Henrik Høegh (V), 2011-04-05:
Tak for det.
Med reformen af den fælles fiskeripolitik i 2002 fik bæredygtig forvaltning af fiskeriet en mere fremtrædende plads.
Der er også sket fremskridt siden da.
Således er fiskeritrykket på visse vigtige, kommercielle arter faldet.
Når det så er sagt, er der stadig væsentlige uløste problemer i det europæiske fiskeri anno 2011, som den fælles fiskeripolitik ikke har formået at løse.
Det skal vi sikre sker i forbindelse med den forestående fiskerireform i EU.
Bæredygtighed skal være helt centralt i reformen, men der vil også være andre udfordringer, f.eks. at få gjort den fælles fiskeripolitik mere enkel og effektiv.
At gode spisefisk kastes tilbage i havet, er helt uacceptabelt og en helt central ting at adressere med den forestående reform af den fælles fiskeripolitik.
Det bærende element i en kommende reformeret fiskeripolitik skal være bæredygtighed, og det er der også bred enighed om blandt EU-landene.
Forudsætningen for, at vi på den lange bane kan have et økonomisk sundt fiskerierhverv, er, at vi både på kort og på lang sigt udnytter ressourcerne i havet ud fra en bæredygtighedstankegang.
Erfaringerne bør have lært os, at overfiskeri motiveret af økonomiske hensyn er en kort fornøjelse, og på den lange bane er det en særdeles dårlig strategi.
Lad mig gennemgå regeringens hovedprioriteter i reformen i relation til at sikre en bæredygtig fremtidig fælles fiskeripolitik.
Regeringens udgangspunkt for reformen er, at den fælles fiskeripolitik skal baseres på en økosystemtilgang.
Det er centralt, at fiskeriforvaltningen har som sit omdrejningspunkt at sikre sunde økosystemer og levedygtige fiskebestande.
Dette er en forudsætning for fiskeriets fremtid.
En økosystemtilgang indebærer, at der tages højde for alle dele af økosystemet.
Det gælder for såvel kommercielle fiskeribestande og andre fiskeribestande som for f.eks. fugle, marsvin og følsomme habitater.
Disse elementer spiller alle en rolle og skal tages i betragtning, når den nærmere forvaltning fastlægges.
Som forvaltningsredskab støtter vi den fortsatte udvikling af flerårige forvaltningsplaner, hvor hovedprincippet er gradvis at nå det maksimale bæredygtige udbytte, det såkaldte MSY, i 2015.
Dette er naturligvis særlig relevant for overfiskede bestande.
Det er vigtigt, at den fælles fiskeripolitik giver mulighed for, at medlemsstaterne på nationalt plan kan tage særlige hensyn til deres kystfiskeri, f.eks. gennem kvotetildeling eller anvendelse af støttemidler fra Fiskerifonden.
Endvidere skal det sikres, at forvaltningen på fiskeriområdet sker i sammenhæng med den horisontale regulering på tværs af sektorer, f.eks. havstrategien, biodiversitetskonventionen og habitatdirektivet.
I den sammenhæng skal der ske en afstemning af alle aktørers interesser i forhold til en udnyttelse af havet med henblik på at sikre, at den samlede udnyttelse af havet er bæredygtig.
I relation til at sikre en bæredygtig udvikling af fiskeriet er udsmid en af de mest centrale udfordringer at fokusere på.
Den fremtidige fiskeripolitik skal løse problemerne med udsmid, så vi får fjernet dette efter 2012.
Målet skal være et egentligt forbud mod udsmid.
Vi har i EU allerede taget de første skridt, og Danmark har været foregangsland.
Det gælder i relation til gennemførelse af fangstkvoteprojekter med fuld dokumentation af fiskeriet gennem brug af kameraer.
Endvidere har Danmark været initiativtager til at arbejde med at fjerne udsmid i Østersøen.
Det optimale ville naturligvis være helt at undgå fangster af uønskede fisk som f.eks. små fisk eller beskyttede arter.
Derfor skal der i reformen være fokus på udvikling og forskning i selektive redskaber og fangstmetoder.
