runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Benny Engelbrecht (S), 2010-04-21:
Tak, formand.
Der var engang, hvor Danmark var på fornavn med en digital skandalesag.
Dengang hed skandalen Amanda og betød massive forsinkelser i arbejdsmarkedssystemet.
Siden har vores land været hjemsøgt af mange andre små og store skandaler på it-området.
Man kan næsten konkludere, at fejlbehæftede systemer mere er reglen end undtagelsen, og alene derfor burde det ikke komme bag på nogen, at der var brug for en grundig test, inden man satte gang i det utrolig ambitiøse digitale tinglysningssystem.
Stiller man spørgsmålet om, hvorfor det kunne gå så galt med den digitale tinglysning, og det har vi så sandelig gjort i oppositionen adskillige gange, så vrimler det frem med svar, og det åbner atter for nye spørgsmål.
Der har været stillet en byge af spørgsmål og holdt adskillige samråd for at nå frem til dette tidspunkt, hvor vi i Folketinget er parate til at sige – i hvert fald fra oppositionen – at nu er den tid kommet, hvor vi må konkludere, at det er tid at placere et ansvar, og at det er tid at finde en løsning for de mange, mange danskere, der uforvarende er kommet i økonomisk klemme på grund af de omfattende sagsbehandlingstider i forbindelse med tinglysning af fast ejendom.
To på hinanden følgende justitsministre har noget arrogant skudt enhver form for ansvar fra sig og samtidig udskudt enhver diskussion om kompensation, til efter at en kammeradvokatundersøgelse er afsluttet.
Det er en kammeradvokatundersøgelse, der skal redegøre for erstatningsspørgsmålet.
Vi opfatter denne undersøgelse som en sovepude.
Danskerne må forvente, at vi som ansvarlige politikere siger: Ja, der er begået fejl, og ja, der skal sikres en rimelig kompensation.
Derfor forespørgselsspørgsmålet: Hvilke initiativer vil regeringen tage for at imødegå de ekstraordinære omkostninger, der er opstået for mange borgere som følge af problemerne med den digitale tinglysning?
Tom Behnke (KF), 2010-04-21:
Med hensyn til den socialdemokratiske model med at betale tinglysningsgebyret tilbage til de borgere, der i den her periode har fået tinglyst eller forsøgt at få tinglyst, vil jeg spørge, om den ikke vil have en indbygget skævhed.
Jeg tænker på de borgere, som rent faktisk i den periode har fået tinglyst inden for få minutter, i modsætning til før vi digitaliserede det, hvor det måske tog flere dage.
Mogens Jensen (S), 2010-04-21:
Ja, så kan man jo konstatere, at det ikke er meget, den her regering har formået at gøre for den rytmiske musik.
Det har ministeren jo her klart påvist, og jeg må jo minde ministeren om, at hvis det endelig kommer til – og det synes jeg ikke er nogen frugtbar diskussion – hvor meget man giver til den klassiske musik i forhold til den rytmiske musik, så gives der jo i omegnen af 400 mio. kr. samlet set til klassisk musik i Danmark, hvis vi tæller det hele med.
Det er ca. fire gange så meget, som der gives til den rytmiske musik.
Jeg kan sige, at alene de klassiske landsdelsorkestre har en bevilling på 140 mio. kr. Over for det har de rytmiske spillesteder en bevilling på omkring 32 mio. kr. Tilsiger det ikke ministeren, at der måske her er en ubalance, som man godt kan rette op på?
Selv om vi godt er klar over, at det at udøve klassisk musik på mange måder er mere omkostningsdrevet, så er der en ubalance her, der skal gøres noget ved.
Per Stig Møller (KF), 2010-04-21:
Den debat har hr. Mogens Jensen jo også taget.
Det vil sige, at min forgænger jo altså traf en beslutning om ikke at imødekomme Kunstrådet, ellers havde de 50 mio. kr. jo været der.
Nu er der så tre undersøgelser, der er sat i gang.
Lad os se, hvad de kommer frem til.
Jeg har tallene fra 2009 her.
Det er 19 pct. af musikbevillingen.
Dette beløb, de 19 pct., svarer også til, hvad man havde i 2001.
Altså da denne regering tog over fra hr. Mogens Jensens socialdemokratiske eller radikale kulturminister, var det 19 pct., man gav til den rytmiske musik.
Det er det stadig væk.
