Sophie Løhde (V), 2012-03-29:
Hensigten med den her forespørgselsdebat er egentlig simpel, nemlig at bede sundhedsministeren om at redegøre for regeringens planer om at afskaffe patienternes ret til hurtig behandling inden for 1 måned for i stedet at indføre såkaldte differentierede ventetider.
Efter massivt pres fremlagde Socialdemokraterne og SF jo i folketingsvalgkampen en detaljeret, men alligevel, måtte vi forstå, foreløbig liste over alle de mange forskellige patientgrupper, som ifølge partierne ikke længere skulle være omfattet af behandlingsgarantien på 1 måned.
Listen omfattede både patienter med forstørret prostata, patienter med problemer i bevægeapparatet som f.eks. gigtplagede knæ, patienter med åreknuder, hvis de var uden sår, og mange, mange flere.
I valgkampen måtte vi endda forstå, at der var tale om en foreløbig liste.
Det her var eksempler på patientgrupper.
Eksempler på flere patienter, der ikke længere skulle have ret til hurtig behandling, ville blive fremlagt efter valget.
Det er på den baggrund, at vi nu beder ministeren efter 6 måneder i regeringskontorerne om at svare på et simpelt spørgsmål om, hvilke patienter der ifølge regeringen skal vente længere, herunder hvor længe de maksimalt skal vente, før end de måske, måske ikke, får retten til at kunne vælge ventetiden fra.
Ja, i virkeligheden spørger vi jo blot regeringspartierne, om de mener, hvad de mente i valgkampen.
Set i lyset af de mange brudte løfter og kovendinger, der har været fra regeringspartierne efter valget, kan man selvfølgelig godt mene, at det i sig selv er et helt urimeligt spørgsmål, altså at bede regeringen om at redegøre for, hvorvidt de rent faktisk vil gennemføre det samme efter valget, som de lovede før valget.
Ikke desto mindre er det selvfølgelig vores klare håb, at regeringen også på det her område vil begå løftebrud og dermed droppe sine planer om at forringe danskernes ret til hurtig behandling inden for 1 måned.
Man kan altid have lov at håbe, om end vi nok desværre har vores tvivl.
Ikke om, at regeringspartierne i næste måned vil gennemføre noget andet end det, de lovede før valget, men om, hvad regeringen egentlig mener.
På den baggrund har vi rejst dagens forespørgselsdebat, og det, der er interessant i denne sammenhæng, er dermed at få at vide, hvilke konkrete grupper af patienter der ikke længere skal have ret til hurtig behandling inden for 1 måned, herunder hvor mange måneder patienterne maksimalt skal vente, før regeringen allernådigst vil tillade, at de kan få lov at blive behandlet på et privathospital, hvis det offentlige ikke selv kan levere behandling.
Det fortjener danskerne, selv om vi ikke synes, at danskerne fortjener længere ventetider eller for den sags skyld øget ulighed i adgangen til hurtig behandling, som jo desværre er konsekvensen af regeringens ideologiske felttog mod patienternes ret til som i dag at kunne stemme med fødderne og dermed vælge ventetiderne fra.
Det er da en anelse paradoksalt, at mens ministerens eget parti sammen med Socialdemokraterne var i stand til at fremlægge sådan en detaljeret liste, jeg tror oven i købet, at det var på dag 11 i valgkampen, over alle de mange forskellige patientgrupper, som ifølge partierne ikke længere skulle være omfattet af en behandlingsgaranti på 1 måned,
er man ikke engang i dag i stand til at oplyse, hvilke patienter det konkret drejer sig om, og hvor mange som fremover ikke skal have muligheden for at kunne vælge ventetiden fra efter 1 måned.
Hvis man så i stedet forsøger at finde noget, der bare ligner et konkret svar i regeringsgrundlaget, så er det jo ikke, fordi man bliver voldsomt meget klogere.
Her fremgår det godt nok, som ministeren også understregede i sin besvarelse, at de mest alvorlige lidelser skal behandles hurtigere end andre lidelser, og at regeringen derfor vil indføre differentierede behandlingsventetider.
SF's ordfører har sågar forklaret i offentligheden, og jeg citerer, at man i krisetid skal være ærlig og sige, at der er forskel på en kræftsygdom og en springfinger, og at det derfor må være rimeligt at differentiere ventetiden af behandlingen.
Det lyder umiddelbart vældig fornuftigt, at patienter med kritiske, livstruende sygdomme som f.eks. kræftpatienter skal behandles hurtigere end andre sygdomme.
Det lyder faktisk så fornuftigt, at det er godt, at det allerede er sådan i forvejen.
