Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-05-10:
Enhedslisten, Alternativet og SF har fremsat det her beslutningsforslag på baggrund af, at vi igennem efterhånden mange år har hørt, at vi afventer nye undersøgelser, nye undersøgelser og mere viden.
For et halvt år siden indkaldte SF den daværende minister i samråd på baggrund af bl.a. nogle oplysninger fra DR, som igen beroede på en rapport fra DCE, hvor man fandt nogle meget alvorlige overskridelser, hvis der havde været en grænse.
Der var nogle jorder, som var taget ud, man lovede landmændene anonymitet for at kunne bruge de data, man havde undersøgt, og man fandt helt op til næsten det dobbelte af den tilladte grænseværdi, hvis det havde været spildevandsslam.
Og der er det jo ordførerne fra de tre partiers ærinde i dag at sige: Jamen det giver jo ikke nogen mening, at vi har en maksimumgrænse for spildevandsslam af miljøhensyn, af sundhedshensyn, og at vi så ikke har det for husdyrgødning, der også ender ude på markerne.
Tungmetaller er jo så frygtelige at få ud i naturen, ud i økosystemet og i sidste ende i vores kroppe, fordi det ophober sig og simpelt hen ikke forsvinder.
I forbindelse med et spørgsmål, der blev stillet i slutningen af 2014 til den daværende fødevareminister, fremgik det, at der i løbet af 10 år er sket en eksplosiv stigning i forekomsten af zink.
Vi ser, at zink ikke alene i stigende grad bliver tilsat foderet, men at der også anvendes medicinsk zink og kobber.
Og vi ved jo godt, hvorfor det er sådan.
Det er, fordi vi har fået en husdyrproduktion, hvor smågrisene bliver fravænnet så tidligt, at de simpelt hen ikke kan klare det.
Så for at modvirke diarré og andre ting tilsætter man det her.
Men det er jo symptombehandling, som viser, at vi har en landbrugsproduktion, der ikke er bæredygtig.
Man har investeret i nogle staldsystemer, fordi et folketingsflertal heller ikke i tide har sagt til landmændene, at vi bliver nødt til at have en anden landbrugsproduktion, og derfor kan vi ikke have et system, hvor smågrise skal tages fra så tidligt, at de ikke er levedygtige, eller at de bliver meget syge og skal have antibiotika.
Så gik man over til at have så meget fokus på antibiotikaresistens, at man begyndte at bruge mere og mere zink og kobber, og det er så den her meget, meget voldsomme stigning, vi har kunnet se i løbet af de sidste 10 år.
Vi ved godt, for det siger alle eksperterne, at en meget stor del af de tungmetaller, der bliver tilsat ved svineproduktionen, ender i husdyrgødningen – det giver sig selv – som ender ude på markerne.
Og vi kan ikke komme af med det igen; det ophober sig og bliver et større og større problem.
I DCE-rapportens hovedkonklusioner står der bl.a., at tilførsler af zink og kobber sammen med svinegyllen har medført en betydelig stigning i koncentrationen på de arealer, hvor gyllen er udbragt, og at en fortsættelse af den nuværende praksis kan medføre en væsentlig stigning i andelen af arealer, hvor nuleffektniveauet, altså den her grænseværdi fastlagt af EU for zink, overskrides, selv om niveauet allerede er højt.
Der er for meget zink på 228.000 ha.
Det er et område næsten på størrelse med Fyn.
Jeg synes, de her tal taler for sig selv.
Der er nogle, der heroppefra har prøvet at antyde, at vi ikke ved nok, og dermed implicit lader forstå, at vi ikke ved, om tungmetaller er rigtig skadelige for mennesker, natur og dyr.
Der blev også sagt, at vi ikke ved, hvor meget der er derude.
Jo, det ved vi, for vi har stillet en lang række folketingsspørgsmål, og det har vi fået svar på.
Vi ved godt, hvor meget der bliver brugt i landbruget, og hvor stor en andel af det, der ender ude på markerne.
Man kan diskutere, om den er for høj, men derfor giver det jo alligevel ingen mening at sige – som jeg desværre lidt hørte DF's ordfører gøre – at fordi man har en grænse for spildevandsslam og dermed jo implicit anerkender, at man ikke har en nulgrænse, så kan vi ikke sætte en grænse for husdyrgødning.
Det synes jeg ikke giver nogen mening.
I alle andre erhverv har man et princip om, at forureneren betaler.
Her er det omvendt; her er det os, der skal komme med pengene for at kompensere for, at vi andre ikke skal lide sundhedsmæssige og miljømæssige skader.
Som Alternativets ordfører var inde på, kan man jo faktisk godt have landbrugssystemer, hvor fravænningsalderen ligger på et mere bæredygtigt niveau, f.eks. 7 uger.
Det har man i de økologiske landbrug.
Det er klart, at en omlægning til et bæredygtigt landbrug, som ikke er en trussel mod miljø og sundhed, vil tage tid, og det vil koste penge.
Men det koster også rigtig mange penge at have det landbrug, vi har i dag.
Det er på mange måder en underskudsforretning.
Der er for mange landmænd, der står i en helt umulig situation, bl.a. også fordi der har været banker, der op til krisen fuldstændig skruppelløst har spekuleret i at låne penge ud til at opkøbe jorder, hvor priserne steg og steg.
Vi bliver nødt til at gribe til ikke alene økonomiske, men også miljømæssige og lovgivningsmæssige tiltag for at få et bæredygtigt landbrug i fremtiden.