René Skau Björnsson (S), 2010-04-21:
Jamen vi ved bare, at der er en virkelighed uden for de her tykke mure, og at der er enkeltpersoner og enkelte familier og enkelte elementer, der trækker et spor af hærværk og vold og ødelæggelse efter sig, og som skaber utryghed i det lokalområde, de bor i, og som i dag bare flytter fra det ene område til det næste og gør det samme.
Der er det, at boligforeningerne i Århus spørger: Var det ikke en idé, om vi fik den her mulighed for at sige, at der simpelt hen er nogle, der ikke egner sig til at bo alment?
Jeg synes faktisk også, at man må sige, at der er nogle mennesker, der ikke egner sig til at bo alment.
Der følger pligter og rettigheder og ansvar med, når man vælger at bo eller få tilbudt at bo i en almen bolig.
Man skal i bund og grund opføre sig ordentligt, man skal leve i respekt for dem, man lever ved siden af, fordi man lever meget tæt i et boligområde.
Så når man har valgt eller har fået tilbudt at bo i en almen bolig, er der selvfølgelig også nogle regler for, hvordan man skal opføre sig.
Og der synes jeg faktisk, at det, boligforeningerne i Århus gør, er meget fornuftigt, og derfor synes jeg, at ministeren skulle være lidt åben over for at finde en model, der kan tilpasses forholdene i Århus.
Benedikte Kiær (KF), 2010-04-21:
Hvis det er sådan, at der er lejere, som begår hærværk eller vold eller anden form for kriminalitet, og man kan påvise det, og den person også er blevet idømt en straf og har udstået straffen – jeg kan ligesom høre, at det er det, det drejer sig om; det er en, der begår så voldsomme handlinger, at der faktisk er mulighed for at idømme en straf – man skal altså ind at afsone, eller hvad man skal i forbindelse med den straf, man har fået, og når man har udstået den straf, er det sådan i Danmark, at så skal man jo på den ene eller den anden måde have en ny chance, hvor det selvfølgelig også er vigtigt, at kommunen træder ind og hjælper med de sociale ting, der er omkring det.
Hvis nu man er blevet idømt en straf og har afsonet den og er kommet igennem det og der er blevet taget over, kan jeg ikke rigtig forstå det, for jeg kan ikke rigtig se, hvad vi så skal gøre, for personen skal jo have et sted at bo.
Vil spørgeren virkelig nægte en borger det, så vedkommende på den måde ikke har et sted at bo?
For vi skal jo løse boligproblemerne.
René Skau Björnsson (S), 2010-04-21:
Det drejer sig om personer, som trækker et spor af hærværk og vold og misligholdelse og ødelæggelse efter sig, og som på ingen måde egner sig til at bo alment.
Det er personer, der faktisk formår at ødelægge for flere hundrede tusinde kroner i de lejligheder, de bebor, og som de øvrige lejere så skal betale bagefter.
Når vandalernes lejemål så bliver ophævet – og det kan jo tage flere år, for som ministeren ved, er de her ophævelsessager nogle, der kan tage rigtig lang tid – ja, så kan de, som reglerne er i dag, bare flytte ind i den næste boligafdeling, den, der ligger ti skridt ved siden af, men er en anden boligforening, som ikke kan nægte at tilbyde vedkommende en lejlighed. Formålet med, at boligforeningerne i Århus vil lave sådan en liste, er dels at sende et signal til de beboere, der er, og som opfører sig ordentligt, og som er glade for at bo i deres almene bolig, om, at man gerne vil hjælpe med at beskytte dem og deres boligområde og bibeholde området som et attraktivt boligområde, dels selvfølgelig også at gøre op med, at de få, men grove hærværksmænd og voldspersoner bare kan flytte rundt om hjørnet og fortsætte deres hærgen i årevis.
Jeg ved godt, hvordan lovgivningen er i dag, og den skal ministeren henholde sig til, men jeg synes faktisk, at det er et ædelt formål, og derfor er mit håb, at ministeren i det mindste vil love at se på, om der ikke er mulighed for at finde en løsning, som er tilfredsstillende, og som kan åbne for nogle muligheder på det her område.
Benedikte Kiær (KF), 2010-04-21:
Kriminalitet og hærværk i boligområder er altid uacceptabelt og skal bekæmpes.
Hjemmet og boligområdet skal være en tryg ramme om hverdagen for alle, uanset hvor man bor.
