Lone Dybkjær (RV), 2009-03-24:
Jeg vil da også godt takke ligestillingsministeren for redegørelsen.
Jeg er måske knap så begejstret, som Venstres ordfører var, for det var sådan nogle meget konkrete mål, ligestillingsministeren havde sat.
Jeg synes som sagt - undskyld, at jeg gentager det, men det er meget hyggeligt, når man taler til ministeren, at ministeren har en chance for at høre det - at det er nogle meget overordnede mål, der er i redegørelsen, f.eks. at sammenhængen mellem arbejdsliv og familieliv skal være både kvinders og mænds ansvar.
Det kan vi jo sådan set være enige om.
Jeg har bare den klare opfattelse, at den eneste måde at nå det på er, at man skaber en større grad af ligestilling, når det drejer sig om barselorlov, ved at give øremærket barselorlov til mænd.
Men jeg skal i øvrigt ikke gentage det, en række af oppositionsordførerne - eller i hvert fald de to, der har været indtil nu - har været inde på, for jeg deler sådan set deres bemærkninger.
Jeg skal nu koncentrere mig om et par andre emner.
Jeg synes i virkeligheden, at ministeren burde takke KL, Thor Pedersen og de andre mænd, der har været modstandere af ministerens lovforslag, for det giver ministeren en profil, som jeg måske synes er lidt overdrevet.
Jeg synes ikke, at der sker helt så meget på ligestillingsområdet, som jeg kunne ønske, men her fik ministeren en profil.
Kommunerne, KL, vil afskaffe indstillingerne, for de udnævner naturligvis den mest kompetente, og de vil i øvrigt også afskaffe redegørelserne.
Og den med, at man udnævner de mest kompetente og der så tilfældigvis ikke er nogen kvinder, har vi jo ligesom hørt før på det statslige område.
Men jeg vil egentlig stoppe den her og bare sige, at jeg synes, vi skal have et samråd med ministeren om de her spørgsmål og selvfølgelig også diskutere, om der er nogle ting, spørgeskemaer og sådan noget, som kan gøre det mindre kompliceret, når KL og kommunerne ikke kan finde ud af det.
Men det er en sag for sig.
Jeg synes alligevel, det er fantastisk, at man i 2009 mener, at man kan argumentere med, at man selvfølgelig indstiller den mest kompetente.
Sandheden er jo selvfølgelig, at man ikke sikrer, at der er kompetente kvinder.
Men jeg vil så godt tage en anden ting op, også i forbindelse med KL, og det er så kvindernes placering på ledelsesposter i hele det kommunale system; ministeren har det jo selv med i sin redegørelse.
Det er meget sølle: Der er syv-otte kommunalbestyrelsesmedlemmer, og det til trods for, at vi lagde kommunerne sammen, og at vi ved, at der var mange kommunaldirektører, der i den sammenhæng gik af.
Vi, ligestillingsordførerne, havde faktisk for et par år siden et møde med KL og sagde, at det måtte kunne lade sig gøre at få mere end syv-otte borgmestre i fremtiden.
Det kunne det ikke, og hvorfor?
Fordi kvinderne ikke er der, hvorfra personerne til topposterne rekrutteres.
Det er f.eks. i direktionerne i de enkelte kommuner, der er i størrelsesordenen 16 pct. kvinder.
Der er ikke kvinder i dem, og man rekrutterer ikke fra de øvrige ledelsesposter.
Og derfor er der ingen rekruttering til kommunaldirektørerne.
Kvinderne er ikke der, hvor man rekrutterer fra.
Hvis det så var det eneste med KL, men nu, vi har diskuteret forskere, er det også interessant, at Aalborg Universitet har lavet en undersøgelse, hvori man konstaterer, at der for så vidt intet er sket i 27 år, når det drejer sig om antallet af kvindelige adjunkter og antallet af kvindelige professorer.
Der er 26 pct. kvindelige adjunkter, og der er faktisk et fald, når det drejer sig om antallet af kvindelige professorer, fra 11 pct. til 9 pct.
Men det interessante er, at de faktisk finder ud af hvorfor, nemlig fordi kvinderne ikke er der, hvor stillingerne er.
For kvinderne er på de humanistiske fag og ikke på de naturvidenskabelige fag, og det er der, stillingerne har været.
Og nøjagtig de samme mønstre vil vi finde i en virksomhed som Nykredit, som har været med til en konference, ministeren selv har været på, og hvor man sagde: Kvinderne er ikke der, hvorfra vi rekrutterer lederne.
Det er altså ikke nok, at der kommer kvinder ind på arbejdsmarkedet, kvinderne skal også være de rigtige steder - der, hvorfra topledelserne rekrutteres.
En rapport fra McKinsey her for nylig siger, at vi ikke ændrer på det her, medmindre kulturen på ledelsesplanerne ændres.
Og med det menes der, at hvis man skal stå til rådighed 24 timer i døgnet, vil kvinderne ikke komme ind på de stillinger.
De søger dem simpelt hen ikke, og det gælder selvfølgelig også stillingerne på kommunaldirektørgangene.
Kvinderne søger ikke ind, for de kan ikke søge ind, hvis de skal stå til rådighed hele døgnet.
