Per Stig Møller (KF), 2013-05-21:
Enhedslistens beslutningsforslag om anerkendelse af en selvstændig palæstinensisk stat er en reprise, og Det Konservative Folkeparti kan heller ikke støtte det i år – ikke fordi vi ikke har sympati med og forståelse for palæstinenserne og deres ønske om at få deres egen stat, men fordi beslutningen vil være et slag i luften, der risikerer at give bagslag.
Som de fleste ved, arbejdede VK-regeringen ihærdigt og konstruktivt på at få skabt en tostatsløsning.
Danmark var faktisk meget aktivt involveret i Mellemøstkvartettens arbejde i 2002 med at skabe køreplanen for fred, som skulle ende med de to stater, der skulle leve fredeligt og trygt side om side.
I denne plan er oprettelsen og anerkendelsen af den palæstinensiske stat resultatet af forhandlingerne mellem Israel og den palæstinensiske autoritet.
Denne plan er stadig Mellemøstkvartettens, den er stadig væk Sikkerhedsrådets plan, og den fastholder vi.
Men også vi er utålmodige.
Vi er utålmodige med den israelske bosættelsespolitik, som gør det stadig vanskeligere at forestille sig et sammenhængende og levedygtigt Palæstina.
Vi er utålmodige med den israelske regering, som ikke synes at gøre noget for at fremme fredsprocessen for tiden, selv om regeringen på Vestbredden faktisk leverer den sikkerhed, som er forudsætningen for en sluttet fredsaftale, og som er første stadie i køreplanen for fred.
Men vi er også utålmodige med palæstinenserne, for hvilken stat er det egentlig, man risikerer at anerkende, hvis man anerkender staten nu?
Den er jo ikke forenet.
Den består af to ministater med to vidt forskellige politikker og to vidt forskellige måder at behandle befolkningen på.
Der er staten på Vestbredden, og der er staten i Gaza, og denne stat med dens islamistiske Hamasstyre, der ikke anerkender Israel og idelig provokerer og fremkalder konflikter med Israel, vil vi da ikke risikere at anerkende.
Jeg er glad for, at hr. Villy Søvndal, nu da han er blevet udenrigsminister, er nået til samme konklusion og erkendelse i år.
Israel står i en vanskeligere situation end måske nogen sinde før med en uvis fremtid for det arabiske forår og en mulig konflikt med Iran, der vil se Israel udslettet.
Israel kan heller ikke vide, hvor det arabiske forår ender.
Derfor vil det være i Israels egen interesse at få skabt de to stater snarest muligt og fremme præsident Abbas' muligheder for at få styr på Palæstina.
Går Israel helhjertet i gang med dette, vil det få stor international, herunder arabisk, opbakning, fremgik det jo af møderne i sidste uge.
Som situationen ser ud nu, haster det.
Det må Israels venner sige til Israel, ligesom vi må opfordre Israel til at tage positivt imod det fornyede arabiske fredsudspil, som kom i sidste uge.
Lad os se, hvad USA's udenrigsminister, John Kerry, kan få ud af det i den kommende uge.
Også af den grund er det fuldstændig forhastet at anerkende et ukendt Palæstina, nu hvor der ikke er styr på Hamas, og derfor må palæstinensernes venner sige til palæstinenserne, at de først må få styr på Hamas, og at de må være i stand til at forhandle forenet, for ellers er der faktisk ikke nogen stat at anerkende.
Det, Enhedslisten arbejder for, er jo at anerkende to palæstinensiske stater, og det tror jeg ikke at der er nogen her i verden der går ind for.