Dermed registreres hele fangsten og kommer med i land.
Fangstkvoteprojekterne har vist, at fiskerne ændrer deres adfærd inden for dette system.
De fanger større fisk og fisker mere selektivt med henblik på at optimere deres fiskeri.
Det vil bringe ansvaret for en bæredygtig udnyttelse af ressourcerne tilbage til fiskerne og sikre en bedre anvendelse af fiskernes kendskab til praktisk fiskeri.
Endvidere vil det skabe grundlaget for bedre videnskabelig rådgivning.
Endelig kan det skabe grundlag for nogle mere enkle, tekniske regler og regler om kontrol.
Måske er noget af det, som man kan se allermest optimistisk på, at kilowattdage og havdage vil blive overflødige i et sådant system.
Vi må også erkende, at vi ikke kan revolutionere forvaltningssystemet fra den ene dag til den anden.
Det vil skulle foregå gradvis, således at udfordringerne kan løses i takt med ændringerne i forvaltningssystemet.
Ønsket om at styrke bæredygtighed i den europæiske fiskeriforvaltning gør også, at det er nødvendigt at se på den nuværende markedsordning på området.
Det forekommer grundlæggende forkert, at vi udtager fisk fra markedet med økonomisk støtte, samtidig med at mange bestande er overfisket, og der er en massiv import til EU af fisk og fiskevarer fra tredjelande.
Regeringen mener derfor, at der er behov for en gennemgribende reform af den nuværende EU-markedsordning på fiskeriområdet.
Frem for direkte prisintervention som hovedelement bør vægten fremadrettet være på at støtte tiltag, der fremmer konkurrenceevne i fiskeriet, i kombination med et fokus på bæredygtighed.
Her kan man f.eks. pege på muligheden for at støtte sporbarhedssystemer og tilknyttet certificering og mærkning af fisk fanget på bæredygtig vis.
EU’s fælles fiskeripolitik skal også sikre, at EU-fiskeri uden for EU-farvande er bæredygtigt.
Udgangspunktet for EU’s fiskeripartnerskabsaftaler med tredjelande er Rådets konklusioner fra 2004.
Man vedtog dengang et grundlag, som jeg finder stadig bør være den styrende ramme for EU’s fiskeripartnerskabsaftaler.
Trods retningslinjerne fra Rådet finder jeg, at der på en række områder er grundlag for forbedringer af fiskeripartnerskabsaftalerne med sydlige lande.
Der er behov for at arbejde for forbedrede videnskabelige bestandsvurderinger i forbindelse med disse aftaler.
Der må fortsat gøres en stor indsats på dette område for at undgå overfiskeri.
Hjælp fra EU til institutionel opbygning og knowhow skal derfor prioriteres i partnerskabsaftalerne.
Sluttelig vil jeg kort nævne en anden vigtig prioritet for regeringen i relation til tredjelandsaftalerne, nemlig at fiskeripartnerskabsaftalerne fremadrettet som standard skal indeholde krav til overholdelse af menneskerettigheder og demokratisk udvikling.
Vi lægger desuden vægt på størst mulig åbenhed i forbindelse med aftalernes indgåelse og evaluering.
Derfor har vi også fra dansk side opfordret Kommissionen til generelt at offentliggøre gennemførte evalueringer.
For at opsummere vil jeg sige, at i relation til at sikre, at den fremtidige fælles fiskeripolitik sætter rammerne for en bæredygtig udvikling af fiskeriet, vil regeringen i reformprocessen arbejde for, at den fælles fiskeripolitik baseres på en økosystemtilgang; at fiskeriet bliver mere selektivt; at der arbejdes for indførelse af et egentligt forbud mod udsmid af fisk i EU; at TAC-kvotesystemet gradvis ændres til et fangstkvotesystem med fortsat fokus på langsigtede forvaltningsplaner; en reform af den fælles markedsordning med fokus på fremme af bæredygtighed og konkurrenceevne; og endelig med styrkelse af bestandsvurderinger og kontrol i relation til fiskeripartnerskabsaftaler.