runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rasmus Prehn (S), 2009-11-05:
Tilbage i 2005 havde regeringen nedsat et udvalg med de allerallerklogeste hoveder på det her område, og det var Programbestyrelsen, som skulle arbejde med dialog og balance i udsatte boligområder.
Og det gjorde man, fordi man sagde, at hvis man virkelig vil løse noget på det her område, er man, når man planlægger, nødt til at kunne sige, at her skal man både have ejerboligformer og almene boliger osv., så man får blandet forskellige grupper af danskere.
Hvordan kan det egentlig være, når vi så fremsætter sådan et helt konkret beslutningsforslag fra socialdemokratisk side, hvor vi sådan set tager regeringens eget ekspertudvalg på ordet, at man så står her fra regeringens side og siger: Nej, det vil vi virkelig ikke stemme for; det er godt nok vores eget udvalg, der har foreslået det, men nej, nej, den går ikke med os?
Per Bisgaard (V), 2009-11-05:
Og læg så mærke til, at jeg tilføjer: Jeg siger ikke, det er let, for der er nogle opgaver netop i de her år, som gør det vanskeligt; det bliver modarbejdet fra flere sider.
Men det er altså vores opfattelse, at vi rent faktisk har den lovgivning, der er tilstrækkelig til at løse hovedparten af de opgaver, der er.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-05:
Tilstrækkelig, siger Venstres ordfører.
Per Bisgaard (V), 2009-11-05:
Jo, og jeg tror, at jeg meget tydeligt endda sagde, at ikke mindst i København har vi store problemer.
Men det handler jo også om den vilje, den evne, der er til at gøre nogle ting.
Det er selvfølgelig også en forudsætning for, at man kan løse problemerne.
Maja Panduro (S), 2009-11-05:
Nu taler ordføreren jo heldigvis varmt om det kommunale selvstyre, om kommunalpolitikernes frihedsrettigheder, og understreger også, ligesom ministeren gjorde, at vi jo alle sammen er enige om, at kommunerne skal føre en aktiv boligpolitik.
Vi er enige om, at det er kommunernes ansvar at løse den her boligsociale udfordring.
Hvorfor er det så, at man ikke vil give kommunalpolitikerne mulighed for at tackle den her udfordring?
Per Bisgaard (V), 2009-11-05:
Jamen som ministeren sagde tidligere, og som jeg så gentager nu, mener vi, at kommunerne har en række af de muligheder, der skal til.
Og vi ønsker ikke at sætte kommunerne i en sådan situation, at de kan disponere på en måde, som går imod borgerne.
Maja Panduro (S), 2009-11-05:
Ja, og borgerne i den her forstand forstået som den enkelte grundejer.
Det er selvfølgelig synd for den her ene byggematador, at kommunalpolitikerne skal have nogen som helst indflydelse på, hvad han må bygge på sin grund, men kunne det ikke være, at der var et hensyn at tage til kommunens resterende borgere, til deres muligheder for at leve med blandede boligformer, og at der var et hensyn at tage til kommunens sammenhængskraft, som gjorde, at det alligevel kunne give mening at give kommunalpolitikerne mulighed for at gå ind og sige til den enkelte bygherre: Her synes vi du skal fordele det sådan og sådan af hensyn til sammenhængskraften i vores kommune?
Per Bisgaard (V), 2009-11-05:
Nu anvender spørgeren ordet byggematador, som om der er noget odiøst i det.
Altså, jeg opfatter det ikke sådan, at det blot er en byggematador.
Der er så sandelig ganske almindelige mennesker, som har noget jord, de gerne vil eje, og det er jo en af de store rettigheder, vi har ifølge grundloven.
Og jeg mener bestemt, at ethvert byråd har det inde i overvejelserne at lave den rette planlægning, og der findes redskaber i planlægningsloven til at gøre det.
Thomas Jensen (S), 2009-11-05:
Det er jo altid sjovt at høre, når Venstre taler om frihed, for så er det jo et spørgsmål om, hvem det er frihed for.
Vi må konstatere, efter at ministeren har været på talerstolen i dag,
at den frihed, der lægges mest vægt på i Venstre i den her sag, er frihed for den, der ejer noget jord, for uha, hvis vedkommende er nødsaget til at sælge sin byggegrund til f.eks. en almen boligforening eller måske en privat bygherre, så er vedkommendes frihed begrænset.
