runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Malene Søgaard-Andersen (SF), 2010-11-18:
Tak for svaret.
Selvfølgelig er det rigtig flot af Dansk Folkeparti at gå ind og tage ansvar, og det ville SF faktisk også gerne, men vi kunne nærmest ikke få lov til at være en del af forliget, har jeg ladet mig fortælle
– nu var det jo ikke mig, der forhandlede for SF på det tidspunkt.
Men tilbage til spørgsmålet: Jeg synes, det er meget alvorligt, at man faktisk pålægger nogle dele af samfundet nogle meget store udgifter.
Hvad er hr. Kim Christiansens holdning til det?
Er det ikke hr. Kim Christiansens holdning, at det er uretfærdigt for de her borgere, som ikke kan benytte f.eks. internet som alle os andre?
Yildiz Akdogan (S), 2010-11-18:
Danmark tiltrådte i august sidste år FN's handicapkonvention.
Der er ingen tvivl om, at konventionen er det mest markante skridt på vejen mod anerkendelse af personer med handicap som ligeværdige borgere i vores samfund.
I forlængelse af konventionen ser vi dog meget gerne, at Danmark ligesom lande som Sverige, Finland og Island tilslutter sig tillægsprotokollen, der sikrer, at konventionen bliver mere forpligtende for de involverede lande.
I Socialdemokratiet ser vi positivt på beslutningsforslaget.
Hensigten med forslaget er at fremme gennemførelsen af konventionen.
Vi ser ligeledes positivt på den fremlagte struktur, der indebærer, at det bliver Institut for Menneskerettigheder, der skal overvåge implementeringen og fortolkningen af FN's handicapkonvention i Danmark.
Generelt er det dog kritisabelt, at der snart 1½ år efter konventionens ikrafttræden ikke er sket mere på området.
Regeringen har været alt for passiv i bestræbelserne på at implementere konventionen, og det er ikke imponerende, at vi her 1½ år efter kun skal tage stilling til overvågningsopgaven.
Vi så gerne, at der blev udarbejdet en mere konkret handlingsplan for implementeringen af konventionen, så vi sikrer, at mennesker med handicap får den tilværelse, som konventionen lægger op til.
Regeringens ageren på området har generelt ikke været befordrende for personer med handicap.
Ud over den førnævnte passivitet i implementeringsprocessen har regeringens kommunale nulvækstpolitik især ramt handicappede mennesker, der oplever, at kommunerne ikke har råd til at give dem de ydelser, de ifølge loven har ret til.
Vi mener, at det skal være slut med at behandle personer med handicap som andenrangsborgere, og vi savner i den grad mere handling fra regeringens side på området.
I samme ombæring er det dog vigtigt at bemærke, at det er en stor opgave at overvåge, beskytte og fremme rettigheder for mennesker med handicap, hvilket stiller store krav til instituttet.
Dette indebærer bl.a., at instituttet sikrer, at al kommunikation og dialog med patientorganisationer foregår, så alle kan deltage.
Vi mener i tråd med Danske Handicaporganisationer, at ministeren skal arbejde på, at bestyrelsen for Institut for Menneskerettigheder også kommer til at indeholde en eller flere repræsentanter fra de organisationer, der repræsenterer personer med handicap.
Men når alt det her er sagt, er det også vigtigt at fremhæve, at vi fra Socialdemokratiets side stemmer for beslutningsforslaget.
Trods de nævnte bemærkninger er det et skridt i den rigtige retning.
Vi håber bare blot, at ministeren tager de bemærkninger, der blev nævnt i talen, til sig.
Erling Bonnesen (V), 2010-11-18:
Tak for det.
Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at bekæmpe diskrimination og for at sikre mennesker med handicap styrkede rettigheder.
Derfor realiserede vi i Danmark FN’s handicapkonvention sidste år, og der er allerede sat flere initiativer i gang for at følge konventionen helt til dørs herhjemme, og i forbindelse med satspuljen 2009 blev der afsat 2 mio. kr. til at sætte fokus på handicapkonventionen.
Formålet med bevillingen var herigennem at fremme handicappede borgeres kendskab til og mulighed for udøvelse af egne rettigheder.
Der blev også nedsat et embedsmandsudvalg, der skulle afdække, hvem der bedst kan varetage opgaven med at fremme, beskytte og overvåge, at gennemførelsen af konventionen finder sted.
Og det er på baggrund af deres rapport, at den opgave nu foreslås varetaget af Institut for Menneskerettigheder.
