Per Ørum Jørgensen (KD), 2011-02-01:
Tak for det.
Det er nu ingen forespørgsel, men vi kan også lave en forespørgsel, for det er noget, vi kan tale længe om.
Derfor besluttede Folketinget i 2000, at gravide kvinder, der ønsker abort, skulle have tilbud om at få en støttesamtale – før en eventuel abort, men også efter en abort.
Målet med denne beslutning var klar, nemlig at en kvinde, der overvejer at få abort, kan få den støtte og oplysning, hun har brug for, til at træffe den beslutning, der er rigtig for hende.
Det skulle jo være muligt at træffe beslutning om abort på et solidt og et oplyst grundlag, for en abort er ikke noget, som nogen ønsker at fortryde bagefter.
Ikke desto mindre er der ifølge Mødrehjælpen og Sundhedsstyrelsen mange, der rent faktisk enten fortryder eller oplever en stor sorg efter en abort.
Desværre må vi indrømme, at Folketingets beslutning i 2000 ikke har haft den store effekt.
Kun 8 pct. modtager rent faktisk støttesamtalen.
Det kan man jo godt undre sig over, når vi ved, at op imod halvdelen af især de yngre kvinder, der henvender sig for at få en abort, rent faktisk er meget i tvivl.
Behovet for samtale er der altså, men det bliver ikke udnyttet.
Det gør det måske ikke, fordi regionerne svigter deres ansvar.
Det kan være den ene årsag.
Den anden årsag kan selvfølgelig også være, at kvinderne selv skal tage initiativ.
På nogle virker det måske som den letteste løsning at lade være med at modtage en samtale, fordi det kræver endnu mere energi og overvejelse.
Men det er ikke den bedste måde at træffe sådan et vigtigt valg på.
Med obligatorisk rådgivning slipper kvinden for endnu en overvejelse.
Til gengæld modtager hun vigtige oplysninger om fysiske og psykiske konsekvenser samt om den tilgængelige økonomiske og sociale hjælp, der vil være fra samfundets side.
På den måde er det altså kvinden selv, der på et velovervejet og oplyst grundlag skal træffe sin egen beslutning, som hun skal leve med resten af sit liv.
Derfor mener vi jo hos Kristendemokraterne, at støtteoplysningen inden abort bør være obligatorisk.
Vi mener, at kvinden bør sætte sig godt ind i sagen, både for sin egen og for barnets skyld.
Erfaringerne fra andre lande viser faktisk, at det vil nedbringe aborttallet.
I Tyskland har man obligatorisk rådgivning.
Her er abortprocenten på blot 14.
I Danmark er det hele 21 pct. af alle graviditeter, der ender i en abort.
Hvis den procentdel i Danmark kom ned på 14, ville vi faktisk få omkring 5.500 medborgere mere om året.
Hos Kristendemokraterne kan vi godt lide børn, så derfor ser vi faktisk sådan på det, at det vil være yderst positivt.
Det tror jeg ikke jeg er den eneste herinde der mener.
Vi har altså her muligheden for rent faktisk at nå det mål, som vi troede vi havde nået, da vi i 2000 indførte tilbud om rådgivning; et mål om at hjælpe kvinder, der er i tvivl om et svært og et afgørende valg.
Det er det, vi kalder medmenneskelighed, altså at vi møder den enkelte kvinde der, hvor hun er, og giver den hjælp, som hun har brug for.
Forhåbentlig vil det så betyde, at nogle af de 16.000 aborter, der foretages om året, går hen og bliver til nye medborgere i vores samfund i stedet.
Jeg vil gerne takke for de mange positive indlæg, der har været i debatten, og jeg ser meget frem til udvalgsarbejdet, hvor jeg håber på at vi i fællesskab kan finde nogle gode løsninger i forhold til den her problemstilling.