Annette Vilhelmsen (SF), 2015-03-26:
Men måske Socialdemokraternes ordfører alligevel kunne blive en lille smule mere præcis?
For i forhold til de henvendelser, jeg får fra børn og unge, som bliver mobbet, synes jeg ikke, det er et rigtig godt svar til dem at sige: Jeg kan godt høre, hvad du siger, men jeg venter på en trivselsmåling.
Hvad vil ordføreren foreslå at vi svarer de børn, som igen skriver i morgen, med hensyn til hvad det er, der skal gøres ved det her?
Tusind tak for en meget god modtagelse af SF's forslag til at få bekæmpet mobning.
Det er i hvert fald for mig en rigtig god dag, da jeg kan fornemme, at vi egentlig er enige om, at der for det første skal gøres noget ved det her, og for det andet, hvilket er lige så vigtigt, at det kan der gøres noget ved, og at vi allerede har gjort noget.
Vi har i SF valgt at fremsætte det her beslutningsforslag med det helt klare formål at stoppe mobning ligesom den stop mobning-kampagne, der kører, og lige præcis give børn de rettigheder, som de har krav på, når skolen ikke opfylder deres pligt til at handle.
For nogle skal jo handle, nogle skal jo se de børn, som oftest skjuler sig, fordi det er både flovt og skamfuldt ikke at være en af de populære.
Det er ikke sjovt at stå op hver morgen og vide, at i dag vil jeg også blive drillet.
Det er rigtigt, som fru Merete Riisager også siger, at der er forskel på drilleri, på mobning, på en lidt løs omgangstone osv., men mobning er kendetegnet ved systematisk overskridende kommentarer, som gentager sig igen og igen, som har toner af at være racistiske, kønsdiskriminerende, som kan gå på, at man er overvægtig eller for tynd, eller som Ellen i 9. klasse beskriver det, at hver dag at køre i skolebussen og skulle høre på, at der er sådan et kor, der sidder og siger: klamme sæk, klamme sæk, hvad koster du, osv.?
Det er ikke muligt at stoppe det, og der er ikke nogen voksne, der griber ind.
Det er også den dreng, som egentlig er meget optaget af at gå i skole, som passer sine ting, som måske ikke er en af de største, ikke en af dem, der klarer sig bedst på fodboldbanen, og når han rækker hånden op og gerne vil svare på et stillet spørgsmål, kommer det nede bagfra hver gang: fessor, fessor.
Det bliver også sagt, når han forsøger at klæde om til idræt, og det bliver også sagt på cykelturen hjem.
Denne mobning har nogle meget voldsomme konsekvenser, og for manges vedkommende forfølger det dem jo langt ind i voksenlivet, og det er meget traumatiserende, og det er også meget nedbrydende.
Bliver et barn udsat for mobning, er der i dag rent faktisk i virkelighedens verden ikke noget sted at klage til, hvis ikke skole eller forældre skrider til handling.
Børnene har ingen ret til at få løst deres problem, som for manges vedkommende påvirker dem langt ind i deres voksenliv.
Det er der også mange af ordførerne, der nævner nu: Ja, vi skal samarbejde, og det skal børn, skole, forældre, organisationer, og det skal vi også fra politisk side.
Så er det jo, at vi i SF har valgt at fremsætte det her beslutningsforslag, som netop lægger op til samarbejde, men vigtigst af alt er det for at sikre, at børnene har mulighed for at undgå at stå i en situation, hvor de ikke har nogen steder at gå hen og få hjælp, eller hvor ingen ser dem, eller hvor ingen tager dem alvorligt.
Vores beslutningsforslag har fire elementer.
Det ene er at få strammet op på lovgivningen, og ja, der er lovgivning, og nej, svaret er ikke altid mere lovgivning, men i hvert fald at få strammet op på den lovgivning, der er, sådan at det tydeligt fremgår, at skolerne har en handlepligt over for mobning på skolen, og at en skole derfor skal handle, hvis en elev føler sig mobbet eller krænket.
Vi har desværre været vidne til tilfælde, hvor skolen ikke har reageret, heller ikke efter gentagne henvendelser fra både børn og forældre, og det er fuldstændig uacceptabelt.
Skolerne har pligt til at skride til handling.
Det var det ene.
Det andet er, at sker det, at en skole ikke opfylder handlepligten, skal en elev, som er blevet mobbet eller krænket, have mulighed for at klage til Folketingets Ombudsmand.
I dag har børnene simpelt hen ikke juridisk mulighed for at klage.
Det må bare ikke ske, at et barn står uden mulighed for at få den hjælp, som voksne har.
Børnene har og skal også have en ret.
Flere har nævnt, at man jo kan gå til Ombudsmanden, men i den virkelige verden, er det ikke det, der opleves, bl.a. fordi man ikke oplyser børn og forældre om, at dette er en mulighed.
Vi ved det bl.a. fra BørneTelefonen, som jo hver eneste dag modtager opkald fra desperate børn, som ikke ved, hvor de ellers skal gå hen.
Det tredje forslag er, at regeringen i samarbejde med Kommunernes Landsforening, Skole og Forældre, Danmarks Lærerforening, Skolelederforeningen, Danske Skoleelever og sagkyndige opsamler den nødvendige viden med henblik på udbredelse af gode metoder til at håndtere situationer med mobning.
