runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Klaus Hækkerup (S), 2011-03-17:
Når jeg tager ordet, er det egentlig, fordi jeg har lovet hr. Simon Emil Ammitzbøll at gøre det, så han kan få lejlighed til at stille mig det spørgsmål, jeg ikke var klædt på til at svare på, da vi startede debatten.
Men jeg vil godt sige, at jeg så også synes, at ministrenes besvarelser har givet anledning til nogle enkelte kommentarer.
Det lyder fra regeringens side, at den har fremlagt konkrete forslag til, hvordan vi når balance i 2020.
Jeg ved ikke, om jeg misforstod beskæftigelsesministeren, der sagde, at 2020-planen kom i slutningen af april eller i begyndelsen af maj.
Altså, i går forlød det, da vi havde finansministeren i samråd, at den vil komme inden for 6 uger, og det vil så sige inden 1. maj.
Nu lavede beskæftigelsesministeren måske endnu en forskydning af tidsfristen – det var i hvert fald det, der blev sagt fra talerstolen.
Så sagde skatteministeren, at det, man ønskede fra regeringens side, var at bevare det samfund, vi kender.
Til det vil jeg godt sige, at det synes jeg at jeg har svært ved at genkende.
Regeringen har lavet konstante nedskæringer.
Jeg ved godt, at man dækker det ind under, at meget af det foregår i kommunerne, men det forandrer ikke, at hvis vi tager det serviceniveau, vi har haft gennem 00'erne, så har regeringen gennemført en række nedskæringer, så det derfor er et andet samfund, vi står med i dag, end det, vi stod med 2001.
Det sidste, jeg synes kalder på en kommentar, er skatteministerens advarsel mod at røre ved boligmarkedet.
Jeg vil godt sige, at det er jeg sådan set enig med ham i.
Vi er i en situation, hvor boligmarkedet stadig væk er sårbart.
Vi ved også, at regeringen i forbindelse med forårspakke 2.0 har besluttet og har fået flertal for at begrænse rentefradragsretten for parcelhusejerne, og det vil sige, at der hermed er endnu en risiko for, at de parcelhuse, der i dag er teknisk insolvente, vil blive skubbet ud over kanten og måske ikke kan klare sig.
Der er for øjeblikket al mulig grund til – med den politik, regeringen har ført – at være meget forsigtig på boligmarkedet.
Så det er vi meget opmærksomme på.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-17:
Det er sådan set ikke for at håne hr. Karsten Hønge.
Jeg synes sådan set bare, at hr. Karsten Hønge ville have fået gavn af at læse hele artiklen i Berlingske Tidende i stedet for at plukke enkelte elementer ud.
Hvis man læser det, som de økonomer siger om de konkrete ting og ikke bare om noget generelt, så er det meget, meget tydeligt at se, at den største udfordring for at få vedtaget Liberal Alliances økonomiske politik er Folketinget.
Det er, at der ikke er et flertal i Folketinget for at gøre de ting, som vi ønsker.
Kan økonomer så også komme til at tage lidt fejl?
Ja, det kan de faktisk godt.
Lad mig citere, hvad Nina Smith har svaret i forhold til vores ønsker om brugerbetaling.
Hun har svaret: Det giver ikke 5 mia. kr. at indføre brugerbetaling på lægebesøg.
Men hvis man læser vores økonomiske plan, vil man se, at der er andet end lægebesøg.
Der er lige præcis de ting inden for sundheds- og socialområdet, som der er påpeget af den Velfærdskommission, som selv samme Nina Smith har siddet i.
Ifølge Velfærdskommissionen giver det 5,2 mia. kr., og vi har så været lidt konservative og anslået det til 5 mia. kr.
Sådan er det, hvis man skal diskutere de faktuelle ting, og det er vel det, der er interessant, i stedet for at slynge om sig med forskellige udtalelser.
Kom ind i den faktuelle debat, vil jeg sige til hr. Karsten Hønge, hvis ellers man er i stand til det.
Mads Rørvig (V), 2011-03-17:
Jeg må indrømme, at der var en bestemt bemærkning, der fik mig til at markere.
Hr. Klaus Hækkerup sidder jo i Finansudvalget og har dyb indsigt i de finansielle forhold her i Folketinget, og vil hr. Klaus Hækkerup ikke bekræfte, at de offentlige udgifter er steget med 70 mia. kr. årligt siden 2001?
Så det der med nedskæringer synes jeg at hr. Klaus Hækkerup skal trække tilbage igen.
