Morten Bødskov (S), 2013-12-03:
Tak for det, formand.
Som det rigtigt nok er sagt, er det beslutningsforslag, som vi nu skal behandle, og to tidligere fremsatte beslutningsforslag – senest det, der hed B 9, og som blev fremsat i sidste folketingssamling – delvis enslydende.
Regeringen har ikke kunnet støtte nogen af de tidligere fremsatte forslag, og jeg skal allerede nu tilkendegive, at regeringen heller ikke kan støtte det foreliggende forslag.
Forslagsstillerne lægger op til at pålægge regeringen at indgå bilaterale aftaler med andre EU-lande og øvrige relevante lande, som det hedder, om hjemsendelse af udenlandske kriminelle til fortsat strafafsoning i hjemlandet.
Forslaget pålægger også regeringen at arbejde for, at EU-reglerne ændres, så domfældte udlændinge, der mangler at afsone helt ned til 1 måned af den idømte straf, kan overføres til afsoning i hjemlandet.
Endvidere skal det politimæssige samarbejde om bekæmpelse af grænseoverskridende kriminalitet styrkes, og straffesager mod udlændinge, der kan overføres til afsoning i hjemlandet, skal hastebehandles i domstolssystemet.
Først vil jeg gerne slå fast, at regeringen er enig i, at vi skal løse kriminalforsorgens kapacitetsproblemer.
Regeringen er også enig i, at det i den forbindelse selvfølgelig er vigtigt at have fokus på, at domfældte udlændinge, der er udvist af Danmark, så vidt muligt kommer til at afsone i deres hjemland.
Det gælder både forslagets pointer og ønsker om, at der indgås bilaterale aftaler med økonomisk støtte til hjemlandet, og forslaget om en ændring af EU-reglerne.
En væsentlig grund til det er, at arbejdet med at overføre domfældte til hjemlandet faktisk allerede prioriteres meget højt af regeringen.
Bare siden regeringen trådte til, har der været iværksat en hel række tiltag på området.
De her tiltag har faktisk allerede givet tydelige resultater.
Som bekendt indgik regeringen sidste år en ny flerårsaftale om kriminalforsorgens økonomi med Enhedslisten, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti.
Den aftale har jo netop til formål at sikre den fornødne kapacitet i kriminalforsorgen.
En del af aftalen går ud på at forstærke indsatsen for at sikre, at udvisningsdømte kriminelle udlændinge afsoner i deres hjemlande.
Der er nu sat klare og ambitiøse mål for myndighedernes behandling af de her sager om overførsel af strafafsonere.
Det gælder både, for så vidt angår sagsbehandlingstiden og også antallet af overførselssager vedrørende udvisningsdømte, der skal rejses.
De frister er overholdt i samtlige sager, der er rejst i 2013.
Som en del af flerårsaftalen blev der også etableret det, vi kaldte en særlig Task Force Hjemsendelse, som er placeret i Justitsministeriet, og den her Task Force Hjemsendelse skal generelt sikre, at indsatsen for at overføre udenlandske indsatte til afsoning i hjemlandet skal være både hurtig, men selvfølgelig også effektiv.
Taskforcen har som led i den indsats bl.a. etableret bilaterale kontakter med Polen, Rumænien og Litauen, som er nogle af de EU-lande, hvorfra der sidder et stort antal indsatte i vores fængsler.
Senest er der taget kontakt til Serbien for at etablere et tættere samarbejde om overførsel af dømte.
Jeg kan oplyse Folketinget om, at den styrkede indsats, som altså er sat i værk af et bredt flertal her i Folketinget, foreløbig har båret så meget frugt, at der pr. 26. november her i år er overført 31 domfældte til afsoning i hjemlandet.
7 af de her afsonere afsonede domme på mellem 10 og 15 års fængsel, og det frigør selvsagt kapacitet i kriminalforsorgen.
Til sammenligning med de her 31, som allerede er overført, i 2013 vel at mærke, så blev der i 2011, hvor den tidligere regering jo havde et vist ansvar det meste af året, overført 2 – jeg siger 2! – udlændinge til afsoning i hjemlandet.
De tiltag, som blev iværksat i flerårsaftalen, har som sagt allerede haft en tydelig effekt på antallet af udlændinge, der overføres til afsoning i hjemlandet.
Derfor er vi godt på vej mod at nå et niveau, der svarer til det, vi har aftalt at vi skulle nå, nemlig niveauet i de andre nordiske lande.
Alligevel er der med forslaget lagt op til, at regeringen skal pålægges at optage forhandlinger om bilaterale aftaler med relevante lande i og uden for EU, der indebærer, at udlændinge, der mangler at afsone helt ned til 1 måned af den idømte straf, skal kunne overføres til afsoning i hjemlandet.
Det foreslås som sagt også, at regeringen skal pålægges at arbejde for en tilsvarende ændring af de eksisterende EU-regler på området.
Jeg tror desværre ikke, det er realistisk ej heller hensigtsmæssigt at gå den her vej.