Den frihed, jeg tror på, er for lille Muhammed eller lille Morten, der vokser op i et af de her 37 udsatte boligområder, som er blevet nævnt.
Det er friheden ved, at den lille dreng – det kunne også være en lille pige – der vokser op her, kan se frem til at få en tilværelse, hvor han kan vælge frit, hvor han kan få sig en god uddannelse og nogle gode rollemodeller gennem sin opvækst.
Det er jo det, der er hele hovedformålet med det her forslag.
Socialdemokraterne vil blande boligformerne ude i kommuner, give kommunalpolitikerne mulighed for at blande boligformerne, så vi får blandet folk, sådan at slagterens søn kan gå i skole med direktørens datter og man på den måde kommer til at kende folk fra forskellige sociale lag.
Så jeg vil spørge hr. Per Bisgaard, om han kan definere, hvem det her forslag vil give frihed for.
Per Bisgaard (V), 2009-11-05:
Jamen jeg kan I hvert fald høre, at det vil give frihed for Morten og Muhammed, men jeg tror nu også, at det vil gøre det for mange, mange andre.
I den situation, du lægger frem, er det, som om kommunerne ikke handler i positive retninger i dag.
Det gør de jo; de anvender i høj grad de muligheder, de har.
Jeg nævnte de muligheder, som hed – nu skal jeg se, om jeg kan finde det – kombineret udlejning, fleksibel udlejning, muligheder for at hjælpe de beboere, der bor i nogle udsatte områder, til at flytte til et andet sted, hvis det ikke umiddelbart er til at bo der, hvor man bor.
Jeg synes, der er en række gode muligheder.
Og så er jeg sådan set ikke meget uenig i dine frihedsbegreber, og det synes jeg heller ikke at ministeren gav udtryk for.
Thomas Jensen (S), 2009-11-05:
Konsekvensen af, at både ministeren og hr. Per Bisgaard er imod det her socialdemokratiske forslag, er jo – ud fra ministerens argumentation – at man helst ikke vil frarøve den her grundejer muligheden for selv at kunne bestemme, hvem vedkommende vil sælge til og til hvilke formål.
Mit spørgsmål til hr. Per Bisgaard er så: Vejer den her jordejers frihed tungere end friheden for de børn og unge, der vokser op i nogle udsatte boligområder, og som måske kan få færre valgmuligheder her i tilværelsen, fordi de vokser op under nogle dårligere sociale kår, og som ville få bedre sociale kår ved at møde nogle andre børn i den lokale skole, som måske kommer fra bedre sociale kår?
Er det den private grundejers frihed, eller er det de her børns frihed, der vejer tungest for hr. Per Bisgaard?
Rasmus Prehn (S), 2009-11-05:
Nu har jeg ikke kunnet lade være med at notere mig her i den kommunale valgkamp, at Venstre sådan set har prøvet at gøre lidt ud af det der med at pudse deres kommunalpolitiske profil lidt af med hensyn til det med det kommunale selvstyre; nu skal der være mere frihed til kommunerne og sådan nogle ting.
Men her har vi altså en række kommuner, der kommer og siger: Vi har brug for jeres hjælp, kære regering, vi har brug for jeres hjælp.
Vi ved, at der er de ypperligste eksperter, der har hjulpet jer med at finde alt det bedste frem, man kan gøre, og de er kommet med en anbefaling om, at man får hjemmel i planloven til at kunne stille krav til sin bygherre om at blande boligformer.
Er tiden ikke inde til, at Venstre viser sit kommunale jeg og siger: Selvfølgelig lytter vi til kommunerne, selvfølgelig lytter vi til vores egne eksperter, selvfølgelig lytter vi til erfaringer fra udlandet?
Er tiden ikke inde til det, frem for at komme med en hel masse venlige ord, men så alligevel sige: Den her mulighed får I så ikke?
Per Bisgaard (V), 2009-11-05:
Indledningsvis vil jeg godt slå fast, at Venstre ikke kan støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Indenrigsministeren nævnte jo i sin tale flere af de muligheder og de redskaber, som allerede eksisterer i dag, redskaber, som kan løse både akutte og permanente problemer i udsatte boligområder.
