runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Tak for spørgsmålet.
Jeg har hæftet mig ved, at hr. Lars Christian Lilleholt siger, at vi ikke skal være tossegode, at vi er i en krisesituation, at vi, hvis vi ikke er meget forsigtige på det område, risikerer, at vores konkurrenceevne bliver svækket, samt at de mål, der opstilles på klima- og energidagsordenen, skal være gennemførlige og realistiske.
Det stemmer meget godt overens med regeringens linje.
Vores klima- og energipolitik skal naturligvis gå hånd i hånd med erhvervslivets konkurrenceevne, og hvis vi handler klogt og velovervejet, er der gode vækst- og beskæftigelsesmuligheder inden for energi- og klimateknologi, men det er nødvendigt med en balanceret politik.
Der er en risiko for, at en øget indsats og urealistiske klimamål kan indebære tab af konkurrenceevne.
Samtidig er det vigtigt at være opmærksom på, at en øget klimaindsats kan indebære tab af konkurrenceevne og job i danske virksomheder, hvis den skal finansieres med øgede skatter og afgifter.
En øget klimaindsats må heller ikke føre til såkaldt carbonlækage, hvor den CO2-tunge produktion blot flytter til lande uden bindende klimamål.
Så pointen er, at vi skal føre en balanceret politik, og at vi hermed kan opnå ambitiøse reduktionsmål.
Og historiebogen vidner da også om, at det kan lade sig gøre.
Vi har et helt konkret eksempel på en fornuftig og balanceret satsning, på en ambitiøs politik – et eksempel, som viser, at dette netop kan medføre en positiv erhvervsudvikling.
Der er vi tilbage i 1970'erne, hvor det jo netop lykkedes for Danmark, der stod i en massiv økonomisk krise med olieprisstigningerne.
Folketinget vedtog i bred politisk enighed en energipolitik med satsning på energieffektivitet og vedvarende energi, og man opnåede hermed store resultater – andelen af vedvarende energi er steget fra næsten 0 pct. til omkring 17 pct. i dag, og energiteknologi er steget fra at udgøre næsten ingenting til at udgøre omkring 16 pct. af vores eksport.
Kim Mortensen (S), 2010-02-10:
Imidlertid er det jo sådan, at man på EU-plan budgetterer med rigtig mange arbejdspladser inden for klimaområdet.
Jeg har lyttet mig til, at vi i Danmark også har en vækststrategi – også langt ind i regeringen – der taler varmt for, at man faktisk kan bruge klimaet og klimainvesteringer og det at investere i vedvarende energi som et middel imod krisen, et middel, der kan afhjælpe krisen, og som der faktisk vil være både god økonomi og gode arbejdspladser i.
Derfor virker det jo – i hvert fald på os i Socialdemokratiet – lidt modstridende, at vi snart får den ene variant af udsagn fra regeringen og snart den anden.
Nogle gange skal vi reducere CO2, og andre gange skal vi ikke gøre det.
Nogle gange skal vi investere i vedvarende energi, og andre gange skal vi ikke gøre det.
Og vi skal oven i købet ikke være tossegode.
Jeg mener, at der faktisk ligger ret meget dokumentation for – ligesom med vindmølleeventyret i Danmark – at det er dyrere at lade være med at gøre noget, end det er at gøre noget, altså at det faktisk er dyrere ikke at investere i klimajob, end det er at investere i klimajob.
Derfor synes jeg måske, at man kunne bede ministeren om at udfolde lidt om, hvad det så er for en strategi, regeringen vil følge.
Vil regeringen sammen med os følge en strategi, der handler om at investere i grønne job, grøn teknologi, vedvarende energi?
Og hvornår kommer der så et udspil fra regeringen, så vi har noget andet end de ord, der stritter lidt i øst og vest?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Jamen det vil jeg da meget gerne udfolde.
Man kan jo helt overordnet sige, at der her er tale om en politik, hvor man skal tage hensyn til tre ting.
Så man skal altså føre en politik, hvor man balancerer de her tre overordnede problemstillinger, jeg nu kommer ind på.
Det første hensyn er det, jeg nævnte i mit indlæg, som jo var om beskæftigelsen.
Det kan jo så være bestemte sektorer, der kunne gå hen og blive ramt.
Det skal vi naturligvis være opmærksomme på.