Derfor er det naturligvis heller ikke tilfredsstillende, hvis en borger efter en gang at være blevet straffet og sat ud af sin bolig som følge af husordensovertrædelser fortsætter en kriminel adfærd eller på anden måde fortsætter med at have en adfærd, der er til gene for andre.
Derfor har vi et retssystem, der sanktionerer borgere, der begår kriminalitet.
Og derfor kan hele familien blive sat ud af deres almene lejebolig, hvis et medlem af familien overtræder husordenen ved kriminelle handlinger i boligområdet.
Derfor gør kommuner og politi bl.a. via SSP-samarbejdet en stor kriminalpræventiv indsats for at forhindre, at personer, der er på vej ud på en kriminel løbebane, fortsætter ad den vej.
Derfor har regeringen styrket indsatsen over for kriminelle og kriminalitetstruede børn og unge, ligesom regeringen sammen med Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre har sikret rammerne for, at der bliver gennemført en omfattende social og forebyggende indsats i de udsatte boligområder.
René Skau Björnsson (S), 2010-04-21:
Synes ministeren, det er tilfredsstillende for lejere i almene boliger, der opfører sig pænt og overholder loven, at lejere, der er blevet smidt ud af deres lejlighed på grund af kriminalitet eller anden adfærd, der har været til kraftig gene for deres naboer, bare kan flytte ind i en lejlighed i et nyt boligselskab og fortsætte deres adfærd over for de nye naboer?
Benedikte Kiær (KF), 2010-04-21:
Jeg kan sådan set ikke rigtig forstå spørgsmålet, for vi har Barnets Reform, som netop skal gå ind og styrke den forebyggende og den tidlige indsats.
For nogle af de ting, vi hører, er, at det nogle gange er svært at få lavet en § 50-undersøgelse, fordi det er bøvlet i forhold til forældrene, som stikker en kæp i hjulet.
Vi har også styrket underretningspligten.
Vi har styrket det, at hvis man som fagperson – som lærer eller pædagog – underretter, har man også mulighed for at få at vide, om der faktisk bliver handlet i forhold til den underretning, som man foretager.
I det hele taget har vi styrket samarbejdet omkring det at kunne spotte børnene og kunne indberette og også sørge for, at kommunerne begynder at tage over, når de kan se, at der er nogle problemer.
For jeg giver da spørgeren fuldstændig ret i, at vi er meget sent på færde i Danmark, hvis vi sammenligner os med andre lande.
Men det er jo netop derfor, at vi samme med de andre satspuljepartier har indgået aftalen om Barnets Reform.
Lise von Seelen (S), 2010-04-21:
Det svar, ministeren nu gav, var lige præcis det, jeg frygtede at få.
For selvfølgelig ved kommunerne godt, at de kan have en gevinst, hvis de tilrettelægger tilbuddene til børnene og familierne tidligt.
Men der er jo en grund til, at de ikke gør det.
Når man kigger på den sidste opgørelse fra Ankestyrelsen, vil man se, at den jo viser, at 69 pct. af de børn, der fik et tilbud uden for eget hjem i 2008 – det er den sidste færdigafsluttede registrering, vi har – var imellem 12 og 17 år.
Og det er bestemt ikke det, vi Socialdemokrater kan kalde en tidlig indsats eller en forebyggende indsats.
Det er en alt, alt for sen indsats.
Og på det tidspunkt ved vi, at problemerne er store.
Så jeg synes bestemt, at ministeren skulle være mere vågen på det her område og sige: Lad os få det analyseret, lad os få talt med kommunerne om, hvordan vi kan skabe bedre motivation for, at man går tidligt i gang til gavn for de børn, som har brug for en meget, meget hurtigere og tidligere hjælp.
Jeg opfattede ikke, at der blev talt om, at der skulle være en totalt statslig refusion fra dag et, men jeg opfattede, at der var tale om, at man gik ind og lavede en anden byrdefordeling, således at man tilgodeså og kom de kommuner i møde, som lige præcis benyttede redskaberne i form af den forebyggende indsats og den tidlige indsats.
Så hvis ministeren har talt, som om vi totalt set skulle lægge finansieringen på staten, må jeg konstatere, at vi har talt forbi hinanden.
Og så er der måske alligevel en mulighed for, at vi kan genoptage samtalen for netop at sige: Lad os dog præmiere de kommuner, som viser, at de kan håndtere det her og få tingene sat i værk, mens problemerne er små, og mens børnene er små.
