runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2009-12-03:
Vi kommer langt omkring i den her debat om kampfly.
Jeg kan forstå, at det også har noget at gøre med, hvordan politiet behandler autonome, der måtte lave ballade under klimatopmødet.
Jeg håber rigtignok ikke, de to ting har noget med hinanden at gøre, men jeg håber heller ikke, der bliver uro under topmødet.
Men forstod jeg det rigtigt, at det, som er vigtigt for Dansk Folkeparti, er, at Danmark anskaffer sig nogle fly, som er velegnede til at kaste flere bomber, på samme måde som F-16-flyene gjorde det over Afghanistan, altså bomber, som blev kastet, uden at man faktisk helt vidste, hvad de ramte, og hvor ingen kan udelukke, at vi også var med til at dræbe civile med de bomber?
Vi ved i hvert fald, at rigtig mange civile afghanere er blevet uskyldigt dræbt på grund af bombninger fra luften.
Er det det, vi skal købe fly til?
Tak for spørgsmålet, for så kan jeg sige noget, jeg ikke nåede i min ordførertale.
Hvis vi begrænser os til suverænitetshævdelse og forskellige former for overvågningsopgaver – og ikke skal have bombefly, der er velegnet til at indgå i en international væbnet konflikt – kan F-16-flyene dække den opgave med det aktivitetsniveau, F-16-flyene har i øjeblikket.
Ifølge tal fra Forsvarsministeriet kan de eksisterende F-16-fly dække opgaven i 34 år.
Vi har kapacitet til 34 års suverænitetshævdelse af dansk luftrum med de fly, der allerede er anskaffet.
Så derfor er der slet ikke grund til at købe fly i årtier, og til den tid vil det i øvrigt være helt andre midler, man bruger, herunder ubemandede fly.
Ib Poulsen (DF), 2009-12-03:
Vi har mange virksomheder, som har nogle aftaler som underleverandører, og vi har mange arbejdspladser på spil her.
Det vil sige, at regnestykket altså ikke er 20 mia. kr.; det er måske endda et tab for dansk økonomi, hvis vi siger nej til det her.
Er det ikke korrekt?
Frank Aaen (EL), 2009-12-03:
Jeg mener, at Danmark indtil videre har brugt 1,5 mia. kr. på at deltage i et projekt omkring Joint Strike Fighter, og det har givet meget få arbejdspladser, og det har givet meget få løfter om kommende arbejdspladser.
Det er meget usikkert, om der overhovedet er noget væsentlig beskæftigelse gemt i Joint Strike Fighter-projektet.
Jeg vil mene, at vi under ingen omstændigheder skal købe nye bombefly for 20 mia. kr. af hensyn til en enkelt fabrik i Jylland, nemlig Terma.
Det kan jeg ikke forestille mig er klog beskæftigelsespolitik.
Frank Aaen (EL), 2009-12-03:
Jo, men nu var vi jo alligevel inde på før – og jeg kunne se, at forsvarsministeren var enig i det – at der er to hovedtyper af fly, man kan anskaffe sig, hvis man synes, man har brug for jagerfly af en eller anden art eller den type fly
Man kan have dem, der er meget dedikeret til at kunne aflevere tunge våben, bomber, og så kan man anskaffe sig fly, som er mere velegnede til patruljering, til transport og til andre opgaver.
Det er jo det, jeg synes er det principielle, vi bør tage stilling til: Har vi brug for fly, der er i stand til at kaste med tonstunge bomber, eller har vi brug for fly, der kan bruges til alt muligt andet?
John Dyrby Paulsen (S), 2009-12-03:
Jo, det kan man godt, men jeg tror i virkeligheden, at hr. Frank Aaen har misforstået det.
Det er rigtigt, at vi skal træffe en beslutning, men den beslutning kunne godt være, at vi ventede.
Det er der sådan set ikke noget til hinder for.
Det er derfor, jeg siger: Lad os nu vente at se, hvad de danske eksperter siger.
Hvad er fordelen ved at udskyde den beslutning?
Og så skal man i øvrigt huske, at de tre kandidater, vi har, Joint Strike Fighter, som er den ene, og som er amerikansk, så er der Gripen NG, som er en svensk, og så er der endelig F-18, som også er amerikansk.
Af de tre er de to førstnævnte, nemlig JSF og Gripen faktisk ikke, om jeg så må sige, flyvefærdige endnu, undskyld udtrykket, men de er stadig på udviklingsstadiet, og der flyver ikke så mange af dem, det er fuldstændig rigtigt.
