Frank Aaen (EL), 2012-01-19:
Europa og en stor del af verden er i krise, og overalt diskuteres det, hvordan man kommer ud af den krise.
I det spørgsmål er der i både Danmark og internationalt to linjer.
Den dominerende linje er desværre, at landene skal spare sig ud af krisen, og det vil sige, at landenes befolkninger skal betale prisen for krisen.
Det er den politik, EU kører frem med.
Det er de krav, Den Internationale Valutafond stiller, og sådan var det jo også i Danmark før valget.
Den tidligere regering sendte regningen videre til børnefamilierne, sparede på uddannelserne og forskningen, skar ned i kommunernes budgetter og i velfærden og ville spare på udviklingsbistanden og på forskningen.
Nogle af de ting, som den tidligere regering fik igennem sammen med Dansk Folkeparti, har vi rettet op på med finanslovaftalen, men desværre ikke alt, og en af grundene til, at vi ikke har fået det hele rettet op, er, at den tidligere regering jo havde tømt kassen, sådan at der ikke var så meget at gøre godt med.
Modsat gik den nuværende regering til valg og vandt valget på en holdning om at skabe beskæftigelse, så vi kan arbejde os ud af krisen.
På mange måder blev der lagt mærke til den danske udvikling ude i Europa, for vi proklamerede en anden politik end den, der er mest gældende.
Jeg kan tilføje for Enhedslistens vedkommende, at der udeomkring ses på, hvordan et venstreorienteret parti er gået frem uden at sælge ud af principperne, hvordan det ikke bare er lykkedes at få en valgsejr, men også er lykkedes at få indflydelse på den måde, som det er sket med den finanslov, der er til behandling i dag.
Det er jo blodig ironi, at et af de store finansselskaber, Goldman Sachs, der var med til at skabe krisen, som var med til at føre Grækenland ud i den dybe armod, Grækenland er ude i, i dag har sat sig med deres tidligere såvel som nuværende medarbejdere på ledende poster i ICB, i Italien, i USA – ja, i en lang række andre lande.
Det har virkelig været et studie værd at se, hvordan man på den måde som pengemagt først fører verden ud i krise og bagefter sætter sig på den politiske magt, vel at mærke uden at blive valgt til det.
Det er beskæftigelse med kickstarten, den er beskeden, men den er der.
Det er tiltag mod social dumping, som vi har set, og som vi desværre stadig væk ser, i form af at man udnytter arbejdere fra Østeuropa og på den måde får tingene billigere og får presset de danske løn- og arbejdsvilkår.
Jeg synes i øvrigt, det er meget interessant, at alle undersøgelser viser, at der, hvor udnyttelsen af lavtlønnet arbejdskraft på elendige arbejdsvilkår breder sig mest, er i Nordsjælland.
Mens man siger, at det er kontanthjælpsmodtagerne, der er dem, der kræver og vil have uden at lave noget, så er det altså de rige mennesker i Nordsjælland, der er mest ivrige efter at snyde med de danske skatteregler og den danske arbejdsmarkedspolitik og sørge for at få tingene billigst muligt uden moms og uden skat.
Det er da meget sigende i debatten om, hvem det er, der kræver, at den der krævementalitet blomstrer i Nordsjælland, hvor man så også på den måde har krævet og fået en meget lang række skattelettelser.
Men det var en bisætning.
Vi har fået mere velfærd med penge til kommunerne i 2013, med et maksimalt antal for, hvor mange unge der må være i gymnasieklasserne, med målsætningen om en normering for, hvor mange voksne der skal være til at passe børn i daginstitutionerne.
Vi har fået forbedringer for de arbejdsløse med en meget lille, men vigtig forlængelse af dagpengerettighederne og med bedre uddannelsesmuligheder.
Vi får mere skat ind fra de multinationale selskaber, vi får kigget på beskatningen af nordsøolien, og der er også lavet en meget udmærket grøn aftale, ligesom vi har fået nogle af børnene ud af asylcentrene og fået nogle enkelte lempelser i udlændingepolitikken.
Jeg siger de her ting, fordi vi synes, det er en aftale, der er ganske god, og som bryder med den tidligere regerings politik igennem 10 år.
