eller den uddannelse, eller hvad der nu skal ske, og at man dermed også kan indhente et samtykke.
Altså, det virker lidt, som om vi har en regel på SSP-området, og så må vi også hellere have en regel på det her område, uden at der er nogen som helst overvejelser om, om det er nødvendigt.
Jeg synes, at vi altid skal prøve at leve op til den persondatalov, som det tog Folketinget flere år at forhandle på plads og gennemføre, for at sikre, at vi ikke bare lader alle personfølsomme oplysninger flyde frit mellem myndighederne, men faktisk passer lidt på og også sørger for at få samtykke, når det er nødvendigt.
Lars Barfoed (KF), 2010-10-26:
Det er da klart, at hvis man skal gennemføre en effektiv udslusning af folk, hvor forskellige myndigheder skal samarbejde, er det jo om at gennemføre en indsats, der er så individuelt orienteret som muligt.
Hvis forskellige myndigheder repræsenteret ved forskellige personer skal sidde sammen og gennemføre den indsats i et samarbejde, må de jo også kunne udveksle oplysninger om den pågældende person.
Jeg kan ikke se andet, end at det må gøre det mere effektivt.
Men jeg er meget villig til, at vi uddyber det under udvalgsbehandlingen.
Lone Dybkjær (RV), 2010-10-26:
Tak for det tror jeg bare at jeg vil sige.
Så synes jeg bare, at det, der står tilbage, når ministeren siger, at det bliver mere effektivt, hvis man udveksler oplysninger uden samtykke, er, at jeg godt vil se det dokumenteret.
Det kan vi så få i forbindelse med udvalgsarbejdet, for jeg forstår det ikke.
Lars Barfoed (KF), 2010-10-26:
Man kan altid diskutere sikringen af det, og jeg lytter til og læser i øvrigt altid med interesse, hvad Institut for Menneskerettigheder har at sige, for det er jo selvfølgelig vigtigt, at der er taget højde for den dimension, når vi lovgiver.
Jeg mener imidlertid, at det forholder sig sådan, at hvis vi ikke skabte den mulighed, kom vi ikke videre, end vi er i dag.
For jeg vil tro, uden at jeg har undersøgt det til bunds, at hvis man indhentede samtykke og spurgte folk, om det var i orden, ville man vel altid kunne udveksle oplysninger.
Derfor er det, der her er brug for, en mere effektiv udveksling af oplysninger, så udslusningsindsatsen bliver mere effektiv.
Der er hjemmel til det i SSP-samarbejdet.
Nu er det så i KSP-samarbejdet, man skal skaffe en hjemmel til det.
Jeg kan ikke se, at der er retssikkerhedsmæssige betænkeligheder forbundet med det, men jeg synes da bestemt, at vi skal se på, om det gøres på den rigtige måde, om vi kan skabe en bedre sikkerhed for, at det sker på en ansvarlig måde.
Det er jeg meget parat til at vi drøfter under udvalgsarbejdet.
Med hensyn til forebyggelse og at det, at der er så mange i fængslerne, er udtryk for, at vi ikke forebygger godt nok, er jeg fuldstændig enig.
Jeg går meget ind for, at vi skal forebygge bedre i det her land.
Det synes jeg da bestemt er vigtigt at vi gør.
Det har politiet stor succes med.
Men naturligvis må det overordnede succeskriterium da være, at vi kan begrænse kriminaliteten, så vi ikke behøver at fylde fængslerne op.
Det er jeg da fuldstændig enig i.
Lone Dybkjær (RV), 2010-10-26:
Det er jo lidt fristende, når ministeren siger, at der er tale om en stor succes, når fængslerne næsten er belagt med 100 pct., for så har man jo virkelig været ude at bekæmpe kriminaliteten, at sige, at det åbenbart kniber med forebyggelsesindsatsen.
For hvis der var en ordentlig forebyggelsesindsats, skulle vi jo ikke være dér.
Det skal jeg nu ikke tage en stor diskussion om.
Jeg kan ikke se, at succeskriteriet nødvendigvis skal være, at fængslerne nærmest er overfyldte.
Det er dog en mulighed.
Det, jeg egentlig ville tilbage til, er det, som ministeren siger om at videregive oplysninger.
Vi kan tage en nøjere diskussion i udvalget og stille et par spørgsmål til det.
Det er jo som sagt Institut for Menneskerettigheder, der har hejst flaget på det her område.
