Preben Bang Henriksen (V), 2013-12-13:
Tak for det.
Det danske realkreditsystem er ganske unikt.
Det vil enhver dansker vide, hvis man har forsøgt at forklare systemet over for en udlænding.
Det er ikke bare lixtallet, det er også et rigtig godt system.
Selv om det er indviklet, er det et godt system for låntagere og långivere i Danmark.
Det skal vi i videst muligt omfang søge at bevare.
Det burde derfor også være en givet ting, at vilkårene for det her system blev fastsat i Danmark, men sådan er det bare ikke i 2013.
Der er det i vidt omfang afhængigt af ratingbureauernes karakterer.
Det er vanvittigt, vil nogle mene, men det er nu engang realiteternes verden.
F1- og F3-lån, rentetilpasningslån, udgør i dag en meget stor del af lånemassen i Danmark – nogle vil mene en foruroligende stor del.
Hensigten med forslaget her er at tage en del af refinansieringsrisikoen ud af markedet, dels ved at tvinge investorerne til en løbetidsforlængelse, i de fleste tilfælde på 12 måneder, dels ved at indbygge et renteloft på 5 pct. plus den gamle rente.
Er renten steget fra 1 til 8 pct. på 1 år, ja, så bliver obligationen altså løbetidsforlænget i 12 måneder til en rente på 6 pct.
Forslaget er det, man kunne kalde en tvungen forsikringsordning mod en situation, der er opstået én gang i 150 år.
Det svarer lidt til at tvinge folk til at tegne en jordskælvsforsikring i Danmark, men vi må jo sige, som jeg var inde på før, at det åbenbart er det, som nutidens ratingbureauer lægger vægt på, og det er derfor et krav til, at vi kan have et velfungerende realkreditsystem.
Men forslaget efterlader nogle spørgsmål, som vi er nødt til at tage stilling til under udvalgsbehandlingen.
Det antages, at låntagers pris for den her forsikring, hvis man kan kalde den det, er 0,1 pct. i form af kurspåvirkning, når der skal ske en refinansiering.
Jeg vil godt have nærmere belyst, hvor ministeren har det pågældende tal, det pågældende skøn, fra.
Hvad er det egentlig, der ligger til grund for skønnet?
Den anden ting, som skal belyses, er situationen, når en auktion over disse obligationer fejler.
Det er et begreb, man her introducerer, uden at vi egentlig kan se, hvad der ligger heri.
Den tredje ting er, at vi skal være rimelig sikre på, at vi nu også med det her forslag tilfredsstiller de ratingbureauer, hvilket det egentlig er skabt for at sikre, og den fjerde ting er, at ministeren jo i forslaget forudsætter, at den forøgede udgift, som låntagerne får, kompenseres via en sænkning af bidragssatserne.
Det vil vi godt have nærmere belyst.
Hvad er det egentlig, ministeren har at have disse ord i?
Jeg kan forstå på dagspressen, at ministeren er af den opfattelse, at hvis ikke man følger det at sænke bidragssatserne her, ja, så vil ministeren indkalde til kaffe.
Og her vil jeg nok gerne have at vide, hvad det egentlig mere konkret er, ministeren agter at foretage sig, hvis der ikke sker et fald i bidragssatserne, således som forslaget forudsætter.
Vi skal erindre, at for de fleste mennesker i Danmark er bidragene noget, som fastsættes af realkreditinstitutterne og modsvares af muligheden for at kunne flytte lånet til en anden kreditforening.
Problemet er bare, at de fleste mennesker ikke kan flytte deres lån i dag, og derfor er det i realiteten et område, der p.t. er uden for konkurrence.
Endelig er det vigtigt at præcisere over for nuværende og kommende låntagere, at forslaget desværre ikke er en relevant forsikring imod renteudviklingen her i Danmark.
Vi kan faktisk desværre med langt større sandsynlighed komme til at se rentestigninger på 2, 3 og 4 pct., og det er da også på dagens ejendomsmarked rigeligt til at ryste hele systemet.
Folk må ikke få den opfattelse, at det lovforslag, vi har nu, er en blåstempling af realkreditten eller af de variabelt forrentede lån.
Der er stadig væk en stor risiko ved at tage de her lån.
Så summa summarum: Venstre går positivt ind i en dialog med ministeren om lovforslaget, men vi har som bekendt de forbehold, som jeg nævnte før, og som jeg meget gerne vil have belyst under det lovforberedende arbejde.