Til forslaget om bilaterale aftaler vil jeg sige, at jeg ganske enkelt har meget svært ved at forestille mig, at lande med et større antal indsatte i danske fængsler vil være interesseret i at påtage sig sådan en forpligtelse.
Der vil jo være tale om forpligtelser, som er betydelig – betydelig – mere vidtgående end dem, der følger af den EU-rammeafgørelse eller af de internationale regler i øvrigt, som er med til at diktere, hvad vi kan gøre på det her område.
Jeg er da heller ikke bekendt med, at der findes eksempler rundt omkring os på sådanne vidtgående aftaler.
Jeg tror heller ikke, at det er en god idé at bevæge sig ind på den her vej med økonomisk støtte til fængselsprojekter eller lignende i hjemlandet.
Selv om det for en umiddelbar betragtning måske kan virke som en slags løftestang for at få flere overført til afsoning, er jeg bekymret for, om det rent faktisk vil have den modsatte effekt.
En økonomisk støtte vil selvfølgelig hurtigt kunne sprede sig som ringe i vandet til andre lande, og det vil dermed faktisk kunne gøre det vanskeligere eller i hvert fald betydelig dyrere at få overført udenlandske dømte til afsoning i hjemlandet.
Jeg synes også, det er værd fremhæve, at det desværre tager tid at skulle behandle en overførselssag.
Efter min opfattelse vil det derfor i praksis meget sjældent på så kort tid kunne lade sig gøre at gennemføre en overførselssag af en domfældt, altså når man har en, der mangler at afsone 1 måned af sin straf, og den pågældende vil altså ikke kunne nå at blive overført til hjemlandet, inden vedkommende de facto skal løslades.
Derfor handler indsatsen her og nu ikke om at indgå flere formelle aftaler; det handler faktisk om det, vi er godt i gang med, nemlig et praktisk samarbejde, og det er som sagt også det, den taskforce, vi har oprettet med et bredt flertal her i Folketinget, altså Task Force Hjemsendelse, arbejder på.
Danmark vil derfor ikke kunne vedtage eller deltage i vedtagelsen af nye EU-regler på området, og eventuelle nye EU-regler ville så i givet fald ikke kunne gælde og ville ikke skulle gælde for Danmark.
Danmark vil samtidig risikere at falde helt ud – altså falde helt ud – af det allerede eksisterende samarbejde.
Det siger sig selv, at det ønsker regeringen ikke.
Det er samlet set derfor regeringens opfattelse, at der hverken er behov eller mulighed for fra dansk side at forsøge at ændre EU-rammeafgørelsen.
Situationen er i øvrigt den, at 16 medlemsstater på nuværende tidspunkt har implementeret rammeafgørelsen om overførsel af domfældte.
De resterende medlemsstater er – efter hvad vi har fået oplyst – i gang med at implementere den, og vi ser naturligvis gerne, at endnu flere lande så hurtigt som overhovedet muligt får reglerne gennemført.
Det gode er, at det er på vej.
Regeringen kan heller ikke støtte den del af forslaget, der vedrører det internationale politisamarbejde.
Som jeg også redegjorde for i forbindelse med første behandling af beslutningsforslag B 9, har dansk politi allerede i dag i et meget vidt omfang mulighed for at samarbejde internationalt, når det gælder bekæmpelse af grænseoverskridende kriminalitet.
Via det europæiske politisamarbejde, Europol, har dansk politi i dag et godt og også effektivt politisamarbejde med de øvrige EU-lande, herunder ikke mindst de østeuropæiske lande.
Samtidig har politiet styrket den nationale indsats ved at oprette en række taskforces, som bl.a. skal sætte ind over for bandekriminalitet og også indbrudskriminalitet.
Politiet gør altså allerede i dag god brug af de muligheder, der er på området, og som efter regeringens opfattelse er fuldt ud tilstrækkelige.
Regeringen er derfor af den opfattelse, at der heller ikke er behov for yderligere tiltag på området for efterforskning og forebyggelse af grænseoverskridende kriminalitet.
Så er der endelig et ønske fra forslagsstillerne om, at man skal pålægge regeringen at sikre, at straffesager mod udlændinge hastebehandles i domstolssystemet.
Til det vil jeg sige, at de danske domstole jo allerede i dag har en stærk ambition om generelt at afkorte sagsbehandlingstiderne.
Ganske ligesom sidste gang forholder forslagsstillerne sig jo desværre ikke til, hvor finansieringen til et sådant initiativ skal komme fra.
Og jeg må jo igen – jeg fik ikke noget særligt svar sidst – spørge forslagsstillerne, hvad man egentlig har forestillet at vigtigheden af den her sagstype skulle afvejes over for.
Hvad vejer mest i de her situationer?
Så sammenfattende finder regeringen – måske ikke overraskende – at med de mange initiativer, der allerede er iværksat, er vi godt på vej.
Der bliver nu overført mange flere end under den tidligere regering.
Det er det, der er målet i den brede aftale, vi har lavet om kriminalforsorgen, og det arbejde vil selvfølgelig fortsætte.
Og derfor kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.