Frank Aaen (EL), 2012-11-29:
Det er jo rigtigt, som andre har sagt, at det er et meget omfattende lovforslag.
Når lovforslag er så store, er det ikke sikkert, at det er udtryk for enkelhed og klarhed.
Det kan også være udtryk for, at man prøver at lappe alle mulige mærkelige steder og ikke er helt sikker på, at man har ramt rigtigt.
Sådan er det givetvis her, og vi vender nok tilbage til sagen mange gange i den kommende tid.
Jeg vil sige, at der er et bestemt afsnit i den her lov, som jeg synes er meget vigtigere end alle de andre, og det er afsnittet om Det Systemiske Råd.
Før man opfandt det her ord »systemisk«, drejede det sig jo om tilsyn med banker, der er så store, at man ikke kan lade dem vælte.
Eller som man siger på engelsk: Too big to fail.
Det er sådan set den vigtigste problemstilling her, og man prøver så at lave et råd, der skal kigge på det.
Man kan sige, at vi jo lige har fået illustreret, hvordan det er med banker, der er så store, at samfundet ikke kan lade dem falde, nemlig da to bankdirektører en aften gik til den daværende erhvervsminister og sagde, at de gerne lige vil have et lovforslag ændret, selv om alle partier i Folketinget på nær Enhedslisten stod bag det.
Og så blev det ændret hen over natten.
Det har angiveligt kostet den danske stat i omegnen af 20 mia. kr., fordi man gik væk fra en passage om, at bankernes ejere – hvis de blev reddet med skatteydernes hjælp, og der efterfølgende kom en stor kursgevinst til ejerne – skulle dele gevinsten med staten.
Det var jo et ganske fornuftigt forslag, som man kender det fra Sverige, Tyskland og England og alle mulige andre lande, nemlig at hvis skatteyderne redder bankerne, som det f.eks. skete med Danske Bank, så får de også andel i gevinsten.
De to bankdirektører kunne altså på en aften få gennemført, at det ikke skulle stå i lovforslaget, på trods af at der var massiv opbakning i Folketinget – på det her punkt inklusive Enhedslisten – til et sådant lovforslag, altså at skatteyderne selvfølgelig skulle have andel i en gevinst, hvis man gik ind og risikerede skatteydernes penge i bankvæsenet.
Det blev altså bare fjernet.
Så kan man jo diskutere, hvordan det i løbet af en aften lykkedes for to bankdirektører at få fjernet en passage i et lovforslag, der betød en ændring på et tocifret milliardbeløb, og hvor det ser ud, som om landets daværende finansminister – den senere statsminister og nu heldigvis blot statsministerkandidat – deltog i et møde om et tocifret milliardbeløb, som han i dag ikke lige kan huske, om han deltog i.
Det er jo i sig selv mærkeligt, at en finansminister ikke han huske, om han deltog i et møde, der omhandlede et tocifret – måske endda et trecifret – milliardbeløb.
Hvordan kan to bankdirektører få sådan et møde en sen aften i modsætning til alle Folketingets partier, som var udenfor, og få overbevist den daværende regering om, at skatteyderne selvfølgelig ikke skulle have andel i en gevinst, hvis skatteyderne spændte et sikkerhedsnet ud under bankerne og dermed sikrede, at ejerne ikke tabte deres penge, men fik en gevinst.
Det er jo lige præcis det, der er kernen i det her lovforslag om Det Systemiske Risikoråd.
For det handler jo om, at når banker er blevet så store, at man ikke kan lade dem falde, så kan de jo lægge en enorm trussel – en truende revolver – på bordet og sige, at hvis ikke I gør, som vi foreslår, så lukker banken i morgen.
Og det er jo det, de to bankdirektører fra hhv. Danske Bank og Nordea har brugt over for ministeren, der i virkeligheden garanteret gerne ville have haft, at skatteyderne skulle have haft en gevinst, men som så lige pludselig ændrer kurs, fordi de to bankdirektører siger, at de så ikke vil være med, og at samfundet vil blive kastet ud i en dyb, dyb krise.
Her ser vi jo lige præcis, hvad det betyder at have sådan nogle mastodonter, der har så stor magt i samfundsøkonomien.
Så må vi jo spørge, om det at oprette et råd, der særligt skal være opmærksom på de her store banker, har nogen som helst løsningspotentiale i sig. Men det har det jo ikke.
Det, at man bare holder øje med, at de er så store, og holder øje med, om der måske sker noget, som kan gøre, at de går rabundus, mindsker jo ikke risikoen for, at de kan gå rabundus med ødelæggende følger for det danske samfund.
Derfor må jeg sige, at Enhedslisten selvfølgelig støtter lovforslaget, men vi anser det overhovedet ikke for at være en løsning på den situation.
Vi synes i øvrigt, det er lidt mærkeligt, at der kommer sådan et lovforslag, før man har kunnet få resultatet fra den kommission, som blev nedsat i forbindelse med sidste finanslov for at få undersøgt årsagen til den finansielle krise.
Altså: Vi støtter forslaget, men det er ikke tilstrækkeligt.