Jeg synes da, at vi også bliver nødt til at kigge på det og på, om der er noget, vi skal gøre her.
Jeg vil bare lige sige, at man ikke bare kan sige, at vi må have tillid til myndighederne.
Hvis vi havde det, var der jo ret mange love, vi ikke behøvede at have her i landet.
Det, der er kernen i det, er, at der efterhånden udleveres så mange oplysninger om folk, at man selvfølgelig er nødt til at være opmærksom på det.
Så siger jeg ikke, at man ikke skal udlevere oplysninger på det her område, for det tror jeg sådan set at man skal.
Men det er lige præcis måden, man gør det på, og den sikkerhed, der er i forbindelse med det.
Lars Barfoed (KF), 2010-10-26:
Nu er det altså stadig væk sådan, at vi jo ikke ved ændringer i retsplejeloven og straffeloven kan skaffe flere penge til veje og i det hele taget forbedre den offentlige økonomi.
Det er jo andre steder, man gør det.
Men med hensyn til belastningen af kriminalforsorgen, vores fængsler, vores arresthuse osv., er jeg fuldstændig enig i, at den er ganske betydelig.
Man er tæt på et bristepunkt.
Det er jo sådan set et udtryk for, at det er en kæmpe succes, politiet ikke mindst efter politireformen har med at bekæmpe bandekriminalitet.
Vi har kæmpe succes med at få dømt banditter, røvere og andre lovovertrædere og få dem i fængsel.
Og det er klart, at det så skaber et pres på kriminalforsorgen, at politiet har den succes, og at det går så godt på de felter.
Når man så ser på effekten af det her forslag, tror jeg, nettoeffekten i forhold til belastningen af kriminalforsorgen er meget begrænset.
Det, at bødestraffen stiger, vil jo ikke belaste fængslerne.
Og der er jo tiltag, som da forhåbentlig betyder, at vi i højere grad kan tage hånd om indbrudstyve og andre, som kommer ud af fængslerne, så de ikke vender tilbage til ny kriminalitet.
Det reducerer presset på kriminalforsorgen.
Så jeg tror, den samlede virkning af det her forslag er minimal, og jeg tror ikke, der er behov for at tilføre ressourcer af den grund.
Det kan der så være af andre grunde, det er jeg enig i.
Karsten Nonbo (V), 2010-10-26:
Den ændring af færdselsloven, vi skal behandle nu, er en konsekvensændring af, at vi implementerer EU's tredje kørekortdirektiv.
Det har et par væsentlige punkter, som vi skal være opmærksomme på.
Så det er måske rart, som der lægges op til her, at man får udskiftet kørekortet hvert 15. år.
EU lægger op til, at man godt kan gøre det efter hvert 10. år, men jeg synes, det er meget fornuftigt, at vi har sagt, at vi gør det hvert 15. år.
Det vil sige, at har man kørekort som 18-årig, så skal man have det udskiftet som 33-årig og igen som 48-årig og igen som 63-årig.
Det er tre gange for dem, der har personkørekort.
Om end det er mere problematisk, gælder det jo om, at vi ikke er duks i klassen.
Det her skal være en EU-implementering på lige fod med implementeringen i alle andre lande i hele EU og ikke således, at vi går langt foran.
Erhvervschauffører skal jo have udskiftet kørekortet hvert 5. år, og der skal vi jo sørge for, at det gælder i alle EU-lande og på samme tid, for ellers kan det give noget konkurrenceforvridning.
Nu er det sådan, at implementeringen også først skal være gennemført i januar 2013, så vi har tiden for os.
Så er der også en anden praktisk ting, som jeg har hæftet mig meget ved og selv synes, vi skal pege meget på, så ikke vi får lidt Ebberød Bank, og det er, at der skal være sammenkobling af den her kørekortfornyelse, altså forstået på den måde, at hvis man har taget kørekort til lastbil og har kørt i 7 år og nu ønsker sig et kørekort til en anhænger, så får man fornyet kørekortet der efter 7 år, det vil sige, at den her 15-års periode starter ved den sidste kørekortfornyelse, således at man ikke skal begynde at skifte kørekort for hver gang, vi har forskellige kategorier.
Der skal ligesom være en kategori, der går foran, og den kategori er den, der står for de 15 år, så vi ikke får et lille cirkus ud af det her.
Men når alle andre lande er med, mener jeg også, at vi bør være med.
Så er der også noget andet, vi lige skal have dyrket.
Det er, at der står, at der er højere alderskrav for visse kategorier.
