Helle Thorning-Schmidt (S), 2013-02-21:
For det første vil jeg gerne sige tak for muligheden for at have den her debat.
Jeg ser frem til den.
Jeg vil starte med at nævne, at rammen om samarbejdet og dialogen mellem Danmark og Grønland naturligvis er selvstyreloven og de forudsætninger, som loven bygger på.
Grønlands Landsting har vedtaget en storskalalov, og i forlængelse af den grønlandske lov vil den danske regering fremsætte lovforslag her i Folketinget om opholdstilladelse til udenlandsk arbejdskraft til storskalaprojekter.
Det er en sag, som interesserer mange mennesker, både i Grønland og Danmark og også her i Folketinget.
Det er der god grund til, for det er en sag med mange aspekter, og derfor er jeg som sagt også glad for, at vi kan debattere den her i dag.
Dagens forespørgsel vedrører tre vigtige emner: for det første den økonomiske situation i Grønland, for det andet fremtidige mineprojekter og for det tredje problematikken om nultolerance over for udvinding af uran og varetagelsen af og samarbejdet om rigsfællesskabets samlede strategiske interesser.
Først om udviklingen i Grønlands økonomi: Det er vigtigt at se hele debatten om storskalaloven i en bredere økonomisk sammenhæng, for Grønland står over for store økonomiske udfordringer.
I de kommende år vil antallet af ældre i Grønland som i andre lande stige mærkbart i forhold til antallet af erhvervsaktive, og det vil presse de offentlige finanser.
Grønlands Økonomiske Råd har beregnet, at der med den nuværende erhvervs- og skattestruktur vil opstå en forskel mellem indtægter og udgifter på i gennemsnit 1 mia. kr. hvert år frem mod 2040.
Simpelt omregnet til danske forhold svarer det til over 100 mia. kr. om året.
Som svar på udfordringerne har Grønlands landsstyre fremlagt en 2025-plan, som hedder »Vores fremtid – dit og mit ansvar«, og jeg vil gerne kort trække de væsentligste konklusioner frem: På uddannelsesområdet er der særlig behov for en højere kvalitet i folkeskolen, og for at flere kommer i gang med en ungdomsuddannelse direkte efter folkeskolen.
Kun en tredjedel af alle mellem 16 år og 64 år har en uddannelse ud over folkeskolen.
Det afspejler sig på arbejdsmarkedet, hvor en meget stor del er ufaglærte.
Der er også andre strukturelle problemer på det grønlandske arbejdsmarked, bl.a. at mange ikke står til rådighed eller har en for lille økonomisk tilskyndelse til at arbejde.
Det er noget, som også den grønlandske Skatte- og Velfærdskommission har peget på, og som gør det nødvendigt med reformer på social- og skatteområdet.
Landsstyret er derfor begyndt på reformarbejdet.
Der er bl.a. vedtaget en ny folkeskolelov, som skal øge kvaliteten i folkeskolen, og der er vedtaget en første skatteomlægning, som sænker skatten på arbejdskraft.
Større reformer, f.eks. på social- og pensionsområdet, er planlagt til at komme i de kommende år.
Velfærdsydelserne skal målrettes de mennesker, der har mest brug for dem, og aldersgrænsen for pension skal hæves, i takt med at grønlænderne, heldigvis, lever længere.
Landsstyret peger også på, at de offentlige udgifter skal styres bedre, bl.a. ved bindende flerårige udgiftslofter i selvstyret og i kommunerne, og den offentlige sektor skal være mere effektiv gennem bl.a. digitalisering.
Samtidig ønsker man indtægterne op.
Statens tilskud til Grønland udgør over halvdelen af landskassens indtægter.
Selvstyreloven betyder, at tilskuddet ligger fast.
Der vil ikke komme øgede indtægter til Grønland fra staten.
Landsstyret stræber efter alternative indtægter.
Målet er mindre økonomisk afhængighed af Danmark, og målet er en selvbærende grønlandsk økonomi.
Det betyder, at nye indtægter må komme fra den private sektor.
