runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2012-01-17:
Jeg skal bare spørge hr. Jeppe Mikkelsen, om ikke det er korrekt forstået, at hvis man ønsker at opprioritere indsatsen for at opklare forskellige former for kriminalitet – det kunne være identitetstyveri, men det kunne også være sådan noget som stalking – så kan man fra Folketingets side med ret stor vægt sende et kraftigt signal til politiet og domstolene i den retning, man ønsker.
Det er det ene spørgsmål.
Det næste spørgsmål er: Hvad er egentlig forskellen på sådan noget som stalking, hvor mennesker bliver forfulgt af syge personer igennem en længere periode, og hvor Folketinget netop i dag har foretaget en særlig skærpelse på området, og så et område som identitetstyveri, hvor man jo på samme måde kan forfølge andre mennesker, men også bruge metoder i kriminelt øjemed?
Når jeg kigger på det, som Jyllands-Posten skrev den 26. juni efter det samråd, indkaldt af Socialdemokraterne, vi havde i Retsudvalget om det her område, og kigger på, hvad De Radikale sagde, kan jeg se, at de på det tidspunkt sagde, at det var en god idé at lære af de norske erfaringer og nævne identitetstyveri i straffeloven, enten som en selvstændig paragraf eller som en tilføjelse.
Og så vil jeg spørge hr. Jeppe Mikkelsen: Hvad er der sket siden, når De Radikale har skiftet holdning?
Jeppe Mikkelsen (RV), 2012-01-17:
Identitetstyveri og -svindel er uden tvivl en alvorlig sag.
Det er desværre et problem, der er stigende, det tror jeg vi alle sammen kan konstatere, og man kan jo sige, at det på mange måder er en bivirkning af, at vores samfund er blevet mere og mere digitalt.
Det er samtidig en meget, meget svær problemstilling at løse, og jeg er faktisk glad for, at Dansk Folkeparti har sat fokus på problemstillingen, men jeg mener ikke, at dette forslag løser selv samme problemstilling.
For det er jo allerede ulovligt i dag, det er ulovligt at krænke en anden persons ære ved at udgive sig for at være denne person. Det er ulovligt at stjæle en anden persons kontooplysninger og udnytte disse til egen økonomisk vinding, det står flere steder i straffeloven.
F.eks. kan det, jævnfør straffeloven, give op til 6 måneders fængsel, hvis man uberettiget videregiver meddelelser om en andens private forhold.
Det kan også, jævnfør straffeloven, give op til 4 måneders fængsel og være en strafbar ærekrænkelse, hvis man opretter f.eks. en falsk facebookprofil for at stille en anden person i et dårligt lys ved at give udtryk for nogle ekstreme holdninger.
Identitetstyveri sker ofte også som led i forskellige formueforbrydelser, det handler hele kapitel 28 i straffeloven om, og strafudmålingen er forskellig, men typisk op til 1½ års fængsel.
Straffen kan dog skærpes til fængsel mellem 6 og 8 år, hvis der f.eks. er tale om organiseret kriminalitet eller et stort antal forbrydelser, som man ofte ser i sager om identitetstyveri.
Beslutningsforslaget vil langt hen ad vejen sammenskrive den nuværende lovgivning, men altså gøre noget ulovligt, som allerede i dag er ulovligt, og i Radikale Venstre synes vi ikke, det er en god idé.
Jeg håber, at vi fortsat i fællesskab kan have fokus på at hjælpe ofrene for identitetstyveri.
I dag har man mulighed for at søge Digitaliseringsstyrelsen om råd, og jeg håber da også, at vi i samarbejde i Retsudvalget kan hjælpe hinanden med at fastholde fokus på at hjælpe de her ofre og se på, hvilke muligheder der er for at undgå identitetstyveri, f.eks. øget oplysning på området.
Vi mener dog ikke i Radikale Venstre, at dette beslutningsforslag løser nogen af problemerne grundlæggende, og derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Ole Hækkerup (S), 2012-01-17:
Jeg tror, at hvis vi virkelig skal gøre noget godt for dem, der bliver ramt af identitetstyveri, skal vi måske lade være med at grave os ned i, præcis hvordan man gør det.
