Per Stig Møller (KF), 2007-12-11:
Jeg vil godt takke for den meget grundige debat, vi har haft her i dag om Lissabontraktaten - eller reformtraktaten - og om spørgsmålet om folkeafstemning.
Med hensyn til spørgsmålet om folkeafstemning meddelte regeringen jo fra starten i dag, at traktaten skal ratificeres af Folketinget ved vedtagelse af en lov om ratifikation.
Der har så været flere diskussioner om, hvorfor der ikke skulle være folkeafstemning.
Altså, vi har jo klart sagt, at det her er en ændring af Nicetraktaten, og det vil sige, at hvis vi nu sagde, at der skulle være folkeafstemning, ville vi dermed også sige, at det var forkert, at der ikke var folkeafstemning om Nicetraktaten - for det var der rent faktisk ikke - og vi kan ikke lave en folkeafstemning med tilbagevirkende kraft.
Det ville være temmelig absurd at sige, at vi skal stemme om ændringerne, når vi ikke stemte om selve grunddokumentet - og det kan vi altså ikke lave om.
Så er det blevet sagt, at det er, fordi vi er bange for vælgerne.
Altså, jeg er ikke bange for vælgerne, men jeg ville til enhver tid være bange for et Folketing, der ikke turde tage et ansvar.
Vi har et repræsentativt demokrati, og som det er blevet sagt her i debatten i dag, er der mange store temaer, som vi ikke laver folkeafstemninger om.
EU er jo blevet en del af vores hverdag, og vi kunne skære forskellige områder ud og sende dem til folkeafstemning, hvis vi syntes, at de var for svære for Folketinget.
Men det her bør jo ikke være for svært for Folketinget, for når Folketinget kunne vedtage Nicetraktaten, kan jeg ikke forstå, hvorfor Folketinget ikke kan vedtage ændringerne til Nicetraktaten.
Så jeg ville aldrig være bange for vælgerne, men jeg ville være bange for et Folketing, der ikke turde tage et ansvar.
Så er det blevet sagt, at det her kommer til at ramme os, at befolkningens hævn vil ramme os, når forbeholdene skal ud til folkeafstemning.
Det synes jeg virkelig er en måde at barnagtiggøre befolkningen på, for når man bruger det argument, siger man, at befolkningen er som børn, at de vil hævne sig.
Men befolkningen kan da godt se forskel.
Hvis de er ærgerlige over det her, betyder det ikke, at de pludselig vil stemme imod deres overbevisning, når de skal stemme om forbeholdene, bare fordi de måtte have ønsket noget andet på et tidligere tidspunkt.
Det er da at barnagtiggøre vælgerne, og det tror jeg heller ikke på.
Nu er det altså lidt kunstigt at ville puste liv i en debat ved at lave en folkeafstemning og så er det altså en misforståelse, for der er meget debat om EU.
Prøv dog at se i aviserne, når der er ministerrådsmøder, hvor tæt ministerrådsmøderne er dækket, hvor tæt de elektroniske medier og aviser dækker dem, hvor stort et korrespondentkorps der er.
Når der er EU-initiativer, er der faktisk også meget avisdebat om dem, og det vil sige, at de også er en del af den folkelige debat, når der er almindelige folkelige møder.
Under tænkepausen havde vi rent faktisk mange spændende debatter - jeg skal bare nævne f.eks. den meget originale Odensehøring, som også blev transmitteret - så det er altså heller ikke rigtigt.
EU-debatten er en del af den danske hverdag i kraft af de initiativer, der tages, og de debatter, der tages i EU.
Nu vil regeringen snarest efter jul - jeg regner med den 8. januar fremsætte lovforslag om ratifikation af Lissabontraktaten, og så gælder det altså om at se fremad og se på, hvad vi så skal bruge den her Lissabontraktat til.
Jeg var meget glad for fru Lone Dybkjærs indlæg, hvor hun netop fremhævede, at vi måske skulle se lidt på indholdet og på, hvad vi skulle bruge den til.
Det er jeg helt enig med fru Lone Dybkjær om, og det vil jeg komme lidt ind på her i afslutningen.
Jeg synes også, det var godt, at fru Lone Dybkjær gjorde så meget ud af præcis værdierne og målene, for det er dem, vi tilslutter os med det her.
De har langtrækkende virkninger; forhåbentlig varer det mange år, før vi får en ny traktatproces, så det er dem, vi bygger på i mange år frem og i de fleste af de nuværende folketingsmedlemmers tid i Folketinget.
Lad mig fremhæve, at klimaet nu er inde i traktaten med en væsentlig prioritet.
Det var noget, som Danmark arbejdede for, og som vi fik ind.
Vi skal bruge det her, når vi nu har fået det ind, til at styrke klimaindsatsen i EU, og jeg går ud fra, at vi på topmødet i de kommende dage beslutter, at EU også skal sørge for, at der kommer en afløser for Kyotoaftalen i København i 2009.
Vi skal sørge for EU’s egen reduktion af CO2-udledning og den øgede indsats for vedvarende energi i kraft af den klimaparagraf, vi har fået.
Vi skal også arbejde for EU’s og Danmarks indsats for at nå en global aftale om bekæmpelse af klimaforandringer, og der forventer jeg så at topmødet skriver præcist, at det bliver i 2009, vi går efter et resultat.
