Henrik Sass Larsen (S), 2014-12-11:
SF har fremsat forslag om etablering af et realkreditinstitut for lån til ejerboliger og erhvervsejendomme i yderområderne.
Realkreditinstituttet foreslås enten at fungere på markedsvilkår med en højere rente eller med hjælp fra staten i form af enten en vis underskudsdækning eller via tilskud til renten.
Regeringen finder ikke, at der skal oprettes et sådant statsligt realkreditinstitut og ser en række problemer i forslaget.
Det vil bl.a. være meget problematisk at definere, i hvilke specifikke områder af Danmark borgerne skal have adgang til særlig statslig belåning.
Det er heller ikke klart, hvilket omfang en sådan ordning skal have og dermed, hvor mange borgere i yderområderne der i givet fald skal have adgang til en statslig låneordning.
Det vil givetvis ikke være alle borgere, men hvordan skulle man kunne udvælge de særligt trængende?
Som jeg forstår forslaget, er en tilgang, at instituttet til en højere rente end markedsrenten skal yde lån til kunder, som ikke kan få lån andre steder.
Dermed vil et statsligt institut formentlig få en kundebase, som er kendetegnet ved udlån af ringe kreditkvalitet.
Instituttet vil derfor få en udlånsbog med betydelige tabsrisici, og eventuelle tab skal i sidste ende bæres af statskassen.
En anden variant er – som jeg forstår det – at instituttet skal tilbyde lån med en lavere rente end markedsrenten baseret på dækning eller tilskud fra staten.
En sådan model vil imidlertid påvirke konkurrencesituationen på markedet.
Hvis instituttet kan yde lån til renter, der er lavere end på det private marked, så vil mange låntagere søge over mod en lavere rente i det statslige institut, og det er, uanset om de selv i forvejen også kunne få et lån i et privat institut.
Det vil selvfølgelig være stærkt konkurrenceforvridende, og det kan fungere som indirekte tilskud til stigende boligpriser i de berørte områder.
Det er endvidere afgørende, at kreditvurderingen i et kreditinstitut er skarp.
Det offentlige system har i dag ikke kompetencer til at kreditvurdere låneansøgninger.
Det vil være ressourcekrævende at opbygge sådanne kompetencer, uanset hvilken af de to modeller vi tager udgangspunkt i.
Hvis kreditvurderingen ikke er tilstrækkelig skarp,
vil det indebære risiko for betydelige tab.
Vi har i Danmark et velfungerende realkreditsystem, der står for en meget stor del af det samlede udlån til boligejere og virksomheder.
Og institutterne har klart tilkendegivet, også ved den seneste høring, der var i Folketinget, at de yder lån til kreditværdige projekter også i yderområderne efter de regler, der nu engang er fastsat i realkreditlovgivningen.
De senere år har vi endvidere set øget konkurrence fra pengeinstitutterne, som i stigende grad er begyndt at låne ud på boligmarkedet.
Til slut vil jeg gerne gentage, at jeg ved flere lejligheder har tilkendegivet, at det er uacceptabelt, hvis låneansøgere afvises alene på grund af ejendommens postnummer.
Såvel penge- som realkreditinstitutter fortæller mig, at det ikke er tilfældet, og at de i hvert enkelt tilfælde laver en konkret vurdering af låneansøgningen.
Jeg synes, at det rigtige at gøre nu er at øge vores faktuelle viden om finansieringsforholdene i yderområderne.
Jeg har derfor taget initiativ til, at Erhvervs- og Vækstministeriet på baggrund af data fra brancheorganisationerne fremadrettet løbende udarbejder redegørelser over boligfinansieringen i yderområderne.
Ved at øge datagrundlaget kan vi drøfte problemstillingen på baggrund af fakta i stedet for følelser og fornemmelser.
Som allerede tilkendegivet kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.