Det mener vi er en fornuftig placering af opgaven, og Venstre støtter beslutningsforslaget.
Vivi Kier (KF), 2010-11-18:
Jeg kan jo kun undre mig, for så er vi igen tilbage ved, at Socialdemokraterne kun synes, at det handler om økonomi.
Igen er det kun økonomien, vi skal kigge på.
Jeg er ikke enig i, at de har fået det så frygtelig, frygtelig hårdt ude i kommunerne; jeg er enig i, at de har en udfordring, og at det kan være svært; og derfor mener jeg ikke, at det alene er økonomien, vi skal kigge på.
Så bliver jeg så overrasket over, at man på baggrund af én sag i én kommune nu vil lave en kæmpestor undersøgelse.
Igen vidner det om, at man ikke har ret meget tillid til det kommunale selvstyre.
Igen er det os herinde i Folketinget, der skal trække nogle nye ting ned over hovedet på dem og bestemme, fordi vi ved bedst herinde.
Jeg troede egentlig, at vi var nået dertil, hvor vi sagde, at det kommunale selvstyre skal have lov til at fungere, og er der en enkelt sag, en enkelt historie, som vi ikke synes om, jamen så lad os tage den der snak med kommunen, men lad os lade være med at gøre det til genstand for noget, vi så igen skal beslutte og bestemme.
Lise von Seelen (S), 2010-11-18:
I de tilfælde, hvor kommunen så meddeler os, at det her med at få økonomien til nå sammen er så svært, at man skaber de her uhensigtsmæssigheder, vil ordføreren så være med til det, som vi ser som en idé i vores forslag til vedtagelse?
I stedet for at vi gang på gang står her i salen og siger, at det her er vi ikke enige om, skulle vi så ikke prøve at få lavet en undersøgelse, der helt stilfærdigt undersøger, hvad konsekvensen er af de her budgetmæssige forandringer, der er gennemført ude i kommunerne?
Så kunne vi måske slippe for det spilfægteri, der finder sted her i salen, og så kunne vi snakke mere om indhold.
Så skulle vi ikke få den undersøgelse?
Vivi Kier (KF), 2010-11-18:
Jeg synes, det var et meget kryptisk spørgsmål, som fru Lise von Seelen stillede.
Men jeg vil her gerne erkende, at vi har været med til at lægge et loft, fordi der var nogle ublu priser.
Det prisloft, vi har lagt, skal indbefatte, at alle de mennesker, der bor på et plejehjem, plejecenter, eller hvad det nu måtte hedde, får fuld forplejning, og at de får en ernæringsmæssigt god og fornuftig kost.
Det forventer jeg at kommunerne kan leve op til.
Lise von Seelen (S), 2010-11-18:
Der fremstår næsten sådan et billede af, at hvis man nu har det her tilbud, som er fælles for de mennesker, der bor et sted, så udelukker man derved valgfrihed.
Det mener jeg er en fejlopfattelse.
Jeg mener sagtens, at der kan være stor valgfrihed, selv om man får det samme tilbudt.
Jeg vil gerne spørge ordføreren, om ordføreren deler det synspunkt – altså på baggrund af det, som ministeren har svaret på det spørgsmål – at prisvilkårene skal være ens uanset indkomst og formue.
Vivi Kier (KF), 2010-11-18:
Hvad enten det gælder mad, pleje og omsorg, eller hvad der nu måtte være behov for, når man ikke mere selv kan, er det klart, at det skal gælde for alle.
Det mener jeg ikke.
Det har vi også helt klart og tydeligt skrevet ind i det.
Jeg har set, at der er nogle kommuner, der laver nogle helt fantastiske madtilbud, og jeg ville ønske, at andre kommuner ville lære lidt af dem og tage lidt ved lære af, hvordan man kan gøre de her ting.
Jeg mener rent faktisk, at den allerstørste udfordring, vi har på hele det her område, ikke handler om økonomi.
Jeg ved godt, at oppositionen har en vældig interesseret i at sige, at den her regering har skåret ned og er forfærdelig, men den debat synes jeg egentlig at vi skal lade ligge, for vi bliver aldrig enige, og jeg synes, at vi kan bevise det modsatte.
I Odense Kommune, som jeg kommer fra, kommer man til at mangle 450 mennesker alene på ældreområdet i 2014 – og det er lige om lidt.
