runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Henriksen (DF), 2010-04-20:
Den argumentation, som her bliver lagt for dagen, er jo fantastisk.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at man igen kan forholde sig så overfladisk til så alvorlig en problemstilling, at der faktisk er børn og unge i det her samfund, som har alvorlige problemer.
Nu har man i Socialdemokratiet i 6 år – i 6 år! – talt om at indføre en fattigdomsgrænse, og man kan ikke finde ud af at give et bud på, hvor den skal ligge.
Undskyld mig, men det er da det, der er komisk, tragikomisk.
Det er da det, der er helt forfærdeligt, fordi så har man rendt rundt og foregøglet de her mennesker, at hvis bare vi får indført en fattigdomsgrænse, kan vi løse deres problemer.
Hvorfor kigger man ikke på mange af de andre lande, som rent faktisk har indført en fattigdomsgrænse?
Der virker det jo ikke.
Hvorfor konkluderer man så, at det vil virke i Danmark?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Jamen hvilken ydelse er den pågældende person på?
Er der gæld involveret i den pågældende familie?
Hvor høj er huslejen osv. osv.?
Altså, der er jo mange spørgsmål, som man kunne stille, og som ikke er blevet besvaret.
Og det her er sådan en typisk måde for SF at argumentere på.
Man har to grundlæggende måder, man kan løse alle problemerne for socialt udsatte og økonomisk udsatte på: at indføre en fattigdomsgrænse og forhøje de sociale ydelser.
Özlem Sara Cekic (SF), 2010-04-20:
Hvor kunne det være fantastisk, hvis vi for en gangs skyld, bare en eneste gang, kunne høre hr. Martin Henriksen svare på det, man spørger om.
Det er et søskendepar, der spørger, og hvis mor er ramt af starthjælp, og de har ikke engang råd til en busbillet.
Og så kan vi stå her og snakke rigtig meget om, at nu skal de være en del af samfundet.
Det her handler jo om, at de her børn bliver afskåret fra rigtig mange andre ting, som alle de andre børn får i deres hverdag.
Hvordan hænger det sammen med, at man ikke engang vil svare på, hvad to søskende, der ikke engang har råd til en busbillet, fordi deres mor er ramt af starthjælp, skal gøre?
Martin Henriksen (DF), 2010-04-20:
Altså, det startede jo med, at SF's ordfører havde et konkret eksempel, som gik på kontanthjælpsloftet.
Så forklarede jeg, at kontanthjælpsloftet er udformet sådan, at der bliver taget særlige hensyn til børnefamilier; indtægter fra børnefamilieydelsen og børnetilskuddet indgår ikke under kontanthjælpsloftet.
Så gik man væk fra det fra SF's side, og så kommer man med et nyt eksempel.
Så spørger jeg om, hvad huslejen f.eks. er, og også om en række andre konkrete ting, men det er man jo ikke i stand til at svare på fra SF's side.
Line Barfod (EL), 2010-04-20:
Når man hører Dansk Folkepartis ordfører, må man nærmest gå ud fra, at Dansk Folkeparti mener, at vi helt skal afskaffe kontanthjælpen i Danmark.
For jeg kan forstå, at holdningen er, at hvis nogen, bare en eneste, kan få mere på kontanthjælp, end man får ved at arbejde – ligegyldigt hvad det er for et arbejde og hvor ringe lønnen er – skal vi sætte kontanthjælpen ned.
Nu er der jo efterhånden kommet en del social dumping i Danmark.
Er det så Dansk Folkepartis måde at bidrage til den sociale dumping på: at vi skal sænke satserne mere og mere, så der bliver flere og flere fattige, som er villige til at tage et job for en hvilken som helst løn?
Martin Henriksen (DF), 2010-04-20:
Igen vil jeg bare sige det, som jeg nu har sagt flere gange, nemlig at debatten jo er dybt, dybt useriøs.