Her er fiskeriet selvfølgelig det helt dominerende erhverv og står for 90 pct. af vareeksporten, men vækstmulighederne i erhvervet er meget begrænsede.
F.eks. er kvoterne i rejefiskeriet reduceret med en fjerdedel siden 2011, og den biologiske rådgivning anbefaler, at kvoterne kommer endnu længere ned for at undgå overfiskning.
Når landsstyret vil styrke væksten i den private sektor, må grønlandske erhverv jo derfor gå nye veje.
Ifølge Grønlands Økonomiske Råd kan en ny erhvervsudvikling, som kan bidrage væsentligt til at gøre Grønland mere økonomisk selvbærende, kun ske, ved at man udnytter råstoffer og vandkraft.
Regeringen deler den opfattelse.
Den arktiske strategi for 2011-2020 betoner også, at det er vigtigt, at Grønland bruger de muligheder, som naturressourcerne giver.
Men hvad er så de konkrete planer for fremtidens minedrift?
Det er det andet tema i forespørgselsdebatten.
Landsstyret har sat det mål at udvikle råstofsektoren til et erhvervsområde med fem-ti miner, heraf mindst to storskalaprojekter.
Og det er samtidig målsætningen, at mindst halvdelen af de beskæftigede i råstofsektoren skal være grønlandsk arbejdskraft, men her og nu er der kun ét mineprojekt i storskalaklassen i Grønland, altså ét projekt, der er kommet så langt, at der er indgivet ansøgning om en udnyttelsestilladelse.
Det er det britiske selskab London Mining A/S' jernmineprojekt i bunden af Godthåbsfjorden – det er det, der i daglig tale kaldes Isuaprojektet.
Landsstyret er ikke færdig med at behandle selskabets ansøgning, og selskabet har endnu ikke kunnet tilvejebringe den nødvendige finansiering.
Jeg vil nævne, at formanden for Grønlands Økonomiske Råd, professor Torben M. Andersen, den 6. februar 2013 udtalte til Politiken: »Skrækscenariet er, at der i løbet af fem år slet ikke kommer gang i nogen af disse projekter.
Så er det en meget, meget alvorlig situation.«
Den udtalelse understreger, hvordan den økonomiske sagkundskab vurderer situationen i Grønland.
Grønlands Økonomiske Råd peger samtidig på, at storskalaprojekter ikke alene kan løse de økonomiske udfordringer, der er.
Reformer er afgørende for, at de positive effekter, der vil være af projekterne, vil komme det grønlandske samfund til gavn.
Regeringen er også enig i den vurdering.
Det er vigtigt, at Grønland udvikler sig økonomisk og bliver mere selvbærende.
Det er vigtigt for den grønlandske befolkning, og det er samtidig en forudsætning for at sikre et økonomisk mere ligeværdigt og dermed stærkere rigsfællesskab også i fremtiden.
Det er det tredje tema i forespørgslen i dag.
Det er klart, at udvinding af råstoffer i Grønland kan stille os over for sikkerheds- og forsvarspolitiske spørgsmål, hvor vi fra dansk side naturligvis skal løfte vores ansvar.
Det er først, når vi kender den konkrete situation, at vi kan afgøre, om det berører rigets sikkerhedsog forsvarspolitik.
Hvad angår nultoleranceprincippet, vil jeg understrege, at Grønland i dag har et forbud mod udvinding af radioaktive stoffer.
Jeg vil også understrege, at Grønland har overtaget råstofområdet og dermed kan træffe beslutning om en eventuel ophævelse af nultoleranceprincippet.
Men hvis Grønland ønsker at ophæve nultoleranceprincippet, vil regeringen naturligvis drøfte konsekvenserne af det med landsstyret.
Det vil vi, fordi f.eks. uran berører rigets sikkerheds- og forsvarspolitik, som er et rigsanliggende.
Der er enighed mellem regeringen og landsstyret om et samarbejde om udenrigs- og sikkerhedspolitiske emner, som skal munde ud i en samlet samarbejdsaftale, også vedrørende råstofområdet i det omfang, det på andre måder kan have betydning for sikkerheds- og forsvarspolitikken.
