Astrid Krag (S), 2013-04-19:
Tak for forespørgslen om indsatsen på allergiområdet.
Der var lige en, der spurgte mig, om det er allergi, der gør, at jeg snøfter sådan; det er det ikke, det er en klassisk forårsforkølelse.
Men det kunne jo godt have været allergi, for det er jo helt rigtigt, at vi nu nærmer os den årstid, hvor landets allergikere går snøftende omkring, og hvor nogle jo er rigtig, rigtig besværet i deres hverdag.
Allergi er som bekendt en kompleks lidelse, som gør, at rigtig mange allergikere oplever, at deres livskvalitet simpelt hen bliver forringet hver eneste dag.
Derfor skal vores sundhedsvæsen selvfølgelig sikre den bedst mulige indsats på området.
Behandlingen af allergi i det danske sundhedsvæsen varierer, alt efter hvor kompleks en allergi den enkelte patient har.
Derfor bliver udredning og behandling af allergi varetaget på flere forskellige niveauer i sundhedsvæsenet.
De fleste, der får allergiske symptomer, bliver udredt og behandlet i praksissektoren, altså hos deres egen privatpraktiserende læge eller speciallæge.
Man kan sige, at de mindst komplicerede er i egen praksis, og de lidt mere komplicerede allergiske sygdomme er så hos speciallægerne.
De praktiserende speciallæger, som behandler allergi, er særlig hudlæger, børnelæger og øre-næse-læger.
Til støtte for de praktiserende lægers behandling findes der en meget anvendelig håndbog om udredning og behandling af allergi.
Jeg har faktisk taget den med herop på talerstolen.
Den guider lægerne til at udrede og undersøge forskellige former for allergi og astma hos patienterne.
Den hjælper lægerne med at vurdere, hvornår det er for kompliceret for den enkelte læge, og hvornår man skal henvise til en speciallæge.
Som jeg har forstået det på fagfolk på området, er den her håndbog fuldt ud lige så opdateret og brugbar og anvendelig for den praktiserende læge nu, som da den blev udgivet i 2006.
Så de praktiserende læger har rigtig gode, meget let anvendelige og tilgængelige muligheder for at hente viden og rådgivning.
Størstedelen af de allergiske sygdomme, der behandles i sygehusvæsenet, sker på det, der hedder hovedfunktionsniveau.
Det vil sige, at ydelserne har en begrænset kompleksitet.
Ifølge Sundhedsstyrelsens specialeplanlægning er allergi en hovedfunktion i en række forskellige specialer.
Allergi fylder særlig meget inden for tre specialer: hud- og kønssygdomme, lungemedicin og pædiatri.
Andre mere komplekse former for allergi behandles på regionsniveau.
Det gælder f.eks. specialet arbejdsmedicin, hvis specialister bl.a. behandler sjældne tilfælde af håndeksem.
Endelig er der en del specialfunktioner inden for allergi, som skal behandles på højt specialiseret niveau.
Her har Sundhedsstyrelsen stillet en række faglige krav til behandlingen og truffet beslutning om, på hvilke sygehuse behandlingen skal foregå, fordi behandlingen kræver ekspertise på et særlig højt niveau.
Højt specialiseret behandling for allergi varetages på seks hospitaler her i landet.
Her er der på forskellig måde oprettet allergicentre, hvor flere af de specialer, jeg har nævnt, arbejder sammen.
Her vil jeg så også fremhæve, at allergikere, der venter på at komme til den første konsultation på et sygehus, selvfølgelig også bliver omfattet af den nye ret til hurtig udredning, som træder i kraft den 1. september i år.
I debatten om allergibehandling bliver jeg indimellem spurgt om, hvorfor der ikke længere er et selvstændigt speciale i medicinsk allergologi, som det hedder.
Medicinsk allergologi blev nedlagt som selvstændigt grenspeciale og konverteret til fagområde i juli 2004 på baggrund af Speciallægekommissionens betænkning fra 2000.
Det betyder, at lægerne nu kan få kompetence til at behandle allergi sammen med flere forskellige speciallæger.
Speciallægekommissionen baserede sin vurdering på, at behandling af allergi ikke kun blev varetaget af medicinske allergologer, hedder det, og at allergologi på en række områder allerede havde karakter af et fagområde.
