Kristian Jensen (V), 2009-11-10:
For at det her ikke skal udvikle sig til en helt ulidelig spændende affære, vil jeg starte med konklusionen: Regeringen afviser forslaget.
Efter at have taget den her åndeløse spænding ud af debatten vil jeg fortsætte med at sige, at det at give kommunerne muligheden for frivilligt at få inddrivelsesopgaven vedrørende deres egne krav tilbage ville være et tilbageskridt for retssikkerheden for skyldnere og for muligheden for at prioritere, målrette og effektivisere indsatsen i forhold til de samlede offentlige restancer, ja, kort sagt: alle de hensyn, der lå bag samlingen af restanceinddrivelsen i SKAT i 2005 som led i kommunalreformen.
Forslagsstillerne er ude på endog meget tynd is, idet fordelene ved at lade kommunerne få inddrivelsesopgaven tilbage er helt udokumenterede.
Det er jo langtfra første gang, at Socialdemokraterne er ude med kritik af SKAT's håndtering af inddrivelsesopgaven og påstande om, at de kommunale restancer af den grund er steget siden statens overtagelse af inddrivelsesopgaven i slutningen af 2005.
Jeg har således efterhånden ved flere lejligheder i samråd, ved besvarelse af folketingsspørgsmål og ved oversendelse af kvartalsvise rapporter om den aktuelle situation i SKAT til Folketingets Skatteudvalg givet grundige forklaringer på, hvorfor det var og fortsat er en god idé at samle opgaven med at inddrive al offentlig restance hos én myndighed.
Jeg skal derfor ikke gentage en lang analyse og udredning af, hvad der er op og ned i restanceudviklingen og SKAT's håndtering af inddrivelsesopgaven.
Jeg skal nøjes med at fremhæve nogle få væsentlige forhold fra virkelighedens verden, som nuancerer billedet en del, og som viser, at der ikke findes snuptagsløsninger på inddrivelsesområde som dem, Socialdemokratiet er leveringsdygtige i her.
Jeg og Skatteministeriet har aldrig lagt skjul på, at overtagelsen af den samlede opgave med at inddrive offentlig gæld var og er en stor og udfordrende opgave, og at det i en overgangsperiode vil påvirke produktionen.
Vi er også ydmyge nok til at indrømme, at der er ting, vi kan gøre bedre, og at forsinkelsen af den samlede it-understøttelse af inddrivelsesområdet er meget ærgerlig.
Aktuelt er udfordringerne ikke blevet mindre af konjunktursituationen og borgernes betalingsevne.
Antallet af betalingsstandsninger og konkurser stiger med deraf følgende stigning i ledigheden.
Finansielle institutioner er blevet mere restriktive i deres kreditgivning og kreditsikring, og det er alt sammen noget, der har en direkte virkning på virksomhedernes og borgernes muligheder for at betale til det offentlige, hvad de skylder, og det genererer nye restancer.
Det skal ikke opfattes som en dårlig undskyldning for de stigende kommunale restancer, der i tredje kvartal 2009 var på knap 6,9 mia. kr., men det er ikke desto mindre reelle og betydelige udfordringer for inddrivelsesarbejdet, som kommunerne også ville skulle forholde sig til, hvis de havde ansvaret for opgaven.
Allerede af den grund smuldrer forslagsstillernes hovedargument, idet der ikke er et realøkonomisk grundlag for kommunerne for at tage inddrivelsesopgaven tilbage.
Det understreges også af, at forslaget heller ikke er på kommunernes dagsorden.
Som det turde være forslagsstillerne bekendt, har kommunerne i aftalen om kommunernes økonomi for 2010 aftalt med regeringen, at parterne i fællesskab skal komme med handlingsorienterede initiativer til effektivisering af den samlede opkrævnings- og inddrivelsesopgave med henblik på at nedbringe de kommunale restancer.
Der er afholdt møde mellem Skatteministeriet og Kommunernes Landsforening og nedsat en fælles arbejdsgruppe, der skal udarbejde de nævnte løsningsforslag.
Så også timingen af beslutningsforslaget giver anledning til undren.
Lad mig lige kort erindre om baggrunden for at samle al offentlig inddrivelse i SKAT: Det gav det helt nødvendige organisatoriske, strategiske og ledelsesmæssige grundlag for at prioritere målrettet og effektivisere indsatsen i forhold til de samlede offentlige restancer.
SKAT har siden november 2005 arbejdet med at optimere inddrivelsesarbejdet gennem helhedsorienteret planlægning, prioritering og fokus og udvælgelse af de rette indsatsværktøjer i forhold til de enkelte restancearter.
SKAT har også pr. 1. januar i år reorganiseret inddrivelsesområdet med det formål at bidrage til yderligere optimering og effektivisering af indsatsen.
Et andet, meget væsentligt element i omlægningen har været hensynet til den enkelte skyldners retssikkerhed.
Det er faktisk nu et lovfæstet princip.
En sådan samlet og helhedsorienteret planlægning og styring er kun mulig, hvis man har det rette organisatoriske setup, og det har man i hvert fald ikke med op til 98 selvstændige enheder, der hver for sig prioriterer deres egne porteføljer højest, uanset at kræfterne og ressourcerne ud fra en samlet vurdering kunne have været anvendt mere hensigtsmæssigt og effektivt.
Kommunerne vil derfor ikke være i stand til at løse opgaven mere effektivt, uden at det sker på bekostning af skyldnerens retssikkerhed og med tilsidesættelse af lovgivningen.
Hvis kommunerne efter eget valg også skulle påtage sig ansvaret for inddrivelsen, ville vi stå i en situation, hvor borgerne ville blive mødt af vidt forskellige inddrivelsesskridt og forskellig intensitet, afhængigt af hvor de bor i landet, og det er ikke holdbart.
Dertil kommer, at de allerede opnåede stordriftsfordele og synergieffekter ville blive sat over styr.
Kommunerne ville hver for sig skulle opbygge inddrivelsesforvaltninger og kanalisere ressourcer og medarbejdere til opgaven.
Den politiske udfordring for fremtidens offentlige sektor er ikke, hvordan vi holder den så stor som mulig.
Den handler om, hvordan vi kan løse opgaven så effektivt som muligt.
Det ville være udtryk for ødslen med de sparsomme offentlige ressourcer, hvis man nu skulle vende tilbage til tidligere tiders organisering.