Det er en kæmpe udfordring, men det glæder mig rigtig meget, at jeg ser nogle kommuner, som tør tage den nye velfærdsteknologi til sig, og som afprøver alle mulige nye ting, som både gør, at den ældre kan få lidt mere privatliv, og også frigør nogle hænder, så vi stadig væk har nogle, der kan drage omsorg for vores ældre medborgere.
Line Barfod (EL), 2010-11-18:
Nu har jeg ikke talt for, at vi skal lave detailregulering af, hvad fuld forplejning skal bestå i.
Jeg spørger til det helt principielle, nemlig om der skal være forskelsbehandling på baggrund af, hvad man har råd til at betale, eller om man skal have på baggrund af, hvad man har behov for.
Det er det, jeg mener er det fundamentale princip, som vi skal diskutere i forhold til vores ældrepleje.
Det vil jeg meget gerne høre De Konservatives holdning til.
Vivi Kier (KF), 2010-11-18:
Jeg synes, det er rigtig ærgerligt, at det er det her ene eksempel fra Lyngby-Tårbæk Kommune, som vi alle sammen kender til, der bliver det, vi diskuterer.
Jeg glædede mig faktisk meget over fru Line Barfods begrundelse, som netop signalerede, at det var rammerne og det store overblik, vi skulle diskutere.
Jeg må så sige, at vi jo har sagt, at det er en fuld forplejning.
Jeg hørte også fru Line Barfod sige, at det ikke er os herinde, der skal definere, hvad der er fuld forplejning.
Jeg synes bare, det er værd at huske på, at der, indtil vi indførte det her loft over egenbetalingen, var vidt forskellige opkrævninger i kommunerne, og man anvendte også tilkøbsydelser.
Jeg er en af dem, der rigtig tit færdes på et plejehjem, for jeg har faktisk min mor på et plejehjem.
Og jeg kunne da godt ønske, at en af de ting, som man kunne købe til, var, at de, der gerne ville have et glas rødvin til maden, kunne det.
Men de ting må vi lade ligge ude i kommunalbestyrelserne.
Til det at sidde her og vurdere, hvad der er fuld forplejning, må jeg sige, at der er så mange forskellige behov, der skal tages hensyn til.
Min mor er en af dem, der betaler mindre, fordi hun får noget helt andet og meget lidt kost.
Line Barfod (EL), 2010-11-18:
Det lyder jo fint, at ældre skal kunne leve livet hele livet.
Det tror jeg at de fleste af os meget hurtigt kan blive enige om.
Men skal det kun gælde for dem, der har råd?
Skal man kunne opleve, at man sidder ved bordet, og at naboen får dessert, fordi naboen altså har flere penge?
Man har selv knoklet hele livet, men har ikke nogen pension, og så får man ikke noget.
Mener fru Vivi Kier, at det er den situation, vi skal have på plejehjemmene?
Vivi Kier (KF), 2010-11-18:
Ældre mennesker er ligesom den øvrige befolkning ikke en ensartet gruppe, og også ældre har forskellige ønsker og behov for at kunne leve et for dem godt liv.
Så har vi en særlig gruppe ældre medborgere, som har brug for støtte og hjælp til at kunne klare hverdagens udfordringer, og en del af de her ældre bor på plejecentre og plejehjem.
Det er et sted, hvor den ældre kan få opfyldt de basale behov, og hvor også mad er en væsentlig del af det at leve et godt liv.
Ældre har ikke den samme store appetit, og det er derfor vigtigt, at maden på et plejecenter lever op til, at der på baggrund af en individuel konkret vurdering kan tilbydes en behovsbestemt ernæring.
I 2009 indførte vi, som så mange andre før har snakket om, et loft over egenbetalingen for mad i plejeboliger.
Det er et loft, der skyldes, at der var nogle kommuner, som havde opkrævet helt urimeligt høje priser.
Som jeg husker det, var der bred tilslutning til forslaget.
Jeg mener, det er vigtigt, at vi holder fast i, hvem der har ansvaret for hvad, og det er altså kommunalbestyrelsens ansvar at sikre kvaliteten og lægge serviceniveauet for en god ældrepleje, herunder også for en god og varieret kost.
Jeg finder det vigtigt, at ældre mennesker også får reelle valgmuligheder, og alle undersøgelser har jo vist, at det øger tilfredsheden med de tilbud, der gives den ældre.
Jeg må konstatere, at der i alle de tilfredshedsundersøgelser, der indtil nu er lavet, er markant stor tilfredshed blandt de ældre medborgere, der modtager hjælp i en eller anden form.
