Camilla Hersom (RV), 2013-10-31:
Tak for det.
Jeg vil starte med at hilse fra min kollega fra SF, fru Özlem Cekic, der ikke kan være her, og sige, at SF støtter lovforslaget, hvad vi selvfølgelig i øvrigt også gør fra Radikale Venstres side.
Og så vil jeg da kvittere for de meget positive toner fra Venstre, som jeg også ville have forventet i en sag som denne, men også fra DF om, at man faktisk her har øje for nogle af de muligheder og rettigheder, vores medlemskab af EU giver os som borgere. Vi lever jo i Danmark i den frie verden, vi lever i et land, hvor vi har mange muligheder i et Europa, hvor der er fri bevægelighed for mennesker til at studere og arbejde, til at virksomheder kan etableres, til at varer kan handles over grænserne.
Det er en fantastisk bedrift.
Som europæere får vi en række rettigheder i andre lande, og det lovforslag, vi behandler i dag, implementerer de europæiske patientrettigheder i forbindelse med grænseoverskridende sundhedsydelser.
Der er på lange stræk tale om en klargøring af eksisterende rettigheder.
Kernen er, at vi som europæere har ret til samme behandling i udlandet, som vi kan modtage i det land, hvor vi har fast ophold.
Det er hensigtsmæssigt, hvis der er urimelig lang ventetid i ens eget land og ledig kapacitet i et andet.
Det omvendte er også hensigtsmæssigt for vores sygehusvæsen, for hvis der skulle være ledig kapacitet på et område, så kan danske hospitaler mod betaling behandle andre europæere.
Der er altså tale om ret grundlæggende rettigheder, der understøtter den frie bevægelighed, men som ikke gør sundhedsydelser til et tag selv-bord.
Det er nemlig fortsat det land, hvor man har fast ophold, der skal finansiere ydelsen, og som i øvrigt fastlægger niveauet, i den forstand at der kun ydes refusion svarende til den behandling, man kan få i hjemlandet.
I det danske tilfælde betyder det bl.a., at hvis behandling kræver henvisning, vil det også være tilfældet for den udenlandske behandling.
Loven stadfæster altså nogle grundlæggende rettigheder, og uanset at der ikke er den store patientmobilitet i dag, så findes der jo allerede nu tilfælde, hvor mennesker helt rimeligt ønsker at blive behandlet tæt på deres pårørende, som måske bor og arbejder i et andet land.
Og da Europa er stort og åbent og vi sådan set ønsker, at borgerne skal kunne bevæge sig rundt, så er det jo heller ikke utænkeligt, at omfanget vil vokse i fremtiden.
Og så er det godt at have rettighederne på plads.
Med direktivet og dets implementering i dansk lov får vi rettighederne klargjort.
Det er godt.
Der vil i fremtiden utvivlsomt opstå spørgsmål om fortolkning.
Her må visionen være at holde målet klart, hovedet koldt og fødderne på jorden, for vi ønsker at give europæerne muligheder, vi ønsker at videreudvikle samfund, videreudvikle Europa, men ikke at afvikle eller sænke velfærdsniveauet de steder, hvor det er højt.
I Radikale Venstre mener vi, at der på længere sigt er store perspektiver for tættere samarbejde mellem de europæiske hospitaler.
Vi ser i forvejen en høj grad af specialisering, og jeg tror godt, at man kunne forestille sig et øget samarbejde om behandling ved stærkt specialiserede operationer.
Formålet skulle her naturligvis være at højne kvaliteten.
Her har vi i Danmark også vores egne styrkepositioner, som der kan bygges videre på både i den offentlige og i den private sektor.
Men Rom blev ikke bygget på en dag.
Vi arbejder fortsat på et integreret Europa, der efter min opfattelse er det bedste bolværk, vi har, mod de negative konsekvenser af globaliseringen, vi kun kender alt for godt.
Kun i Europa er vi i stand til at lave bindende regler.
Det gør vi bl.a. med denne lov, som Det Radikale Venstre støtter.