Spørgsmålet om en eventuel revision af forbuddet mod udvinding af radioaktive stoffer har været drøftet i Grønland i flere år.
I efteråret besluttede Landstinget så, at landsstyret skal se på, hvad konsekvenserne af en eventuel revision af nultoleranceprincippet vil være.
En af de overvejelser, der ligger bag analysearbejdet, er spørgsmålet om at udvinde mineraler, hvor uran indgår som et biprodukt, som det er tilfældet for sjældne jordarter nogle steder i Grønland. En række af de spørgsmål, som nu skal analyseres, vedrører sikkerhedspolitikken.
Det drejer sig f.eks. om – og jeg citerer Landstingets beslutning
»Den sikkerhedspolitiske rollefordeling i mellem Grønland og Danmark i forbindelse med en eventuel modifikation af nultolerencepolitiken overfor udvindingen af uran« – og jeg citerer igen: »Hvilke internationale konventioner og aftaler bør Grønland tiltræde i tilfælde af udvinding af radioaktive materialer tillades ...«
Der er enighed mellem regeringen og landsstyret om, at danske myndigheder skal bidrage til det arbejde, og vi er allerede i gang.
Det er bl.a. en kortlægning af rigets internationale forpligtelser vedrørende radioaktive stoffer, og det er Grønlands stilling i forhold til de internationale overenskomster.
Regeringen vil selvfølgelig sørge for at holde Folketinget, først og fremmest Det Udenrigspolitiske Nævn, orienteret om kortlægningen og om de sikkerhedspolitiske konsekvenser af en eventuel ophævelse af nultolerancen.
Endnu et spørgsmål, der er rejst i den aktuelle debat, er, om den danske stat skal engagere sig i Grønlands råstoffer for at holde andre investorer ude.
Det har regeringen også drøftet med landsstyret, og landsstyreformanden har slået fast, at selvstyret ønsker råstofudvinding i Grønland på kommercielle vilkår, og at selvstyret ikke ønsker et fælles grønlandsk-dansk offentligt selskab vedrørende råstoffer i Grønland.
Det er den klare besked fra Grønlands landsstyre.
Det er den klare besked fra et Grønland, som har selvstyre.
Men det betyder selvfølgelig ikke, at Danmark ikke kan spille en rolle i erhvervsudviklingen i Grønland.
Regeringen og landsstyret har aftalt en række tiltag om erhvervsudviklingen i Grønland, tiltag, som også gælder naturressourcerne, og lad mig nævne: en arbejdsgruppe, som skal komme forslag, som kan fremme samarbejdet inden for erhvervslivet i Grønland og Danmark, og som kan bidrage til erhvervsudviklingen i Grønland på kommercielle vilkår; et samarbejde om udenrigs- og sikkerhedspolitiske emner, som skal munde ud i en samlet samarbejdsaftale; et øget teknisk samarbejde mellem grønlandske og danske myndigheder på skatteområdet, som også vil omfatte råstofselskaber; og at der er indledt et samarbejde mellem Københavns Universitet og Grønlands Universitet om, hvordan det kan sikres, at udnyttelse af Grønlands naturressourcer kommer samfundet til gavn.
Regeringen har altså taget en række initiativer sammen med landsstyret og i respekt for selvstyret til, som det hedder i forespørgslen, at sikre den gode dialog internt i rigsfællesskabet og sikre varetagelsen af rigsfællesskabets samlede strategiske interesser.
Det har vi, fordi vi ønsker et stærkt og moderne rigsfællesskab, og med det mener jeg et rigsfællesskab, der kan rumme, at Grønland udnytter de muligheder, som råstofferne forhåbentlig vil give, for at udvikle en mere selvbærende økonomi.
Regeringen ønsker at være medspiller, ikke modspiller, over for Grønland.
Det gælder på råstofområdet, og det gælder naturligvis også i forhold til udenrigs- og sikkerhedspolitikken.
Vi skal varetage rigsfællesskabets samlede strategiske interesser i et respektfuldt og ligeværdigt samarbejde med Grønland.
Grønland har selvstyre inden for rigsfællesskabet.
Tak for ordet.
Forhandling