Man kan undre sig over, at det også er tilfældet på almindeligt kommunalt niveau, men det er det altså, og så bliver vi nødt til at kigge på de kulturer.
Man undrer sig måske ikke så meget, når det drejer sig om kæmpe virksomheder - og selvfølgelig slet ikke i øjeblikket - men skulle det virkelig være sådan på kommunalt niveau, at kvinderne skulle stå til rådighed bare for at betjene en borgmester eller kommunalt valgte bestyrelsesmedlemmer?
Det er altså fantastisk.
Men det er jo ikke meget bedre i den statslige sektor, vil jeg sige til ministeren.
Vi har to kvindelige departementschefer, hvorfor?
Det er også lidt afgørende, at vi spørger: Hvad gør vi så for at få kvinderne placeret der, hvor stillingerne er?
Det vil sige, at det kræver et meget aktivt arbejde, hvis vi skal have kvinderne frem.
Er der 10 minutter i dag?
Nå, det var jeg slet ikke klar over.
Så har jeg masser af tid, det er fint.
Så kan jeg gå videre, for det fører mig nemlig til at sige, at vi skal gøre en særlig indsats for at få kvinderne over i de sektorer, hvor stillingerne er, og det kræver jo, at vi analyserer det.
Når det drejer sig om f.eks. universiteterne, vil det i meget høj grad også dreje sig om de naturvidenskabelige områder, hvis det er der, stillingerne er.
Og så må vi spørge os selv, hvordan vi får kvinderne derover.
Der har de jo lavet et interessant - siger jeg, for jeg er jo kemiingeniør fra langt tilbage i tiden -
eksperiment med en ny undervisningsform på nogle gymnasier, hvor de underviser i kemi på den kvindelige måde.
Det vil altså sige, at de tilrettelægger undervisningen sådan, at den også er interessant for kvinderne, og det betyder faktisk, at de får rekrutteret en masse kvinder til nogle naturvidenskabelige fag, som kvinderne normalt ikke tager.
Derfor tror jeg, at hvis vi skal komme videre på det her felt, skal vi altså faktisk begynde at kigge på, om vi kan få kvinderne andre steder hen end dér, hvor de er i dag.
Nu var jeg faktisk ikke klar over, at der var 10 minutter.
Jeg tror, at vi har været i den vildfarelse, at vi bare havde 5 minutter, men jeg tror alligevel, at jeg vil stoppe her og sige, at hvis vi skal ændre på tingene, er det altså nødvendigt, at vi meget systematisk går ned i de næste lag og spørger, hvad det er, der sker der, for vi kan absolut ikke regne med, at der er nogen form for automatik i det her.
Jeg syntes, det var fint, at ministeren havde en konference om kommunalbestyrelser og den slags, og jeg synes også, det er fint, at man har et udvalg, der kigger på, om tingene har ændret sig omkring kommunalbestyrelserne.
Men hvis ikke man går meget ind i, hvornår møderne rent faktisk bliver lagt, hvor lang tid møderne tager, hvad det er for en type job, de skal have, og hvad det er for en aflønning, de skal have, så kan man jo glemme alt om at få mere end de her 25 pct. kvinder ind i kommunalbestyrelserne.
De har ikke tiden til det, og ministeren viser jo også udmærket med sine øvrige tal, at så længe kvinderne stadig væk har en større del af omsorgen for familien, bliver der ikke tid til en hel del af det her demokratiske arbejde.
Der er selvfølgelig masser af andre områder, hvor der heller ikke er ligestilling i Danmark.
Jeg er jo ikke uenig med ministeren i en række af de her overordnede ting om, at vi skal flere kvinder med indvandrerbaggrund i arbejde, og at vi hverken skal have handel med kvinder eller mænd.
Spørgsmålet er, hvordan vi gør det, og det kræver altså en betydelig større indsats end den, der bliver gjort i dag.
Lad os bare tage et eksempel som handel med kvinder.
Det er jo lidt interessant, at vores tre nabolande faktisk har indført en kriminalisering af prostitutionskunder.
Jeg siger ikke, at det er det rigtige svar på alting, men jeg spørger mig selv om, hvordan vi overhovedet kan komme sådan et spørgsmål som handel med kvinder til livs, hvis vi tillader, at der er en efterspørgsel.
Jeg er egentlig mest optaget af handel med kvinder, fordi jeg synes, at vi må spørge os selv, om vi overhovedet med den holdning, vi har, kan undgå det.
Det er ærgerligt, at regeringen ikke vil være med til at præcisere i et lovforslag - vi vil genfremsætte forslaget, men først til næste år, kan jeg berolige med - at det skal være forbudt at købe sex af handlede kvinder.
Det er det sådan set i dag, men jeg vil alligevel tillade mig at tro, at der er mange mænd, der ikke ved det, og i hvert fald lade tvivlen komme dem til gode og sige, at hvis vi præciserer det i lovgivningen, ligesom regeringen nu har præciseret det med tvangsægteskaber - det er et forslag, vi har haft for lang tid siden kan det altså være, at vi kan få en ny diskussion om handel med kvinder og sige, at der faktisk også er et ansvar hos de mænd, der går til de handlede kvinder.