Kristian Thulesen Dahl (DF), 2011-11-10:
Tak for det.
Må jeg ikke indledningsvis – jeg tror, jeg har lykønsket finansministeren med posten som finansminister – her ved første behandling af finanslovforslaget lykønske finansministeren med frembringelsen af hans første finanslovforslag.
For finansordførerne er det altid en storhedstid at diskutere det, så det har jeg selvfølgelig også set meget frem til.
I år gør vi det så på baggrund af et hæfte på nogle og fyrre sider og ikke nødvendigvis en hel finanslov på omkring 3.000 sider, for de store bøger med den egentlige finanslov er jo den gamle regerings finanslovforslag, og de her nogle og fyrre sider er den nye regerings forslag til justeringer af det finanslovforslag, der lå fra før valget.
Det er udmærket, og jeg må sige, at det selvfølgelig letter forberedelsen, for det er hurtigere at gå hen over nogle og fyrre sider.
Regeringen har gjort sig meget umage med at sige, at man gerne vil have brede aftaler, og at man gerne vil have brede forlig.
Vi mødte derfor frem i fredags til det møde, vi var indkaldt til hos finansministeren, og gjorde det klart, at vi altid møder op til forhandlinger fra Dansk Folkepartis side uden ultimative krav.
Vi kommer for at forhandle uden ultimative krav med henblik på at se, hvor langt vi kan trække det i vores retning, og det er vores samlede vurdering af det, vi forhandler os frem til, der afgør, om vi indgår aftaler med regeringen, eller vi ikke indgår aftaler med regeringen.
På den måde er vi jo et meget pragmatisk parti og et meget resultatsøgende parti.
Sådan har man kendt os gennem de sidste 10 år, og sådan vil det også være, selv om befolkningen har ønsket det sådan, at der her i Folketinget er et flertal, der har ønsket en ny regering.
Det, der så har været lidt svært for os at finde ud af – der håber jeg debatten i dag kan skabe afklaring – er, i hvilket omfang regeringen i virkeligheden ønsker brede aftaler og et bredt samarbejde.
For det mærkelige, der skete i fredags, var, at vi til det første forhandlingsmøde fik at vide, at når vi havde spørgsmål at stille til regeringens forslag, kunne vi stille dem igennem Folketinget.
Vi har jo et system, gennem hvilket vi kan stille spørgsmål, og så går der typisk 1-2 uger, så får vi svar.
Der kunne vi så stille vores spørgsmål til regeringens forslag.
Det er lidt atypisk, for normalt, når man forhandler, stiller man spørgsmål, og så får man jo svar enten med det samme eller hurtigt derefter, så man kan komme videre med forhandlingerne.
Så når man på den her måde låser det fast, så vi ikke kan få svar på de spørgsmål, der er åbenbare i forhold til forslaget, er det lidt svært at forestille sig, at vi er inde i en egentlig forhandling, og så er det jo svært at nå frem til brede aftaler.
Så måske kan man løfte sløret lidt for, hvorfor man har valgt en sådan fremgangsmåde.
Det er nok, fordi man på forhånd har valgt at sige, at det brede samarbejde er noget, man siger, fordi det lyder godt og folk gerne vil høre det, og det sagde man også i valgkampen, så det er da en af de ting, man vil prøve stadig væk at sige.
Man gør det selvfølgelig ikke i praksis, for i praksis forhandler man selvfølgelig finansloven på plads med Enhedslisten, og det er så det.
Det kan man så bare sige ærligt i stedet for at lave sådan en historie ud af det.
Når vi kigger på indholdet, er der nogle områder, hvor der er delforhandlinger, og der håber vi, man kan finde hinanden, men det vil tiden vise, for det pågår netop nu.
Hvis vi tager det konkrete regeringsforslag, er der nogle kommentarer, jeg gerne vil give.
Heri kan man også fornemme Dansk Folkepartis holdning til det.
Regeringen foreslår en kickstart for at prøve at få flere i arbejde.
Det er selvfølgelig sympatisk, at man gerne vil have flere i job, i stedet for at folk er ledige.
Det, vi meget gerne vil stille spørgsmål til regeringen om, er, hvilken effekt den samlede finanslov, regeringen har fremlagt, egentlig har på jobskabelsen.
Som det også er fremgået af debatten indtil nu, er der ting, der trækker i hver sin retning.
På den ene side fremrykker man nogle investeringer for at sætte mere gang i nogle ting, og på den anden side hæver man skatter og afgifter, hvilket vi ved dæmper aktiviteten og reducerer antallet af arbejdspladser.
Og vi kan også se, at nogle af ændringerne i de ydelser, man giver folk på kontanthjælp og starthjælp, betyder, at man trækker folk ud af arbejdsstyrken.
Det er nogle modgående ting, der måske betyder, at regeringens samlede forslag til finanslov faktisk ikke har nogen jobskabende effekt til næste år.
Derfor synes jeg, det bliver sat i relief, at man taler om den her kickstart, ud over at det selvfølgelig altid er en diskussion værd, om man vil foregøgle danskerne, at vi fuldstændig kan rive os fri af det, der sker i Sydeuropa og verden omkring os med den globale krise og den usikkerhed, det har rejst.
Kan vi rive os fri af det og sige, at vi i Danmark isoleret kan skabe os en anden udvikling?
