Per Clausen (EL), 2010-11-19:
Jeg vil da også starte med at sige, at det jo har været en god debat, selv om den måske har savnet nogle af disse mere underholdende elementer som en række af de polemiske spørgsmål og kommentarer, jeg havde forberedt til både ministeren og ordførerne fra Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, som jeg så ikke fik anledning til at aflevere.
De må jo så gemmes til en anden god gang, der bliver nok lejlighed til det.
På den måde har underholdningsværdien af debatten været lidt reduceret, men det synes jeg ikke man skal lade sig slå ud af, for grundlæggende er vi her jo ikke for at underholde, men for at opnå politiske resultater, og det synes jeg det ser ud til at vi godt kan i denne sag.
Jeg vil starte med at sige, at når jeg har taget denne her sag op, så er det jo ikke mindst, fordi jeg selv ganske ofte har oplevet ligesom at blive en brik i et spil, som jeg ikke helt syntes man kunne gennemskue.
Jeg tror, de fleste sundhedsordførere, i hvert fald fra oppositionen og nok også fra Dansk Folkeparti, kender den situation, at man bliver kontaktet af radioavisen eller et andet respekteret medie, der fortæller, at nu har man virkelig en sag, fordi det viser sig, at der findes et nyt mirakelmiddel, som er meget bedre end de midler, der findes.
Men Sundhedsstyrelsen, Lægemiddelstyrelsen og den altid nærige minister, som jo også er enten fra Venstre eller Konservative og derfor pr. definition er nærig, vil ikke bruge denne medicin, der jo er fantastisk god.
Der er fri adgang i radioavisen.
Det er bare frem med kritikken, det går rigtig godt, og man får også en aftale med tv-avisen, så det er en af de bedste dage, hvis man er lidt medieorienteret, og det er der jo mange politikere
der er.
Så bliver man ringet op af en af sine venner inden for lægeområdet, der spørger: Er du klar over, hvem der har finansieret den undersøgelse, som viser, at dette mirakelmiddel er meget bedre end det gamle og alt muligt andet?
Nej, det ved jeg jo ikke lige.
Men så kan den udmærkede læge fortælle mig, at det tilfældigvis er den medicinalvirksomhed, som har udviklet det her produkt.
Det bliver det jo ikke dårligt af, og det kan også være, det er sandt, men det ville jo være rart at vide det.
Jeg spørger så journalisten, om man lige har været opmærksom på det, men det har man ikke gjort så meget for at finde ud af, for det kunne godt have ødelagt historien eller skabt en anden historie.
Så er ulykken jo, at så kommer tv-avisen, og man har jo en aftale.
Så står man der og udbreder sig, og det bliver lidt mere uklart, hvad man mener, og så kommer man heller ikke i tv-avisen den dag – rigtig skidt, rigtig skidt.
Men det illustrerer jo meget godt den problemstilling, vi står i her, nemlig at der er så stærke økonomiske interesser i at få udviklet medicin og få denne medicin godkendt og brugt, at det altså godt kan påvirke nogle processer.
Man kan jo ikke udelukke, at der er andre politikere, der også er hoppet på, og så kan det være, det faktisk begynder at rykke lidt.
Jeg ved godt, at sundhedsministeren altid tager udgangspunkt i den saglige, faglige rådgivning, han får fra Lægemiddelstyrelsen og Sundhedsstyrelsen, men jeg tror nu godt, der indimellem kan gå politik i det.
Så har man så opgivet den sag, for der var nok ingen sag, og man skåner både ministeriet og ministeren for yderligere spørgsmål.
Men så går der 4 dage, og så snakker man med en anden læge, som siger: Ja, det er jo alt sammen rigtigt nok, men de, der sidder og siger, at det nye middel slet ikke duer, og det gamle er meget bedre, har altså sådan set også udviklet den medicin, som man nu skal bruge.
Der er jo ikke noget som helst bevis for, at nogen her overhovedet har gjort noget forkert eller sagt noget forkert.
Vi kan bare konstatere, at der er stærke økonomiske interesser i sagen, og en af vanskelighederne i denne her sag er, at lægemiddelindustrien, medicinalindustrien er så stærk økonomisk, at den faktisk er i stand til at træffe meget afgørende beslutninger om, hvad der skal forskes i, hvad der skal udvikles, og dermed også om, hvad der skal bruges.
Den er også i stand til at skabe den opfattelse, at medicin er løsningen på alle problemer og udfordringer.
Det er måske også en af forklaringerne på, at medicinforbruget i Danmark er steget dramatisk, at man har en meget, meget stærk industri, som er i stand til at påvirke udviklingen og også har skabt den historie, at det var medicinalindustrien, der løste sundhedsproblemerne i Danmark, selv om sandheden jo er, at det var rent drikkevand og kloakering og en lang række sociale reformer, som løste de fleste sundhedsproblemer i Danmark.
Det betyder jo ikke, at medicin ikke spiller nogen rolle og ikke er vigtig og indimellem også er det middel, man skal bruge.
Men det siger dog trods alt noget om, at det er en lille smule kompliceret.
Netop fordi medicinalindustrien er så stærk, og vi gentagne gange oplever, at det kan være svært ikke at få den tanke, at der er økonomiske interesser, som forsøger at påvirke vores politiske beslutninger; påvirke beslutninger om, hvilken medicin vi skal bruge, og påvirke beslutninger om, hvilke behandlinger man skal bruge – så synes jeg, det er rigtig positivt, at ministeren vil indgå i et konkret arbejde med at se på, om der er nogle regler, der skal strammes op.
Personlig har jeg jo det grundsynspunkt, at ligegyldigt hvad vi gør, så vil vi, så længe der er store økonomiske interesser forbundet med behandlingssystemet og udvikling af medicin, altid ende med, at der er en interessekonflikt.
Jeg så jo gerne, at vi løste den interessekonflikt en gang for alle ved at gøre op med kommercialiseringen inden for sundhedsområdet.
Selv om jeg godt ved, at beslutningsforslag og spørgsmål osv. ikke påvirker regeringens politik synderligt, må jeg sige, at det, ministeren har sagt i dag, i hvert fald er noget mere fremkommeligt end det, han har svaret mig skriftligt tidligere, og det er jeg glad for.