Kristian Jensen (V), 2016-05-03:
Tak for debatten.
Tak for de mange indlæg, der har været.
Jeg tror, at nogle ville kunne spørge, om der kom noget nyt ud af debatten.
Præsenterede vi nogle nye synspunkter?
Jeg synes i hvert fald, vi præsenterede en række synspunkter, der viste, at der er en meget bred kreds af Folketingets partier, som står sammen om at markere et klart dobbeltansvar i den her konflikt.
Det er et dobbeltansvar både i retning af palæstinenserne og israelerne.
Hr. Holger K. Nielsen kom meget godt ind på det fra starten af, hvor han nævnte problemerne med de måder, som israelerne håndterer adgangen til arbejdsmarkedet, adgangen til bevægelsesfrihed og adgangen til at have retten til at bestemme over sit eget land på.
I den forbindelse har israelerne knægtet den ret, som palæstinenserne har fået i de internationale aftaler.
Bosættelserne har udviklet sig til at være voldelige, og de har udviklet sig til en form, som umuliggør en bæredygtig stat, hvis ikke der bliver en indskrænkning af de ulovlige bosættelser.
På den anden side, som det meget rigtigt er blevet sagt, er der palæstinensernes legitime ret til et liv i sikkerhed, et liv i tryghed.
Det er jeg sådan set utrolig enig med hr. Holger K. Nielsen i.
Jeg er også enig med hr. Nick Hækkerup, der siger, at en af udfordringerne i øjeblikket er, at det demokratiske rum indskrænkes, at nogle af de fremskridt, der har været, bliver formindsket, de bliver til tilbageskridt, at man ikke står fast på de principper og rettigheder, der en gang er blevet etableret.
Det er en kæmpestor udfordring.
Det er ikke nogen hemmelighed, og flere har været inde på det, at det palæstinensiske selvstyre ikke har gennemført frie valg i mange, mange år.
Det er ikke nogen hemmelighed, som flere har været inde på, at der desværre er manglende vilje til at bekæmpe korruption og misbrug af penge.
Der er nogle kæmpestore udfordringer.
Det her er en konflikt, som jeg ser som ikke et reelt arnested for konflikter andre steder, men en konflikt, der desværre bliver brugt i fortællingen, der skaber utilfredshed og konflikter andre steder.
Det er ikke sådan, at man kan sige, at fordi der er konflikt et sted, så har man ret til at gøre noget et andet sted.
Men vi kan tydeligt se, at konflikten imellem Israel og Palæstina bliver brugt i narrativerne, i fortællingerne om uretfærdig behandling, der bruges til at fostre andres deltagelse i konflikter.
Derfor har vi alle sammen en kæmpestor interesse i at få skabt en afklaring på konflikten.
Jeg er rigtig glad for det, hr. Søren Espersen sagde om et godt samarbejde under radaren.
Jeg støtter også, at der vil være nye samarbejdsformer.
Jeg tror, det er utrolig vigtig, at man finder så mange kontaktpunkter som overhovedet muligt mellem den israelske side og den palæstinensiske side, mellem israelere og palæstinensere, så de kan lære at leve med hinanden i fællesskab og fred.
Derfor har jeg sådan set heller ikke i sig selv noget imod den tekst, der blev fremsat af hr. Søren Espersen.
Jeg synes blot, der mangler nogle ting, som den tekst, der er blevet fremsat af det meget, meget brede flertal, der jo er resten af Folketingets partier, er en meget mere fyldestgørende og dækkende tekst, i forhold til hvad regeringens holdning er i konflikten og løsningsmulighederne.
Derfor er det naturligvis den tekst, som vi fra regeringens side kan støtte.
Jeg skal prøve at spole frem til nogle af de ting, som hr. Martin Lidegaard nævnte.
Det er sådan, at Frankrig har haft flere forskellige forslag.
De havde på et tidspunkt et forslag om, at den Mellemøstkvartet, der nu har arbejdet, skulle erstattes eller udvides, så særlige lande skulle have lov til at sidde med i den.