Benedikte Kiær (KF), 2010-04-21:
Det, som vi talte om på samrådet, var, om man skulle til at lave en totalt statslig refusion for alle de udgifter, der er for udsatte børn og unge.
Og det mener jeg kan ødelægge noget af den tidlige og forebyggende indsats, for det er den tidlige og forebyggende indsats, vi virkelig skal have fokus på, og det gør vi jo sådan set også med Barnets Reform.
Vi sætter nogle penge af for at få udrullet Barnets Reform i alle landets kommuner, så de bliver endnu bedre til at gribe tidligt ind.
Derfor afviser jeg at gå ind og lave en helt ny central refusionsordning, hvor det er staten, der skal stå for alle udgifterne.
Lise von Seelen (S), 2010-04-21:
Jeg synes, der er rigtig mange gode initiativer i de aftaler, man har indgået med hinanden i satskredsen, men det forbavser mig meget, at vi på et samråd i sidste uge hørte ministeren være tilbageholdende med at bruge de redskaber, som jo i virkeligheden er de redskaber, vi har for selv at gøre noget aktivt.
For det er meget, meget vigtigt at have blik for, hvad det er, kommunerne skal.
Men jeg opfattede det på det samråd, som om ministeren var tilbageholdende med at sige, at man vil bringe det redskab i anvendelse, der hedder at skabe økonomiske incitamenter til, at kommunerne tilrettelægger den tidlige indsats og den forebyggende indsats.
Vi ved jo, at det er meget effektive redskaber for os her i Folketinget, og hvorfor er ministeren så tilbageholdende med at ville drage det med ind i samtalen?
Benedikte Kiær (KF), 2010-04-21:
Den forebyggende og tidlige indsats er ekstremt vigtig for at sikre udsatte børn og unge den rigtige hjælp – og i tide.
Netop derfor har satspuljepartierne jo indgået en aftale om Barnets Reform, som skal styrke indsatsen over for udsatte børn og unge.
Lovforslaget behandles netop i disse dage.
Og det er et helt centralt tema i reformen, hvordan vi får sikret en tidlig og forebyggende indsats.
Det handler om, at lærere og pædagoger kan spotte de udsatte børn og handle på det, de ser.
Her fremmer vi med Barnets Reform den tidlige indsats ved at styrke det tværfaglige samarbejde omkring udsatte familier.
Og vi indfører en pendant til SSP-samarbejdet på dette område, så fagpersoner får mulighed for helt indledningsvis at drøfte deres bekymringer, inden de inddrager forældrene.
Det er helt afgørende, at de voksne, der omgiver barnet, har de relevante oplysninger om barnet, hvis de skal kunne sætte ind med den rigtige og rette hjælp.
Derudover bliver det muligt for kommunerne at gribe ind, selv om forældrene ikke ønsker det, for det bliver nemlig muligt for kommunerne at lave en § 50-undersøgelse, selv om forældrene afviser at give deres samtykke.
Forældrenes modstand må ikke blive en barriere for at få undersøgt barnets forhold ordentligt, selv om kommunerne selvfølgelig skal inddrage forældrene mest muligt.
Alt i alt gør vi altså med Barnets Reform rigtig meget for at motivere kommunerne til at sætte tidligt ind over for udsatte børn og unge.
Lise von Seelen (S), 2010-04-21:
Jeg har stillet spørgsmålet: Hvilke konkrete initiativer vil ministeren tage for at motivere kommunerne til at øge den forebyggende indsats og den tidlige indsats i arbejdet med truede børn og unge?
Hvilke konkrete initiativer vil ministeren tage for at motivere kommunerne til at øge den forebyggende indsats og den tidlige indsats i arbejdet med truede børn og unge?
Morten Bødskov (S), 2010-04-21:
Tak for det hr. formand.
Det er absolut helt relevant at spørge hr. Kim Andersen om, hvem der har ansvaret for, at det er gået, som det er gået.
Derfor er spørgsmålet jo yderst relevant, når nu hr. Kim Andersen har været en af de første, der har været ude at sige, at der skulle placeres et ansvar.
Vi har i Folketingets Finansudvalg sagt ja til et projekt, hvor alle gik ind i det med åbne øjne – hr. Kim Andersen sidder selv i Finansudvalget og har været med til at behandle det – og kunne se, at det var et risikabelt projekt.
Vi gav projektet videre til den siddende justitsminister.
