Bjarne Corydon (S), 2014-12-17:
Inden jeg kommenterer de indlæg, der er kommet fra ordførerne, vil jeg indlede med at opsummere den aktuelle økonomiske situation i Danmark og skitsere den ansvarlige og balancerede vej, der er fundamentet for regeringens økonomiske politik, og som jo samtidig skaber rum og tryghed til at udvikle den fælles velfærd i Danmark.
Herefter vil jeg skitsere hovedelementer i finanslovsaftalen, der viser, hvordan regeringens velfærdspolitik konkret adskiller sig fra en nulvækstpolitik.
Grundlæggende er det værd at hæfte sig ved, at dansk økonomi er i fremgang, selv om BNP-væksten gennem 2014 har været svagere end ventet.
Det er en fremgang, som er tydelig det måske væsentligste sted overhovedet, nemlig på arbejdsmarkedet, hvor beskæftigelsen i den private sektor er steget med næsten 30.000 personer siden midten af 2013.
Samtidig er ledigheden faldet.
Bruttoledigheden ventes at blive på 135.000 personer i år, og væksten på de danske eksportmarkeder er jo aftaget i løbet af 2014, og en svagere vækst navnlig i euroområdet har bidraget til en lavere vækst i eksporten.
Den svagere vækst i udlandet har jo helt naturligt bidraget til, at danske virksomheder og forbrugere fortsat er tilbageholdende, og den indenlandske efterspørgsel har også på den baggrund været lavere end ventet i 2014.
Det hører dog også med til billedet af den internationale konjunkturudvikling, at lande som USA og UK er langt fremme i deres konjunkturgenopretning med en robust fremgang i den indenlandske efterspørgsel og en stigende beskæftigelse.
Det er regeringens vurdering, at konjunkturgenopretningen i Danmark vil tage til i styrke, og at beskæftigelsen vil stige yderligere.
BNP-væksten forventes med de seneste skøn at stige med 1,4 pct. i 2015 og 2 pct. i 2016.
Beskæftigelsen ventes også at stige i de kommende år.
Der er naturligvis usikkerhed knyttet til konjunkturgenopretningen.
Den danske økonomi er grundlæggende i bedring, og Danmarks konkurrenceevne er styrket betydeligt siden 2011.
Men også på andre områder er dansk økonomi langt stærkere end for blot få år siden.
Beskæftigelsen er som nævnt steget siden 2013, boligpriserne er steget siden 2013, forbrugertilliden har været positiv siden 2013, og renterne er faldet yderligere siden 2013.
Samlet set har dansk økonomi gode forudsætninger for vækst i de kommende år.
Regeringens økonomiske politik har sigtet mod i videst muligt omfang at understøtte vækst og beskæftigelse og gøre det inden for rammerne af en ansvarlig finanspolitik, og det gør sig også gældende for finansloven for 2015.
Udviklingen gennem 2014 har jo desværre bekræftet, at det fortsat er nødvendigt at holde en hånd under økonomien.
Der er som gennemgået klare tegn på fremgang i økonomien, men styrken i konjunkturgenopretningen har hidtil været mere beskeden end ventet.
Dermed gik finanspolitikken for 2015 helt bevidst tæt på underskudsgrænserne.
Efter fremsættelsen af regeringens finanslovsforslag blev der offentliggjort en række indikatorer og vurderinger, der pegede i retning af lavere vækst, navnlig i euroområdet.
Det er klart, at en svækkelse af konjunkturudsigterne i euroområdet også smitter af på væksten i Danmark.
Det var baggrunden for, at regeringen i oktober indgik en aftale med Enhedslisten og SF om en pensionspakke, og det vil jeg gerne takke de to partier for.
Med pensionspakken indføres en økonomisk tilskyndelse til tidligere udbetaling af opsparing i Lønmodtagernes Dyrtidsfond, ligesom muligheden for omlægning af kapitalpension til alderspension forlænges til udgangen af 2015.
