Jacob Jensen (V), 2015-12-16:
Tak for det.
Finansloven er som bekendt hele Danmarks budget, og det er jo som i vores private husholdninger, at pengene skal passe.
Og regeringen og dermed Venstre har den ambition, at vi ikke vil øge det i forvejen store underskud på de offentlige budgetter, men vi vil ændre retningen, så gældsætningen af kommende generationer ikke eskalerer, men i stedet på sigt bringes ned.
Vi vil skabe balance mellem indtægter og udgifter i det offentlige.
Det lyder måske lidt kedeligt i forhold til at skulle optage et kviklån og bruge pengene på forskellige gode formål.
Men det er helt nødvendigt, hvis der også skal være midler til kommende års velfærd i forskellige afskygninger: uddannelse, ældrepleje, sundhedspleje osv.
For kviklån er jo som bekendt utrolig dyrt i rentebetalinger, men måske endnu værre set fra et samfundssyn er, at det skaber stor og dyr gæld og en utryghed hos de investorer i den private sektor, der skal skabe de nye arbejdspladser, som vores velfærdssamfund skal leve af.
Dertil kommer, at var vi fortsat med det underskudsniveau, som vi overtog efter valget, ville vi være kommet ind i EU's procedure for lande med for store underskud.
Tro mig, vi har prøvet det før, nemlig dengang den verdensomspændende økonomiske krise eksploderede, og det ønsker vi ikke igen.
Derfor tager jeg det helt som en given sag og en forudsætning for hele diskussionen her i dag, at der er enighed om, at pengene skal stemme.
Derfor bør diskussionen ikke efter min vurdering gå på, hvor mange penge vi har, men mere på, hvordan de penge, vi har, skal prioriteres.
Der kan selvfølgelig være forskellige bud, men det er det, der er udgangspunktet.
Derudover er der selvfølgelig også spørgsmålet om, hvordan vi kan skabe rammer for, at vi eventuelt kan tjene flere penge til fremtidens velfærdsmuligheder.
Det er
hovedårsagerne til, at vi med finanslovsaftalen får bragt dansk økonomi tilbage og op fra grøftekanten og op på midten af vejbanen.
Jeg vil derfor også gerne benytte lejligheden til at kvittere for, at Dansk Folkeparti, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti sammen med Venstre er parate til at tage det ansvar, som det er at få genskabt balancen mellem indtægter og udgifter.
Det er ikke altid lige populært at lave den slags prioriteringer, og det letteste politisk ville selvfølgelig være, at man undgik at lave nogen form for nedjusteringer af ydelser eller bevillinger, som allerede er givet.
Vi er blandt forligspartierne enige om, at vi ikke nødvendigvis gør det lette, men vi gør det nødvendige.
Vi skaber muligheder for, at vi kan sætte en ny retning for Danmark.
Vi prioriterer midler til at investere i kernevelfærdsområder som sundhed og ældreområdet, og samtidig skaber vi rum for, at man kan vende retningen for nogle af verdens højeste skatter og afgifter.
Der mangler som bekendt penge i statskassen.
Det økonomiske råderum er i størrelsesordenen 8 mia. kr. mindre frem mod 2020, end vi fik indtryk af, da vi overtog regeringsmagten.
Og kasseeftersynet afslørede som bekendt, at de penge, som nogle mente at vi havde før valget og kunne udstede forskellige løfter på baggrund af, slet ikke fandtes i virkeligheden – faktisk var der regninger, der ikke var betalt.
Vi er klar til at tage ansvaret for, at Danmark kan komme videre og tilbage på sporet.
Vi prioriterer en sund offentlig økonomi og en solid økonomisk udvikling, der bygger på en genskabt balance mellem indtægter og udgifter.
Vi vil skabe bedre muligheder for, at pengene kan tjenes, før vi bruger dem.
Og vi har vores prioriteringer klar, for vi tør godt prioritere.
Vi vil f.eks. specifikt prioritere 2,4 mia. kr. ekstra til sundhedsvæsenet.
Det skal styrke indsatsen for bl.a. demente og ældre medicinske patienter og sikre hurtig udredning og behandling.
Det sikrer vi med finanslovsaftalen.
Vi vil prioritere en ekstra milliard kroner målrettet til en mere værdig ældrepleje.
Det sikrer vi med finanslovsaftalen.
Vi prioriterer 0,5 mia. kr. til initiativer, der sikrer en effektiv hjælp til socialt udsatte.
Vi får fjernet erhvervsafgifter, bl.a. fire femtedele af den såkaldte NOx-afgift, som blev femdoblet under den tidligere regering, og det har været en dyr hæmsko for mange producerende virksomheder, som i stadig stigende grad lægger investeringer og dermed jobs uden for Danmark, fordi omkostningerne herhjemme er for store.
Vi får nedsat de tårnhøje registreringsafgifter på biler, så det for mange almindelige familier bliver muligt at købe en mere sikker bil end hidtil, og vi får sat en prop i stigningen i grundskylden, så det bliver mere sikkert økonomisk for mange familier i ejerboliger.
