Inger Støjberg (V), 2011-02-08:
Det er ikke første gang, at vi i Folketinget skal drøfte social dumping i forbindelse med udenlandsk arbejdskraft på det danske arbejdsmarked.
Det har vi haft lejlighed til mange gange før, og hver gang kan vi konstatere, at der er en udstrakt enighed om, at arbejde i Danmark skal foregå på ordentlige vilkår, at vi skal værne om den danske model, og at vi skal sikre fair konkurrence.
Spørgsmålet er så, hvordan vi gør det bedst.
Enhedslisten vil ved lov indføre et bestilleransvar, hvor den, som bestiller en tjenesteydelse, kan blive holdt økonomisk ansvarlig for tilgodehavender, som lønmodtager og det offentlige måtte have hos tjenesteyderen eller hos dennes underentreprenør.
Det første led i kæden, nemlig bestilleren, bliver således gjort ansvarlig for opfyldelse af aftaler og krav, som en anden part hæfter for til anden side.
Det er på flere områder et meget vidtgående forslag, som giver nogle principielle betænkeligheder, og jeg er ganske enkelt ikke enig med forslagsstillerne i, at det her er den rette vej at gå.
Og jeg mener, at forslaget rejser langt flere spørgsmål og problemer, end det giver svar og løsninger.
For det første bliver det med forslaget nærmest uoverskueligt, hvad man som privatperson eller virksomhed kan komme til at hænge på af økonomiske forpligtelser, hvis man hyrer en virksomhed til at udføre et stykke arbejde.
For risikerer man pludselig en kæmpe regning, hvis det viser sig, at virksomheden eller en underentreprenør, som man slet ikke kendte til, stikker af fra at betale de ansattes løn eller undlader at betale skat og moms?
Hvordan vil det påvirke både det privates og virksomhedernes interesse i at kunne udføre et arbejde, hvis de risikerer at komme til at hænge på uforudsete udgifter, fordi en underentreprenør ikke lever op til sit ansvar?
Hvad vil det betyde for beskæftigelsen og for den generelle aktivitet i samfundet?
Hvordan skal man som almindelig borger gardere sig mod den risiko?
Godt nok foreslås der en bagatelgrænse på 100.000 kr., men den er jo hurtigt nået, hvis man f.eks. skal have lavet et nyt badeværelse, eller hvis man skal have udskiftet sit køkken.
Sådan har de jo rent faktisk gjort det i over 100 år.
Hvis vi ved lov indfører et bestilleransvar eller et kædeansvar, hvor f.eks. hovedentreprenør gøres ansvarlig for underleverandør, risikerer vi at rykke på den fine balance, der er på arbejdsmarkedet, imellem lov og overenskomst, hvor arbejdsmarkedets parter har fuld autonomi og autoritet til at forhandle og eventuelt konflikte for at få løsninger på plads, der er skræddersyet til forholdene.
Dette går så hånd i hånd med, at parterne samtidig har ansvaret for selv at håndhæve de aftaler, som de indgår; det sker alt sammen uden indblanding fra Folketingets side.
Under overenskomstforhandlingerne i 2010 blev parterne i byggeriet enige om en hasteprocedure for behandling af sager, der involverer udenlandske virksomheder.
Ordningen har været en stor succes, ved at parterne får afgjort sagerne inden for 48 timer.
Mens arbejdet i Danmark endnu stod på, er det lykkedes for parterne at få tilgodehavende løn udbetalt, inden den udenlandske tjenesteyder forlod landet.
I januar 2011 er 3F og Dansk Håndværk blevet enige om en fælles byggeoverenskomst for tømrer-, snedker- og murerfagene og andre fag, som bl.a. indebærer, at medlemmer, der bruger udenlandsk arbejdskraft, er forpligtet til, at underentreprenør også arbejder under overenskomstvilkår.
Så parterne er altså i stand til at finde løsninger uden Folketingets hjælp.
Når det så er sagt, vil jeg sige, at det er klart, at vi fra politisk hold skal understøtte parterne i deres indsats for at bekæmpe social dumping og for at sikre, at der er ordnede forhold på arbejdsmarkedet.
Derfor er det også et område, vi følger meget nøje.
Senest, i december 2009, var det en enig forligskreds, der besluttede at gennemføre en række initiativer til styrkelse af RUT-registeret.
Initiativerne omfatter jo bl.a. – og det er sikkert kendt stof for de fleste, i hvert fald her i Folketingssalen – en udvidelse af anmeldelsespligten til også at omfatte selvstændige enkeltmandsvirksomheder, indførelsen af en hvervgiverpligt til at sikre sig, at udenlandske tjenesteydere, som man har hyret, har anmeldt sig selv til RUT-registeret, at Arbejdstilsynet fører tilsyn med anmeldelsespligten til RUT-registeret, et skærpet bødeniveau samt mulighed for, at parterne kan få oplyst, hvor udenlandske tjenesteydere arbejder.
Så jeg synes faktisk, at vi allerede gør meget, også i forhold til de konkrete ting, som forslagsstillerne nævner i bemærkningerne til forslaget.
De sidste dele af den seneste RUT-aftale, hvervgiveransvaret og anmeldelsespligten for enkeltmandsvirksomheder, er først trådt i kraft her pr. 1. januar i år.
Så jeg synes, det er alt for tidligt, hvis Enhedslisten med det forslag, som er blevet fremlagt her i dag, også vil fælde dom over de seneste initiativer, som forligskredsen har gennemført.
Vi har jo lige sat det i søen, og lad os nu få analyseret de erfaringer, som ligger, lidt nærmere.
Lad mig så afslutningsvis slå fast, at så længe arbejdsmarkedets parter selv er i stand til at finde løsninger, som håndterer problemerne, og så længe parterne ikke i fællesskab har bedt regeringen om at lovgive på det her område, så vil regeringen ikke fremsætte lovforslag, som bryder med den danske model.
De tanker, som forslaget om bestilleransvar på skatteområdet er et udtryk for, er ikke ukendte for Skatteministeriet, men et forslag om hæftelse for andre skatter og afgifter indebærer imidlertid principielle overvejelser om afvejningen imellem en effektiv skatteopkrævning og retssikkerheden for skatteyderne.
Så med de ord her kan jeg sige, at regeringen ikke tilslutter sig Enhedslistens forslag.