Og igen, det kunne sagtens være en beslutning at sige, at vi nu udskyder det tidspunkt, hvor vi endelig beslutter, hvad vi skal gøre.
Frank Aaen (EL), 2009-12-03:
Hvis det drejer sig om at beskytte dansk luftrum, er der masser af forskellige muligheder.
Man kan lave aftaler med andre lande om, at de hjælper med at forsvare vores luftrum.
Den eneste begrundelse, som jeg kan se for inden for kort tid at købe nye kampfly, er, at man ønsker nogle, som ud over mange andre opgaver også på lang sigt er i stand til at gennemføre bombninger med tonstunge bomber.
Karsten Nonbo (V), 2009-12-03:
Jeg prøver, og jeg prøver, men de eneste ord, som hr. Frank Aaen vil bruge, er tonstunge bomber.
Vi prøver at fortælle hr. Frank Aaen, at det også gælder præcisionsskydning.
Vi prøver at fortælle hr. Frank Aaen, at de kan lave præcisionsskydning, hvor de faktisk kan skyde en skovl væk fra en mand, mens han står og graver, uden at han bliver såret.
En af de ting, vi skal igennem – og det står jo også i vores beslutningsgrundlag – er, at vi skal have en åben og oplyst debat om det her emne, og det bliver altså et stort problem at få oplyst hr. Frank Aaen, kan jeg høre på hans spørgsmål.
Frank Aaen (EL), 2009-12-03:
Men det er korrekt forstået, at der skal træffes beslutning inden for relativt få måneder.
Derfor er mit spørgsmål: Hvorfor skal der det?
Jeg mener, vi kan diskutere, om de flyv, vi har i dag, kan flyve til 2040, som nogle beregninger viser, eller om det i hvert fald er 2020, som ordføreren var inde på.
Det vil sige, vi har F-16-fly lang tid endnu.
Der er 4 års leveringstid på Joint Strike Fighter, hvis det er den, vi ønsker, og der er formentlig kortere leveringstid, hvis det er en af de to andre kandidater, vi ønsker.
Hvorfor skal vi så mange år før træffe en hurtig beslutning, hvorfor kan vi ikke bare vente?
Spørgsmålet er også under indtryk af, at den ene af kandidaterne, Joint Strike Fighter, jo ikke er færdigudviklet.
Der er tre eller fire fly, der kan flyve, og vi ved alle sammen, de skal flyve i mange tusinde timer, før man overhovedet kan have nogen tillid til, at det er et brugbart fly.
Så kan vi ikke bare vente?
Karsten Nonbo (V), 2009-12-03:
Jamen det er jo helt tydeligt af hr. Frank Aaens spørgsmål, at han ikke er kommet ret meget længere end til de store B 52'ere.
Det er jo ikke den slags, vi snakker om; vi snakker kampfly her, ikke bombefly alene, men kampfly.
Kampfly kan bruges til afvisning, og når man afviser f.eks. fremmede fly, der kommer ind i dansk luftterritorium, kan man jo ikke gøre det bare ved at sætte et skilt op i vinduet, hvor der står »Gå væk«.
Man er nødt til at have en eller anden form for skydekapacitet om bord på det her kampfly.
Og det er jo også klart, at man i den situation ikke kan bombe, for det er meget svært at ramme et andet fly, når det er fremadflyvende.
Så vi har brug for de her som deciderede kampfly, og det er det, de skal anvendes til.
Per Clausen (EL), 2009-12-03:
Det var jo en meget lang og grundig redegørelse for, at sundhedsministeren har den grundopfattelse, at de syge mennesker, som er omtalt i det her beslutningsforslag, ikke skal have gratis tandpleje, selv om de har ekstra tandsygdomme oven i de sygdomme, de har i forvejen.
Det skal de ikke have, fordi sundhedsministeren har valgt at prioritere noget andet, og fordi der er en risiko for, at nogle vil få behandlet nogle sygdomme i tænderne, som de ville have fået under alle omstændigheder.
Det er vel kernen i ministerens synspunkt her.
Jeg synes bare, at ministeren skal forsøge at gøre sig en enkelt overvejelse over, hvori rimeligheden består i den tankegang, at mennesker, som altså ud over de problemer, de i forvejen får på grund af deres sygdom, og som de får gratis behandling af, også får nogle problemer med deres tænder, hvis behandling de så selv skal betale for.