Lad mig også nævne et andet emne, som har været nævnt af hr. Morten Messerschmidt, nemlig dyrevelfærd.
Det optager selvfølgelig Dansk Folkeparti, det optager os, det optager regeringen, det optager vore partier - det er jo tydeligt med den indsats, der har været af ministrene på området.
Nu får dyrevelfærden sin egen artikel i den nye traktat.
Der står for første gang, at de skal behandles som følsomme væsener, og det skal vi bruge som afsæt til at arbejde for bedre standarder for dyrevelfærd i EU, for det kunne vi ikke før.
Nu har vi altså fået Europa-Parlamentet med som beslutningstagere, og det betyder, at selv om det er en del af landbrugspolitikken, vil Europa-Parlamentet være med til at trække i den danske retning - det må man gå ud fra, da det er et folkeligt valgt organ.
Som jeg også har sagt flere gange, er en af de helt centrale fordele ved den nye traktat, at vi nu får rammerne for at skabe en mere handlekraftig udenrigspolitik, hvor EU får mulighed for at tale med én stemme udadtil.
Som hr. Svend Auken sagde, får Kissinger langt om længe - i sin høje alder - endelig et telefonnummer, han kan ringe til.
Ja, ja, det kan være, at han bruger det lidt mere.
Det skal vi selvfølgelig bruge til at sikre, at EU bliver hørt, og til at sikre, at de europæiske værdier fremmes i omverdenen med det, vi står for.
Det er også en styrkelse, for det har været en stor svaghed, at vi har haft et system, hvor vi har haft en, der har rendt rundt og advokeret for vores politik, og en anden, nemlig Kommissionen, der har siddet med pengekassen.
Nu bliver det den samme, så penge og politik følges ad.
Det giver større styrke, hvis EU f.eks. skal ind og være aktiv i en fredsproces og en fredsløsning i Mellemøsten.
Her har vi så vores forbehold, og som flere har sagt: Disse forbehold skal jo også diskuteres ved lejlighed.
Men vi har jo sagt fra starten, da vi fik de forbehold, at vi ikke vil forhindre andre i at gå videre her og ikke kan gøre det.
Der vil man se en styrkelse.
kommer der et borgerinitiativ, hvor en million borgere fra en række medlemslande kan bede Kommissionen om at tage et forslag op.
Det vil jo også bringe EU tættere på borgerne.
Man kan sige, at en million borgere lyder af meget, men hvis nu vi skal regne det om til et antal danske borgere svarende relativt til europæiske borgere, ville en lignende regel i Danmark betyde, at kun 10.000 borgere var nok til at opfordre regeringen til at fremsætte et lovforslag.
Flere er det altså ikke.
Her i Folketinget må vi også være glade for, at de nationale parlamenter nu får en styrket rolle - det har vi også arbejdet for under processen at der nu kommer det gule og det orange kort, som betyder, at Kommissionen skal tænke sig meget nøje om, hvis de får stukket et gult eller et orange kort ud.
Det kan så betyde, at lovforslag må trækkes tilbage fra Kommissionens side.
Dermed styrkes det danske Folketing og de andre parlamenter i EU.
Som sagt mener jeg også, at det er en demokratisk fordel, at Europa-Parlamentet bliver medlovgiver på en række områder.
Bl.a. kommer Europa-Parlamentet jo ind, når vi får kvalificeret flertal, og det vil så betyde, at de også kommer ind på landbrugsområdet og på området med politisamarbejde, og at de derved kan være med til at sikre, at vi i terrorbekæmpelse ikke går for vidt, i forbindelse med at vi samtidig skal beskytte borgernes retssikkerhed.
Den øgede brug af kvalificeret flertal har flere i dag været inde på og kaldt en svækkelse, hr. Morten Messerschmidt ikke mindst, men det er faktisk i Danmarks interesse, at vi flere steder nu kan bevæge os lidt hurtigere fremad.
For borgerne vil det kunne mærkes på det konsulære område, hvor vi altså kan forbedre forholdene med kvalificeret flertal i stedet for at vente på den mest sendrægtige.
Det kan betyde noget for borgere, der står og skal have hjælp, at de herved lettere kan få det af EU, hvor man ikke selv måtte være repræsenteret.
Lad mig bare nævne civilbeskyttelse eller energipolitik, områder, hvor vi faktisk er interesseret i at EU kan bevæge sig hurtigere og lettere fremad.
Ja, EU har været alt for optaget af sin egen indretning.
Det første topmøde, som statsministeren og jeg var til i Laeken i 2001, satte gang i den her proces, som forhåbentlig sluttes i Lissabon nu.
Men tænk, det har altså taget 6 år først med den ene traktat, så med den anden traktat, og min oplevelse har været, at vi har været alt for optaget af en indretningsarkitektur i EU og derved har været for lidt aktive i verden.
Verden venter faktisk på EU i mange, mange spørgsmål, og det bliver vi stærkere til, nu når det her er overstået.
Det gælder om nu at se fremad og drøfte, hvad vi skal gøre med den nye reformtraktat, og hvad vi skal bruge den til.
Derfor er jeg glad for, at statsministeren startede dagen med at indbyde de partier, der støtter Lissabontraktaten, til forhandling om en ny politisk aftale om europapolitikken.
Det tror jeg at vi alle får glæde af at gøre målrettet og fra starten, når vi får den nye traktat, forhåbentlig pr. 1. januar 2009.