Allergologiske lidelser findes nemlig, som jeg også ridsede op før, inden for flere forskellige specialer og bliver f.eks. varetaget både af speciallæger med uddannelse i almen medicin, pædiatri og intern medicin.
Ud over det var medicinsk allergologi et meget lille speciale med meget få speciallæger.
Speciallægekommissionen vurderede altså i 2000, at man ved at konvertere et speciale som medicinsk allergologi til et fagområde ville styrke området og det videnskabelige miljø, der omgiver området, fordi det i højere grad ville blive tværfagligt.
For at sige det kort skal konverteringen af medicinsk allergologi fra grenspeciale til fagområde altså ikke ses som en nedprioritering af indsatsen mod allergi, men som en tilpasning af den uddannelsesstruktur, som omgiver allergi som fagligt område.
Så selv om vi ikke længere uddanner allergologer, så uddanner vi dygtige speciallæger, som ved at vælge allergologi som fagområde får stærke tværfaglige kompetencer til at behandle forskellige allergiformer.
Men sideløbende med den behandling, forskellige specialister varetager i sundhedsvæsenet, har der også været fremhævet en række andre initiativer, som alle sammen bidrager til at forebygge allergi og hjælpe allergikere til en hverdag, der er så normal som muligt.
Sundhedsstyrelsen udsendte i efteråret sidste år en forebyggelsespakke til alle kommuner om indeklima i skolerne.
Formålet er at støtte kommunernes indsats for at forbedre kvaliteten af indeklimaet i skolerne med fokus på god luftkvalitet og passende temperaturer i undervisningslokalerne og at sikre, at de lovpligtige undervisningsmiljøvurderinger bliver gennemført, for vi ved, at dårligt indeklima gør livet rigtig surt for allergikere.
Et andet relevant tiltag, jeg kan nævne, er den oplysningsindsats om fødevareallergi, som er blevet gennemført i samarbejde mellem Sundhedsstyrelsen, Fødevarestyrelsen, DTU Fødevareinstituttet og Astma-Allergi Forbundet, som bl.a. har resulteret i hjemmesiden foedevareallergi.dk.
Her kan man blive klogere på, hvordan man lever med fødevareallergi, og hvornår man skal gå til lægen.
Ud over det vil jeg gerne fremhæve Astma-Allergi i skolen, som har en hjemmeside, der hedder astma-allergiiskolen.dk, som er blevet til i et samarbejde mellem Sundhedsstyrelsen og Astma-Allergi Danmark.
Den hjælper lærere, elever og forældre til at forstå, hvor og hvordan elever med allergi kan få symptomer, og hvad både elever og lærere kan gøre for at forhindre og afhjælpe symptomerne i børnenes skolehverdag.
Jeg kan også fortælle, at Sundhedsstyrelsen for nylig var vært for et temamøde om allergi, hvor forskellige former for allergi blev belyst gennem faglige oplæg fra forskere på området, som delte den nyeste viden med hinanden.
Men ud over at hjælpe allergikere er det lige så vigtigt for mig, at vi også bruger energi på at forebygge, at allergien overhovedet opstår.
Vi står med den udfordring, at vidensgrundlaget til forebyggelse af allergi er begrænset, og at det derfor er svært at målrette forebyggelsen.
Heldigvis kan en del tilfælde af allergi forebygges med simple midler.
Det handler f.eks. om noget så simpelt som at lufte ud, støvsuge og gøre rent.
Det lyder meget banalt, men det er noget af det, vi ved virker.
Hos børn og unge er det derudover veldokumenteret, at rygning er den vigtigste miljøfaktor.
Børn, hvis mødre ryger, har dårligere vækst efter fødslen, hyppig forekomst af kolik og har flere sygdomstilfælde i spædbørns- og småbarnsalderen, især bronkitis, lungebetændelse og allergi, end børn af de mødre, som er ikkerygere.
Derfor er beskyttelse mod passiv rygning i dag et af de allervigtigste forebyggelsestiltag, når det kommer til børn og allergi.
Med aftalen om en ny rygelov, som regeringen indgik i april sidste år med Enhedslisten, er der sat yderligere fokus på at sikre, at børn og unge ikke bliver udsat for rygningens skadelige konsekvenser.
