Ole Birk Olesen (LA), 2013-11-01:
Rigsrevisionen er kommet med en sønderlemmende kritik af opkrævningen af ejendomsskatter i Danmark.
Vurderingerne er forkerte, og det har de været i mange år.
Det har de været i hele perioden fra 2003 og frem, som er undersøgt.
I den seneste vurdering fra 2011 er 41 pct. af ejendommene overvurderet i forhold til salgsprisen – 41 pct.
Vi ved ikke, hvor mange boligejere der konkret er berørt af det her.
Men det er mange mennesker, som er kommet til at betale for meget i ejendomsskat som følge af sjusk hos SKAT i vurderingen af ejendommene.
Det er foregået under to regeringer, i hvert fald i den undersøgte periode.
Det foregik under den foregående VK-regering, og det er foregået under den nuværende SRSF-regering.
Men partierne i den gamle regering er åbne over for, at pengene skal betales tilbage til borgerne.
De borgere, der har betalt for meget i skat, skal automatisk have penge tilbage, sådan som det her beslutningsforslag fra Liberal Alliance foreslår.
Den nuværende regering bestående af Socialdemokraterne, De Radikale og SF vil ikke det.
Det er det interessante i dag.
Der har været meget udenomssnak heroppe fra talerstolen, især fra skatteministeren,
men det interessante er: Er man villig til at betale de for meget opkrævede skattekroner tilbage?
Skatteministeren forsvarer sig med, at det angiveligt ikke var ulovligt at opkræve mere i skat, end loven tilsiger.
Det har han sin egen advokats ord for, og denne advokat er jo betalt af skatteministeren selv eller i hvert fald af skatteborgerne.
Vedkommende er hyret af regeringen, kammeradvokaten er statens advokat, og statens advokat fortæller meget belejligt for regeringen og for staten, at SKAT ikke har gjort noget ulovligt ved at opkræve mere skat, end loven tillader.
Og den slags finder skatteministeren meget logisk, altså at man sagtens kan opkræve mere skat, end loven tillader, uden at det er ulovligt.
Det kræver en meget krøllet hjerne at forstå det, hos kammeradvokaten kræver det, at man får løn af den regering, som man skal frikende.
Det er helt klart, at det ikke i Danmark er tilladt at opkræve en skat, som ikke har en lov, der hjemler det.
Det står i grundlovens § 43: Ingen skat kan pålægges, forandres eller ophæves uden ved lov.
Og der er ingen lov, der tillader, at man opkræver mere i skat af borgernes ejendomme, end ejendommene er værd i henhold til en korrekt vurdering.
For den lov, vi har, vurderingsloven, siger udtrykkeligt i sine bemærkninger, at man aldrig må have en vurdering, der er højere end den reelle pris i handel og vandel.
Det står her, og Rigsrevisionen citerer det, fordi Rigsrevisionen gerne vil gøre opmærksom på det, og jeg læser op fra bemærkningerne til vurderingsloven: Vurderingen kan dog fortsat ikke overstige værdien i handel og vandel.
Det står i bemærkningerne til loven.
Men vurderingerne har oversteget værdien i handel og vandel, og dermed giver loven ikke dækning for, at man har opkrævet de penge, og dermed er det selvfølgelig ulovligt.
Det siger grundloven jo.
Så har ministeren en anden undskyldning for ikke at ville betale pengene for perioden tilbage til 2003 og frem tilbage: Han mener, det er for vanskeligt.
Men det passer jo ikke.
Hvis man har en korrekt vurdering, en ny korrekt vurdering, fra 2015, som vi venter på, så kan man selvfølgelig putte de nye korrekte tal ind i et simpelt regneark på en computer og regne tilbage i tid i forhold til de udviklinger i salgspriserne, der har været siden 2003.
Vi kender jo udviklingen i salgspriserne i de forskellige områder.