Hvis det er sådan, at Rigspolitiet på et tidspunkt kommer og siger, at for deres arbejde med at opklare den her type forbrydelser, som der bliver flere af, og som bliver værre, er det nødvendigt, at vi kigger på lovgivningen på nogle bestemte områder, altså fordi de løber ind i nogle lovgivningsmæssige barrierer, så kan jeg sige med det samme, at det vil Socialdemokratiet gerne kigge på.
Det er så imidlertid bare ikke det, der ligger her og nu.
Og igen kan jeg jo ikke spekulere i, om justitsministeren for et halvt år siden under den gamle regering oplyste om lige præcis det her eller ej.
Pernille Skipper (EL), 2012-01-17:
Det er jo et rigtig godt spørgsmål, og det er rigtig svært at svare på.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi bliver ved med at udvikle behandlingsmuligheder; at vi bliver ved med at støtte forskningen i det.
Jeg vil sige det sådan, at jeg tror ikke, at der er et entydigt svar; jeg tror, at hvis vi havde tryllestaven, som gjorde, at ingen pædofile nogen sinde ville gentage deres handling, så var det nok blevet indført, før jeg var blevet valgt ind i Folketinget.
Det, jeg henholder mig til, er, at den dag, vi kommer med noget, der faktisk virker, så er jeg mere end klar til at stemme for det.
Vi ved dog, fra bl.a. overlægen på sexologisk klinik, at der altså skal motivation til, for at behandlingen virker.
Og der tror jeg vi kan blive ved med at afsøge mulighederne for at motivere.
Det er jo heller ikke altid sådan, at man kategorisk er afvisende, men at man måske kan påvirkes i retning af at modtage behandling.
Jeg er ikke afvisende over for, at der kunne være dele af systemet, hvor det kan gøres bedre.
Det har jeg ikke overblik over.
Men så længe det ikke virker, er jeg ikke villig til at indføre det.
Preben Bang Henriksen (V), 2012-01-17:
Jeg tror, som jeg sagde før, at folk er indstillet på, at en psykolog har samme tavshedspligt som en læge og selvfølgelig kan pålægges, i det omfang som lægen kan, at viderebefordre oplysninger.
Jeg tror ikke, der hindrer folk i et åbenbare sig for en psykolog.
Marie Krarup (DF), 2012-01-17:
Det er jo ikke et spørgsmål om, hvor mange gange psykologer er blevet dømt til at udtale sig i retten.
Det er et spørgsmål om den tryghed, som kommende klienter føler på forhånd.
Når vi taler om vores veteraner, er det jo netop en gruppe, som har meget svært ved at fatte den tillid, og det er også tit folk, der i forvejen ikke synes, at det er særlig smart at gå til psykolog.
Det er meget, meget svært at få deres tillid.
Hvis man så oven i købet ved, at psykologen kan dømmes til at skulle udtale sig, kan det være meget svært for dem.
Der er jo også forskel på, om man går til en læge, eller om man går til en psykolog eller en præst.
Hos en psykolog eller en præst er tilliden helt afgørende, mens det hos en læge altså mere er et spørgsmål om, om kroppen fungerer eller ej.
Der er det ikke nødvendigt med den åndelige dimension, hvor man har den fulde tillid til behandleren.
Preben Bang Henriksen (V), 2012-01-17:
Jeg tror ikke, at det stiller sig meget anderledes end for folk, der går til læge i dag; de betror også lægen forhold, som man ikke under normale omstændigheder forventer at lægen hverken videregiver eller i øvrigt ved kendelse pålægges at skulle videregive.
Jeg tror ikke, det er anderledes hos psykologer.
Som jeg forstod ministeren, havde forholdet været oppe at vende to gange i de sidste mange år, så jeg tror ikke, det er et reelt problem.
Men teoretisk set kan jeg godt se det, jo.
Marie Krarup (DF), 2012-01-17:
Jeg vil bare gerne spørge ordføreren, om han ikke mener, at det kan gøre en forskel for de eventuelt kommende klienter, at de føler tryghed ved, at de på forhånd ved, at de ting, som de betror en psykolog, kan vedkommende ikke dømmes til at skulle videregive.
