Alex Ahrendtsen (DF), 2014-11-06:
Tak for det.
Akademiseringen af vore uddannelser fortsætter, selv om regeringen siger, at den vil noget andet.
Nu er turen så kommet til scenekunstuddannelserne.
Man vil nedtone det håndværksmæssige yderligere, centralisere uddannelserne, harmonisere dem og gøre dem til en bachelor- og kandidatuddannelse og derved universitetspræge dem yderligere, som man kender det fra USA og resten af Norden.
Med andre ord kan vi i fremtiden forvente meget mere professor Higgins end Eliza Doolittle i vores scenekunst.
Ophavet er udredningen om scenekunstuddannelserne fra 2013, hvor der er en masse spændende floskler, som at kunsterne skal være selvstændige, entreprenørielle, fleksible og tværfaglige osv.
Ikke nok med det skal kunstnerne også dokumentere og etablere refleksionspraksis, og selvfølgelig skal de gøres klar til internationalisering.
For at opnå alt dette forjættende skal uddannelserne centraliseres i en samlet institution, der skal have navnet Den Danske Scenekunstskole, så uddannede scenekunstnere kan opnå en akademisk grad for at gå videre og efteruddanne sig, hvilket i bund og grund er godt nok, men det skal ske på bekostning af den traditionelle mesterlære, som i århundreder har været scene- og filmkunstens varemærke.
Jeg kan godt forstå, at fagmiljøerne har været skeptiske.
Jeg er ikke sikker på, at det vil give bedre scenekunst, snarere tværtimod.
Mange af de største skuespillere, vi i Danmark har fostret gennem tiden, er udsprunget af teatrenes elevskoler.
Her blev unge mennesker efter en skrap optagelsesprøve optaget på skolen, hvorefter de gennemgik en krævende uddannelse med udgangspunkt i mesterlære og skuespilhåndværk.
Derfor var de så dygtige, selv når de optrådte på tv og i film.
Jeg kan ikke lade være med at spekulere på, om en »moderne pædagogisk og kunstnerisk læringsfilosofi« vil hjælpe skuespillereleverne.
Næppe.
Mon H.C. Andersen ville have haft en chance, hvis han skulle reflektere over og »dokumentere og formidle den erkendelse og indsigt, der opstår i eller knytter sig til den kunstneriske skabelsesproces«, da han som ung mand ville være skuespiller?
Næppe.
Jeg har tidligere kritiseret dette, og derfor har man i lovbemærkningerne forsøgt at gardere sig imod akademiseringen:
»Da det væsentligste videngrundlag er praksis, skal underviserne deltage i eller have aktiv kontakt med relevante kunstneriske praksis- og udviklingsmiljøer«.
Der står endvidere, at Kulturministeriet vil lægge vægt på, at overgangen til den nye bachelor- og kandidatstruktur ikke vil medføre en teoretisering og akademisering af scenekunstuddannelserne på bekostning af de praksisnære og kunstneriske elementer, men at overgangen derimod vil muliggøre udviklingen og styrkelsen af uddannelsernes kunstneriske grundlag.
Men jeg er ikke helt tryg.
Ministeren må derfor svare på, hvordan hun vil sikre, at der ikke sker en akademisering af uddannelserne.
Også centraliseringen er meget bekymrende.
Alle scenekunstinstitutioner, dvs. teaterskoler, samles i en enhed med fælles rektor.
Dette er blevet kritiseret i nogle af høringssvarene.
Ministeriet har nonchalant afvist det som et problem.
Ministeren bør derfor svare på, hvordan hun vil undgå, at modellen fører til centralisering og ensretning, og om hun vil følge op på det årligt.
En tredje bekymring fra Dansk Folkepartis side er, at ministeren i lovforslaget bemyndiges til at ansætte alle rektorer.
Der er dog også gode ting i lovforslaget – det skal med.
Der vil f.eks. fortsat være optagelsesprøver til uddannelsen både til bachelor- og kandidatdelen.
Der bliver ikke krav om studentereksamen for at blive optaget, og skuespillerne får bedre mulighed for at videreuddanne sig ved at tage uddannelserne til bachelorer og kandidater.
Vi støtter også, at de kunstneriske uddannelser kommer tilbage til Kulturministeriet, hvor de rettelig hører hjemme.
Dansk Folkeparti vil derfor afvente udvalgsbehandlingen, inden vi tilkendegiver, hvordan vi stemmer ved tredje behandling.