Karsten Hønge (SF), 2011-03-17:
Jeg synes lige, vi skal tilbage til økonomernes vurdering af Liberal Alliances politik, og det skal vi først og fremmest, fordi det er noget, Liberal Alliance selv hele tiden meget offensivt, næsten aggressivt, bruger, når man refererer til, hvad udvalgte økonomer siger om udvalgte dele af S og SF's politik.
Så er der nogle andre elementer, hvor han overdriver effekterne.«
Og professor Michael Svarer siger, at der er betydelig usikkerhed i planen og: »De offentlige besparelser giver penge, men dér, hvor det skal følges op af adfærdsreguleringer, og der skal komme større vækst og andre gevinster, er det dybest set ikke noget, man kan være sikker på.
Så det er fugle på taget«.
Nu er det jo, fordi det er noget, som Liberal Alliance selv bruger meget offensivt.
Her er altså en generel vurdering af Liberal Alliances politik.
Hvordan kan det hænge sammen?
Klaus Hækkerup (S), 2011-03-17:
Jeg vil godt sige, at det her ikke klares ved at sige, at det sker ved, at man undlader at besætte stillingerne ved naturlig afgang, for så kan det jo være helt fuldkommen tilfældigt, hvor det falder henne.
Sådan noget må da skulle ske ud fra en behovsmæssig vurdering.
Hvor er det, Liberal Alliance vurderer, der ikke er behov for folk i den offentlige sektor?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-17:
Det synes jeg er et meget relevant spørgsmål, for det er jo vigtigt, at det ikke bare bliver ved ordene.
Vi har også spurgt regeringen: Hvis man f.eks. vil undgå fyringer, hvordan kan man så gøre det her?
Hvor lang tid skal det tage?
Der har vi fået det svar, at hvis man over en 10-årig periode vil have 40.000 færre offentligt ansatte, skal man ansætte 930, hver gang der er 1.000, som afgår ved naturlig afgang, enten på grund af pensionering, eller på grund af at de får et andet arbejde.
Hvor skal det så ske i den offentlige sektor? spørger hr. Klaus Hækkerup.
Det skal sådan set ske overalt i den offentlige sektor, forstået på den måde at der er masser af bureaukrati, masser af kontrol, masser af papirarbejde i dag, som vi mener man kan undgå.
Det tror jeg i øvrigt også er et synspunkt, vi til en vis grad deler med hr. Klaus Hækkerups eget parti.
Jeg vil gerne komme med et konkret eksempel, hvis jeg får et tillægsspørgsmål.
Klaus Hækkerup (S), 2011-03-17:
Tak for det.
Jeg skal nok også gå på talerstolen i anden runde for, som jeg blev opfordret til af hr. Simon Emil Ammitzbøll, at svare på det med hr. Morten Bødskov.
Nu siger man, at man vil have 40.000 færre offentligt ansatte, og så siger man, at det var, hvad der var på Poul Nyrup Rasmussens tid.
Så vil jeg bare spørge Liberal Alliance, om man slet ikke har opdaget, at antallet af psykisk syge er vokset, at antallet af syge, der frekventerer vores sygehuse, er vokset, at antallet af borgere, der har behov for hjemmepleje, er vokset, at der for øjeblikket sker en betydelig nedskæring f.eks. af hjemmeplejen i kommunerne.
Så er mit spørgsmål til Liberal Alliances ordfører: Hvor forestiller man sig de 40.000 offentligt ansatte skal fjernes?
Er det i kommunerne?
Er det i staten?
Er det i regionerne?
Hvad er det for forestillinger, Liberal Alliance har på det område?
Peter Christensen (V), 2011-03-17:
Jeg kan ud fra de udtalelser, fagbevægelsen er kommet med, konstatere, at deres synspunkt kun gælder, hvis der kommer en anden regering, og at man heller ikke så meget mere end det er optaget af at finde frem til nogle økonomiske løsninger.
Jeg har også ud fra udtalelserne fra fagbevægelsen kunnet konstatere, at det er noget, man vil forhandle om, og at man synes, at det, at man skal bede medlemmerne om at arbejde længere, er en meget svær situation at være i, og at det i hvert fald er noget, man skal have noget for.
Det er et synspunkt, som jeg sådan set udmærket forstår, altså det, at en fagbevægelse siger: Vi vil have noget igen.