Jeg mener, at det er vigtigt, og derfor synes jeg, at forespørgselsdebatten er vigtig, at vi hele tiden har fokus på, hvad det er for nogle livsvilkår, vi tilbyder.
Vi skal som medlemmer af Folketinget sikre nogle rammer, som gør det muligt for kommunerne at tilbyde de ældre, at de kan leve et godt, helt og fuldt liv.
Jeg glæder mig rigtig meget over, at det i forbindelse med finansloven blev vedtaget at nedsætte en kommission, som skal se på livskvalitet og selvbestemmelse for ældre borgere i plejebolig.
Jeg kunne godt have det ønske, at man specifikt undersøger såvel kvaliteten som tilfredsheden med de mange forskellige madtilbud, som jeg ved eksisterer i alle mulige forskellige kommuner, for så kan vi måske blive lidt klogere på, hvordan vi kan gøre det endnu bedre, og hvordan kommuner kan lære af hinanden.
For mig som konservativ er mottoet i den ældrepolitiske debat: Leve livet hele livet.
Peter Westermann (SF), 2010-11-18:
Vi har stor tillid til, at kommunalbestyrelserne kan noget, men det kræver, at man giver dem noget at arbejde med.
Der peger pilen jo desværre tilbage her til Folketinget, hvor et flertal år efter år har vedtaget finanslove, der betyder, at der skal skæres ned på velfærdsområdet, og nu betyder det, at ældre på landets plejehjem skal betale markant mere for at få serveret et glas saft eller et stykke frugt eller et stykke kage.
Derfor har vi et markant ansvar for de rammer, vi giver kommunalbestyrelserne, når de skal kunne finde ud af, hvilke løsninger der kan laves på de enkelte områder og også på de enkelte plejehjem.
Men det her er jo et resultat af de nedskæringer, vi har set, og når vi så vil investere mere, får kommunalbestyrelserne altså lidt mere at lege med.
Vivi Kier (KF), 2010-11-18:
Nu synes jeg ellers at kunne huske, at S og SF's forslag faktisk kostede pensionisten penge, og at man derfor skyndte sig at fjerne det fra sin hjemmeside, men lad det nu ligge, fordi det slet ikke er det, jeg synes vi skal diskutere i dag.
Vi skal nemlig diskutere de ældre, og jeg bliver jo en lille smule bekymret, fordi jeg kan forstå, at man fra SF's side synes, at vi herinde fra Christiansborg skal bestemme det hele og detailregulere.
Jeg vil gerne spørge ordføreren, hvem man synes det er, der skal lægge serviceniveauet.
Er det os herinde, der er bedst til det, eller er det ude i kommunerne?
Og har man overhovedet tillid til, at kommunalpolitikerne kan noget, eller er det alligevel bedre, at vi centralstyrer det herindefra og pålægger dem nogle flere regler?
Peter Westermann (SF), 2010-11-18:
Nu skal det med de kreative løsninger jo nok tages med en smule ironi.
Det var i hvert fald sådan, det var ment – jeg er ked af, hvis det ikke klingede ud over talerstolen her – for jeg synes sådan set, at det, som vi ser Lyngby-Taarbæk Kommune har gjort med et markant øget brugerbetalingsbidrag på kosten til de ældre, sådan set er kreativitet i den udspekulerede ende.
Når det så kommer til beskatning, er det netop essentielt, at lige præcis den her gruppe ikke vil komme til at betale mere i forhold til den nuværende situation.
Derfor vil de jo ikke blive ramt på pengepungen.
Bevares, hvis de var i den erhvervsaktive alder og tjente over 1 mio. kr. om året, ville de nok komme til at betale en smule mere, men det er næppe dem, der bor på plejehjem.
Liselott Blixt (DF), 2010-11-18:
Jamen jeg vil så fortsætte der, hvor ordføreren slap.
For jeg vil vende tilbage til mit tidligere spørgsmål til den tidligere ordfører: Kender fru Vivi Kier til andre kommuner, der på den her måde ligesom Lyngby-Taarbæk har taget ekstra priser for ekstra ydelser såsom en dessert eller en kop kaffe eller en banan midt på dagen?
Hvis fru Vivi Kier ikke kender til andre kommuner, undrer jeg mig noget over, at man herindefra bruger tid på det, eller at der skal laves undersøgelser ud fra, hvad én kommune gør.