Det var også noget af det, som fru Louise Schack Elholm nævnte og også fru Lotte Rod fra De Radikale, nemlig at vi skal have mere viden, og vi skal også have systematisk viden, vi skal opsamle viden.
I SF tror vi, at måden at komme mobning til livs er via samarbejde og via deling af erfaring på tværs af organisationer og institutioner, og i den forbindelse er det vigtigt, at samarbejdet også inkluderer forældrene, og derfor er jeg enig i udlægningen fra fru Merete Riisager – jo, jeg er enig i, at der er mange ting, Liberal Alliance og SF er uenige i – om, at det er forældrenes ansvar at være med til at tage hånd om eleverne.
Det er der slet ikke nogen tvivl om.
Forældrene spiller en stor rolle i bekæmpelsen og i forebyggelsen af mobning.
De skal også inddrages og ikke mindst informeres om, hvordan man som forældre kan og skal håndtere det, hvis ens barn bliver mobbet, eller hvis ens barn er den, der mobber.
Endelig er der det fjerde punkt om, at mobning af børn og unge på digitale og sociale medier og konsekvenserne heraf skal kortlægges.
Der er også flere af ordførerne i dag, der nævner, at det jo er en ny flade at være på, at det er et nyt rum at være i, og det holder aldrig op.
Digital mobning er et stort og stigende problem, samtidig med at flere og flere børn og unge dagligt anvender de sociale medier, er mobning så at sige flyttet med fra skolegården til internettet.
Og den er ikke kun flyttet.
Mange tilfælde af mobning på nettet er blevet et supplement til den mobning, der foregår i den fysiske verden.
Det vil sige, at børnene jo ikke kan få en pause fra mobningen, når nu internet og de sociale medier er med overalt.
Hvor hjemmet tidligere har været et helle – når man kom inden for døren, stoppede det dér – så er mobning nu flyttet med hjem, og den er konstant til stede.
I den forbindelse er det så, at vi ønsker, og der bliver sørget for, at de, som er blevet mobbet på sociale medier, skal have adgang til at få slettet det krænkende indhold, så det ikke kan forfølge dem senere i livet eller ved en eventuel flytning til anden skole.
Jeg er meget glad både for opbakningen til, at vi får drøftelsen her, og også for den opbakning, der er til, at vi skal drøfte denne sag videre i udvalgsarbejdet.
Det er sådan, at jeg lige vil repetere for ministeren, som desværre afviser vores forslag, men det tror jeg nu sådan er mere af princip, at på indholdet og på det, som undervisningsministeren nævnte, er vi jo meget enige.
Så det, der jo vil være mit spørgsmål, der står tilbage, som jeg håber vi kan gøre til genstand for udvalgsarbejdet, er: Hvad gør vi så, når det ikke sker, når nu vi har en lovgivning, når nu vi har paragraffer, når nu vi ved, at skolebestyrelserne skal lave en antimobningsstrategi?
Alt det der er vi jo helt enige om, men når det ikke sker, hvad gør vi så, og hvordan varetager og sikrer vi de børns rettigheder, som bliver krænket og på den måde bliver forfulgt af det resten af deres liv?
Til fru Louise Schack Elholm fra Venstre, der nævner, at der er en del ligheder, vil jeg sige, at ja, det er der, og jeg kunne godt tænke mig, at vi arbejder videre med de ligheder, der er, og det skal vi gøre af hensyn til de børn, som det her handler om, og det handler lige præcis om at få skabt noget mere viden og få lavet en seriøs udvalgsbehandling på området.
Fru Annette Lind fra Socialdemokratiet nævner også det, at vi skal diskutere det og også gøre det i skolen, og det er vigtigt, at vi sammen får taget nogle af de her initiativer og så selvfølgelig også får set på de erfaringer, der kommer via trivselsmålene.
Men vi er også nødt til at sige højt, og nu kan jeg jo gøre det herfra, at alle børn har ret til at klage, at alle forældre har ret til at klage.
Det er skolelederens ansvar, og man skal handle på det, man kan ikke undgå at handle.
Til Dansk Folkepartis fru Susanne Eilersen, som nævnte, at vi måske fra SF's side var ude på at fratage kommunerne ansvaret, vil jeg i hvert fald gerne sige her: Nej, på ingen måde.
Så til Det Radikale Venstres fru Lotte Rod, som nævner de voksnes ansvar og lederens ansvar, vil jeg sige, at det er fuldstændig korrekt.
Det skal simpelt hen broderes, det skal hænges op alle steder: Pas på, her bliver skabt mennesker.
Det skal stå over enhver skoledør, og det skal lederen hver dag udøve sin ledelse efter.
Endelig nævner fru Merete Riisager fra Liberal Alliance til sidst, at der er noget, SF og Liberal Alliance ser meget forskelligt på, og der vil jeg sige: Ja, det er der, men der er også noget, vi ser ens på, og det er lige præcis samarbejdet og det at få forældrene med ind i det her arbejde, og det håber jeg meget på opbakning til, således at drøftelsen her i dag giver grobund for, at vi kan få en seriøs, konstruktiv drøftelse til gavn for de her børn, som vi jo alle sammen kerer os om.
Tak for debatten.