Jesper Langballe (DF), 2010-03-26:
Når man er vidne til den haglbyge af forslag om homoseksuelle vielser, der lige nu pisker ned over Folketingets borde, så kunne man jo godt, hvis man var tilstrækkelig godtroende, tænke, at de partier, der vil de homoseksuelle det så godt, som de selv siger, at de vil give dem del i ægteskabet, da måtte være drevet dertil af en meget høj vurdering af ægteskabet.
Vi ved imidlertid, at det ikke er tilfældet.
Vi ved, at venstrefløjssegmentet har haft det som sit speciale at nedvurdere ægteskabet som et småborgerligt fortidslevn, der kun bør møde foragt fra moderne frigjorte mennesker.
Vi ved også, at den brandesianske kulturradikalisme, som for godt 100 år siden barslede med den politiske skifting, der hedder Det Radikale Venstre, så ægteskabet som en forloren og forløjet institution og talte for såkaldt fri kærlighed, hvor man ikke var forpligtet på familiebånd og på troskab.
Jamen er det da ikke utroligt med de lovsange til ægteskabet, der nu synges af de selv samme kredse?
Det drejer sig overhovedet ikke om at beskytte den enkelte homoseksuelles interesser, men om at angribe og ødelægge ægteskabet.
Det vil forslagene også være velegnede til, hvis de ellers blev vedtaget af et flertal i Tinget.
Sagen har været forsøgt solgt som et krav om en frihedsrettighed på linje med kvindernes stemmeret i 1915 – en fuldstændig meningsløs parallel.
Den er også markedsført som indførelse af ligeret, men der er jo i virkeligheden tale om en særrettighed, man vil tildele monogame homoseksuelle par.
Der findes jo mange andre seksuelle minoriteter end monogame homoseksuelle.
Hvad med dem?
Og hvad med trekantede eller firkantede forhold, hvor mere end to af diverse køn lever sammen?
At der skal en mand og en kvinde til at leve i ægteskab, er endnu ikke anerkendt af hr. Kamal Qureshi, men vi andre ved det, og det har påkaldt sig rasende anklager for diskrimination.
Men er det så ikke også diskrimination mod dem under 18 år, at der er en minimumsaldersgrænse for ægteskabsindgåelse, eller at vi har et forbud mod, at søskende gifter sig eller far og datter gifter sig?
I den offentlige debat, der er gået forud for debatten i dag, har jeg med støtte i en analyse af den engelske historiker Paul Johnson gjort gældende, at ægteskabsloven i den form, vi kender den, er et fundament under al anden lovgivning og et frihedsværn for landets familier.
Sådan har det været i godt 400 år, og det har det, fordi loven har hvilet på en klar og entydig definition af, hvad et ægteskab er.
Det er præcis det, der er sket i USA, siger Paul Johnson, hvor den føderale domstol med venstreorienteret flertal har afsagt domme, der afskaffer alle krav på dokumentation forud for vielse og fjerner ægteskabets grænser – sidst ved en kendelse om, at homoseksuelle par ægteskabeligt var ligestillede med almindelige ægtepar.
Da flere delstater samtidig har ophævet straffene for bigami og incest, har ægteskabet mistet sin retlige betydning.
Det er alle familier, og det er hele familien, og det er først og fremmest familiernes børn.
Al god lovgivning bæres af en kultur, og alene det, at folketingsmedlemmer og partier kan finde på at fremsætte sådan et forslag, vidner om et skræmmende kulturtab.
Vi stemmer imod.