Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-02:
I Alternativet er vi helt enige i, at der er brug for en massiv humanitær indsats for at hjælpe flygtningene i de såkaldte nærområder.
Det er vores menneskelige pligt at hjælpe, hvor vi kan, og der er i den grad brug for direkte assistance til flygtningene i nærområderne, men også for langsigtede investeringer i de værtslande, der huser allerflest flygtninge.
Tyrkiet har allerede taget imod op mod 2,5 millioner flygtninge fra Syrien.
Vi har meget svært ved at se, at man kan legitimere at bruge udviklingsmidler på de elementer, som aftalen rent faktisk indeholder, nemlig grænsekontrol og kontrol af ulovlige migranter.
Jeg finder det desuden dybt problematisk, at en af de centrale hensigter med aftalen er at minimere antallet af flygtninge, der kommer til Europa, og det uagtet at aftalen søger at skelne mellem ulovlige migranter og flygtninge.
I praksis er vi faktisk med til at gøre Middelhavet til et Fort Knox, og jeg er desværre ikke sikker på, at vores aftale med Tyrkiet vil skabe den sikkerhed og støtte, som menneskene på flugt har brug for.
I dag står Tyrkiet over for massive udfordringer, når det kommer til menneskerettigheder, minoriteters rettigheder og politisk ytringsfrihed.
Det betyder, at syriske flygtninge de facto ikke falder ind under Tyrkiets beskyttelsesforpligtelse, som faktisk kun giver de 2,5 millioner syrere midlertidig flygtningestatus med lavere beskyttelsesstatus.
For under en måned siden var tusinder af mennesker på flugt fra Aleppo, fra Assads tøndebomber og truende hungersnød, og de mennesker strandede ved den tyrkiske grænse, fordi man havde lukket grænsen.
Er det sådan, man forventer at Tyrkiet vil forvalte aftalen?
I så fald har jeg meget svært ved at se, hvordan det vil komme de syriske flygtninge til gode.
Samtidig er det vigtigt, at Tyrkiet ikke bliver vores syndebuk.
Vores egne motiver med den her aftale bekymrer mig faktisk i den grad.
Jeg anerkender fuldt ud, at Tyrkiet har brug for assistance, men jeg mener, at vi i langt højere grad bør prioritere rene humanitære indsatser end styrket grænsekontrol.
Vores indsats og internationale samarbejde må ikke betyde, at vi fra europæisk og fra dansk side fralægger os vores ansvar for at sætte ind og hjælpe humanitært og politisk.
Ud over at vi fra dansk side stadig vender ryggen til en fælles europæisk løsning på flygtningeudfordringen, får man med den her aftale næsten fornemmelsen af, at aftalen mellem EU og Tyrkiet har til formål at udlicitere udfordringen med flygtninge og migranter til Tyrkiet, og at vi fra europæisk side køber os fri fra flygtninge, mens vi beder Tyrkiet om at agere vores grænsevagt.
Det er hverken politisk holdbart eller moralsk forsvarligt at intensivere kontrollen ved Middelhavet uden at sætte ind for at forbedre den humanitære indsats.
Med nærværende aftale frygter jeg at vi vil prioritere grænsekontrol højere end et humanitært hensyn, og i den sidste ende kan det koste menneskeliv.
Jeg mener heller ikke, det er hensigtsmæssigt, at vi stiller Tyrkiet adgangen til de europæiske markeder i udsigt som en form for belønning for den her aftale.
Jeg er naturligvis ikke afvisende over for, at vi skal samarbejde med Tyrkiet, men det skal foregå på ordentlige præmisser.
Vi skal bruge handelen som løftestang for en forbedring af menneskerettighedssituationen i Tyrkiet, men det må ikke ske som en del af en politisk studehandel, der ikke kommer flygtningene til gode i så høj grad, som det burde.
Af de samlet set 688 mio. kr., som Danmark for nylig har afsat til fordel for Syrien, kommer vi altså til at bruge op mod halvdelen af midlerne på en aftale, som ikke kommer de syriske flygtninge til gode.
Vi må heller ikke lade vores internationale forpligtelser vige for sikkerhedspolitiske prioriteter og ønsket om at holde mennesker væk fra Europa.
Jeg finder det uacceptabelt, at vi på den her måde udhuler den danske humanitære bistand og udviklingsbistand.
Ikke nok med, at regeringen har skåret i den samlede bistand, og at Danmark nu er den største modtager af bistand, men man omkanaliserer med den her aftale faktisk store dele af de øremærkede indsatser til Syrien til en styrket grænsekontrol.
Selv om Alternativet meget gerne ser den humanitære indsats i nærområderne styrket, ser vi os desværre ikke i stand til at kunne støtte nærværende aftale.