Pensionspakken forventes at forbedre den offentlige saldo med ¾ pct. af BNP i 2015 svarende til 15 mia. kr., og pensionspakken giver dermed en betydelig sikkerhedsafstand til underskudsgrænsen for det faktiske underskud, og det mindsker risikoen for, at Danmark på ny pådrager sig en henstilling fra EU.
Pensionspakken indeholder ikke nye udgifter.
Der er alene tale om, at skattebetalinger fremrykkes til 2015 og anvendes til at reducere underskuddet og dermed den offentlige gæld.
Pensionspakken har desuden den fordel, at forbedringen af den offentlige saldo i 2015 kan foretages, uden at vi svækker efterspørgslen, og uden at vi dermed svækker vækst og beskæftigelse.
Med finanslovsaftalen tager vi en lang række nye initiativer sammen med Enhedslisten og SF, som jeg skal komme tilbage til senere, men grundlæggende er det værd at hæfte sig ved, at finanslovsaftalen holder sig inden for de økonomiske rammer i finanslovsforslaget.
Man skal imidlertid samtidig være opmærksom på, at den positive udvikling i beskæftigelsen mindsker de negative virkninger på det offentlige underskud af lavere BNP-vækst.
Endelig skal man også være opmærksom på, at renten har været faldende i kølvandet på lavere international vækst, og en faldende rente øger jo indtægterne fra pensionsafkastskatten, og det mindsker det offentlige underskud.
Samlet set er det Finansministeriets vurdering, at der er udsigt til et offentligt underskud på 2½ procent af BNP i 2015 mod de 3 pct. af BNP, der var vurderingen i august.
Endelig skal det pointeres, at regeringens økonomiske politik ikke alene handler om at understøtte vækst og beskæftigelse; den handler i lige så høj grad om at bidrage til at styrke virksomhedernes konkurrenceevne.
Og danske virksomheder og danske arbejdspladser er jo forhold, der vedholdende er udfordret af konkurrence fra andre lande, selv om Danmarks konkurrenceevne er styrket betydeligt siden 2011.
Men der er fortsat et behov for at forbedre konkurrenceevnen for danske virksomheder, og derfor arbejder regeringen for at sikre virksomhederne gode betingelser for at skabe arbejdspladser i Danmark.
Alene de seneste aftaler om »Vækstpakke 2014« indeholder over 100 initiativer, som sammen med en række af regeringens øvrige resultater i 2014 øger velstanden i dansk økonomi med 6 mia. kr. i 2020.
»Vækstpakke 2014« indebærer samtidig, at virksomhederne kan reducere deres omkostninger med godt 5 mia. kr. årligt som følge af færre administrative byrder, lavere afgifter, effektiviseringer osv.
Samtidig vil vækstpakke 2014 understøtte en forøgelse af de private erhvervsinvesteringer for samlet set ca. 10 mia. kr. frem mod 2020.
Den styrkede produktion vil bidrage til at sikre vellønnede job i hele landet, herunder i vores produktionsvirksomheder.
Det, jeg har talt om indtil videre, altså den økonomiske situation, vækstudsigterne, danske arbejdspladser osv., er jo alt sammen afgørende forudsætninger for, at vi kan udvikle og fremtidssikre vores velfærdssamfund til de kommende generationer.
Kernen i det, regeringen gør, og det, regeringen vil, handler nemlig om fællesskab – om at værne om og fremtidssikre vores fælles velfærdssamfund.
Derfor afsætter regeringen i gennemsnit 3 mia. kr. hvert år til ny velfærd.
Det betyder, at der er i 2020 vil være samlet set 20 mia. kr. mere til at sikre bedre velfærd, hvis man holder den kurs.
Med aftalen om finansloven for 2015 viser vi jo klart, hvordan regeringens velfærdspolitik i praksis adskiller sig fra nulvækstpolitik.
Inden for rammerne af en ansvarlig økonomisk politik har vi råd til betydelige investeringer i vores velfærdssamfund i de kommende år.
