Mike Legarth (KF), 2012-05-31:
Lad mig starte med den glimrende kommune Vesthimmerland.
Der tager jeg gerne med op, jeg kender jo den gode borgmester, Knud Kristensen, deroppe, og da jeg selv har borgmestererfaring, er jeg sikker på, at vi kan få en god snak om det.
Han er også konservativ.
Så den rejse deltager jeg gerne i.
Jeg er også sikker på, at vi kan få nogle gode synspunkter deroppefra.
Det er derfor, vi ikke medvirker.
Jeg kan også forstå, at Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti gik til valg på en reform, og det kan man i hvert fald ikke kalde det, der er lagt op til her.
Her ændrer man med 400 mio. kr.
Det er det samme som ingenting ud af 11 mia. kr.
Så man har ikke fået det, man har bedt om, så egentlig undrer det mig da lidt, at hr. Simon Kollerup er tilfreds med det.
Men i øvrigt vil jeg sige, at når man tjener over en vis topskattegrænse – lad os kalde det det – så skal man altså betale 92 kr. ud af hver 100 kr., man tjener, i udligning, og så kan man beholde de 8 kr., og det er da en høj udligning.
Det er da en ordning med en meget høj grad af solidaritet, og hvis man vil til at kræve mere, synes jeg, at man går langt for vidt.
Tak, hr. formand.
Lovforslaget her udmønter en smal aftale, som regeringen har indgået med Enhedslisten uden om den borgerlige opposition, herunder altså i særdeleshed Det Konservative Folkeparti.
Det er en kendt sag, at selv om vi fra konservativ side forsøgte at gøre os så lange som muligt, så lykkedes det altså ikke at nå helt over til en stejl økonomi- og indenrigsminister på den anden side af forhandlingsbordet.
Uden yderligere omsvøb skal jeg gøre det helt klart, hvorfor Det Konservative Folkeparti ikke kan følge økonomiministerens anbefaling om en velvillig behandling af lovforslaget.
Først undlader regeringen at tage hensyn til det faktum, at rådighedsbeløbet – det beløb, en familie har tilbage til sig selv at leve for – for to tilsvarende familier ofte er langt mindre i de bidragende kommuner end i de kommuner, som er nettomodtagere.
Derfor skal leveomkostningerne indgå i en beregning af udligningen, hvis systemet skal være rimeligt.
Regeringen har ikke villet imødekomme det ønske og krav om inddragelse af leveomkostninger i udregningen af udligningen, på trods af at folks rådighedsbeløb som sagt i de kommuner, der bidrager mest, i mange tilfælde er mindre end hos folk i de kommuner, der modtager fra ordningen.
Vi kan jo ikke lægge stemmer til en model, der er mere eller mindre retfærdig og rimelig i en udligningsordning, men det har altså ikke været muligt at opnå en rimelighed uden inddragelse af dette ellers helt naturlige kriterium.
Man skal jo også passe på, at man ikke i sin iver efter at give den som Robin Hood overudligner, altså gør rig fattig og omvendt.
Det Konservative Folkeparti vil ikke være med til mere omfordeling mellem kommunerne, hvor familier i de bidragende kommuner skal straffes yderligere ved at betale endnu flere penge, end de allerede gør i dag.
Samtidig er det afgørende for os, at udligningssystemet ikke straffer de kommuner, der skaber vækst og mulighed for altså at betale til dem, der mangler.
Jeg er helt på det rene med, at udlægningen i pressen og fra regeringens side har været – i hvert fald fra mange – at Det Konservative Folkeparti kun tænker på at beskytte de rige, konservative kommuner, især i Nordsjælland.
Regeringen optræder som Robin Hood, og vi bliver så den onde Prins John eller Sheriffen af Nottingham.
Det er en belejlig, men også helt forkert udlægning af virkeligheden, for de såkaldt rige betaler jo altså allerede 11 mia. kr. årligt i udligningsskat til de dårligt stillede kommuner – 11 mia. kr.
Det er faktisk et system, som vi selv har været med til at indføre, fordi vi synes, det er rimeligt, at vi hjælper hinanden i det her land, men vi kunne bare se, at det ikke virkede i praksis, som det var hensigten, da vi lavede aftalen.
Derfor lagde vi op til at lave på det.
De justeringer, der nu er lagt op til, kan vi ikke se visdommen i.
De hjælper ikke til at nå de behov og mål, som vi sådan set er enige med regeringen i at vi gerne vil opnå.
Vi er enige i, at der er behov for at styrke vækstmuligheder i landets kommuner, og vi anerkender, at der er særlige udfordringer i udkantsområderne.
Det kan såmænd også være, at der er andre og yderligere behov for bedre hjælp til socialt udsatte borgere.
Alle de udfordringer medvirker vi gerne til at håndtere, men der er ikke noget, der tyder på, at øget udligning er det, der skal til.
Vi skaber ingen vækst, og vi løser ingen sociale udfordringer ved at fastholde kommuner og borgere i afhængighed af de offentlige overførsler i den model, der er valgt.
Det skaber heller ingen arbejdspladser bare at omfordele skattekroner fra den ene kommunes borgere til den anden kommunes borgere.
Vi skal derimod gøre det interessant at investere, også for kommunerne, men det har jo aldrig ligget i venstrefløjens dna.
Her er løsningen altid mere omfordeling, mere skat.
Samlet set kan vi ikke acceptere det, og vi er, som vi også har gjort klart her under debatten, skuffede over, at det ikke er at betragte som et forlig.
Når man indgår aftaler og betegner det som en forligskreds, mener vi, at der altid har været tradition for, at man holder sammen, indtil man bryder et forlig og går til valg på det, og så er man frit stillet efter et valg.
Det bryder man her, man bryder en parlamentarisk tradition.
Det er vi kede af, det er vi skuffede over, og derfor kan vi ikke støtte lovforslaget.
Nu kender jeg Enhedslisten igen.
Nu havde jeg ellers lige rost ordføreren, fordi han var overraskende positiv i sine tilkendegivelser under debatten her, men det faldt til jorden med et brag.
Altså, skal vi ikke komme ud af den der polemik om, at De Konservative kun arbejder for rige nordsjællandske kommuner.
Det er jo løgn og latin og helt hen i hegnet.
Fordelingsmæssigt betaler de, der har det bedst, 11 mia. kr. til dem, der ikke har det så godt.
Det er fint.
Vi går ind for kommunal udligning.
Og er der nogen derude i yderområderne, der har brug for en ekstra hånd, så medvirker vi gerne til at finde pengene.
Vi kan også godt finde finansiering til dem, hvis opgaven er målrettet socialt udsatte børn eller andre, hvortil der behøves flere penge for at kunne løse den kommunale opgave.
Det gør vi gerne.
Men man løser det jo ikke med en omfordelingsmekanisme, som bare giver nogle penge i kassen, for der er ikke nogen, der siger, at de penge bliver brugt til det, de var sendt derud til, og det vil vi gerne være sikre på, for vi vil gerne løse de specifikke behov, der er.