Det, vi i hvert fald skal være varsomme med i Danmark, er at øge gældsætningen, for øger vi gældsætningen, risikerer vi at blive set som et af de lande, der ikke har styr på den offentlige økonomi, og vi kan jo se, hvor galt det kan gå i andre lande.
Dermed er jeg også inde på det næste, nemlig den usikkerhed, der er blevet skabt.
Regeringen foreslår, at vi hæver skatter og afgifter.
Man har bidt sig fast på det her tal, der hedder 5 mia. kr. – det er vist godt og vel 5 mia. kr. i oplægget, men fred være med det, det ikke meget over 5 mia. kr., man vil hæve skatter og afgifter med i første runde.
Spørgsmålet er: Er det god medicin for dansk økonomi i en tid med usikkerhed, hvor folk holder igen med at bruge penge, og hvor folk er nervøse, at man kommer med nye byrder til den danske befolkning i form af at hæve skatter og afgifter?
Risikerer man ikke at øge den usikkerhed og dermed i virkeligheden forstærke krisen i stedet for at afhjælpe den?
Når man nu samtidig siger til danskerne, at ud over de skatter og afgifter, som man kommer med nu – det er beregnet til knap et par tusinde kroner pr. familie i gennemsnit, tror jeg – vil man ved siden af det også have nogle energiforhandlinger, som betyder, at der kommer stigende energipriser for danskerne.
Giver det her mere sikkerhed, mere stabilitet for den danske familie, eller skaber det usikkerhed, mere ustabilitet?
Får det folk til at bruge penge og sætte gang i tingene, eller får det folk til at holde igen og måske være varsomme med at bruge penge?
Se, jeg tror ikke, der kan være ret meget tvivl om fortegnet, det får nok folk til det sidste, nemlig at holde lidt mere igen.
Skaber det gang i væksten i Danmark?
Nej, det gør det ikke.
Forstærker det krisen?
Ja, der er stor risko for, det gør det.
Får vi flere ledige ud af det?
Ja, det er der desværre risiko for at vi gør.
Ledigheden vil stige, når man fører sådan en politik.
Derfor er der nogle grundlæggende ting her i regeringens forslag til finanslov, som vi fra Dansk Folkepartis side mener indebærer en risiko for at forstærke krisen og i virkeligheden ikke formindske krisen I nogle af de forsøg på at indfri nogle af de valgløfter, man har givet eller strøet om sig med i valgkampen og op til valgkampen, er det lidt mærkeligt, synes vi, at man prioriterer på den måde, som man gør.
Man siger, at man ikke kan det hele, for der skal 90 mandater til, og at man ikke engang kan det, man sagde var ultimative krav til at sidde i regering.
Vi har tidligere diskuteret med hr. John Dyrby Paulsen, at ikke engang de ting, som man selv sagde var ultimative krav til en regeringsdannelse, har man kunnet indfri.
Men hvis vi kigger på, hvad man rent faktisk vil indfri, i forhold til det, man ikke indfrier, er der en rimelig klar tendens, nemlig at man vil indfri der, hvor det handler om at øge satserne, der udbetales primært til folk med invandrerbaggrund.
Det, man vil, er sætte 200 mio. kr. af til at få asylansøgere ud af asylcentrene.
Sammenlagt giver bare de to ting over 0,5 mia. kr. i ekstra udgifter – over 0,5 mia. kr.
Til gengæld ser det ud til, at løfterne om 3.000 flere pædagoger i daginstitutionerne, gratis sundhedstjek og tandjek, to folkeskolelærere i de små klasser, 5.000 kr. ekstra til folkepensionisterne, 5.000 kr. ekstra til førtidspensionisterne, 2.000 kr. ekstra til de studerende osv. ser ud til at være stillet i bero.
Det er lidt tankevækkende, at det i virkeligheden er den prioritering, man vælger fra regeringens side.
Altså, i virkeligheden er der nogle, der ville synes, at der er nogle klassiske velfærdsløfter, man har givet til den danske befolkning, og som man i hvert fald her stiller i bero – i bedste fald stiller man dem i bero, i værste fald skrotter man dem – til gengæld for at man altså bl.a. bruger 200 mio. kr. på at få asylansøgere ud af asylcentrene.
Det synes vi fra Dansk Folkepartis side selvfølgelig er noget skidt.
Alt sammen bygger det jo på en erkendelse, og der må jeg afslutningsvis rose finansministeren, for det skal man også, man skal også prøve at være lidt positiv og glad, komme i stemning.
Det er finanslovforhandlinger, og vi vil jo gerne.
Altså, finansministeren var jo i samråd i Finansudvalget, og der blev han spurgt om den beregning, der ligger fra Finansministeriets side fra før valget, altså fra den tidligere finansminister, og som sagde, at S og SF's økonomiske politik er underfinansieret med et eller andet sted mellem 22 mia. og 39 mia. kr.
Der må man rose finansministeren for den ærlighed, der kom til udtryk, nemlig i det svar til Finansudvalget, hvor den nuværende socialdemokratiske finansminister sagde, at det regnestykke havde han ikke nogen grund til at betvivle – altså regnestykket om, at det var underfinansieret med mellem 22 mia. og 39 mia. kr.
Se, når man lige lader det stå et øjeblik, tror jeg, at der er mange vælgere, der vil kunne forstå, hvorfor der er så store problemer for den nye regering i at indfri de valgløfter, man har givet den danske befolkning.