runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Jamen det sker meget tit, også her i Folketingssalen, at man diskuterer noget, der ikke eksisterer, så det kan man sagtens.
Det er jo helt fint, at man kommer med ideer, og jeg synes, det er fint, at Bendt Bendtsen, Angela Merkel, Sarkozy og min ven Bernard Kouchner kommer frem med tanker.
Vi siger jo selv i den vedtagelse, som fru Akdogan har stemt for, at det kan være, det ikke lykkes, fordi resultatet ikke er givet på forhånd, og så må man selvfølgelig se på, hvad man så kan gøre.
Jeg vil sige til fru Akdogan, at vi skal fastholde forhandlingsbordet.
Vi har givet det løfte, og vi skal ikke bryde vores løfte.
Det har Tyrkiet rent faktisk - og så ville EU løbe fra løftet - og der er ingen andre, som har fået det løfte.
Jeg ville gerne give det til andre for at få Europa styrket i fremtiden - ikke i morgen, ikke i overmorgen, men langt ud i fremtiden.
Men spørgsmålet er simpelt hen, om man ønsker at gøre Europa så stærkt og så absorptionsdueligt, altså i stand til at modtage så mange stød som muligt, så man kan undgå at blive slået omkuld i fremtiden, eller om man ikke ønsker det.
Jeg vil som udenrigsminister og dermed ansvarlig for Danmarks sikkerhed på lang sigt gøre alt, hvad jeg kan, for, at Danmarks og Europas sikkerhed stadig bliver styrket, og i den sammenhæng ser jeg et europæisk Tyrkiet som en styrkelse.
Yildiz Akdogan (S), 2009-05-06:
Tak for det.
Udenrigsministeren nævnte selv, at Olli Rehn har sagt i sin seneste rapport, at der er sket nogle forbedringer, og så er spørgsmålet: Jamen skal vi fastholde denne proces og se, at de forbedringer sker gradvis?
Alle håber selvfølgelig, at det ville gå lidt hurtigere, end det gør, men nu sker der gradvis en forbedring.
Men pludselig snakker vi om en mulighed, som i princippet ikke er der, nemlig et privilegeret partnerskab.
Ministeren siger, at det ikke eksisterer, det eksisterer i den offentlige debat, men hvordan kan det være, at vi diskuterer noget, der ikke eksisterer?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Dem kunne jeg da sagtens lade mig inspirere af, jeg lader mig også inspirere af hr. Bendt Bendtsen.
Jeg har bare haft den opfattelse og har den stadig væk - og den er bekræftet af Folketinget, alle partierne minus Dansk Folkeparti - at det er til fordel for Danmark og dermed også for Europa, at vi får udviklet et andet Tyrkiet.
Det er jo nærmest at misbruge Olli Rehn.
Det er jo ham, der faktisk leder forhandlingerne, og det vil sige, han leder forhandlingerne i god tro.
Han leder forhandlingerne for at få Tyrkiet til at opfylde det, der hedder kapitlerne, dvs. ændre deres lovgivning, så den svarer til de europæiske love og de europæiske adfærdsregler.
Så hr. Olli Rehn kan kun bruges til at bekræfte, at forhandlingerne er i gang med det formål at få et resultat.
Men det resultat forudsætter fortsat, at forandringerne har fundet sted, og at EU til sin tid er i stand til at optage dem.
Der vil jeg godt sige, at hr. Olli Rehn jo også har været med til at konkludere i den seneste fremtidsrapport om Tyrkiet fra november 2008, at landet faktisk har forbedret sin evne til at leve op til forpligtelserne ved et EU-medlemskab.
Han siger, at Tyrkiet fortsat opfylder det politiske Københavnskriterium i tilstrækkelig grad til, at man kan fortsætte.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-05-06:
Det er dog paradoksalt, for man kunne jo stille det modsatte spørgsmål ud fra udenrigsministerens udsagn: Hvilket europæisk land kan ikke komme med i EU, når det opfylder alle betingelserne?
På det spørgsmål kan man jo ikke svare andet end intet, for når et land opfylder betingelserne, kan det jo komme med.
Derfor er det også absurd at forhandle med et land, når det tidspunkt ligger så fjernt ude i fremtiden, og alligevel bare sige: Jo, men når de kommer i mål, kan de komme med.