I Venstre er vi af den opfattelse, at kommunerne ikke skal kunne bestemme, hvilken ejerform nye boliger på private grunde skal have.
Kommunerne har i dag ifølge planloven mulighed for at bestemme, på hvilke arealer der skal opføres erhverv, boliger og rekreative områder.
Det giver det enkelte byråd gode muligheder for at lave en overordnet planlægning med lokalplaner, men for Venstre er det vigtigt, at byrådet ikke får retten til at bestemme den ejerform, der skal opføres.
Der er gennem det seneste årti, men såmænd også før den tid, besluttet en række forbedringer i lovgivningen, der giver mulighed for at påvirke og regulere, således at en eventuelt uheldig beboersammensætning kan ændres.
Begreber som kombineret udlejning og fleksibel udlejning dækker jo over nogle muligheder for at ændre en ensidig beboersammensætning, således at man kan afvise visse grupper og eventuelt tiltrække andre.
Disse ordninger har jo vist sig at være særdeles effektive og har i mange tilfælde været med til at tage problemerne i opløbet og efterfølgende skabt nogle positive ændringer i beboersammensætningen.
Med en vis succes har kommunerne også anvendt tilbuddet om at yde lejere flyttehjælp, således at de selv og deres naboer kan få et bedre liv.
Som sagt har kommunerne i dag allerede mange redskaber i værktøjskassen, men det er klart, at der i visse storbyer – og jo ikke mindst i København – er så store problemer, som ministeren også sagde, at de ikke så let lader sig løse og slet ikke hen over en nat.
Forslagsstillerne nævner i deres bemærkninger et par rapporter, som fortæller om de erfaringer, som man har gjort i andre europæiske lande, og der synes jeg egentlig at der er meget god inspiration at få, og der er også videndeling over landegrænserne.
Som sagt indledningsvis kan vi i Venstre ikke støtte forslaget.
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Det synes jeg at jeg ganske, ganske tydeligt har redegjort for i min besvarelse her, for jeg mener, at vi med planloven simpelt hen allerede har de redskaber, der skal til, og jeg mener, at vi udfordrer den private ejendomsret ved det her.
Så vil jeg da i øvrigt gerne anerkende, at Programbestyrelsen altså har gennemført et meget stort og vigtigt arbejde, og meget af det, som Programbestyrelsen er kommet med, er jo netop også indgået i vores videre arbejde med boligpolitikken, og det gør det fortsat.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-05:
Så konklusionen er altså her, at regeringen har brugt skatteydernes penge på at sætte de allerklogeste hoveder sammen og få dem til at komme med gode ideer.
Og når man så kommer med sine forslag, sidder regeringen som en anden prinsesse i Klods-Hans og siger: Duer ikke.
Altså, man vil simpelt hen ikke lytte til sine egne eksperter.
Men det er jo ikke kun regeringens egen Programbestyrelse, der er kommet med det her forslag.
Det er jo også erfaringer fra London, hvor man også har haft massive problemer og også større problemer end dem, vi kender til i Danmark, og hvor man faktisk har løst meget ved at gøre det her.
Altså, gør de her internationale erfaringer ikke indtryk?
For selv om ministeren har ret i, at der er sat noget i gang – man har jo lyttet lidt og sådan noget – så er problemerne jo ikke løst; er vi ikke enige om det?
Skulle man ikke tage og gå det sidste skridt og gøre, ligesom de bl.a. har gjort i London?
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Jeg er dog glad for, at Socialdemokraternes ordfører her anerkender, at vi også har taget imod mange af de gode råd, som er kommet fra Programbestyrelsen.
Når man nedsætter et udvalg af kloge hoveder til at komme med ideer, er det jo ikke givet på forhånd, at man skal gennemføre hver evig eneste god idé, de måtte synes var en god idé – det ville måske være lidt usagligt.
Men der er ikke nogen tvivl om, at vi tager alle gode ideer med i vores overvejelser.
Så vil jeg sige i forhold til det her med at lade sig inspirere af et andet lands boligpolitik, at man godt kan lade sig inspirere af det, men jeg tror bare, det ganske enkelt er vanskeligt ligesom at overføre direkte, hvad det er, de har gjort i ét land, til et land med andre forhold.