Men det er simpelt hen også svagheden i S og SF's økonomiske politik, for hver gang man giver fagbevægelsen noget igen, ja, så mangler de penge jo i det samlede regnestykke, vel at mærke et regnestykke, som jo kun forholder sig til en tredjedel af den udfordring, der er i det. Den luksus tillader regeringen sig ikke, fordi vi har ansvaret for, at der fortsat er tillid til dansk økonomi – det forholder oppositionen sig ikke til, men vi har et ansvar for, at der er den tillid – og derfor skal vi ikke kun forholde os til en tredjedel af problemet, men til hele problemet, og det har vi også tænkt os at gøre.
Karsten Hønge (SF), 2011-03-17:
Jamen jeg vil da gerne give skatteministeren ret i, at det er rigtig farligt at røre ved det nu, for det er et meget sårbart marked.
Men det, jeg vil spørge om, er mere det, om det ikke lige nøjagtig var det eksperiment, et fuldstændig uansvarligt eksperiment, som Venstre og Konservative lavede både med de enkelte boligejere og samfundets økonomi, og som gjorde, at boligmarkedet blev blæst op til den boligboble, som man nu ser falde sammen.
Det var den ene ting.
Det andet er: Hvad er årsagen til, at skatteministeren føler behov for at omtale fagbevægelsen så nedladende?
Skulle ministeren og regeringen i stedet for ikke være glade for, at vores land har en meget ansvarlig fagbevægelse, der vil være med til at finde frem til nogle løsninger, der ikke er populære i deres egen medlemskreds?
Er det netop ikke en indsats, de burde anerkendes for at være villige til at gøre for at fastholde en sammenhæng i dansk økonomi?
Klaus Hækkerup (S), 2011-03-17:
Nej, det føler jeg ingen grund til at trække tilbage.
Det er rigtig nok, at udgifterne er vokset, men når udgiftspresset er vokset, uden at serviceniveauet er blevet ændret, så betyder det jo reelt nedskæringer.
Og hvis vi går ud og ser, hvad der sker i kommunerne i de her dage, i det her forår, så kan vi jo se den ene nedskæring efter den anden, vi kan se et udsultet arbejdsformidlingssystem.
Der er så mange områder, hvor den offentlige service er blevet reduceret.
Peter Christensen (V), 2011-03-17:
I forhold til det med de afdragsfrie lån, som jeg går ud fra er det der tænkes på, vil jeg sige, at det, ligesom alt andet gør det i økonomiske sammenhænge, kom i erkendelse af, at Danmark ikke er en ø.
Vi lever i en international verden, og danskerne kunne have fået den type låneprodukter i landene omkring os, og det var en af grundene til, at vi også indførte det i Danmark.
Jeg vil kun advare dem, der måtte gå med nogle overvejelser herom, mod at rulle tingene tilbage, fordi markedet har forholdt sig til det, men fjerner vi det, så vil det helt klart skabe en uholdbar situation for boligmarkedet, og det forår, som man måske begynder at kunne ane ude på boligmarkedet, ja, det vil helt sikkert blive til en iskold vinter igen.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-17:
Det her viser jo lige præcis, hvad forskellen er på at være socialdemokrat og på at være liberal.
Som socialdemokrat kan man simpelt hen ikke forestille sig, at der er nogen opgaver, der kan gøres mere effektivt, end de bliver gjort i dag.
Som liberale ved vi, at hvis man ligesom i det private erhvervsliv lægger nogle målsætninger ind for, at man skal kunne klare sig, eksempelvis også med færre medarbejdere, så kan man få kreativiteten og effektiviteten til at blomstre.
Vi kommer samtidig med en række forslag til, hvordan man skal bruge mindre tid på administrativt arbejde.
Lad mig komme med et eksempel.
Der er en undersøgelse fra Dansk Socialrådgiverforening, der viser, at socialrådgivere ved jobcentre kun bruger 21 pct. af deres arbejdstid på borgerkontakt, mens de bruger over halvdelen af deres tid på administration.
Det var bare ét eksempel.
Man vil kunne finde bunker af eksempler inden for alle områder i den offentlige sektor, hvor der bliver brugt alt for lang tid på bureaukrati.
Flemming Møller (V), 2011-03-17:
Dette forslag om at pålægge regeringen snarest at stille forslag i Rådet om ændringer til Lissabontraktaten, således at Europa-Parlamentets rejsecirkus mellem Bruxelles og Strasbourg skal holde op, er for mig at se et fuldstændig overflødigt forslag.
