Mette Hjermind Dencker (DF), 2012-05-10:
I dag skal vi behandle den regional- og landdistriktspolitiske redegørelse for 2012.
Redegørelsen er et øjebliksbillede af, hvordan det ser ud med demografien: uddannelsesniveauet, befolkningssammensætningen og befolkningsudviklingen i landdistrikterne og på øerne.
Den indeholder også definitionen på, hvad landdistrikter og landkommuner er.
Hvis vi starter her med forordet, er det interessant at se, at ministeriet har nogle visioner, bl.a. det her med at fokusere de midler, vi har, så tilskudspuljer og forskningsmidler målrettes mod effektive og jobskabende initiativer.
»At fokusere de midler, vi har« betyder med andre ord: Kære borgere i landdistrikterne og på øerne, I får ikke en krone mere herfra, I skal bruge de midler, I har, mere intelligent.
Der står også, at man skal udbrede viden om, hvilke tiltag og projekter der virker, altså en videndeling imellem befolkningen i landområderne, og at man skal gøre landdistrikterne mere synlige i samfundsdebatten.
Det efterlader i hvert fald ikke os politikere det helt store arbejdsansvar, og det er vi lidt kede af i Dansk Folkeparti, for vi er sådan set klar til at trække i arbejdstøjet og gøre en kæmpe indsats for dem i yderområderne.
Så vi vil gerne have lidt større udfordringer, og det fremgår desværre ikke af den her redegørelse.
Går vi så videre til definitionen af landdistrikter og landkommuner, er den helt i tråd med den forrige regerings definition, hvilket sådan set er helt fint.
I Dansk Folkeparti så vi bare gerne, at vi også kunne gå ind og definere, hvad yderområder er for noget.
Vi har jo den her debat, og fru Annette Lind var lidt inde på det her med, at Udkantsdanmark er et negativt ord, og det tror jeg alle os ordførere sådan set kan blive helt enige om.
Vi, der virkelig brænder for landdistrikterne og øerne, er også kede af, at der bliver talt så meget ned om dem – og det uanset partifarve.
I Dansk Folkeparti ser vi gerne, at der bliver gjort en særlig indsats for yderområderne.
Jeg har to gange prøvet at rykke ministeren for, om han vil definere det, og det havde han ikke lyst til.
Man kan måske sige, at det, at vi i Dansk Folkeparti gerne vil lovgive ud fra, hvad et yderområde er, kan jeg godt forstå måske ikke motiverer ministeren allermest til at fastsætte en grænse for, hvad et yderområde er.
Men jeg havde sådan håbet på, at regeringen også har lyst til at kigge på mulighederne for, at vi kan gøre en ekstra indsats for yderområderne, og derfor er den definition også vigtig.
Så det håber vi i Dansk Folkeparti at ministeren stolt kan vise frem i næste års redegørelse.
Det skal jo ikke lyde, som om det hele bare er negativt, for det er det bestemt ikke.
Ministeren har faktisk været rigtig god til at fremhæve positive eksempler fra landdistrikterne og øerne og også til her i redegørelsen at vise, at et yderområde altså ikke er lig med et område, der har fremtiden bag sig.
Der står f.eks. her i redegørelsen, at de på Ærø har været rigtig gode til at igangsætte bosætningskampagner.
De har også et hus, de låner ud til dem, der ikke helt ved, om de ønsker at blive øboere.
Man kan så prøve det af i 3-6 måneder, inden man tager springet.
De har også en positiv befolkningstilvækst, og det er rigtig rart.
I Svendborg er der flere højtuddannede end i de øvrige landkommuner.
Og endelig har de på Skarø gang i en tangproduktion, hvor de bl.a. laver tangis.
Det er rigtig, rigtig dejligt at se, at der sker noget positivt i landområderne – i hvert fald i de områder, hvor ministeren er valgt. Der er ingen af de tiltag, som vi politikere kan tage æren for, for alle de tiltag, jeg her har nævnt her – og der er endnu flere i redegørelsen – er tiltag, der bliver iværksat af befolkningen selv.
Det vidner om, at vi i landdistrikterne har en rigtig viljestærk befolkning, og det skal vi være rigtig stolte af.
Jeg kan også selv komme med rigtig mange solstrålehistorier fra de små øer, men jeg kan også komme med en masse vigtige udfordringer, som de små øer står over for.
Der er bl.a. det faktum, at de har en større fragtafgift for import og eksport, end man har på fastlandet.
Det sætter dem lidt tilbage i konkurrenceevne.
De har også færgeafgange og billetpriser, der bestemmes af de kommuner, de hører under, og som ikke altid imødekommer behovet for at passe fast arbejde på fastlandet ej heller giver gunstige vilkår for tilflytterne.
Der er rigtig meget at tage fat på ved småøerne, og der er også rigtig meget at skrive om i redegørelsen vedrørende småøerne.
Derfor undrer det os i Dansk Folkeparti, at de små øer ikke fylder med end knap en side i denne redegørelse.
Jeg kan til gengæld godt forstå, at den statslige regionale forvaltning ikke fylder mere end et par linjer i redegørelsen, for der er jo ikke så meget at skrive hjem om der, da der hele tiden flyttes statslige arbejdspladser fra landområderne til byerne.
Men det er jo noget, vi politikere kan lave om, og det er også noget, som vi i Dansk Folkeparti er villige til at lave om på.
Det er ikke rigtigt, når ministeren i redegørelsen konkluderer, at det at flytte statslige arbejdspladser ud kræver, at der allerede er arbejdskraft derude.
Det passer jo simpelt hen ikke, for vi har masser af eksempler på, at folk flytter efter arbejdspladser.
Vi håber på, at ministeren til næste år kan præsentere en redegørelse, der indeholder en klar definition af, hvad et yderområde er, beskriver, hvad vi har gjort for de små øer – måske givet dem et færgesekretariat, som vi i Dansk Folkeparti i hvert fald arbejder meget for – samt giver en hel del eksempler på statslige arbejdspladser, vi har fået flyttet ud.
Det kunne være rart, hvis næste års redegørelse indeholdt det, og ministeren skal vide, at vi i Dansk Folkeparti vil gøre alt, hvad vi kan, for at arbejde i den positive retning.
Vi vil gøre vores for at hjælpe befolkningen i landdistrikterne i den rigtige retning.