Men så er der altså også to andre hensyn, som vi skal have med, når vi ser på vores overordnede politik.
Det andet af de tre hensyn er jo det, man kan betegne som værende det grønne kapløb.
Det er jo også det, som hr. Kim Mortensen selv er lidt inde på, nemlig at der naturligvis også er mange job at hente inden for det her område, og det var jeg jo også selv inde på i mit indlæg, da jeg – ved at gå tilbage til halvfjerdserne – netop understregede, at det da lykkedes for Danmark ved at investere at få skabt en ny industri inden for det her felt.
Og det er jo sådan, som jeg også var inde på i mit indlæg, at det grønne område, for at bruge det udtryk, i dag står for 16 pct. af Danmarks vareeksport.
Så der er virkelig noget at hente her, og det ser vi jo så også nu, ved at det her kapløb for alvor er gået hen og blevet intensiveret.
Tag bare Kina, som jo også investerer voldsomt i det her.
Men så er der også det tredje hensyn, og det er jo så den overordnede energiforsyningssikkerhed, hvor vi også skal være opmærksomme på, at energi bliver dyrere og dyrere.
Og derfor skal vi også dér nå at investere i tide.
Så de tre hensyn skal man altså balancere imellem.
Kim Mortensen (S), 2010-02-10:
Man kan sige, at det jo er meget pudsigt sådan at skulle opleve det her med, at nu skal man også tage hensyn til erhvervslivet.
I går sagde Danmarks nye klimakommissær, Connie Hedegaard, at erhvervslivet er klimaets allierede, underforstået at det faktisk er til gavn for erhvervslivet at lave de her klimainvesteringer, fordi det er her, jobbene er, og fordi det er her, den gode økonomi er.
Så de ting kan gå hånd i hånd.
Det er det, som EU's strategi bygger på, nemlig at der faktisk er nogle ting, der kan gå hånd i hånd her.
Og man kan ikke lade være med lige at hæfte sig ved, at det faktisk er regeringen, der er kommet med et udspil netop i forbindelse med de energitunge virksomheder om at lave en ekstra afgift og en ekstra beskatning af lige præcis den type job i stedet for at kanalisere nogle penge ud i energibesparelser.
Jeg synes, at det sådan stritter lidt i nogle forskellige retninger.
Vil man satse på de her grønne job, eller vil man ikke satse på de grønne job?
Vil man vente, indtil de kan konkurrere med fossile brændsler, eller vil man forcere og presse på for at få en øget andel af vedvarende energi?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Der er ikke nogen modsætning mellem EU's politik og Danmarks politik på det her felt.
Når vi ser på EU, er det også de her tre hensyn, som man skal balancere med hensyn til og netop have med i sit overordnede regnestykke.
Med hensyn til beskæftigelsen var vi inde på det grønne kapløb, og ja, der er job at hente her.
Og så er der det faktum, når vi ser på energiforsyningssikkerheden, at priserne netop kommer til at stige.
Så bliver der spurgt til, hvad den samlede politik så bliver.
Jamen det vil jeg da gerne give et svar på, for der er det sådan, at regeringen har den holdning, at vi ikke bare vil slynge om os med konkrete tal og sige: Nu skal vi gøre det ene, og nu skal gøre det andet.
Nej, vi skal netop have skabt et faktabaseret grundlag for at føre den og den politik.
Og det er jo præcis derfor, regeringen har nedsat Klimakommissionen, der kommer med en rapport den 28. september.
På baggrund af den vil der komme et konkret udspil om, hvordan vi så netop får de her tre hensyn til at gå op.
Så er det altså også sådan, at regeringen i forbindelse med Vækstforum vil komme med en række initiativer.
Kim Mortensen (S), 2010-02-10:
Jamen det er sådan set korrekt.
Og som ministeren selv siger, har vi jo erfaringer fra halvfjerdserne og faktisk frem til et årstal, som jeg i hovedet lige husker som 2001 – en periode, hvor der har været en kontinuerlig stigning i andelen af vedvarende energi i Danmark.
Der har været et fald langt de fleste år i CO2-udslippet indtil nogle få år ind i dette årtusinde.
Så er det, vi har en regering, som stopper investeringerne i vedvarende energi, og som stopper udbygningen af det.