Jeg skal dog starte med at erklære mig enig i, at det er en meget uhensigtsmæssig måde, man flytter frem og tilbage på.
Og derfor er der sådan set heller ikke så meget grund til at sende signaler ud om, at vi ønsker det ændret, for det ved alle.
Jeg er også enig med ministeren i, at det ikke er så enkelt at flytte rundt på, for når det er traktatfæstet, kræver det enstemmighed.
Og det er jo sådan, at man i EU ganske godt kender den danske holdning, så der er såmænd ikke så meget grund til at gøre opmærksom på den.
Det er for mig at se ren signalpolitik.
Når alle er enige om, at det skal holde op, så giver det jo ikke så meget mening, at Enhedslisten gerne vil sende det signal, at de mener, det skal holde mest op.
Jeg mener heller ikke, at forslaget medvirker til at begrænse mængden af cirkus i politik.
Lene Espersen (KF), 2011-03-17:
Min vurdering er som sagt, at det at rejse sagen på et tidspunkt, der ligger lige før et fransk præsidentvalg og parlamentsvalg, er helt og aldeles håbløst, og det kommer der ikke noget som helst godt ud af.
Men Frankrig har været meget stålsat på – bl.a. på grund af den historiske betydning, det har – at holde fast i Strasbourg som hjemsted.
Det er holdningen til det fra fransk side.
Det betyder så ikke, at vi ikke skal have øjnene åbne for, at man skal prøve at rejse det, hvis der viser sig en åbning på et tidspunkt.
Men det er som sagt, synes jeg, kun, hvis det er produktivt i forhold til det, vi ønsker at opnå, nemlig at få sat en stopper for det fjollede rejsecirkus, der er i dag.
Men at gøre det som et slag i luften, der bare, om man så må sige, cementerer kløfterne imellem de to synspunkter, synes jeg er nyttesløst.
Frank Aaen (EL), 2011-03-17:
Argumentet er, at det ikke er det rigtige tidspunkt at rejse sagen på.
Så har det åbenbart aldrig været det rigtige tidspunkt, for sagen er aldrig blevet rejst.
Det er da flovt, at vi har en så rasende uklog vedtagelse, som der er på det her område, hvor man 11 gange om året skal flytte Parlamentet.
Der er jo en ret god chance lige nu.
Der er faktisk en mulighed nu, fordi Tyskland og Frankrig ønsker en traktatændring.
Og så er det jo lige præcis på det tidspunkt, man kan sige til Tyskland og Frankrig: Det er i orden, men så skal vi også have den her ting med.
Lene Espersen (KF), 2011-03-17:
Jeg vil sige til hr. Frank Aaen, at timingen jo er afgørende.
Jeg er da sådan set enig i, at hvis muligheden byder sig og det rigtige tidspunkt er der, skal man fremme sagen – gerne med flere, der støtter op om den – hvis der er mulighed for at få Frankrig i bevægelse.
Men det bare at rejse sagen på et dårligt timet tidspunkt gør jo, at man sådan set får begravet sagen endnu dybere i den franske muld, end man ville have gjort, hvis man ikke havde sagt noget.
Det er jo det, der er hele udfordringen: Det er jo netop, at hvis man rejser sagen på det forkerte tidspunkt, eller uden at man har nogen som helst form for fornemmelse af, at det er muligt at få Frankrig flyttet, så gavner det sådan set ingen; så er det faktisk med til at gøre ens position svagere, end den ville have været, hvis man ikke havde gjort det.
Derfor har skiftende regeringer valgt at sige, at vi har den holdning, vi har, og den lægger vi ikke skjul på, men hvis vi skal rejse sagen, er det, fordi vi rent faktisk tror, vi kan få noget ud af det.
Frank Aaen (EL), 2011-03-17:
Jo, men desværre holder regeringen jo mund.
Altså, når man skal holde en tale her i Folketingssalen, er der ingen grænser for, hvor klogt det er at stoppe rejseriet, men når det så kommer til der, hvor sagen skal rejses, nemlig i Rådet, bliver det ikke rejst.
Det var det, der provokerede Enhedslisten til at fremsætte det her forslag, for da det kom frem, hvor meget det her koster både i penge og i miljøomkostninger, sagde den franske diplomat, der repræsenterede udenrigsministeriet i Frankrig, at det ikke kunne komme på tale, og at der i øvrigt aldrig har været et eneste land, der har rejst sagen i Rådet.