Der skal vi også lige under udvalgsarbejdet se, at vi pænt følger de andre EU-lande, så vi ikke pludselig med lukkede øjne indfører et for højt alderskrav ad bagdøren, men indfører ændrede alderskrav med åbne øjne.
Brian Mikkelsen (KF), 2010-10-26:
Det er en relevant betragtning, som hr. Thomas Jensen kommer med, men systemet er jo bygget op på den måde, at man selvfølgelig på begge sider af bordet skal have tillid til den bygningssagkyndige.
Det vil sige, at man også selv kan gøre sig den ulejlighed at undersøge, om der er uvildighed eller ej.
Jeg mener, at forslaget er bygget op på en måde, så der er en ramme og en autonomi omkring den bygningssagkyndige, men man kan jo aldrig gardere sig imod personlige aftaler i krogene.
Men der er ingenting i det her system, som ikke sikrer, at der kan være autonomi omkring den bygningssagkyndige.
Thomas Jensen (S), 2010-10-26:
Det er en fin ordning, vi er ved at gøre endnu bedre ved at samle disse to klageinstanser, men der er også det forhold, at der, når man som huskøber eller hussælger står og skal have lavet den her tilstandsrapport, er nogle ting, der kan gøre sig gældende, i forhold til om man vælger en uvildig bygningssagkyndig.
Der er f.eks. nogle ejendomsmæglere, der helt forståeligt er interesseret i hurtigt at få afsat et hus, de har fået ind, og derfor kan der opstå en motivation til at få nogen, de kender, til at udfærdige sådan en tilstandsrapport og måske også gøre det på en sådan måde, at det fremmer en hurtig hushandel.
Derfor er mit spørgsmål til ministeren, om ministeren mener, at det her lovforslag sikrer, at man som huskøber får stillet en bygningssagkyndig til rådighed, som er uvildig i forhold til ejendomsmægler og forsikringsselskaber.
Brian Mikkelsen (KF), 2010-10-26:
Tak for de mange positive bemærkninger til forslaget.
Formålet med, at vi får oprettet et samlet disciplinær- og klagenævn, er jo, at vi får styrket kvaliteten af tilstandsrapporterne ved at skabe større klarhed om kvalitetskravene til de bygningssagkyndiges arbejde.
Det vil jo være til gavn for os alle sammen, både for forbrugere og for erhvervslivet.
Baggrunden er, som flere af ordførerne har været inde på, jo den betænkning, som Justitsministeriets huseftersynsudvalg afgav før sommerferien.
Der var en række anbefalinger, som vi har taget op i regeringen, og en af dem var altså, at vi opretter et nyt nævn, hvormed vi tager første skridt i forhold til at følge op på udvalgets anbefalinger.
Justitsministeren vil senere på året fremsætte forslag om ændring af selve indholdet af huseftersynsordningen, mens vi med det her lovforslag skaber klarere regler for de bygningssagkyndiges virke.
I dag er det jo sådan, at Erhvervs- og Byggestyrelsen behandler og afgør disciplinærsager mod de beskikkede bygningssagkyndige, mens Ankenævnet for Huseftersyn behandler og afgør forbrugerklager over tilstandsrapporter.
Det nuværende system med de to instanser medfører, at forbrugerne og de beskikkede bygningssagkyndige møder to separate vurderings- og sanktionssystemer.
Ved at samle behandlingen af de to sagstyper i en enkelt uafhængig instans sikrer vi større ensartethed i de faglige vurderinger og afgørelser i både forbrugerklager og disciplinærsager.
Det giver mere entydige retningslinjer for de bygningssagkyndiges arbejde og bidrager dermed til at øge kvaliteten af tilstandsrapporterne til gavn for forbrugerne.
Det nye nævns opgaver bliver at træffe afgørelser i både forbrugerklager og disciplinærsager, ligesom nævnet skal stå for den løbende kvalitetskontrol af tilstandsrapporter.
Nævnet kommer til at bestå af en formand, som er landsdommer, og seks andre medlemmer bestående af repræsentanter for forbrugerne og branchen samt uafhængige eksperter inden for området.
Nævnet får desuden ligesom det nuværende ankenævn mulighed for at tilkende erstatning i forbrugerklagesager, hvor der er lidt et økonomisk tab.
Som noget nyt får nævnet mulighed for at pålægge bygningssagkyndige, der begår alvorlige fejl, en bøde på op til 100.000 kr.