Så har vi haft nogle år fra 2003, 2004 og faktisk frem til nu, hvor der ikke har været en stigning i vedvarende energi, og hvor der ikke har været et fald i CO2-udledning.
Derfor er det jo ikke tal og statistik, der mangler.
Det er heller ikke ord, der mangler.
Det er vilje til ikke at vente på en eller anden kommission, men til at få lavet en langsigtet planlægning, der kontinuerligt sikrer udbygningen af vedvarende energi og sikrer, at vi får en CO2-reduktion.
Ministeren må undskylde, men det mener jeg ikke man får ved at blive ved med at sende forvirrede signaler, med hensyn til om man skal have CO2-reduktion, eller om man ikke skal, om vi skal være tossegode, eller om vi ikke skal være tossegode.
Det tror jeg man får ved at have en klar linje i investeringerne i vedvarende energi og holde fast i den.
Mette Gjerskov (S), 2010-02-10:
Vil ministeren i statsministerens fravær oplyse, om regeringen har skiftet standpunkt efter udtalelserne fra den konservative ordfører og nu alligevel vil arbejde for, at EU påtager sig sit klimaansvar og reducerer CO 2 -udledningen med 30 pct. i stedet for de hidtidige 20 pct.?
Spørgsmålet lyder: Vil ministeren i statsministerens fravær oplyse, om regeringen har skiftet standpunkt efter udtalelserne fra den konservative ordfører og nu alligevel vil arbejde for, at EU påtager sig sit klimaansvar og reducerer CO2-udledningen med 30 pct. i stedet for de hidtidige 20 pct.?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Tak for spørgsmålet.
Lad mig starte med at slå fast, at regeringens holdning er uændret, og at regeringen dermed ikke har skiftet standpunkt.
EU har fastslået, at vi vil reducere vores udledninger med 20 pct. i forhold til 1990 under alle omstændigheder, og at vi er parate til at påtage os reduktionsmål på op til 30 pct. i 2020 sammenlignet med 1990, forudsat at andre ilande forpligter sig til sammenlignelige reduktioner, og at også udviklingslandene bidrager på bedste vis.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at regeringen mener, at EU skal påtage sig et reduktionsmål på 30 pct. som led i indgåelsen af en samlet set tilfredsstillende klimaaftale.
På EU-niveau er der bred opbakning blandt medlemslandene til EU's position, som det også fremgår af det brev af 28. januar 2010, hvor det spanske formandskab på vegne af EU har associeret sig med Copenhagen Accord og indmeldt EU's reduktionsmål.
Jeg skal så i øvrigt ikke lægge skjul på, at der i EU-kredsen hersker forskellige holdninger til dette spørgsmål, og at det har krævet hårdt arbejde fra bl.a. dansk side at bevare EU's offensive tilbud om 30 pct. på bordet.
Mette Gjerskov (S), 2010-02-10:
Er virkeligheden ikke, at kloden har behov for nogle initiativer på klimaområdet?
Efter fiaskoen ude i Bella Centeret er der behov for en ny strategi, og vi må konstatere, at EU's strategi om 20 pct. og så at tage 30, hvis der kommer en international aftale, ikke har virket.
Derfor mener vi jo, at det er utrolig vigtigt, at Danmark nu arbejder for, at EU smækker kortene på bordet, går op til de 30 pct. og på den måde viser verden, at vi er parate til at tage vores klimaansvar på os, men også hjælper resten af verden til at få sat nogle klimamål.
Hvad tror ministeren egentlig hjælper Obama bedst til at få en klimaaftale gennem i senatet?
Er det, at EU siger, at man vil vente, eller er det, at EU siger, at nu tager man 30 pct.?
Selvfølgelig vil det hjælpe politisk rundtomkring i verden, hvis EU går foran og siger, at nu rykker man for sagen, og det er der behov for på klimaets vegne.
Mette Gjerskov (S), 2010-02-10:
Spørgsmålet lyder: Hvordan kan ministeren opfatte det som bred international opbakning til Københavnererklæringen, når langt over 100 lande ikke har tilsluttet sig erklæringen?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Når jeg vil betragte denne opbakning til Copenhagen Accord som bred og international, skyldes det jo, at hele verden er repræsenteret, både store og små lande, industri- og udviklingslande er med om bord, og at de omfatter omkring 79 pct. af de globale udledninger.
