Kim Mortensen (S), 2010-05-25:
Siden 1993, hvor Danmark med Amsterdamtraktaten fik indføjet de danske forbehold, har mange ting ændret sig ikke bare i Danmark, men også i Europa.
Den ændrede verden og de helt anderledes udfordringer, vi står over for, har naturligvis også ændret betydningen af de danske forbehold.
Det gælder således også forsvarsforbeholdet.
Lad mig nævne krigene på Balkan i 1990'erne og det deraf følgende tættere samarbejde mellem EU og NATO.
Lad mig nævne terrorangrebene i New York, London og Madrid samt EU's deraf følgende vigtigere og vigtigere rolle som en central aktør i FN.
Det er alt sammen begivenheder, der sammen med ændringerne i Lissabontraktaten har betydet store ændringer i EU-samarbejdet med en stærkere sikkerheds- og forsvarspolitisk struktur og nu også med en fælles udenrigstjeneste.
Det er ændringer, som ingen af os kunne forudse i 1993, og som intet har at gøre med datidens frygt for oprettelsen af en fælles EU-hær.
Det er en udvikling, der betyder, at Danmark fra at være et af de lande med mest indflydelse i EU nu er på vej til at blive et land, der står uden for væsentlig indflydelse, eller som det fremgår af DIIS-rapporten fra 2008, at Danmark mister markedsværdi.
Socialdemokraterne ønsker ikke, at Danmark skal lukrere på frivilligt at være tilskuer på sidelinjen, men at Danmark skal være helt og fuldt med i EU, og med Lissabontraktatens ikrafttræden burde regeringen for længe siden have taget initiativ til en folkeafstemning og dermed et opgør med forsvarsforbeholdet.
Vi måtte eksempelvis trække vores fredsbevarende styrker tilbage fra Makedonien og Bosnien-Hercegovina i 2003 og 2004, da aktionen overgik fra NATO til EU.
EU's relationer til FN og NATO har også forandret sig.
Såvel FN som NATO opfatter EU som en attraktiv partner i samarbejdet om at løse europæiske og globale krisesituationer.
Dertil kommer, at såvel EU som NATO og FN mere end nogen sinde synes at bevæge sig i retning af sammentænkning af militære og civile tilgange til konflikter.
Danmark er jo en af de varmeste fortalere for denne sammentænkning.
De kan jo så ikke bidrage til denne proces i hvert fald ikke i EU-regi, og derfor må vi koncentrere denne del af strategien på halv kraft i NATO.
Socialdemokraterne, SF og De Radikale vil derfor på baggrund af denne forespørgsel, og som det vil fremgå af det forslag til vedtagelse, som jeg lige om lidt vil læse op, opfordre regeringen til at stoppe sorteperspillet om forsvarsforbeholdet og udvise det lederskab, som regeringen igennem flere år har forsømt. Regeringen har ikke udvist rettidig omhu.
Regeringen nævner allerede i regeringsgrundlaget fra 2005 et kommende opgør med forbeholdene, og i 2007 nævner regeringen direkte, at det skal være i indeværende valgperiode.
Anders Fogh Rasmussen har kaldt forbeholdet direkte skadeligt, og regeringens nyudnævnte forsvarsminister har endda beklaget, at det her sætter Danmark uden for væsentlig indflydelse.
Men vi må konstatere, at mens vores forhenværende statsminister, Anders Fogh Rasmussen, havde mere travlt med at søge job end at tage ansvar for det land, han var sat i spidsen for, så virker det nærmest, som om den nuværende statsminister sammen med resten af regeringen end ikke har søgt et nyt job.
De har bare nedlagt arbejdet.