Søren Espersen (DF), 2009-03-13:
Essensen af den socialdemokratiske ordførers indlæg var, at penge er noget rigtig ubehageligt noget at snakke om.
Men jeg vil alligevel vove pelsen - hvis ikke vi kan tale om det her og mellem gode venner, hvor skal vi så snakke om det?
det er jo i høj grad penge, den her del af aftalen drejer sig om, og når lovforslagene her bliver vedtaget, vil Folketinget have begået en af danmarkshistoriens største fejltagelser og formentlig den økonomisk mest kostbare fejltagelse nogen sinde.
Denne lov er og bliver en ulykkelig lov for Danmark, for det danske folk og for det grønlandske folk.
Det forventes, at indtægterne fra Grønlands naturlige råstoffer vil blive kolossale, et beløb på 10.000-12.000 mia. kr. - 10.000-12.000 mia. kr. - har været nævnt, mere end dobbelt så mange penge, som præsident Obama netop har bevilget for at redde hele USA's økonomi.
Når disse ufattelige summer, når disse tusinder af oliemilliarder begynder at strømme ind i Hans Enochsens pengekasse, og når det står klart, at alene det grønlandske selvstyre vil profitere, og når det står klart, at Danmark og danske skatteydere ikke får nogen form for økonomisk kompensation eller udbytte, så vil kritikken mod regeringen og Folketinget blive nådesløs.
For en sådan udvikling står jo i knivskarp kontrast til det faktum, at Danmark uegennyttigt har bidraget til Grønlands udvikling, så Grønland i dag fremstår som et rigt samfund, men i stedet for at videreudvikle rigsfællesskabet er der nu udsigt til, at Folketinget sætter rigsfællesskabets interesser på spil.
Prisen bliver en underminering af rigsfællesskabet, en opsplitning og interessekonflikter i stedet for sammenhold og sikker kurs.
Af det kommissorium, som kommissionen fik, fremgår det, at formålet er: »at sikre størst mulig grad af ligeværdighed mellem Grønland og Danmark … inden for rammerne af det eksisterende rigsfællesskab«.
Det formål er ikke blevet opfyldt med det lovforslag, der ligger i dag, dels fordi alene selvstyret får økonomisk udbytte af aftalen, dels fordi man fra Grønlands side kun har været fokuseret på at forberede Grønlands fulde selvstændighed, således forstået, at selvstyret alene kommer til at tjene som springbræt til egentlig selvstændighed; det er det, det drejer sig om for flertallet af de grønlandske politikere.
Dansk Folkeparti er af den opfattelse, at Grønlands selvstændighed, altså en egentlig grønlandsk statsdannelse, hverken tjener det danske eller det grønlandske folks interesser.
Vi er varme tilhængere af rigsfællesskabet og ser det meget gerne fortsat.
Hr. Mogens Jensen har ret i, at der er masser af ting, der binder danskere og grønlændere sammen historisk, følelsesmæssigt og familiemæssigt, og at det for begge parter efter 300 års tæt samhørighed vil være en historisk fejltagelse, ligefrem en historisk katastrofe, at bryde disse bånd.
Jeg vil i den forbindelse beklage, at visse grønlandske politikere, førende grønlandske politikere, uden sans for historie og tradition i de seneste år ved hjælp af fuldstændig urimelige angreb på Danmark har haft held til at rejse kunstige barrierer mellem grønlandsk og dansk, en barriere, som efter min opfattelse ikke afspejler Grønlands sind og sjæl, og som derfor heldigvis ikke har vundet gehør i det solide flertal af det grønlandske folk; her er kærligheden til Danmark, til det danske folk og til det kongelige hus usvækket.
Men ved tilsidesættelse af historiske fakta samt ved fremhævelse af realitetsløse drømmerier er det igennem de senere år lykkedes disse enkelte politikere at skabe indtryk af, at bare der flyder olie i tilstrækkeligt mål, så vil Grønland fremover være i stand til at eksistere som et selvstændigt land og agere som et selvstændigt land, altså et land, der fører sin egen udenrigspolitik - med ambassader i andre lande - samt på egen hånd forestår forsvars- og sikkerhedsopgaver.
