Flemming Møller Mortensen (S), 2008-04-15:
Ytringsfriheden er under pres i disse år.
Fundamentalistiske kræfter, det være sig højrenationalistiske såvel som islamistiske, sætter igen og igen formørkede dagsordener, der søger at begrænse den enkeltes menneskeret til at ytre sig frit og uhindret.
Herhjemme har vi eksempelvis oplevet trusler mod tegnere.
Her må forfattere, musikere og andre kunstnere dagligt sætte livet på spil i kampen mod totalitære regimer.
Ordningen fungerer rigtig godt mange steder, hvor forfulgte kulturarbejdere har kunnet opretholde et virke rettet mod hjemlandet og samtidig deltage aktivt i det lokale kulturliv.
Der ligger altså en vigtig dobbeltfunktion i ordningen.
Men kulturministerens forslag til ordningen for Danmark er ikke godt nok.
Fra socialdemokratisk side finder vi det uforståeligt, at regeringen ekskluderer en række kunstnere, som dagligt risikerer liv og frihed ved at insistere på ytringsfrihed.
I lovforslaget hedder det, at målgruppen er »personer, der formidler det skrevne ord og andres ytringer«.
Hvordan kan regeringen med denne definerede målgruppe gå direkte imod sin egen formulering?
Er instruktører og skuespillere ikke formidlere af det skrevne ord?
Tilsyneladende ikke i regeringens terminologi.
Mange af høringssvarene indeholder præcis denne kritik.
Skal vi forstå ministeren sådan, at fribyordningen ville lide skade af også at omfatte en forfulgt musiker?
Jeg forstår ikke, hvordan ministeren kan sidde det fuldstændig overhørig, at danske PEN, Dansk Kunstnerråd, Dansk Forfatterforening, Danske Mediers Forum og Københavns Kommune stiller sig undrende over for, at ordningen alene begrænser sig til forfattere og skribenter?
Ministeren nævner også i bemærkningerne, at regeringen ønsker klare grænser for, hvem der skal kunne blive omfattet af ordningen.
Selvfølgelig - det gør Socialdemokraterne også.
Men hvor er meningen i alene at lade grænserne bestå i arten af formidlingsarbejde?
Konsekvensen af regeringens besynderlige afgrænsning bliver jo den helt groteske, at en given forfulgt skribent kan komme til Danmark alene qua sit hverv som skribent, mens en afrikansk musiker i kampen mod magtkorruption eller den systemkritiske iranske filminstruktør, som måske har oplevet større trusler og værre forfølgelse i sit hjemland, får et nej til Danmark.
Endelig stiller vi os fra socialdemokratisk side lidt skeptiske over for finansieringen af fribyordningen.
Det fremgår af de almindelige bemærkninger til forslaget, at udgifter i forbindelse med den forfulgtes ophold afholdes af den kommune, som har valgt at indgå i fribyordningen.
Her er der grund til at overveje de forslag, som også er afgivet i høringssvarene, bl.a. foreslår Ballerup Kommune en statslig pulje, hvorfra kommunerne skal kunne søge om tilskud til dele af udgifterne.
Danmarks Biblioteksforening foreslår, at udgifterne deles ligeligt mellem stat og kommune.
Og helt ærligt, vil jeg sige til ministeren, det må vi da lytte til.
Jeg tror ikke, at der er nogen kommuner i dagens Danmark, der ligefrem savner udgifter.
Samlet set er Socialdemokraterne meget positive over for grundtanken i forslaget, selv om den konkrete udformning savner både ambition og logik.
I det videre udvalgsarbejde vil vi derfor arbejde for en udvidelse af ordningen og en fornuftig finansiering.
Er det ikke muligt, kan man forvente et ændringsforslag fra vores side.
Men jeg forventer selvfølgelig, at ministeren er indstillet på dialog om lovforslaget.