runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-08:
Nu vil jeg først sige, at det godt kan være, hr. Krarup mener, at det er håbløst at diskutere med mig, men det er jo sådan set hr. Krarup selv, der vælger at gå ind i diskussionen med mig.
Så vil jeg sige, at jeg jo er fuldstændig uenig i, at det er en grundlov, at man ikke kan ændre sig.
Det er jeg fuldstændig uenig i, og jeg er også uenig i synspunktet om bredt at tale om muslimske lande.
Det er simpelt hen forkert at tale bredt om muslimske lande.
Taler vi om SaudiArabien, er det én ting, taler vi om Syrien, er det en anden ting, taler vi om Tyrkiet, er det en tredje ting.
Jeg må sige, at den tyrkiske stat altså er sekulær, selv om hr. Krarup ikke bryder sig om den.
Den har store mangler på det demokratiske område, den har mangler i beskyttelsen af mindretal, den har mangler i hele sit lovgrundlag og i sin udøvelse af beskyttelsen af kvinders rettigheder.
Og det er jo det, den her proces handler om.
Men man kan altså ikke komme uden om, at den tyrkiske stat er sekulær, selv om det måske er lidt ubekvemt for hr. Krarup.
Jeg har det altså sådan, at det er dialog og samarbejde, det handler om, og ikke om at brændemærke eller stemple.
Søren Krarup (DF), 2007-02-08:
Hvis jeg må være så uforskammet, så synes jeg, at det her er så overfladisk, at det næsten er håbløst overhovedet at samtale.
Forholdet er jo, at hvis Tyrkiet havde demokrati, så havde de et overvældende muslimsk flertal.
De har ikke demokrati.
Var der frihed, var der demokrati i Tyrkiet, så var det et ubetinget muslimsk eller islamisk land.
Derfor er det jo altså meningsløst at tale om, at der er mulighed for, at det kan blive demokratisk.
Grundforholdet er udemokratisk, for det er muslimsk, og forholdet er jo, at det, fru Anne Grete Holmsgaard kalder sekulært, kommer af det latinske ord seculum, og det taler om kristendommens adskillelse af det hellige og det verdslige.
Den findes, og den afvises direkte.
Den findes ikke i muslimske lande, og derfor er og bliver det en ufattelig naivitet at tro, at dette bare er et spørgsmål om udvikling.
Det er et grundlæggende forhold, der ikke ophæves af mange gode ord og forhåbninger.
Eyvind Vesselbo (V), 2007-02-08:
Men Enhedslisten ved jo godt, at Danmarks holdning til atomkraft, som også fortalt af udenrigsministeren, er uændret.
Den kan der ikke skabes nogen usikkerhed om.
Regeringen ønsker ikke at fremme atomkraft som energiform og ønsker heller ikke, at EU skal gøre det.
Det er der et bredt flertal der er enige om i Folketinget, så det kan Enhedslistens beslutningsforslag ikke så tvivl om.
Venstre kan ikke støtte Enhedslistens forslag om, at der skal laves en regeringskonference om Euratom-traktaten.
Vi kan heller ikke arbejde for en beslutning i EU om at afvikle atomkraft som energikilde, og vi ønsker heller ikke, at Danmark skal træde ud af Euratom-traktaten inden den 1. januar 2008.
Og det betyder jo, at når vi ikke kan støtte alle de ting, kan vi heller ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg går ud fra, at Enhedslisten ville modsætte sig, at andre lande begyndte at bestemme, hvilke energikilder vi skulle bruge i Danmark.
I Venstre respekterer vi andre landes ret til selv at bestemme, om de f.eks. vil benytte sig af atomkraft.
Tænk, hvis EU skulle kunne pålægge Danmark at bruge atomkraft som energikilde.
Dernæst er det svært at se, hvad vi skal bruge en regeringskonference til på nuværende tidspunkt på det område.
Så det behøver jeg nok ikke at bruge så meget mere tid på, det har udenrigsministeren også været inde på.
Det er samtidig svært at forstå, at Enhedslisten vil have, at Danmark skal udtræde af Euratom-samarbejdet, idet det indeholder mange gode elementer, som vi fra dansk side lægger stor vægt på.
Det drejer sig bl.a. om atomsikkerhed.
Jeg går også ud fra, at Enhedslisten er lige så interesseret i, at de atomkraftværker, der er i EU – og som også er uden for – er så sikre som overhovedet muligt.
Euratom beskæftiger sig også med sundhedsbeskyttelse, hvilket drejer sig om at beskytte befolkningen mod stråling.
