Christian Juhl (EL), 2013-04-23:
Indtil nu er knap 13.000 mennesker faldet ud af dagpengesystemet i årets første 3 måneder.
Det forventes at stige til over 20.000 inden den 1. juli, som jo er en væsentlig dato for de initiativer, der er taget, for der udløber den midlertidige uddannelsesordning og sender en masse mennesker ud i en tilværelse uden forsørgelse.
Antallet af mennesker, der mister retten til dagpenge i 2013, forventes at overstige 30.000 ved årsskiftet – i mine øjne et meget anseligt antal.
Det er konsekvensen af, at regeringen mangler det, som en ældre mand, som ikke længere lever, kunne have kaldt rettidig omhu.
I to finanslovsforhandlinger i træk har regeringspartierne afvist Enhedslistens forslag om at finde en permanent løsning.
De er i stedet modvilligt og efter min smag meget fodslæbende
gået med til henholdsvis ½ års forlængelse af dagpengene i 2012 og en midlertidig uddannelsesordning med kontanthjælpslignende ydelser i 2013.
For at føje spot til skade kaldte finansministeren i efteråret 2012 akutjobordningen med akutjob II for en fuld, hel og dækkende løsning.
Jeg tror ikke, at der er ret mange danskere, der længere er enig med ham, efterhånden som de har set virkeligheden.
Den anden er nok så alvorlig.
Ændringen af perioden for at genoptjene dagpengene fra 26 uger til 52 uger er lige så alvorlig, fordi den er en massiv hindring for at opnå fornyet dagpengeret.
Det er det, de tre forslag handler om, nemlig at sikre, at forskellige typer aktivering tæller med i genoptjening af dagpengene.
Der er jo lige nu ca. 40.000 jobklare i aktivering, og dertil kommer nogle kontanthjælpsmodtagere, der ikke er det, man kalder arbejdsmarkedsparate.
Der er tale om tre forslag.
Det er ikke evighedsmaskiner, men det er et forsøg på at skabe et minimum af tryghed for dem, der rammes uforskyldt af den arbejdsløshed, som kommer, når der ikke er job til alle.
L 204 er et lovforslag, som jeg fremsætter på vegne af 3F, Danmarks stærkeste forbund.
De har fremsendt forslaget til alle partier – jeg ved, at alle har fået det – og opfordrer os til at rejse debatten og vedtage forslaget om forbedring af reglerne for jobrotationen.
Jeg ville gerne have, at der havde været et flertal bag det her forslag, og det havde jeg opfordret til også i forberedelserne, men desværre er det endnu ikke lykkedes.
Formålet med forslaget er at sikre, at timer, der præsteres som vikar i forbindelse med jobrotation, medregnes ved opgørelse af timer, der sikrer vikaren genoptjening af ret til dagpenge.
Både akutjobaftalen og finansloven for 2013 har fokuseret på øget brug af jobrotation, ikke kun som beskæftigelsespolitisk indsats, måske endda mindst, men som erhvervspolitisk indsats, der kan sikre de allerede ansatte medarbejdere opkvalificering.
Vi har været enige i, at ufaglærte skal være faglærte, og faglærte skal være endnu mere.
Finansloven for 2013 forhøjede jobrotationsydelsen til arbejdsgiverne fra 160 pct. til 180 pct. af højeste dagpengesats for at fremme det her initiativ.
I det lys forekommer det oplagt uhensigtsmæssigt, at vikaren, der går direkte ind på arbejdspladsen, udfører arbejdet for de ansatte, ikke skal sikres optjeningsret af de timer, som han eller hun ellers har præsteret.
Og der kan jeg sige til arbejdsministeren, at hun gik tilbage til 1990'erne; jeg er desværre selv så gammel, at jeg kan gå tilbage til 1970'erne, men jeg kan sige, at det ikke er et mærkeligt forslag.
Det er faktisk et forslag, som vi har arbejdet med under socialdemokratiske regeringer også med stor fordel for de arbejdsløse.
Der er ingen saglig grund til, at arbejde under aktivering, iværksat som led i en jobplan, ikke sikrer optjening af timer.
Ved arbejde i praktik eller job med løntilskud udføres der ganske almindeligt arbejde, i samme omfang som hvis det bliver udført af ordinært ansatte.
De aktiverede kan fyres, hvis arbejdet ikke udføres tilfredsstillende eller med henvisning til manglende arbejde.
Der er kort sagt tale om ordinært arbejde.
Den aktiverede har erhvervet sin dagpengeret gennem en kompetencegivende uddannelse eller gennem 1 års arbejde, og i det tidsrum, pågældende er i aktivering, mister han eller hun tidsmæssig mulighed for at opfylde beskæftigelseskravet.
Jo længere aktivering, jo kortere tid til at optjene timer, og derfor kunne SF's ordførers forslag måske også være værd at overveje, hvis ikke man kan arbejde på den model, vi har her.
Der er eksempler på, at arbejdsløse har været på jobsøgningskurser fra 4 til 6 måneder ud af den forholdsvis lille periode, man kan få sine dagpenge i.
Hvis man sammenligner Danmark med andre lande, og det er der jo nogle, der har gjort her, bl.a. den sidste ordfører fra Liberal Alliance, og hvis man gør det med f.eks. øvrige nordiske lande, er reglerne om genoptjening af dagpenge langt skrappere i Danmark.
I Danmark skal man have arbejdet i 1.924 timer for at få en ny dagpengeret; i Finland under en tredjedel, 612 timer; i Sverige blot 480 timer; og i Norge, som er nævnt, opererer man ikke med et genoptjeningskrav i timer, men med et indtjeningskrav, der kræver mindre arbejde end det danske timekrav.
