Kristian Jensen (V), 2016-05-31:
Det er måske lidt usædvanligt at tage ordet på nuværende tidspunkt i en diskussion ved en andenbehandling, hvor der ikke er et ændringsforslag.
Men der blev sagt så mange ting fra fru Aaja Chemnitz Larsens side, der alligevel kræver en kommentar med på vejen.
Regeringen respekterer fuldt ud den selvstyreaftale, der er indgået.
Selvstyreaftalen bygger på, at der er en række områder, der overføres til grønlandsk kompetence, og at der er en række områder, der forbliver dansk kompetence på vegne af hele kongeriget.
En af de kompetencer, som er på vegne af hele kongeriget, er udenrigspolitikken, herunder at føre opsyn med, at de internationale aftaler, der indgås, bliver overholdt og efterlevet.
En af de aftaler, der er tale om her, er at sikre, at når og hvis man udvinder uran – og det er en klar grønlandsk egenhændig beslutning, hvorvidt man vil udvinde uran – så er det Danmarks ansvar på vegne af hele kongeriget at sørge for, at den udvinding og den eksport af uran sker efter de højeste internationale standarder og efter de sikkerhedsforanstaltninger, der er.
Derfor er der på ingen måde tale om, at man tilbageruller nogen dele af den selvstyrelovgivning, der blev vedtaget – på ingen måde.
Det er også sådan, at vi som regering har haft et tæt og gnidningsfrit samarbejde med den grønlandske regering på det her område.
Vi har haft en dialog, som har været direkte, åbenhjertig og baseret på, at Landstinget den 24. oktober 2013 vedtog en principbeslutning om at ophæve nultolerancepolitikken.
Det er altså baseret på beslutninger taget af det grønlandske Landsting og baseret på samarbejde med den grønlandske regering, at regeringen har fremsat det her lovforslag og et tilsvarende andet lovforslag.
Det er for at give Grønland mulighed for at have en minedrift, der ikke har som hovedformål at udvinde uran, men hvor man kan udvinde det som et biprodukt, og også bruge den minedrift kommercielt.
Jeg synes, vi har fundet en god løsning og en god balance mellem på den ene side det hensyn, der er til, at Grønland skal have mulighed for kommercielt at udnytte de råstoffer, der er, og på den anden side, at vi lever op til det, som er kongerigets internationale forpligtelse, nemlig at sikre, at når der udvindes uran, er der en bogføring undervejs, så at sige, fra det bliver udvundet, over, hvordan det bruges, og til, hvordan det slutdeponeres, sådan at vi ved, at der er styr på den uran og det radioaktive materiale, der udvindes undervejs.
Derfor vil jeg bare gerne på mine og regeringens vegne takke for det tætte samarbejde, der har været med Grønlands regering, baseret på den beslutning, det grønlandske Landsting tog den 24. oktober 2013.
Dansk Folkeparti har som nævnt fremsat forslag om, at regeringen skal pålægges at afholde en vejledende folkeafstemning om, hvorvidt Tyrkiet skal optages som medlem af EU, når der en dag foreligger en aftale med Tyrkiet om optagelse i EU.
Hvis der er nogle, der i dag, eller når de har læst bemærkningerne, har sådan en følelse af deja-vu, har de ret, for der er tale om de samme forhold og langt hen ad vejen den samme argumentation, som i januar sidste år ledsagede Dansk Folkepartis beslutningsforslag B 54 om at pålægge regeringen, at EU's optagelsesforhandlinger med Tyrkiet skulle indstilles.
Jeg kan således også her i dag bidrage til følelsen af deja-vu ved at levere nogle af de samme svar, som min forgænger gjorde sidste år, nemlig at Tyrkiet geografisk og historisk er en europæisk stat, som efter Lissabontraktatens artikel 49 har ret til at søge om optagelse i EU; at Tyrkiet er en strategisk og økonomisk vigtig samhandelspartner og allieret i bestræbelserne på at håndtere de komplicerede udfordringer, som det internationale samfund står over for, bl.a. i Mellemøsten og i bekæmpelsen af terroren; at det er i vores interesse, at EU's dialog med Tyrkiet om reformer fortsætter, også i form af EU's optagelsesforhandlinger; at Tyrkiet måske er stort og relativt fattigt om end rigere end f.eks. Bulgarien, men at Tyrkiet har en ret robust økonomi, en solid vækst og et stort økonomisk potentiale også som samhandelspartnere for Danmark; at der i forhold til kvinders rettigheder bestemt er udfordringer, men at der også er sket fremskridt, for så vidt angår kvinders adgang til arbejdsmarkedet og politisk vilje til at adressere vold mod kvinder.
Sidste års debat endte som bekendt med, at Dansk Folkepartis forslag blev forkastet, kun Dansk Folkeparti stemte selv for, mens alle andre partier stemte imod.
