runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Løhde (V), 2009-11-19:
Nej, der skal ikke indsnige sig noget ideologi – var der ikke også en, der sagde, at ideologi er noget bras? Med hensyn til tilbud om psykologbehandling indførte regeringen og satspuljepartierne jo netop muligheden for at kunne få tilskud til en sådan behandling.
Mig bekendt pågår der i øjeblikket nogle drøftelser mellem aftaleparterne på det område, hvor man er ved at se på, hvordan det fremadrettet skal skrues sammen, al den stund at ordningen er blevet dyrere end det, man lagde til grund, fordi der er langt flere, som har benyttet sig af det tilbud, som blev givet i forbindelse med satspuljeaftalen.
Jeg tror ikke, at der er nogen her i salen, der er i tvivl om, at ordføreren for SF har arbejdet i børne- og ungdomspsykiatrien, for det bliver der gjort opmærksom på, hver gang vi har en debat her i Folketingssalen.
Regeringen har et ansvar for at sikre, at vi får tilstrækkelig behandlingskapacitet ude i landets regioner.
Det er jo også netop derfor, at der siden 2001 er blevet udbygget massivt i specielt børne- og ungdomspsykiatrien.
Og her vil jeg da gerne rose SF og de øvrige partier i satspuljeforhandlingerne for, at vi i fællesskab har været med til at prioritere børne- og ungdomspsykiatrien, sådan at vi har fået området løftet.
Vi er bestemt ikke i mål nu.
Og da vi indførte udrednings- og behandlingsretten i børne- og ungdomspsykiatrien, gjorde vi det jo også, velvidende at vi i de kommende år vil komme til at se en stigning i antallet af henviste børn.
Ergo havde vi i Danmark en gruppe af børn og unge, som ikke var registreret i statistikkerne, men som med al sandsynlighed vil have behov for hjælp på den ene eller den anden måde enten kommunalt eller i det psykiatriske system.
Birgitte Josefsen (V), 2009-11-19:
Patienterne får med forslaget mulighed for kortere udrednings- og behandlingsforløb i praksissektoren og får samtidig nogle valgmuligheder, så vi sikrer, at de får de samme rettigheder som patienter henvist til undersøgelse på et sygehus.
Med forslaget kan vi klart undgå en række situationer, hvor det ellers har været nødvendigt at gentage en række undersøgelser på grund af langsommelighed og langsomme udredningsforløb, så resultater fra prøver og undersøgelser har været forældede.
Lovforslaget indeholder desuden også en vedtagelse, der præciserer, at Sundhedsstyrelsen har hjemmel til at evaluere hele den offentligt finansierede sundhedssektor, altså både offentlige og private sygehuse og klinikker, der har en aftale med Danske Regioner om det udvidede frie valg og den udvidede undersøgelses- og behandlingsret i psykiatrien.
Ligeledes er det i lovforslaget præciseret, at der nu indføres et voldgiftsnævn til at afgøre tvister mellem regioner og private aktører i forbindelse med takstfastsættelser og en justering af regler for klausulering af tilskud til medicin.
Det er en række gode tiltag, som skal gøre vores sundhedssektor mere gennemskuelig og sikre, at vi får nogle mere smidige patientforløb, og det støtter vi i Venstres folketingsgruppe.
Pia Christmas-Møller (UFG), 2009-11-19:
Det er fint nok, at man nu giver dem yderligere tid og giver dem den gulerod, at hvis de selv klarer det, kommer vi ikke med lovinitiativer, men klarer de det ikke, mener jeg i hvert fald, at der her er en sag, som vi i Folketinget bør kigge nærmere på og også overveje at tage egentlige lovmæssige initiativer i forbindelse med.
Jeg havde nok gerne set, at vi allerede i dag kunne tage et lidt stærkere initiativ end det, vi kunne blive enige om i forslaget til vedtagelse.
Jeg synes, at branchen allerede nu har vist manglende evne til for alvor at gøre noget ved det, men et lille skridt er bedre end ingen.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Vi har i dag en forespørgsel, og forslaget til vedtagelse er en løftet pegefinger om, at de skal se at komme i gang.
Det har indtil nu ikke været godt nok, og nu skal branchen komme i gang, for ellers kan det være, at vi laver nogle lovpligtige krav.
