Ulla Sandbæk (ALT), 2015-11-18:
Mange tak.
Dette lovforslag har som udgangspunkt, at en ekstraordinær situation fordrer ekstraordinære midler.
Verden er jo, som vi alle ved, lige nu vidne til det største antal mennesker på flugt siden anden verdenskrig.
For hver 122 verdensborgere er en verdensborger drevet på flugt af krig, ødelæggelse, sult og fattigdom.
Hvis alle de mennesker, der er tvunget på flugt, var befolkning i det samme land, ville det land være det 24. største land i verden målt på indbyggertal.
Som del af en verden i flammer står Danmark ganske rigtigt i en ekstraordinær situation.
I Alternativet mener vi imidlertid ikke, at denne situation kalder på ekstraordinære midler i form af den nuværende hastebehandling, hvor vi har fået under et døgn til at forberede os på denne førstebehandling af et kompliceret og meget afgørende lovforslag.
I Alternativet ville vi gerne have haft mulighed for at drøfte, både hvordan situationen skal forstås, hvad målet med vores lovgivning skal være, og hvilke midler vi skal bruge for at nå det.
Vi ville gerne have drøftet det med vores politiske kollegaer – og jeg kan jo forstå på Liberal Alliance, at vores argumenter måske kunne have gjort indtryk – og ikke mindst med relevante høringsparter, men det er desværre umuliggjort inden for rammerne af denne hastebehandling.
I Alternativet mener vi under alle omstændigheder ikke, at strammere asylregler er svaret på den nuværende flygtningesituation.
Vi mener derimod, at vi i stedet for at håndtere situationen med frygt og indelukkethed skal møde den med åbenhed, solidaritet og empati.
Vi frygter nemlig, at der med regeringens løsningsforslag grundlæggende brydes med det, der traditionelt karakteriserer vores samfund som et retsstatsligt foregangsland.
Midlerne bør ikke undergrave, men derimod netop tage afsæt i Danmark som et demokratisk, åbent og empatisk samfund.
Vores politiske løsninger bør være inspireret af de mange danskere, som på eget frivillige initiativ tog og fortsat tager opstilling på asylansøgernes vej ind i Danmark for at tilbyde deres hjælp.
Selv om oplevelsen af at se flygtninge langs de danske motorveje kan virke voldsom på os, må vi aldrig glemme, at det er de mennesker, der flygter, der virkelig bærer byrden af de grusomheder, der foregår i verden.
Det handler om mennesker på flugt, som vi er forpligtet til at give tryghed og omsorg og et liv i sikkerhed.
Retssikkerheden er jo i den grad på spil med dette lovforslag.
Hvem skulle nogen sinde have troet, at vi ville se et lovforslag, som tillader politiet at tilbageholde flygtninge på ubestemt tid, og uden at de nødvendigvis bliver stillet for en dommer, eller at vi ville bruge private aktører, som oven i købet kan gøre brug af magtanvendelse.
Jeg håber, at regeringen og aftalepartierne bag dette forslag snart vil erkende, at den reelle løsning på denne situation nok ligger uden for Danmarks fysiske grænse, men til gengæld inden for vores etiske og moralske.
Hvis vi vil afhjælpe årsagerne til de massive strømme af mennesker på flugt, er vejen ikke mindre udviklingsbistand, men derimod et stort engagement i de destabiliserede områder.
Og vores hjælp til nærområderne skal op i en helt anden størrelsesorden, da det er dem, der huser stort set samtlige flygtninge.
Sluttelig vil jeg slå fast, at vi anerkender kompleksiteten af den problemstilling, lovforslaget søger at løse.
Vi forstår, at regeringen er under et handlingspres, bl.a. som følge af de asylstramninger i vores nabolande, der med stor sandsynlighed vil have indflydelse på situationen her i Danmark.
Jeg vil derfor tillade mig endnu en gang at opfordre til, at modstanderne af en fælles europæisk permanent asylansøgerfordelingsnøgle begynder at overveje, om en sådan løsning ikke er bedre end denne ufrugtbare og uskønne opstramningskamp, som potentielt kan kvæle den solidaritet, som EU-samarbejdet er bygget op omkring.
Alternativet kan naturligvis ikke stemme for de foreliggende stramninger og er generelt kede af både lovforslagets indhold og rammerne for denne hastebehandling.