Leif Lahn Jensen (S), 2008-02-26:
Med hensyn til tolærerordningen er der jo ikke mange, der kan være uenige med SF i deres begrundelse for forslaget, nemlig at det er vigtigt, at børnene får en god skolestart, at de bliver trygge i folkeskolen, at de får skaffet sig nogle gode venskaber og i det hele taget får alle muligheder for at stå stærkere, når de senere skal forlade skolen og gå i gang med en uddannelse.
Vi er også meget enige i, at det er meget bedre at forebygge end at helbrede, og at man rent faktisk kan komme langt, hvis man gør det rigtige.
Men så skal vi også spørge: Hvad er så det rigtige?
Er det en tolærerordning?
Er det at gøre noget for dem og få dem til at føle sig trygge og give dem god tid til at lære?
Socialdemokratiet vil gerne se noget mere lektiehjælp til dem, som i forvejen har det svært og ikke får den støtte derhjemme, som de har brug for.
Derfor har vi i vores velfærdsrettigheder indskrevet, at det skal være en rettighed med målrettet støtte til elever, som ikke kan læse ved udgangen af 1. klasse.
Det kan være med ekstra undervisning som et supplement til den almindelige undervisning, og det kan være i form af lektiehjælp.
Vi har i forhandlinger med regeringen og Dansk Folkeparti gjort et arbejde for at give eleverne muligheder for en bedre skolestart.
En skolestart er jo meget vigtig for barnet, men bestemt også for forældrene og forældrenes tryghed ved skolen.
Vi har i vores finanslovforslag fokuseret på lektiehjælp og flere midler til forbedringer af skolens fysiske rammer, som naturligvis også spiller ind, når vi taler om rummelighed og det, at børnene kan få ro.
Vi har i vores velfærdsrettigheder mange ønsker til en meget bedre folkeskole, men da vi samtidig er et økonomisk ansvarligt parti, har vi taget dem ud, som vi mener er de vigtigste nu, og fokuseret på dem samt på dem, som vi mener vi har penge til.
Det drejer sig om lektiehjælp, og det drejer sig om gratis mad i daginstitutionerne, som vi igen mener kan give sunde og friske børn, som er klar til en god skolestart.
Med hensyn til det med 22 elever i klassen kan vi se, at der de sidste mange år har været en stigning i klassekvotienten fra 18,1 i 1987 til 20,1 i 2007, og vi vil måske stadig se det, hvis ikke vi passer på.
Det er klart, at jo flere børn der er i klasserne, jo mindre tid får den enkelte elev.
Det er jo logisk: Jo flere børn i klasserne med de samme fysiske klassestørrelser, jo mere uro i klasserne, og igen: jo mere pres på lærerne og på børnene.
Det er ikke holdbart i længden, og det skal vi simpelt hen se på.
At det så er meget at have 20,1 barn i klasserne, er der jo ingen af os der mener.
Vi skal også diskutere, hvad den rigtige klassestørrelse er, altså det optimale antal børn i klasserne, og der hører jeg nogen sige igen og igen, at 22 i klasserne er det rigtige.
Men det er svært at ramme et antal på 22 børn i alle klasserne.
Hvis man f.eks. har 26 børn i en klasse, bliver man nødt til at dele dem, og så er det to klasser på 13 elever.
Så skal man også spørge sig selv, hvad minimumskravet til en klassestørrelse er, for kan man blive for få i en klasse?
Det er jo også noget, man skal spørge sig selv om.
Det, vi i Socialdemokratiet tror at vi skal fokusere på i det her svære spørgsmål, er, at vi skal forsøge at give alle børn de bedste muligheder for en god og tryg opvækst i skolen, en, som gør, at alle kommer med rent fagligt.
Derfor skal det sikres, at klasserne ikke bliver for store, og at skolerne har nogle muligheder for at være fleksible.
Vi kan i Socialdemokratiet ikke acceptere, at flere klasser er på 28 børn eller over, og derfor er vores mål at ramme 24 børn i klasserne som maks., og at der er fleksible muligheder for at gøre noget for de skoler, der så lander på nogle mindre klassestørrelser, fordi klasserne skal deles.
Det betyder ikke, at vi ikke mener, at der nogle steder er for mange børn i klasserne, men vi mener også, at folkeskolen har brug for løft andre steder.
Det er klart, at når vi går ind i forhandlinger, gør vi det med åbent sind og med det lille håb, at regeringen virkelig mener noget med vores folkeskole.
For én ting ved vi med sikkerhed, og det er, at resultatet af en folkeskole, som ikke opfylder forældrenes krav og ønsker, er, at de private skoler fremmes.
Det kan selvfølgelig være hensigten med regeringens måde at give efterhånden meget få ressourcer til skolen, men det håber vi selvfølgelig ikke vil fortsætte.
Derfor er vi meget klar til at gå i forhandling om en bedre folkeskole, en skole, som vil give vores børn noget godt, en skole, som vil give dem den tryghed, den faglighed og den forståelse, som vil gøre dem til nogle rigtig fornuftige og klare unge mennesker, når de kommer ud i den anden ende.
Men det kræver nogle ressourcer, som vi selvfølgelig ikke har alverden af, og Socialdemokratiet er seriøst gået til forhandlinger med en klar prioritering, og det er klart, at hvis SF mener noget med det her forslag og også er klar til at prioritere, er vi meget villige til at indgå i forhandlinger også med SF.