Altså, det er jo ubegrænset, hvor useriøs man kan være fra venstrefløjens side.
Nu er den næste påstand, man kommer med, at Dansk Folkeparti vil afskaffe kontanthjælpen.
Jeg ved ikke, hvor man har det fra.
Jeg ved simpelt hen ikke, hvor man har det fra.
Altså, jeg synes simpelt hen, at det er blottet for substans, at det er blottet for indhold.
Jeg har i min ordførertale redegjort for, hvad vi har gjort, og er kommet med nogle forslag til, hvad vi også kan gøre fremadrettet.
Og det eneste, man hører fra venstrefløjens side, er: Hæv de sociale ydelser, indfør en fattigdomsgrænse.
Socialdemokraterne står i spidsen for den, men de aner ikke, hvor den skal ligge, de aner ikke, hvad den skal omfatte.
Undskyld mig, men det er faktisk at gøre grin med de mennesker, som den her debat handler om.
Line Barfod (EL), 2010-04-20:
Den her debat handler om mennesker, der ikke har råd til at betale husleje, der ikke har råd til at købe mad, der ikke har råd til at købe medicin, der ikke har råd til at få lavet deres tænder.
Svaret fra Dansk Folkepartis ordfører er, at det ikke har noget med økonomi at gøre.
Det synes Dansk Folkepartis ordfører ikke er en hån mod de her mennesker, altså at man siger, at det ikke har noget som helst med penge at gøre, om man har penge til at betale husleje, har penge til at betale mad osv.
Dansk Folkepartis ordfører siger, at vi ikke kan have, at et eneste menneske, der er på kontanthjælp, kan få mere end det, man kan få ved at arbejde.
Nu har vi jo med social dumping set, at man nogle steder er nede på nogle timelønninger, der ligger på 10, 20, 30 kr. i timen.
Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Det er da i hvert fald interessant at få slået fast, at Dansk Folkeparti tilsyneladende er mere optaget af strandede flypassagerer og vulkaner på Island, end man er af fattige børn i Danmark.
Uden at gå ind i nogen større diskussion omkring vulkansk aktivitet vil jeg påstå, at det er noget lettere at løse problemerne omkring fattigdom i Danmark, hvis man vil det, end det er at forhindre vulkaner i at gå i udbrud på Island.
Jeg kan godt forstå, at ordføreren for Dansk Folkeparti hidser sig op, og det gør ordføreren jo.
Jeg kan godt forstå det, fordi Dansk Folkeparti har en dårlig sag.
Sandheden er jo den, at der kun er én grund til, at der er indført en skattereform i Danmark, der giver de allerrigeste de største skattelettelser, og den ene grund er Dansk Folkeparti, for der er ingen af os andre, der vil stemme for det.
Den ene grund hedder Dansk Folkeparti, for ingen af vi andre ville stemme for den politik.
Line Barfod (EL), 2010-04-20:
Det er jo et gammelt kneb, at man påstår, at ens modstandere mener noget andet, end de mener, og så kan man argumentere mod det.
Der findes vist ikke nogen, der seriøst vil påstå, at fattigdom ikke handler om andet end økonomi.
Da jeg hørte ordførerens tale, syntes jeg, det lidt kom til at lyde, som om man i Venstres optik først er fattig, når man er blevet hjemløs og tigger på gaden.
Derfor vil jeg spørge, om det er en rigtig forståelse af, hvornår man efter Venstres opfattelse er fattig, nemlig når man er blevet hjemløs og er nødt til at tigge på gaden.
Eller mener Venstre også, der er en fattigdom hos dem, der stadig bor i en lejlighed, men har svært ved at finde penge til huslejen, har svært ved at få penge til mad, tøj til børnene osv.?
Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Det, vi har sagt, er, at vi som kommende regering vil indføre en fattigdomsgrænse i Danmark.