Vi har som bekendt også en ny tatovørlov på vej, som bl.a. skal beskytte forbrugerne mod farvestoffer, der kan give allergiske reaktioner.
Derudover kan jeg fortælle, at Sundhedsstyrelsen har en ny vejledning om ernæring af småbørn på vej, som er målrettet læger og sundhedsplejersker.
Den vil bl.a. indeholde nogle konkrete råd til, hvordan vi kan forebygge, at helt små børn får allergi.
Jeg tror også, det er vigtigt at sige, at forebyggelse af allergi ikke er noget, som sundhedsvæsenet kan klare alene.
Det er en indsats, der hænger meget tæt sammen med vores miljø, med vores vaner og med vores indeklima, hvor vi bor, hvor vores børn bliver passet og går i skole, og hvor vi arbejder.
Derfor skal vi jo tænke forebyggelse af allergi ind i fremtidens byggeri af skoler, når vi bygger nye idrætshaller, når vi laver nye plejehjem, og vi kan sikre det ved at være bevidste om, hvilke biologiske og kemiske stoffer der omgiver os, og hvilke af dem vi bruger tæt på kroppen.
For hvis vi skal lykkes med en seriøs indsats mod allergi, så kræver det, at vi tænker på tværs af sundhedsvæsenet, af miljømyndighederne og i øvrigt også af den industrielle produktion.
Problemet kan ikke løses og skal ikke løses alene inden for sundhedsvæsenets mure, nej, i virkeligheden kan man sige, at når man er kommet indenfor der, så er problemet jo opstået.
Den sidste del af forespørgselsteksen omtaler, at allergi kan medføre sygefravær.
Det er jo helt rigtigt, at medarbejdere på arbejdspladser i Danmark ikke har pligt til at oplyse, præcis hvad de fejler, når de melder sig syge nogle dage på arbejdet og der ikke sker nogen overordnet registrering af de diagnoser, der ligger bag sygefraværet.
Derfor findes der mig bekendt heller ikke nogen præcis statistik for, hvor mange fraværsdage allergi medfører.
Jeg har været inde på nogle af de enkelte midler, man kan bruge, i øvrigt også på arbejdspladser, til at forebygge allergi, men nedbringelse af sygefravær er, ligesom med forebyggelse af allergi, ikke noget, der sker fra den ene dag til den anden.
Det er et langt og sejt træk, og det kræver indsats rigtig mange steder fra, også og måske især uden for sundhedsvæsenet.
Til sidst vil jeg sige, at jeg mener, at allergi på nuværende tidspunkt har den nødvendige prioritering i sundhedsvæsenet.
Vi har behandling af allergi på mange forskellige niveauer, og indsatsen mod allergi er tilrettelagt på grundlag af en faglig vurdering.
Derudover er der oplysningsindsatser og forebyggelsesindsatser både inden for og uden for sundhedsvæsenet, som alle har til formål at gøre allergikernes hverdag nemmere og mindre belastet af allergien.
Men jeg vil da også sige, at jeg tror, den brede forebyggelse kan løftes endnu mere end i dag.
Bl.a. derfor er jeg glad for, at regeringen har kunnet skaffe 13 mio. kr. til at åbne et center for forebyggelse i praksis, der skal hjælpe kommunerne med at løfte indsatsen bl.a. med hensyn til bedre indeklima i skoler og andre steder.
Centeret ligger ude i KL-huset og er på den måde et meget klart vidnesbyrd om, at vi faktisk mener, kommunerne både kan og skal løfte den brede forebyggelsesindsats i højere grad end i dag, og det gælder også på området her.
Så blot til sidst: Der er ingen snuptagsløsninger.
Var der det, så var der nok også nogen, der havde grebet til dem.
Vi kan ikke med et enkelt fingerknips løse alle de problemer, som allergikere oplever hver eneste dag.
Derfor er det nødvendigt, at vi bliver ved med at have fokus på det, både i sundhedsvæsenet, når problemet er opstået, og i rigtig høj grad også i forebyggelsen.
Og her skal det gå på tværs.
Derfor vil jeg også fortsætte arbejdet med kommunerne om at få løftet den generelle forebyggelsesindsats.
Tak for forespørgselsdebatten og tak for ordet.