Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-03-30:
Jeg synes, det er rigtig afgørende, at når EU går ind og forhandler med Tyrkiet om at finde en fælles løsning på den her udfordring – som det er, at der er krig i Syrien og der er en masse flygtninge – så går vi ind og presser på for, at Tyrkiet selvfølgelig lever op til menneskerettighederne; og at når vi vælger at udbetale 3 mia. euro plus, plus, plus, så stiller vi selvfølgelig det krav, at man underskriver flygtningekonventionerne, så flygtningene får en ordentlig beskyttelse. Jeg siger ikke, at vi ikke skal samarbejde med Tyrkiet, men jeg siger, at vi bliver nødt til at stille krav til det samarbejde og ikke bare hoppe med på alt, fordi vi gerne vil lukke vores ydre grænser.
I Alternativet har vi fra starten været meget skeptiske over for aftalen mellem EU og Tyrkiet, og allerede nu må vi desværre konstatere, at vores frygt for aftalens konsekvenser har vist sig at holde stik.
I dag står Tyrkiet over for massive udfordringer, når det kommer til overholdelsen af menneskerettigheder, minoriteters rettigheder og politisk ytringsfrihed.
Desuden har Tyrkiet tilsluttet sig Genèvekonventionen med en geografisk begrænsning, der betyder, at staten kun betragter flygtninge fra Europa som flygtninge.
Det betyder, at syriske flygtninge de facto ikke falder ind under Tyrkiets beskyttelsesforpligtelse.
Faktisk giver det kun de 2,5 millioner syrere midlertidig flygtningestatus med et lavere beskyttelsesniveau.
For lidt over en måned siden var tusinder af mennesker på flugt fra Assads tøndebomber i Aleppo og truende hungersnød.
De mennesker er strandet ved den tyrkiske grænse, fordi man havde lukket grænsen.
Hvis det er sådan, man forventer Tyrkiet vil forvalte aftalen, har jeg svært ved at se, hvordan det skal komme de tyrkiske flygtninge til gode, og derfor deler jeg forslagsstillernes bekymringer for samarbejdet med Tyrkiet.
Men det er samtidig vigtigt for mig, at Tyrkiet ikke bliver vores syndebuk.
Vores egne motiver med den her aftale bekymrer mig måske i endnu højere grad.
Som en reaktion på aftalen indgået mellem EU og Tyrkiet
har en række humanitære organisationer den sidste uge valgt at trække sig fra dele af deres engagement i de såkaldte EU-hotspots i Grækenland, særlig på Lesbos.
Det er netop det ankomstpunkt, mange flygtninge har i Europa.
Det gælder bl.a. FN's flygtningeagentur, UNHCR, det gælder Læger uden Grænser, Dansk Flygtningehjælp og Red Barnet.
Organisationerne mener over en bred kam ikke, at de kan støtte implementeringen af aftalen, fordi den aktivt er med til at underminere flygtningenes basale rettigheder.
Red Barnet ønsker f.eks. ikke at være med til at frihedsberøve børn og lukke dem inde i, hvad der reelt set er deponeringslejre, og det forstår jeg godt.
Organisationernes reaktion burde få alarmklokkerne til at ringe i Bruxelles og her på Christiansborg.
Hvordan man kan sidde den kritik overhørig, er mig en gåde.
Det betyder, at vi med danske udviklingsmidler er med til at finansiere en aftale, der aktivt modarbejder en overholdelse af Danmarks og EU's internationale forpligtelser, og nu har vi altså organisationernes ord for det.
Desuden har en række organisationer, herunder FN, udtrykt en grundlæggende kritik af den del af aftalen, der betyder, at EU kan sende flygtninge tilbage til Tyrkiet, før deres sag er blevet gennemgået af europæiske myndigheder.
Det er altså en aftale, der i praksis betyder tvangshjemsendelse af flygtninge, der har konventionsmæssige krav på vores beskyttelse.
Aftalen er for mig at se et skifte, så det nu er ngo'er og ikke stater, der i praksis er garant for overholdelsen af vores internationale forpligtelser
Det er ganske enkelt uacceptabelt og udtryk for en farlig glidebane, hvor vi med vores beslutninger aktivt er med til at underminere flygtningekonventionerne.
Det er ikke en retsstat som Danmark værdigt.
Det er derfor helt skævt at kalde aftalen for en løsning på flygtningeudfordringen.
Det er for mig at se mere et udtryk for en ansvarsfralæggelse og en udlicitering af vores egne forpligtelser til Tyrkiet
Fra dansk og mere bred europæisk side har man ikke haft politisk vilje og mod til at blive enige om en reel løsning på udfordringerne, for det er jo ikke, fordi der ikke er alternativer.
I Alternativet støtter vi forslaget om at trække aktstykke 73 tilbage, ikke kun fordi vi ikke ser tiden rigtig til at indgå den her aftale med Tyrkiet, men også fordi vi mener, at aftalen helt grundlæggende er dybt problematisk og uansvarlig.
Vi håber, at regeringen og EU vil revidere præmisserne for aftalen, så den i langt højere grad er med til at styrke den humanitære indsats i Tyrkiet og Europa og ikke mindst er med til at sikre, at vi lever op til vores konventionsmæssige forpligtelser, og at udbetalingerne til Tyrkiet selvfølgelig kræver de samme forpligtelser.