Det er vel heller ikke helt uvæsentligt.
Det er også vigtigt, at der dér indsamles data og viden om det nukleare materiale rundtomkring i verden, så vi får et billede af, hvad der sker med det materiale, når det flyttes fra et sted til et andet.
Der er ingen tvivl om, at det er langt mere fordelagtigt, at vi deltager aktivt i samarbejdet.
På den måde kan vi samtidig forsøge at påvirke de punkter, som vi mener er centrale i det samarbejde.
Som nævnt kan vi ikke støtte forslaget.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-08:
Hvis vi starter på det religiøse plan, så kan jeg se store forskelle mellem kristendommen og islam.
Det er sådan set ikke særlig svært at se.
Det behøver man ikke at være særlig tekstlærd for at kunne se.
Her snakker vi altså om statsdannelse og oven i købet en statsdannelse, som faktisk er en sekulær statsdannelse.
Jeg går ind for, at statsdannelser skal være sekulære.
Hvis man ser på de krav, der er stillet til Tyrkiet, så er de alle sammen krav, der er stillet inden for den ramme om, at det er en sekulær stat, og at der er demokrati i den stat.
Jeg kan godt se for mig – og jeg håber på, det lykkes – et Tyrkiet, som er fuldt udviklet demokratisk.
Og der er jeg dybt uenig med hr. Søren Krarup, når han siger, at han teoretisk set godt kan se det, men at han mener, at det i den realistiske eller den reelle verden er lige så usandsynligt, som at vand begynder at løbe opad.
Det handler jo dybest set om, at jeg tror på samarbejde, at jeg tror på dialog, at jeg tror på, at både systemer og mennesker udvikler sig, og jeg tror på betydningen af, at vi samarbejder, og at vi ikke udelukker.
Det at udelukke er at skabe skel, det er at skabe konflikt, det er at skabe had, og det er at skabe fjendebilleder.
Det har jeg hele mit politiske liv kæmpet imod, og det vil jeg blive ved med.
Søren Krarup (DF), 2007-02-08:
Det er til fru Anne Grete Holmsgaards udtalelse om, at demokratiet i Tyrkiet naturligvis har store muligheder i sig.
Jeg ved godt, at der er mange, som ikke ved, hvad fundamentalisme er, der siger det.
Men her er vi nede ved det fundamentale.
Hvad er demokratiet?
Demokrati er, at det er folket, der vedtager lovene.
Det vil sige, at loven er til for folkets, for menneskets skyld.
Det er demokrati, og det har kristendommen som forudsætning.
Islam, som jo altså er det grundlæggende i den tyrkiske befolkning, siger det modsatte.
Den siger: Loven er hellig.
Derfor er den ikke noget, der kan diskuteres.
Derfor står den fast.
Er fru Anne Grete Holmsgaard ikke i stand til at se en modsætning imellem de to opfattelser af loven, hvor loven i det ene tilfælde er det hellige, der ikke må anfægtes, og i det andet tilfælde er til for menneskets eller folkets skyld
Jesper Langballe (DF), 2007-02-08:
Nej, men tænk engang, Dansk Folkeparti har den besynderlige opfattelse, at et sæt demokratiske spilleregler skal være folkeligt forankret, og at de overhovedet ikke er det papir værd, de er skrevet på, hvis ikke de er forankrede i, lad mig bare bruge det lidt patetiske ord, folkesjælen.
Erdogan, som fru Anne Grete Holmsgaard nu lovpriser som en virkelig demokrat, var ham, der fremkom med et lovforslag om, at man ved lov under strafansvar skulle forbyde utroskab.
Da EU-landene, forståeligt nok, hylede op, skyndte man sig lidt i Tyrkiet at trække lovforslaget tilbage, og så sagde alle de toneangivende i EU inklusive, tror jeg nok, fru Anne Grete Holmsgaard: Nå, jamen nu er der jo fred og ingen fare.
Nu har de trukket det tilbage, så det betyder ikke noget.
Altså, det påfaldende, det, der var grund til at tale om og blive ved med at tale om, var, at de overhovedet kunne komme på den tanke.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-08:
Jeg nærer ingen frygt for at blive ramt af præsteknive.
Jeg tror, at knive er noget, der hører Socialdemokratiet til.
