Karin Nødgaard (DF), 2015-03-18:
Det sætter jeg stor pris på, og det vil jeg så afvente.
Men det er jo en del af det her spørgsmål, for det erjo netop det, vi hører, f.eks. i den konkrete sag, altså at havde borgeren bare været udstyret med det, så kunne vedkommende måske faktisk være blevet reddet og have levet den dag i dag.
Men så vil jeg også gerne høre ministeren i forhold til det her med personalesituationen.
Jamen det er jeg ikke helt sikker på at jeg er enig i, for jeg ved bare, at personalet er rigtig presset, og at man faktisk i det givne eksempel fik at vide, at den person, der så kom ind i hjemmet, ikke havde en forpligtelse til at reagere, og så kunne jeg godt tænke mig at høre: Kunne ministeren forestille sig, at man differentierede det lidt i forhold til de borgere, som en hjælper kommer ind til, sådan at man kan sige, at der kan være nogle, der er meget selvhjulpne – de er måske ude af huset, og de skal ikke være hjemme og vente f.eks. 3 timer på en madleverance – hvor der i en anden gruppe kan være nogle, som man ved der lige skal holdes lidt øje med, mens en tredje gruppe var dem, som vi ville kalde for sengeliggende, altså at man måske fra regeringens side også skulle sende nogle lidt blødere signaler til kommunerne om, at det må de godt tage højde for?
Så kunne det jo i princippet nok have været ret interessant, hvis vi havde haft en SOSU-medarbejder, der havde stået her i stedet for mig, som så kunne have stillet nogle opfølgende spørgsmål til ministeren i forhold til det, for det tror jeg egentlig ikke er det, som SOSU-assistenten måske altid oplever, altså at de, bare ved at de har den omtanke, har masser af tid til at kunne gå ind og spørge til en borger, og det jeg tror faktisk også gælder i forhold til det foregående spørgsmål, hvor vi talte om besparelser osv.
Men ministeren manglede at kommentere det i forhold til nødkaldsalarmer, som jeg faktisk synes er ret vigtigt, og her synes jeg godt, at ministeren kunne spille en rolle i forhold til KL og sende det signal, at det aldrig må være noget, man kan nægte en borger at blive udstyret med.
For det er faktisk det, der kan gøre forskellen mellem liv og død.
Jamen det er meget, meget fint, at ministeren siger, at vi måske ikke skal gøre så meget, men jeg har alligevel fået kendskab til, at der er nogle ting, der gør, at der måske ikke er sket officielle fejl på det her område, fordi den person, der er kommet ind i hjemmet, egentlig ikke havde retningslinjer – som ministeren nævner – om at skulle reagere.
Derfor synes jeg egentlig, at det kunne være interessant at høre ministeren – også lidt ud fra sådan en konkret sag, men jeg har også hørt om det i andre sammenhænge – om nødkaldsalarmer, om ministeren ikke kunne tage kontakt til f.eks. KL og sige, at de meldinger, der f.eks. er på nogle kommuners hjemmesider om, at hvis en borger f.eks. kan håndtere en mobiltelefon, kan borgeren ikke blive udstyret med en nødhjælpsalarm, ikke går.
Det synes jeg jo slet ikke harmonerer, for en ting er at være ved sine fulde fem og frisk og kunne bruge sin mobiltelefon, men noget andet er, hvis man er faldet omkuld, for så er det nok lidt sværere, og det uanset om man er ældre eller en af os, at håndtere en mobiltelefon og få sendt en sms til den rigtige osv.
Hvorfor kan man som minister måske ikke sende nogle signaler til KL om, at kommunerne ikke må gå ind og sige, at man ikke må udstyre folk med en nødkaldsalarm, hvis en borger eller de pårørende for den sags skyld har ytret ønske om det?
Det var den ene side sagen.
Det andet er, at ministeren siger, at kommunerne har nogle interne retningslinjer, men vil det sige, at der faktisk ikke er ens retningslinjer i alle kommuner, så man i en kommune ud fra de retningslinjer, der eksisterer i kommunen, godt kan ligge i 3 dage, uden at der egentlig er begået en fejl, hvorimod det i en anden kommune er en fejl, hvis man ikke har haft kontakt med borgeren den første gang, man kommer ind i hjemmet?
Hvad er ministerens holdning til det?
Det var sådan tre forskellige dele af det.