Vivi Kier (KF), 2010-11-18:
Jeg sagde det muligvis ikke så tydeligt, men jeg prøvede i mit svar lige før at sige, at vi skal passe på, at vi ikke kommer til at føre politik herinde ud fra ene og alene enkeltsager, som vi kører op til store debatter.
Derfor blev jeg så glad, da fru Line Barfod rejste sig op og sagde: Skal vi prøve at se på helheden, på, hvordan vi sikrer nogle gode rammer og nogle gode vilkår for vores ældre?
Der ville jeg jo rigtig gerne have, at vi også prøvede at tage debatten om, hvad vi gør om ganske, ganske få år, hvor vi virkelig kommer til at mangle hænder ude på arbejdsmarkedet og vi kommer til at mangle hænder i vores ældrepleje.
Er vi gearet, er vi klar til at finde nye, kreative løsninger i ordets bedste forstand?
Det oplever jeg at nogle kommuner har taget på sig og er i fuld sving med.
Dette er en langt, langt større udfordring, vi står med.
Line Barfod (EL), 2010-11-18:
Jeg vil gerne takke for debatten, selv om jeg er ked af, at det ikke lykkedes at få et svar fra socialministeren på det spørgsmål, som var rejst i forespørgslen.
Jeg mener, at det er et skråplan.
Det kunne jeg forstå at flere andre ordførere i debatten også mener.
Det fremgår jo også af det forslag til vedtagelse, der er fremsat af oppositionen, at vi ikke ønsker, at der skal ske forskelsbehandling af de ældre, på baggrund af hvor mange penge de har.
Men hvor socialministeren ikke ville svare på forespørgslen, så svarede Venstres ordfører jo ret klart, at Venstre i hvert fald synes, at det er helt fint, at ældre, der har råd, kan få dessert, og ældre, der ikke har råd, må undvære.
Det kan man jo så forestille sig også breder sig til andre områder.
Så er det i hvert fald slået fast, og så kan man jo se, hvor forskellen er i dansk politik på, om man ønsker, at vi skal have en ældrepleje, hvor ældre får behandling ud fra deres behov, eller om man ønsker, at de skal få det ud fra deres pengepung.
Til den debat, der også har været om økonomien på ældreområdet, vil jeg bare gøre opmærksom på de seneste tal, der er kommet fra AKF, der viser, at fra 2007 til 2009 er udgiften pr. ældre, altså ikke de samlede udgifter, men udgiften pr. ældre, faldet med næsten 5 pct.
Det er altså ganske alvorligt, og der er intet, der tyder på, at det i 2010 er gået den modsatte vej.
Tværtimod har rigtig, rigtig mange kommuner jo genåbnet deres budgetter, er gået i gang med at genvisitere ældre, sådan at man siger, at de ikke længere skal have den samme ældrepleje, som de fik før.
Vi ser også kommuner gå i gang med løsninger som det, man har set i Lyngby-Taarbæk Kommune, hvor man begynder at differentiere, hvilken mad de ældre får, efter hvad de har råd til at betale for.
Det er flere gange i debatten blevet sagt, at vi kun har hørt om et eksempel fra et plejehjem i Lyngby-Taarbæk Kommune, men problemet er jo, med den trængte situation kommunerne står i, at når først én kommune finder på den slags, ser vi hurtigt, at det breder sig.
Det var jo det, der gjorde, at Folketinget følte sig nødsaget til at indføre et prisloft generelt for mad, fordi flere og flere kommuner hævede priserne på mad til ældre.
Vi risikerer, at det breder sig i kommunerne, og at man skærer ned på, hvad der er med ind under prisloftet, og så lægger man flere og flere ting over til at være noget, som de, der har råd, kan betale for, og så får vi altså situationen, hvor jord- og betonarbejderen, der sidder ved bordet, og som ikke har nogen pension, må se på uden at have råd til dessert, mens direktøren, der sidder ved siden af, og som har en stor pension, har råd til at få dessert.
Det synes jeg ikke er et værdigt ældreliv, og det håber jeg at vi kan få gjort op med.
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-18:
Det, der gælder for denne ældrekommission, var det, jeg nævnte før, med hensyn til hvordan man sikrer, at der er god livskvalitet.
Med hensyn til hvordan økonomien har været igennem de seneste år, må jeg blot henvise til, at hvis vi ser på regnskabstallene år for år, er der udelukkende sket en stigning, og ser vi, hvor mange udgifter der bliver brugt pr. ældre over 80 år, er der også udelukkende sket en stigning år for år.