Det skal være mine ord om det, og så synes jeg, at vi skal tage det op igen om et år.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Det var jo klar tale fra Dansk Folkepartis ordfører.
Man er klar til at tage det op igen, og man er også klar til at gå længere og videre.
Jeg vil blot sige, at idealerne jo ikke kun er de levende modeller.
Idealerne er jo også de affotograferede modeller, og der må man sige, at teknikken er sådan i dag, at der laves rigtig meget billedmanipulation.
Der er rent faktisk nogle lande og nogle brancher, der allerede har gjort det til et krav, at hvis der i deres magasiner vises billeder, som er billedmanipulerede, skal det fremgå af billedet.
Her skal mit spørgsmål til Dansk Folkepartis ordfører være: Er det et af de punkter, Dansk Folkeparti har i tankerne kunne blive et lovgivningsområde i Danmark?
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Nu har jeg selv kigget på det forslag, som Landsforeningen mod spiseforstyrrelser og selvskade har stillet, om, at man mærker de billeder; jeg kan bare ikke se, hvordan det i praksis vil kunne lade sig gøre
– jo, at vi mærker dem, men vi ved jo, at alle billeder i dag på en eller anden måde er blevet retoucheret; det kan jo ses på de billeder, der viser, at en skønhedsplet er blevet fjernet.
Men hvor går grænsen for, hvornår det mærkes, at der tages noget af eller lægges noget på?
Og det er nok dér, hvor jeg synes det ville være svært at lovgive, men jeg synes, det er et interessant emne.
Jeg har set nogle billeder, hvor man kan se, at nogle er blevet lavet utrolig tynde, så de ser helt forkerte ud.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Nu siger ordføreren, at det også går ud over alt andet, men det, det jo drejer sig om i vores debat i dag, er, at vi har vedkendt, at der er et problem, i forhold til at der er nogle idealer, som bliver spredt enten ved levende modeller eller ved billeder, og at det har en utilsigtet effekt på dem, som måtte blive udsat for eller er labile i forhold til spiseforstyrrelser.
Så for at vende tilbage til det om de manipulerede billeder kan man vel sige, at der jo vises billeder og advarsler i forbindelse med andre former for fare i vores samfund, og der er vel ikke noget til hinder for, at man også kunne gøre det i forbindelse med netop de billeder, der er blevet manipuleret.
Det kan fremgå af et lille ikon eller en lille tekst i hjørnet, som er noget, som nogle magasiner allerede gør brug af nu.
Men jeg hører lidt ordføreren for Dansk Folkeparti være en smule betænkelig, og derfor bliver jeg nødt til lige at bede om at få et lidt tydeligere svar.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Min betænkelighed går på, at hvis de billeder, der bliver lavet lidt anderledes, skal mærkes, vil alle billeder blive mærket, og så vil forslaget ikke kunne bruges til det, som ordføreren gerne vil.
Jeg tror, at hvis vi skal lave noget på området, kunne det måske være ved at stille nogle krav om, at der ikke må pilles ved billedet omkring modellens hofter, eller hvad det ellers kan være, og sådan, at der ikke er nogen andre muligheder for at lave de her billedmanipulationer.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-11-19:
Jeg hedder Cekic.
Nu sagde ordføreren, at det jo er svært at gå ind og lovgive her fra Folketingets side om, hvad man skal gøre med de her lidt overtynde eller undertynde modeller.
Man har f.eks. også nogle steder sagt, at der skal være en BMI-grænse.
Der er nogle modeller, som er under 16 år, og som er meget påvirkelige rent psykisk – for det er en hård branche – og der kunne man jo også godt gå ind og sige, at dem skal vi ikke have ud i branchen.
Der er en række ting, man kunne gøre.
Man kunne også godt sige, at vi vil have lægetjek
f.eks. Er der nogen af de her tiltag, som ordføreren synes kunne være et godt redskab at bruge for at kunne forebygge, at den her meget lille sårbare gruppe ikke ender med at udvikle anoreksi?
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Jeg synes helt klart, at der er nogle gode tiltag, men jeg synes også, at jeg har givet svar på mange af dem.
Jeg vil gerne tage sundhedstjek op, men jeg synes, at vi skal lade branchen prøve selv at komme på banen.
Jeg mener stadig væk, at hvis vi kan nå det ad frivillighedens vej, er det ikke os, der sætter kravene.
Men jeg siger så også, at vi kommer igen om et år.
