Lone Dybkjær (RV), 2008-04-08:
Også Det Radikale Venstre støtter Lissabontraktaten, som vi selvfølgelig sagde allerede ved førstebehandlingen.
Og vi støtter også det af ministeren stillede ændringsforslag, som vel reelt er det, vi skal diskutere her.
Vi ser Lissabontraktaten som en nødvendighed på baggrund af såvel udvidelsen som udviklingen i det europæiske samarbejde.
I modsætning til modstanderpartierne her i salen - og uden for - mener vi faktisk også, at Lissabontraktaten er en god traktat, fordi den er med til at styrke demokratisk valgte politikere og give dem større indflydelse i fremtiden.
Vi ser i øvrigt også det europæiske samarbejde om traktaterne som en styrkelse af det folkevalgte element gennem alle traktaterne.
Den første traktat var jo meget kommissionsorienteret - ministrene og de folkevalgte parlamentarikere af forskellig art fik stort set ingen indflydelse.
Men det er jo ikke tilfældet længere.
Vi må sige, at det folkevalgte element er blevet styrket i traktat efter traktat, og det synes vi er en god udvikling.
Det er, hvad man kan kalde en øget demokratisering at det europæiske samarbejde.
Jeg vil godt nævne eksempler på det:
Det første er Europa-Parlamentet, der fra blot at bestå af repræsentanter fra de nationale parlamenter nu er direkte valgt og har større indflydelse på lovgivningen, således at det nu stort set bliver medlovgiver på alle samarbejdsområder i det europæiske samarbejde.
Der er tale om en klar styrkelse af et folkevalgt element.
Det andet er de nationale parlamenters rolle, som fra stort set ikke at have været noget - medmindre man så at sige havde en dansk situation nu er kommet mere på banen gennem bl.a. de to protokoller, vi har her.
Det tredje eksempel er Det Europæiske Råds større indflydelse tidligere formaliseret, nu også med en fast formand.
Også de vedtagelser, der undertiden har været og faktisk er sket i samspil med Det Europæiske Råd og de forskellige ministerråd, viser, at det ikke længere bare er Kommissionen, der fremlægger arbejdsprogrammer, fuldstændigt uafhængigt af hvad der i øvrigt foregår.
Det betyder alt andet lige, at det demokratiske element i det europæiske samarbejde styrkes.
I modsætning til hvad modstandere her i salen påstår, ser vi altså her, at det demokratiske element er blevet styrket.
Men det er klart, at det ikke bare er sådan et rent nationalistisk element.
Vi synes faktisk ikke, at samarbejdet i f.eks. FN er mere demokratisk, end det er i det europæiske samarbejde.
Man kan i øvrigt også se tendenser til, at det i meget høj grad er lobbyvirksomheder, der deltager direkte i arbejdet i f.eks. FN, og meget få folkevalgte parlamentarikere.
Dette er så det ene hovedargument, nemlig at vi faktisk synes, at processen er god og går i retning af, at det folkevalgte element styrkes og er blevet styrket gennem samtlige traktater.
Det andet hovedargument i forbindelse med den her traktat er, at værdigrundlaget og målsætningen for det europæiske samarbejde er blevet præciseret i forhold til tidligere.
Vi er meget glade for, at det, der var i forfatningstraktaten, er blevet videreført i Lissabontraktaten.
Det tredje hovedargument er, at vi synes, det er fint, at der nu bliver mulighed for at få en udenrigsministeriel funktion.
Vi er kede af, at den er blevet svækket i forhold til forfatningstraktaten, men det var det, man kunne komme igennem med.
Vi tror, at man gennem denne funktion ganske langsomt kan opbygge et udenrigspolitisk samarbejde i det europæiske samarbejde, og vi synes, at det er stærkt og virkelig nødvendigt, at der kommer en mod- og medspiller til USA på den globale scene.
Vi håber meget, at det vil lykkes i det europæiske samarbejde, og vi opfordrer regeringen til at gøre sit til, at det vil lykkes at nå til større enighed i det europæiske samarbejde.
Det er deprimerende, når vi ser, at EU spiller ud i mange forskellige retninger på den globale scene.
Vi er meget lidt tilhængere af den nye protokol, som regeringen har forhandlet igennem.
Når statsministeren siger, at Danmark skal være helt og fuldt medlem af det europæiske samarbejde, så passer det jo ikke!
Statsministeren mener, at vi skal have en ny protokol, hvor Danmark særskilt kan vælge, om vi har lyst til at være med eller ej - og det kan man ikke kalde, at vi er helt og fuldt med i det europæiske samarbejde.
Så er der spørgsmålet om oplysningsmidlerne, og det siger jeg selvfølgelig, fordi Lissabontraktaten jo også skal formidles.
Det er en ændringstraktat, men det er jo en traktat med meget store ændringer.
Og derfor er det også nødvendigt, at man har et oplysningsarbejde om Lissabontraktaten på mange forskellige planer.
Vi synes decideret, at det er aftalebrud fra regeringens side, og vi kan ikke forstå, at regeringen kan være bekendt at lave den slags aftalebrud.
Sandheden er jo, at der på finansloven, der blev lagt frem inden valget - hvor man ikke var klar og endeligt færdig med Lissabontraktaten, da den stadig væk var til forhandling og diskussion både i Europa og her i Danmark - var afsat en bevilling for de kommende 3 år med henblik på oplysningsarbejde.
Det var jo også en del af valgkampen.
Vi, der med større eller mindre held ville diskutere de europæiske spørgsmål, kunne i hvert fald sige, at der var oplysningsmidler, som vi i fremtiden kan anvende til at formidle Lissabontraktaten.
Det lå jo også fra regeringens side i den nye finanslov efter valget.
Og hvad sker der så: Dansk Folkeparti siger nej, og regeringen klapper i.
Hele denne proces ligger også som grundlag - for os i hvert fald - for den politiske aftale, der er lavet i forbindelse med Lissabontraktaten.
Den er en grundlæggende forudsætning for den politiske aftale.
Som det ser ud nu, er det klart aftalebrud.
Det er snyd i forbindelse med finansloven før, under og efter valget.
Derfor kan vi næsten ikke forestille os, at regeringen ikke laver det her om, så den kommer i overensstemmelse med de partier, som den har forhandlet Lissabontraktaten med.
Alt andet er simpelt hen uanstændigt!