runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2007-01-31:
Der er ingen blindgyde, vil jeg sige til hr. Hoydal.
Hr. Hoydal prøver konstant i alle sine optrædener her i Folketinget at skabe en konflikt – det ved vi jo – fordi hr. Hoydal er i den situation, at han faktisk ønsker, at Færøerne ikke er en del af rigsfællesskabet.
Derfor prøver hr. Hoydal konstant at skabe nogle konflikter.
Der er ingen konflikt her.
Vi hjælper Færøerne med de forhandlinger, Færøerne gerne vil have.
Vi hjælper Færøerne med det valg, de har truffet, og jeg sagde under mit sidste besøg på Færøerne, også til pressen: Det er jer selv, der træffer valget, og vi hjælper jer med det.
Vi kan ikke både være medlem af EFTA og EU, så det er jo noget sludder, hr. Hoydal siger.
Derfor hedder det jo også i loven, at der kan indgås en stat til stat-aftale, hvor det hedder: Danmark, for så vidt angår Færøerne.
Det vil sige, at det er Færøerne, det er ikke Danmark; det hedder Danmark, for så vidt angår Færøerne, så det er forkert, vil jeg sige til hr. Hoydal.
Men jeg er godt klar over, hvad hr. Hoydal er ude på, og det er at lave en konflikt.
Der er ingen konflikt.
Jeg hjælper hr. Eidesgaard alt det, jeg kan, og hr. Eidesgaard har også kontaktet os for nylig, og han får selvfølgelig al den hjælp, han ønsker.
Nej, det vil jeg ikke svare klart på.
Der findes ikke noget klart svar, det ved hr. Hoydal jo udmærket.
Hr. Hoydal bruger Folketinget til at stille nogle spørgsmål, som han har stillet i landsstyret.
Har han ikke fået det svar, han ønsker, i landsstyret, så prøver han at få det nede i Folketinget.
Og den er altså for gennemskuelig.
Det kender jeg for meget til færøsk politik til ikke at gennemskue.
Det må han ordne med landsstyret, for jeg er udmærket klar over, hvad hr. Hoydal er ude på.
Han er ude på at få noget at vide af mig om EØS-aftalen, som han formentlig ikke har kunnet få at vide af lagmanden.
Og den er altså for lys.
Det, der er problemet, og som jo også er blevet drøftet, mens jeg var deroppe, vil jeg sige til hr. Hoydal – det ved han også udmærket –
Det er jo ikke sådan, at det er et tagselvbord, hvor Færøerne kan komme og sige til EFTA: Sådan vil vi have det.
Det er jo derfor, forhandlingerne ikke er afsluttet, og et af de dilemmaer, der ligger dér, er EØS-aftalen, så det er alt for simpelt at komme med et klart svar.
Få det i EFTA eller få det i Tórshavn, vil jeg sige til hr. Hoydal.
Jeg har sagt, at vi vil støtte alt, hvad man kan blive enige om, men det er altså Færøerne, der skal se at blive enige i forbindelse med EØS-aftalen eller EFTA, og det er ikke så enkelt, som hr. Hoydal siger, hverken for landsstyret eller for os, for EFTA stiller også nogle krav.
Høgni Hoydal (T), 2007-01-31:
Der er jo ingen tvivl om, hvilken beslutning Færøerne selv har truffet.
Vi ønsker selvfølgelig fuldt medlemskab af EFTA i eget navn selvfølgelig, og at vi via EFTA også kommer ind i den såkaldte EØS-aftale, som ville give os et, kan man sige, organiseret forhold til EU uden at blive medlem af EU.
Derfor er der da ikke noget odiøst i, at jeg spørger udenrigsministeren, som jo sidder og definerer det her sammen med sine embedsmænd til daglig, nemlig hvad man kan og ikke kan.
Vi kan forhandle her, men når det gælder Irakkrigen, har vi ikke noget at sige.
Om det, vi taler om her i det pågående arbejde, også omfatter en mulighed for at vi kommer ind som et selvstændigt medlem af EFTA og derigennem også får del i EØS-aftalen, er et meget enkelt spørgsmål, som jeg håber at udenrigsministeren vil forsøge at svare klart på.
Per Stig Møller (KF), 2007-01-31:
Jeg vil godt sige til hr. Hoydal, at vi gør alt, hvad vi kan for at hjælpe Færøerne, så Færøerne får den ordning, Færøerne gerne vil have.
