Per Clausen (EL), 2008-01-31:
For så vidt giver debatten i dag jo anledning til optimisme.
Når man i årevis har talt for, at det var nødvendigt at sætte CO2-problemstillingen centralt i diskussionen af vor trafik- og transportpolitik, så er det glædeligt i dag at konstatere, at ingen partier benægter, at den sammenhæng eksisterer, og der er heller ingen partier, der benægter, at CO2-udslippet må udgøre et væsentligt element i diskussionen af transport- og trafikpolitik. Det kan lyde banalt og enkelt, men sagen er jo, at det for adskillige i Folketinget er et forholdsvis nyt standpunkt, i hvert fald at der skal gøres noget ved det.
Så når der snakkes om, at der skal være penge til rådighed for investeringerne, er det også vigtigt at fastholde, at det afgørende altså også er, hvordan vi bruger de midler, vi har, til investeringer, for vi har jo en lang række handlemuligheder, som kunne reducere udledningen af CO2, det kræver bare en resolut og omfattende politisk handling.
Hvis vi styrker togtrafikken, kan vi bidrage til en samlet reduktion af transportsektorens miljøpåvirkning og bidrage til at afbøde de klimaforandringer, som truer os.
Det kan vi jo, fordi det generelt kræver mindre energi og forurener mindre pr. kilometer at transportere en person eller 1 t gods med jernbane end med bil og fly.
Og det er jo også, når vi snakker om den lidt længere transport i Danmark, en afgørende pointe, at der ikke findes nogen meningsfuld begrundelse for, at man i et land af Danmarks størrelse skal have indenrigsflyvning.
Det er undertiden i debatten blevet beskrevet, som om at det er vanskeligt at have godstransport på skinner i Danmark, fordi landet er for lille.
De samme politikere har tilsyneladende ingen problemer med at mene, at Danmark åbenbart er stort nok til at have indenrigsflyvning.
Pointen er selvfølgelig, at det forholder sig stik omvendt, men det forudsætter selvfølgelig massive investeringer i den kollektive trafik, sådan at togforbindelserne kan blive hurtigere, og sådan at togforbindelserne kommer til at køre til tiden.
Det danske jernbanenet er på flere strækninger hårdt presset.
Det gælder især hovedbanenettet fra København til Frederikshavn, Esbjerg og Padborg, hvor det i perioder er svært for DSB at fremføre det antal tog, der er behov for.
Vi har set talrige og langvarige hastighedsnedsættelser, enten på grund af slidte skinner, dårligt vedligeholdt signalteknologi eller på grund af omfattende sporarbejder eller varme.
Der er indført nødkøreplaner, som har betydet, at den tid, det f.eks. tager at komme fra København til Esbjerg ifølge sommerkøreplanen fra 2007, faktisk er 15 pct. længere, end hvis man skulle foretage den samme rejse i 1997.
Således har mange myldretidsrejsende mellem Fredericia og Århus svært ved at finde en siddeplads.
Trængslen på hovedbanenettet og omkring de større byer gør det vanskeligt at indsætte flere tog, og det bliver bestemt ikke lettere for DSB at realisere planen »Gode Tog til Alle«.
Det, der også en vigtig pointe her, er, at hvis man skal have nærbaner og andre togforbindelser, også i pendlertrafikken og til de store byer, forudsætter det jo også, at der er plads på skinnerne, fordi de er en nødvendig forudsætning for, at der både kan være nærbaneforbindelser, som satser på pendlerne, og tog, som kommer hurtigt frem over længere afstande, også godstog.
Enhedslisten har, på trods af at der jo dog i Folketinget i dag er enighed om at opfatte det at investere i togtrafik som en væsentlig forudsætning for at få lavet en ordentlig infrastruktur, valgt at fremlægge sit eget forslag til vedtagelse, og det lyder sådan her: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at de stigende problemer med trængsel og luftforurening, herunder CO2-udslip, gør det nødvendigt at begrænse væksten i person- og lastbiltrafikken, opfordrer Folketinget regeringen til at fremlægge en ambitiøs plan indeholdende massive investeringer i jernbanen, der vil gøre jernbanen til et attraktivt alternativ for mange flere.
Skinnekapaciteten skal øges, flaskehalse fjernes, og hovedbanenettet opgraderes til 200 km/t. Der skal primært investeres i lokal- og regionaltogstrafikken, hvor 90 pct. af alle togrejsende er, og hvor overflytningspotentialet fra biler til tog og busser er størst, men også sikres markant kortere rejsetider på hovedstrækningen København-Odense-Århus-Aalborg.
Overflytning af gods fra vej til bane/skib
opnås ved at udvide skinnekapaciteten.
Der skal etableres letbaner i de store byer, og S-togsnettet skal forbedres.
Mulighederne for at bruge toget, i kombination med bil, bus og cykel, i de tyndere befolkede dele af landet skal forbedres.«