Hvem er det, der har ansvaret for, at det er endt i det kaos, som det er?
Det må hr. Kim Andersen da kunne svare på.
Gitte Lillelund Bech (V), 2010-04-21:
Det vil jeg fortsat holde fast i.
Nu har jeg flere gange henvist til det brev, som bl.a. er tilgået hr. Holger K. Nielsen, Socialistisk Folkepartis forsvarsordfører.
Nu vil jeg så læse højt for hr. Jonas Dahl – hvis hr. Jonas Dahl ikke selv er bekendt med brevet.
Der står bl.a.: »Forsvarsministeriet har været i kontakt med Københavns Politi og meddelt, at Forsvarsministeriet selvsagt vil være politiet behjælpelig i sagen.
I den forbindelse er der udarbejdet oversigt over de personer og personkredse, som på det foreliggende grundlag skønnes at have haft viden om udsendelse af jægersoldaterne på tidspunktet for mødet i Det Udenrigspolitiske Nævn den 27. april 2007.
Det er dateret den 29. januar 2010.
Jeg må altså henvise til, at hr. Jonas Dahl måske skulle tage en snak med sit eget partis forsvarsordfører, i forhold til hvor meget Forsvarsministeriet faktisk har oplyst til politiet, for det er tilgået hr. Holger K. Nielsen.
Benedikte Kiær (KF), 2010-04-21:
Jeg vil jo egentlig mene, at det er en præmie i sig selv for kommunerne, hvis de kan gribe ind i rette tid i forhold til et udsat barn eller en udsat ung, som har brug for hjælp.
Det siger jo også sig selv, at griber kommunerne ikke ind i rette tid, sådan at man kan undgå, at problemerne gror fast, og at de bliver så store, at man skal gå ind med nogle store og indgribende foranstaltninger og eventuelt anbringe barnet på en døgninstitution i en sen alder, jamen så har man jo ikke rigtig løst opgaven i form af at kunne sætte ind med en tidlig indsats.
Men derimod står man med nogle store, tunge problemer og nogle meget, meget dyre opgaver, og man står med et barn, som sådan set ikke har fået den hjælp, som barnet skulle have i tide.
Jeg mener faktisk, at præmien i sig selv er, at hvis man kommer ind med den tidlige indsats, den forebyggende indsats, er det jo ikke nær så indgribende, som hvis man først træder til alt, alt for sent.
Og i forhold til den model, som spørgeren taler om, er der faktisk nogle problemer, hvis der er en familie, som flytter fra en kommune til en anden kommune.
Jeg har det sådan, at der altid følger pligter med, i forbindelse med hvordan man skal opføre sig som menneske, også i forbindelse med, hvor man bor som borger i det her land.
Uanset om du bor alment, om du bor til leje, om du bor i ejerlejlighed, eller om du bor på landet, har du nogle pligter, i forbindelse med hvordan du skal opføre dig, det har vi alle.
Nu er det også sådan, at vi jo har vedtaget en styringsreform, som spørgerens parti desværre ikke er med i.
Og med styringsreformen skal vi netop gå ind og styrke samarbejdet mellem boligorganisationerne og kommunen, når der opstår nogle situationer, hvor der er en familie eller en enkeltperson, som har nogle problemer, som gør, at familien eller personen ikke kan begå sig i et område.
Det er helt klart sådan, at når det drejer sig om en person, som har begået nogle kriminelle handlinger og skal have en straf og har udstået sin straf, bliver man også nødt til at forholde sig til, at man skal sørge for, at den person kan bo et eller andet sted.
Og der må boligorganisationerne og kommunen så indgå et samarbejde for at sikre, at det kan lade sig gøre på rimelig vis.
René Skau Björnsson (S), 2010-04-21:
Jeg synes, at det er sørgeligt, at der er nogle enkeltpersoner, der kan få lov til at hærge boligområder og ødelægge forholdene for rigtig mange, der har valgt at bo alment.
Der er det rigtigt, at de kunne vælge at bo et andet sted.
Der kunne det være rigtig fornuftigt at kunne sige til dem: I bliver nødt til at bo et andet sted.
Og der er jo rigtig mange andre muligheder end at bo alment.
Det kunne være, at kommunen købte et hus i et ghettoområde, i et villakvarter, og kommunen har i forvejen også en række kommunale ejendomme, som måske vil være bedre egnede til de personer, indtil de ligesom gør op med sig selv og siger: O.k., det at bo alment medfører nogle rettigheder og nogle pligter og nogle specielle forhold, og det kan jeg godt leve op til nu.
