Helle Thorning-Schmidt (S), 2007-10-04:
Vi vil indeksere energiafgifterne, det vil De Konservative også.
Regeringen og Dansk Folkeparti vil bruge det til at betale for en skattelettelse til de allermest velstående danskere, vi vil bruge pengene til at føre tilbage til borgerne dels i form af tilbageløb til pensionisterne, dels i form af billigere takster i den kollektive trafik.
Socialdemokraterne går til valg på skattestoppet.
Det eneste, der kan ophæve det, er en skattereform med deltagelse af et af de tre store partier.
Den debat, vi har i Folketingets åbningsuge, er jo altid noget særligt.
Det er på mange måder en demokratisk højtid; vi bryder meninger, og det er jo alt sammen godt.
Men det er jo også sådan en dag som i dag, man virkelig får blik for, at der er et valg i dansk politik, og i hele den her kamp om ord og kamp på tal, som har udspillet sig i dag, så kan man jo nogle gange frygte, at vi helt mister forbindelsen til livet uden for Christiansborg.
På den ene side har vi det gamle VKO-flertal med en politik og en retorik, som vi kender ud og ind; med en klar og konstant afstand mellem det, der siges, og det, der gøres; med en konsekvent blokpolitik; med skattelettelser som førsteprioritet og historisk lave vækstrater i den offentlige sektor; med voksende ulighed og en konsekvent nedprioritering af miljøpolitikken.
På den anden side har vi et alternativ, hvor vi har mulighed for at prioritere velfærd over skattelettelser; vi har mulighed for at give borgerne klare rettigheder til velfærd i de sammenhænge, der er mest afgørende for deres liv; vi har mulighed for at gøre Danmark til verdens førende nation, når det handler om klima og miljø; vi kan rydde op i den økonomiske fattigdom i Danmark og give alle lige muligheder i Danmark; og vi kan samarbejde bredt i Folketinget, når det gælder om at skabe en grøn, fuldt finansieret skattereform med en retfærdig fordelingsprofil.
Så har vi også mulighed for - det må vi også konstatere i dag - at videreføre en stram udlændingepolitik uden at udsætte de flygtninge, særlig de flygtninge, der har børn, for en behandling, som bryder mennesker ned frem for at gøre det modsatte.
Og hvad enten nu folketingsvalget kommer tidligt eller sent, så synes jeg da, at vi skal glæde os over på tværs af de uenigheder, vi så har, at der stadig er forskel i dansk politik.
Men når det gælder det politiske arbejde, som vi nu lægger op til her, så synes jeg, at der er grund til at være bekymret for den kommende sæson, og det har jeg også sagt i min første tale.
Der er simpelt hen for meget, der ikke er styr på i den kommende sæson; jeg synes, jeg mangler ledelse i forbindelse med de problemer, vi ser foran os.
Hvad kan det være for problemer?
Ja, vi ved, at den velfærd, vi har ude i kommunerne og regionerne, er presset, og det er, som om et flertal her i Folketinget ignorerer, at der er konkrete problemer ude i både kommuner og regioner.
De siger det alle sammen; regionsborgmestre, borgmestre i kommunerne siger det alle sammen, men det er, som om det ikke trænger herind.
Tværtimod, der er indgreb på vej over for kommunerne.
Vi har ikke kunnet få bekræftet her i dag, at der ikke kommer et indgreb, som vil tvinge kommunerne til at genåbne budgetterne og gennemtvinge besparelser, præcis som sidste år.
Regeringen nægter at gå i gang med en lønreform, en lønreform, som måske kunne sætte fokus på, hvad det er for nogle problemer, der er i den offentlige sektor, også når det handler om aflønning.
Og vi kan også se, at når regeringen nu igen har valgt VKO-flertallet frem for at gå imod skattelettelser, så bliver det jo også meget vanskeligt, hvis man skal følge regeringens økonomiske plan, at gennemføre en egentlig lønreform.
