Søren Pind (V), 2012-01-20:
Jeg vil først selvfølgelig takke Dansk Folkepartis ordfører for venligheden med at undskylde brugen af mit efternavn, men jeg synes nu alligevel, at det at opleve hr. Søren Espersen grebet af en sådan politisk korrekthed er sjældent her i Folketingssalen, men jeg kvitterer gerne.
Uanset at man selvfølgelig kan blive helt rørt over at opleve det, vil jeg dog alligevel lade den følelse være overgået af det, der er sket som følge af revolutionen i den arabiske verden – om ikke for andet vil 2011 gå over i verdenshistorien alene af den grund.
Unge mennesker gik på gaden og insisterede på at blive hørt, kvinder, børn og gamle havde fået nok.
For mig er det stærkt symbolsk, at den bølge af frihed, der skyllede diktatorer og kleptokrater bort, blev startet af en ung mand, der blev nægtet den menneskeret, det er at ernære sig selv.
Det var som bekendt i Tunesien, man fratog ham sin stadevogn, hvorefter han satte ild til sig selv, da hans liv brød sammen.
Vi undervurderer undertiden i Vesten, det frie Vesten, den frie verden, hvad de basale rettigheder egentlig betyder for mennesker – de er blevet os en selvfølge.
Det drejer sig om de menneskerettigheder, der blev formuleret af amerikanerne i 1776 og franskmændene i 1789, men som er evigt gældende, fordi de indkapsler den grundlæggende trang til frihed, vi alle bærer i os selv.
Nu ser vi igen, hvor vigtige de rettigheder forekommer undertrykte verden over.
Det betyder også, at vi må sætte vores bekymring til side for, om det nye, der kommer, er værre end det, der var.
Vi kan og må ikke svigte de kræfter, der i virkeligheden vil bringe friheden til de arabiske lande, i frygt for f.eks. den fanatiske del af islam.
Sandheden er den, at kun vores frygt kan føre til, at islamisterne i længden vinder, selv om det ved lejlighed måtte syne af det.
Vi vil gøre det anderledes, også på den korte bane, men vi må væbne os med større tålmodighed, end vi er vant til.
Man skal ikke gøre sig den illusion, at de arabiske lande er i en tilstand, der svarer til Østeuropas i 1989.
Nej, det er snarere 1849, vi taler om, måske endda endnu længere tilbage.
Det er en udvikling, der i Danmark først kulminerede i 1953 med indførelsen af det parlamentariske demokrati, hvor det grundlovsmæssigt blev fastslået, at kongen ikke længere blot kunne udnævne en regering uden baggrund i Folketinget.
Det er den udvikling, de arabiske lande nu på deres egen præmis skal til at gennemgå: De skal gennemgå forfatningsprocesser, der vil komme kampe mellem reaktionære og progressive, der vil komme kampe mellem besiddere og afmægtige, og der vil komme kampe mellem adelige og bønder, og vi vil se den ene situation afløse den anden, når aktion skaber reaktion, som Newton belærte os om, og som jo ikke mindst gælder i menneskenes verden.
Resultatet vil i længden blive større frihed, større respekt for det enkelte menneske, for det er et iboende krav i mennesket selv.
Den proces må vi ikke svigte, Danmark har løftet sin del indtil nu, det skal vi fortsætte med.
Venstre står bag ethvert forsøg på at fremme demokrati og frihed for de undertrykte.
Jeg skal derfor på vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, SF, Det Konservative Folkeparti, Enhedslisten og Liberal Alliance fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget hilser det arabiske forår og den begyndende demokratisering i den arabiske verden velkommen som en skelsættende, historisk begivenhed, men udtrykker bekymring over den voldelige udvikling i især Syrien, og om de islamistiske valgsejre vil skade ligestillingsbestræbelser, minoritetsrettigheder og fredsprocessen.
Folketinget opfordrer regeringen til at arbejde for bred international opbakning til de vanskelige omstillingsprocesser, herunder at regeringen: - intensiverer dialogen med de nye demokratisk valgte magthavere i Nordafrika og andre aktører for at understøtte fremskridt for demokrati og menneskerettigheder.