Karl H. Bornhøft (SF), 2010-02-09:
Jeg vil godt starte med at sige, at jeg faktisk synes, det er en utrolig vigtig debat, som Enhedslisten rejser her, om økonomisk dårligt stilledes helbred.
Jeg vil heller ikke lægge skjul på, at det er en debat, som vi i SF er meget optaget af og har givet flere konkrete indspark til igennem beslutningsforslag.
Jeg synes også, det er vigtigt at slå fast, at alle undersøgelser rent faktisk viser, at der er en meget stor social ulighed i sundhed i Danmark i dag.
Og det, vi også står over for, er en erkendelse af, at den faktisk er voksende.
Nu er det sådan, at det også er klogt af os at erkende, at det at ændre på den sociale ulighed i sundhed er en meget svær og stor opgave.
Jeg vil ikke lægge skjul på, at de to ministre, vi har hørt, skuffede mig lidt i den forstand, at jeg faktisk ikke engang fornemmede, at der var en gnist hos dem, der kunne antændes for at gøre noget i den her sammenhæng.
Men jeg håber naturligvis, at jeg tager fejl.
Men lad os bare gøre det konkret med det samme.
Det er et faktum.
Det er uacceptabelt.
Og hvis vi ikke kan lide det, er vi nødt til at gøre noget ved det.
Det er også vigtigt, at vi tør slå fast, at den enkeltes sundhedstilstand altså skabes og påvirkes af strukturelle og samfundsskabte forhold omkring arbejdsmiljø, bolig, økonomi, uddannelse, fysiske forhold i nærmiljøet, luftforurening og meget andet.
Menneskers livsstil skabes altså ikke i sådan et personligt vakuum, men den påvirkes af alle de sociale sammenhænge, som vi indgår i.
Det er en vigtig erkendelse, hvis vi vil nå videre.
Sundhed handler i den her sammenhæng i høj grad om at skaffe levevilkår, der kan gøre, at det enkelte menneske vælger at ændre livsstil.
Vi kan ikke som samfund tillade os at reducere den enkeltes sundhedstilstand som værende et resultat af udelukkende det enkelte menneskes frie valg.
Det ville jo svare til, at vi stod her og sagde, at de personer uden uddannelse og de personer, der har en belastet familiebaggrund, og som hyppigt oplever sygdom og har en lavere gennemsnitlig levealder, selv har ønsket det; det er virkelig noget, de har ønsket.
Og sandheden er: Det passer ikke.
De har faktisk nogle helt andre ønsker, men de oplever nogle begrænsninger, der gør, at det er blevet en del af deres virkelighed.
Det, der derfor er brug for, er et markant opgør med den ulighed, som vi har i vores samfund.
Vi er nødt til at sørge for, at der bliver bedre muligheder for nogle sunde valg.
Vi skal have nogle målbare mål, og vi skal turde bruge stærkere styringsredskaber og i højere grad sørge for, at kommunerne er involveret.
For det er det, der vil flytte noget.
Det hjælper ikke, at vi stigmatiserer en masse mennesker og fortæller: Det er din egen skyld.
Vi er nødt til at give dem nogle bedre rammer.
Jeg vil med det samme sige, at det der med at ændre på sundhed i den her sammenhæng og skabe mere lighed altså kommer til at kræve, at vi tør lave en investering.
Jeg er nødt til at sige, at det er en investering, som rent faktisk vil komme igen i mange sammenhænge.
Jeg skal bare kort til sidst gøre opmærksom på, at hvis de lavtuddannede brugte sundhedsvæsenet, ligesom de højtuddannede gjorde, jamen så ville vi spare 3,2 mia. kr., og de ville have det meget bedre.
Hvis vi sørgede for, at de forskellige uddannelsesgrupper omkring førtidspensionering m.v. havde et potentiale, der bare lå omkring fagligt uddannede, ville vi have en arbejdskraftreserve på 115.000.
Det ville jo være formidabelt i det her samfund.
Derfor skal jeg slutte af med at sige, at jeg faktisk er utrolig skuffet over VKO’s forslag til vedtagelse, for for mig signalerer det altså, at man ikke forstår eller ikke har vilje til at løse det her problem, når man henviser til det frie sygehusvalg.
For vi ved jo netop alle sammen, at det lige præcis er de dårligst stillede, der ikke er i stand til at omsætte det på samme måde som de fleste af os andre.
Det er det, der sådan set afslører, at VKO egentlig ikke vil noget.
Vi har nogle meget konkrete mål i SF om en halvering inden for 10 år af den ulighed, der er i sundhed.
Men vi er også villige til at lægge den arbejdskraft, der skal til, og de penge, der skal til, for at få den gevinst.