Men jeg vil sige, at det, der er det helt centrale for os i det her beslutningsforslag, netop er de bekymringer, som kommer til udtryk på siderne 4 og 5, hvor man opremser alle de vanskeligheder, der findes i Tyrkiets proces hen imod EU, og som i øvrigt er det, der gør, at der er sket en halvering af opbakningen blandt tyrkerne inden for de sidste 3 år til et EU-medlemskab.
Så hvis hr. Svend Auken begynder at pille alle de kritiske bemærkninger ud, som i øvrigt hr. Poul Nyrup Rasmussen i Europa-Parlamentet har støttet, er det helt klart, at vi ikke kan støtte forslaget.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2007-02-08:
Jeg har ikke lovprist Erdogan.
I øvrigt kan jeg nu ikke huske, at Dansk Folkeparti selv var til stede, da vi netop diskuterede det lovkompleks med den daværende tyrkiske ambassadør i Danmark og kritiserede det meget, meget, meget grundigt.
Det kan være, at Dansk Folkeparti har været til stede, det kan jeg ikke huske, men jeg husker diskussionen meget tydeligt.
Det var en meget, meget klar diskussion, hvor vi sagde, at det selvfølgelig er fuldstændig uacceptabelt, at man fremlægger den slags lovkomplekser.
Det handler om stemmesedlen, det handler om de demokratiske processer, det handler om demokratiske institutioner, det er det.
Men det er jo klart, at Dansk Folkeparti har besluttet sig for, at det ikke handler om det.
Det handler om noget andet.
Det handler om, at et land, hvor flertallet af befolkningen er mere eller mindre muslimsk – nogle meget, nogle ikke særlig meget – ikke kan blive demokratisk.
Så enkelt kan det i virkeligheden siges, og det synes jeg er ganske gyseligt.
Jeg vil så gerne spørge: Er det sådan, at hvis tingene nu skulle udvikle sig anderledes, end hr. Langballe, hr. Krarup og hr. Messerschmidt tror, og Tyrkiet lever op til de krav, der er stillet fra EU, så vil Dansk Folkeparti sige ja til Tyrkiets optagelse i EU?
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-08:
Jeg glæder mig over, kvitterer og takker for, at hr. Svend Auken på den måde vil lege spåkone for min fremtidige karriere.
Jeg kan forstå, at det tidligere var fru Lone Dybkjær, der gjorde det for min advokatkarriere.
Så der er flere perspektiver i at være medlem af Folketinget, kan jeg høre.
Det, som er det centrale, er, at Europa-Parlamentet har turdet pege på en lang række bekymringer.
De bekymringer har folketingsmedlemmerne ikke villet pege på.
Det er klart, at hvis hr. Svend Auken begynder at ændre i det beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti har fremsat, kan Dansk Folkeparti ikke længere støtte det.
Som jeg hører hr. Morten Messerschmidt, er han i konflikt med sig selv.
På en måde siger han, at det var ærgerligt, at Iran blev det Iran, der blev overtaget af en ayatollah, som er en slem mand, hvilket også er min vurdering.
Men på den anden side siger han, at tyrkerne helst skal i den samme retning.
Mener Dansk Folkeparti ikke, at tyrkerne skal have lov til at opfylde de betingelser, EuropaParlamentet og EU har stillet?
Skal de ikke have en chance for at opfylde de krav, vi stiller?
Vi giver ikke nogen fribillet, men siger: Der er nogle vanskeligheder, og I må gøre noget ved det.
Synes Dansk Folkeparti ikke, at de skal have lov til at arbejde med det, og så må vi se, hvor langt de kan komme eller ikke kan komme?
Per Stig Møller (KF), 2007-02-08:
Når jeg sagde til hr. Rune Lund, at han ikke kendte tallene, var det jo, fordi hr. Rune Lund sagde, at vi brugte 82 mio. kr. på at promovere atomkraft.
Der må hr. Rune Lund tilgive mig, at jeg så siger til hr. Rune Lund, at det er forkert, for vi bruger dem altså til fusionsenergiforskning, og vi bruger dem til forskning i nuklear sikkerhed og strålingsbeskyttelse.
Og der må man altså acceptere, at man får en sådan oplysning, og det viser jo så, at den første påstand var forkert.
Med hensyn til det andet er jeg enig i, at vi ikke skal opmuntre til brug af atomkraft.
Hvis det bare var det, og hvis det var så enkelt at få fjernet den sætning, så kunne vi da godt arbejde for at fjerne den.
Det er jo det, det drejer sig om.
Der skal man tænke på, at teksten jo er tilbage fra 1957 eller sådan noget.
Der var det jo en helt anden situation.