Preben Bang Henriksen (V), 2012-01-17:
Som justitsministeren korrekt har gennemgået, er det her meget vanskelige regler at håndtere.
I dag er reglerne om vidneudelukkelse beskrevet i retsplejelovens § 170.
Den går dybest set ud på, at både præster, læger, advokater, personale på de pågældende kontorer som hovedregel er udelukket fra at skulle afgive vidneforklaring, men undtagelsen hertil er, at domstolene kan give pålæg om at afgive forklaring, og de pålæg kan gives over for læger, civilretsadvokater.
Det vil sige, at tilbage er præster og forsvarsadvokater.
Det er dem, der i dag udgør den gruppe, som man siger der er hundrede procent vidneudelukkelse for.
Psykologer er ikke nævnt i den her oplistning i retsplejeloven.
De har tavshedspligt ifølge sundhedslov og psykologlov, men hvis retten finder, at hensynet til sagens opklaring skal vige for tavshedspligten eller omvendt, at tavshedspligten skal vige for opklaringen, så kan der gives et pålæg.
Det var vel egentlig situationen i tolkesagen.
Dybest set er det for mig knap så meget spørgsmålet om, hvilken status man har, eller rettere sagt, hvilken uddannelse man har, men det er vel dybest set et spørgsmål om, hvilke spørgsmål der bliver stillet.
I tolkesagen har jeg forstået kendelsen derhen, at der er tale om, at retten ønsker psykologens oplysninger om, hvorvidt man har set nogle billeder af tortur eller ej.
Dybest set
kan jeg jo ikke se, hvorfor man skulle fritages for at afgive forklaring omkring lige netop det område.
Så for mig at se er det mere et spørgsmål om, hvilke spørgsmål der stilles, end egentlig hvilken gruppe man tilhører.
Det er jo også netop det, der taler for justitsministerens udlægning: at stille psykologer ligesom læger, hvor domstolen eller retten kan tage stilling til, hvorvidt der skal gives et pålæg om at udtale sig eller ej.
Nogle kan bedst betro personlige forhold til læger, andre til præster, nogle til psykiatere, psykologer og terapeuter, og hvad ved jeg, i den her sammenhæng.
Det er ikke titlen, men det er mere spørgsmålets karakter, der er afgørende.
Jeg kan sige, at vi i Venstre ganske ligesom justitsministeren umiddelbart er bange for, at en udvidelse af vidneudelukkelsesreglerne derhen, at også psykologer sidestilles med præster, kan blive et skråplan, der kan gå ud over hensynet til sagens opklaring.
Derfor er Venstre som udgangspunkt imod forslaget, men vi har intet imod – og jeg synes, det var betryggende at høre ministerens bemærkninger om at lade Retsplejerådet kigge på det – at psykologer stilles, velsagtens som landsretten gjorde det i den pågældende sag, ligesom læger.
Det var vel den reelle udgang på den pågældende sag, men det gør jo ikke noget at få det beskrevet nærmere.
Morten Bødskov (S), 2012-01-17:
Regeringen stiller sig, som det bør være fremgået af min tale her, sådan til den udtalelse, at det drejer sig om vanskelige spørgsmål, som indeholder en hel række forskellige afvejninger, der skal tages stilling til.
Det er som sagt meget vanskelige spørgsmål, og derfor mener jeg, at det rigtigste er at lade Retsplejerådet overveje sagen, inden vi vælger at tage stilling til spørgsmålet.
Marie Krarup (DF), 2012-01-17:
Jeg vil gerne høre, hvordan ministeren stiller sig til følgende citat fra Politiken den 2. februar 2011, hvor ministerens kollega, fru Karen Hækkerup, den daværende retspolitiske ordfører, udtaler
: »Når vi ser på det moderne samfund, er der ikke nogen logisk grund til, at psykologer ikke er omfattet.«
– vi taler her om det konkrete forslag om at ændre i retsplejelovens § 170, stk. 1 –
Og da formålet med bestemmelsen jo er at beskytte sjælesørgeren, er vi åbne over for at opdatere loven.«
Peter Skaarup (DF), 2012-01-17:
Jamen hvordan tvinger man et fængselsophold igennem?
