Karl H. Bornhøft (SF), 2010-10-07:
Statsministeren gjorde en del ud af at fortælle om Danmarks udfordringer.
Desværre var det ikke på statsministerens nethinde, at folkesundheden i Danmark rent faktisk er truet, og at middellevetiden i Danmark nu er på niveau med Østeuropas.
Flere og flere danskere udvikler kroniske sygdomme med et ulykkeligt resultat for deres livskvalitet, og hvert år dør 20.000 mennesker af sygdomme, som vi rent faktisk kunne have forebygget.
Vi kender alle sammen godt faktorerne: rygning, overvægt, for lidt motion og for meget alkohol.
På samme tid stiger uligheden, når det gælder sundhed.
Der bliver større og større afstand mellem de dårlige og gode liv i Danmark.
De lavest uddannede lever 5 år kortere og er syg i 10 år mere end de bedst uddannede, og middellevetiden på Nørrebro er som i Vietnam, mens den i Søllerød er som i Sverige, dvs. 81 år.
Uligheden, når det gælder sundhed, er en af de største udfordringer for det danske sundhedsvæsen, og beregninger viser, at hvis de lavtuddannede brugte sundhedsvæsenet lige så lidt som de højtuddannede, ville vi rent faktisk i dette samfund kunne spare 3,2 mia. kr. årligt.
Det er da tankevækkende.
Flere tusinde mennesker, flere tusinde danskere, må hvert år trække sig fra arbejdsmarkedet eller arbejde på nedsat tid på grund af sygdomme, som vi rent faktisk kunne have forebygget – mennesker, som rent faktisk imod deres vilje ikke længere kan gå på arbejde, samtidig med at det giver store udgifter til bl.a. førtidspension, sygedagpenge og invalidepension.
Derfor er det vigtigt at få sagt, at med en bedre forebyggelse kunne vi jo rent faktisk slå to fluer med et smæk.
Et andet opsigtsvækkende tal er jo, at beregninger rent faktisk viser, at vi kunne øge beskæftigelsen med omkring 115.000 personer.
Jeg ved, at statsministeren ved det, og jeg ved, at vi andre bør overveje, om det ikke er en problemstilling, vi er nødt til at tage os af.
Vi kunne rent faktisk spare enorme summer til ydelser til folk, der holdes uden for arbejdsmarkedet på grund af sygdom og nedslidning, og derfor var det faktisk en dobbelt gevinst for samfundsøkonomien, hvor vi er så pressede, hvis vi turde tænke langsigtet på folkesundheden. Vi har jo allerede i dag stor mangel på arbejdskraft inden for nogle brancher, eksempelvis sundhedspersonalet, og når krisen vender – og det gør den jo på et tidspunkt – og de store årgange går på pension, vil vi, uanset hvilken regering der er der til den tid, komme til at mangle arbejdskraft.
Hvorfor udnytter vi så ikke den kæmpegevinst, der ligger i at øge arbejdsstyrken ved at forebygge?
Forebyggelse betaler sig, det er jo dokumenteret i rigelig grad.
Jeg er ked af at sige det, men regeringens svigt af forebyggelse koster altså dyrt.
Vi har hårdt brug for en målrettet indsats.
Danmark er under VKO's regeringsperiode rutsjet ned på en 23. plads blandt de 30 OECD-lande med længst levetid, og vi er dermed på niveau med langt fattigere lande.
Det er en udvikling, som både kan og skal vendes.
Så kan man jo spørge sig selv, hvorfor det er gået så galt.
Hvorfor er Danmark det land i Vesteuropa med højest dødelighed, og hvorfor stiger uligheden i sundhed og i sygehusvæsenet?
Svaret er jo desværre, at vi er langt bagud med forebyggelsen i forhold til de lande, vi normalt sammenligner os med.
Rammerne i det danske samfund – og det skal vi overveje her i Folketinget – er ikke gode nok til at fremme borgernes sundhed og forebygge sygdom.
F.eks. er vi jo i den situation, at 50.000 danske børn ikke kan deltage i idrætsklubber eller lignende, fordi de ikke har råd, og derfor er det så vigtigt at sige, at vi skal turde investere i folkesundhed.
Der er brug for, at vi som politikere er os vores ansvar bevidst, og derfor er det vigtigt at sige til statsministeren og til Folketinget: Vi har simpelt hen ikke råd til at lade være med at forebygge.
Jeg vil derfor bede statsministeren og Folketingets medlemmer om at tage folkesundheden alvorligt.
For at slutte af med et økonomisk aspekt, som alle plejer at forstå i denne sammenhæng, ligger der en produktionsværdi på 18 mia. kr., og ikke for at drille statsministeren svarer det jo nogenlunde til, hvad 12 minutter ekstra om dagen kan give.
Der er bestemt et potentiale.