Det gælder jo sådan set også for Aserbadjan, og det gælder sådan set også for Georgien og Rusland, så derfor er det jo fuldstændig meningsløst at have det argument i forhold til, hvorfor man skal fortsætte processen med Tyrkiet.
Men jeg forstår, at udenrigsministeren mener, at det bare er fantasiløst at have den opfattelse; det var det udtryk, udenrigsministeren brugte lige før, og som Bendt Bendtsen altså her giver udtryk for - eller jeg ved ikke, om man efterhånden kan tale om, at han giver udtryk for det, for der er åbenbart ikke tale om nogen uenighed - men det er jo trods alt noget, som er funderet på nogle tanker, hvor han citerer Bernhard Kouchner, Olli Rehn og Angela Merkel.
Er det folk, som er så fantasiløse, at den danske udenrigsminister overhovedet ikke kan forestille sig at lade sig inspirere af dem?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Det er ikke rigtigt.
Det er jo en ærlig sag, at han ikke har den fantasi til at forestille sig det, men kommer det til at ske, er situationen selvfølgelig en anden, også for ham.
Der siger han så præcis, rigtigt citeret: »Verden udvikler sig, og Tyrkiet har udviklet sig i en retning, hvor man godt kan sige nej tak til dets medlemskab og i stedet finde bedre løsninger.« Ja, Tyrkiet har på mange områder bevæget sig i en forkert retning, og derfor siger jeg også igen og igen, at alle de kritikpunkter eller de fleste af de kritikpunkter, der rejses mod Tyrkiet med hensyn til menneskerettigheder, ytringsfrihed, religionsfrihed og kurderne - hvis forhold på nogle områder er blevet bedre den senere tid, men de har jo heller ikke den fornødne frihed - viser, at det Tyrkiet ikke kan blive medlem.
Det har jeg også sagt til hr. Morten Messerschmidt mange gange fra Folketingets talerstol, når han har anført hele den liste af fejl i Tyrkiet.
Ja, det er rigtigt, at der en sådan liste med fejl og mangler, men alle de forhandlinger, vi har, går jo netop ud på at fjerne fejlene og manglerne, således at Tyrkiet er et hus uden disse fejl og mangler den dag, de måtte ønske at komme ind i det europæiske fællesskab og altså den Europæiske Union.
Så synes jeg ærlig talt, at hr. Morten Messerschmidt til den tid - han er måske blevet så gammel, at han ikke længere sidder i Parlamentet, men måske sidder han der stadig væk - skal stemme for og sige: Jeg er glad for, at vi har fået udviklet et Tyrkiet, som er en del af vores værdifællesskab, som lever op til Københavnskriterierne og forsvarer demokratiet og forsvarer vores civilisation.
Det skulle han gøre frem for at sidde om 30 år i en eller anden konflikt, der måtte komme, og sige: Det var dog ærgerligt, for vi forpassede chancen; vi skubbede Tyrkiet fra os, og nu er vi svækkede.
Og som hr. Niels Helveg Petersen nævnte, skal vi svække Europas energiforsyning, skal vi svække vores strategiske betydning, skal vi svække alle disse ting for næsen af vores børn og børnebørn?
Det er noget, vi kommer til at tage stilling til om 15, 20, 25 år.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-05-06:
Det er fuldstændig ubegribeligt at høre, hvad udenrigsministeren står her og siger, når han skal dissekere, forklare og udlægge det, som hans egen spidskandidat til europaparlamentsvalget har skrevet i en kronik i Jyllands-Posten.
I virkeligheden nærer jeg en vis beundring for, at man overhovedet gør forsøget på at sige, at to så diametralt modsatte synspunkter er fuldstændig ens.
Men det ændrer jo altså ikke ved, at hr. Bendt Bendtsen slutter sin artikel af med følgende citat: »Verden udvikler sig, og Tyrkiet har udviklet sig i en retning, hvor man godt kan sige nej tak til dets medlemskab og i stedet finde bedre løsninger.«
Så er det meget, meget svært at få det til at harmonere med den der bløde, runde, typiske stil, som vi kender fra udenrigsministeren, med: Nu sætter vi os og snakker hyggeligt sammen over lidt kaffe og te, og så om 20-30 år er det nok alt sammen på plads, og det vil Bendt Bendtsen nok også indse på et eller andet tidspunkt.