Altså, der er en forudsætning i dommen, der hedder, at man skal sidde i fængsel.
Hvordan sikrer man, at den pågældende modtager den dom på den rigtige måde, altså at vedkommende rent faktisk kommer til at sidde i fængsel?
Ja, det gør man jo ved at afhente den pågældende eller sige, at den pågældende skal møde op på et bestemt sted på et bestemt tidspunkt.
Og så sidder man altså i fængsel.
Det samme gælder behandling.
Det er klart, at det vil være næsten umuligt om en, der har fået en fængselsstraf, at forestille sig, at den pågældende ikke kan modtage den behandling, som er et krav.
Og der vil være en del indsatte pædofile, som i og for sig godt kan se meningen med deres fængselsstraf, men det kræver, at det er tvangsvilkår, så de forstår, at det altså er noget, der hører med.
Det skal være et krav, det skal være tvang.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2012-01-17:
Men det, jeg gerne vil høre, er, hvordan Dansk Folkeparti har tænkt sig at tvangsgennemføre de to behandlingstyper sådan helt overordnet set.
Hvordan tvangsgennemfører man samtaleterapi, og hvordan tvangsgennemfører man medicinsk behandling?
Altså, det er måske lidt nemmere at forstå den medicinske del, for der kan man tvinge en sprøjte i armen på folk.
Peter Skaarup (DF), 2012-01-17:
Så samtidig med at man får en fængselsstraf – nu er det jo ikke så relevant, hvis det er en tidsubestemt straf, for der vil der typisk være et tvangselement, i og med at man sidder der tidsubestemt – skal det være et element i straffen, i dommen, at man også bliver idømt behandling.
Og så er der jo sådan set ikke så meget at rafle om, og det var også det, som hr. Tom Behnke var inde på som ordfører, altså at skulle der ske noget, så skulle det være i form af en dom – og det skal selvfølgelig være i form af en dom.
Pædofile er jo forskellige, ingen tvivl om det.
Men det er nogle af de elementer, som hr. Jeppe Mikkelsen også nævner, der kan være i anvendelse.
Jeppe Mikkelsen (RV), 2012-01-17:
Så jeg har et par spørgsmål her til sidst om, hvad Dansk Folkeparti og hr. Peter Skaarup har gjort sig af tanker om det.
Det første, jeg vil spørge om, er: Ønsker forslagsstillerne, at man tvinger den behandling igennem, som allerede i dag foregår, hvor det er en kombination af psykoterapeutisk behandling, altså samtaleterapi, og kønsdriftdæmpende medicin, altså medicinsk behandling?
Er det de to former for behandling overordnet set, som man allerede i dag benytter, man ønsker at tvinge igennem?
Tom Behnke (KF), 2012-01-17:
Der har været rigtig mange argumenter imod forslaget her.
Jeg skal ikke gentage dem alle sammen, men blot konstatere, at jeg er enig, og jeg vil nøjes med at trække nogle få ting ud, som jeg synes er værd at lægge vægt på.
Det ene er, at vi jo ved – og nu igen i dag har fået bekræftet – at man rent faktisk bruger det her som et krav i forhold til prøveløsladelse, udgang og orlov osv.
Jeg tror, der blev brugt formuleringen, at det er den helt overvejende hovedregel eller et eller andet.
Der kan jo selvfølgelig være en lillebitte undtagelse et eller andet sted, men fred være med det.
Og derfor har man rent faktisk det her instrument, men det er jo kun et instrument, der holder, så længe vedkommende sidder i fængsel.
Når først vedkommende er løsladt og har udstået sin straf – det sker jo også for nogle af dem, der nægter at tage imod behandling og sidder tiden ud – så er de jo frie mennesker.
Så er straffen overstået.
Så kan man jo ikke komme efterfølgende og sige, at så er der i øvrigt lige noget mere, vi gerne vil.
Så skulle det have været en del af den oprindelige dom, men så er vi jo faktisk tilbage ved, at det så er en livsvarig dom, man idømmer, og det er jo heller ikke det, der gør sig gældende.