Hvis vi så nu skal bruge kræfterne på at få fjernet en tekst, ingen efterlever – for Euratom opmuntrer ikke til brug af atomkraft – så er det lidt absurd, for tiden har jo udviklet sig sådan, at Euratom kun har været med til at hjælpe på sikkerheden i forbindelse med atomkraftværkerne, altså de tre østeuropæiske, som man ønskede mere sikkerhed omkring.
Det vil sige, at så skal vi altså tage en diskussion om et teoretisk problem – for det er jo kun et teoretisk problem, når man ikke bruger formålsparagraffen.
Og der er jeg enig: Formålsparagraffen ville jeg ikke have skrevet på den måde i dag, men det var i 1957, og den efterleves altså ikke af Euratom, sådan som den står beskrevet, og det synes jeg er det afgørende.
Hvorfor skal vi bruge kræfter på noget, der ikke er realitet?
Svend Auken (S), 2007-02-08:
Jeg var godt tilfreds med udenrigsministerens tale og også med det, der blev svaret her på hr. Rune Lunds spørgsmål.
Men der er en enkelt ting, som jeg egentlig gerne ville have at ministeren sagde endnu tydeligere, og det er, at Danmark respekterer, at andre lande kan vælge atomkraft, men at vi ikke ønsker at favorisere udbredelsen af atomkraft.
Altså, det må være på markedets betingelser og ud fra det enkelte lands egne vurderinger.
Vi vil ikke favorisere.
Der står der faktisk i beslutningsforslaget – det er noget af det mere fornuftige i beslutningsforslaget – at Danmark ikke skal deltage i at fremme atomkraft som energiform, og taget ud af sin Euratom-sammenhæng som et almindeligt synspunkt er det jo meget fornuftigt, og det går jeg ud fra at vi også er enige med regeringen om.
Nej, jeg ville lade alle bekymringerne stå, men også tage den anden del med, nemlig visionen, som jo klart fremgår af teksten fra Europa-Parlamentet.
Og så spørger jeg: Vil hr. Messerschmidt på vegne af Dansk Folkeparti støtte hele resolutionen på samme måde, som hr. Mogens Camre gjorde det nede i Europa, eller vil han ikke?
Hvis han ikke vil, så er det jo pjat, at vi har haft hele den her diskussion.
Hvis han siger ja, så tror jeg, at det bliver afslutningen på en kort karriere i Dansk Folkeparti.
Derfor er jeg meget spændt på svaret.
Per Stig Møller (KF), 2007-02-08:
Det er vi jo fuldstændig enige om, men nu er der også så mange andre ting i beslutningsforslaget.
Vi vil ikke pålægges en skønne dag – for der kunne godt komme en situation, hvor man siger, at nu skal alle lande have så og så meget atomkraft af hensyn til klimaproblematikken eller sådan noget – pludselig at skulle importere atomkraftenergi.
Det ville jo ikke være særlig smart, det ville vi være imod.
Nej, vi vil ikke fremme atomkraft som energikilde.
Vi ønsker det ikke som energikilde.
Så vil jeg godt supplere med, at vi faktisk ønsker mere vedvarende energi.
Det fik jeg ikke tid til at svare på til hr. Rune Lund, men det ønsker vi.
Vi ønsker at fremme mere vedvarende energi, og det har vi jo også gjort med vores indsats i EU, hvor vi har fået øget bevillingerne til forskning og udvikling af vedvarende energi.
Og i det nye budget har vi sørget for, at over halvdelen af de nye midler skal gå til udvikling af vedvarende energi.
Rune Lund (EL), 2007-02-08:
Nu har jeg jo diskuteret med udenrigsministeren mange gange i Folketingssalen, og jeg har efterhånden bemærket, at når udenrigsministeren er uenig med folk her i Folketinget, så kommer udenrigsministeren med argumenter om, at man er uvidende, og at man ikke har sat sig ordentligt ind i sagerne, og man har bestemt ikke læst på noget.
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå at Danmark skal støtte, når vi siden midten af 1980’erne har haft en politik om ikke at ville udvikle atomkraft som energikilde.
Så det er der, jeg siger: Så lad os dog tage de penge, vi bruger, og bruge dem på noget andet, nemlig udviklingen af vedvarende energi.
Det ville jeg synes ville være et signal, som det ville være flot af Danmark at sende, og i den forbindelse ville jeg jo selvfølgelig ikke have noget problem med, at Danmark fik et atomforbehold i forhold til EU.