Så vil jeg sige, at Folketinget i øvrigt den 23. maj skal behandle et beslutningsforslag fra os om at indføre svenske tilstande på det her område.
Man kan også sige det på en anden måde, hvis det er svært sådan lige at forstå.
1 års arbejde giver 2 års dagpengeret i Danmark.
1 års arbejde i Sverige giver 4½ års dagpengeret eller 7 år, hvis man har børn.
1 års arbejde i Finland giver 6 års dagpengeret.
Så det er klart at se, at der er et fuldstændig forfejlet misforhold mellem genoptjening og retten bagefter i Danmark.
De danske regler gør således genoptjeningen af dagpenge langt, langt sværere, end reglerne i Sverige og Finland gør.
Jeg ved godt, at hr. Bent Bøgsted er på fuld flugt fra den beslutning, og man bør stille sig det spørgsmål, om der ikke er forskel på, at 2.000-4.000 risikerer at miste dagpenge mod nu 25.000-30.000.
Er det ikke en ny situation, som også regeringen inklusive De Radikale bør handle på i stedet for at sige, at det gør ondt og det smerter.
Det har ingen arbejdsløse ret meget gavn ud af.
Man kan undre sig over, at en såkaldt centrum-venstre-regering ikke har rullet vedtagelserne tilbage endnu.
Regeringen har siden den 15. september – ja, der var regeringen jo ikke skabt, men der havde vi valg – haft en mulighed for at ringe til Enhedslisten og få stemmerne til at gøre noget ved det her, og de får som sagt endnu en mulighed den 23. maj.
Hvis vi går lidt længere ned i de nordiske regler om genoptjening af dagpengeret, bliver det danske billede endnu mørkere.
Af en eller anden besynderlig grund får mennesker, der kommer i jobrotation og går på almindeligt arbejde hver dag ikke lov til at genoptjene dagpengeret.
Det samme gælder de mennesker, der hver morgen møder op på fabrikken eller institutionen til løntilskudsjob eller virksomhedspraktik.
Ikke kun Enhedslisten synes, at det er urimeligt.
Den holdning deles af parlamenterne både i Stockholm og i Helsinki.
I Sverige tæller timer fra job med løntilskud med ved optjening af dagpengeret, og i Finland tæller løntilskudstimerne halvt med.
Det er disse urimeligheder, de tre forslag, vi behandler her, gør op med.
Der er tale om en beskeden opblødning af nogle urimelig skrappe genoptjeningsregler, som et enigt Folketing burde kunne støtte, i hvert fald burde der være sikret opbakning fra regeringspartierne og Dansk Folkeparti, hvis man skulle tage dem på de fine ord, der nogle gange bliver sagt.
Jeg vil gerne sige tak for kommentarerne fra ordførerne.
Det har været særdeles lærerigt at lytte til, især tak til hr. Eigil Andersen fra SF for de positive kommentarer og de nye ideer.
Jeg forstår dog, at regeringen ikke lader sig påvirke af, at der er risiko for, at mange tusinde mister retten til dagpenge inden årets udgang.
Ikke ét forslag har jeg kunnet få fra arbejdsministeren, ikke ét forslag har jeg kunnet få fra Socialdemokratiet, ikke ét forslag har jeg kunnet få fra De Radikale.
Jeg er ikke frustreret over regeringen, som Venstres ordfører sagde, det ville ligge mig fjernt – eller var det hr. Bent Bøgsted, jeg ved det ikke.
Jeg er frustreret over, at Dansk Folkeparti arbejder som en kameleon og det ene øjeblik vil være med til at lave alt det bøvl, vi har, og det andet øjeblik slet ikke vil kendes ved det og lader, som om at det søreme er dem, der gerne vil skabe alle de gode ting.
Jeg skal garantere hr. Bent Bøgsted for, at han i det her får mindst 12 muligheder for at stemme for forslaget, som kunne afbøde hans skavanker fra forslaget i 2010, og så får vi jo at se, hvor meget mandfolk der er i ham.
Jeg har en knude i maven, jeg kender alt for mange af dem, der rammes af den politik, der bliver ført, alt for mange af dem, som bliver arbejdsløse og ikke kan finde sig et job, uanset antydningerne fra kyniske borgerlige politikere, men som ikke kan finde sig et job, selv om de har søgt 50, 75, 100, 200 job.
Jeg ved, at de har store forventninger til os og til den relativt nye regering både med at skabe job og med at skabe en ordentlig tryghed for dem, så længe de leder, og så længe de skal have deres familie til at fungere.
Det er det, der giver mig en rigtig, rigtig trist fornemmelse.
Det er det, der giver mig en kæmpe knude i maven, når jeg skal snakke om de her ting.
Jeg håber inderligt, at der kan skabes en samling om reelle forbedringer.
O.k., hvis man ikke kan lide Enhedslistens forslag, så kom med noget bedre selv.
Det værste, jeg synes vi kan give de folk, der er i klemme,
er bare at sige: Nej, vi gør ikke noget, og vi tror på, at det, der er gjort, skaber forandringerne.
Det gør det jo ikke.
Jeg er overbevist om, at regeringens overlevelse hænger tæt sammen med de her spørgsmål, så jeg vil sige: Kære arbejdsminister, kære regering: Handl, kom med nogle forslag, vis nogle veje ud af de her problemer.
Her er tre veje, og jeg vil da gerne opfordre til, at dem, der synes, at der er bedre ideer, kommer med dem.