Man kan selv gætte på, hvem Frankrig havde tænkt på skulle være blandt disse særlige lande, der skulle have en plads ved bordet.
Det var jeg modstander af, for det ville være en underminering af den position, som
EU's 28 medlemslande har i fællesskab, hvis EU som medlemskabsunion, som fællesskab skulle sidde med ved bordet.
Det har jeg været modstander af og også talt åbent imod.
Derimod er jeg mere tilhænger af det forslag, som er nu, om at få skabt konsensus om at prøve at presse videre, så alle gode kræfter arbejder med på en sådan konference, hvor man samler folk, og hvor man samler parterne til en dialog, og jeg håber vi kan få den videre.
Jeg er også enig i, at når man i EU rykker i fællesskab, vægter det tungere.
Jeg har et helt konkret eksempel.
Det, at der blev lavet en præcisering, en opstramning af, hvordan man skal fortolke den mærkningsordning, der er ved varer, der kommer fra de besatte områder, affødte en meget kraftig reaktion og ivrig kontakt til mange hovedstæder.
Det gør det jo kun, fordi det generer.
Hvis ikke det generede, ville folk være ligeglade og trække på skulderen og sige: Ja, ja, det må I selv finde ud af.
Men det er, når vi agerer i fællesskab, at vi for alvor har vægt i den her sammenhæng.
Jeg er derfor også helt enig i, at der i regeringens øjne ikke er behov for at lave en unilateral anerkendelse af Palæstina.
Vi ønsker, at der fremstår et resultat af forhandlinger, der gør, at det er muligt at lave en fælles EU-anerkendelse af Palæstina på baggrund af en tostatsløsning.
Det skal være en tostatsløsning, der sikrer Israels ret til et liv i tryghed og sikrer Palæstinas ret til også at have deres egen selvstændige stat.
Hr. Christian Juhl spørger mange gange om, om ikke vi skal gøre lige som Norge og blive fredsmæglernation.
Se, hvis man går ind for international arbejdsdeling, kan man jo spørge om, hvorfor vi skal gå Norge i bedene på et område, hvor de er rigtig, rigtig gode.
Hvorfor ikke i stedet for følge i fodsporet på andre og vælge de områder, hvor vi kan gå forrest, og tage den hårde vej ved at, som man gør, når man træder gennem højt græs, træde vejen flad og nemmere for andre at følge?
Det gør Danmark på en lang række områder.
Det gør Danmark f.eks. i spørgsmålet om kvinders rettigheder, om seksuel og reproduktiv sundhed og rettigheder, om bekæmpelse af vold mod kvinder i konfliktområder, voldtægt som kampmiddel.
På de områder træder vi forrest, der har vi en rolle, som andre lande følger.
Jeg synes, det er klogt, at vi vælger vores rolle, så vi fra dansk side kan spille en særlig ledende rolle i stedet for at trampe efter andre eller ved siden af andre der, hvor de gør det godt i forvejen.
Det er ikke, fordi jeg ikke ønsker at stille mig i køen til en fredspris og lave en Israel og Palæstina-fredsløsning.
Det ville jeg egentlig gerne.
Det kunne da være rart at få på sit cv, at man har fået sådan en, som man kan pudse på kaminhylden på sine ældre dage, der jo ligger langt, langt ude i fremtiden.
Sagen er bare, at jeg tror på, at vi kommer længst med at være realistiske med vores muligheder.
Vores realistiske mulighed for at gøre den største indsats for at få fred i Palæstina og Israel er at arbejde gennem EU-sporet.
Vores største mulighed for at få et særlig dansk aftryk på områder, hvor vi kan gøre noget, er at finde de steder, hvor vi har en særlig rolle at spille.
Jeg vil gerne takke hr. Holger K. Nielsen for initiativet til forespørgslen her.
Jeg vil gerne takke alle de ordførere, der har været aktive med at forme forslaget til vedtagelse og sikre så bred en opbakning til en fælles tekst.