Billedmanipulationen har jeg talt om.
Jeg synes, at det ville være en god idé, men jeg tror bare ikke, at det hjælper, og hvorfor lovgive om noget, der måske ikke hjælper, og når vi ved, at der bliver gjort noget ved alle billeder.
Det vil sige, at alle billeder ville blive mærket, alle fotografier ville blive mærket.
Det kunne jo være, der var en anden måde.
Hvis modebranchen nu selv gik ind og sagde: O.k., vi går ikke ind og laver tynde modeller, der ikke findes, eller vi tager ikke fedt fra hofterne eller fra lårene, eller gør modellerne tyndere i ansigtet.
Det kunne jeg godt tænke mig at de kom ud og sagde.
Jeg mener, at ja, man mærker billederne, og så vil det være alle billeder, der bliver mærket, fordi man har gjort noget, måske fjernet en skønhedsplet eller noget andet på et normalt foto.
Det vil sige, at så er vi jo kommet lige vidt.
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-11-19:
Jeg hedder stadig væk Cekic til efternavn.
Jeg synes, det er et tyndt argument.
Det med at sige, at det jo ikke vil virke med de her billeder, svarer lidt til at sige: Jamen alle kører hurtigt, der er ingen grund til, at vi laver fartgrænser, for det vil ikke virke.
Altså, vi er nødt til at give det en chance.
Det her er jo ikke en nyopstået problemstilling, det har eksisteret i mange, mange år.
Jeg kunne da rigtig godt tænke mig ordførerens bud på en eller anden form for ambition.
Skal vi ikke sætte nogle mål op i dag om, at hvis der ikke er sket det og det og det, når vi mødes igen om et år – og det synes jeg kunne være en rigtig god idé at vi gjorde – så vil vi rigtig gerne gå ind og justere og hjælpe dem på vej?
For det kunne da være en oplagt måde at arbejde på at sige, at vi lader det køre ad frivillighedens vej, men hvis de ikke kan finde ud af det, går vi ind og styrer.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Jamen jeg mener også, at kan de ikke finde ud af det, så styrer vi.
Men jeg mener stadig væk: Vi skal jo ikke lovgive, hvis vi mener, at der ikke er noget, der retter sig efter lovgivning, eller at vi ikke kan bruge den til noget.
Det er jo at sende luft ud af vinduet.
Det vil sige, at alle billeder vil være mærket, og så har det da ikke nogen effekt.
Per Clausen (EL), 2009-11-19:
Så må vi tage det med ventetiderne i anden omgang, men jeg kunne forstå, at Sophie Løhde var enig med mig i, at man ikke vil indføre den ret til at kunne få psykologbehandling og til, at lægerne kan anvise til psykologbehandling.
Jeg vil bare stille et enkelt andet spørgsmål til fru Sophie Løhde, og det er: Mener hun ikke, at der med hensyn til det, vi ser i modebranchen, kunne være meget god grund til at se på det arbejdsmiljø, der hersker der?
Tilsyneladende er det jo sådan, at man mere eller mindre bevidst presser skråstreg tvinger unge mennesker til at gennemgå nogle kure, som er stærkt sundhedsskadelige.
Sophie Løhde (V), 2009-11-19:
Jeg har ikke nævnt noget som helst om, at jeg ikke vil se på spørgsmålet om at indføre en sådan ret, eller at jeg ikke vil se på det her område.
Når det gælder arbejdsmiljø, har jeg sådan set principielt den holdning, at modebranchen ligesom alle andre brancher har et ansvar for at sikre sine medarbejdere ordentlige forhold.
Det er jo også derfor, jeg synes, at det samarbejde, som LMS og DAFI indgik, da de enedes om det her etiske charter, var så banebrydende.
Vivi Kier (KF), 2009-11-19:
Heldigvis er vi alle sammen forskellige som mennesker, og vi er også forskellige af udseende.
Nogle er små, andre er høje; nogle har krøllet hår, nogle har glat hår, nogle har slet ikke noget hår; andre er tykke, og atter andre er tynde.
Moden skifter hyppigt, og desværre har det i mange år været en trend at være sygeligt tynd.
Det kan egentlig undre, at modeskabere har brug for sådan et tyndt, lige stativ uden former til at fremvise deres kreationer.