Hvorfor er det en rimelig prioritering?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-12-03:
Jeg startede med at sige, at jeg i bund og grund synes, at det her er et sympatisk forslag, men at i politik kommer tingene an på prioritering.
Vi mener ikke, at det her skal prioriteres, for så ville det komme til at gå ud over et andet område, som også er vigtigt.
Men jeg har jo også redegjort for, at vi generelt har en meget god tandplejeindsats i Danmark til børn og unge, så derfor afleverer vi børn til voksenlivet med den sundeste tandsituation i vel hele Europa.
Mange af de mennesker, som så i voksenlivet får nogle af de problemer, som er nævnt i beslutningsforslaget, vil også kunne få hjælp via den sociale lovgivning eller via nogle af de andre muligheder, som jeg gjorde rede for i min tale.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-12-03:
Nu er der jo noget, der tyder på, at der kommer en hasteforespørgsel, hvor jeg får lejlighed til at redegøre for regeringens syn på udtalelsen fra rigsrevisor, så det ser jeg frem til.
Men regeringen har valgt at prioritere et sundhedsvæsen, der gør, at vi har en kræftbehandling, der er kommet op i verdensklasse, der gør, at der er kortere køer til screeninger og strålebehandling til kræftpatienter.
Regeringen har valgt at prioritere et sundhedsvæsen, hvor borgerne efter en vis ventetid i det offentlige ikke skal vente længere og derfor kan få offentlig betaling til at gå til et privathospital, sådan at folk ikke skal gå rundt og vente i 90 dage, men vente i meget kortere tid.
Lad mig så afslutningsvis bare lige for god ordens skyld understrege, at regeringen ikke erkender, at der er sket en overbetaling til private sygehuse.
Lone Dybkjær (RV), 2009-12-03:
Jeg ved ikke, om jeg skal sige tak til ministeren.
Det føler jeg måske ikke trang til.
Ministeren siger, at det er et sympatisk forslag.
For at sige det som det er: I politik duer det ikke, om man har sympati for et eller andet, det er et spørgsmål om, om man går ind for noget eller ikke går ind for noget, det ved ministeren udmærket.
Ministeren siger, at man har valgt en anden prioritering.
Ja, der er jo ingen, der siger, at sundhedsvæsenet er sådan en fast blok.
Og det, jeg må konstatere med det her, er, at ministeren mener, at der er en udmærket tandbehandling, og at der ikke er mennesker, der kommer i klemme på nogen måde.
Det er bare ikke den opfattelse jeg har ud fra alle de breve, jeg har fået.
Derfor vil jeg selvfølgelig med det samme sige, at man nu må gå ind i et udvalgsarbejde, hvor ministeren må svare på nogle af alle de spørgsmål.
Det er ikke folks opfattelse, at de kan få nogen form for økonomisk hjælp i en lang række af de her tilfælde.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2009-12-03:
Jeg er nu ikke enig med fru Lone Dybkjær i, at det ikke er et godt grundlag, at man kan have en vis sympati for hinandens forslag.
Det er altid et godt grundlag i politik, når man skal have en drøftelse, og jeg deltager gerne i både mundtlige og skriftlige besvarelser af de spørgsmål, som fru Lone Dybkjær måtte stille under udvalgsbehandlingen.
Så det er jeg ikke helt enig med fru Lone Dybkjær i, men lad nu det være.
Når der så bliver sagt noget i forbindelse med prioriteringen, så kan vi sige, at vi på det her område administrerer et system, som vi har arvet, for det er jo ikke regeringen, der har fundet på, at tandbehandlingssystemet skal være, som det er nu, men vi administrerer det, som det er, fordi vi synes, at det ud fra en samlet prioritering er fornuftigt at fastholde en vis form for egenbetaling på tandlægeområdet.
Det har jo altså også givet os plads til at få en meget, meget god kræftbehandling, som vi også kan læse om i dagens aviser.
Så alt er en prioritering, og når alt er en prioritering, så er der nogle ting, der må falde, og nogle ting, der kommer igennem et prioriteringsforløb.
Sådan er det jo i politik, men det betyder jo ikke, at man ikke kan have sympati for hinandens forslag.
Der er altså også mange gode forslag, som ikke kan nyde fremme, fordi de falder for noget andet.
Per Clausen (EL), 2009-12-03:
Det er vel rigtigt forstået, at den her regering har valgt at prioritere en overbetaling af privathospitaler for at lave nogle marginale afkortninger af ventelister, hvor der er tale om sygdomme, som nok må karakteriseres som mindre alvorlige end dem, vi snakker om her.
