Zenia Stampe (RV), 2014-12-11:
Tak for det.
Når jeg viser rundt her i Folketingssalen, plejer jeg at fortælle de elever, som det oftest er, at der engang var en, der sagde – og jeg tror nok, det er en af vores egne tidligere partiledere – at hvis man ville fortælle en hemmelighed, skulle man bare fortælle den heroppefra, for så var man fuldstændig sikker på, at den forblev hemmelig.
Sådan er det nok ikke i dag, men jeg vil alligevel gerne starte med at fortælle en hemmelighed, eller måske skulle jeg rettere kalde det en bekendelse.
For det er egentlig ikke nogen hemmelighed – og det behøver det heller ikke at være – at vi ønsker at stemme for en anerkendelse af Palæstina, jo før desto bedre.
Radikale Venstres tidligere partileder Margrethe Vestager meldte allerede ud i 2011, at vi var parate til at anerkende staten Palæstina – selvfølgelig helst i forbindelse med en forhandlet tostatsløsning, men også gerne inden.
Argumenterne var de samme, som forslagsstillerne bruger i dag.
En anerkendelse vil sende et stærkt signal til Israel om, at de ikke kan besætte og bosætte sig væk fra en tostatsløsning, og det vil samtidig være en opmuntring til de moderate palæstinensere, der skal vide, at deres forhandlingsvilje belønnes.
Til det spørgsmål er svaret: Nej.
Hvis Danmark skal gå enegang i et så vigtigt udenrigspolitisk spørgsmål, mener vi, at det bør ske på baggrund af et meget bredt politisk flertal, fuldstændig ligesom vi mener, at det bør kræve et bredt politisk flertal at sende danske soldater i krig.
Til gengæld mener vi ikke, at et bredt politisk flertal er nødvendigt, hvis anerkendelsen sker i koordination med en bredere kreds af EU-lande.
Men selv om vi ikke anerkender Palæstina i dag, bringer dagen os alligevel et skridt nærmere en dansk anerkendelse af Palæstina.
Jeg ved ikke, om det er blevet bemærket, men det er første gang i dag, at en regering i Danmark melder ud, at den er klar til at anerkende Palæstina, før der er forhandlet en egentlig tostatsløsning.
Det skal ske sammen med en gruppe EU-lande, men budskabet er klart: Vi kommer ikke til at sidde og vente på en forhandling, der måske aldrig finder sted, og som en af parterne bevidst kan spekulere i at forhale.
Dagens udmelding bringer os ikke på linje med Sverige, der har anerkendt Palæstina, men den bringer os på linje med Frankrig, Spanien og Storbritannien.
Og derfor håber jeg, at budskabet fra dagens debat ikke er, at vi stemmer nej til at anerkende Palæstina, men at vi er klar til at anerkende Palæstina, før en egentlig tostatsløsning foreligger.
Det er et vigtigt signal både til Israel og til palæstinenserne.
Til Israel siger vi: Palæstinenserne har ret til en stat, og det kan I hverken bosætte eller besætte jer uden om, og desto mere I modarbejder fredsprocessen, og desto mere I forsøger at snyde jer til en bedre forhandlingsposition, desto flere beslutninger er vi villige til at træffe hen over hovedet på jer.
Til palæstinenserne siger vi: I har ret til en stat, og selv om jeres modpart ikke imødekommer jeres forsøg på forhandling, vil I blive belønnet, når I vælger forhandlingsbordet.
Det bør være budskabet fra dagens debat.
Med de ord kan jeg meddele, at Radikale Venstre ikke kan støtte forslaget om at anerkende Palæstina her og nu, men at vi glæder os over, at en dansk regering for første gang har meddelt, at den er klar til at anerkende Palæstina før og ikke kun som et resultat af en forhandlet tostatsløsning, og at vi har en forventning om, at regeringen vil arbejde aktivt for at bringe andre EU-lande på samme kurs, så vi inden for en overskuelig tidshorisont kan anerkende Palæstina.