Lad mig minde om, hvad jeg har sagt tidligere: Copenhagen Accord er et levende dokument, så vindebroen går altså ikke op på en bestemt dato.
I løbet af de sidste par uger har nye lande næsten hver dag bakket op om Copenhagen Accord, og det sidste tal, som jeg var i stand til at tjekke, inden jeg gik herover, viste så, at 95 lande har tilsluttet sig eller bakker op om aftalen.
Som sagt kan vi jo også sagtens forestille os, at flere lande vil bakke op, og hvis nogle lande har behov for mere tid, så er det jo sådan, det er.
Mette Gjerskov (S), 2010-02-10:
Virkeligheden er jo, at over hundrede lande ikke har tilsluttet sig den erklæring, som jo altså er tilbage fra december måned, og hvor man havde frist den 31. januar til at svare.
Er det, hvad Venstre opfatter som bred international opbakning og en succes?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Jeg sagde bred og international opbakning, jeg sagde ikke succes, og det har jeg heller ikke sagt offentligt.
Jeg har sagt, når man har set tilmeldingerne omkring Copenhagen Accord, at jeg hverken er jublende lykkelig eller dybt deprimeret; jeg er realist.
Og det var jeg også omkring resultatet: Copenhagen Accord.
Det var det muliges kunst.
Så derfor skal man altså ikke sige her, at jeg har sagt, eller at jeg nu siger, at det er en succes.
Jeg vil dog også her have med i den overordnede sammenhæng, at når man taler med andre lande, Kina, Indien og for den sags skyld også i EU-kredsen, jamen så er indtrykket, at o.k., man nåede ikke så langt, som man ønskede at nå i København, men glasset er altså halvt fyldt, ikke halvt tomt; nu har vi en mulighed for at komme videre, og lad os nu kigge fremad, lad os få det bedst mulige ud af den Copenhagen Accord, vi trods alt så blev enige om.
Nu er det jo svært at mene, at et billede med, at et glas er halvt fyldt, virkelig er sådan et billede, hvor man skruer sig op og prøver på at sige, at noget er fantastisk godt.
Det må jeg nu lige have lov til at sige indledningsvis.
Så vil jeg igen fastholde, at det jo er vigtigt, at man ser på, at vi har så mange lande, som siger, at de ønsker at bruge Copenhagen Accord til at komme videre, altså at et bredt udsnit af verdens lande står for en stor del – 80 pct. – af verdens samlede CO2-udslip.
Vi ser jo også, at Den Afrikanske Union i sidste uge holdt møde – klar opfordring til, at man altså også derfor skal bakke op om Copenhagen Accord.
Og lad mig så sige: Copenhagen Accord er jo ikke et tredje spor.
Copenhagen Accord er jo tænkt som en trædesten til at komme videre; tilmed så var det jo lykkedes at få knækket nogle af de nødder, man ikke kunne knække andre steder.
Mette Gjerskov (S), 2010-02-10:
De eneste, jeg har hørt udtale sig sådan rigtig positivt om Københavnererklæringen, og som virkelig synes, det er en succes, er jo Dansk Folkeparti og Saudi-Arabien.
Virkeligheden er, at de lande, der er på den her liste over lande, som har tilmeldt sig nu, så også har fortalt, hvor meget de vil reducere.
Det betyder, hvis man lægger det hele sammen, at temperaturen vil stige med 3,5 grader, og det svarer jo ligefrem ikke til målsætningen på 2 grader –
jeg ved godt, at ministeren synes, det der med grader og procenter er lidt lige meget, men der var 100.000 mennesker, der stod herude på slotspladsen, som syntes, det var rigtig vigtigt at sige: 2 grader, der går grænsen.
Mener ministeren også, at det kan kaldes international opbakning, bred international opbakning, til 2-graders-målsætningen?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Jeg må jo så konstatere, at jeg ikke har udtrykt mig klart nok omkring de 2 grader og i svaret på spørgsmålet fra hr. Jeppe Kofod før.
Igen: Det var et budskab sendt til den danske debat.
Selvfølgelig skal vi arbejde for 2 grader, det ligger jo i hele Copenhagen Accord, at hvis ikke man gør det, jamen altså, så skyder man jo sig selv bagfra, og det ville være temmelig dumt at gøre.