Så det bruges rent faktisk i dag, og jeg synes da, det bruges på en hensigtsmæssig måde, for det er jo ikke en direkte tvang, men det er en ret kraftig motivation til, at man tager imod den behandling, man får tilbudt.
Men det næste, der så mangler – og her må justitsministeren prøve at tale med sundhedsministeren på en eller anden måde – er en kobling mellem den behandling, der finder sted, mens vedkommende er under Kriminalforsorgen, og situationen, når vedkommende står ude i det fri.
Den kobling mangler, og rigtig mange bliver tabt på gulvet.
Og det duer ikke.
Slet ikke, hvis det er sådan, at vi har fået fat i den indsatte og skabt motivation til at gå i behandling, og behandlingen begynder, og det fungerer, og det kører, og det går den rigtige vej.
Og så en dag bliver vedkommende løsladt eller prøveløsladt, og så falder det hele til jorden.
Det duer ikke.
Det er helt afgørende vigtigt, at det fungerer.
Med hensyn til at lave tvangsbehandling af pædofile er det så, at vi fra konservativ side siger nej til beslutningsforslaget her, fordi det simpelt hen ikke kan lade sig gøre.
Det er ikke en mulighed.
Hvis det var en mulighed, så havde vi jo foreslået det for hundrede år siden.
Men det er ikke en mulighed.
Man kan jo ikke lave terapeutisk behandling af nogle mennesker, der er imod at blive behandlet.
Det er simpelt hen en fysisk, psykisk umulighed, og derfor kan forslaget ikke lade sig gøre, som det ligger.
Det er ikke en mulighed.
Derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslaget, men vi er meget tilfredse med den måde, det fungerer på i dag.
Vi er meget tilfredse med, at ministeren har givet udtryk for, at man er opmærksom på, om det kan blive endnu bedre.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2012-01-17:
Det er jo det andet forslag om, hvad vi kan gøre mod det pædofile uvæsen og det, at der er voksne mennesker, som begår seksuelle overgreb mod børn.
I Liberal Alliance, kan jeg allerede nu afsløre, er vi ikke er positivt indstillet over for forslaget.
Vi er sådan set positivt indstillet over for forslagets intentioner om at gøre noget, med hensyn til hvordan man kunne få færre ofre for seksuelle overgreb og vil mindske gentagelsestilfælde, for det er vel det, der er sigtet med det her forslag.
I virkeligheden tror jeg, at man burde retænke hele den måde, vi straffer pædofile på, og være meget åbne og fordomsfri, i forhold til hvilken tilgang vi kunne have til det.
Jeg må indrømme, at jeg synes, at der i virkeligheden også var en vis fordomsfrihed i hr. Ole Hækkerups ordførertale over for, at vi kunne gå ind og se på nogle ting.
Jeg tror heller ikke, jeg afslører for meget ved at sige, at Liberal Alliance er på linje med det, som ordføreren for et andet større parti, nemlig Venstre, hr. Karsten Lauritzen, kom med i sin ordførertale, altså det her med, om man på en eller anden måde kan få motiveret f.eks. pædofildømte til at gå i behandling, fordi det kan betyde noget for deres muligheder for prøveløsladelse, deres mulighed for at komme ud.
Men det skal nok, hvis det skal give nogen mening, kombineres med, at de som udgangspunkt skal sættes i fængsel i meget længere tid, end de bliver i dag.
Vi har altså svært ved at se, at der ud over måske det at slå folk ihjel findes alvorligere forbrydelser end at begå overgreb mod børn.
Derfor mener vi faktisk, at det her er rigtig, rigtig alvorligt, og at vi bør overveje fuldstændig fordomsfrit, om det er noget, der skal have ikke bare et nøk opad, men et kraftigt nøk opad, i forhold til hvordan man straffer, og så eventuelt kombinere det med, at folk, der går i frivillig behandling, når de har gennemført behandlingsforløbet, så kan få mulighed for at komme ud hurtigere.