Så det er ikke der, jeg mener problemet er.
Jeg mener, det er i forhold til, at vi sikrer os, at de ældre beboere også har selvbestemmelsesret og har mulighed for at kunne bestemme over deres eget liv i plejeboligerne og på plejehjemmene, og det er noget af det, som ældrekommissionen skal ind at kigge på.
Lise von Seelen (S), 2010-11-18:
Jeg forstår ministerens glæde over den ældrekommission, som skal se dagens lys.
Jeg kender ikke kommissoriet, og jeg ved ikke, om der i kommissoriet faktisk er en dækning af det, der står i vores forslag til vedtagelse om, at vi meget gerne vil se konsekvensen af de sidste års udvikling på området.
Hvis man alene kigger på selve indholdsdelen og gerne vil holde økonomien uden for – det kunne man jo godt forestille sig – vil ministeren så være med til, at man i parallelitet til ældrekommissionen lavede en sådan undersøgelse, så man faktisk blev fri for den vedvarende diskussion, vi har med hinanden, om, at kommunerne fortæller os, at ældreplejen er under økonomisk pres i deres budgetlægninger?
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-18:
Uanset hvor meget eller hvor lidt der står på bankbogen, skal man, når man betaler 3.111 kr. for fuld forplejning, have det, der er rigtigt for en i forhold til ens ernæringsmæssige tilstand.
Baggrunden for, at satspuljepartierne sammen med regeringen har lavet det projekt, der hedder »God mad – Godt liv«, er jo netop, at man kan give kommunerne nogle gode redskaber til, at de kan sikre sig, at de ældre beboere får den kost, der skal til for at give god livskvalitet og et godt liv.
Lise von Seelen (S), 2010-11-18:
Deler ministeren mit synspunkt, med hensyn til at der er kolossalt stor forskel på, om det er af sundhedsmæssige årsager, at de ældre får forskellig ernæring, eller om det er på grund af forskellig bankbog eller pengepung?
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-18:
I forhold til Lyngby-Taarbæk har de selv trukket det, som de også havde sat på med saftevand, og det var sådan set det, jeg henviste til.
Med hensyn til, hvad man får af kost for det, der gælder inden for loftet på 3.111 kr., skal man have den kost, som passer til det behov, man har, og det skal gælde for alle de ældre, uanset hvilket plejehjem eller plejebolig man bor i.
Line Barfod (EL), 2010-11-18:
Jamen det undrer mig noget, at ministeren nu står og siger, at Lyngby-Taarbæk har gradbøjet det.
Ministeren har jo selv i et svar til mig på spørgsmål nr. S 2656 sagt, at der ikke er noget til hinder for, at kommunalbestyrelsen kan tilbyde beboerne dessert ud over tilbuddet om fuld forplejning.
Så derfor spørger jeg igen, for jeg har stadig ikke fået noget svar fra ministeren: Mener ministeren, at vi skal have en ældrepleje, hvor man får forskellig mad og forskellig omsorg i det hele taget, ud fra hvor mange penge man har?
Det er det, der er det spørgsmål, som er rejst i forespørgslen, og jeg har stadig ikke fået noget svar fra ministeren.
Benedikte Kiær (KF), 2010-11-18:
For loftet for fuld forplejning på 3.111 kr. i 2010-priser gælder, at man giver den ældre en kost, som er ernæringsrigtig, og som lever op til det, som den ældre har behov for.
Jeg nævnte i den forbindelse også, at vi har sat et rigtig godt projekt i gang, der hedder »God mad – Godt liv« – og her var Roskilde Kommune en af de kommuner, der deltog i det projekt – som viser, at man inden for det her loft sagtens kan give de ældre beboere en god og ernæringsrigtig mad, som tager udgangspunkt i, hvad der er behov for, og hvor der også er plads til små ernæringsrigtige mellemmåltider, hvis nogen er undervægtig, og hvor man faktisk også har kunnet sikre sig, at vægten hos de ældre borgere der, hvor der har været undervægtighed som et problem, er steget.
Så når det viser sig, at de i en kommune faktisk godt kan give de ældre en god og ernæringsrigtig kost inden for loftet, jamen så burde det også kunne gælde i andre kommuner, og fordi det er en enlig svale, hvor de måske lige har gradbøjet det lidt, synes jeg ikke, at man skal lade det gælde i forhold til alle de andre kommuner.