Men derfor er det stadig væk fair nok at sige: Vi skal også lære at diskutere klima- og energipolitik på en anden måde, så vi får flere med os.
Jeg har ikke sagt og vil heller ikke herfra stå og sige, at det er nogen succes, når vi tæller de tal sammen, som fru Mette Gjerskov også lige gjorde.
Det ligger jo også i hele – hvad skal jeg sige? – det videre arbejde, at vi jo netop nu skal få igangsat nogle forhandlinger, hvor vi så kan komme videre, og det vigtige er jo netop, at man i København blev enige om de 2 grader.
Så har man jo en overligger, som man så, ja, har fået lagt, og jeg går ud fra, at vi hurtigt kan blive enige om, at når man skal springe højdespring, er det ret vigtigt, at man ved, hvor den ligger henne, for ellers kommer man sådan set aldrig rigtigt over at få motiveret sig selv til at springe over.
Så vi kom et stykke, men det er ikke langt nok.
Vi er ikke i hus endnu.
Jeppe Kofod (S), 2010-02-10:
Mener ministeren, det er irrelevant at diskutere Danmarks og EU's CO 2 -reduktion, jf. udtalelser i Jyllands-Posten den 4. februar 2010, og kan ministeren redegøre for regeringens klimapolitik i henholdsvis Danmark og EU, set i lyset af at Venstres energiordfører og Venstres forhenværende finansminister, nuværende formand for Folketinget, gentagne gange har rejst tvivl om, hvorvidt Danmark skal arbejde for en CO 2 -reduktion på 30 pct. i såvel Danmark som i EU?
Mener ministeren, det er irrelevant at diskutere Danmarks og EU's CO2-reduktion, jævnfør udtalelser i Jyllands-Posten den 4. februar 2010, og kan ministeren redegøre for regeringens klimapolitik i henholdsvis Danmark og EU, set i lyset af at Venstres energiordfører og Venstres forhenværende finansminister, nuværende formand for Folketinget, gentagne gange har rejst tvivl om, hvorvidt Danmark skal arbejde for en CO2-reduktion på 30 pct. i såvel Danmark som i EU?
Mette Gjerskov (S), 2010-02-10:
Jeg tror, man skal være en del af Venstre og Dansk Folkepartis værdifællesskab for at kunne tage fiaskoen fra Bella Center og kalde den for et glas, der er halvt fyldt.
Vi taler om 100 lande, som bare har ignoreret det, de har ikke svaret, de har ignoreret henvendelser fra FN, de har ignoreret alt.
Det er de lande, det går ud over.
De lande, som har skrevet under og er med, hvad er det for nogle lande?
Det er dem, der udleder mest, de har oven i købet ikke engang lovet, at de vil udlede særlig meget mindre.
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Der skal ikke være tvivl om, at regeringen mener, at EU skal påtage sig et reduktionsmål på 30 pct. som led i indgåelsen af en samlet set tilfredsstillende klimaaftale.
Det er Danmarks klare interesse, at de overordnede rammer og mål for vores klimapolitik fastlægges i EU.
Samtidig er det regeringens langsigtede mål, at Danmark skal være uafhængig af fossile brændsler som olie, kul og naturgas.
Kim Mortensen (S), 2010-02-10:
Der er ingen tvivl om, at hvis vi skal have det her til at fungere og skal udnytte den større andel af vedvarende energi, der kommer i vores elnet, skal vi have transportsektoren involveret, og derfor synes jeg, det ville være lidt spændende, hvis ministeren kunne sige her, at der kommer initiativer, der kan være med til både at sikre, at der kommer en infrastruktur, som kan udbrede elbiler geografisk i Danmark, og at der også kommer et incitament i forhold til elbilerne, så man også på længere sigt kan se en fordel i at investere i dem.
Kunne vi her få en lille uddybning af, hvilke tanker ministeren gør sig inden for transportområdet angående elbiler og måske elektrificering af den kollektive transport?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
For nu lige at afslutte den liste, som jeg ikke nåede før, skal jeg sige, at Klimakommissionen kommer med den overordnede ramme, som så bliver udmøntet i konkrete udspil.
Men det er jo ikke sådan, at vi sidder på hænderne og bare venter, til Klimakommissionen kommer på banen.
Det er sådan, at allerede efter vinterferien er der Vækstforum, og der vil være en række nye initiativer.