Jeg også gerne henvise til en lidt nyere debat, nemlig forespørgselsdebatten om F 21 den 3. marts i år, hvor vi drøftede den seneste udvikling i Tyrkiet, herunder spørgsmål vedrørende ytringsfrihed, som forslagsstillerne bag dagens beslutningsforslag også refererer til.
Og ja, der er ingen tvivl om, at der på det område er store udfordringer i Tyrkiet, også med udviklingen i de seneste målinger, der giver anledning til bekymring.
Europa-Kommissionen sagde allerede i november sidste år, at der i 2015 var sket en forværring af ytringsfriheden, især for så vidt angår mediernes vilkår.
Vi har herefter i begyndelsen af 2016 set en yderligere forværring, hvor der bl.a. er sket en magtovertagelse af det tyrkiske mediehus, der står bag udgivelsen af Tyrkiets største regeringskritiske avis Zaman, og senest en sag, hvor chefredaktøren og en ledende journalist på den regeringskritiske avis Cumhuriyet blev idømt lange fængselsstraffe for påstået videregivelse af statshemmeligheder.
Sådanne sager er efter regeringens og EU's opfattelse udtryk for en helt forkert udvikling i Tyrkiet.
Jeg skal også henvise til den debat, som vi havde så sent som sidste onsdag i anledning af en hasteforespørgsel om: »den igangværende retsforfølgelse af folkevalgte parlamentarikere i Tyrkiet og konsekvenserne for en mulig fredsproces«.
Som jeg sagde under debatten den 3. marts, anser regeringen udvidelsesprocessen som den bedste ramme for dialog med Tyrkiet på disse vigtige områder.
Fra dansk side rejser vi løbende de kritiske spørgsmål med Tyrkiets regering, men det er nu engang gennem EU, at vi især kan påvirke.
I udvidelsesforhandlingerne med Tyrkiet prioriterer Danmark særlig åbningen af kapitel 23 om domstole og fundamentale rettigheder og kapitel 24 om retfærdighed, sikkerhed og frihed, dvs. lige præcis de kapitler, der fokuserer på demokrati, ytringsfrihed og fundamentale rettigheder.
Det er med åbningen af de her kapitler, at vi med større vægt kan adressere den type udfordringer i Tyrkiet.
Hermed er vi fremme ved det, der er sagens kerne.
Der er ikke rykket på målstolperne i tiltrædelsesforhandlingerne.
Kravene til Tyrkiet er de samme i dag, som de har været hele vejen igennem, og det er op til Tyrkiet at levere fremskridtene.
Når vi fra dansk side støtter åbningen af kapitler på f.eks. retsstatsområdet, er det jo for at kunne drøfte den her slags udfordringer og problemer, den her slags emner åbent og kritisk med Tyrkiet i en fast ramme.
Det forhold, at man åbner et kapitel, markerer jo ikke afslutningen på en dialog om emnet – tværtimod.
Kriterierne omfatter høje krav vedrørende demokrati, retssamfund, respekt for menneskerettighederne og beskyttelse af mindretal samt krav om velfungerende markedsøkonomier og evnen til at påtage sig forpligtelserne ved et EU-medlemskab.
De sidste godt og vel 10 år har grundlaget for EU's optagelsesforhandlinger med kandidatlandene været en opstrammet forhandlingsramme, hvor forhandlingerne er en åben proces og resultatet ikke er givet på forhånd.
Det gælder også for Tyrkiet, hvor forhandlingerne med Tyrkiet blev indledt den 3. oktober 2005 netop på baggrund af en sådan opstrammet forhandlingsramme.
Danmark har ikke tradition for at afholde folkeafstemninger om andre landes tiltrædelse af EU, og regeringen vil ikke støtte, at en fremtidig regering pålægges at afholde en folkeafstemning om et spørgsmål, der måske, måske ikke bliver aktuelt i en fremtid, som ikke er nær.
Jeg opfatter Dansk Folkepartis forslag her som et spørgsmål om at rejse en debat, vi har haft mange gange før, en debat, hvor forslagsstillerne for længst har gjort deres egen stilling op.
Jeg kan som formodentlig flertallet af danskerne ikke se det Tyrkiet, vi kender i dag, blive medlem af EU.
Det kræver et markant forandret Tyrkiet, for at det nogen sinde skal være realistisk.
Folketingets vedtagelser fra 2006 og 2009 fastslår, at forhandlinger med Tyrkiet er en åben proces, hvor resultatet ikke er givet på forhånd, og at der skal tages hensyn til EU's evne til at optage nye medlemmer.
Det er fortsat den linje, regeringen arbejder efter, og jeg skal således på regeringens vegne opfordre til, at beslutningsforslaget afvises.