Dennis Flydtkjær (DF), 2009-03-24:
Jeg vil gerne sige tak for de mange positive tilkendegivelser, der er kommet i forbindelse med at gøre det lettere at benytte alarm- og pejlesystemer til opsporing af demente.
Men jeg er selvfølgelig ked af, at der ikke var flertal for Dansk Folkepartis forslag.
Demens er jo en alvorlig sygdom, som kan have alvorlige konsekvenser for den demente selv, men også for de pårørende, fordi den demente ubevidst kan bringe sig selv i situationer, hvor han eller hun er til fare for sig selv eller sine omgivelser.
Man kan i dag, som det allerede er nævnt, blive udstyret med et pejleog alarmsystem på følgende måder: Enten ved, at den demente selv giver samtykke til det, eller ved, at kommunalbestyrelsen kan træffe en afgørelse om brug af alarmsystemer i en afgrænset periode.
Problemet med den sidste måde er jo først og fremmest, som jeg tidligere har nævnt i mine spørgsmål, at man kun kan tildele det i en tidsbegrænset periode, hvilket vi i Dansk Folkeparti ikke synes giver nogen mening.
Demens er jo ikke en sygdom, der forsvinder efter f.eks. et halvt år, men derimod - desværre, kan man sige - mange gange bliver værre og værre med årene.
Det, vi foreslår, er derfor, at perioden bliver tidsubegrænset, hvilket Ældre Sagen i øvrigt - som jeg også har nævnt - har foreslået i det brev, de har sendt til velfærdsministeren og Socialudvalget den 16. februar i år.
Det andet, vi foreslår, er, at det i fremtiden skal være plejepersonalet, der sammen med de pårørende skal tage beslutningen om, hvorvidt en dement person vil kunne drage nytte af et sådant hjælpemiddel.
Det foreslår vi ikke alene for at gøre beslutningsprocessen kortere, men også for at flytte beslutningen til dem, der kender den demente bedst, hvilket gerne skulle betyde, at flere ville benytte dette hjælpemiddel.
Nogle af de spørgsmål, man skal tage hensyn til, inden man udstyrer en dement med et alarm- og pejlesystem, er jo bl.a., hvordan det vil indvirke på den dementes aktiviteter, hvordan det vil påvirke den dementes værdighed, hvordan det vil indvirke på den dementes mulighed for at bevare sit privatliv, og hvordan det vil passe til den dementes personlighed og vaner.
Og når man skal se på, hvem der bedst kan vurdere disse spørgsmål, er det min klare vurdering, at det er dem, som kender personen bedst, og det er - ud fra min måde at se det på - i hvert fald de pårørende, som så kan gøre det i samråd med plejepersonalet.
I en debat som den her i dag vil nogle mene, at det er overvågning af demente, og det har nogle af ordførerne også givet udtryk for lå i det.
Men kontinuerlig overvågning skal det her jo selvfølgelig ikke kunne bruges til, ligesom reglerne også siger nu.
Det må heller aldrig gå ind og erstatte omsorg, pleje eller en socialpædagogisk indsats.
Det skal derimod bruges som et hjælpemiddel for demente og deres pårørende.
Ved at bruge et alarmsystem til demente giver det en øget sikkerhed, men det giver faktisk også en øget frihed, da man ved, at de altid kan blive fundet, hvis de skulle forvilde sig væk.
Man kan også sige, at vi lever i et teknologisk samfund, så hvorfor ikke benytte os af de muligheder, vi har?
I Danmark er der jo i dag ca. 80.000 demente, og der er ca. 400.000 pårørende til demente, der konstant lever i frygt for, at der skal ske et eller andet med deres familiemedlem, hvis vedkommende forlader sin bolig og i værste fald først bliver fundet, når det er for sent.
Netop derfor skal vi have enklere og hurtigere adgang til at udstyre demente med sporingssystemer, hvilket jeg mener at det her beslutningsforslag giver.
Selv om der desværre ikke er flertal for Dansk Folkepartis forslag, er jeg alligevel glad for, at vi har haft den her vigtige debat i dag, om ikke andet så har vi i hvert fald fået en forsmag på den debat, vi skal have til efteråret - det kan jeg forstå at der er lovning på.
Jeg ser i hvert fald frem til, at ministeren tager emnet op igen til efteråret, og der vil Dansk Folkeparti helt sikkert prøve på at trække udviklingen i den retning, vi har foreslået her i dag.