Bøden indføres for at give nævnet en bedre mulighed for at tildele de bygningssagkyndige sanktioner, som svarer til de begåede fejl.
Det kan f.eks. være tilfældet, hvis en bygningssagkyndig gentagne gange udarbejder tilstandsrapporter med alvorlige fejl, men hvor inddragelse af beskikkelsen er en for vidtgående sanktion.
Det konkrete initiativ er fastlagt ud fra, at bøden på den ene side skal være høj nok til at have en præventiv effekt og på den anden side være rimelig i forhold til forseelsens karakter og den bygningssagkyndiges indtjening på rapporterne.
Jeg vil runde af med at sige, at det er min klare forventning, at vi med et samlet nævn vil få en bedre klagesagsbehandling og kvalitetskontrol, som vil bidrage til at styrke tilstandsrapporternes kvalitet til gavn for både forbrugerne og erhvervslivet.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2010-10-26:
Ja, og det er så sidste gang, jeg betræder Folketingets talerstol, og derfor vil jeg da gerne, inden jeg forklarer mit partis holdning til den her sag, have lov til at takke for et forrygende godt samarbejde i den periode, jeg har været her, med alle Tingets medlemmer.
Vi har et fantastisk og meget bedre samarbejde, når vi taler med hinanden, end det, man umiddelbart får indtryk af, når vi er i pressens spotlys.
Jeg vil også gerne have lov til at takke Præsidiet.
Det har været en fornøjelse at være herinde, og jeg kommer til at savne arbejdet.
Lovforslaget her er i virkeligheden en forlængelse af en gennemgribende ændring, der skete i hele regelsættet omkring køb og salg af fast ejendom den 1. januar 1996, hvor vi fik reglerne om tilstandsrapporter og efterfølgende ejerforsikringstilbud.
Det betød, at den ene halvdel af det ansvar, en sælger kunne ifalde over for sin køber efter reglerne om forholdsmæssigt afslag, var noget, der faldt fuldstændig bort.
I starten virkede reglerne nogenlunde set med sælgers øjne, men ikke så godt set med købers øjne, fordi pligten til at tegne en forsikring et hundrede procent lå hos køber.
Så kom splittet, at køber og sælger skulle dele forsikringspræmien, og det satte virkelig gang i, at ordningen kom til at fungere godt.
Nu sker der så nogle ændringer, som gør det endnu nemmere både at være professionel på det her område og at være forbruger: For hvorfor skal en forbrugerklage eller en disciplinærklage gå til to forskellige instanser, når det er sådan, at den sagkyndige kompetence ligger hos de samme mennesker?
Derfor er det naturligt, at man samler de her to klagesituationer i ét enkelt nævn.
Som noget nyt får nævnet også mulighed for at komme efter de bygningssagkyndige, hvis de begår nogle alvorlige fejl.
Det kan have en opdragende effekt, og det hilser vi velkommen.
Jeg tror ikke, det kommer som nogen overraskelse, at vi Konservative støtter det her forslag, som både gør det nemmere at være erhvervsdrivende på det her område, og som gør det nemmere at være forbruger – alt sammen til gavn for omsætningen i handelen med fast ejendom.
Peter Westermann (SF), 2010-10-26:
I SF er vi positivt stemt over for forslaget, som sammenlægger ankenævnet og disciplinærnævnet i huseftersynsordningen.
Det er nemlig vores vurdering, at forslaget vil styrke forbrugernes, boligsælgeres og særlig boligkøberes stilling i klagesager samt skabe en mere ensartet og effektiv administration af disciplinær- og klagesager.
Vi tilslutter os, at nævnet oprettes som et uafhængigt nævn, men med sæde i Erhvervs- og Byggestyrelsen.
Det er i denne forbindelse vigtigt for SF, at dette giver en reel uafhængighed, samtidig med at det sikrer nævnet de fornødne ressourcer.
Alternativet, som Brancheforeningen for Bygningssagkyndige og Energikonsulenter fremfører i deres høringssvar, nemlig at placere nævnets sekretariat hos samme brancheforening, vurderer SF som mere risikabelt, hvad nævnets uvildighed angår.
Det tilslutter SF sig selvfølgelig.
Dette gøres bedst ved at sikre, at disse, som det er tilfældet i dag, ikke samtidig selv kan udføre tilstandsrapporter, mens de har hvervet som syns- og skønsmænd eller tekniske revisorer.