Udenrigsministeren, som jo i den grad har empirisk erfaring for at tale om uenigheder i Det Konservative Folkeparti, må da her kunne få øje på, at der er tale om et sådant tilfælde.
Altså, en person, som vel ikke er af en helt ubetydelig karakter, eftersom han har været partileder og nu stiller op til Europa-Parlamentet som spidskandidat, mener, at man skal sige nej tak til Tyrkiet, når det handler om medlemskab - det står direkte her i tredjesidste linje - men udenrigsministeren siger, at man skal sige jo tak.
Nej tak - jo tak.
Mener udenrigsministeren ikke, at det dog er to ret modsatrettede synspunkter?
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Jeg vil her henvise til min besvarelse fra før og gentage, at regeringen står ved vedtagelsen om EU's optagelsesforhandlinger med Tyrkiet, som et bredt flertal i Folketinget bekræftede den 26. marts 2009.
Det, et bredt flertal her i Folketinget har vedtaget, er, at målsætningen med optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet er et tyrkisk medlemskab af EU.
Vedtagelsen understreger dog også - som jeg har sagt flere gange - at det er en åben proces, hvis resultat ikke er givet på forhånd.
Den logiske følge af denne vedtagelse er derfor, at vi først tager stilling til en eventuel anden form for tilknytning til EU, hvis det på et tidspunkt viser sig, at et fuldt medlemskab ikke er en mulighed.
Denne anden form for tilknytning har man jo lov at diskutere og spekulere over i god tid.
Derfor vil jeg ikke i dag gå ind i en drøftelse af, hvordan et eventuelt privilegeret partnerskab til Tyrkiet i givet fald skal fungere.
Her står der, at de skal deltage i det udenrigs- og sikkerhedspolitiske samarbejde.
Sikkerhedspolitisk har vi dem jo med i NATO.
Med hensyn til det udenrigspolitiske må de jo så være en del af den fælles udenrigspolitiske proces, og det er så heller ikke det Tyrkiet, vi ser i dag, der er en del af den; det er så et nyt Tyrkiet.
Tyrkiet er i gang med optagelsesforhandlinger med EU.
Det vil tage mange år, inden disse forhandlinger vil kunne afsluttes, og først da skal vi tage endelig stilling til et eventuelt tyrkisk medlemskab af Unionen.
Skulle vi nå frem til at tilbyde Tyrkiet medlemskab af EU, vil det, som jeg sagde, være et helt andet land end det, vi kender i dag, der vil få tilbuddet.
Ender vi med en beslutning om ikke at tilbyde Tyrkiet medlemskab, er det derfor nødvendigt, at vi så ser på alternative former for tilknytning til EU.
Lad mig understrege, at grundlaget for forhandlinger med Tyrkiet er Københavnskriterierne og den opstrammede forhandlingsramme, som blev fastlagt af Rådet for Den Europæiske Union den 3. oktober 2005.
Optagelsesforhandlinger med Tyrkiet løsrives således ikke fra Københavnskriterierne; Københavnskriterierne vedbliver at være fundamentet for forhandlingerne, og de kriterier går jo altså ud på, at man stabiliserer og udvikler demokratiet med alt, hvad dette indebærer.
Morten Messerschmidt (DF), 2009-05-06:
Hvordan forestiller udenrigsministeren sig at et privilegeret partnerskab til Tyrkiet - hvor landet angiveligt alene skal deltage i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske samarbejde - skal fungere løsrevet fra Københavnskriterierne?
Hvordan forestiller udenrigsministeren sig, at et privilegeret medlemskab til Tyrkiet - hvor landet angiveligt alene skal deltage i det fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske samarbejde - skal fungere løsrevet fra Københavnskriterierne?
Rasmus Prehn (S), 2009-05-06:
Jeg har virkelig svært ved at se, hvad vi skal bruge den her polemik til.
Vi så selv Kesia i en tv-avis, som måtte forklare sin datter, at der ikke blev nogen konfirmation.
Altså, jeg mener, at det er noget af det mest sørgelige, vi har oplevet i meget lang tid, at noget, der skulle være et velfærdssamfund, sætter folk på gaden , og så skal vi høre på sådan noget polemik om, om den foregående spørger og jeg er fra samme parti.
Vi har anerkendt, at der er kommet et lovforslag, hvor der er nogle bittesmå skridt i den rigtige retning.
Det vil vi da gerne stemme for, hvis det kan hjælpe.