Vi er i hvert fald også bekymret for det faktum, som der jo desværre er med det straffeniveau, der er på området i dag, at det jo for nogle af de mennesker, som får domme for pædofile overgreb, ikke er muligt at gennemføre et meningsfuldt behandlingsforløb i den tid, som straffen er på.
Det er da ret alvorligt, at der faktisk ikke er mulighed for at komme i den situation, hvor vi kan få folk ud af deres vildfarelse, eller hvad vi skal kalde det, før vi lukker dem ud på gaden igen, selv om det skulle forestille at være en straf, der selvfølgelig skulle sørge for at resocialisere dem på sigt, hvis det ellers kan lade sig gøre, men i hvert fald også sikre, at der ikke kommer nye ofre, og det jo det, der kommer, hvis ikke man sørger for at få de her mennesker behandlet.
Så lad os gå ind i en fordomsfri diskussion af, hvad vi kan gøre, men jeg tror altså, at man skal tænke det her område helt forfra, var jeg lige ved at sige, med hensyn til den måde, man straffer på, hvis det overhovedet skal give nogen mening, og hvis vi skal sikre, at der ikke bliver begået gentagelsesforbrydelser af de mennesker, som vi i forvejen faktisk fanger.
Pernille Skipper (EL), 2012-01-17:
Jeg vil sige det sådan, at der er mange ting, vi gerne vil gøre.
Det tror jeg vil have en betydning for at sikre, at vi kan gribe ind langt tidligere.
Som jeg også sagde, vil vi meget gerne have, at der er rådgivningsmuligheder for pædofile, som ikke har handlet på deres pædofili endnu, sådan at de kan få hjælp ad den vej.
Og der er sikkert andre ting, man kan gøre, også i kommunalt regi, for at opdage det meget tidligere.
Det, der er spørgsmålet, synes jeg er en lille smule mystisk.
Altså, på den ene side vil personen i det her eksempel, som hr. Peter Skaarup kommer med, gerne behandles, men på den ene side vil personen gerne tvinges til det.
Det ser jeg en modsætning i i sig selv.
Det er jo sådan – og nu skal jeg jo selvfølgelig ikke gøre mig klog – men hvis man har motivation for at komme i behandling, jamen så kommer man det også.
Det kan man komme på anstalten, og der kan være forskellige ting knyttet til den behandling, men det, der er det grundlæggende, er, at man skal være motiveret for det selv.
Marie Krarup (DF), 2012-01-17:
Jo, jeg mener, at vedkommende skal straffes, men ikke ved at psykologen anmelder ham – det er lige præcis det, der er forskellen.
Jeg mener, at man skal kunne betro sig til psykologen, men ikke om, at man nu har lyst til at gå ud og gå i seng med nogle små børn i morgen.
Altså, en pædofil skal selvfølgelig ikke kunne lette sit hjerte og fortsætte sine forbrydelser.
Det har vi også lovgivning om på det område, så det kan ikke lade sig gøre.
Der er underretningspligt, og der er straffelovens § 152 e, der gør, at man skal fortælle den slags ting, hvis der er tale om forbrydelser i fremtiden.
Men at man vil betro sig om en forbrydelse, der ligger i fortiden, synes jeg man skal kunne gøre, uden at psykologen skal anmelde eller kunne vidne om det.
Man må så håbe, at samtalerne kan løsne for forbryderens samvittighed, så vedkommende selv melder sig – det kan man håbe.
Pernille Skipper (EL), 2012-01-17:
Nu har vi lige tidligere i dag behandlet et forslag fra Dansk Folkeparti om at afskaffe forældelsesfristen i pædofilisager med henblik på at sige, at der aldrig kan gå så lang tid, at man ikke skal straffes for pædofili.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre ordføreren: Hvis man nu afskaffer vidnepligt eller indfører vidneudelukkelse for psykologer, vil det jo betyde, at man vil kunne opleve, at en pædofil, mange år efter det er sket, sidder og bekender sine synder til en psykolog og fortæller, at det var noget, der skete for 20 år siden.
Selv om der ikke er nogen potentielle, nye ofre til stede, mener ordføreren så ikke, at den pædofile, selv om det er 20 år siden, skal straffes?