Og som jeg også allerede har været inde på, er jeg ikke positiv over for tanken om, at kommunerne skal kunne bestemme, hvilken boligform private ejere skal opføre.
Maja Panduro (S), 2009-11-05:
Ministeren siger jo selv meget rigtigt, at de problemer, som vi oplever i dag i nogle af de her boligområder, ikke løses med et snuptag.
Det er jo helt rigtigt.
Var det så ikke en idé at gribe fat om nældens rod og sørge for, at vi i de boligområder, de nye områder, som vi bygger i dag, ikke kommer til at have de samme problemer der?
Det ville da være at løse nogle problemer, ikke bare med et snuptag, men endda på forhånd.
Ville det ikke være måden at gøre det på?
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Jeg synes jo, det er vigtigt, at vi får sat tingene ind i den rette sammenhæng her, og heldigvis er alle jo enige om, at der er problemer i visse udsatte boligområder, det kan alle jo ligesom se.
Men vi kan heller ikke bare lovgive os ud af alle problemer, ligesom vi heller ikke bare kan eller skal styre alting fra centralt hold.
Jeg har bare helt basalt gjort rede for alle de redskaber, der findes, og jeg mener helt klart, at den tanke med, at kommunerne skal kunne bestemme, hvilken boligform private ejere skal kunne opføre, er jeg bare lodret imod.
Per Bisgaard (V), 2009-11-05:
Jeg kan slet ikke sætte det op på den vægt, som du sætter det op på.
For mig er det ikke et spørgsmål om at være på den ene side eller på den anden side.
Undskyld, men jeg kan altså ikke følge den tankegang.
Maja Panduro (S), 2009-11-05:
Når nu ministeren med sine egne ord har redegjort for alle de indsatsmuligheder, der findes, synes jeg også, vi kan konstatere, at det bare ikke er nok.
Heldigvis lyder det, som om ministeren er enig i, at det er så utrolig vigtigt; det er vigtigt for sammenhængskraften i vores samfund, det er vigtigt for netop at sikre, at de unge mennesker, der vokser op i de her områder, får nogle ordentlige chancer i fremtiden, og det er også vigtigt for at sikre trygge gader, at vi har en blandet beboersammensætning.
Hvorfor så ikke tage alle midler i brug for at sikre det, når nu vi er enige om, at det er det, der virker?
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Det skal der til, før alle problemer er løst, og jeg er rimelig overbevist om, at kommunerne er fuldstændig klar over, hvor vigtigt det er, at vi får de unge væk fra gaderne, at vi får dem aktiveret.
Thomas Jensen (S), 2009-11-05:
I Socialdemokraterne har vi jo med stor interesse læst den rapport, der er kommet fra regeringens udvalg, Programbestyrelsen.
Vi synes, at det er et meget omfattende arbejde, der er blevet lagt i det igennem 3-4 år, og derfor er det også meget vigtigt, at vi nærstuderer det og ser, hvad det er for nogle konkrete ting, der bliver lagt frem.
Det, der bliver lagt frem, er jo, at der er 37 boligområder i Danmark, der er udsatte.
Det vil sige, at der er mange i den arbejdsdygtige alder, som er arbejdsløse; at der er 35.000-40.000 børn og unge, der vokser op i områder, hvor de rollemodeller, de kan se på i hverdagen, er folk, der ikke har en tilknytning til arbejdsmarkedet; og at det er nogle områder, der også lider af en fysisk nedslidning.
På baggrund af det anbefaler Programbestyrelsen jo, at der gøres en sammenhængende indsats med boligpolitik, socialpolitik, integrationspolitik, uddannelsespolitik og også lidt erhvervspolitik ind over, for at de her områder virkelig kan blive gode, velfungerende boligområder i årene fremover, og så vi sikrer, at de her børn og unge også får en god fremtid.
Det, mit spørgsmål går på, er: Det, der egentlig er kendetegnet ved den her rapport, er sammenhængskraft.
Den tidligere statsminister Anders Fogh Rasmussen talte meget om sammenhængskraft.
Jeg vil godt bede indenrigs- og socialministeren om at definere ministerens opfattelse af sammenhængskraft ud fra det, Programbestyrelsen har lagt frem her.
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Der skal en længere redegørelse til end blot at stå og tale om sammenhængskraft, men jeg synes sådan set, at spørgeren indrammer det meget godt med hensyn til helheden i en indsats og netop at tænke alle aspekter med.