Så til det med pludselig nu at sidde og sige, at det er et dansk anliggende, vil jeg sige: Ja, det er det også.
Men vi har altså været enige om, at det er Færøerne, som har ønsket det, og at vi støtter Færøerne.
Det vil sige, vi hjælper Færøerne, ambassaderne hjælper selvfølgelig Færøerne, jeg har skrevet på Færøernes foranledning og ønske til de forskellige EFTA-lande for at fremme Færøernes sag.
Så her er vi altså i den situation, at Færøerne er i førersædet, men at vi selvfølgelig hjælper, således at vejen kan blive ryddet for Færøerne.
Derfor er det også op til Færøerne og EFTA at finde ordningen, som de kan blive enige om i fællesskab.
EØS-aftalen og EFTA er jo nok noget, man må vælge imellem, men det er igen noget, som hr. Hoydal burde drøfte med lagmanden, fordi det dilemma, Færøerne kan komme i, er et, Færøerne selv skal løse.
Jeg kan hjælpe, når man har truffet beslutningen, som hr. Hoydal udmærket ved, for jeg sagde det også til hr. Hoydal på Færøerne.
Jeg kan hjælpe med den beslutning, Færøerne selv træffer, men Færøerne må selv træffe beslutningen.
Høgni Hoydal (T), 2007-01-31:
Selvfølgelig har undertegnede spurgt om det her mange gange, hvor Færøerne arbejder aktivt for sagen.
Men på Færøerne siger man jo, at udenrigspolitik er et dansk anliggende, som vi lige har hørt statsministeren gentage flere gange i et andet svar.
Derfor vil jeg gerne præcisere spørgsmålet og spørge, om den her ansøgning, man har talt om, som altså formelt er i udenrigsministerens navn, også omhandler et medlemskab af EØS-aftalen, som EFTA jo har indgået med EU.
Det er jo egentlig det, som er det mest givtige ved en sådan aftale, altså, omhandler det, man forhandler om, også en EØS-aftale qua den, som Island og Norge har?
Per Stig Møller (KF), 2007-01-31:
Ja, altså, spørgsmålet om, hvornår det kan forventes, at Færøerne opnår medlemskab af EFTA, burde jo stilles til lagmanden, for det er lagmanden, der forhandler for Færøerne, så det er det forkerte sted at stille spørgsmålet.
Jeg tror, hr. Hoydal burde bruge Lagtinget til at stille de spørgsmål, for det sker jo efter aftale mellem hr. Jóannes Eidesgaard og mig, sådan at det er hr. Jóannes Eidesgaard, der forhandler.
Om formen kan jeg sige, at jeg må jeg henvise til bestemmelserne i loven om Færøernes landsstyres indgåelse af folkeretlige aftaler, § 1, såfremt der er tale om en stat til stat-aftale, eller der er tale om et medlemskab af EFTA for Danmark, for så vidt angår Færøerne.
Såfremt der er tale om en regeringsaftale, vil den kunne indgås af Færøernes landsstyre i eget navn med reference til loven.
Valget mellem disse to former vil være et forhandlingsspørgsmål mellem landsstyret og EFTA-staternes regeringer.
Så igen vil det nok være mere relevant at spørge lagmanden og drøfte det i landsstyret.
Hvorvidt og i givet fald hvornår sådanne forhandlinger kan forventes at resultere i færøsk medlemskab kan bedst vurderes af landsstyret, og derfor vil jeg egentlig foreslå, at han spørger landsstyret.
Høgni Hoydal (T), 2007-01-31:
Der står et enigt færøsk parlament bag ønsket om, at Færøerne opnår medlemskab af EFTA, og der bruges store ressourcer på området, og jeg mener, at den danske regering har sagt, at den støtter dette ønske.
Derfor vil jeg gerne spørge udenrigsministeren, om han har et bud på, hvornår det kan forventes, at Færøerne opnår medlemskab af EFTA, og i hvilken form dette medlemskab skal opnås.
Er det som Færøerne, eller er det som kongeriget Danmark, man søger om medlemskab?
Det vil være fint at få svar på det.
»Hvornår kan det forventes, at Færøerne opnår medlemskab af EFTA, og under hvilken form vil et eventuelt medlemskab kunne etableres?«
Desværre har man jo vedtaget den her lovgivning, som udenrigsministeren henviser til, hvor det ikke er afklaret, om det er Danmark eller Færøerne, der kan blive medlem her.