Så kunne vi få en større vægt på vedvarende energi; så kunne vi blive kendt for det.
Så det ville jeg bestemt ikke have nogen problemer med.
Men altså, udenrigsministeren må da indrømme, at Euratom-traktatens overordnede formål er at fremme atomenergi som energikilde, og det må da være et problem for udenrigsministeren.
Per Stig Møller (KF), 2007-02-08:
Jamen det ville jeg heller ikke have, hvis det var rigtigt.
Men det er jo bare ikke rigtigt.
Det, hr. Rune Lund står og meddeler Folketinget, er jo simpelt hen forkert.
Vi bruger ikke 82 mio. kr. til at promovere atomkraft.
Men jeg vil gerne – af hensyn til oplysningen – fortælle, at de 82 mio. kr. fordeler sig på følgende måde: To tredjedele af beløbet går til ITER-projektet.
Og hvad er så det?
Det er det forskningsprojekt, som skal prøve at udvikle fusionsenergi, som dermed gør a-kraft overflødig.
Det vil sige, at vi jo pludselig skulle trække vores penge ud af det måske vigtigste energiforskningsprogram, der er, og som kan være med til at løse kolossalt mange energiproblemer og også klimaproblemer, hvis vi får fusionsenergi.
Det vedrører de to tredjedele af pengene.
Den sidste tredjedel indgår i forskningen i nuklear sikkerhed.
Det er vi jo meget interesserede i; når der er atomkraft, er vi jo interesserede i sikkerheden omkring atomkraftværkerne og i forskning i strålingsbeskyttelse, altså beskyttelse af individer i nærheden af atomkraftværker.
Så det, hr. Rune Lund siger, er jo simpelt hen ikke rigtigt, og det er helt i orden, for man kan jo være uvidende af gode grunde.
Og jeg er enig i, at traktaten ikke skal opmuntre til a-kraft.
Men kendsgerningen er jo blot, at Euratom ikke har bygget a-kraft-værkerne, men har været med til at sikre nogle af de usikre akraft-værker i Østeuropa.
Rune Lund (EL), 2007-02-08:
Jeg synes, vil jeg sige til udenrigsministeren, at det er lidt mærkeligt med den afvisning, for Danmark bruger jo nogle penge på det her om året.
I beslutningsforslaget har jeg skrevet 86 mio. kr., det seneste tal, jeg har fået fra EU-Oplysningen siger ca. 82 mio. kr., men vi snakker i hvert fald om over 80 mio. danske kroner.
Der er noget af det, hvor man kan sige, at det går til nogle fornuftige ting, og der er nogle ting, som man under alle omstændigheder skal håndtere.
Men det, som er problemet med Euratom-traktaten, er jo, at det er en traktat, hvor EU-landene har fundet sammen for aktivt at promovere atomkraft som energikilde.
Det kan udenrigsministeren da ikke have det godt med.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-08:
Nu kan jeg jo som medlem af Folketinget næppe omgå, hvad der bliver vedtaget i Europa-Parlamentet.
Det, der er sagen, er, at i Europa-Parlamentet har man i et omfang, som vi overhovedet ikke har set det i Folketinget, taget de bekymringer og vanskeligheder, der er mellem EU og Tyrkiet, alvorligt.
Det har man ikke i nogen af de vedtagelser eller erklæringer, som fru Lone Dybkjær med sit flertal i den her sag har stemt igennem.
Der er det så, at jeg bliver glad – det hænder.
Nogle gange, når man hører fru Lone Dybkjær omtale undertegnede, tror man næsten, at jeg altid er sur, men fru Lone Dybkjær ved, at jeg også kan være glad.
Og jeg blev glad, da jeg læste den her erklæring, fordi den netop tog alle de bekymringer alvorligt.
Men det forstår jeg at hun ikke vil.
Afstemning
Lone Dybkjær (RV), 2007-02-08:
Jeg bliver i stigende grad bekymret for hr. Morten Messerschmidt.
Det, som man har stemt for i Europa-Parlamentet – og man kan undre sig over, at hr. Mogens Camre har stemt for det – er jo ikke kun bekymringerne, det er også visionen om det tyrkiske medlemskab.
Det fornægter hr. Morten Messerschmidt hele tiden, når han henviser til hr. Anders Samuelsen og andre gode kræfter.
Det afgørende er, at der er en vision om et tyrkisk medlemskab, og så kan man samtidig udtrykke nogle betænkeligheder.
Det har vi alle sammen gjort.