Vi tror, det er vigtigt, at det er en fattigdomsgrænse, som ikke kun tager højde for de relative fattigdomsmål, og det vil sige, hvordan indkomstudviklingen er i samfundet, men som også tager højde for det, man kan kalde den absolutte fattigdom, altså om mennesker har råd til at betale deres husleje, om de har råd til at købe lægeordineret medicin og den slags.
Derfor er det vores forslag, at der bliver indført en fattigdomsgrænse, som både har det relative og det absolutte fattigdomsmål.
Men vi har ikke tænkt os at indføre en fattigdomsgrænse, som en stor del af enten befolkningen eller Folketinget er imod.
Vi vil i hvert fald gerne efterstræbe, at man kan nå en rimelig bred enighed om det.
Det er jo ikke sikkert, at det kan lade sig gøre – det kan være, at en kommende borgerlig opposition slet ikke vil være med til at diskutere det, og så bliver vi nødt til at gøre det alene – men vi vil egentlig gerne af hensyn til de mennesker, der er ramt af fattigdom, have en så bredt forankret fattigdomsdefinition som overhovedet muligt.
Derfor foreslår vi i første omgang, at Folketinget får nedsat et ekspertudvalg, så man forhåbentlig kan blive enige om, hvordan en grænse skal se ud.
Martin Henriksen (DF), 2010-04-20:
Ja, det er vel poppolitik, når det er værst.
For hvis man siden 2004 har rendt rundt og bildt folk ind, at man ved at indføre en fattigdomsgrænse kan løse mange af de problemer, som der er i samfundet, det indtryk er der jo en del der har fået, og man så ikke engang har gjort sig overvejelser om, hvor den fattigdomsgrænse skal ligge før i dag – man er ikke engang færdig med de overvejelser, og man har altså haft en stykke tid siden 2004 til i dag – kan fru Mette Frederiksen så ikke se, at det virker sådan lidt hult?
Man har i mange år rendt rundt og sagt, at nu skal vi indføre en fattigdomsgrænse, og nu har man haft næsten 6 år til at overveje, hvor den skal være, og man er stadig væk ikke i stand til at svare på, hvor den skal ligge, og hvem den skal omfatte.
Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Til hr. Martin Henriksen vil jeg gerne sige, at poppolitik jo er, når man kun taler i overskrifter og floskler.
Sådan har vi ikke tænkt os at føre politik fra Socialdemokratiets side.
Skal der indføres en fattigdomsgrænse i Danmark – og det vil vi gerne have – skal den indføres på et ordentligt og hæderligt grundlag.
Så kræver det selvfølgelig, at den ekspertise, der måtte være på området, bliver hørt, og så kræver det, at vi går i dialog med de mennesker, der er ramt af fattigdom.
Vores forhåbning er også, at vi kan indføre en fattigdomsgrænse, der så at sige kan række hen over midten i dansk politik, således at de borgerlige politikere, der måtte være optaget af den her problemstilling, også kan få lov til at være med og gøre deres holdning gældende.
Derfor er det vores forslag, at skal der indføres en fattigdomsgrænse i Danmark, skal den indføres på et ordentligt, oplyst grundlag.
Derfor skal der i første omgang nedsættes et ekspertudvalg.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-04-20:
Nu skulle man jo næsten tro, at debatten kun handler om en fattigdomsgrænse, men sådan har jeg ikke opfattet den forespørgsel, der er stillet.
Jeg havde egentlig ikke tænkt mig at stille spørgsmål til fru Mette Frederiksen, men der blev sagt en enkelt ting fra ordførerens side, som undrede mig meget, nemlig at den førte skattepolitik var skyld i øget fattigdom.
Det tror jeg ikke at jeg er enig i, for nu at sige det sådan.
Jeg kunne godt være enig i, at man kunne lave en anden skattepolitik, der kunne sikre mere vækst og dermed mindre fattigdom i Danmark, men den går nok i en lidt anden retning, end fru Mette Frederiksen ville ønske sig.