Det er den prioritering, regeringen har gennemført.
Jeg vil bare have, at ministeren forholder sig til, hvad det er for et menneskesyn, der fører til, at man synes, at det er vigtigere at opbygge en privat sundhedssektor, end det er at sikre, at syge mennesker kan få gratis behandling mod deres sygdom.
Lone Dybkjær (RV), 2009-12-03:
Jeg må bare sige, hr. minister, at alle de mennesker, der er ramt af alvorlige tandsygdomme og har ekstraordinært store udgifter, altså ikke kan bruge ministerens sympati til noget som helst.
Det er et system, man har arvet, ja, men nu har regeringen siddet i 8 år.
Man kan jo ikke blive ved med at vende tilbage til, hvorfor den tidligere regering ikke gjorde noget andet.
Det var, fordi den havde nogle andre ting, den skulle gøre først.
Nu har vi haft en fantastisk økonomisk udvikling.
Vi har i hvert fald på et tidspunkt kunnet købe hele verden, og der er intet sket på det her område.
Jeg synes ikke, det er noget, at man siger, at man nu altså har valgt kræft.
De ting står ikke i modsætning til hinanden.
Regeringen har valgt skattelettelser i stedet for det her, hvis man endelig skal sige noget, og der er en masse andre ting, som regeringen har valgt i stedet for det her.
Her er en gruppe mennesker, der kommer i klemme.
Det vil jeg så se frem til, og jeg går ud fra, at uanset om ministeren synes, det er et sympatisk forslag eller ej, så gør han sit arbejde, det vil sige svarer på de spørgsmål, der bliver stillet i udvalget, og deltager i arbejdet på ordentlig vis.
Troels Lund Poulsen (V), 2009-12-03:
Ja, jeg vil tage initiativer.
Langt de fleste vil jo gerne gøre det godt over for de daginstitutioner, som måtte have udfordringer med hensyn til ftalater
, og derfor er jeg i hvert fald af den opfattelse, at ja, der skal gøres mere.
Men det kræver ikke mindst også et tættere samarbejde mellem regeringen – altså mig som miljøminister – og KL.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-12-03:
Mener ministeren ikke, at man har samme muligheder bl.a. på ftalatområdet, hvor vi jo har to danske virksomheder, som producerer bæredygtige alternativer til ftalater, altså ting, der decideret ikke er skadelige for vores omgivelser?
Kunne en måde, vi kunne være med til at fremme det på, ikke netop være at sikre et forbud i EU?
Troels Lund Poulsen (V), 2009-12-03:
Jamen jeg er helt enig med fru Pia Olsen Dyhr i, at vi har stærke virksomheder, og vi har også en meget stærk knowhow, som ikke mindst også er grundlagt gennem den kemikaliepolitik, vi har ført i Danmark, og den skal vi selvfølgelig også udnytte kommercielt.
Bente Dahl (RV), 2009-12-03:
Jeg vil også sige tak, for hvor er det dog en positiv debat i dag til forskel fra i fredags.
Jeg kan ikke lade være med at sige, at der er 21 dage til jul, og så vender lyset tilbage.
Vi behandler i øjeblikket en række beslutningsforslag, som alle tager fat på det forhold, at vi har en del skadelige kemikalier og andre stoffer i vores omgivelser, og det bryder vi os altså ikke om.
Der er forskellige grader af uenighed om, hvor farlige stofferne er, og hvilke former for dokumentation der nu mangler.
I Det Radikale Venstre mener vi altså, at forsigtighedsprincippet bør være gældende, og derfor er vi da også medfremsættere af det her beslutningsforslag – eller af dem alle sammen.
Det, vi behandler lige nu, B 47, drejer sig om at stoppe for brug og salg af produkter til børn, der indeholder nogle nærmere bestemte ftalater.
De omtalte stoffer findes på EU's prioriteringsliste over stoffer, der skal undersøges yderligere for hormonforstyrrende effekter.
De har en østrogenlignende virkning på dyr og mennesker, og der er mistanke om, at de kan medføre fosterskader, misdannede kønsorganer og skader på forplantningsevne m.m.
Så vidt så godt.
Men nu omgiver børn under og over 14 år sig jo også med ting og sager, der ikke er legetøj, som alligevel indeholder ftalater, som må betegnes som farlige.
Og hvor er de stoffer så henne i vores nærmiljø?
Så vi tillader altså stadig væk, at børn under 14 år kommer i nærkontakt med ftalater.