Regeringen har indgået en finanslovsaftale med SF og Enhedslisten med initiativer, der styrker velfærden markant over de næste 4 år.
Det er initiativer, der tager hånd om de svageste i vores samfund og samtidig understøtter et ordentligt og trygt arbejdsmarked, og det er alt sammen sket inden for rammerne af en balanceret og bæredygtig økonomisk politik.
Aftalen sikrer bl.a. en markant opprioritering af sundhedsområdet; der tilføres i alt 6,5 mia. kr. over de næste 4 år til forbedringer i det danske sundhedsvæsen.
Dermed øger vi bl.a. indsatsen for at sikre bedre kræftoverlevelse, og samtidig tager vi ansvar for samfundets svageste ved at styrke indsatsen over for kroniske sygdomme.
Samtidig har vi med aftalen afsat nye midler til et hjemmehjælpsklippekort.
Det er et klippekort, som skal give de svageste ældre mulighed for selv at bestemme, hvad de vil have mere hjælp til, om det så er en ekstra gang rengøring, en tur i biografen, et museumsbesøg eller noget helt fjerde.
Dagtilbud af høj kvalitet har stor betydning for, hvordan børnene klarer sig senere hen i livet.
Med aftalen om finansloven for 2015 har regeringen, SF og Enhedslisten jo også understreget, at vi gerne vil understøtte den danske arbejdsmarkedsmodel, og derfor har vi valgt at forhøje fradraget for fagforeningskontingenter.
Samtidig viderefører vi den hidtidige indsats imod social dumping med yderligere 50 mio. kr. i 2015.
Dermed har vi i perioden 2012-2015 afsat mere end 650 mio. kr. til indsatsen imod social dumping.
Samtidig har aftalepartierne været optaget af at fastholde et trygt arbejdsmarked.
Derfor indfører vi med finanslovsaftalen en kontantydelse, der holder hånden under de ledige, der vil falde ud af dagpengesystemet.
Regeringen, SF og Enhedslisten er også enige om, at det skal være muligt at udvikle alsidige boligområder.
Derfor har vi besluttet at ændre planloven, så kommunerne får bedre mulighed for at udvikle blandede boligområder, hvor der er plads til alle, også borgere med små indkomster.
Vi skal også tage ansvar for en bæredygtig fremtid for de kommende generationer.
Derfor har regeringen også på det punkt sammen med SF og Enhedslisten afsat 200 mio. kr. årligt til grøn omstilling og til en styrket klimaindsats i de kommende år.
Endelig har vi med finanslovsaftalen afsat en pulje på 0,25 mia. kr., som skal hjælpe kommunerne med at huse de mange asylansøgere, der er kommet til Danmark i de seneste måneder.
Ud over de mange initiativer i den centrale finanslovsaftale er der indgået i alt tre delaftaler om bl.a. udmøntning af forskningsreserven i 2015, en ny filmaftale for perioden 2015-2018 og en udmøntning af satspuljen for 2014.
Det er delaftaler, som er indgået med et bredt flertal blandt Folketingets partier, og regeringen vil gerne kvittere for, at flere partier er med til at tage ansvar for finansloven for 2015.
Finanslovsaftalen er samlet set fuldt finansieret.
Den omfatter nye initiativer for i alt 3,4 mia. kr. i 2015, og derudover er der gennemført fuldt finansierede delaftaler for 2,3 mia. kr. i 2015.
Den samlede finansiering på ca. 5,6 mia. kr. sikrer, at finanslovsaftalerne for 2015 kan gennemføres inden for rammerne af budgetloven og udgiftslofterne.
Med det samlede aftalekompleks har regeringen jo fortsat kursen med at føre en ansvarlig og balanceret økonomisk politik, som samtidig skaber rum for at udvikle den fælles velfærd i Danmark.
Nu vil jeg så bruge lidt tid på at kommentere ordførernes forskellige indlæg under debatten i dag.
Først af alt en tak til ordførerne fra SF og Enhedslisten.
