Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-17:
Tak for det, og tak for en spændende forespørgsel.
Især synes jeg dog, at jeg må takke de andre borgerlige partier og for den sags skyld også mit gamle parti, Det Radikale Venstre, som jo trods alt udviser en vis portion økonomisk ansvarlighed.
Hvad angår diskussionen om, hvordan man bedst sikrer at kunne få folk til at arbejde 12 minutter længere, kan vi jo i hvert fald konstatere, at der stadig kun er det bud, jeg nævnte i min motivationstale i begyndelsen, nemlig at sætte skatten på arbejde ned.
Det er det, som sørger for at få folk til at arbejde noget mere.
Så vil jeg, hvis formanden tillader det, også bruge et par enkelte ord på det angreb, der var på Liberal Alliance fra Det Radikale Venstres og Socialistisk Folkepartis side vedrørende Liberal Alliances egen økonomiske politik.
Der blev henvist til nogle skriverier i Berlingske Tidende i dag, og jeg kan nævne, at det, man har bedt tre økonomer om at gennemgå, er seks helt konkrete forslag fra Liberal Alliance.
Hvad angår de seks forslag, så handler det første om øget udlicitering for 15 mia. kr.
Vores kilde er Dansk Industri, som har set på, hvordan man kunne få øget udlicitering, hvis alle kommuner gjorde som de bedste.
Det giver 14,7 mia. kr. ifølge Dansk Industri.
Det andet handler om, at man kan finde 10 mia. kr., hvis der bliver mindre sort arbejde.
Man kan endda i dag læse i avisen, at det sorte arbejde er i stigning – det gør det endnu nemmere at finde penge ved at gøre noget ved det sorte arbejde.
Så er det tredje forslag, der handler om færre offentligt ansatte, hvilket vi siger giver 20 mia. kr.
Det kommer vi simpelt hen bare frem til ved regne på de tal, regeringen har givet os i et svar på, hvad en offentligt ansat koster, og de færre offentligt ansatte betyder, at antallet kommer ned på det niveau, det var, dengang socialdemokraten Poul Nyrup Rasmussen var statsminister, så det burde jo også være inden for skiven.
Det fjerde forslag handler om at afskaffe efterlønnen.
Det er taget fra Arbejdsmarkedskommissionen, hvor to af de pågældende økonomer endda sad.
Så er der det femte forslag om halvering af erhvervsstøtten.
Det er klart, at der ikke er et flertal i Folketinget for at gøre det, men hvis der er et flertal i Folketinget for at gøre det, er det noget, vi kan beslutte herinde.
Det sidste – og det er det sjoveste – drejer sig om brugerbetaling på forskellige former for sundheds- og velfærdsydelser.
To af økonomerne siger, at det kan man gøre, hvis man vil, mens den tredje mener, at beløbet er højt sat.
Og denne økonom har endda siddet i Velfærdskommissionen.
Jeg vil bare sige, at de tal, vi bruger, er fra Velfærdskommissionen – der er tallet 5,2 mia. kr., hvilket altså er højere end det tal, Liberal Alliance siger.
Man kan selv finde og læse det i Velfærdskommissionens rapport fra side 815 og frem, hvis man skulle være interesseret.
Jeg håber, at der også er journalister fra Berlingske Tidende, der en sjælden gang har mulighed for at følge med i debatten og dermed har fået svar på tiltale.
Hvis vi fortsætter med, hvad de økonomiske eksperter siger, så synes jeg, at debatten må slutte der, hvor den lagde ud, nemlig på side 8 i resumeet fra den seneste rapport fra de økonomiske vismænd, der siger, at det her med at øge arbejdstiden er en god idé.
De siger ydermere: »Det mest oplagte økonomisk-politiske instrument til højere arbejdstid er en reduktion af marginalskatterne på arbejdsindkomst – udover den sænkning, der følger af den seneste skattereform.« Det kan jo ikke siges bedre, end vismændene selv gør.
Med disse ord vil jeg gerne takke regeringspartierne, Venstre og De Konservative, samt Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne for at være med i et fælles forslag til vedtagelse, der jo netop understreger, at de fem partier, der udgør det borgerlige flertal i Folketinget, alle som et vedstår sig de store økonomiske udfordringer, som Danmark står over for.
Jeg har lagt mærke til, at oppositionen ikke engang har forsøgt at fremsætte et fælles forslag til vedtagelse, og må dermed konstatere, at det har man jo nok måttet opgive, fordi der i virkeligheden ikke er nogen enighed blandt de fire oppositionspartier om, hvad det er for en økonomisk politik, der skal føres bagefter.
Det blev illustreret fint her i dag: Enhedslisten holdt sig væk, S og SF kunne ikke forklare deres egen økonomiske politik, og Det Radikale Venstre er vel nærmest enig med de borgerlige partier i, at man både skal have en senere tilbagetrækningsalder og en lavere marginalskat.