Ole Sohn (SF), 2008-09-09:
Nu har jeg ikke hørt Socialdemokraterne tale om deres holdning til skattestoppet i dag.
Jeg har til gengæld med glæde bidt mærke i, at Socialdemokraterne har udvist stor ansvarlighed ved at sige, at det at lempe 5 mia. kr. ud i skattelettelser til næste år er hamrende uansvarligt i en tid, hvor vi har medicinske patienter, som ligger på gangene, og hvor vi har medicinske patienter, som ikke engang har mulighed for at komme i bad på stuerne, når de er indlagt på hospitalet.
Det tror jeg inderst inde også at Venstre synes er urimeligt.
Så det er et spørgsmål om rettidig omhu og at vise ansvarlighed over for vores fælles velfærd.
Vi har her på det seneste haft to kvartaler, hvor vi har haft en nedgang, en recession, men selv om den på det seneste er blevet sådan annulleret, er det i hvert fald en kendsgerning, at vi er i en situation, hvor væksten i økonomien er bremset
gevaldigt op.
Omvendt er der det i den her sammenhæng lidt paradoksale, at arbejdsløsheden fortsat er lav, og at det helt frem til den seneste måling faktisk har vist sig, at arbejdsløsheden fortsat er faldende.
Det er baggrunden for, at vi fra SF's side anbefaler, at vi fører en neutral finanspolitik.
Jeg vil godt understrege, at det er, som verden ser ud nu.
Men vi kan også se, at vi i den samme periode har haft en regeringskonstellation med Venstre og Konservative fast støttet af Dansk Folkeparti, som i den grad har forpasset chancen for at investere i den danske velfærd.
Det eneste, der reelt er øget gennem de seneste 7 år, er det private forbrug.
Den offentlige sektor og den offentlige service har ikke mærket opgangstiderne.
Det har vi også fået eksempler på under dagens debat, men man kan bare slå op i den lokale avis, så vil man se, at folkeskoler mangler toiletter, der er brugbare, at der er lærere, der mangler undervisningsmaterialer, at daginstitutioner er overfyldte, at ungdomsuddannelserne lider under lærerfri timer osv. - at regeringen og DF fuldstændig har forpasset chancen for at investere i alt det, der skal underbygge og forberede næste generation på at komme ud på arbejdsmarkedet.
Med finanslovforslaget for 2009 er der ikke meget nyt under solen.
De fleste af de forslag, der ligger, er jo noget, vi har kendt, og som indgår i kommuneaftalen, i trepartsaftalen eller i globaliseringspuljen - og derudover er der jo ikke meget at more sig over, når man ser finanslovudspillet.
Man kan sige, at det, regeringen gør, er, at de sammen med Dansk Folkeparti planlægger at lempe 5 mia. kr. ud i nye skattelettelser i 2009, men de erkender samtidig, at det måske ikke er helt økonomisk ansvarligt, sådan som tiderne er nu, så det, at man giver de bedst stillede nogle nye skattelettelser i 2009, kompenseres så ved, at man genindfører Den Særlige Pensionsopsparing, så en ganske almindelig lønmodtager kommer til at finansiere en skattelettelse.
Og det gør man i en tid, hvor vi bruger så meget tid på at snakke om alle de uløste opgaver i den offentlige sektor, det, der rummer vores fælles velfærd.
Det er sådan set et spørgsmål om prioritering, og der har regeringen og Dansk Folkeparti valgt skattelettelserne frem for at løse de uløste opgaver, som vi har i en række kommuner og ikke mindst i regionerne i forhold til sygehussektoren.
Vi ser også, at den stramme linje over for kommunerne bl.a. rammer madordningerne i daginstitutionerne - eksemplet har været nævnt tidligere - hvor man endda tager mere, end man giver.
I aftalen med kommunerne om deres økonomi for 2009 bliver forældrebetalingen til daginstitutionerne sat op fra 25 til 30 pct. allerede nu, mens det først er om et år, at den egentlige madordning træder i kraft.
Så på den måde inddrager man en række midler, som man tidligere sagde at man ville give ud.
På samme måde er det med investeringerne i de offentlige anlæg.
Her er der jo ingen tvivl om, at der mangler investeringer i de fysiske rammer for børn og ældre i kommunerne, og her har regeringen etableret den såkaldte kvalitetsfond.
Men hvad er det, der ligger i Kvalitetsfonden?