Ja, alt; det er fint.
Men sagen er, og det mangler ministeren stadig væk at svare på, om man ikke grundlæggende mangler at gøre op med det, der for alvor skaber fattigdom i Danmark, netop de særlige ydelser, der er i bistandslovgivningen, sådan at man har loft over kontanthjælpen, man har starthjælp og alt mulig andet, og at man ikke har tilstrækkeligt med billige boliger.
Er det ikke der, kernen er, og er det ikke der, ministeren skulle sætte ind frem for at være polemisk og at skyde folk noget i skoene om, at man ikke er enige i partierne og sådan nogle ting?
Var det ikke det, man skulle gøre?
Vi kan ikke være bekendt at sætte folk på gaden.
Per Stig Møller (KF), 2009-05-06:
Det må jeg jo også sige at jeg kun kan bekræfte.
Et af de store problemer er jo den her ledning, Nabucculedningen, som skal sørge for at forsyne os fra Centralasien og Det Kaspiske Hav.
Den kommer til at gå igennem Tyrkiet og skal så forsyne Europa.
Vi så jo her i vinter, hvor alvorligt det er kun at være afhængig af Rusland, da syv-otte EU-lande kom til at mangle varme gennem nogle måneder, fordi der ikke er alternative ledninger.
Der er Tyrkiet meget vigtig for de alternative ledninger med olie og naturgas for den europæiske forsyning i fremtiden.
Det er også rigtigt, at Tyrkiet jo har slået syv kors for sig ved tanken om privilegeret partnerskab og sagt, at det er de slet ikke interesseret i.
Der kan man så tale om, at de skulle tættere ind i udenrigs- og sikkerhedspolitikken.
Men sikkerhedspolitisk har vi samarbejdet i NATO, og i udenrigspolitikken mener jeg ikke at Tyrkiet på indeværende tidspunkt vil gøre det lettere for os blandt de 27 at træffe beslutninger.
Det synes jeg nok man kan se igennem de senere år.
Det er jo så heller ikke det Tyrkiet, der i dag, som så skal være med i den fælles udenrigspolitik.
Det er rigtigt, at de ikke ønsker privilegeret partnerskab.
Det, der er bevægelsen i Tyrkiet, er jo - og det vil hr. Morten Messerschmidt jo så være glad for - at hvis man afviser dem, eller hvis man siger, at de aldrig kommer til at blive medlemmer, vil de orientere sig til den anden side.
Det har vi jo ikke nogen glæde af i det lange løb.
Jeg tænker hele tiden på næste generation, næste generations konflikter.
Det er altså meget vigtigt, at vi får fjernet de konfliktmuligheder, der ligger for næste generation, og der ligger en risiko her.
Karen Ellemann (V), 2009-05-06:
Hr. Rasmus Prehn får det til at lyde, som om det er velfærdssamfundet, som sætter folk på gaden.
Det er sådan set boligudlejeren, som står med en lejerestance, fordi den pågældende lejer af forskellige årsager ikke har fået betalt sin husleje.
Og når vi nu har vedtaget et lovforslag, som træder i kraft den 1. juli, er det sådan, at den almene boligorganisation nu skal underrette kommunen, senest samtidig med at en sag om den her huslejerestance bliver oversendt til fogedretten, så kommunen får muligheden for at møde den udsatte lejer og kan sætte ind med hjælp.
Det er da meget konkret og til at tage at føle på.
Nu har vi en lang række spørgsmål, så vi kan naturligvis fortsætte debatten, men jeg vil stadig væk holde fast i, at vi lige præcis har vedtaget en række ændringer og en række værktøjer til netop at træde til her.
Rasmus Prehn (S), 2009-05-06:
Der er ikke nogen tvivl om, at socialministeren virkelig har gjort, hvad hun kunne for at få skrevet alle de forskellige dårlige undskyldninger ned, som man har ligget inde med i ministeriet.
Ikke desto mindre står vi altså med Lejernes Landsorganisation, vi står med flere af landets kommuner, der siger: Når vi har en sag med folk, der ikke kan betale deres husleje, har vi altså svært ved at anvise dem noget, der er billigere end det, de allerede sidder i.
De priser for lejeboliger, de nævner, er altså højere end de 4.000 kr., som ministeren nævner de koster i gennemsnit.
Skulle man ikke begynde at lytte til dem, der sidder med problemerne?