Det har faktisk været sådan igennem mange år, hvor den tidligere VK-regering sammen med Dansk Folkeparti bl.a. indførte akut behandling af livstruende sygdomme som kræft, og hvor vi har fremsat maksimale ventetider i lovgivningen og gjort det til en del af pakkeforløbene på kræftområdet, som omfatter hele forløbet fra begrundet mistanke om kræftsygdom.
Det samme gælder i øvrigt, for så vidt angår de alvorligste hjertesygdomme.
Så svaret til SF's ordfører må være, at man skal være ærlig og sige, at der er forskel på en kræftsygdom og en springfinger.
Det har vi andre sådan set været så ærlige at sige igennem mange år og i øvrigt ikke mindst at sætte handling bag.
Patienter med livstruende sygdomme eller for den sags skyld akutte kirurgiske eller medicinske patienter bliver allerede i dag indlagt akut, hvis de vel at mærke har behov for akut behandling.
Faktisk indlægges 70 pct. af patienterne på de offentlige sygehuse akut.
Det har jeg en idé om at regeringen og dens ordførere så ganske udmærket er klar over, selv om man åbenbart ved festlige lejligheder giver udtryk for det modsatte.
Man kan derfor håbe, og jeg må understrege håbe, at vi kan få forespørgselsdebatten lidt tilbage på sporet i stedet for som regeringen at opfinde alle mulige spidsfindige argumenter, som ikke har hold i den virkelige verden.
Det udvidede frie sygehusvalg og dermed patienternes ret til hurtig behandling inden for 1 måned er en helt unik patientrettighed, som både giver valgfrihed og lighed i sundhedsvæsenet – valgfrihed, fordi patienterne har friheden til at kunne vælge ventetiden fra i stedet for at være afhængige af det offentlige, og lighed, fordi alle uanset pengepung har ret til hurtig behandling, hvis det offentlige ikke selv kan levere behandling.
Man kan bare spørge de mere end 450.000 patienter, der har benyttet sig af det udvidede frie sygehusvalg.
Retten til hurtig behandling har samtidig betydet, at den gennemsnitlige ventetid er faldet med 38 dage siden 2001.
Det svarer til, at ventetiderne under den tidligere VK-regering er faldet med mellem 35 og 40 pct.
Det er en god udvikling, og det er en udvikling, som vi i Venstre gerne ser også skal fortsætte i årene fremover.
Alternativet hertil kender vi så ganske udmærket.
Det oplevede vi under den tidligere socialdemokratiske regering, hvor det også dengang var vigtigere at bekæmpe privathospitaler end ventelister, og hvor mennesker med økonomien i orden dengang kunne springe de alenlange køer over, mens andre blot måtte vente, vente og vente.
Det tog vi et opgør med, og det er vi faktisk stolte af.
Vi ønsker os ikke tilbage til den tid, hvor patienternes primære ret bestod i retten til at få lov til at vente.
Eller som formanden for Gigtforeningen for nylig skrev i et debatindlæg, og jeg citerer: Vi stiller os fuldstændig uforstående over for, at visse typer gigtsygdomme er med på den liste, der er blevet lagt frem af Socialdemokraterne og SF under valgkampen, og som pegede på en række sygdomme, der skulle stilles tilbage i køen.
Ellers tak, der har vi været, og vi ved, at hvis mennesker i en bestemt patientgruppe bliver sat bagest i køen, risikerer de at blive stående dér.
Det oplevede mange gigtpatienter, før behandlingsgarantien blev indført.
Derfor ved vi, at kun en behandlingsgaranti kan presse de alt for lange ventetider for gigtpatienter ned på et acceptabelt niveau.
Behandlingsgarantien er et værn mod nedprioriteret behandling af mennesker med gigt, og den er et værn mod glidebaner til sidste plads i køen.
Citat slut.
Jeg kunne ikke have sagt det meget bedre selv, og der er en grund til, at Gigtforeningen skriver, som de gør.
Det mest paradoksale er, at regeringen i ramme alvor forsøger at overbevise sig selv om, at disse ændringer skulle være en fordel for danskerne.
Alle uanset pengepung har ret til hurtig behandling efter lægefaglig vurdering, og mere end 460.000 patienter har benyttet sig af det udvidede frie sygehusvalg.
Folketinget konstaterer endvidere, at regeringen tilsyneladende er mere optaget af, at færre patienter skal på privathospital, end de er interesseret i, at flere patienter behandles hurtigt og effektivt.
Folketinget konstaterer, at regeringen er på vej til at skabe et A- og et B-hold i sundhedsvæsenet, hvor det kun er dem med økonomien i orden, som vil kunne springe ventelisterne over.
Det vil dels betyde øget ulighed i adgangen til hurtig behandling, dels betyde længere ventetider for mange patienter samt øgede offentlige udgifter til f.eks. sygedagpenge.
Folketinget opfordrer regeringen til at bevare patienternes ret til hurtig behandling inden for 1 måned«.