Ja, det er sådan set bare, at man foretager den løbende investering, der skal til for bare som minimum at opretholde kvaliteten i den offentlige bygningsmasse - og der følger man jo bare den almindelige udvikling i bruttonationalproduktet - og det vil sige, at der jo ikke er tale om nye eller ekstraordinært store investeringer; der er tale om, hvad man under normale omstændigheder som minimum skal gøre.
Det betyder jo, at vi kan se, at kommunernes stramme økonomi ikke kan løfte de anlægsinvesteringer, og det er derfor, at en kommune som eksempelvis Vejle står over for at skulle spare 200 mio. kr., og at stort set alle kommuner skal spare og ikke kan løfte de anlægsinvesteringer, der skal til for at indfri statsministerens tilsagn til alle landets kommuner om, at det nu skal være slut med folkeskoler med uhumske toiletter, som eleverne ikke kan bruge - det løfte kan ikke indfries med den kvalitetsfond, som regeringen har indført.
Kommunernes råderum er løbende blevet begrænset under denne regering, og nu er det helt åbenlyst, at det er utilstrækkeligt, og at kommunerne ikke er i stand til at levere den service, borgerne forventer.
Så er der det sædvanlige slagsmål med, at kommunerne bare kan prioritere anderledes; det er i hvert fald det svar, regeringen og Dansk Folkeparti giver.
De siger: Jamen vi har sendt penge ud til kommunerne, og så er det deres prioritering.
Men nu viser det sig, at virkeligheden har indhentet regeringen, for den retorik kan man ikke fortsætte.
Det kunne man måske gøre det første og det andet år, men når det nu viser sig, at der skal spares på både daginstitutionerne, folkeskolerne og ældreområdet, så er det jo lidt svært at sige: Jamen vi må bare lave en anden prioritering.
Nu viser det sig faktisk, at kommunernes økonomi er så stram, at der ikke lader sig gøre andet end at fortsætte nedskæringerne.
Når man ser på den kommuneaftale, regeringen har lavet sammen med KL, er der afsat 350 mio. kr., og de dækker jo faktisk knap nok den demografiske udvikling, og derfor er der tale om deciderede nedskæringer i det kommunale serviceniveau.
Der er sådan set ikke brug for de gode viljers ord, men der er brug for kontanter, og der er brug for øgede ressourcer i kommunerne, for at de kan blive i stand til at løfte de opgaver, som vi fra Folketingets side stiller kommunerne, og også i stand til at indfri de forventninger, borgerne berettiget kan have.
Af de kommunale budgetter, der nu er undervejs, kan vi se, at ca. 25 pct. af kommunerne allerede på forhånd har varslet nye besparelser på børneområdet og på ældreområdet.
Det betyder, at vi vil se flere lukkedage, vi vil se kortere åbningstider, og det er sådan set ikke den udvikling, vi har behov for, hverken i forhold til børnefamiliernes situation eller i forhold til erhvervslivet, som skriger efter at have arbejdskraften fra morgen til aften.
Men det er situationen med den økonomiske politik, som er blevet ført.
SF mener, at der er behov for, at vi investerer mere i vores fælles velfærd end i skattelettelser.
Her vil jeg godt lige komme med en enkelt bemærkning til min gode kollega fra Venstre, hr. Peter Christensen, som gjorde meget ud af at snakke om sømandskab.
Nu fremgik det desværre relativt tydeligt af den måde, hvorpå han brugte retorikken, at hr. Peter Christensen ikke er særlig velbevandret eller søerfaren.
Man kan vel snarere sige, at hr. Peter Christensen elsker søen og drømmen om at sejle på de store have.
Men der er altså en stor forskel på, at man har den drøm, og at ens eneste erfaring er at synge med på »I en lille båd, der gynger«.
Her ligger forskellen, for hvis man skal skære ind til benet af regeringens økonomiske politik og hr. Peter Christensens ord om zigzagkurs i oppositionen, vil jeg bare sige, at regeringen i 2008 og 2009 samlet giver 9,5 mia. kr. ud til skattelettelser.
Men der sidder nogle fornuftige embedsmænd i Finansministeriet og siger, at det er hamrende uansvarligt, og overbeviser finansministeren om, at vi nok må justere det lidt, men vi skal bare sørge for, at folk ikke tror, at vi tager skattelettelsen tilbage igen.