Jeg kunne bare godt tænke mig at få det forklaret, for jeg har meget svært ved at se det.
Man kan beskylde regeringen for mange ting, men at dens skattepolitik skulle føre til øget fattigdom, synes jeg altså er lidt svært at se.
Martin Henriksen (DF), 2010-04-20:
Nej, Socialdemokraterne har vel fremført, at hvis man hæver de sociale ydelser og man så samtidig med det indfører en fattigdomsgrænse, vil det i høj grad kunne være med til at løse de økonomiske og sociale problemer, der er.
Og når man nu taler så meget om at indføre en fattigdomsgrænse – jeg mener, at første gang, fru Mette Frederiksens partiformand, fru Helle Thorning-Schmidt, nævnte det, var i 2004 – så ville jeg høre, om Socialdemokraterne nu ved, hvor den fattigdomsgrænse skal ligge, og hvem den skal omfatte.
Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Jeg tror, at vi, allerede inden jeg svarer på spørgerens spørgsmål, kan slå fast, at hr. Simon Emil Ammitzbøll og undertegnede nok aldrig bliver enige om, hvordan en ordentlig skattepolitik skal se ud, men det skal jo ikke forhindre os i at diskutere det.
Den måde, man skal måle en skattepolitik på, er jo ikke alene på, hvad den gør, og hvilke resultater positive som negative den har, men også på, hvad den ikke gør.
Det er klart, at når man i den seneste reform – den, mange kalder rødvinsreformen – har haft travlt med at give skattelettelser til de allerrigeste i det her samfund, har der ikke også været midler til at hjælpe de mennesker, der har de laveste indkomster.
Man kan sagtens føre en skattepolitik, der bekæmper fattigdom.
Man kan sagtens føre en skattepolitik, som i højere grad tilgodeser lavindkomstgrupperne, men det har man ikke ønsket fra regeringens side.
Derfor hæver vi med vores forslag sammen med SF skatten for dem med de allerhøjeste indtægter – det, man kan kalde en millionærskat – for til gengæld eksempelvis at give folkepensionister noget mere i pension.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2010-04-20:
Man kan jo kalde skattereformer mange ting.
Jeg vil synes, at der er tale om billig-rødvin-og-misundelsesskatter, hvis man endelig skal sætte den slags popprædikater på de forskellige ting.
Sandheden er jo, at man ikke kan påstå, at regeringens skattepolitik har ført til øget fattigdom.
Det udsagn er vel objektivt forkert.
Tværtimod kunne man måske beskylde regeringen for ikke at have været aktiv nok i skattepolitikken.
For hvis regeringen lavede en skattepolitik, der sørgede for, at det blev mere attraktivt at arbejde, og lavede en skattepolitik, der sørgede for, at vi kunne tiltrække mere velkvalificeret udenlandsk arbejdskraft og gøre det mere interessant for udenlandske virksomheder at placere afdelinger i Danmark, kunne vi sætte gang i væksten i det her samfund og dermed sørge for at hæve også bunden og dermed skabe mindre fattigdom.
meget optaget af, at der ikke skal være fattige, jeg har bare en anden løsning.
Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Nu ved jeg ikke, hvordan spørgeren vil definere, hvad der er billig rødvin, og hvad der er dyr rødvin.
Men min påstand vil være, at de mennesker, der har fået de største skattelettelser, har råd til at købe endog meget meget dyr rødvin.
Jeg synes, at spørgeren overser det faktum, som jeg også ofte oplever at regeringen overser, nemlig at et er diskussionen om, hvordan vi gør det attraktivt at arbejde, noget andet er, om de mennesker, der i dag står uden for arbejdsmarkedet, magter at gå ind i almindelig beskæftigelse, og om man derfor tror på, at man med økonomiske incitamenter kan sørge for, at flere mennesker kommer i arbejde.
Der er i hvert fald meget, der tyder på, at tingene ikke forholder sig sådan.
