Villum Christensen (LA), 2012-11-29:
Tak for det.
Jeg noterer mig, at Dansk Folkeparti er helt sikre på, at den her solcellefest fortsætter, og at Venstre tror og håber på det.
Allerede når vi kommer ind i første halvår af 2013 er jeg bange for at vi vil opleve, at udbygningen af nytegnede private solceller vil gå fuldstændig i stå.
Det synes jeg er ærgerligt, for uanset om der er folk, der går i skoven og kløver deres brænde til brændeovnen, og man sætter husstandsvindmøller op og får strøm til eget forbrug eller sætter solceller op, hvilket dette lovforslag handler om, så må vi indrette vores samfund, så det kan lade sig gøre, uden at statens og finansministerens lange fingre skal ned i det.
Der er meget få frirum tilbage for borgerne herhjemme, som staten ikke blander sig i.
I sidste uge var det lystbådesejlerne, der fik et drag over nakken.
Der fik vi også en skat på fritid.
Jeg er overbevist om, at når denne ordning med solceller har været så succesrig, så er det, fordi man her kunne blive herre i eget hus, sørge for sig selv på en miljømæssig rigtig måde og komme ud af statens kløer i en lang periode.
Altså, afgifterne på elregningen er jo kun gået én vej, nemlig opad og opad.
Det store engagement, som har knyttet sig til den her ordning, har også gjort, at man selvfølgelig er blevet meget mere optaget af at spare på energien, hvilket alle partier her i Folketinget jo er enige om er en god idé.
Det bliver selvfølgelig også langt mere nærværende, når man selv har taget en stor beslutning, ved køkkenbordet måske, og hertil kommer, at ordningen med en måler, der løber baglæns, er forjættende let at forstå.
Det står i skærende kontrast til den elregning med myriader af afgifter, som vi får en gang i kvartalet, og som ingen forstår, og til den nye ordning med divergerende satser på afregning af solcellestrøm, som også er rigtig vanskelig at forstå.
Der er kommet en enorm reaktion, og jeg må sige, at jeg, når jeg kigger i mailboksen, aldrig har oplevet en reaktion af den her styrke.
Jeg tror, at den er kommet, fordi det her rammer ned i en dybtfølt følelse af at gøre noget rigtigt og af at være herre i eget hus.
Uanset den 20-årige indfasning af de nye regler vil det blive opfattet som en lovændring med tilbagevirkende kraft, og derfor føler folk sig langt hen ad vejen sårede.
De flotte ord i lovforslaget om strategi – jeg har lige været lidt inde på det i forbindelse med solceller – dækker for mig at se kort og godt over, at Finansministeriet regner baglæns ud fra en provenutabsanalyse.
Så jeg tror ikke, at der er meget solcelleanalyse i det her.
Det er ren økonomi.
Jeg hørte også Enhedslistens ordfører filosofere lidt over den problematik.
For ellers kan man jo ikke komme frem til de her besynderlige begrundelser: Det skal være attraktivt at bruge strømmen, når den bliver produceret, kan vi læse.
Man kunne spørge: Hvad er den energipolitiske, faglige begrundelse for, at det er godt at være hjemme om dagen og bruge strøm, når solen skinner?
Det er jo det tidspunkt, hvor der er høj aktivitet i samfundet, mens vindmøllerne som bekendt også meget lystigt producerer strøm om natten, hvor forbruget er lavt, og hvor vi må sælge strømmen billigt til eksempelvis nordmændene, som så sælger den tilbage til Danmark til en høj pris, når deres vandreservoirer er blevet fyldt op og niveauet så falder igen om dagen.
Det er der jo altså ikke meget strategi i.
Det er faktisk ret dumt at indrette sig på den måde.
Man kunne også spørge: Hvad er forskellen på at sætte en sparepære op og sætte solceller op?
Begge dele resulterer i besparelser på elnettet, men sparepærer bliver mig bekendt ikke beskattet.
Så der er rigtig mange dilemmaer i det her.
Når jeg kigger på høringssvarene – og nu kigger jeg ned på nogle af dem – synes jeg også, det er tankevækkende, at det kun er Energistyrelsen, der når frem til den her 10-årige tilbagebetalingsperiode.
Jeg er ked af at sige det, men det er altså et skønmaleri.
Folk ved jo ikke mange år frem, hvor meget de er hjemme, når solen skinner.
De kan ikke lave de her regnestykker.
Der er alt for stor usikkerhed, og derfor bliver folk forsigtige, og så går de i baglås, og så kommer de ikke ind i de her ordninger.
Ministerens tal og forudsætninger vil aldrig holde.
Jeg vil godt her fra talerstolen love en flaske vin til samtlige af Folketingets medlemmer, hvis det viser sig, at man bare tilnærmelsesvis opfylder de forudsætninger, som ligger i aftalen.
Det er og bliver et skønmaleri.
Men omvendt: Hvad skulle man ellers gøre?
Man har regnet tilbage ud fra en logik om, at pengene jo skal passe i kassen.
Heller ikke den almennyttige sektor synes jeg har været særlig interesseret i den her ordning.
Det helt store slagnummer var ellers, at vi nu skulle have gjort aftalen bred, så alle kunne deltage.
Tommelfingeren er i den grad vendt nedad, så jeg synes på mange måder faktisk, at man rammer forbi skiven, især fordi man går ind på folks enemærker, hvad angår at have frihed og klare sig selv og være herre i eget hus.