Det mener vi i Det Radikale Venstre som medfremsættere af det her forslag må stoppe.
Vi voksne må tage voksenansvar på os og få de der ftalater væk fra børnene – og ja, også meget gerne væk fra voksne, men det kan vi jo bedre selv tilvælge og vælge fra, hvis vi ellers som forbrugere er oplyste om det.
Børn er de mest udsatte
, så lad os begynde med få dem værnet.
Eyvind Vesselbo (V), 2009-12-03:
Jeg er sikker på, at hr. Per Clausen og de andre forslagsstillere vil blive lige så glade for de kommentarer, som jeg har til det her forslag, som dem, jeg havde til det tidligere, og vil kunne bruge en del af deres taletid og måske lidt mere på at sige tak for det gode samarbejde og rose regeringen og Venstre for at komme med nogle positive meldinger.
Den her sag ligner jo den forrige.
Det her er noget stads, det er nogle farlige stoffer, som vi skal have udfaset, som det hedder.
Vi skal have dem væk fra markedet.
Vi skal have dem ud af de ting, hvor de kan påvirke børnene.
Så jeg synes ikke, der er så meget mere at sige om den her sag.
Jeg kan bare sige, at vi ikke kan støtte forslaget, som det ligger her.
For der er også en anden ting: Det, at man nævner nogle enkelte ftalater i den her sammenhæng, mener jeg begrænser det, som vi i Venstre gerne vil sætte fokus på, nemlig alle de farlige former for ftalater.
Vi vil gerne brede det her længere ud.
Benny Engelbrecht (S), 2009-12-03:
Forslaget er en del af en samlet indsats mod farlige og især hormonforstyrrende kemikalier og flugter meget nøje med den socialdemokratiske politik.
Som det vil være den observante betragter bekendt, er Socialdemokraterne ikke medforslagsstiller på dette forslag, i modsætning til to andre forslag i den samlede pakke, hvoraf vi behandlede det ene for et øjeblik siden.
Det skyldes ene og alene den teknikalitet, at vi allerede i sommer bebudede et forslag, der skal forbyde ftalater i børnetøj og børnesko, et forslag, som vi foreløbig har valgt at vente med at fremsætte, til vi har overstået førstebehandlingen af det foreliggende forslag her i salen.
Og da jeg kan forstå, at der er meget stor velvilje over for at diskutere dette emne i regeringen, er det jo slet ikke sikkert, at det nogen sinde kommer så langt.
Unægtelig ser børnetøj med flotte farvetryk godt ud, og forældrene får let øje på børnene i store flokke – det er en klar fordel – men børnetøjet indeholder meget ofte sundhedsskadelige ftalater, der er med til at blødgøre plasten, som man anvender til at trykke på selve tøjet.
I Danmark omfatter forbuddet alle ftalater i legetøj til børn under 3 år.
Reglerne er lavet med henblik på at begrænse især små børns kontakt med legetøj, der indeholder ftalater.
Det skyldes, at ftalaterne ikke er bundet i plasten og derfor kan udgøre en sundhedsrisiko, når børn sutter på legetøjet.
Men det er fortsat tilladt at sælge eksempelvis børnetekstiler, selv om en undersøgelse fra Forbrugerrådet har vist, at der var ftalater i 4 ud af 16 testede såkaldte bodystockings til babyer.
Uden at være ekspert på småbørn antager jeg, at bodystockings er det samme som sparkedragter.
Også de svenske myndigheder har fundet en række grelle eksempler på T-shirts, der indeholder de hormonforstyrrende ftalater.
Socialdemokraterne ønsker ligeledes i næste omgang at skride ind over for medicinalindustriens brug af hormonforstyrrende ftalater i medicin.
De bruges som overtræk på piller og er af typen DBP, som er opført på EU’s liste over hormonforstyrrende stoffer.
Det er især skræmmende, idet problemet med hormonforstyrrende stoffer ikke er nyt.
Der har været fokus på området før, men det har altså ikke ført til, at DBP er forsvundet fra dansk medicin.
Derfor må vi overveje at skride til regulering af området, hvis lægemiddelindustrien ikke selv reagerer, og det forventer jeg så at der også vil være støtte fra forslagsstillerne til, når forslaget kommer.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2009-12-03:
Det er helt svært at holde op med at smile i dag, for vi oplever igen og igen regeringen komme os i oppositionen i møde, når vi vil gøre noget mod hormonforstyrrende stoffer.