Ydermere har disse politikere hævdet, at det var realistisk, at Grønland som en selvstændig nation ville kunne forestå retshåndhævelsen af et demokratisk velfærdssamfund, herunder at oprette og drive domstole, at etablere og drive institutioner, der vil kunne varetage mellemlange og videregående uddannelser, samt at etablere og drive et fuldt udbygget social- og sundhedsvæsen efter vestlig standard.
Det er min opfattelse, og det er Dansk Folkepartis opfattelse, at et så slet uddannet samfund som det grønlandske med sine få indbyggere ikke vil være i stand til at løfte denne kolossale opgave på en måde, som det naturligt vil blive krævet i en moderne vestlig stat.
Vi finder således, at Grønlands selvstændighed alene baseret på økonomisk selvbårenhed som følge af det store oliefund bør give anledning til stor utryghed i det grønlandske folk.
Ydermere: Skulle det grønlandske folk få held til at trække Grønland ud af den stærke og tætte samhørighed med Danmark, vil det gøre Grønland - og her advarer jeg - til en meget, meget sårbar deltager i den internationale sikkerhedspolitik; der er store interesser omkring det landområde.
Men lad mig nu forklare, hvad der bliver den kommende selvstyrelov for Grønland, og hvorfor Dansk Folkeparti ikke vil medvirke til lovens vedtagelse.
Ud over for tid og evighed at fastlåse det pris- og lønregulerede nuværende bloktilskud på 3,4 mia. kr. forærer Folketinget hele ejendomsretten til Grønlands undergrund væk, så alle indtægter fra råstofudvinding alene tilfalder Grønlands styre.
Samtidig indebærer loven, at staten, efter at statens tilskud er nedsat til 0 kr., ikke får nogen del i eventuelle nye indtægter.
Så man kan sagtens forestille sig den situation, at Danmark, som allerede i løbet af de sidste 50 år har sendt ca. 125 mia. kr. af sted til Grønland, vil skulle sende yderligere 60-70 mia. kr.
Staten får altså ikke del i udbyttet.
Helt urimeligt er det, at selv i tilfælde af grønlandsk vækst, som ikke har noget som helst med råstoffer at gøre, eksempelvis som følge af øget produktion, som måske vil kunne give store skattelettelser i Grønland, vil bloktilskuddet fortsætte uændret.
End ikke en ordentlig revision af midlerne til Grønland lykkedes det for Dansk Folkeparti af få med i lovforslaget.
Den grønlandske uvilje over for denne effektive måde til at beskytte sit samfund mod korruption og misbrug af offentlige midler undrer mig stadig; afvisningen er med til at øge mistilliden til Grønlands styre.
I den nye lov hedder det: »Indtægter fra råstofaktiviteter i Grønland tilfalder Grønlands Selvstyre«.
Det har chokeret os i Dansk Folkeparti og givetvis også en stor del af den danske befolkning, at samtlige øvrige medlemmer af den danske delegation, herunder Venstre og Konservative, har kunnet acceptere dette forhold omkring ejendomsretten og således klart ikke har handlet i overensstemmelse med Danmarks interesser.
Det burde nemlig være evident, at Danmarks riges undergrund som en selvfølge tilhører Danmarks rige, og at alle borgere i rigsfællesskabet får del i de værdier, der måtte findes i undergrunden.
Det er såvel unfair som etisk uantageligt, om Danmark ikke i tilfælde af umådelige råstofindtægter fra den grønlandske undergrund skulle få andel i disse værdier.
Om overhøjheden vil jeg sige, at Dansk Folkeparti ikke vil medvirke til at indskrænke det danske rige og derfor ikke vil medvirke til at overdrage statens ejendomsret til dele af det danske rige.
Skulle Grønlands fremtidige selvstyre ønske fuld selvstændighed, er det Dansk Folkepartis opfattelse, at en sådan selvstændighed kun kan finde sted efter en folkeafstemning i hele riget, altså såvel i Grønland, på Færøerne og i Danmark.
Dansk Folkeparti skal på baggrund af ovennævnte reservationer opfordre Folketinget til at forkaste lovforslagene om Grønlands selvstyre og samtidig opfordre regeringen til at indlede forhandlinger med landsstyret om ændrede formuleringer, som vil kunne være i hele rigsfællesskabets interesse.