Charlotte Dyremose (KF), 2011-03-31:
Vi har sandelig ikke valgt at straffe nogen for at få flere studerende.
Vi har valgt at fastholde taxameterprincippet, netop sådan at man får penge pr. flere studerende.
Det kommer så også til at betyde, fordi man får flere studerende, at man faktisk får flere penge i kroner og øre, på trods af at der er blevet lavet de stramninger, der er lavet i forbindelse med genopretningspakken.
Her er vi jo inde i en helt anden diskussion, nemlig at vi står i en økonomisk situation, hvor vi har været nødt til at prioritere, og hvor vi har været nødt til at sige: Ja, det kommer altså til at gå ud over en lang række områder i vores samfund, hvis vi skal have økonomien til at hænge sammen.
Og igen, jeg vil da gerne invitere SF til forhandlinger om at afskaffe efterlønnen, for det vil gøre det nemmere at få tingene til at hænge sammen, sådan at man f.eks. kan prioritere uddannelse i fremtiden.
Jeg synes faktisk, der er flere ting at glæde sig over.
Jeg synes, det er glædeligt, at vi har en ambitiøs regering med en række ambitiøse mål.
Jeg synes også, det er glædeligt, at vi nu kun er ganske lidt fra allerede at have nået regeringens målsætning om, at der er i 2015 skal være 50 pct. af en ungdomsårgang, der får videregående uddannelser.
Jeg synes faktisk, det er rigtig flot.
Over 49 pct. – det skal vi glæde os over.
Vi skal selvfølgelig glæde os over de mange politiske initiativer, der er taget for at nå det, men jeg synes faktisk også, vi skal rose uddannelsesstederne og vejlederne for at være med til at nå de her mål.
Jeg synes, det er godt og opløftende, at vi har folkeskoler, vejledere, ungdomsuddannelser og videregående uddannelser, der alle sammen er med til at løfte i flok og forsøge at nå de her målsætninger.
Jeg synes, det er glædeligt, at flere unge kommer hurtigere i gang med en uddannelse og kommer hurtigere igennem.
Det er også glædeligt, at flere studerende betyder en større omsætning på uddannelserne.
Det er det selvfølgelig, både fordi det er glædeligt med flere studerende, og fordi det er glædeligt med flere penge for uddannelserne, men det er jo også med til at lægge ansvaret det sted, hvor man også har bedst forstand på tingene, og at der også er en økonomisk tilskyndelse til ikke bare at få tiltrukket de unge til uddannelserne, men også at fastholde dem på uddannelserne.
Så er det her i løbet af debatten blevet diskuteret voldsomt meget, at der er meget store forskelle.
Det er jo f.eks. også sådan, at man kan se, at der er forskellige tal i forskellige undersøgelser, men noget af det, vi i hvert fald kan se, hvis nogle af de undersøgelser holder stik, er, at der også er meget store forskelle fra skole til skole.
Vi skal herinde træffe et vigtigt politisk valg.
Skal vi her bestemme, hvordan man skal gøre, eller skal vi lade det være op til skolerne selv?
Det er en politisk afvejning, og det vil heller aldrig nogen sinde være sådan, at vi fra konservativ side siger, at det skal enten hundrede procent styres herindefra eller hundrede procent styres på skolerne alene.
Det er altså en afvejning, hvor der skal være plads til forskellene og være plads til at gøre tingene på den måde, man finder rigtig med den elevgruppe, man har, og i det geografiske område, man nu engang befinder sig i.
Det synes vi der skal være plads til.
Det er jo også sådan, og flere har nævnt det tidligere, at der fra begge sider tales om effektiviseringer, lettelser af administrative byrder og alle de her ting, som jo er nogle meget fine store overordnede begreber, men vi ved også godt, at det her med at effektivisere faktisk kan lade sig gøre rigtig mange steder, hvis man er nødt til det.
Og nødt til det har vi alle sammen været, og her kommer vi tilbage til det her med de ambitiøse mål, nemlig også regeringens ambitiøse mål om ikke at drive Danmark ud over en økonomisk afgrund.
Det kræver selvfølgelig, at man tør prioritere.
Det kræver, at man tør stille krav til hinanden, også om at effektivisere.
Det skal da ikke være nogen som helst hemmelighed, når nu vi står her i dag og debatten alligevel har udviklet sig til en mindre finanspolitisk drøftelse – jeg troede, det skulle handle mest om professionshøjskoler, men o.k. – at vi fra konservativ side gerne havde set, at langt flere partier var med til at turde prioritere langt mere og måske i virkeligheden også havde været det for mange år siden, så vi måske kunne have undgået nogle af de her ting.
Men det er jo ikke den vilje, vi sådan møder mest fra de gode glade gavegivere på venstrefløjen, og det kan man ærgre sig lidt over.
Så kan man så glæde sig over, at Det Radikale Venstre gerne vil være med til at prioritere vores udgifter, men det er jo ikke nok.
Så ja, der skal prioriteres, og man kunne altid ønske sig at give flere gaver og gøre det økonomisk lettere for flere grupper, men det kræver altså også, at man tør finde pengene.
Det gør vi, og vi har jo også bl.a. inviteret til forhandlinger om at få afskaffet efterlønnen netop for at prioritere midlerne til bl.a. kerneydelser som uddannelse.
Så ja, det er selvfølgelig ærgerligt, når noget må sænkes, her taxametrene, men det er også glædeligt, at omsætningen på uddannelserne er blevet større, og at der derfor tilføres uddannelserne flere penge.
Det er også glædeligt, at udviklingen med flere studerende fortsætter.
Det vil vi gerne have lov til at glæde os over i dag.