Jeg ville ønske, at det havde været et lignende tilfælde i fredags, men der må vi bare erkende, at fødevareministeren er industriens minister, mens miljøministeren faktisk tager miljøet alvorligt.
Det synes jeg så at miljøministeren skal gøre noget ved i regeringen.
Til det må jeg dog lige tilføje, at regeringen jo længe har haft mulighed for at lave lovgivning på det her område, og hvis regeringen havde lavet lovgivning, ville jeg næsten vædde mine sutsko på, at regeringen ville have fået oppositionens opbakning, men lad nu det ligge.
Hver dag bombarderes vi nemlig alle sammen af hormonforstyrrende stoffer fra alle mulige forskellige produkter.
Problemet er, at det som forbruger er fuldstændig umuligt at gennemskue, hvilke produkter der indeholder hormonforstyrrende stoffer, og hvilke der ikke gør det.
Med de hormonforstyrrende stoffer, ftalater, er det særlig problematisk, da man ikke selv i en varedeklaration kan se, om f.eks. badeforhænget eller voksdugen eller vandflasken indeholder ftalater.
Det eneste, man kan gøre, er i virkeligheden at spørge i butikken.
Det mener jeg bestemt ikke er godt nok.
Det kan og skal aldrig være forbrugernes eget ansvar at skulle finde ud af, om butikkens produkter indeholder farlige stoffer som ftalater.
Derudover er der jo nogle produkter, som vi ganske enkelt ikke kan fravælge.
Det kan f.eks. være gulvet i vores børns vuggestue, som meget vel kan indeholde farlige ftalater.
Derfor synes jeg, at det er på tide, at vi forbyder ftalaterne DEHP, DBP og BBP, og vi er så sandelig også med på regeringens forslag om at inddrage DIHP, så forbrugerne ikke længere udsættes for disse farlige stoffer.
Vi ved, at der i dag findes fremragende alternativer til ftalater, som oven i købet er udviklet af danske virksomheder såsom Meditec på Falster og Danisco.
Generelt – som jeg sagde tidligere – er jeg imod den her idé om at lave forbud mod noget, der er EU-reguleret, men som sagt er det muligt nogle gange som foregangsland at vise Kommissionen, hvilken vej den skal gå, ved at vi laver konkret lovgivning.
Og det er vigtigt, at vi i Danmark er foregangsland på det her område, ikke alene er det til fordel for forbrugerne, det vil også være til fordel for dansk industri, der måske kan komme i gang med et erhvervseventyr.
SF mener derfor, at et forbud mod ftalaterne er et rigtigt skridt på vejen.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2009-12-03:
Vi må så håbe, hvis SF's ordfører gør alvor af at spise sin sutsko, at den ikke indeholder de her ftalater.
For det er noget skidt, og vi har jo også allerede taget tiltag over for ftalater, når det gælder legetøj til børn.
Men det er klart, at man, når man som forbruger og forældre er i supermarkedet og køber viskelædere, penalhuse, skoletasker, tøj med tekstiltryk, voksduge og andre produkter, som man jo ikke ubetinget kan betegne som legetøj, jo heller ikke kan sige sig fri for risikoen for at købe et produkt, som indeholder ftalater.
Jeg synes, det er utrolig positivt, at ministeren også i den her sag er så imødekommende over for Folketinget, for at vi kan lave en fælles beretning og dermed også holde den konsensus, som åbenlyst findes i Folketinget med hensyn til den udfordring, vi har, når det gælder hormonforstyrrende stoffer – også og ikke mindst set i relation til det arbejde, der er gjort med den nye kemikaliehandlingsplan, hvor vi med en bred fælles indsats blandt Folketingets partier er klar til at tage kampen op mod mange af de her hormonforstyrrende stoffer.
Jeg hæfter mig ved, at der er viden på det her område, og at man også inden for en forholdsvis kort tidshorisont er i stand til at tilvejebringe viden, som giver grundlag, ikke bare for, hvordan vi skal agere nationalt over for de her ting, men også for, at man i EU kan fremlægge en viden, som absolut bør betyde, at man i EU kan gøre en forskel, og at vi igen fra dansk side er foregangsland, når det gælder kampen mod de her ting.
Det synes jeg er en væsentlig rolle for Danmark, også i det europæiske samarbejde.
Så vi kan ikke støtte forslaget, som det ligger, men vi kan i hvert fald herfra give tilsagn om at indgå konstruktivt i udvalgsarbejdet og også i arbejdet med en fælles beretning for Folketingets partier.