Derfor gør man så det, at man laver et markant anlægsstop over for kommunerne og en særdeles stram økonomi over for kommunerne og regionerne og skærer ind til benet der, og så genindfører man Den Særlige Pensionsopsparing, og så er man lige vidt.
Så hvis der er noget, der skal kaldes zigzagkurs, er det vel rettelig den måde, regeringen fører sin økonomiske politik på.
Vi siger åbent, at vi synes, det er hamrende uansvarligt i en tid, hvor den offentlige sektor lider, som den gør, at der skal lempes yderligere 5 mia. kr. ud i skattelettelser til de mest velstillede i samfundet.
Skulle vi ikke, sådan som situationen er, vende det om og sige: Det er ikke rimeligt, og det er heller ikke ansvarligt; de penge flytter vi over, og så forsøger vi at rette op på de seneste 7 års systematiske forringelser af den offentlige service?
Det gør vi med vores finanslovforslag.
Vi ved godt, at det er sådan, at et øget offentligt forbrug - godt nok i modsætning til det, CEPOS forestiller sig, men sådan er det - giver en lidt mere ekspansiv udvikling, og derfor har vi også i vores finanslovudspil lagt an til, at der opkræves flere penge, end der bliver brugt, for at sikre neutralitet i finanspolitikken.
Vi mener, at dér, hvor der skal prioriteres, er inden for en styrkelse af sundhedsområdet, ikke mindst det medicinske område, som lider voldsomt.
Man kan bare bevæge sig ud på Hvidovre Hospital, så vil man opleve, at vi her i år 2008 efter 7 års højkonjunktur, hvor vi har haft alle muligheder for at investere, stadig væk har et hospital, hvor ældre syge patienter ligger på flersengsstuer uden mulighed for at komme på toilettet eller tage et bad på stuen, men skal vandre ud på gangen.
Vi kan ganske enkelt ikke være bekendt i så rigt et samfund at have en prioritering, hvor man giver skattelettelser frem for at løse de opgaver, som trænger sig på.
Der skal fortsat massive investeringer til på trafikområdet, både i jernbanetrafikken og i cykelstier, sådan at vi får lettere ved at komme til og fra arbejde.
Og så skal der set med vores øjne investeres langt mere i at mindske uligheden, herunder ikke mindst uligheden i uddannelsessystemet, hvor vi kan se, at det går ravruskende galt med den måde, det foregår på.
Lad os bare tage ungdomsuddannelserne, hvor hele Folketinget er enige om, at vi skal op på, at 95 pct. af en ungdomsårgang får en ungdomsuddannelse, ja, der må vi jo konstatere, at det under den her regering går den modsatte vej.
I 2005 var der 81 pct., der fik en ungdomsuddannelse, og som konsekvens af VKO-blokkens politik over for ungdomsuddannelserne er det lykkedes at komme ned på 80 pct. i 2006.
Der er et stort frafald på ungdomsuddannelserne, altså det fundament af unge, som skal bygge fremtidens samfund.
Så vi er ganske enkelt nødt til at stramme op.
Til gengæld vil jeg gerne her afslutningsvis komme med en enkelt bemærkning til Dansk Folkeparti, som i lighed med SF har den tilgang til satspuljen, at tiden nu er inde til, at vi stopper udhulingen af overførselsindkomsterne.
Her vil jeg gerne kvittere for Dansk Folkepartis udmelding og sige, at SF er fuldstændig enig i, at vi skal sikre overførselsindkomsterne en fuld regulering.
Alt andet ville være uansvarligt, specielt i en tid, hvor fødevarepriserne stiger og stiger.
Vi har det forslag, som vi også vil lægge frem over for de øvrige satspuljepartier, at vi genindfører den fulde regulering og etablerer en ny form for satspulje med den samme sum af midler finansieret ved øgede energiafgifter, hvilket jo ligger helt i tråd med det, statsministeren er ude med, sådan at vi på den måde sikrer, at vi får en satspulje, som bliver solidarisk finansieret, samtidig med at de dårligst stillede på overførselsindkomsterne får en fuld regulering.
Vi vil også gerne tilkendegive, at vi selvfølgelig trods vores hårde kritik af regeringens efter vores opfattelse helt uansvarlige økonomiske politik går ind i de her finanslovforhandlinger, hvor vi kan se, at der er to områder, som trænger til løsninger.