Det er jo næsten at gøre nar ad os at bruge det argument, at det ikke har været rejst en eneste gang, til at sige, at der heller ikke er nogen, der ønsker at få det ændret.
Og man får jo ikke ændret noget i den her verden uden at rejse et spørgsmål, vel?
Lene Espersen (KF), 2011-03-17:
Jeg tror sådan set, vil jeg sige til fru Pia Adelsteen, at det er en erkendelse af, at det ikke er muligt at få Frankrig flyttet fra det principielle standpunkt, og derfor er det jo heller ikke noget, som de andre lande har syntes det var værd at tage op.
Der kan man ligesom sige, at det at rejse en sag, der så bare falder til jorden med et brag, er der jo ikke nogen, der har nogen som helst interesse i.
Men som jeg også sagde før, tror jeg da, at der er mange lande, der ligesom Danmark har blik for, at hvis chancen skulle byde sig for, at der på et eller andet tidspunkt blev mulighed for en byttehandel, hvor man kunne få det her i spil, var det selvfølgelig fornuftigt at arbejde på det.
Som tingene er lige nu, tror vi, det vil være decideret kontraproduktivt, umiddelbart før at franskmændene skal have både præsidentvalg og parlamentsvalg, at komme løbende og rejse det her på et møde, for så vil franskmændene i hvert fald være tvunget til ganske markant at gå ud og garantere, at det ikke kommer til at ske.
Det er noget, der betyder noget for dem.
Pia Adelsteen (DF), 2011-03-17:
Men det, jeg hører ministeren sige, er, at man aldrig har rejst spørgsmålet i Rådet, at man aldrig har taget det op, fordi man simpelt hen mister politisk indflydelse.
Sådan ser ministeren på det.
Men man får jo heller ikke noget ændret, hvis man ikke rejser spørgsmålene.
Og jeg er godt klar over, at det her er en varm kartoffel for nogle, men hvis man ikke desto mindre gerne vil have ændret nogle ting – nogle ting, som i hvert fald stort set alle europæere synes er fuldstændig tåbelige, som vi her i Folketinget er et stort flertal der synes er totalt tåbelige, som man bruger mange penge på, og som europaparlamentarikere synes er tåbelige; altså, det er i realiteten meget få mennesker, der synes, det her ikke er fjollet – så er det da mærkeligt, at man ikke bruger tid og kræfter på at rejse spørgsmålet i Rådet, synes jeg.
Lene Espersen (KF), 2011-03-17:
Der har jo været meget stor diskussion af det ikke bare her i Danmark, men også i nogle andre EU-lande, og jeg tror, det er alle bekendt, hvad vores holdning til spørgsmålet har været.
Men mig bekendt, som jeg også sagde i mine bemærkninger til beslutningsforslaget, har der ikke under nogen af de skiftende regeringer, der har været de sidste årtier,
været noget ønske om under traktatforhandlinger at rejse spørgsmålet, da der ikke var nogen sandsynlighed for, at man ved de lejligheder kunne få overbevist Frankrig om, at det var en god idé.
Og derved ville vi jo spilde forhandlingskapital på en sag, som vi ikke fik igennem.
Klaus Hækkerup (S), 2011-03-17:
Jeg konstaterer bare, at der, når man bevæger sig rundt ude i fædrelandet, sker nedskæringer.
Jeg har ikke bevæget mig nærmere ind i en analyse af, hvorfor det sker i en række kommuner.
Jeg kunne have en fornemmelse af – men det er som sagt ikke noget, jeg har analyseret – at det måske hænger sammen med det udligningssystem, regeringen har gennemført, som så sammenknyttet med andre bevægelser i den kommunale økonomi bevirker, at der er kommuner, der ser sig nødsaget til at skære ned.
Det har jeg som sagt ikke analyseret nærmere.
Jeg kunne have en fornemmelse af, at det måske var om ikke hele forklaringen så måske endda en væsentlig del af forklaringen.
Jeg kan bare konstatere, at når jeg ser og læser referater fra det, der foregår i kommunerne, så er de i en konstant nedskæringsproces.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-17:
Jeg havde jo ellers glædet mig til at få svar fra hr. Klaus Hækkerup, men måske er der en forventning om, at jeg først skulle stille spørgsmålet igen, og så gør jeg da det.
Det drejer sig om det her med vismændene og øget arbejdstid.
Der er det altså lidt svært – gider I ikke holde op med at tale, tak! – at få folk til at arbejde mere i gennemsnit.
