Morten Østergaard (RV), 2015-04-28:
»Grynte ville grisene, om de vidste, hvad galten led«.
Sådan sagde den danske sagnkonge Regnar Lodbrog, da han udåndede i ormegården hos den engelske konge efter at være blevet bidt af slangerne.
Regner Lodbrog var berømt, fordi han var konge i Danmark og blev det efter det store Bråvallaslag, som måske også vil være folk bekendt, men jo særlig fordi han blev gift med den berømte Kraka, som ikke blev rådighedstestet, men visdomstestet, i forhold til om hun kunne finde ud af at optræde hverken påklædt eller nøgen, hverken mæt eller fastende og hverken alene eller fulgt af et menneske.
Det, vi har kunnet konstatere ved at lytte til hr. Jacob Jensen, er, at det er lidt uklart, om det er et kontanthjælpsloft eller det er et loft, der gælder alle ydelsesmodtagere, inklusive dagpengemodtagere.
Til gengæld ved vi jo fra tidligere, at det hverken er boligydelser, børnecheck eller andre ting, der skal skæres i, det er selve kontanthjælpsydelsen.
Det er så til gengæld klart blevet afvist af Dansk Folkepartis ordfører, for der siger man, at det ikke kommer på tale at skære i kontanthjælpsydelsen, det er de andre ydelser, der må holde for, eller det er måske fripladsen i daginstitutionen, der må holde for, for det er ligesom det samlede billede, som er det afgørende.
I alt det her er det jo helt fair, at man har forskellige politiske uenigheder; det, der bare bliver besynderligt, er jo, at man så har et fælles forslag til vedtagelse.
For når vi kigger på, hvad det er, man peger på i det her forslag til vedtagelse, så er der jo først de berømte 17.700 personer, som man peger på der vil få mere til rådighed ved at være på offentlig forsørgelse end ved at være i arbejde.
Det der med, hvem der har en stor tilskyndelse, eller hvem der ikke har, er jo ikke tal, der i almindelighed fylder så meget i analyserne, for for rigtig mange af dem handler det lidt om afstanden til et arbejde og omkostningen ved at bevæge sig hen til et arbejde, og derfor er de i sådan den store analytiske sammenhæng ikke så relevante.
Men derfor har de jo alligevel fundet vej til forslaget til vedtagelse, og vi ved altså om dem, at ret få af dem er folk, der er kontanthjælpsmodtagere, og at langt de fleste af dem i øvrigt er i arbejde, og derfor kan man sige at det jo kun gør dagpengespørgsmålet mere interessant.
For det er jo så der, man skal hen, hvis man for alvor vil gøre noget ved det, og det kan vi jo forstå man er enige om, for der skal altid være en økonomisk gevinst ved at tage et arbejde frem for at være på offentlig forsørgelse.
Så kommer vi så frem til at høre lidt om, hvad det er, partierne siger.
Man peger så også på det her med de her 250.000 danskere, og det er måske så i en statistisk og analytisk sammenhæng et lidt mere interessant begreb, nemlig dem, der har en ringe økonomisk tilskyndelse til at arbejde, når regeringens skattereform er fuldt indfaset i år 2023.
Der kan man sige at dem, der har det mest vidtgående forslag og flest ideer, som vi hørte fra hr. Ole Birk Olesen, så kan klemme det ned på 92.000, som jeg har forstået det – det tager jeg ordførerens ord for – men jeg forstår, at det skal i nul, før det rigtig batter ifølge forslaget til vedtagelse, og derfor må man sige, at selv den, der er længst foran i flokken, har lidt svært ved helt at nå i mål i forhold til det, der er lagt frem i forslaget.
Så hvis man måske i stedet for skulle glæde sig over noget, er det jo da trods alt, at man i hvert fald efterlades med et billede af, at der nok er rimelig mange nuancer i den her diskussion.
I hvert fald må vi sige, at hvis det problem, man stiller op her med de 250.000 eller de 17.000, skal løses med et kontanthjælpsloft, så er udfordringerne store.
For det gamle kontanthjælpsloft, som vi så er enige om på en eller anden måde er umoderne, øgede jo, dengang vi afskaffede det, alene antallet af personer, hvor forskelsbeløbet var på under 1.000 kr., med ca. 500 personer.
Så hvis det er et kontanthjælpsloft, der på en eller anden måde – selv i en moderniseret form – minder bare en lille smule om det gamle, så flytter det altså helt marginalt på den problemstilling, vi stiller op her.
Så selv hvis man skulle kunne blive enige om et kontanthjælpsloft i en eller anden grad, når man er blevet enige om, hvad det er for nogle ydelser, man vil skære i, så vil man altså ende med noget, der ikke væsentligt påvirker de statistikker, man selv trækker frem i sit forslag til vedtagelse.
Det gør jo nok, at man må vende tilbage til det udgangspunkt, som regeringen også havde for debatten i dag, som er, at der er mange andre ting på spil end de økonomiske incitamenter, selv om de jo er nok så vigtige, hvor vi har taget et fælles skridt med en skattereform, der er bredt forankret i Folketinget, og som gør, at det i dag i højere grad, end dengang vi kom til, kan betale sig at arbejde, men at vi jo også skal sørge for, at vores beskæftigelsessystem bidrager til at få folk i arbejde.
Derfor har vi også reformeret det og vil nøje følge op på, hvordan det kommer til at fungere i fremtiden: Bliver rådigheden testet?
Får man den beskæftigelsesindsats, som gør, at man nærmer sig et job i stedet for nyttesløs aktivering og ligegyldige kurser?
Alle de her ting fører jo frem til, synes jeg, at det bliver utrolig spændende, om vi på et tidspunkt bliver klogere på, hvad det egentlig er, kontanthjælpsloftet i sin moderne form skal bidrage med, og hvad det indeholder, hvad der skal skæres i, og hvem der skal holde for.
Det var jo det, der var årsagen til, at vi i regeringen med hjælp fra Enhedslisten valgte at afskaffe fattigdomsydelserne, altså starthjælpen, 225-timersreglen og kontanthjælpsloftet; det var, fordi balancen mellem den utrolig ringe effekt, det havde på de spørgsmål, vi har diskuteret i dag, og så de enorme konsekvenser, det havde for de enkelte, der blev ramt i forhold til deres livsvilkår, syntes at være helt skæv.
Det er måske i virkeligheden så den klareste politiske forskel, man kan se i dag, hvor der er den lethed, hvormed man sådan lidt står og jonglerer med, om det nu er børneydelsen, man vil skære i, eller om det er fripladsen, der skal holde for, eller om det er kontanthjælpsydelsen, og ja, den deler vi altså ikke.
For vi ved, at uanset om man tager det af den ene, den anden eller den tredje kasse, så betyder det bare ringere vilkår for dem, der har det sværest i det her samfund.
Derfor er det selvfølgelig langt mere interessant – i øvrigt også i forhold til statistikken – at kigge på, om man kan fortsætte i det spor, man har gjort med den skattereform, vi har aftalt i fællesskab.
Det, der i hvert fald ikke er en vej for os, er at tage penge fra dem, der i forvejen har allerfærrest i det her samfund, for at løse den her problemstilling.
For de udfordringer, vi ser foran os her, skal løses på en måde, som både er fuldt finansieret, men som også er socialt afbalanceret.