Der er jo helt som sædvanlig ved de her debatter ingen som helst grund til, at man lægger skjul på, at vi på en række punkter er uenige om væsentlige elementer i den økonomiske politik.
Det er da også fremgået af debatten her i dag, og det vil helt sikkert også være tilfældet fremover, og det er for så vidt en helt ærlig sag.
Samtidig står det med debatten i dag og den finanslovsaftale, der har været genstand for debatten, klart, at vi står sammen om en lang række konkrete mærkesager, og at vi med det udgangspunkt er i stand til at skabe en lang række konkrete resultater.
Det er resultater, der styrker fællesskabet, styrker den danske arbejdsmarkedsmodel, styrker kampen imod social dumping, styrker vilkårene for de danskere, der har det sværest, styrker den grønne omstilling og den kernevelfærd, der spiller en meget stor rolle i så mange helt almindelige danske lønmodtageres liv.
Det er vel at mærke sket inden for bundsolide, helt økonomisk ansvarlige rammer, hvor alle de nye strammere krav til den økonomiske politik, der er indført i de senere år, overholdes; hvor de vækstpakker, der er aftalt bredt i Folketinget, gennemføres; og hvor den samlede økonomiske politik fortsat bidrager positivt til privat vækst og beskæftigelse.
Det er alt sammen ikke så ringe endda, og det vil jeg gerne takke for.
Dernæst har jeg et par ord til Venstres ordfører, hr. Peter Christensen.
Herfra var bidraget efter min opfattelse i forstemmende grad præget af ønsket om og forventningen om en snarlig valgkamp.
Det ønske kan man godt forstå, og ordføreren er i sin gode ret til at have det, men det er meget lidt befordrende, når det stiller sig i vejen for en saglig debat om den økonomiske politik og den økonomiske situation i Danmark.
I stedet for en nøgtern diskussion af de økonomiske realiteter, i stedet for et konkret bud på Venstres egne forslag og prioriteter, ja, så fik vi en lang, negativ, ukonkret og desværre helt usaglig valgtale.
Det var en tale, der syntes at være skrevet på baggrund af den eneste kilde til fakta om økonomi og samfundsforhold, der i øjeblikket anvendes i Venstre, nemlig den angrebsmanual, man har udgivet til alle partiets folketingsmedlemmer og -kandidater.
Men der er ikke udskrevet valg, og vi er ikke i valgkamp.
Vi er derimod alle sammen forpligtet til at passe vores arbejde her i Folketinget og i den forbindelse så sagligt som muligt drøfte, hvordan vi bedst løfter de tunge økonomiske oprydningsopgaver, der har præget de senere års regeringsarbejde, dels efter en dyb krise, dels efter en lang periode, hvor VKO-flertallet ikke havde styr på den økonomiske politik, og derfor vil jeg gerne hjælpe Venstres ordfører med en række oplysninger, som ikke har fundet vej til angrebsmanualen, men som alligevel ikke sådan er til at komme udenom.
Her har vi virkelig at gøre med et paradoks i hele dagens finanslovsdebat.
For sandheden er jo, at regeringen netop på de punkter i de seneste 3 år har leveret langt bedre resultater end den regering, hr. Lars Løkke Rasmussen og Venstre stod i spidsen for, og derfor er situationen jo også, at vi faktisk har fået flere private arbejdspladser og færre ledige, og at vi har udsigt til fornyet fremgang.
Det er en tendens, der senest bekræftes i dagens aktuelle udgave af Berlingske, hvor et panel sammensat af 204 danske topledere udtrykker en klar optimisme, i forhold til, hvad der venter den private sektor og virksomhederne i de kommende måneder.
Pilen peger ifølge toplederne fra det private erhvervsliv i retning af flere investeringer, større omsætning og nye job.
I den situation kan jeg ikke lade være med at beklage den tilgang, som ikke bare Venstres ordfører, men hele den borgerlige opposition lægger for dagen, når det gælder den realøkonomiske udvikling i Danmark.