Derfor var det også oplagt, da vi havde forhandlingerne om satspuljeaftalen og alle initiativerne i forhold til bekæmpelse og forebyggelse af ungdomskriminalitet, netop at tænke helheden ind i de ting, vi gør.
Det bliver der efterlyst alle steder fra, og den eneste måde, tror jeg, man kan lykkes med det på,
er ved selv at fremstå med et godt eksempel, når man tager initiativer.
Derfor laver vi også i vores initiativ med bekæmpelse af ungdomskriminalitet, eksempelvis med de 140 mio. kr. i forbindelse med gadeplansmedarbejdere, et fuldstændig tæt samarbejde med Integrationsministeriet, så vi ikke siger, at den ene laver det ene og den anden laver det andet – og så kan to gadeplansmedarbejdere stå og tale med hinanden om, at de er finansieret af hver sin kasse.
Det handler om, at vi tænker helhed ind i de indsatser, vi gør.
Thomas Jensen (S), 2009-11-05:
Nu syntes jeg faktisk, at ministerens svar meget grundigt understregede regeringens prioritering af det her område, nemlig at 140 mio. kr. i satspuljen skal løse nogle problemer.
Det er små klatvise tiltag.
Der kommer ikke et samlet værdipolitisk udspil fra regeringen om, at man rent faktisk vil styrke de her udsatte boligområder.
Der er endnu ikke kommet noget sammenhængende fra regeringen på baggrund af det, Programbestyrelsen har anbefalet – desværre.
Nu har vi fra Socialdemokraternes side fremsat sådan et positivt forslag, hvor vi lægger op til, at det lokale demokrati kan beslutte, om man vil kunne føre en aktiv lokal boligpolitik, og den eneste indvending, som jeg kan høre at ministeren har imod det, og det helt centrale er: Nej, det vil gå ud over sælgers muligheder, med hensyn til hvem han kan sælge til.
Karen Ellemann (V), 2009-11-05:
Jeg har altså meget vanskeligt ved at se, at B 18, Forslag til folketingsbeslutning om boligområder med forskellige boligformer, skulle være svaret på spørgsmålet om en helhedsorienteret indsats.
Når jeg tog udgangspunkt i gadeplansindsatsen over for ungdomskriminalitet, var det blot for at eksemplificere det, som spørgeren stillede spørgsmål om, og det var i første omgang netop sammenhængskraft, hvordan man sikrer helhed i indsatsen.
Hvis det her skulle være Socialdemokraternes bud på et stort sammenhængende forslag, ja, så er jeg for alvor bekymret, må jeg sige.
Jeg har klart redegjort for, at jeg simpelt hen ikke er positivt indstillet over for tanken om, at kommunerne skal kunne bestemme, hvilken boligform private ejere skal opføre.
Det er det, der er helt centralt i det her forslag, og det er det, vi debatterer.
Jeg anerkender og synes, det er godt, at vi så har en diskussion om helhed og sammenhængskraft, for jeg synes sådan set, at det er godt at have en helhedsbetragtning med i tingene, men hvis det er det her, der skal være helhedsforslaget, så kan jeg være bekymret.
Hans Kristian Skibby (DF), 2009-11-05:
Som jeg sagde i min ordførertale, er der to delelementer, som jeg egentlig synes er meget positive.
Det er det med klima, og det er det med, at man kan forlænge de her udvalgsperioder fra 1 til 2 år – mens det her forslag selvfølgelig går ud på, at man skal have mulighed for at forlænge perioden til 4 år, altså valgperioden for regionsrådsmedlemmerne.
Men de to ting er der taget hånd om, og derfor er der ikke rigtig, hvad skal man sige, så meget sul på det her forslag, at vi kan støtte det.
Derfor er det ikke et forslag, som vi samlet set kan anbefale.
Med hensyn til sundhedsområdet vil jeg sige, at det overhovedet ikke er, fordi der skal fyres mennesker inden for sundhedssektoren, tværtimod.
Det, vi blot vil sige, er, at med hensyn til administrationen og den politiske ledelse og den måde, som det bliver udført på, tror vi, at mange af de her områder kan ligge i kommunerne.
