Claus Hjort Frederiksen (V), 2010-09-07:
S og SF fremlagde i går et regnestykke, der skal illustrere, hvordan Danmark med deres plan kan leve op til EU-henstillingerne om en direkte styrkelse af den offentlige økonomi på 0,5 pct. af BNP om året i gennemsnit fra 2011 til 2013.
Det er jo for så vidt glædeligt, at S og SF nu tilsyneladende også anerkender, at det er den centrale udfordring for finanspolitikken nu og her.
Det sidste halve år har partierne jo påstået alt muligt andet, herunder at EU's krav ville rette sig mod at sikre langsigtet finanspolitisk holdbarhed, som skrevet står i »En Fair Løsning«.
S og SF har så også nu revideret deres »En Fair Løsning«, og selv om de jo tidligere har sagt, at de ikke ville ændre et komma i den plan, så siger de nu, at nu skal skatteindtægterne stige med op mod 30 mia. kr. fra 2010 til 2013.
Der er senest lagt 7 mia. kr. oven i de skattestramninger, der blev annonceret i »En Fair Løsning«, og de 7 mia. kr. henter S og SF primært ved at acceptere den fastfrysning af beløbsgrænserne i skattesystemet, som de stemte imod så sent som i juni måned.
Oven i skattestigningen på 30 mia. kr. kommer så finansieringen af forårspakke 2.0.
Det er samlet set en meget markant stigning i beskatningen, danskerne har udsigt til, hvis det står til S og SF.
Men selv med de voldsomme skattestigninger er det ikke nok til at indfri henstillingerne fra EU.
Det er Finansministeriets foreløbige vurdering efter den første gennemgang af S og SF's udspil, at der mangler i størrelsesordenen 10 mia. kr. for at indfri de mange løfter og derudover styrke de offentlige finanser via nye initiativer for 24 mia. kr., som EU-henstillingen kræver.
Mankoen skyldes, at skattestigningerne ganske enkelt ikke vil indbringe de beløb, som S og SF hævder.
Lad mig give nogle eksempler.
For det første vil aktieomsætningsafgift end ikke med god vilje give 4 mia. kr.
Selv halvdelen er givetvis et optimistisk bud.
For det andet vil højere afgifter på cigaretter, sodavand og andre nydelsesmidler give mere grænsehandel, som udhuler provenuet og endda udhuler det meget markant, og det er kun delvis indregnet i S og SF's tal.
For det tredje vil pensionsindbetalinger ikke give de næsten 7 mia. kr. i fremrykket provenu, som S og SF forudsætter.
Med de regneprincipper, som er anvendt i vurderingen af regeringens skattereform, er provenuet snarere halvt så stort.
Der er desuden i vidt omfang tale om en midlertidig indtægt, som ikke kan finansiere permanente udgifter, som det jo sker i forslaget.
Så i den forstand er det ikke en reel finansiering.
Helt generelt kan man sige om forslaget, at det går i den stik modsatte retning af de tilpasninger af skattesystemet, som er foretaget igennem de sidste 20 år med henblik på at gøre det mere robust over for internationaliseringen.
Den slags tiltag rammer aktiviteter, omsætning, virksomheder og personer, som er mobile, og derfor risikerer vi at tabe skattegrundlag til udlandet.
Alle de mange skatte- og afgiftsstigninger sænker jo arbejdsudbuddet.
De mange annoncer om, at vi skal arbejde 12 minutter ekstra, klinger derfor særlig hult, efter at man har læst forslaget.
S og SF påstår godt nok, at deres finanslovforslag skaber en masse nye arbejdspladser.
Det er en sandhed med modifikationer.
Man sætter skatten markant op, og tilskyndelsen til at arbejde bliver reduceret for mange overførselsindkomstmodtagere, og samtidig dropper man forkortelsen af dagpengeperioden.
Hvor genopretningsaftalen styrker arbejdsudbuddet med 10.000-15.000 personer, vil S og SF's forslag formentlig svække arbejdsudbuddet med omkring 5.000 personer.
Samlet vil S og SF hæve skatten på den sidst tjente krone, erhvervslivet og aktieomsætningen og øge afgifterne på grænsehandelsfølsomme varer, og det vil flytte skattegrundlag til udlandet, og arbejdsudbuddet vil blive reduceret.