Det er ikke kun for at sikre mod, at de kunne komme til at kontrollere deres eget arbejde, for det kunne man omgå rent praktisk, men det er særlig for at undgå risikoen for, at der lempes på kontrollen over for kammerater i faget eller over for arbejde udført af andre tekniske revisorer eller syns- og skønsmænd.
Det anerkender vi i SF, men henstiller, at nævnet løbende kontrollerer uddannelsens kvalitet samt selvfølgelig sikrer uvildighed i beskikkelsen til bygningssagkyndig.
SF noterer sig endelig ønsket i Forbrugerrådets høringssvar om, at klagegebyret ikke bør stige, og at der bør være et loft over forbrugernes udgifter til syn og skøn i klagesager, hvor forbrugerne ikke får medhold.
Der ligger et godt hensyn bag, nemlig det, at forbrugeren ikke skal afskrækkes økonomisk fra at klage i en berettiget sag.
Så SF håber, at dette hensyn vil blive taget med i den videre behandling af lovforslaget, som vi som sagt ser frem til med jahatten på.
Anita Knakkergaard (DF), 2010-10-26:
Jamen det var da lige før, han også kunne have holdt min tale.
Justitsministeriet nedsatte i 2006 et udvalg, hvis opgave det var at foretage en vurdering af den samlede huseftersynsordning og komme med forslag til forbedringer af ordningen.
Udvalget har i juni måned i år afgivet betænkning.
Lovforslagets formål er at oprette et samlet disciplinær- og klagenævn, og det er meningen, at nævnet skal overtage Erhvervs- og Byggestyrelsens behandling af disciplinærsager og behandlingen af forbrugerklager over tilstandsrapporter fra Ankenævnet for Huseftersyn.
I Dansk Folkeparti mener vi også, at oprettelsen af et samlet uafhængigt disciplinært klagenævn for de to sagstyper i én enhed vil styrke kvaliteten og skabe mere sammenhæng mellem forbrugerklager og disciplinærsager, så der i fremtiden bliver tale om en mere ensartet behandling af sagerne.
Nævnet vil bestå af en formand, der skal være landsdommer, og derforuden vil nævnet bestå af 6 andre medlemmer: 2 repræsentanter for forbrugerne, 2 erhvervsrepræsentanter og 2 med særligt kendskab til huseftersynsordningen.
Klager over tilstandsrapporter kan indbringes af køber eller sælger – klager kan dog ikke indbringes af erhvervsdrivende, der har solgt eller købt ejendommen som led i deres erhverv – mens disciplinære sager kan indbringes af fysiske og juridiske personer med en retlig interesse i sagen, såsom køber og sælger af en handlet ejendom, den bygningssagkyndiges ansvarsforsikringsselskab eller Erhvervs- og Byggestyrelsen.
Nævnet vil også på baggrund af en teknisk revision selv kunne rejse en sag mod den bygningssagkyndige.
En bygningssagkyndig, der tilsidesætter sine pligter, kan af disciplinærnævnet således tildeles en påtale eller en advarsel eller pålægges en bøde på maksimalt 100.000 kr., og bøden tilfalder statskassen.
Ved grove eller ofte gentagne overtrædelser af sine pligter kan den bygningssagkyndige af nævnet frakendes retten til at udøve virksomhed som bygningssagkyndig i en periode på fra 6 måneder til 3 år eller, hvad værre er, indtil videre.
Nævnet kan offentliggøre sine afgørelser og navne på firmatilknytningsforhold for bygningssagkyndige.
Nævnet kan til enhver tid ophæve en frakendelse; nævnet kan opkræve gebyr for at behandle klager; nævnet kan tilkende erstatning efter klager over en tilstandsrapport; og nævnets afgørelser kan ikke indbringes for anden administrativ myndighed – dog kan nævnets afgørelser efter § 3, stk. 2, indbringes for retten af den bygningssagkyndige, inden 4 uger fra afgørelsen er truffet.
Økonomi- og erhvervsministeren fastsætter regler om nævnets virksomhed, sagsbehandling m.v., og ministeren kan henlægge sine beføjelser til Erhvervs- og Byggestyrelsen.
Loven træder i kraft den 1. januar 2011 og gælder ikke for Færøerne og Grønland.
Vi har i Dansk Folkeparti gennem tiden modtaget en del henvendelser fra borgere, der har været utilfredse med den gældende ordning, og vi ser frem til, at ordningen vil blive ændret.
Vi er positive over for forslaget, men ønsker en evaluering efter 3 år.