Klaus Hækkerup (S), 2011-03-17:
Også jeg har ligesom hr. Frank Aaen lagt mærke til, at forleden dag kom professor Mikkel Vedby Rasmussens nye bog om krigen i Afghanistan, »Den gode krig?«.
Heri konkluderer han, at danske politikere har ført vælgerne bag lyset ved at foregøgle, at Danmark kunne vinde terrorkrigen i Afghanistan.
Der kunne også være mange andre, der drog disse konklusioner, men Vedby Rasmussen er ud over at være professor ved Københavns Universitet i international politik leder af Centeret for Militære Studier.
Analysen må derfor tillægges betydelig vægt, så meget desto mere som det også svarer meget godt til de observationer, man kan gøre af krigens forløb bare i år.
I år har Talebans forårsoffensiv taget nye og skræmmende udtryksformer.
Oprørerne bruger selvmordsbomber, der skaber meget stor ødelæggelse og meget betydelig terrorfrygt, og de er i gang med at gennemføre en snigmordskampagne.
Det er ikke tiltalende, der er ikke rart, men spørgsmålet er, om vi kan vinde over dem.
Men spørgsmålet er også, hvad den afghanske præsident, Hamid Karzai, siger om dem.
Han har, synes jeg, gjort problemet større ved at insistere på, at Taleban ikke skal beskyldes for volden i Afghanistan, og at de er oprørte brødre.
Min engelske kilde bruger udtrykket upset brothers snarere end dødbringende fjender.
Det er den mand, vi tror vi støtter i Afghanistan.
Støtter vi ham så også som en mand, der gerne vil demokratiet?
Vi taler om en mand, der viser meget stor tilbageholdenhed over for at respektere de demokratiske spilleregler, for nu at sige det ganske mildt.
Ja, vi kan tage udgangspunkt i den tale, præsident Obama holdt den 1. september 2009 på West Point Military Academy, hvor han erklærede, at tilbagetrækningen af amerikanske tropper ville påbegynde i juli i år.
Vi når op på 130.000 ISAF-soldater, knap 150.000 afghanske soldater og ca. 115.000 afghanske politifolk.
Hvis det ikke lykkes dem at udstrække sikkerhedsnettet ud over Kabul, Kandahar og Helmand mod syd, sådan som det er planlagt, over store dele af de nordlige områder, er krigen tabt.
Fordi der ikke er nogen vilje til eller ønske om at sende yderligere styrker udefra til Afghanistan, slet ikke fra USA, hvor meningsmåling efter meningsmåling fortæller den øverstkommanderende i Det Hvide Hus, at der i befolkningen er stor og stigende modstand mod krigen i Afghanistan.
Forsvarsminister Gates har besøgt Afghanistan i begyndelsen af den her måned og udtalte, at han syntes, at USA var i en god position og parat til at påbegynde tilbagetrækningen af tropper fra Afghanistan i juli i år.
Den tvivl, nogle måske har haft om at Amerika ville gøre det, kan altså afvises.
I forhold til sin størrelse synes jeg rolig man kan sige at Danmark har ydet en formidabel indsats i Afghanistan.
Vi er desværre også det land, der har haft relativt flest døde.
Det er også min opfattelse, at vi for at sikre de opnåede civile resultater, og her lægger jeg især vægt på, at den forbedrede stilling for kvinder og piger ikke går tabt, fortsætter med økonomisk hjælp til Afghanistan adskillige år endnu, hvis den demokratiske og samfundsmæssige udvikling i øvrigt tilsiger det.
Jeg har sympati for den tankegang, der ligger bag beslutningsforslaget.
Det er imidlertid mere vidtgående i sit krav om øjeblikkelig tilbagetrækning, end jeg synes skal ske.
Samtidig er det meget massivt i sin fortsatte satsning på udviklingen og på, at udviklingsbistanden skal være ubetinget.