Det er rigtigt, at vi ikke har tradition for den type af erklæringer, men det her er en direkte omgåelse af, hvad der foregår i Europa-Parlamentet.
Morten Messerschmidt (DF), 2007-02-08:
Det synes jeg også er en hæderlig tilgang til det, men problemet er jo, at den udvikling, som vi befinder os i – vi er vel nu i 7. eller 8. år siden 1999, hvor man igangsatte processen – ikke har været positiv.
Når man siden 2004 og op til nu kan se en halvering af den tyrkiske vælgerbefolkning, som støtter et medlemskab – vi er altså nede på en tredjedel af tyrkerne, der støtter et medlemskab af EU nu – er det jo ikke et udtryk for, at vi går imod en eller anden paradisisk harmonitilstand, hvor det hele smelter sammen i én stor symbiose.
Tværtimod er det et udtryk for, at der er enormt store kurrer på tråden, at netop det, at man har intensiveret og sagt til tyrkerne, at de skal ændre deres samfund fundamentalt, afstedkommer en negativ reaktion.
Jeg synes, vi skal fastholde et godt samarbejde, som jeg har nævnt, i NATO, OSCE, Europarådet og i andre sammenhænge, og netop derfor er det fuldstændig hovedløst først at igangsætte og nu at fortsætte den medlemsproces, som vi ser i EU-sammenhæng.
Jeg vil ikke udelukke, at der også er nogle politikere, nogle partier og nogle mennesker, der har firkantede holdninger i Tyrkiet, det har vi også her i Danmark.
Jeg vil bare sige, at en af grundene til, at tilslutningen til den store gruppe af tilhængere, som kæmper en brav kamp for demokrati, for lighed og for alle de gode ting, som vi synes vi alle sammen skal have, falder, er, at der er nogle her i Europa, der siger: Det er lige meget, hvad I gør, det er ligegyldigt, hvor mange krav I opfylder, for så længe I er et muslimsk land, kommer I ikke med.
Når man hører sådan nogle ting, er det klart, at man siger, at de ikke skal sidde der og bestemme, hvilke ting vi skal tro på eller lade være med at tro på.
Jeg mener, at det bedste ville være, at man giver en chance og en mulighed for tyrkerne for at gøre, hvad de kan, og støtter de progressive og demokratiske kræfter.
Det ville være bedst både for det land, men også for resten af verden, også for Europa.
Jeg kan godt forstå, hvorfor fru Lone Dybkjær bliver forvirret, og jeg skal gerne ganske kort forklare, hvordan det hænger sammen.
Dansk Folkeparti er modstander af tyrkisk medlemskab af EU.
Punktum.
Hidtil har der ikke været nogen erklæring fra det her Folketing, der så klart og så entydigt, som EuropaParlamentet gør det i den optrykte erklæring, peger på de vanskeligheder, som i den grad er grundlaget for Dansk Folkepartis bekymring med hensyn til tyrkisk medlemskab af EU.
Da det ikke er muligt at få folketingsmedlemmerne her i salen, eller fra de forskellige partier i øvrigt, til at støtte en erklæring, der i den grad pinder problemerne ud – det har vi prøvet tidligere – så tænkte jeg: Jamen når nu jeg kan se, at hr. Poul Nyrup Rasmussen og hr. Anders Samuelsen og andre i Europa-Parlamentet har stemt for den her erklæring, som jo i den grad peger på de negative ting, kunne det være, at jeg i mit barnehåb også kunne få overbevist en fru Lone Dybkjær og en hr. Svend Auken.
Det lader ikke til det.
Lone Dybkjær (RV), 2007-02-08:
Nu forstår jeg, at hr. Morten Messerschmidt – det står sådan set også i bemærkningerne – ikke kan tilslutte sig visionen om det tyrkiske medlemskab.
Hvad er det så egentlig, hr. Morten Messerschmidt har villet ønske med det her?
For så forstår jeg ikke beslutningsforslaget, hvor der står: »Folketinget tilslutter sig de bekymringer om Tyrkiets medlemskab af EU og forhandlingerne herom ...«.
Hvad er det så?
Forhandlingerne handler jo om medlemskab, så på en vis måde siger hr. Morten Messerschmidt, at man tilslutter sig medlemskabet, for det står her: tilslutter sig.
Og på den anden side siger han nej til det.
Jeg mener stadig væk, at det er smart.
En anden ordfører har kaldt det noget andet.
Jeg synes stadig væk, at det, hr. Morten Messerschmidt laver, er lovlig smart.