De siger, de gerne vil være med til at løse problemet.
De vil gerne hjælpe de familier, der er ved at blive sat på gaden.
De har brug for billigere boliger.
Karen Ellemann (V), 2009-05-06:
Det er jo et forslag, som Socialdemokraterne har fremsat utallige gange i de senere år, og ikke overraskende mener jeg i lighed med min forgænger, at en sådan politik vil indebære en helt uacceptabel vilkårlighed og uigennemsigtighed omkring prisfastsættelsen.
Den støtte, vi yder til almene boliger, skal være synlig, den skal ikke skjules som kunstigt billiggjorte byggegrunde.
Men det, der jo samtidig også er afgørende i den her diskussion, er, at der er et betydeligt antal billige lejeboliger.
Det er jo det, der er tilfældet.
Den gennemsnitlige husleje for samtlige 1 million udlejningsboliger er, som jeg nævnte i min første tale, på omkring 4.000 kr. om måneden, og mere end halvdelen har faktisk en husleje på under 4.000 kr.
Derfor kan jeg slet ikke genkende problematikken i de spørgsmål, som hr. Rasmus Prehn kommer med.
Samtidig får vi nu også med L 208 udmøntet vores boligpolitiske aftale, hvor vi får sikret, at startlejen, som jeg nævnte, kan falde med op til 11-12 pct. i nybyggeriet - det vil altså sige med op til 1.000 kr. i den månedlige husleje.
Så jeg mener i høj grad, at der også fremover vil være gode muligheder for, at kommunerne kan anvise lejligheder med en husleje, som er til at betale.
Rasmus Prehn (S), 2009-05-06:
Netop huslejen spiller jo vældig meget ind i den her diskussion om udsættelser, for et af de nye værktøjer, som ministeren er så glad for at kommunerne har fået, er, at hvis det er sådan, at nogen risikerer at blive sat ud af deres lejlighed, skal man gøre meget mere ud af at hjælpe dem ved at anvise en billigere bolig.
Og der er det jo, vi hører, at kommunerne siger: Jamen det er faktisk svært for os at anvise boliger, der er billigere end dem, som lejerne allerede sidder i, for der er for få almene boliger eller billige lejeboliger, som vi kan anvise de her folk til.
Det er jo ikke kun de almene boliger, det gælder, det er sådan set også de private lejemål.
Her har man jo fra regeringens side for nogle år siden indført § 5, stk. 2, hvor man lægger an til, at private udlejere simpelt hen kan gå ind, hvis de laver en mindre renovering, og lade huslejen stige.
Og det ser vi altså flere og flere eksempler på.
For år tilbage havde vi mange private udlejningsejendomme, men mange af dem er altså blevet vældig, vældig dyre - specielt i hovedstadsområdet.
Og det er noget af det, der gør, at det er super svært for kommunerne at få anbragt folk i lejligheder, hvor de har råd til at betale huslejen.
Der må ministeren altså erkende, at det, man har gjort fra regeringens side, ikke er tilstrækkeligt.
Et helt konkret forslag fra Københavns Kommune, hvor ministeren ved at der altså er mangel på billige lejligheder, har været: Kan vi ikke få lov til at træffe en demokratisk afgørelse om, at vi gerne vil stille en byggegrund til rådighed, hvis vi får billige boliger?
Kan vi ikke få lov til at bruge vores demokratiske ret til det?
Til det har regeringen sagt: Vi underkender jeres beslutning, vi giver ikke jer lov til at sælge de her byggegrunde, og det er der nogle principielle årsager til.
Det må ministeren medgive mig.
Karen Ellemann (V), 2009-05-06:
Tak for det.
Den gennemsnitlige husleje for samtlige 1 million udlejningsboliger i Danmark er på omkring 4.000 kr. om måneden, og heraf har lidt over halvdelen af boligerne en husleje, der ligger på under 4.000 kr. om måneden.
Der er et betydeligt antal forholdsvis billige boliger på lejeboligmarkedet.
En stor del af de billige boliger er almene boliger.
Kommunerne har som udgangspunkt anvisningsretten til hver fjerde ledige almene bolig.
I København har man aftalt, at det gælder hver tredje.
Herved får kommunerne stillet et antal boliger til rådighed til boligsocial anvisning, således at man kan sikre, at også husstande med beskedne indkomster kan få en tidssvarende bolig, som de kan betale.