Alt det i regionerne, som ikke har med sundhed at gøre, alt det med regional erhvervsudvikling og infrastruktur og det at være høringspart til forskellige landsinitiativer, kan ligge i kommunerne.
Og så kan sygehusvæsenet blive en opgave for staten, hvor man selvfølgelig har professionelle folk til at sidde og bestyre de danske sygehuse, ligesom man også har i dag, både ledelsesmæssigt og sundhedsmæssigt.
Rasmus Prehn (S), 2009-11-05:
Ja, der skulle meget præcis være noget i retning af syv kandidater pr. plads i regionsrådene, men det er altså et fald – et fald – i forhold til, hvordan det var sidste gang; der er færre, der har lyst til at stille op.
Kunne man ikke bare vise den lille tillid, at hvis der er et regionsråd, som har lyst til at etablere sig med faste udvalg og de er enige om det, så kan de få lov til det?
Altså, hvorfor er det, at man ikke kan have den frihed til noget så banalt som den måde, hvorpå man tilrettelægger sit arbejde i hverdagen?
Jeg går ud fra, at man vel heller ikke i sådan noget som partiet Venstres vedtægter beskriver ned i den mindste og mest nidkære detalje, om en partiforening må etablere sig med den ene form for udvalg eller den anden form for udvalg.
Er det ikke korrekt?
Erling Bonnesen (V), 2009-11-05:
Jamen det glæder mig da, hvis man nu i dag er oppe på mindst syv kandidater pr. plads; sådan tror jeg der blev sagt.
Det vidner jo om, at der er stor søgning og interesse for fortsat at være med i regionsrådsarbejdet med de her meget store opgaver, som ligger for.
Og skillelinjen her mellem Socialdemokratiet og Venstre er jo helt tydelig.
I Socialdemokratiet ønsker man endnu flere opgaver over til regionerne, at få dem væk fra kommunerne og over til regionerne; det er det, man ønsker.
Det ønsker vi ikke i Venstre.
Derfor har vi jo også været helt klare til at afgrænse det, som vi har, for tidligere var der jo delt ansvar og uklarhed om, hvem der havde en række opgaver.
Der skar vi igennem i forbindelse med kommunalreformen, fik skaffet klarhed, og så har vi selvfølgelig lavet en organisationsform, som passer til løsning af de her opgaver.
Hans Kristian Skibby (DF), 2009-11-05:
Det beslutningsforslag, der ligger her, er ikke et beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti kan støtte.
Jeg vil gerne sige, at der er to delelementer, som sådan set godt kunne have tiltrukket sig vores opmærksomhed også positivt set.
Det ene er det, som også indenrigsministeren var inde på, med, at man godt kunne tillade, at nedsættelse af ad hoc-udvalg kom til at være gældende for 2 år frem for 1 år.
Og det er jo også et forslag, som ministeren meddelte vil blive fremsat nu, så man får den mulighed.
Det andet er punkt 5 i beslutningsforslaget om klimahandlingsplaner.
Selvfølgelig anerkender vi, at klimahandlingsplaner jo har det med at være grænseoverskridende osv., og at der måske vil være en mindre gevinst ved det ud over det, som vi i forvejen ved at vi vil kunne se, ved at et flertal her i Folketinget bl.a. lige har vedtaget »Grøn Vækst«, som går ind og kigger på vand og natur i hele Danmark.
Så på den måde kan man sige, at de to ting, som er positive ved det her forslag, har vi sådan set allerede taget hånd om.
Noget andet er sådan set hele styreformen med hensyn til regionerne – som vi har været lidt inde på igen – at der skal være den her regionsfuldmagt osv., og at der skal være stående udvalg.
Jeg vil gerne sige, at Socialdemokraterne jo har brugt mange tal i dag, mange forskernavne og refleksioner og citater, og man har også brugt nogle meningsmålinger osv., og der vil jeg da gerne minde om en meningsmåling fra i går, hvor man kunne se, at 44 pct. af danskerne gerne vil af med regionerne, og at der kun er 32 pct., som ønsker, at vi skal have regioner.
Så vi er sådan set mere tilhængere af, at vi simpelt hen nedlægger de her regioner og så deler det politiske ansvar imellem kommunerne og staten.
Derfor kan vi ikke tilslutte os det her beslutningsforslag.