Bertel Haarder (V), 2008-02-26:
SF ønsker med beslutningsforslaget at sikre tolærerordninger i samtlige matematik- og dansktimer fra 1. til 3. klassetrin.
Jeg er enig i, at det er en udfordring at sørge for, at flere gennemfører en uddannelse.
Det er en af skolens vigtigste opgaver at sikre, at eleverne forlader skolen med solide faglige færdigheder, så de har mod på og forudsætninger for at påbegynde og fuldføre en ungdomsuddannelse.
Jeg er også enig i, at vi skal tage fat lige fra skolestarten, så eleverne tidligt i skoleforløbet behersker de grundlæggende færdigheder, ikke mindst hvad angår læsning.
Jeg er til gengæld ikke enig i, at den danske folkeskole alt i alt står og mangler en masse penge til at løse disse opgaver, for i realiteten er det jo et forslag, der drejer sig om, at kommunerne nu skal have flere penge gennem bloktilskuddene.
SF anslår selv, at forslaget vil betyde en merudgift på 1,75 mia. kr. årligt, som så skal lægges oven i de milliardudgifter, SF foreslog i sidste uge.
Ministeriet har beregnet sig frem til, at tallet bliver noget højere, alt afhængigt af om der er tale om en lærer-lærer-dækning eller om en lærer-pædagog-dækning.
Hvis der er tale om en lærer-lærer-dækning, hvor der altså er to lærere, som arbejder på lærervilkår, så kan udgiften blive 2,4 mia. kr. Hvis alle afledte udgifter regnes med, så nærmer vi os en varig årlig merudgift for staten på 3 mia. kr.
Det er mange penge at bruge, når man betænker alle de udgifter, SF også ville bruge på skoleområdet i sidste uge, og når man betænker, at Danmark i forvejen har en af verdens allerdyreste folkeskoler.
Med forslaget udelukker SF jo samtidig, at tolærerordningen bruges behovsbestemt.
Det betyder, at vi ikke har garanti for, at ordningen bliver sat ind på de skoler, i de klasser og i de fag, hvor der er mest brug for den.
Det er en pølsemaskinemodel, hvor alle skal have to lærere, uanset om der er brug for det eller ej.
Jeg har lige her til morgen været på besøg i en klasse, hvor de skulle have kristendomskundskab, og der skulle der fortælles - behøver der virkelig at sidde en anden lærer og høre på den fortælling, når nu det er nok med en?
Kommuner og skoler har tolærerordninger i fag, på klassetrin og i særlige klasser, hvor der er brug for dem, og hvor de kan anvendes mest effektivt og målrettet.
Hvis vi indfører en generel regel om, at der skal være dobbeltbemanding i alle matematik- og dansktimer fra 1. til 3. klassetrin, så tilsidesætter vi den lokale vurdering af, hvor ekstra voksenressourcer vil kunne gøre størst gavn.
Det er simpelt hen dårlig prioritering.
Det er også en central detailstyring, og hvad må dog ikke Anders Bondo Christensen sige til dette overgreb fra statsmagten?
Jeg er enig i, at vi skal tage fat på at sikre de danske børn og unge en god og udbytterig skolegang lige fra dag et i folkeskolen og også i god tid før den første skoledag, og siden 2003 har regeringen i samarbejde med skoleforligspartierne iværksat en række initiativer: Der er kommet flere timer til dansk og matematik på de første klassetrin; fra 2003 blev der indført indholdsbeskrivelse med tilsvarende mål for børnehaveklassens undervisning; regeringen har taget initiativer, der styrker børnenes forudsætninger for lige fra skolestarten at få et tilfredsstillende udbytte af undervisningen med pædagogiske læreplaner i dagtilbud og med obligatorisk sprogstimulering af tosprogede børn, som endnu ikke har påbegyndt skolegangen; kommunerne har fået udvidet adgangen til at henvise tosprogede elever til andre skoler end distriktsskolen, sådan at dansksprogligt usikre elever kan få det bedst egnede undervisningstilbud fra skolestarten; og endelig vil regeringen jo i denne folketingssamling fremsætte et lovforslag - igen i samarbejde med skoleforligspartierne - som indebærer en række forbedringer på skolestartområdet, bl.a. ved at sætte fokus på elevernes sproglige udvikling i børnehaveklassen.
Med disse lovændringer, som er målrettet elever, der har særlige behov, vil vi fra regeringens side skabe bedre forudsætninger for, at eleverne får et godt udbytte af undervisningen.
Det er ikke længe siden, at vi sidst havde sådan et forslag til behandling - det var den 10. januar i forbindelse med Enhedslistens forslag om minimumsrettigheder for skoleelever.
Regeringen kan fortsat ikke støtte forslaget.
Vi har i forvejen lave klassekvotienter i den danske folkeskole.
Den gennemsnitlige klassekvotient er på 20,1.
Et loft på 22 elever kan således godt lade sig gøre, men man skal jo koste frygteligt rundt med eleverne, hvis man skal klemme alle klasser ned under 22, samtidig med at man nedlægger klasser med 14, 15 eller 17 elever.
Det vil jo i høj grad komme til at gå ud over det frie skolevalg.
Dertil kommer, at ingen undersøgelser jo entydigt peger på, at en lav klassekvotient er ensbetydende med en forøgelse af elevernes udbytte af undervisningen.
Det kan ikke dokumenteres på nogen som helst måde.