Og det er jo klart, at hvis Danmark skal blive medlem af EFTA – og jeg håber også, at det er forståeligt, hvad jeg siger her – så vil det vel også i princippet ud fra den lovgivning, der er vedtaget, udelukke et EØS-medlemskab.
Det er vel næppe tænkeligt, at Danmark kan lave en folkeretlig aftale med sig selv.
Så derfor er det sådan nogle spørgsmål, som jeg synes det er på tide at få frem, så vi ikke går skævt af hinanden og bruger uanede ressourcer på en mulig blindgyde, hvor der nu igen bare sparkes imellem Tórshavn og København, som vi har fået det bekræftet her i dag.
Elisabeth Arnold (RV), 2007-01-31:
Jeg kan konstatere, at ministeren siger, at gældende lov skal overholdes, men faktum er, at der ifølge branchen opsættes ca. 25.000 kameraer om året.
Der sættes kameraer op i flæng, mange er ulovlige, og alle ved det.
Det fremgår tydeligt af interviewet, at både branchen selv og politiet ved det.
Bestyreren for det pågældende diskotek siger: Ja, vi ved godt, at det er ulovligt.
Det er vi et eller andet sted godt klar over, men alle ved også, at politiet ikke griber ind.
Der er ingen, der skrider ind, og politiet er fuldstændig ligeglad.
Er det virkelig et faktum, som har undgået ministerens opmærksomhed totalt?
Lene Espersen (KF), 2007-01-31:
Jeg må igen sige til fru Elisabeth Arnold, at jeg slet ikke er bekendt med, om det tal, der er blevet skreget ud på tv, overhovedet er dækkende for den sande tilstand, og derfor er det svært at forholde sig til.
Det, jeg dog vil sige, er, at politiet ikke er ligeglad.
Det, der ikke er lovligt, skal man naturligvis sikre sig bliver stoppet, og der er jo sanktionsmuligheder, såfremt de fortsætter med deres ulovligheder.
Så kan man straffes for den lovovertrædelse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Elisabeth Arnold (RV), 2007-01-31:
»Kan ministeren garantere, at politiet vil håndhæve en eventuel ny lov om tv-overvågning, når politiet allerede nu tager lempeligt på gældende lovgivning på området?«
Thor Pedersen (V), 2007-01-31:
Og det spørgsmål forstår jeg også godt, altså hvordan ansvaret er, hvis firmaer, som staten har indgået kontrakt med, ikke overholder eventuelle kontraktbestemmelser om firmaets forhold til de ansatte.
Og der gælder jo så det, at staten ikke har noget kontraktforhold med de ansatte i de pågældende firmaer.
Staten indgår en kontrakt med firmaet eller firmaerne om den opgave, der skal løses, og firmaerne har så til gengæld en kontrakt med de ansatte om løn- og ansættelsesvilkår.
Der består dermed ikke noget direkte kontraktforhold mellem staten og de pågældende firmaers medarbejdere.
Og det gælder også de tilfælde, hvor der i statens kontrakt med firmaerne indgår krav om, hvordan firmaerne skal behandle deres ansatte.
Så det, at staten forholder sig til firmaerne, er så én ting, og firmaernes forhold til deres ansatte er en anden.
Jeg forstår også, at det spørgsmål ligesom er stillet med baggrund i en aftale, der har været indgået mellem Skov- og Naturstyrelsen og et udenlandsk firma om klipning af pyntegrønt i statsskovene.
Miljøministeren, beskæftigelsesministeren, integrationsministeren, justitsministeren og skatteministeren har allerede besvaret en række spørgsmål om denne sag både her i salen og i samråd i Miljø- og Planlægningsudvalget.
I forbindelse med udliciteringerne må der ikke ske det, at der anvendes underbetalt arbejdskraft, eller at arbejdskraften i øvrigt arbejder under urimelige vilkår, og det står helt fast.
Og kravene indebærer, at styrelsen i yderste konsekvens vil kunne hæve kontrakterne med firmaerne, hvis kravene ikke overholdes.
Men det fører altså ikke umiddelbart til, at firmaernes ansatte får et krav mod Skov- og Naturstyrelsen, fordi der som nævnt ikke består et kontraktforhold mellem firmaernes ansatte og styrelsen.
Det er det principielle.
Ole Vagn Christensen (S), 2007-01-31:
Det her spørgsmål er jo en føljeton, vil jeg sige til finansministeren, på grund af en bestemt udlicitering, som har påført private skovejere en urimelig konkurrenceevne, og som har påført lønmodtagere en undergravning af den danske model.