Der er brug for mere, ikke mindst er der brug for mere inden for beskæftigelse.
Når der kommer gang i beskæftigelsen, spares der dagpenge, der spares sociale ydelser, og til gengæld kommer der mere ind i skatter og afgifter, og det er jo lige præcis det, der er vejen i stedet for nedskæringsvejen.
Der er ikke faldet mange bemærkninger i debatten om de stillede ændringsforslag, som jo er til diskussion i dag.
Vi vil bare sige, at vi stemmer imod de stillede forslag fra den borgerlige opposition.
Det er forslagene fra Venstre og Konservative, der vil spare på indsatsen for et bedre arbejdsmiljø.
Det er vi imod.
Det er Liberal Alliance, der vil indføre skattelettelser til de rigeste og skære ned på velfærden, og det er Dansk Folkeparti, der vil skære ned i udviklingsbistanden, altså tage fra verdens fattigste.
De forslag og de pakker af forslag stemmer vi nej til.
De er alle sammen en fortsættelse af den gamle regerings politik, som vi var imod og er glade for vi har fået væltet.
Det er det, der skal gøres op med.
Der er dog et enkelt ændringsforslag, vi vil stemme for, og det er forslaget om, at vi skal have en folkeafstemning om europagten, som er udemokratisk og vil binde den europæiske politik i EU til noget, der ligner Liberal Alliance.
Det vil vi gerne have en folkeafstemning om, sådan at vi kan få det forhindret.
Jeg vil til sidst sige, at for os er finansloven bare en lille begyndelse.
Selv om regeringens skatteudspil ikke er fuldt udfoldet, er principperne jo fremlagt, og det er ikke nogen hemmelighed, at de ligger til højrebenet og ikke til Enhedslisten.
Vi vil gerne være med til at give skattelettelser til dem, der har lav løn.
Det har vi altid sagt, og det gør vi stadig, så den del af forslaget støtter vi.
Men når det så bliver sat ind i en sammenhæng, hvor der stadig væk skal gives skattelettelser til de rigeste, sådan som der står i regeringsgrundlaget, og når man siger, at alle dem, der har mindst, skal snydes endnu en gang, ligesom de er blevet snydt de sidste 10 år af VKO-flertallet, så er vi jo nødt til at sige, at den form for skattelettelser vil vi ikke være med til.
Vi vil sørge for, at der kommer en skattereform, som er socialt retfærdig, og som sørger for, at der ikke bliver mere ulighed i samfundet, men at dem, der har mindst, får det bedre, samtidig med at dem, der er i arbejde, og herunder ikke mindst dem, der er i arbejde og har en lav løn, kan mærke en forbedring.
Det går vi fuldstændig ind for.
Det gør vi, fordi det er retfærdigt, men vi gør det også, fordi vi synes, det er vigtigt ideologisk.
For der har altså bredt sig en opfattelse i Danmark vedrørende at give skattelettelser til dem, der er i arbejde, og straffe dem, der ikke er i arbejde.
Det hedder så pænt, at det skal kunne betale sig at arbejde, og selvfølgelig skal og kan det det.
95 pct. af dem, der ikke er i arbejde, vil umiddelbart bare tjene penge ved at komme i arbejde.
Deres problem er ikke, om dagpengene er for høje, de er nemlig for lave.
Deres problem er, at der ikke er arbejde at få, og der bliver ikke mere arbejde at få, bare fordi man giver skattelettelser til dem, der er i arbejde, og undlader at give skattelettelser til dem, der er arbejdsløse.
Det er simpelt hen en borgerlig ideologi, og vi er meget kede af, at SF, Socialdemokratiet og De Radikale har taget den til sig, og at de synes, at det er en fordel for den økonomiske udvikling, hvis de økonomiske forskelle på dem, der er i arbejde, og dem, der ikke er i arbejde, vokser.
Det er simpelt hen en ideologi, som ikke har noget med virkeligheden at gøre.
Jeg vil sige, at skulle der være nogle enkelte – og det er der jo, det ved vi også fra debatten – for hvem det ser meget svært ud at tjene mere ved at komme i arbejde, så har det helt andre årsager.