Men i de senere år har vi heldigvis også set, at forskellige firmaer faktisk er begyndt at bruge modeller, som afspejler, hvordan vi kvinder ser ud i virkeligheden med alle vores forskelligheder.
Vi har set en stigning i antallet af unge mennesker, især piger, som bevidst sulter sig selv, og som slet ikke er i stand til at se, hvor usund man ser ud, når man er radmager.
Personligt synes jeg, at det er direkte ubehageligt at se på de helt tynde modeller.
De får mig til at tænke tilbage på koncentrationslejrfanger under anden verdenskrig.
Nu tror jeg ikke, at det kun er tynde modeller, der får piger til at få en spiseforstyrrelse.
En spiseforstyrrelse handler nemlig om meget mere end blot mad; det handler om modstridende følelser, lavt selvværd og om at finde noget, som man selv synes man kan kontrollere.
Vi skal alle turde snakke om skønhedsidealer, og derfor er en debat som den i dag rigtig god, fordi den er med til at aftabuisere det her område, og fordi vi tør snakke om skønhedsidealer.
Men modelbranchen er en rollemodel, og derfor vil jeg gerne kraftigt opfordre dem til at være opmærksomme på de signaler, de er med til at sende.
Også herfra vil jeg gerne opfordre parterne bag det charter om at følge op på den evaluering, de har lavet.
Vi skal til stadighed rette fokus mod det, vi skal til stadighed turde snakke om det, og jeg vil meget gerne være med til at forebygge frem for at behandle unge piger, der får en spiseforstyrrelse.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Fru Vivi Kier siger, at det er glædeligt, at modebranchen er gået i dialog for at få løst problemet.
Som socialdemokrat står jeg her og tænker: Det er dog den største naturlighed, at de går i dialog, i kraft af at alle, ikke bare internt, men også eksternt kan se, at de har et problem.
Man har sågar haft dødsfald i branchen som følge af, at modellerne har været anorektiske og dermed altså syge.
Det, vi jo netop skal forholde os til, er spørgsmålet: Hvad er det, modebranchen gør?
De gør brug af levende mannequiner for at få fremvist modebranchens, modeskabernes mesterværker – deres kunstværker.
Derfor vil jeg godt bare i et forsøg på at anholde ordføreren på den ligesom sådan rosende vinkel, at modebranchen har gjort det, spørge, om ordføreren ikke er enig i, at det må stå som en politisk forventning fra os her i Folketinget, at de naturligvis er en part i det her og tager det aktivt op.
Vivi Kier (KF), 2009-11-19:
Dertil kan jeg kun svare, at så tror jeg ikke, at hr. Flemming Møller Mortensen hørte hele min tale, for det har jeg jo lige nøjagtig lagt vægt på: Det er væsentligt, at de også spiller en rolle i hele forebyggelsen og kampen mod det skønhedsideal, vi har – ikke kun i den branche, alle vi andre har det også – men de har en stor andel i det her, og det synes jeg at jeg lagde meget vægt på i min tale.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Forespørgselsdebatten her i dag har tidligere haft et emne oppe, hvor fru Vivi Kiers regeringspartner fra Venstre også blev stillet spørgsmålet, om man – og nu stiller jeg spørgsmålet til den konservative ordfører – har været inde at drøfte og også har stillet sig velvillige med hensyn til at finde en finansieringsmodel, sådan at de praktiserende læger, eller hvem det ellers måtte være i sundhedsvæsenet eller i voksenlivet, som finder ud af, at der er problemer omkring et barn, som måtte være anorektisk eller i hvert fald have en spiseforstyrrelse, så får muligheden for at kunne henvise de unge mennesker til en psykolog til behandling.
Grunden til, at jeg rejser det her spørgsmål igen, er jo, at jeg rigtig mange steder fra har hørt, at man efterspørger netop det behandlingstilbud derude, fordi det ikke eksisterer i dag.
Vivi Kier (KF), 2009-11-19:
Behandlingstilbud er jo den ene del.
Jeg synes rent faktisk, det, debatten skulle handle om i dag, var den forebyggende del, men den tager vi senere.
Behandlingsdelen er væsentlig ja, men jeg er ikke helt enig i, at det faktisk er den praktiserende læge, som konstaterer, at de her unge piger har en spiseforstyrrelse.
Det er faktisk nogle andre steder, hvor de her piger færdes, det konstateres først.
Det kan være forældrene, det kan være vennerne.