Men det er det principielle, jeg er interesseret i, nemlig det ansvar, som man har for sine handlinger, når man udliciterer og har skrevet en del i en kontrakt.
Hvordan er ansvaret her?
»Kan ministeren forklare, hvilket ansvar danske statsvirksomheder har, når udliciteringer sker til firmaer, som bruger udstationeringsarbejdskraft, og som viser sig at være et firma, som bygger på plat og svindel, og derfor ikke lever op til kontrakters indgåelse?«
I statsskovene har sådanne firmaer optrådt og udført arbejde i tre uger med lavere løn og ringere arbejdsforhold til følge i forhold til de i kontrakten opstillede.
Spørgeren ønsker at vide, hvilket ansvar en statsvirksomhed har ifølge gældende regler.
Kim Christiansen (DF), 2007-01-31:
»Kan ministeren bekræfte, at det som udgangspunkt er ganske nemt for kriminelle at få fat i våben, og at det derfor ofte er lovlydige borgere, der står forsvarsløse i tilfælde af et overfald, eksempelvis voldtægtsforsøg og vilkårlig gadevold?«
»Mener ministeren ikke, at det i forbindelse med de mange sager om vold og mord på kvinder begået af jaloux ægtemænd eller hele familier som følge af et forældet æreskodeks, hvor det har vist sig, at kvinderne ikke har kunnet beskyttes af politiet, selv når de var udstyret med en overfaldsalarm, er tænkeligt, at nogle af de myrdede kvinder kunne have været i live i dag, hvis de med den for helbredet harmløse peberspray havde kunnet pacificere deres potentielle morder?«
Hans Kristian Skibby (DF), 2007-01-31:
»Kan ministeren redegøre for, hvorfor det hidtil har været ulovligt for retskafne borgere at udstyre sig med et udpræget selvforsvarsvåben, når det nu er så åbenlyst, at kriminelle altid har mulighed for at bevæbne sig, og at samfundet derved afvæbner lovlydige borgere?«
»Kan ministeren bekræfte, at en peberspray ikke efterlader permanente skader på et menneske efter brug til pacificering af eksempelvis en kriminel?«
Lene Espersen (KF), 2007-01-31:
Jeg vil sige til fru Elisabeth Arnold, at hvis bare TV 2 havde bragt alle de klip, som man lavede med hr. Per Larsen, var det nok kommet til at fremstå klarere for borgerne i dette land, at loven altså er til for at blive overholdt, og der er der ikke nogen undskyldninger i forbindelse med, at der muligvis kommer ny lovgivning på et tidspunkt.
Det kan man altså ikke bruge i en retssag, og det kan man ikke bruge som en undskyldning.
Loven skal overholdes, og jeg synes, at Københavns Politi og Per Larsen meget fint har forklaret, hvad baggrunden var for, at man indkaldte branchen, og selvfølgelig også præciserede, at loven er til for at blive overholdt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Elisabeth Arnold (RV), 2007-01-31:
Et helt generelt spørgsmål til sidst: Kan ministeren forstå, at der er nogle borgere i dette land, som tager let på loven, når det udtrykkeligt fremgår af det pågældende interview, at loven også bliver taget meget let af politiet selv?
Lene Espersen (KF), 2007-01-31:
Det mener jeg bestemt ikke man kan udlægge af den udtalelse, som fru Elisabeth Arnold oplæser.
Tværtimod synes jeg, at det er meget klart, at også hr. Per Larsen har understreget, at gældende lov naturligvis skal overholdes, og det er selvfølgelig det, der er det helt centrale for mig.
Jeg vil sige til fru Elisabeth Arnold, at hvis der kommer eksempler, anmeldelser eller andet på, at loven ikke bliver overholdt, så har politiet en forpligtelse til at undersøge det og sikre sig, at lovgivningen bliver fulgt.
Sådan er det, og sådan vil det være, indtil lovgrundlaget på et tidspunkt måtte blive ændret, hvis Folketinget ønsker det.
Elisabeth Arnold (RV), 2007-01-31:
Lad os vende tilbage til det samme interview.
Der kommer et spørgsmål fra reporteren, som siger: Jamen politiet skal ligesom vente med at reagere, indtil loven er vedtaget.
Vi har et dilemma der.
Jeg vil gerne spørge, hvad dilemmaet består i.
