Dennis Flydtkjær (DF), 2016-05-19:
Danmark indgår jo løbende dobbeltbeskatningsoverenskomster med andre lande, og det gør vi ud fra den standard, der er i OECD, og det er den, der danner rammen for stort set alle de aftaler, vi laver på det her område.
Det synes vi i Dansk Folkeparti er ganske godt, for det skaber noget sammenlignelighed og noget forudsigelighed, som gavner både danske borgere og virksomheder, fordi reglerne så bliver mere ens, da det er den samme standard, man har lavet det ud fra.
De her overenskomster sikrer jo, at der ikke sker en dobbeltbeskatning, men også at der ikke sker en dobbelt ikkebeskatning.
Det er så det, der lægger rammerne for, at man kan finde ud af, hvem der nu har beskatningspligten, og det er jo ganske fornuftigt, at vi indgår de aftaler.
Jeg synes også, at en opfordring herfra i forhold til udkommet af de to beslutningsforslag, vi har haft i dag, skal være, at man får mere fokus på, at vi får indgået flere dobbeltbeskatningsoverenskomster, end at det måske så meget handler om, om det er den ene eller den anden standard, man bruger.
Der føler jeg mig egentlig tryg ved den måde, man gør det på i dag.
Det, der så foreslås med det her beslutningsforslag, er, at man går væk fra OECD's standard og over til FN's modeloverenskomst, men kun når det gælder for lav- og mellemindkomstlande.
Og sådan som jeg konkluderer det ud fra forslaget, er forskellen jo kort sagt det, at forslagsstillerne ønsker, at Danmark stiller sig selv dårligere i forhandlingerne, når det kommer til overenskomster med lavindkomstlande.
Så er der en ting, jeg undrer mig lidt over i teksten, for der står sådan lidt mellem linjerne, at Danmark næsten prøver på at snyde landene.
Jeg tror ikke nødvendigvis, det er det, der er intentionen, kan jeg høre ud fra svarene på spørgsmålene, men jeg har ikke indtryk af ud fra de dobbeltbeskatningsoverenskomster, jeg har været med til at behandle her i Folketinget – og det er efterhånden en del – at Danmark prøver på at snyde andre lande.
, det er jo en forhandling og et kompromis mellem to lande, og den aftale indgår man jo kun, hvis begge parter kan se sig selv i det.
Og som land har vi jo ikke nogen interesse i at prøve på at tryne nogen.
Det er sådan set ikke anderledes, end det er herinde i Folketinget, hvor man sidder til forhandlinger med andre partier – der har man jo heller ikke nogen interesse i at prøve på at tryne et parti fuldstændig ned under gulvbrædderne, for det eneste, der sker, er jo bare, at ganske kort tid efter vil det andet parti opsige aftalen.
Så man prøver selvfølgelig at finde noget – i Folketinget ligesom ved indgåelse af dobbeltbeskatningsoverenskomster – hvor begge parter kan se sig selv i det og kommer ud med flere plusser end minusser i vægtskålen.
Det er jo egentlig også det, synes jeg, der er udkommet af den debat her, for hvis man kigger på, hvad der er sket af genforhandlinger af dobbeltbeskatningsoverenskomster eller tilfælde, hvor de er blevet opsagt, så er det faktisk utrolig sjældent, det sker.
Den eneste aftale, jeg kan komme i tanke om, er faktisk den mellem Danmark og Frankrig, sjovt nok, som egentlig er et land, vi ligger ret tæt på økonomisk, og den blev opsagt, fordi man ikke kunne blive enige.
Men jeg har altså ikke oplevet, at der skulle være nogen lavindkomstlande eller mellemindkomstlande, hvor den ene part har følt sig så dårligt behandlet eller så meget trynet, at de har haft behov for at opsige aftalen.
Så jeg ser altså ikke det store behov for, at Danmark går væk fra den standard, som vi bruger nu, for jeg synes, det giver en god forudsigelighed og sammenlignelighed for virksomheder og borgere, at man ved, at det er de samme principper, der bliver indgået aftaler ud fra hver gang.
Så med de ord kan jeg sige, at vi i Dansk Folkeparti ikke kan støtte forslaget.