Jakob Sølvhøj (EL), 2016-01-19:
Jeg synes, det er åbenlyst, også ud fra den diskussion, der har været her til aften, at der er brug for, at vi ændrer lovgivningen, så man i højere grad sikrer borgerne mod at blive ramt af fejl i den kommunale sagsbehandling – man kunne også sige ramt af kommunalt besluttede retningslinjer for sagsbehandlingen, som viser sig ikke at være i overensstemmelse med gældende love og regler.
Jeg synes, det er helt uholdbart, at vi har en situation, hvor en borger kan blive uretmæssigt frakendt eller få reduceret den hjælp og støtte, som den pågældende har krav på efter lovgivningen, kan anke sagen, kan vinde sagen og derefter må konstatere, at det altså ingen konsekvens havde for hele den lange sagsbehandlingsperiode, hvor den pågældende borger ikke har haft den støtte, som borgeren havde krav på.
Jeg synes også, der mangler en proportion, når man kigger på, hvad konsekvenserne er for henholdsvis borgeren og kommunen i de her sager.
For borgeren kan en fejlagtig sagsbehandling, en fejlagtig afgørelse få helt afgørende betydning for den enkeltes liv.
Den enkeltes liv kan på det nærmeste bryde sammen.
Det kan få konsekvenser i forhold til ens jobmuligheder, det kan få konsekvenser i forhold til at komme ud af ens hjem, det kan gå hårdt ud over familielivet osv. osv.
Men for kommunen betyder en fejlagtig afgørelse kun én ting, nemlig at kommunen sparer penge i hele den lange periode, hvor borgeren må undvære en støtte og hjælp, som borgeren faktisk havde krav på efter lovgivningen.
Jeg tror, de fleste vil kunne se, at det er åbenlyst urimeligt, og derfor er der altså brug for, at vi ændrer loven, sådan at vi får en bedre retssikkerhed.
Det må simpelt hen ikke være borgeren, der står tilbage med tabet, når det viser sig, at det er kommunen, der har overtrådt lovgivningen.
Og det må ikke være sådan, at kommunerne ligefrem kan tjene penge på at forvalte i strid med lovgivningen.
Jeg skal ikke skære alle kommuner over en kam.
Det ville jo være en alt for banal tilgang.
Jeg bemærkede mig, at ordførere fra andre partier sagde, at vi også skulle have respekt for de folkevalgte ude i kommunerne.
Det er jeg sådan set enig i, men omvendt vil jeg sige, at når vi gang på gang ser, at der er kommuner, som frakender borgere en støtte og en hjælp, som det bagefter viser sig at de faktisk havde krav på, så er jeg faktisk overbevist om, at en medvirkende årsag til det er, at der er et meget stærkt økonomisk incitament i lovgivningen til hele tiden at afprøve sager, til igen og igen at afprøve lovens grænser. Jeg synes altså, det er åbenlyst, at der er behov for at styrke borgernes retssikkerhed.
Jeg kan erklære mig helt enig i, at det jo er meget tydeligt, at Advokatrådet her i landet er utrygge ved den måde, lovgivningen er skruet sammen på.
Der er en markant kritik fra handicaporganisationerne, og jeg synes, det peger på, at der må indføres en ny bestemmelse om, at vi får opsættende virkning, som betyder, at kommunale afgørelser om fratagelse af støtte, der ankes af borgerne, ikke kan træde i kraft, før der ligger en afgørelse i Ankestyrelsen.
Jeg kan ikke som andre bryste mig af en årelang tradition for at have været socialordfører og have deltaget i den ene og den anden debat.
Så kan man jo komme i den situation, at man må læse, hvordan det var, og jeg har omhyggeligt gennemlæst debatten fra sidste gang, Folketinget behandlede et forslag af den her type.
Og jeg har noteret mig, at faktisk alle ordførere fra alle partier var helt enige i, at her havde vi søreme et problem.
Jeg skal ikke kunne sige nøjagtigt, hvorfor det ikke er blevet løst i den mellemliggende periode, man jeg kan bare konstatere, at det ikke er nok at have forståelse for, at vi har et problem.
Der er simpelt hen behov for at handle i den her sag.
Og for mig at se har et flertal her i Tinget forsømt at løse et problem, som alle var enige om var til stede.
Jeg synes, det er et rigtig godt forslag, som Dansk Folkeparti har fremsat.
Der kan være nogle tekniske detaljer, der efterfølgende skal drøftes, når der skal laves konkret lovgivning, men det behøver da ikke være nogen hindring for, at man tilslutter sig beslutningsforslaget.
Så har vi fastlagt et princip, og så må vi jo efterfølgende diskutere, hvordan lovgivningen konkret skal udmøntes.