Hvorfor kunne kriminalinspektøren ikke sige: Dette er klart ulovligt, og vi vil naturligvis skride ind og forbyde den overvågning?
Han interesserer sig overhovedet ikke for at skride ind over for diskoteket, men interesserer sig kun for at få fat i strimlerne.
Lene Espersen (KF), 2007-01-31:
Det er altid sådan, at man som politi og som alle andre borgere i dette land skal henholde sig til gældende lovgivning, og det er ikke nogen undskyldning, at der er et lovforslag sendt i høring eller under behandling i Folketingssalen.
Naturligvis skal gældende lov overholdes, og det gælder også tv-overvågningsloven.
Vi har spurgt rigspolitiet, og de har over for mig oplyst til besvarelse af dette spørgsmål i dag, at såfremt Folketinget på et tidspunkt gennemfører en ændring af tv-overvågningsloven, vil de nye regler, der så bliver vedtaget, naturligvis blive rundsendt som orientering til samtlige politikredse.
Men indtil det sker, er det gældende lov, der skal overholdes.
Hvis man bliver gjort opmærksom på mulige lovovertrædelser, skal man gribe ind på sædvanlig måde.
Elisabeth Arnold (RV), 2007-01-31:
Det ligger jo fint i forlængelse af det sidste svar, ministeren gav, for det fremgår endvidere af interviewet, at politiet åbenlyst regner med, at den type overvågning, der blev talt om foran det pågældende diskotek, snart bliver lovlig, fordi det med de udmeldinger, der kommer fra justitsministeren, ikke varer ret længe, før man rent faktisk får lov at tage de billeder, man har brugt i den her sag.
Det vil altså sige, at politiet håndhæver en lov, som endnu ikke er vedtaget.
Hvordan rimer det med, at politiet skal håndhæve gældende lovgivning, når de faktisk allerede står for åben skærm og siger, at de regner med, at det snart bliver lavet om?
Thor Pedersen (V), 2007-01-31:
Nu tillader jeg mig den afgrænsning at svare på det principielle, der spørges om, og som jeg kan, nemlig det ansvar, som staten måtte have ved indgåelse af en kontrakt for en statslig styrelse med en privat virksomhed.
Og der er det principielle svar, at staten ikke har noget ansvar over for dem, der er ansat i den pågældende virksomhed, men at man selvfølgelig gør det, som også er sket i den konkrete sag, at hvis der er en mistanke, eller der er henvendelser, så agerer man.
Og det er jo også det, som statsvirksomheden Skov- og Naturstyrelsen har gjort i den sag, nemlig at de under et ganske kort forløb har blokeret og bedt om kommentarer og bagefter har ophævet kontrakten.
Så man kan sige, at man har gjort det, som man egentlig skulle fra Skov- og Naturstyrelsens side, når der kom en sådan henvendelse.
Så jeg svarer altså på det stillede spørgsmål om, hvorvidt der er et ansvar over for de ansatte set med den statslige kontraktparts briller, og det er der ikke.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-31:
Jamen der er jo en meget, meget klar forskel, fordi forsvaret for Jyllands-Postens ret til at bringe tegninger er et forsvar for ytrings- og pressefriheden.
Det er et forsvar for, at et medium selvfølgelig har ret til at bringe de tegninger, artikler og billeder, som de vil, inden for lovgivningens rammer.
Det handler ikke om ytringsfriheden, for selvfølgelig har Danmarks Radio lov til at bringe de oplysninger, de vil, men det handler om, at vi tilbageviser de oplysninger, der kom.
Det er aldeles ikke et angreb på ytringsfriheden, det er en debat om sandhedsværdien i de oplysninger, der bliver bragt.
Lad mig så i øvrigt sige, at det da er meget tankevækkende, at hr. Troels Ravn i dag siger, at det var et meget fornuftigt standpunkt, jeg indtog, ikke at ville gå ind og kommentere tegningerne i Jyllands-Posten, i betragtning af at jeg netop i dag for 1 år siden blev kritiseret af den socialdemokratiske ledelse her i salen for, at jeg ikke ville udtale mig om de tegninger.
Der er altså sket et holdningsskift hos Socialdemokraterne.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Troels Ravn (S), 2007-01-31:
Jeg har af statsministerens svar på mine spørgsmål forstået, at det ikke er regeringen, der i denne sag har et problem, men at det er Danmarks Radio, og at der er tale om politisk propaganda.