For når man hen over en lang dags debat lytter til ordførernes indlæg, ja, så får man nogle gange det indtryk, at ordførerne nærmest ærgrer sig over – eller måske ligefrem frygter – den økonomiske fremgang, der rent faktisk viser sig på en lang række punkter, som om den politiske trang til at skælde ud på regeringen og dens ministre langt overskygger interessen for, hvad der sker uden for Christiansborg.
Det synes jeg er trist, og derfor synes jeg, der er grund til at opholde sig ved den diskussion om underskud og ansvarlighed i den økonomiske politik, som jeg har haft fornøjelsen at tage med et bredt udvalg af repræsentanter fra Venstre over de seneste måneder.
Påstanden fra Venstres side har jo været, at regeringen ikke havde styr på det med gæld og underskud,
påstanden har været, at faldende oliepriser og lavere vækstudsigt på grund af udviklingen i landene rundt om Danmark skulle presse underskuddet op over de grænser, vi har bundet os til, og at det skulle udløse en ny henstilling fra Europa-Kommissionen.
I den forbindelse synes man helt at have glemt den nære fortid, hvor den eneste regering, der rent faktisk har pådraget Danmark en EU-henstilling, jo netop var hr. Lars Løkke Rasmussens VK-regering.
Det var jo en henstilling, der udløste de krav om oprydning, som den nuværende regering i de senere år har måttet og kunnet håndtere, sådan at henstillingen nu er ophævet.
Nu har vi så fået de opdaterede tal.
Vi ved, at Europa-Kommissionen på baggrund af den seneste udvikling og de seneste data skønner, at det danske underskud bliver på 2,3 pct., og at det dermed holder sig solidt på den rigtige side af 3-procentsgrænsen; vi ved som nævnt også, at skønnet i Økonomisk Redegørelse er lidt mere forsigtigt, og at vi lander på 2,5 pct. – fortsat på sikker afstand af grænsen.
Helt barokt bliver det så, hvis man ser nærmere på, hvad Venstre selv har foreslået.
Det har Finansministeriet gjort i svar på Finansudvalgets spørgsmål 152, og heraf fremgår det, at hvis Venstres forslag til finanslov rent faktisk blev gennemført uden den pensionspakke, som Venstre så hårdt har kritiseret, ville det på baggrund af de aktuelle økonomiske udsigter resultere i et offentligt underskud på mellem 3,1 pct. og 3,25 pct. af BNP.
Det er jo et facit, der hænger ganske godt sammen med det forhold, at Venstres finanslovsforslag jo byggede på at køre uden nogen form for sikkerhedsmargen, uden reserver til uforudsete udgifter i 2015.
Så jeg synes, der er grund til at tage den lige en gang til og måske langsomt: Hvis man gennemfører Venstres egen økonomiske politik for finansåret 2015, altså det finansår, vi debatterer her i dag, ja, så ville det igen ligesom under VKO-regeringen indebære en overskridelse af de underskudsgrænser, Danmark har bundet sig til, hvis man altså ikke gennemfører den pensionspakke, regeringen ansvarligt og rettidigt har foreslået under massiv kritik fra hele den borgerlige opposition med Venstre i spidsen.
Det fører mig videre til et par bemærkninger om selve pensionspakken, som jo sikrer, at vi med finansloven fortsat kan føre en økonomisk politik, der bidrager positivt til privat vækst og beskæftigelse.
Her har kritikken jo som bekendt været ganske massiv, og det har ikke mindst været tilfældet fra Venstres ordførers side, og måske kan det i den forbindelse være nyttigt for Folketinget at blive mindet om nogle af de vurderinger, der er kommet fra de mest sagkyndige økonomer i forbindelse med forslaget.
Samme overvismand uddyber det i en anden sammenhæng, og igen citerer jeg, med, at hvis ikke politikerne kan leve med et offentligt underskud på 3,6 pct. og man derfor på traditionel vis må stramme sig ned på 3 pct., så kræver det en voldsom finanspolitisk stramning, der vil have væsentlige negative konsekvenser for økonomien i den konjunktursituation, som vi befinder os i nu.
