Lars Dohn (EL), 2014-02-18:
Det vil jo være vanskeligt at rulle den udvikling tilbage, netop fordi så stor en andel af lejeboligmassen er blevet udstykket i ejerlejligheder.
Men den model, som man så senere føjede ind efter boligforliget, om retten til for køberne at købe på andelsvilkår, er jo en langt mere demokratisk model, som indebærer en form for beboerdemokrati som det, vi har i den almene sektor.
Så det er nogle helt andre perspektiver end de meget snævre perspektiver, der er med ejerlejlighederne.
Vi har jo netop set med den borgerlige politik i 00'erne, at når man slipper markedet fri, får man bobler, og det er jo på grund af boblerne, at de, der nu står med to boliger, ikke kan få deres økonomi til at hænge sammen ved en udlejning.
Først tak til Liberal Alliance, fordi man fremsætter sådan et forslag, og jeg takker ikke for indholdet, men for, at vi herinde også kan få mulighed for at se, at der er forskel på, om man vælger til højre eller om man vælger til venstre i dansk politik.
Man kan sige, at boligpolitikken frem mod et kommende folketingsvalg vel også er der, hvor kanten vil blive, så vi har her at gøre med et meget interessant område.
Og jeg kan da lige forestille mig, at når der er et pres inden for Venstres gruppe i forhold til frimarkedet, og når de partier, som skal udgøre det parlamentariske grundlag, også er usikre – nu hørte vi lidt om Dansk Folkepartis holdning, og især hørte vi om Liberal Alliances holdning – jamen så kan det blive til en rigtig spændende udvikling på boligmarkedet.
Når man nu skriver i lovmaterialet, at det er 80 år siden, vi fik indført den her lovgivning, så er det ikke helt rigtigt.
Det er rigtigt, at man i 1937 fik den første egentlige lejelov i Danmark, men vi skal faktisk helt tilbage til 1887, hvor de første lovgivninger blev indført i Danmark, og så langt tilbage som i 1915 fik Stauning indført en huslejekontrollov – ikke en egentlig lejelov med det, som det indebærer, men en huslejekontrollov.
Så det vil sige, at det om et år er 100 år siden, at man i Danmark valgte at sige: Udlejningsboligen er alt for vigtig til at overlade til det fri marked.
Hvis vi skal se på, hvordan det kan gå, når det får lov til at gå helt galt, så kan vi kigge på den regering, som bestod af Venstre i 1929 med statsminister Madsen-Mygdal.
Han førte jo den samme politik på boligområdet, som præsident Hoover gjorde i USA, hvor der opstod de såkaldte Hoovervilles, der var byer, hvor bliktagene var den mest udbredte tagform.
Herhjemme slap man huslejen fri i 1929, og det gav nogle kæmpe stigninger i huslejen.
Så vi har erfaringer med det.
Og skal vi så langt tilbage for at lære af historien?
Vi ved også, at det jo er den førte boligpolitik med det store ejerlejlighedsforlig, det store boligforlig i 1967, som er årsagen til, at vi er havnet i den her misere, altså at vi har skabt et ejerlejlighedsmarked, som ikke længere er tilgængeligt for dem med ganske almindelige indkomster.
Det er jo også, som hr. Eigil Andersen nævnte, beregnet, hvad der vil ske, hvis man skaber et frimarked med 61,8 pct. lejeudvikling og i København med over 100 pct. lejeudvikling; det kan enhver jo se.
Jeg ved godt, at for Liberal Alliance er en bolig sådan en vare ligesom alt mulig andet.
For Enhedslisten og egentlig også for næsten alle andre partier herinde, tror jeg, er boligen så vigtig, at det er en menneskeret.
Men vi skal have det med i billedet af det her, at Danmark slet ikke er så reguleret, som mange går og tror.
Der er 18 kommuner i Danmark, hvor boligreguleringsloven slet ikke gælder – alt byggeri efter 1992 er ikke reguleret, og det er faktisk noget af et problem.
Vi kan også se på huslejeudviklingen, at der er sket en kæmpe udvikling i boligstøtten, og det afspejler jo, hvordan det går med huslejerne.
Vi kan se, at hvis man som ungt menneske flytter til København, kan man komme af med 6.000 kr. for et værelse – altså hvad er det, man vil mere, havde jeg nær sagt?
Det er sådan, at huslejenævn og huslejeklagenævn godkender huslejer på 1.200-1.300 kr., og hvis man prøver at gange det med en normal boligs størrelse, vil man kunne se, at lejeboligpriserne i Danmark er på et niveau, som er helt uacceptabelt.
Så derfor er der ikke behov for at give reguleringen fri.
Der er behov for at styrke boligreguleringen i Danmark, sådan at man kan sikre, at boligen fortsat er en menneskeret og ikke en vare.