Men jeg har ikke fået et præcist svar på, hvorfor statsministeren så ikke vælger at følge sagen helt til dørs gennem en afgørelse i Pressenævnet, og hvorfor statsministeren så dermed stiller sig selv til dommer over, hvad en uafhængig public service-nyhedsstation kan formidle af informationer.
Og så også endelig: Hvad er egentlig forskellen på, at statsministeren under Muhammedkrisen indtog det i øvrigt meget fornuftige standpunkt ikke at ville kommentere, hvad den danske presse gjorde, og så nu, hvor statsministeren altså føler sig kaldet til at kritisere Danmarks Radio?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-31:
Jo, jeg må sige, at hr. Frank Aaens meget tætte medarbejderskab i fremstillingen af denne film jo kun understreger, at det er ren politisk propaganda, og jeg synes jo ærlig talt også, at jeg er nødt til at gentage, at det burde have givet anledning til, at alarmklokkerne begyndte at ringe rundtomkring, bl.a. hos Socialdemokraterne, som altså imidlertid har valgt at gå i alliance med den yderste venstrefløj i denne sag i stedet for at gennemskue, hvad det egentlig er for motiver, der har ligget bag hele det her projekt.
Søren Krarup (DF), 2007-01-31:
Jeg får lyst til også at stille et spørgsmål i forbindelse med, at forsøget på at finde sandheden frem af oppositionen bliver kaldt for en kampagne.
Jeg må jo tilstå, at det at søge sandheden, det at søge kendsgerningerne vanskeligt kan kaldes en kampagne, men tværtimod er en sandhedssøgning.
Jeg står jo her med Nyhedsavisen, der fortæller om, hvordan hr. Frank Aaen har spillet med i udarbejdelsen og fremsættelsen, hele lanceringen af den kampagne, filmen er udtryk for.
Og jeg vil godt i al korthed spørge statsministeren: Er hr. Frank Aaens deltagelse i det spil her ikke ensbetydende med en dyb utroværdighed, som betyder, at hele kampagnen fra Guldbrandsens side falder til jorden?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2007-01-31:
Jo, ubetinget.
Jeg mener, at det ikke blot er en ret, men en pligt for statsministeren såvel som for andre ministre at påpege, hvis der bringes forkerte oplysninger.
Det er ubegribeligt for mig, at venstrefløjen i ramme alvor vil afskære ministre fra at deltage i den offentlige debat, vil afskære ministre fra at kunne påpege, når der begås faktuelle fejl.
Det er ubegribeligt, at det virkelig kan være venstrefløjens standpunkt.
Må jeg i øvrigt sige til hr. Søren Krarup, at de angreb, vi har set, jo ikke blot er på det, som hr. Søren Krarup kaldte regeringskoalitionen.
Sandheden er jo den, at Socialdemokraterne og De Radikale også stod bag beslutningen om at sende soldater til Afghanistan.
Det, vi bagefter har set, er i virkeligheden den ene omgang efter den anden af kritik fra socialdemokratisk og radikal side ikke blot mod regeringen, men mod de soldater, der har opereret i Afghanistan, for de oplysninger, vi har videregivet, er jo baseret på oplysninger fra soldaterne.
Så kritikken mod regeringen er i virkeligheden en kritik mod soldaterne.
Søren Krarup (DF), 2007-01-31:
Jeg har i et par år haft fornøjelsen af at være medlem af Danmarks Radios bestyrelse og har derfor haft lejlighed til at følge det, det foregår i Danmarks Radio.
Jeg må tilstå, at jeg ikke før har oplevet en udsendelse som den, der hedder »Den hemmelige krig« lavet af hr. Guldbrandsen, der utvetydigt for enhver nøgtern iagttager fremstår som ren propaganda til fordel for en bestemt opfattelse af situationen i Afghanistan og i Danmark.
Det vil nemlig sige en kritik af det regeringsflertal, der har deltaget i aktionen i Afghanistan.
Jeg vil godt spørge statsministeren som pressens minister: Er det ikke i virkeligheden, når man møder en så grov propaganda, en pligt for pressens minister at gøre opmærksom på, at det er utroværdigt, det er falsk, det er forløjet, og det vil sige altså bede om, at der kommer sandhed ind i forholdet?
Er det i virkeligheden ikke pressens ministers pligt at sige det?
Villy Søvndal (SF), 2007-01-31:
»Hvilket armslængdeprincip anser statsministeren for passende mellem statsmagten og pressens minister på den ene side og navngivne journalister eller medier på den anden?«