Og vi kan tydeligt se behovet for at undgå en så stor finanspolitisk stramning.
Altså, sagt helt ligeud: Pensionspakken er nyttig, hvis man vil undgå at føre en politik, der koster vækst og koster job – også i dansk erhvervsliv.
Dernæst har jeg et par bemærkninger til ordføreren for Dansk Folkeparti, hr. René Christensen.
Her var dagens bidrag jo desværre endnu en forspildt mulighed for at konkretisere Dansk Folkepartis økonomiske politik, for at etablere noget, der bare minder om sammenhængen mellem udgifter og indtægter i den politik, Dansk Folkeparti fremfører i en lang række sammenhænge.
Og jeg fulgte med særlig opmærksomhed hr. René Christensens forsøg på sådan at slalomløbe sig uden om de mange spørgsmål, der helt enkelt gik på sammenhængen mellem på den ene side de mange populære synspunkter, Dansk Folkeparti indtager i medierne, og så på den anden side den manglende vilje til at finansiere og fremsætte forslagene her i Folketingssalen, når finansloven skal behandles.
Tilbage stod vel indtrykket af en ordfører, der sådan på vej ned ad løjpen væltede stort set alle de porte, spørgerne stillede op på vejen.
Helt konsekvent så led ordføreren af et kraftigt hukommelsestab, når det gjaldt de helt konkrete ufinansierede udgiftsforslag fra fremtrædende medlemmer af Dansk Folkeparti, der jo ikke genfindes eller finansieres i Dansk Folkepartis finanslovsforslag.
Endelig skal jeg slutte med et par ord om indlæggene fra de to borgerlige partier længst til højre, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti.
Her glæder jeg mig som sædvanlig ved den her lejlighed over den store, skal vi sige spændvidde, vores demokrati rummer.
For her er to partier med en økonomisk politik, der ligger milevidt fra mainstream, milevidt fra mine og regeringens holdninger og vurderinger både af ret og rimelighed, men jo også af mulighederne for at føre en økonomisk politik, der virker.
Det sætter naturligvis kolorit på debatten, det skaber modsætninger, man kan forholde sig til, for der skal være noget at vælge mellem for de danskere, der jo til næste år på et tidspunkt skal tage stilling til retningen for Danmark i de kommende 4 år, og det vil jeg egentlig gerne takke for.
Den tak skal dog falde med den tilføjelse, at min glæde ved at følge disse indlæg i debatten jo må modsvares af en helt tilsvarende bekymring hos Venstre og hos hr. Lars Løkke Rasmussen, som efter debatten i dag vel må konstatere, at der ikke er nogen form for sammenhæng, ikke nogen form for ansvarlig fællesnævner mellem den økonomiske politik, der fremlægges af de fire borgerlige partier.
Og selv når det gælder et af de helt centrale finansieringselementer i Venstres finanslovsforslag, nemlig kravet om at bryde kommune- og regionsaftalerne, sløjfe bloktilskudsaktstykket, genåbne de allerede vedtagne kommunale og regionale budgetter og altså sende, hvad der bedst kan betegnes som en omvendt julegave, altså et girokort på 1,5 mia. kr. til de borgere, der nyder godt af kommunal og regional velfærd, ja, så afvises det jo helt som useriøst af Det Konservative Folkeparti, i øvrigt på linje med en række Venstreborgmestre, mens Det Konservative Folkeparti jo så til gengæld bygger hele partiets finanslovsforslag på, at der skal spares 4 mia. kr. på de statslige budgetter uden jo på nogen måde at konkretisere, hvor pengene til det skal findes gennem konkrete ændringsforslag til finansloven.
Enhver – og det gælder sikkert også ordføreren fra Venstre – kan se, at det ikke er ansvarlig økonomisk politik.
Og det skaber jo samlet set en grundlæggende usikkerhed om alternativet til den nuværende regering.