Juliane Henningsen (IA), 2008-02-19:
Denne forespørgsel til statsministeren er rejst for at belyse den politiske og den socialpolitiske situation i Grønland.
Det er således en både meget bredt og meget løst formuleret forespørgsel.
Ikke desto mindre hilser jeg den velkommen, da jeg ser den som et forsøg fra forespørgselsstillernes side på at vise interesse for det grønlandske folk og som et ønske fra deres side om at indgå i en dialog om Grønland på et konstruktivt og mere oplyst grundlag.
I min første tale i denne sal for blot få måneder siden gjorde jeg det klart, at mit ønske er at bidrage til et mere nuanceret billede af Grønland og grønlændere, og det agter jeg at gøre.
De sociale og sundhedsmæssige problemer, vi har i Grønland i dag, har vi tilfælles med andre postkoloniale samfund.
Vi grønlændere regnes blandt de 370 millioner mennesker verden over, som betegnes som oprindelige folk.
Oprindelige folk er den dag i dag blandt de mest marginaliserede socialt, økonomisk og politisk.
De kæmper en kamp for at forbedre vilkårene for deres børn og unge, ligesom vi gør det i Grønland.
Overgangen fra et traditionelt fangersamfund til et såkaldt moderne vestligt samfund er stadig i gang.
De enorme kulturelle skift og voldsomme sociale forandringer, vi har gennemgået over få årtier, og som vi stadig er midt i, er ikke altid nemme at styre, og de er ikke kun af det gode.
Derfor skal Danmark som samarbejdspartner forholde sig konstruktivt og ikke mindst respektfuldt til vores udfordringer.
Hvis Danmark har et reelt ønske om at bidrage til, at vilkårene for vores børn forbedres, så vil det bedste, Danmark kan gøre, være at bakke op om hjemmestyret og de ansvarlige politikere og ikke mindst de fagfolk, enkeltpersoner og foreninger i hele Grønland, der har søsat en række initiativer, som skal sikre, at vores børn får de bedste vilkår i fremtiden. Viljen til at løse vanskeligheder og tage ansvar understreges af, at Grønlands hjemmestyre afsatte to tredjedele af bloktilskuddet til at afhjælpe problemerne og søsætte initiativer til forebyggelse.
Mange lokalforeninger fra Nordgrønland til Sydgrønland har taget initiativ til debat og konkrete tiltag.
Oppositionen i Grønland, herunder mit parti, Inuit Ataqatigiit, har senest været på banen igen med at stille forslag, som bl.a. skal afhjælpe børnefattigdom.
De mange initiativer, der er iværksat, og ikke mindst vores eget bud på løsning af tabubelagte problemer ser jeg som et tegn på et Grønland, som i høj grad tager ansvar.
Når vores problemer jævnligt bringes til debat i de danske medier og blandt nogle af mine folketingskolleger, er det også vigtigt at huske på, at det på mange fronter går rigtig godt i Grønland.
Aldrig har der været flere på studieforberedende uddannelser.
Aldrig har der været så mange, der gennemfører en videregående uddannelse.
Aldrig har man set en så stor samlet vilje i befolkningen til at arbejde med at fremme børns vilkår.
Aldrig har vilkårene for sport og kultur været bedre, og det kan gøres endnu bedre.
Aldrig har vores erhvervsmuligheder, bl.a. inden for råstofudvinding, været bedre.
Ungdommen er vores vigtigste ressource og største stolthed.
At ungdommen trives, uddannes og inspireres spiller en altafgørende rolle for et fremtidigt sundt og stærkt Grønland.
De barske vilkår til trods er vores børn og unge bredt set glade, initiativrige og ressourcestærke, så der er grund til optimisme.
Jeg oplever specielt i min egen generation, at der er mod og vilje til at tage udfordringerne op.
Vi skaber initiativ på initiativ, og det hjælper.
Derfor bør snakken om manglende erkendelse og indsats efterhånden også erstattes af anerkendelse fra dansk side.
Konstruktive input fra Danmark og andre lande i øvrigt, som har udfordringer, der er beslægtede vores, er velkomne.
Fortsatte beskyldninger, angreb og paternalistisk snak kan vi selvfølgelig ikke bruge til noget.
En fin start på et sådant samarbejde ligger i forslaget til vedtagelse fremsat er hr. Henrik Høegh, som jeg derfor tilslutter mig.
Der er et område, som Dansk Folkeparti hele tiden henviser til, og det er uddannelsesområdet.
Jeg vil gerne henvise til afrapporteringen af den ekstraordinære uddannelsesindsats, som Landstinget samlet har krævet og vedtaget.
Den ekstraordinære uddannelsesindsats betyder, at der er langt flere uddannelsessøgende, og at der er langt flere, der består og gennemfører en uddannelse.
Det er de faktuelle ting, jeg gerne vil henvise til, og hr. Søren Espersen må meget gerne gå ind på hjemmestyrets hjemmeside og blive belært af det.