Tom Behnke (KF), 2011-03-04:
Danmark har i tidernes morgen tiltrådt den her FN-konvention, som vi taler om i dag, og det var der et meget bredt flertal i Folketinget der syntes var en rigtig god idé.
Dermed er den her konvention en retskilde i Danmark.
Det er ikke en lov i Danmark, men det er en retskilde, og det har vi fra konservativ side ikke tænkt os at ændre på.
Derfor har vi heller ikke tænkt os at stemme for det beslutningsforslag, som vi bearbejder i dag.
Jeg vil også gerne sige, at det jo ikke er sådan, at vi i Det Konservative Folkeparti er alene om det synspunkt, at det her er en god konvention og en nødvendig konvention.
Det er jo faktisk hele Folketinget, der synes det, undtagen Dansk Folkeparti.
Og det er ikke bare Folketinget og Danmark, der synes, at den her konvention er god og nødvendig.
Det er rent faktisk sådan, at der er 50 lande, der har ratificeret den her konvention.
Så det er ikke en eller anden særregel, der er opfundet i blødsødne Danmark – det er det altså ikke.
Der er rigtig mange lande, der har tiltrådt den her konvention, og hvorfor har de det?
Fordi konventionen har to formål: For det første at forhindre, at der er lande, der gør deres egne borgere statsløse, for det er noget uvæsen.
Det tror jeg sådan set også at Dansk Folkeparti mener, altså at det er helt uhørt, hvis man gør sine egne borgere statsløse – for hvor hører de så hjemme?
Så er de lovløse i den her verden.
For det andet, som vi har stået sammen om at sige: Hvis der så skulle være nogle, der er statsløse – f.eks. er man som udgangspunkt statsløs, hvis man bliver født i et land, hvor både mor og far er statsløse – så tager vi fat i den her konvention, som jo netop siger, at i de situationer er man berettiget til at få statsborgerskab, og at hvis man søger statsborgerskab, er man berettiget til at få det på lempeligere vilkår, end den pågældende stat, herunder Danmark, eventuelt har indført.
Og det er jo det, vi har gjort.
Vi har jo lavet nogle skrappe regler for dem, der ønsker at få dansk statsborgerskab.
De skal bestå sprogprøver, indfødsretsprøver og opfylde en masse andre krav, som vi fra konservativ side synes er helt rimelige og fornuftige – selvfølgelig skal man det, når man søger dansk statsborgerskab.
Det er ikke noget, man bare skal have; det er noget, man skal gøre sig fortjent til.
Men med den her konvention taler vi om nogle mennesker, som ikke har noget alternativ.
De har ikke et andet statsborgerskab at falde tilbage på, de har ingenting, og det er derfor, at det er vigtigt, at vi har konventionen, så netop de her mennesker kan få et ståsted, hvorfra deres verden kan gå.
Det med, at konventionens tager luften ud af vores grundlov, og at det er FN – man ser nærmest bygningen i New York for sig – der sidder og beslutter, hvem der skal have statsborgerskab i Danmark, må afvises, for det er det ikke.
Det gør vi jo, fordi vi i øjeblikket to gange om året – tidligere var det 3-4 om året – har lovforslag, hvor man samler en række mennesker, som ønsker dansk statsborgerskab.
Nogle af dem opfylder alle kriterier for at komme på lovforslaget, nogle har man givet dispensation til at komme på, men i hvert fald ligger der et lovforslag på Folketingets bord, som får tre behandlinger.
Sidst, vi behandlede sådan et lovforslag, var der nogle af dem, der var skrevet på, som i udgangspunktet var statsløse.
Jeg tror, at det var 35 personer ud af vel 1.700 ansøgere eller noget i den størrelsesorden, der var tale om, og som man ønskede skrevet ud, fordi de var sat på lovforslaget ud fra de spilleregler, der er i den konvention, vi taler om i dag, konventionen fra 1961.
Resten af Folketinget stemte imod det pågældende ændringsforslag.
Det vil sige, at et kæmpe flertal i Folketinget traf den egenhændige beslutning, at disse mennesker skulle på lovforslaget.
Det kan Folketinget gøre, ligesom Folketinget kunne have sagt, at de ikke skulle være på, for det er Folketinget, der bestemmer, hvem der står på lovforslagene, når Folketinget når til tredjebehandlingen, og ved tredjebehandlingen vil det så vise sig, om der er flertal for lovforslaget.
Hvis der er det, får de, der er på lovforslaget på det tidspunkt, statsborgerskab.
Men det ændrer jo ikke på, at den her konvention godt kan være åben for fortolkninger, og det synes jeg ikke vi har forholdt os ret meget til her i dag.
Jeg synes også, at Socialdemokratiet gled lidt af på et af de eksempler, der blev nævnt, nemlig det paradoks eller dilemma, der ligger i konventionen, der handler om, at det kun er dem, der er fundet skyldige i en forbrydelse mod statens sikkerhed, der kan tages ud og nægtes adgang til statsborgerskab på de særlige lempelige vilkår.
Men dem, der er sigtet, har man ikke forholdt sig til, og der kunne det godt være, at det var en god idé, at vi her i Folketinget fik præciseret, hvordan vi ser på den bestemmelse.
Det tror jeg ville være hensigtsmæssigt, så det ikke er en minister eller andre, der skal sidde at vurdere – skal, skal ikke – men at det er noget, Folketinget beslutter.
Det kunne jeg godt tænke mig, at vi fik ud af den her behandling, trods alt.