Jens Joel (S), 2016-02-11:
Tak til ministeren for besvarelsen af forespørgslen.
Der er mildest talt nok at tage fat på.
Regeringens redegørelse viser jo, at vi står foran ganske betydelige udfordringer.
Det er sådan set også nogle udfordringer, som, hvis de håndteres rigtigt, kan give os nogle muligheder for at skabe nogle grønne jobs for at sikre nogle af de danske styrkepositioner.
Og det er vel det, vi ligesom skal have diskuteret i dag, altså hvordan vi sikrer sammenhængen mellem høje ambitioner på det grønne område og det, at vi også får høstet de indtægter fra eksport og i form af arbejdspladser, som det kan give.
Nu har vi lige været i Paris før jul, og jeg er nødt til at sige, at det ikke var opløftende at gå rundt som en del af en delegation fra et land, der lige havde sat sin sine klimaambitioner ned.
I en situation, hvor alle andre satte dem op, og hvor Obama og resten af verden sagde, at nu skal vi gå sammen om at beslutte os for en ambitiøs klimaaftale, kom vi så fra dansk side og sagde: Vi sætter faktisk ambitionerne ned.
Jeg synes, at når jeg dykker ned i den her redegørelse og i ministerens besvarelse, kan jeg se nogle ting, som undrer mig lidt.
F.eks. synes jeg, at ministeren siger meget klart, at vi får nogle udfordringer i ikke mindst de ikkekvotebelagte sektorer.
Som der står i redegørelsen, vil vi få et reduktionskrav – altså et krav i de EU-beslutninger, der allerede er truffet – der vil udmønte sig i et krav i den høje ende for så vidt angår ikkekvotesektoren.
Og det er særlig transport og landbrug, som ministeren sagde.
Samtidig fornemmer man jo, at det forarbejde, som ministeren sagde vi har god tid til, også går meget, meget langsomt i gang, vil jeg sige.
Altså, jeg har ikke hørt noget om forarbejdet.
Jeg tror ikke rigtig, vi er i gang endnu, og jeg kunne godt tænke mig at rejse den bekymring, at det måske faktisk bliver dyrere at løse vores udfordringer i 2030 på henholdsvis transportområdet og landbrugsområdet, hvis man venter til 2020 med at tage fat på udfordringen.
Det er jo derfor, vi har udfordret regeringen ved at sige: Det er fair nok, at I ikke ved, præcis hvordan reguleringen fra EU bliver, og at man derfor ikke kan slå de sidste søm i.
Men når vi alle sammen ved, at det er en stor omstilling, der skal i gang, så tror jeg faktisk ikke nødvendigvis, det er en fordel.
Når regeringen går så meget op i omkostningseffektiviteten, tror jeg ikke, det bliver billigere af, at man venter 4 år med at gå i gang.
Jeg tror sådan set heller ikke, de erhverv, hvad enten det er i landbrugssektoren eller transportsektoren, har bedre af, at vi lukker øjnene og gør ingenting de næste 4 år for så at vågne op og sige: Nu har vi rigtig travlt.
Derfor skal vores opfordring fra Socialdemokratiets side til regeringen jo være: Lad os nu tage fat på diskussionerne om det her.
Som ministeren siger, når vi vores mål i 2020, så det kan jo godt være, at det ikke er i 2018 og 2020, der skal stilles nye krav.
Men lad os da blive enige om, hvad det er for nogle krav, vi skal have i 2020, så vi kan komme i gang med at omstille, så det bliver billigere for alle.
Den diskussion vil vi meget gerne ind i med regeringen, men den er jo fraværende, al den stund at regeringen faktisk bare snakker så lidt om klima som overhovedet muligt.
Jeg vil sige, at det formodentlig også kommer til at få nogle negative konsekvenser for vores eksport og vores grønne arbejdspladser, hvis ikke man er sikker på, at vi mener det alvorligt.
Vi er i den lykkelige situation, at vi tjener rigtig mange penge på den grønne teknologi, og at vi er de bedste i verden til at udnytte det her.
Det har været lidt ærgerligt at se, at der er nogle virksomheder, som så at sige har sagt: Hvis det her er en slingrekurs, hvis det her er et udtryk for, at man ikke er sikker på, at man mener det,
så bliver vi lidt usikre på vores investeringer, og så trækker vi dem måske andet sted hen.
Derfor synes jeg, at regeringen både skal holde fast i den brede enighed, vi har, om energipolitikken – det hører jeg også at man gør – men også, at man oven på det skal sige: Hvordan sikrer vi så, at klimadelen kommer med?
Altså det, som ministeren her har gjort rede for; de udfordringer, vi ved at vi får efter 2020.
Jeg synes, der er nogle uklarheder – hvis jeg må blive en lille smule mere tekstnær.
Der står på side 14 i redegørelsen, og ministeren var også lidt inde på det, at Danmark forventes at blive forpligtet til at opfylde reduktionsmål i den høje ende – det har jeg nævnt – og frem mod 2020 forventes drivhusgasudledningerne fra landbrug og transport at udgøre en stigende andel.
Og så står der, at det kan blive vanskeligt at opfylde et potentielt højt reduktionsmål for disse udledninger alene gennem nationale tiltag og uden høje omkostninger.
Jeg kunne godt tænke mig, at ministeren i næste runde måske kunne løfte lidt af sløret for, hvad man egentlig forestiller sig der.
Altså, er det, fordi regeringen mener, at vi skal gøre udbredt brug af klimakreditter, eller hvordan er det?
Det er i hvert fald ikke en løsning, som vi efter 2020 kan gøre brug af på samme måde, som vi har kunnet indtil nu.
Derfor frygter jeg lidt, at man skubber problemet foran sig.
Så for at summere op: Vi glæder os over, at Danmark stadig væk er i den grønne førertrøje.
Vi konstaterer også bare, at i Paris fik vi et stort marked for alle de dygtige grønne virksomheder, men vi fik også mange flere konkurrenter.
Efter Paris står det klart for resten af verdens lande, at der er penge at tjene ved at satse grønt og udvikle de her teknologier, og vi er muligvis i førerpositionen og i den grønne førertrøje lige nu.
Men hvis vi står stille de næste 4-5 år, er der nogle andre, der kommer til at løbe med det.
Så er der nogle andre, der overhaler os, og så er det dem, der kommer til at skaffe arbejdspladserne og eksportindtægterne fra den grønne teknologi. Så vi synes, regeringen skal komme i arbejdstøjet, tage fat på nogle af de udfordringer.
Vi anerkender, de er svære, men lad os da diskutere de svære ting.
For det der med at vente til 2020, når der kommer et højt krav fra EU, som alle er enige om der kommer, og så tage fat på, hvad man skal gøre på transport- og landbrugsområdet, tror jeg hverken det bliver billigere på landbrugs- eller transportområdet af eller at nogen andre bliver lykkeligere af.
Så lad os få en snak om, hvordan vi kommer i gang, og lad os så lave en indfasning, som er så lang, at de faktisk også har en chance for at omstille sig og indstille sig på det.
Det vil være vores opfordring forud for debatten i dag.