Vi ved også, at de globale klimaforandringer er så store, er dybt alvorlige.
Vi har opgivet i Danmark at føre en aktiv klima- og miljøpolitik, og vi forurener i øjeblikket mere end det, vi har forpligtet os til.
Endelig - og det kan måske være det allermest bekymrende - ved vi også, at der er en reel risiko for et økonomisk tilbageslag i Danmark, fordi vi i øjeblikket er i færd med at hælde milliarder ud i ufinansierede skattelettelser.
Det er ikke kun mig, der siger det, det siger både overvismanden og også nationalbankdirektøren, som begge har advaret imod regeringens økonomiske politik.
Alligevel kører VKO-flertallet videre med skattelettelser, som ingen har bedt om, og som økonomer siger ikke har nogen som helst positiv effekt på arbejdsudbuddet.
Rækken af de problemer, der tårner sig op, er ganske enkelt alt for lang og for bekymrende.
Det er jo ikke, fordi vi ikke har muligheder for at løse dem.
Det har vi, der er masser af muligheder for at løse de her problemer.
Vi kunne, hvis bare vi valgte at lade være med at give de skattelettelser, man nu er blevet enig om, gå i gang med hele min lange liste, og det kunne vi have gjort helt fra starten.
Så har vi også haft en statsminister på talerstolen i dag, og man kan sige, at det giver anledning til en lille kommentar til den retoriske side af vores debat i dag.
Som et af de store dagblade har konstateret, er statsministeren så tilfreds med sin egen form, at han simpelt hen har opgivet enhver fornyelse.
Det er jo på lange stræk den samme tale, vi får igen og igen år efter år.
Jeg havde sådan en fornemmelse af at have været der før, både da jeg hørte den politiske ordfører, og da jeg hørte statsministeren stå heroppe og tale om den socialdemokratiske skattepolitik.
Jeg har lyst til at sige både til statsministeren og til hr. Troels Lund Poulsen: Kom videre, kom ud sammen med os andre!
Der er nye toner fra Socialdemokratiet.
Jeg synes, det er meget, meget tungt at skulle høre på den samme sang igen og igen og igen.
Vi må også konstatere, at der er et meget fjernt blik både hos statsministeren og hos den politiske ordfører fra Venstre, når vi begynder at tale om asylbørnene.
Så kommer der igen en lang historie om, at man har ofret et antal millioner på at forbedre forholdene, men det, der er det virkelige spørgsmål, er, at der i øjeblikket sidder nogle mennesker i landets asylcentre - 200 af dem er børn - som rent faktisk ikke har udsigt til at bo andre steder end i de asylcentre, og regeringen synes at være helt ligeglad med det.
I det hele taget synes jeg, at den debat, vi har haft i dag, viser, at der er en risiko ved at gentage det samme år efter år.
Risikoen er, at man glemmer at se tingene udefra.
Man har de her tal og de her beløb, som man hele tiden slynger ud, og man undlader at se på den virkelighed, som borgerne oplever.
Jeg tror, at det i virkeligheden kan blive et meget stort problem, at regeringen befinder sig med sine tal på Christiansborg og ikke lytter til den virkelighed, der er derude.
I virkeligheden tror jeg, at det er den største trussel mod det gamle flertal.
Jeg tror, der er mange, mange mennesker, der spørger sig selv: Kommer statsministeren ikke nogle gange herud?
Oplever han ikke skidtet på landets hospitaler, oplever han ikke de her ventelister, og kender han ikke nogen, som er utilfredse med den service, de får i den offentlige sektor?
Kender han ikke nogen, der er utilfredse med lukkedage i offentlige institutioner?
Så mangel på kontakt med virkeligheden, gentagelsen, der kommer år efter år - jeg tror, det vil være nok til at gøre mennesker meget trætte.
Jeg tror, der efterhånden er mange, der spørger, om det ikke er tid til både at få en ny tale og generelt få forandring i dansk politik.