Jeg har haft det meget tæt inde på livet i min omgangskreds og ved, at det ikke først og fremmest er de praktiserende læger, der konstaterer det.
Jeg vil også gerne her hæfte mig ved, at vi jo faktisk har en udrednings- og behandlingsret for unge under 18 år med en psykisk lidelse.
Behandlingsdelen er utrolig væsentlig, men det, jeg synes er lige så væsentligt, er jo, at vi forebygger, at nogen får det så slemt, at de skal ud og behandles.
Så det er forebyggelsesdelen – det, at vi alle sammen tør snakke om, hvad det er for nogle idealer, vi har, og at vi tør gribe fat i hinanden, fuldstændig ligesom at jeg, hvis jeg har en kollega, som jeg synes drikker lidt for meget, tør gribe fat i ham og sige: Hallo, Peter, ved du hvad, jeg synes, du drikker mere, end godt er, og det skal vi gøre et eller andet ved.
Sådan skal vi også turde tage fat i de unge piger og sige: Ved du hvad, du ser ikke sund ud, der er et eller andet, vi skal have gjort noget ved.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Jeg mener, at det her sender et signal til modebranchen om at tage det her problem op og om at evaluere det charter, der har været de sidste 2 år.
Tak for debatten.
Birgitte Josefsen (V), 2009-11-19:
Det fremsatte lovforslag indeholder bl.a. ændringer af sundhedsloven, så der fremadrettet gives mulighed for frit valg til diagnostiske undersøgelser.
I Venstre ser vi positivt på forslaget, da vi dermed sikrer en hurtig udredning og hurtige behandlingsforløb...
Özlem Sara Cekic (SF), 2009-11-19:
Spiseforstyrrelse er en meget meget alvorlig lidelse.
Modebranchen lavede jo selv den her undersøgelse for at gå ind og påvirke de unge, og jeg vil rigtig gerne lige prøve at læse op fra evalueringen, som viser, at det her, som vi har diskuteret i forbindelse med charteret, kun er udbredt blandt dem, der har udarbejdet det, og at kun dem, der er i dialog med LMS, er blevet præsenteret for det:
Langt de fleste kan ikke huske noget fra selve charteret, og ingen er blevet bedt om at gøre noget proaktivt for at nå målsætningen.
Videnniveauet er ikke blevet højere med charteret, og der er delte meninger om, hvorvidt der er sket en holdnings- og adfærdsændring i kraft af selve charteret.
Der er nu mere fokus på sundhed, men hvorvidt det er charterets skyld eller skyldes en generel udvikling i branchen er også uvist.
Hovedkonklusionen, i forhold til om det har gjort en forskel, er, at det har det ikke, og det er man ret enige om.
Når man ser på de udenlandske initiativer på området, kan man jo se f.eks. i Spanien, at man i 2007 forbød modeller med en BMI på under 18 at deltage i modeopvisninger.
To store tøjkæder gik sammen med Spaniens sundhedsminister og lavede deres mannequindukker i størrelse 36.
I USA var der en organisation, der anbefalede, at alle modeller ved modeopvisninger skulle være over 16 år.
I Frankrig blev et lovforslag om at idømme straf for at opfordre til spiseforstyrrelse vedtaget i april 2008 i underhuset.
Når man ser på, hvad vores egne eksperter – f.eks. Marianne Hertz, læge på Rigshospitalets anoreksiklinik – siger om det her, så er det jo også, at charteret ikke vil ændre noget, og hun er ikke enig i, at man ikke skal fastsætte en grænse for BMI, for hun synes ikke, at argumentet holder, og hun synes, at der skal være en nedre grænse.
Jeg er enig med de andre partier i, at vi skal give modebranchen endnu en chance, så de har et år til at klare det ad frivillighedens vej.
Hvis de ikke kan styre det, tror jeg, vi skal gå ind og hjælpe dem, for det handler jo i sidste ende om liv eller død.
Vi har jo hørt om de her piger, som pludselig falder om og mister livet, fordi alle andre omkring dem har svigtet.
Derfor tror jeg også, at det er enormt vigtigt, at vi har nogle mål.
Hvad er det, vi vil med det her?
Skal det bare være endnu en gang tom snak fra Christiansborg, hvor vi tager det her op, og hvor det er glemt morgen, så alt er, som det plejer at være?