I stedet for ser vi det cirkus, vi ser i dag, hvor de kan hærge det ene område efter det andet, og hvor boligforeningerne ikke kan stille noget op, fordi de skal tilbyde dem et lejemål.
Mogens Jensen (S), 2010-04-21:
Det er jo en diskussion, vi har haft gennem ret lang tid, hele sidste år og også på tonsvis af konferencer, hvor regeringspartiernes kulturordførere har udtalt sig positivt med hensyn til, at der nu skulle gøres noget på det her område.
Vi har jo altså også, og det må jeg minde ministeren om, fået – det har ministeren jo selv – en henvendelse fra Statens Kunstråd sidste efterår, hvori Statens Kunstråd opfordrer til, at man allerede i 2010 tilfører området flere ressourcer og sætter en række initiativer i gang.
Og når det nu er ministerens eget rådgivende organ, som kommer med ønsker om at styrke det rytmiske musikområde, så vil jeg spørge, om ministeren er enig i, at det er en vigtig problemstilling, og at det er noget, der skal gøres noget ved.
Kan ministeren tilslutte sig de forslag, som Statens Kunstråd kom frem med sidste efterår?
Per Stig Møller (KF), 2010-04-21:
Nej, det kan jeg ikke bekræfte, for det gjorde min forgænger heller ikke.
Det er en misforståelse, for min forgænger sagde klart og tydeligt, at hvis det viser sig, at disse forskellige undersøgelser munder ud i noget, der gør det relevant at foretage politiske ændringer, så ville hun da overveje at tale med Folketingets partier.
Så det er ikke noget løfte, hun har givet, vil jeg sige til hr. Mogens Jensen.
Jeg vil også godt sige, at hvis det viser sig, at der kan komme en fornuftig debat ud af at inddrage Folketingets partier, så vil jeg da, som jeg gør i alle andre anledninger, meget gerne gøre det.
Men lad os nu lige se, hvad kommer ud af de undersøgelser.
Det er derfor, det undrer mig lidt, at hr. Mogens Jensen nu for tredje gang skal i Folketingssalen, mens undersøgelserne overhovedet ikke er afsluttet, og have nogle bindende tilsagn om det ene og det andet.
Lad os nu se, hvad de undersøgelser bærer frem til, lad os nu lade de mennesker få lov at arbejde i fred med deres undersøgelser om den rytmiske musiks vilkår.
Så synes jeg, det er fint at se på dem og snakke om dem, men det er forkert pludselig – fordi der kommer en ny minister – at overfortolke, hvad en tidligere minister har sagt, og prøve at fange mig i det.
Mogens Jensen (S), 2010-04-21:
Nu synes jeg ikke, at der er nogen grund til, at ministeren sådan bliver, jeg vil ikke sige sur, men sådan lidt mopset over, at man stiller et spørgsmål om, hvorvidt den prioritering, som en tidligere kulturminister har præsenteret her i Folketinget, også gælder for den nye kulturminister.
Det kan da godt ske, at der er valgt et andet fokus, men jeg er da glad for, hvis det er sådan, at ministeren bekræfter, at man er indstillet på at indlede et bredt samarbejde med Folketingets partier om en handlingsplan, der styrker den rytmiske musik.
Som det er ministeren bekendt, er der jo ikke alene økonomiske problemer for en lang række regionale spillesteder rundtomkring i landet, der er også problemer generelt, i forhold til hvordan vi styrker og understøtter den rytmiske musik i Danmark.
Der er en masse ting, der skal gøres, i forhold til hvordan vi sikrer, at digitaliseringsmuligheder også kan bruges aktivt til gavn for musikbranchen, hvor det altså også kræver et offentligt engagement.
Det er et kulturpolitisk engagement, det er et erhvervspolitisk engagement.
Jeg ønsker såmænd blot her i dag at få en bekræftelse fra ministeren på, at ministeren vil fortsætte ad det spor, som den tidligere kulturminister har lagt ud med at følge.
Det indebærer jo altså, som det blev tilkendegivet, da vi sidst debatterede det her i Folketingssalen, at der bliver indbudt til forhandlinger her til efteråret om en sådan handlingsplan.
Jeg vil godt høre, om ministeren kan bekræfte, at det også er det, ministeren vil lægge op til.