Vi får annulleret reklameafgiften, vi får forbedret betingelserne for generationsskiftet i virksomhederne, så de mange tusinde arbejdspladser, som er skabt af ikke mindst mindre og mellemstore virksomheder, også kan videreføres, når den nuværende ejer vil give stafetten videre til næste generation.
Vi vil prioritere vækst i hele landet, bl.a. gennem bedre betingelser for vores fødevareerhverv, udflytning af statslige arbejdspladser, lempeligere planlov, styrket bredbåndsdækning – for blot at nævne nogle elementer.
Det har været et område, der har været talt rigtig meget om i de senere år, men der har bare været gjort meget lidt, men nu sker der endelig noget mærkbart for provinsen.
Vi prioriterer midler til en fortsættelse af boligjobordningen, som vi lovede før valget; det sikrer vi også med finanslovsaftalen.
Og vi prioriterer penge til en ny flerårsaftale for politiet, så politiet også fremover har de nødvendige ressourcer til at løse de opgaver, som de bliver stillet over for, herunder terrorbekæmpelse og synlighed i hele landet.
Vi prioriterer at hæve den såkaldte koblingsprocent for frie og private grundskoler, så der bliver en større lighed og ligestilling med de offentlige grundskoler.
Det vil medføre et mere reelt frit valg for forældre, i forhold til hvor de vælger at have deres børn i skole.
Det sikrer finanslovsaftalen.
Til gengæld vil vi finde midler, bl.a. ved at lette på niveauet for ulandsbistanden.
Vi skal stadig være blandt de lande i verden, der giver relativt mest ulandsstøtte, og det er vi også selv efter regeringens omprioritering.
Vi tør også sætte retning på midlerne, så vi får endnu større effekt, bl.a. ved en styrket indsats i nærområderne til konflikterne.
Vi finder midler, også f.eks. ved at lette på bevillingerne til forskning, uden at det betyder, at vi fortsat ikke lever op til EU's målsætning om at bruge 1 pct. af BNI.
Det gør vi fortsat, og vi tør også sætte retning på midlerne, for også på det område kan midlerne selvfølgelig anvendes mere effektfuldt til mindre administration og mere forskning.
Kommuner må som region og stat også tage del i at tilvejebringe midler, så vi bl.a. kan få skabt bedre betingelser for, at virksomheder lægger investeringer i Danmark og dermed skaber de arbejdspladser og de indtægter, som kommunens økonomi også er afhængig af – og dermed også den borgernære velfærd.
Det skal dog i den sammenhæng understreges, at kommunernes samlede økonomi for 2016, efter man indregner omprioriteringsbidraget og den tilførte værdighedsmilliard til ældreområdet, reelt får et økonomisk løft på 500 mio. kr. til at levere borgernær service for.
Det sikrer finanslovsaftalen.
Kort sagt, vi prioriterer, og vi lægger åbent frem, hvad vi vil bruge pengene på, og hvor vi vil finde pengene – krone for krone, så pengene passer.
Over for det har jeg umiddelbart set et meget sparsomt forsøg på et finanslovsforslag fra Socialdemokratiet.
Man kunne efter min vurdering godt have forventet lidt mere fra det ledende oppositionsparti end nogle løse bemærkninger uden at angive nogen form for prioritering eller finansiering eller noget, der bare minder om det.
Men jeg har selvfølgelig også noteret mig, også i hr. Benny Engelbrechts tidligere indlæg i dag, nogle ændringsforslag, som man har stillet til regeringens lovforslag.
Jeg har også noteret mig de ændringsforslag, som der ikke er stillet.
F.eks. har Socialdemokraterne kritiseret regeringen for besparelserne på ulandsstøtten, men man stiller så ikke noget ændringsforslag for at rette op på det.
Man har kritiseret regeringen for kommunernes omprioriteringsbidrag, men der kommer ikke noget ændringsforslag; S har kritiseret for besparelser på forskningsområdet, men stiller ikke noget ændringsforslag; S har kritiseret regeringen for omprioriteringsbidraget på uddannelsesområdet, men der kommer heller ikke der noget ændringsforslag, der skulle rette op på det; S har kritiseret regeringen for besparelser på det grønne område i forhold til byfornyelse, kultur osv., men der kommer ikke noget selvstændigt ændringsforslag på det område.
Nu kan jeg så forstå, at man kun har stillet ændringsforslag, som skulle være målrettet Dansk Folkeparti, og det er jeg selvfølgelig lidt skuffet over, men ikke desto mindre noterer jeg mig de kritiske punkter.
Sådan må det være.
Det kan selvfølgelig skyldes, at det er lettere at komme med kritik af andre uden selv at skulle stå på mål eller stå til regnskab for alternative forslag, herunder at finde pengene til det.
Nogle spørger måske sig selv, hvorfor regeringen gør det så svært i forhold til at tage en stram finanslov.
Det letteste ville jo være bare at give nogle flere penge.
Det ønsker vi ikke, vi ønsker at have en finanslov, hvor pengene kommer til at passe.
Vi kommer ikke til at love guld og grønne skove, vi lover heller ikke så meget, som nogle kunne ønske sig, men til gengæld holder vi det, vi lover.
Det handler om at prioritere, det handler om at få pengene til at passe, det handler om at sætte en retning, og det gør finanslovsaftalen for 2016, som Venstre naturligvis støtter.