Der har jeg jo henvist til vismandsrapporten og det med, at det mest oplagte politiske økonomiske instrument til en højere arbejdstid er en reduktion af marginalskatterne på arbejdsindkomster.
Da vi diskuterede det kl. 10 i formiddags, sammenholdt jeg det bl.a. med, at Socialdemokraterne og SF har været ude ligesom at bruge vismændene som sådan en legitimering af, at den røde plan, »En Fair Løsning«, jo også siger, at man skal arbejde mere.
Og dermed giver vismændene så S og SF ret.
Men er det ikke lidt at føre danskerne bag lyset, når man lader, som om vismændene giver S og SF ret, når vismændene nu faktisk siger, at man skal sænke marginalbeskatningen, mens S og SF vil hæve marginalbeskatningen?
Klaus Hækkerup (S), 2011-03-17:
Men det, som hr. Morten Bødskov har sagt, er, at hermed kan S og SF konstatere, at beregningerne – ikke forudsætningen for beregningerne, for det er jo et politisk valg, hvad man vil gøre – der er foretaget i »En Fair Løsning«, nemlig spørgsmålet om ændring af satsreguleringsmekanismen og antallet af offentligt ansatte, er på linje med både vismændenes og Arbejdsmarkedskommissionens i vurderingen af forslagets virkning.
Det betyder, sådan som jeg læser det, at det, som de siger, er, at med de forudsætninger, der er lagt ind i beregningerne, vil man også få den virkning ud af det.
Hermed er vi lige præcis tilbage, synes jeg, i det, hr. Simon Emil Ammitzbøll jo ellers meget præcist har været rundt om, nemlig at sige: Vi har besluttet nogle ting herinde i Folketinget.
Og så kan vi drøfte f.eks. at fjerne nogle erhvervsstøtteordninger.
Så kan vi drøfte, om det er det, vi vil, eller ej.
Den diskussion, som hr. Simon Emil Ammitzbøll lægger op til her, er, at hvis vi fjerner erhvervsstøtteordningen, hvor meget sparer vi så egentlig?
Det er det, vismændene er inde på.
Hvis vi gør det, ud fra de forudsætninger der ligger, så får det den konsekvens.
Det synes jeg da er meget fair.
Mads Rørvig (V), 2011-03-17:
Det synes jeg simpelt hen kræver et svar fra hr. Klaus Hækkerup.
Kommunerne har de penge i 2011, som de også havde i 2010.
Kommunerne har aldrig haft så mange penge, som de har i 2011.
Man har fastfrosset kommunernes budgetter i 2011, 2012 og 2013.
Vi har ikke fastfrosset dem, som man gør i England eller i Tyskland eller andre steder.
Nej, når man i dansk terminologi fastfryser, så er det inklusive pris- og lønfremskrivninger.
Hvor mange penge ønsker hr. Klaus Hækkerup at give kommunerne ekstra i 2012, 2013 og 2014, for at man i hr. Klaus Hækkerups øjne får balance, hvis man mener, at der har været nedskæringer i så lang tid?
Hvor stort et beløb vil man tage ud af den fælles kasse og give kommunerne ekstra?
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2011-03-17:
Nu er det jo ikke, fordi vi nødvendigvis skal have en længere diskussion om den konkrete pressemeddelelse.
Der står nu også tidligere i den, at den nye vismandsrapport bekræfter, at det er en farbar vej.
Det er der, hvor jeg siger: Det er jo meget fint, men hvis man vil bruge det fine vismandsstempel, så skal vi netop gøre det, som hr. Klaus Hækkerup også sagde i sit svar til mig lige før, nemlig diskutere konkret, hvordan det skal ske.
Her anbefaler vismændene jo, at den mest effektive måde er at nedsætte marginalskatten på arbejde.
Jeg har forstået, at Socialdemokraterne ønsker at hæve marginalskatten på arbejde.
Det fremgår jo af »En Fair Løsning« eller »Fair Forandring«, eller hvad det hedder.
Det vil sige, at man vil gøre noget, der er kontraproduktivt i forhold til den mest effektive måde at gøre det på.
Så kan man selvfølgelig sige, at der også findes andre tiltag, der kan være gode, og vi har hørt, at man kunne forestille sig, at folk frivilligt kunne arbejde lidt mere osv. osv.
Men hvis det skal ske også i den virkelige verden, vil jeg sige til hr. Klaus Hækkerup, hvad foreslår S og SF så?