De ligger tilgængelige i statistikker alle mulige steder, og hvis man putter dem ind og bruger dem til at justere til den mere korrekte værdi, man finder ved den nye vurdering, så kan man også føre den nye, mere korrekte vurdering tilbage i tid, og på det grundlag kan man betale til borgerne, hvis de har betalt for meget i skat.
Men regeringen ønsker det jo ikke.
Det handler jo ikke om, at det her ikke kan lade sig gøre.
Da den her debat startede, var vi i Liberal Alliance de første, der gik ud og sagde, at pengene skulle tilbagebetales automatisk; det skal ikke være sådan, at man skal klage over det.
Hvad sagde skatteministeren?
Nej, det kan overhovedet ikke lade sig gøre, sagde skatteministeren; det kan ikke lade sig gøre at betale pengene tilbage automatisk.
Så kommer skatteministeren ud, nogle måneder senere, og har fundet ud af, at det alligevel godt kan lade sig gøre at betale pengene tilbage automatisk, men kun for nogle få år; det kan ikke lade sig gøre helt tilbage til 2003.
Ja, det er jo meget belejligt for regeringen at sige, at det ikke kan lade sig gøre, ligesom det i første omgang var belejligt at sige, at det heller ikke kunne lade sig gøre i forhold til de nyere vurderinger.
Men jeg tror ikke på det, vi tror ikke på det.
For jeg kan ikke se problemet for mig.
Jeg har redegjort for, hvordan det kunne løses.
Jeg tror, at den egentlige årsag til, at regeringen siger sådan, er, at regeringen ikke vil hoste op med pengene.
For så går der jo kuk i de langsigtede 2020-planer osv.; man får et hul, som man skal finansiere, enten med besparelser et andet sted eller med en skatteforhøjelse, som regeringen har lovet ikke vil komme.
Regeringen har lovet, at man ikke vil forhøje skatterne – heldigvis.
Så alternativet må være, at man skal sætte forbruget ned et eller andet sted, for at finansiere det, at man betaler de her penge tilbage, og det ønsker man ikke.
Man vil hellere beholde pengene selv, og det er den egentlige forklaring.
Så lad mig her til sidst sige, at jeg synes, det er meget, meget skuffende, at det er over halvdelen af medlemmerne i denne sal, som ikke tager den parlamentariske diskussion alvorligt og møder op og fortæller, hvad deres holdning til det her spørgsmål er.
I stedet har man fra Socialdemokraternes side sendt en ordfører, som ikke er den rigtige ordfører, men som er en erstatning, og han har så også udtalt sig på vegne af Enhedslisten og SF om, at de heller ikke vil stemme for forslaget, og De Radikale er bare blevet væk.
Ja, altså, man kan jo godt forstå, at den slags ting kan ske en gang imellem, og især hvis det er sager, der ikke har den store principielle vigtighed.
Men det her er dog noget, som nationen diskuterer, det er et stort emne, og så bliver man simpelt hen bare fuldstændig væk; man sender ikke en eneste ordfører fra regeringspartierne eller fra Enhedslisten, fra rød blok.
Altså, jeg synes, det er en god parlamentarisk tradition, at man i det her Ting stiller sig op på denne talerstol og lader andre partier skyde på en, kritisere en, stille en kritiske spørgsmål, sådan at det ikke er omkostningsløst at have upopulære standpunkter, men at man kan blive udfrittet for sine upopulære standpunkter.
Men regeringspartierne og Enhedslisten har i denne sag tydeligvis valgt, at de netop ikke vil udfrittes, så de bliver bare væk og lader hånt om den tradition, at man stiller sig herop, fordi det er en god parlamentarisk tradition, især når det handler om lovforslag, hvor der er lidt krig på kniven, som der er stor offentlig bevågenhed om, og som der er stor interesse for.
Det her er ikke en god dag for folkestyret, og det må man meget, meget beklage.
Vi støtter selvfølgelig beslutningsforslaget; det er vores eget.