Lone Dybkjær (RV), 2010-11-04:
Regeringen har jo med det her forslag – jeg havde nær sagt igen – blandet to forskellige lovforslag sammen.
Godt nok handler de begge om kunstig befrugtning, men det er unægtelig med to forskellige indfaldsvinkler, og derfor vil jeg godt kommentere begge to.
Det første er spørgsmålet om forældreegnethed i forbindelse med kunstig befrugtning.
Det går under den lov, der hedder kunstig befrugtning og er i forbindelse med kunstig befrugtning.
Der må man sige, at regeringen igen lovgiver med hovsaløsninger.
Der har været en debat om en person eller et par, der har fået kunstig befrugtning, og så har det vist sig, at de måske ikke var forældreegnede.
Men der er jo ikke foretaget nogen bred analyse, i hvert fald ikke nogen, som regeringen har oplyst om.
Nu er vi jo heller ikke forvænt med oplysninger fra Sundhedsministeriets side, kan man i en parentes sige, så det kan ikke undre, at vi ikke har fået en bred analyse, men det har vi faktisk ikke her.
Vi har ikke fået noget at vide om, om det her er et generelt problem, om det er et enkeltstående problem, som vi lovgiver for, eller hvad der er op og ned her.
Derfor synes jeg, det vil være oplagt at stille spørgsmål i udvalget, sådan at man får at vide, om det overhovedet er nødvendigt at lave en lovændring, bare fordi vi har et enkelt tilfælde med forældre, der muligvis har fået kunstig befrugtning, og som viste sig ikke at være egnet.
Det næste er så, om det er den rigtige model, regeringen foreslår.
Regeringen foreslår, at man skal inddrage endnu en læge.
Hvem i himlens navn har sagt, at læger er de bedst egnede til at vurdere forældreegnethed?
Nu har sundhedsministeren og jeg cirka samme alder, jeg respekterer, at han er 6 år yngre eller noget i den størrelsesorden, så jeg skal ikke foretage en total sammenligning, men jeg tror, at alderen alligevel gør, at vi er fra den generation, der kan huske, dengang der var en vis forfatter, der kom med et diskussionsoplæg om, at der måske i virkeligheden var en hel del af dem, der fødte helt naturligt, der ikke var så forældreegnet.
Det kan ministeren ikke huske, men så kan vi tage den.
Jeg tror, det var Jesper Jensen, som kom ret langt ud i en debat om det.
Men der er jeg så det stykke ældre, så jeg kan huske det.
Men det var en ret interessant diskussion, skulle jeg hilse og sige.
Så jeg vil foreslå, at man tog den her del af det ud, medmindre man kan få en rigtig grundig drøftelse af det, og selvfølgelig har vi en lang folketingssamling.
Den anden del er så den, der har været mest omtalt, og den vender vi os stærkt imod.
Her indfører man brugerbetaling på sygehusene ad bagdøren.
Man piller en lille gruppe ud og siger: I må betale for jeres egen behandling.
Så håber man på, at det ikke medfører så store protester, men det burde det jo altså i allerhøjeste grad gøre, fordi det gennemgående er en sygdomsbegrundet ting, der gør, at man ikke kan få børn.
Der er enkelte tilfælde, hvor det ikke er det, der gælder, men i det store og hele er det sygdom, der gør, at man ikke kan få børn.
Så kan man altid diskutere, om man skal behandle det, at man ikke kan få børn.
Det er ikke en lidelse, man ikke kan leve med, fysisk i hvert fald, og man kan passe sit arbejde, og det er svært at gøre noget ved det, der tidligere har været gratis, som fru Vivi Kier siger.
Ja, det er det da, men det er jo ikke nogen undskyldning for, at man piller lige præcis det her lille område ud og indfører betaling på det område.
Vi synes, det er et dårligt forslag, vi tror oven i købet, at det i en lang række tilfælde er samfundsskabte lidelser, f.eks. nedsat sædkvalitet hos mænd, der gør, at folk ikke kan få det ønskede antal børn.
Efter Det Radikale Venstres opfattelse er denne besparelse et trin på vejen til at indføre brugerbetaling på sygehusene eller en kynisk udtagning af en lille gruppe.
Så må regeringen selv vælge.
Man har diskuteret andre områder.
Jeg forstod på Dansk Folkeparti, at der havde været andre områder på bordet.
Jeg nægter at tro på, at der ikke er andre områder i sygehusvæsenet, som man kunne have sparet væk, og som ikke er nær så fundamentale som det her.
Der er jo steder, hvor der er sket en glidning, det ved vi, det har sundhedsministeren også sagt i forskellige sammenhænge.
Ting, som man ikke før betragtede som sygdom, bliver nu mere betragtet som sygdom, og spørgsmålet er, om ikke der virkelig er noget at kigge efter der.
Så har jeg slet ikke været inde på alle de operationer, som er unødige.
Jeg vil godt slutte af med et digt, som er af Martin Niemöller
Først hentede de kommunisterne, jeg protesterede ikke, for jeg var ikke kommunist.
Så hentede de jøderne, jeg protesterede ikke, for jeg var ikke jøde.
Derpå hentede de fagforeningsfolkene, jeg protesterede ikke, for jeg var ikke fagforeningsmedlem.
Så hentede de katolikkerne, jeg protesterede ikke, for jeg var evangelisk.
Til sidst hentede de mig, og så var der ingen tilbage, der kunne protestere.
Jeg vil sige til sundhedsministeren: Det er det, der sker her.