Bl.a. vil der ske en udmøntning af Greenlab, som jo er en del af erhvervsklimastrategien og i øvrigt går på, at man skal styrke muligheden for at få testet nye opfindelser i større fora så at sige.
Det vil være en af de ting, der vil være på dagsordenen, og det vil netop også være vigtigt i denne sammenhæng for at sikre, at vi får gang i nogle nye og konkrete initiativer.
Hvad angår elbiler, er det jo sådan, at det spørgsmål behandler regeringen netop i denne tid for at komme frem med et udspil til, hvordan vi håndterer den overordnede problemstilling.
Pointen er sådan set bare at pege på, at vi skal se på det som et samlet hele og se på, at smart grid bl.a. er at få hele elsystemet til at fungere.
Det kan gå hen og blive en af de helt nye og store ting, som vi i hvert fald vil fokusere yderligere på.
Ole Hækkerup (S), 2010-02-10:
Det kan sammenfattes til: Regeringen mener, at Danmark skal gøre, hvad vi er tvunget til, altså de 20 pct., og så kan det være, at vi siden hen bliver tvunget til noget mere på grundlag af aftaler, som bl.a. EU indgår.
Er det ambitiøst?
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Nu er der jo ikke nødvendigvis nogen forskel på Danmark og EU.
Danmark er jo aktivt medlem af EU, så jeg køber ikke rigtig præmissen med, at man kan blive tvunget til noget af EU.
Det er jo i høj grad også, hvad Danmark gør, og Danmark er med til at præge forhandlingerne.
Der minder jeg bare om, at det jo ikke er sådan, at Danmark har siddet på bageste række – for nu at bruge det billede – i EU's Ministerråd og sagt: Vi ønsker ikke at gøre noget, vi ønsker, at man nu simpelt hen bare skal blive der, hvor man er.
Næh, Danmark har jo netop været en af de aktører, der har presset på for, at man så i EU-sammenhæng kan sige: Vi opretholder tilbuddet om at gå til 30 pct.
Så jeg køber altså ikke præmissen om, at Danmark skal blive tvunget til noget som helst.
Ole Hækkerup (S), 2010-02-10:
Så når EU's nye klimakommissær karakteriserer den danske klimapolitik som uambitiøs, tager hun fuldstændig fejl.
Lykke Friis (V), 2010-02-10:
Nu har jeg jo, som jeg var inde på i de forrige spørgsmål, lige tilbragt en forlænget weekend i New Delhi og i Beijing – det kan man åbenbart også som klima- og energiminister – så jeg har ikke set, hvad klimakommissæren må have sagt om den danske klimapolitik, som hun jo i øvrigt selv i sit tidligere virke har stået i spidsen for.
Så det kan jeg ikke svare på specifikt.
Jeg kan kun konstatere, at Danmark i den her forhandling om de 20-30 pct. har været et af de lande, der har presset på, for at EU skulle melde så ambitiøst ud som overhovedet muligt.
Jeg kan også sige, at Danmark naturligvis også er en meget aktiv spiller, når vi ser på EU's overordnede energipolitik, altså med hensyn til at give EU's energipolitik et serviceeftersyn.
Så på den måde, ja, er Danmark en af dem, der er meget aktive i EU-sammenhæng i spørgsmålet om klima, men i høj grad også i spørgsmålet om energi.
Ole Hækkerup (S), 2010-02-10:
Jamen så er jeg glad for at kunne bidrage til, at ministeren bliver oplyst.
Det er nemlig lykkedes Connie Hedegaard at kommentere ind til flere forhold om dansk energi- og klimapolitik.
Det første er modstykket mellem klimahensyn og arbejdspladser, som ministeren snakkede om i et tidligere spørgsmål.
Der har Connie Hedegaard kommenteret den holdning, Venstre har fremlagt, med følgende: Det passer ikke, at der er den modstilling.
Tværtimod synes hun, at vi er ved at tabe det grønne kapløb til en række andre lande.
Det er det ene.
Det er det, den nye klimakommissær i EU direkte har karakteriseret som uambitiøst.
Det stiller selvfølgelig partierne her i Folketinget lidt anderledes, når jeg nu skal line op sammen med De Konservative i en kamp mod det værdifællesskab, der er mellem Venstre og Dansk Folkeparti.