Annette Vilhelmsen (SF), 2015-03-10:
Også jeg vil meget gerne benytte muligheden for at sige tak til hr. Uffe Elbæk for at rejse den her ganske vigtige diskussion.
Vi ved jo fra Beijing i 2008, Sochi i 2014 og senest VM i håndbold i Qatar, at der er nogle eksempler på, hvordan internationale sportsarrangementer er blevet udnyttet af magthaverne.
De er afholdt med store konsekvenser for lokalbefolkningen, og den arbejdskraft, som ofte bliver importeret, arbejder under kummerlige forhold.
Grundlæggende mener vi i SF, at det er vigtigt, at vi respekterer idrætsorganisationernes autonomi, og vi skal ikke blande sport og politik.
For en af idrættens styrker er jo lige præcis, at man på banen ikke skeler til hverken politiske, religiøse eller seksuelle overbevisninger, men alene fokuserer på sporten.
Når man træder ind på banen, er alle lige.
Samme regler gælder, lige meget om sportsudøveren kommer fra Kina, Danmark, Kenya eller Rusland.
Men hvad så i de situationer, hvor magthaverne ikke respekterer den adskillelse, men i stedet udnytter idrætsevents til at befæste og demonstrere deres ikkedemokratiske styre?
Kommer der ikke et tidspunkt, hvor modsætningen mellem dansk idræts stærke demokratiske værdier og de samfundsmæssige forhold i de lande, hvor der arrangeres prestigefulde globale events, på en eller anden måde bliver for store?
Jo, det synes jeg faktisk, og det er jo også derfor, det er vigtigt, at vi tager diskussionen, og at vi tør at tage diskussionen her i dag.
Dansk idræt har en helt særlig styrke takket være det folkeoplysende udgangspunkt.
Der er rigtig mange, som arbejder frivilligt i idrætsforeningerne, og samtidig har man også der nogle stærke demokratiske ledelsestraditioner.
Vi ser også, hvordan den internationale kamp mod doping og matchfixing desværre ofte bliver halvhjertet.
Vi oplever oftere og oftere, hvordan nyrige, autoritære stater med et tvivlsomt forhold til menneskerettigheder vælger massive økonomiske satsninger for at sikre sig globale events og også markere idrætspolitiske magtpositioner.
Og desværre er der en modsvarende tendens til, at de demokratiske lande mister folkelig opbakning til at påtage sig de stigende udgifter til infrastrukturelle indgreb, som følger med de store events.
Det er nogle rigtig store udfordringer, som den internationale idræt står over for.
Det er ikke Folketinget, der kan eller skal beslutte, hvilke nationer der må afholde og deltage i de forskellige sportsbegivenheder.
De internationale idrætsorganisationer, som placerer værtskaberne for de internationale idrætsbegivenheder, er private interessefællesskaber, og derfor er det i sidste ende deres ledere, som skal stå til regnskab for deres beslutninger.
Det bør være op til sportsorganisationerne selv at sørge for, at de lande, som er værter for arrangementerne, ikke bryder med menneskerettighederne i forbindelse med afviklingen, og det er også dem, der sørger for de retningslinjer, der håndterer situationer, hvor værtsnationen alligevel ikke overholder menneskerettighederne.
Men fra SF's side vil vi på den anden side gerne opfordre de danske idrætsorganisationer til at påtage sig et større internationalt medansvar og bidrage med den viden og den demokratiske debatkultur, som historisk har gjort Danmark til et foregangsland inden for idrætten; i hvert fald en klar opfordring til at byde sig til og sikre en større invitation, end der allerede sker i dag.
Dansk idræt har generelt et godt ry som effektiv og korruptionsfri, samtidig med at vi har gode erfaringer fra samspillet mellem det offentlige og de frivillige organisationer, sådan som vi kender det i Danmark, og det kunne mange lære af.
Ministeren påpegede ganske rigtigt, at Danmark jo allerede er godt i gang, bl.a. i samarbejde med FN's Menneskerettighedsråd, ved kritik af immigrantarbejdernes manglende rettigheder i Qatar og ved kritik af bl.a. Ruslands lovgivning om homoseksuelle ved vinter-OL i Sochi sidste år.
Her vil jeg bare stilfærdigt opfordre til, inden vi griber til boykot, uanset hvor fristet man kunne være af det: Involver nu de grupper, som vi ønsker at arbejde for; spørg de homoseksuelle, om det er i deres interesse, at man f.eks. boykotter, eller kan vi bruge idrætsbegivenheder til også at sætte fokus på deres særlige situation?
Jeg er særlig glad for, som ministeren nævnte, at Danmark sammen med 18 andre EU-lande i 2013 underskrev den erklæring, som anerkender idrættens gode potentiale til bekæmpelse af diskrimination samt medvirken til mangfoldighed, tolerance, respekt og retfærdighed, og at der i den forbindelse også blev opfordret til overholdelse af menneskerettighederne for alle de stater, som deltager i store idrætsbegivenheder.
Til sidst vil jeg lige nævne UNESCO's vedtagelse af sportsministererklæringen samt udarbejdelsen af idrætscharter til bekæmpelse af korruption og fremme af social ansvarlighed og menneskerettigheder.
Det synes vi i SF er nogle rigtig gode indsatsområder, som bør styrkes.
Så fra SF's side er vi glade for debatten i dag, og vi ser frem til processen, f.eks. også omkring vedtagelsen af de idrætspolitiske sigtelinjer.
Det vil være oplagt, at vi også bruger den anledning til at opfordre idrættens organisationer til at udvikle en global strategi for at fremme f.eks. etik, demokrati og bæredygtighed, også i idrætten.
Vi kan tilslutte os det forslag til vedtagelse, som foreligger og er oplæst af hr. Flemming Møller Mortensen, og vi glæder os både til debatten i dag, men også til, at vi fremover har opmærksomheden her.