Sophie Hæstorp Andersen (S), 2007-02-27:
I lyset af, hvor kompliceret den her sag om strålekapaciteten nu synes at være for ministeren, kan man jo undre sig lidt over den meget store bandbulle, som hele tiden bliver sendt ud over regionerne, fordi de ikke for længst har løst den opgave, som de har siddet med i ca. 1½ måned.
Men det var egentlig ikke det, der bragte mig til spørgetimen her i dag.
Jeg vil godt høre ministerens kommentar til nogle af de forhold, som vi har hørt fra de ældre medicinske patienter at de akutte medicinske afdelinger har stået med.
I sidste uge blev det rapporteret, at man især i Storkøbenhavn, men også i andre dele af landet har meget store overbelægninger, har kæmpet med det gennem længere tid, og at personalet har måttet strejke for at få gjort opmærksom på, hvor store problemer der er med patienter, der ligger på gangene og andre steder.
Jeg vil godt høre, hvordan en borgerlig regering, der nu har siddet de sidste 5 år, synes det går for de ældre medicinske patienter og de ældre borgere på hospitalerne, om man finder det tilfredsstillende, og om man synes, at de styringsinstrumenter, man har taget i brug de sidste 5 år, har været med til at hjælpe på situationen på de her afdelinger.
Jeg synes, at moderne ledelse bør være indrettet sådan, at man også hører signaler fra personalet, uden at de skal lave overenskomststridige arbejdsnedlæggelser.
Men det er jo et forhold for Region Hovedstaden og for regionsrådets formand, Vibeke Storm Rasmussen, at tilrettelægge butikken på en sådan måde, at det ikke skulle være nødvendigt.
Med hensyn til spørgsmålet mere generelt kunne jeg godt ønske, vi havde lidt mere tid til at diskutere det, for også det her spørgsmål rummer jo en vis kompleksitet.
Der er ikke tvivl om to ting.
Den ene ting, der ikke er tvivl om, er, at der faktisk er en ekstraordinær situation i det her forår med varme m.v.
Det er jeg ikke den kapable person til at give en større medicinsk udredning om, men der er nogle forhold, der gør, at der helt aktuelt er et ekstraordinært pres på de medicinske afdelinger, også mere ekstraordinært, end det plejer at være.
Det, jeg her siger, kan godt udfoldes af folk, der har større medicinsk indsigt, end jeg har.
Det bliver der også lejlighed til, for jeg kan forstå, der er indkaldt til et samråd.
Men selv når man så tager det her ekstraordinære pres væk, som f.eks. har kunnet ses i Helsingør og i Herlev og andre steder, så er der ingen tvivl om, at vi har en udfordring i forhold til de medicinske afdelinger.
Regeringen har jo gjort det, at vi har tilført ekstra ressourcer, og det har vi gjort efter nogle styringsmekanismer, der har betydet, at rundt regnet halvdelen af de ekstra ressourcer, vi har tilvejebragt til sundhedsvæsenet, er faldet på det medicinske område, så der har altså været en vækst i ressourcerne.
Det, jeg tror der er brug for nu, er at få dimensioneret de medicinske afdelinger rigtigt i lyset af den nye regionsdannelse, altså at man f.eks. i Region Hovedstaden nu flyver op i en helikopter og ser på sit samlede nye sygehusvæsen under et for at finde ud af, hvordan det skal dimensioneres for at tilvejebringe tilstrækkelig fremadrettet kapacitet.
I den forbindelse undgår vi jo ikke at komme til at diskutere også investeringer i fysiske rammer.
Det er noget, vi allerede har aftalt med den gamle amtsrådsforening – i dens egenskab af ny regionsforening – at vi nu skal gøre.
Med hensyn til diskussionen om investeringer i sundhedsvæsenet er jeg da helt sikker på, at ikke bare regionerne, men også oppositionen og Socialdemokraterne ser frem til, at man tager den diskussion.
For der er ikke nogen tvivl om, at den er påkrævet.
Jeg må så bare stadig væk konstatere, når ministeren selv bringer moderne ledelsesstil på banen, at man har diskuteret spørgsmålet om de medicinske afdelinger og deres problemstillinger i rigtig mange år.
Man har diskuteret det på konferencer, og Socialdemokraterne har fremsat op til flere beslutningsforslag om, at man skulle tilføre ressourcer, midler og sikre, at man rekrutterer personale til afdelingerne.
Og alligevel står vi stadig væk her 5 år senere med en borgerlig regering og må konstatere, at de meraktivitetspuljer og andre økonomiske incitamenter, man har lagt ned over det her sundhedsvæsen, fortsat ikke løser problemerne for den – typisk ældre – medicinske patient, som bliver indlagt akut.
Så kan det jo godt være, at nogle af de medicinske afdelinger, der har med planlagte behandlinger på diabetesområdet og andre områder at gøre, har fået en god del, men folk indlægges fortsat akut, folk indlægges stadig væk i senge, som står på gangene, og der er fortsat ikke taget hånd om de problemer.
Og jeg hører intet nyt fra ministeren om, hvad man vil gøre ved det.
Det kan også godt være, at det for så vidt ikke er så nyt, for det er jo altså initiativer, vi allerede har taget, nemlig de initiativer, det er at lægge hele det danske sundhedsvæsen om.
I øvrigt er det ikke initiativer, som Socialdemokratiet har bakket særlig kraftigt op om, men vi har jo altså gjort det, fordi vi kunne se, at der simpelt hen er nogle strukturelle problemer, hvis vi skal have det her sundhedsvæsen til at fungere.
Lad mig bare nævne et, f.eks. det forhold, at en række undersøgelser viser, at et sted mellem en og to ud af ti patienter på de medicinske afdelinger i virkeligheden ikke burde være der.
Hvis vi havde nogle optimale behandlingsforløb, skulle de være et helt andet sted, eller de skulle måske slet ikke have noget med sygehusvæsenet at gøre, fordi de skulle være ude i kommunen.
Det kan jo ikke nytte noget, at vi siger, når vi ved, at der faktisk er en til to ud af ti patienter, der ikke burde være der, at det glemmer vi, og så udbygger vi bare, så tingene passer sammen.
Der må vi ind og se på, hvordan vi kan lave et bedre samspil mellem sygehus og kommune, så vi undgår unødige indlæggelser.
Hele årsagen til, at vi nu har lukket kommunerne ind på sundhedsområdet, hvor de fremover skal finansiere 20 ud af 100 kr., er, at vi laver nye sundhedsaftaler for simpelt at få et bedre samspil, for bare at nævne en ting.
Så er det i øvrigt ikke rigtigt, at de ressourcer, vi har sat af, kun går til planlagte medicinske behandlinger.
Men jeg vender meget gerne tilbage, for det her kræver nok en grundigere ordveksling.