Det er svært at få noget som helst belæg for, at man lærer mere i en klasse med 15 elever end i en klasse med 25.
Måske er der lidt mere kedeligt i en klasse med 15 - det er vel den vigtigste forskel - men man kan ikke spore det på indlæringen.
I øjeblikket er maksimum på 28 elever, og kommunalbestyrelsen kan i særlige tilfælde tillade et højere elevtal, som dog ikke må overstige 30.
Med særlige tilfælde tænkes der på, at en eller to nytilflyttede elever skal have lov at komme ind i en klasse, som ellers skulle deles, efter at skoleåret er startet.
Klassedannelsen sker mange steder på grundlag af et lokalt fastsat maksimalt elevtal, som ligger betydeligt under lovens maksimum.
Nogle steder kører man faktisk med et maksimum på 22, andre steder på 24.
Det er noget, man selv har bestemt, og som man selv kan dispensere fra.
Ved den konkrete klassedannelse skabes der på denne måde et rum til at kunne modtage tilflyttende elever i skolens grunddistrikt og også et rum til elever, der efter et frit skolevalg kan optages på skoler uden for grunddistriktet, hvor eleverne bor, og på tværs af kommunegrænser.
Ministeriet har beregnet, at lidt over 70 pct. af samtlige landets normalklasser har et elevtal på 22 eller derunder.
I begrundelsen fremmaner SF et meget dystert billede af overfyldte klasser med 30-35 elever i de store byer.
Det er ikke et rimeligt billede at give.
For det første er elevtal over 30 ikke i overensstemmelse med folkeskoleloven, og hvis der skulle være sådan nogle klasser, vil jeg gerne høre om dem.
Jeg har hørt om dem, men når jeg så har tjekket efter, passer det ikke.
For det andet kan jeg oplyse, at det ikke er de store bykommuner, der har de højeste gennemsnitlige elevtal.
Det skyldes jo, at der er det lettere at få elevtallet til at gå op, og der er det ikke så vanskeligt at flytte rundt på børnene mellem skolerne.
Det kan ofte være i små kommuner, at man foretrækker at have en stor klasse, som så til gengæld har nogle deletimer, frem for at køre med 15 og 16 elever hele tiden.
Afslutningsvis vil jeg gerne slå fast, at en reduktion af det gældende loft først og fremmest vil føre til mindre fleksibilitet.
Jeg har indledt et samarbejde med bl.a. Danmarks Lærerforening, Kommunernes Landsforening og Skole og Samfund om afbureaukratisering og regelforenkling af folkeskolen i lighed med det, der er gennemført på gymnasieområdet.
Dette forslag vil indskrænke skolernes handlefrihed, når det gælder klassedannelse, og regelstyrede tolærerordninger vil også indskrænke skolernes handlefrihed.
Det vil indskrænke deres muligheder for at sætte ressourcerne ind der, hvor der er størst behov.
Og derfor går jeg også ud fra, at man bredt i skolens verden vil afvise SF's forslag.
Man kan altid ønske flere penge, men SF's måde at give pengene på tror jeg man bredt vil afvise i den danske folkeskole.
Konklusionen er, at alle partier støtter lovforslaget.
Det skyldes nok, at vi netop har valgt den model, at ingen bliver stillet ringere af det.
Så kan man sige, og det kan man læse i bemærkningerne, at det ikke er særlig mange, som bliver begunstiget af det, fordi man allerede nu kan tjene ret meget i resten af året, når man har færdiggjort sin uddannelse.
Men man skal lige huske på den dynamiske effekt.
Det kan jo være, at nogle holder sig tilbage fra at tjene mere i det sidste halve år, fordi de ved, at de bliver klippet i deres SU.
Derfor kan det jo godt være, at det i virkeligheden er flere, som bliver berørt positivt er det.
Jeg tror også, at der er noget psykologisk fordelagtigt ved, at man, når man er færdig med studiet, ikke længere bliver behandlet som studerende, i stedet for at man så at sige skal slæbe sine SU-forpligtelser med sig ind i sit arbejdsliv.
Jeg tror, at det er det, der gør, at Danske Studerendes Fællesråd ifølge Ritzau uden forbehold har taget positivt imod forslaget.
DSF har længe ment, at det var forkert, at folk, som har modtaget SU i en periode, hvor de vitterlig har haft brug for den, skal straffes økonomisk for at finde et job hurtigt.
Det siger næstformand Pernille Miller fra DSF.
Jannik Schack Linnemann, som er forskningschef i Dansk Erhverv, tilføjer, at det skaber en skæv incitamentsstruktur, når det bedre kan betale sig at udskyde færdiggørelse af studiet til begyndelsen af efterårssemestret, samtidig med at det bedst kan betale sig at vente til det efterfølgende år med at få arbejde.
I en tid, hvor der er stor efterspørgsel efter nyuddannede, er det meget tilfredsstillende, at regeringen har lyttet til kritikken og nu retter op på den uhensigtsmæssige tilstand, siger han.
Altså positiv modtagelse både fra de studerendes organisation og fra de erhverv, som står og længes efter, at de studerende kommer ud og søger job.
Jeg skammer mig overhovedet ikke over, at dette her så også bliver et lille bidrag til jobplanen, et lille bidrag til, at der er flere, der hjælper med at bære og betale skat i det danske samfund, for det har velfærdssamfundet brug for.