Per Clausen (EL), 2007-04-18:
Jeg skal i lighed med De Radikales ordfører, fru Elisabeth Arnold, sige, at vi i Enhedslisten står meget uforstående over for, hvorfor man sammenkæder de her to meget forskellige lovfor slag.
Det eneste, man kan sige binder dem sammen, er, at det muligvis kan komme til at ramme de samme personer, hvis de samme personer gør sig skyldige i kriminalitet og ender i et fængsel.
Men hvis det er det, der binder ting sammen, er det måske et lidt utilstrækkeligt grundlag at lave en samlet lov på.
Der er vi helt enige med Det Radikale Venstre, fordi det jo på den ene side handler om en lov om euforiserende stoffer og på den anden side om mobiltelefoner i fængsler, og det er altså efter vores opfattelse to helt forskellige problemstillinger.
Så vil jeg også sige på Enhedslistens vegne, at det her forslag – vi snakker om den del af det, der handler om euforiserende stoffer – indeholder et fornuftigt element, kan man sige.
For det er efter vores opfattelse fornuftigt at sige, at over for misbrugere skal advarsel kunne anvendes under henvisning til sociale hensyn, ikke kun i førstegangstilfælde, som det sker i dag, men også i gentagelsestilfælde, når brugen af de euforiserende stoffer er et udslag af en stærk afhængighed som følge af længere og vedvarende misbrug af euforiserende stoffer.
Det eneste lidt problematiske ved det her er, at nogen jo nok vil opfatte det på den måde, at det nu gælder om at komme i den kategori så hurtigt som muligt, for så kan man slippe for at få en bøde.
Det er vel næppe hensigten.
Det er jo også rigtigt, som fru Elisabeth Arnold siger, at det selvfølgelig kan være meget fornuftigt, at de offentlige myndigheder opgiver at opkræve penge, som de alligevel ikke har nogen chance for at få fat i, men ligefrem opfatte det som et vigtigt socialt element i at løse nogle problemer på det her område er det næppe.
Men alt i alt og på trods af, hvad man kan sige af spydigheder om den del af forslaget, så er det ikke den del af forslaget, som får os til at være afvisende.
Til gengæld kan vi ikke se megen fornuft i at sætte bødestørrelsen op.
Man kan selvfølgelig argumentere for, at man, når man har forsøgt sig med bøder, fordi man sagde, at det ville hjælpe, og det ikke hjalp, så må sætte bøderne op, for så kan det være, at det hjælper.
I Enhedslisten har vi den samme opfattelse, som man har i SF, af, at det er stærkt skadeligt for enhver aktiv og fornuftig indsats mod hårde stoffer, at man hele tiden bliver ved med at sidestille hash og de hårde stoffer.
Det er ikke den måde, man skaber en forståelse blandt unge mennesker for, hvor farlige nogle stoffer i virkeligheden er.
Så den del af forslaget er vi altså ikke tilhængere af.
Så vil jeg sige om det der med at besidde en mobiltelefon som anholdt eller varetægtsfængslet eller indsat: Det kan godt være, at det er nødvendigt at indføre et forbud mod at være i besiddelse af sådan en mobiltelefon.
Det vil vi da nok være villige til at se på.
Vi synes måske, at straffen kan opfattes som værende lidt ude af proportioner.
Det er selvfølgelig sådan, at der højest kan blive tale om 6 måneder, og domstolene vil jo sikkert, må vi gå ud fra, være fornuftige og i en række tilfælde sørge for, at dommene blive langt lavere.
Det vil i hvert fald være fornuftigt.
Men alt i alt er der to store grundlæggende problemer i det her lovforslag.
Det første er sammenkædningen af ting, der ikke har noget med hinanden at gøre, og det andet er den efter vores opfattelse fuldstændig forfejlede strategi med at tro på, at man kan nedbringe misbrug af narkotiske stoffer blandt unge ved at øge bødestørrelsen.