Hvis hr. Rasmus Prehn tænker på, at huslejen i nybyggeriet er kommet højt op, må jeg til gengæld give ham ret.
De stigende byggeomkostninger har givet store stigninger i anskaffelsessummerne for nyt alment byggeri og dermed også for høje huslejer.
Det er jeg som sagt enig i.
Derfor har regeringen indgået en aftale med Det Radikale Venstre og Dansk Folkeparti, der bl.a. indebærer, at huslejen i nybyggeriet nedsættes med 11-12 pct.
Det svarer til op mod 1.000 kr. pr. måned i en nybygget almen bolig.
Herudover vil den kommunale grundkapital frem til udgangen af 2010 blive halveret fra 14 til 7 pct. af anskaffelsessummen.
Dette er med til at forbedre kommunernes muligheder for at give tilsagn til alment byggeri og dermed øge udbuddet af nybyggede billigere almene boliger.
Forhøjelsen af maksimumsbeløbet trækker ligeledes i retning af flere boliger.
Vi har netop førstebehandlet det lovforslag, der udmønter den boligpolitiske aftale.
Det kan næppe overraske hr. Rasmus Prehn, at et forslag om at sælge kommunale byggegrunde til under markedsprisen ikke indgår i lovforslaget.
Rasmus Prehn (S), 2009-05-06:
Hvad er ministerens holdning til, at der bliver stadig færre billige lejeboliger i Danmark, og at det bliver stadig sværere for landets kommuner at anvise en lejlighed, hvor de allerfattigste danskere har råd til at betale huslejen, og vil ministeren f.eks. stoppe regeringens hidtidige modvilje mod særlig billige kommunale byggegrunde og dermed etablering af nye særlig billige lejeboliger?
Hvad er ministerens holdning til, at der bliver stadig færre billige lejeboliger i Danmark, og at det bliver stadig sværere for landets kommuner at anvise en lejlighed, og hvor de allerfattigste danskere har råd til at betale huslejen, og vil ministeren f.eks. stoppe regeringens hidtidige modvilje mod særlig billige kommunale byggegrunde og dermed etablering af nye særlig billige lejeboliger?
Karen Ellemann (V), 2009-05-06:
Jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at vi skal gøre, hvad vi kan for at forebygge, at folk kommer i den her situation, hvor de af den ene eller anden årsag ikke har fået betalt huslejen og dermed ikke har mulighed for at blive i en lejlighed og altså så er røget i fogedretten med det.
Jeg synes også, det er vanskeligt at stå i Folketingssalen og debattere en enkelt sag, hvad årsagerne er, hvad der var af muligheder, og hvad der var af tilskud i de her regnestykker, som blev listet op.
Det synes jeg sådan set vi skal drøfte, når vi ses ude på gangen, altså hvad familiens præcise situation var her.
For der er en lang række redskaber, der er en lang række forebyggende instanser, som kommunen netop sætter ind med.
Jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at en anbringelse af et barn kun skal komme på tale i det tilfælde, hvor forældrene fuldstændig har mistet muligheden for at tage forældreansvaret.
Derfor har vi alle sammen - heldigvis da - en fælles interesse og en fælles forpligtelse i at arbejde forebyggende på alle de her parametre.
Rasmus Prehn (S), 2009-05-06:
Det kan jo blive en meget lang gentagelse af ministerens argumenter.
Jeg tror, jeg har hørt nøjagtig de samme argumenter fra fru Eva Kjer Hansen og fru Karen Jespersen, dengang de var socialministre.
Igen og igen er det en undskyldning.
Hvis først man har en betalingsservice, så bliver det hele ordnet.
Men lad os gå helt ind i det konkrete.
Den anden dag i TV-avisen så vi det her eksempel med Kecia og hendes datter.
Situationen var, at den her kvinde var blevet syg på grund af skimmelsvamp, hun kunne ikke beholde sit job, var kommet på kontanthjælp, og nu stod hun så over for at skulle blive sat ud.
Det er jo i den her situation, jeg tænker, om ikke man kunne forestille sig, at man i stedet for at sætte Kecia på porten kunne gå ind og hæve hendes ydelse, så hun kunne have løst det her problem.
Er ministeren klar over, hvad den slags koster, hvor dyrt det vil være for kommunen?
Er det ikke helt hen i vejret?