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Jeg må sige til hr. Jonas Dahl, at nu lyder det, som om spørgsmålet blev stillet til ministeren, så det er nok ikke mig, der skal svare.
Men jeg kan svare som ordfører for Socialdemokraterne, uden at jeg kender sagen konkret, at det er muligt, at de borgerlige har haft ønsket om en kritik på området, men jeg synes jo, at vi politikere både skal stå ved det, vi tænker, og det, vi har holdningsmæssigt, men såmænd også den måde, vi ser ud på.
Sophie Løhde (V), 2009-11-19:
Nej, det skal ikke ses som udtryk for, at man bedre kan tåle at vente.
Vi ønsker sådan set en fuldstændig ligestilling imellem psykiske og somatiske sygdomme, og derfor vil vi da også meget gerne arbejde os hen imod en fuldstændig sidestilling af de to områder.
Men jeg synes bare, det er en lille smule underligt, at det spørgsmål netop kommer fra De Radikale, som jo sammen med den øvrige opposition står bag, at vi fuldstændig skal sløjfe det udvidede frie sygehusvalg og dermed sløjfe, at patienterne skal have ret til 1 måneds ventetidsgaranti, hvad angår de somatiske sygdomme.
Der har man jo netop sagt, at man ønsker en eller anden fleksibel ordning, hvor patienterne kan få lov at vente i alt mellem 1 og 3 måneder.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ordføreren, om ordføreren hellere havde set, at man var gået ind og havde lovgivet på området her og nu, første gang man har taget en evaluering op, efter at man har lavet charteret.
Sophie Løhde (V), 2009-11-19:
Ordføreren for Det Radikale Venstre får det til at lyde, som om der ikke foregår en prioritering i det somatiske sundhedsvæsen.
Der foregår en prioritering hver eneste dag, hver eneste time ude på alle landets sygehuse af, hvem der skal behandles hurtigst og hvornår.
Den prioritering foretages dagligt af lægerne, som trods alt – og det håber jeg vi alle sammen er enige om her i Folketingssalen – er de bedste til at vurdere, hvem der skal til først.
Og når vi snakker om alvorlige sygdomme kontra mindre alvorlige sygdomme, så er det jo altså også sådan i dag, at vi siger, at har du eksempelvis en kræftsygdom eller får en hjertesygdom, så er det jo ikke sådan, at vi siger, at hov, du skal lige have lov til at vente en måned.
Der kommer du jo altså også til med det samme.
Flemming Møller Mortensen (S), 2009-11-19:
Nej, det gør jeg ikke, og det er heller ikke det, jeg siger.
Jeg siger netop, at nu har vi fået en evaluering, og det er rigtig godt, og det er også fint, at vi får en politisk drøftelse på baggrund af den.
For der skal ske noget på området.
Vi ønsker fra socialdemokratisk side bestemt ikke at skulle lave lovgivning på det her område, hvis det er muligt at komme uden om det.
Men vi ser fra mange andre brancher, at man har et meget stramt indre kodeks i forhold til sin egen indre organisation – og jeg kan parallelisere til medicinalindustrien – altså at man siger, at man skal overholde et lovsæt, som man selv har lavet, og hvis ikke man overholder det, så har man både en kritikmulighed og en sanktionsmulighed.
Og det er her, jeg synes man skal nå langt længere.
I forhold til det, som ordføreren for Enhedslisten, hr. Per Clausen, tidligere var inde på, er det jo også rigtigt, at modebranchens ansvar også ligger på det arbejdsmiljømæssige område.
Og derfor synes jeg, vi skal tale lidt dunder her fra talerstolen og fra Folketingssalen i dag for at få dem til at forstå alvoren i problemet.
Liselott Blixt (DF), 2009-11-19:
Jamen det er jeg glad for at høre.
Jeg var bare lidt i tvivl, da jeg hørte ordførerens tale
Så vil jeg lige vende tilbage til det med mærkningen.
Jeg kan huske, at der ved sidste folketingsvalg var alle de her valgplakater, og der var der jo mange, der debatterede, at der var mange, der på de her valgplakater havde fået lavet sig lidt yngre, så man lige pludselig så 10 eller 20 år yngre ud.
Så tænker jeg: Mener ordføreren så, at disse plakater også skal mærkes ligesom alt andet, der skal mærkes, hvis man har manipuleret med det?