Hvis vi ser på en af de allerskrappeste regler, nemlig den, der hedder 300-timers-reglen i kontanthjælpssystemet, der betyder, at hvis man ikke opnår 300 timers beskæftigelse inden for 2 år, mister man sin kontanthjælp, hvis begge parter i forholdet er på kontanthjælp, er det kun en tredjedel af dem, der er ramt af den allerhårdeste regel, der er kommet i beskæftigelse.
Det betyder altså, at to tredjedele ikke er kommet i arbejde.
Det synes jeg desværre viser os, at økonomiske incitamenter bestemt ikke kan stå alene og måske oven i købet virker modsat.
Ellen Trane Nørby (V), 2010-04-20:
Hvis vi kigger på noget af det, der bliver nævnt om, om det kan betale sig at arbejde, er det jo sådan, at Danmark er et af de lande i Europa, hvor der er flest med en indvandrerbaggrund, som er i arbejde.
Og det er der jo netop på baggrund af den aktive beskæftigelsespolitik, der er.
Det, vi også kan se, er, at selv her nu under lavkonjunkturen er der blevet fastholdt en høj beskæftigelse på det her område.
Derfor er det, ordføreren står og siger, jo ikke korrekt.
I Venstre er vi meget optaget af at sikre, at alle børn får nogle gode opvækstbetingelser, og vi er også meget optaget af at sikre, at der ikke sker en social marginalisering og en forøgelse af fattigdommen.
Men vi deler ikke Socialdemokraternes ønske om, at det her kun handler om økonomi, og at man bare trylle-trylle kan putte det her ind i en medianindkomstmodel, og så kan man sætte tal på, hvor mange fattige der er i Danmark.
Men hvis vi nu tager udgangspunkt i de undersøgelser, der er, og som fru Mette Frederiksen også henviser til – det her om, at der er 59.000 børn i Danmark, der lever i relativ fattigdom – og sammenligner det tal med de øvrige europæiske landes, svarer det til 9 pct. i Danmark, mens det svarer til 13 pct. i Sverige, 15 pct. i Tyskland og 19 pct. i EU som helhed.
Derfor vil jeg blot høre fru Mette Frederiksen, om hun synes, at det går så forfærdeligt i Danmark, som hun netop har stået og sagt fra talerstolen.
Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Jeg har ikke sagt, at antallet af danskere på overførselsindkomst stiger.
Det, jeg har sagt, er, at selv da det gik rigtig godt for dansk økonomi, lå antallet af danskere på overførselsindkomst nogenlunde stabilt.
Et af de områder, hvor vi oplever en stigning, som jeg personligt selv er både ked af og også alarmeret over, er på ungeområdet i antallet af unge, der kommer på førtidspension.
Vi kunne også se, at selv da det gik allerbedst for dansk økonomi, var der mange af de kontanthjælpsmodtagere, der havde været i kontanthjælpssystemet i rigtig, rigtig mange år, der blev siddende i kontanthjælpssystemet; de kom faktisk aldrig i arbejde.
Det er jo en smagssag.
Jeg synes ikke, det går forfærdeligt i Danmark, men jeg synes til gengæld, at det er forfærdeligt, at vi har en borgerlig regering, der ikke vil tage ansvaret for at få afskaffet fattigdommen og for alvor få den bekæmpet.
Det, jeg er optaget af, er, at danske børn skal vokse op uden fattigdom.
Ellen Trane Nørby (V), 2010-04-20:
Det er jo interessant, at fru Mette Frederiksen nu siger, at det ikke går forfærdeligt i Danmark, for det var ellers det, fru Mette Frederiksen stod og sagde i sin tale: at det gik helt forfærdeligt i Danmark, og at den måde, som regeringen havde ført politik på, var beskæmmende.
Og derfor er jeg glad for at få bekræftet, at det ikke er tilfældet; så må det jo have været en fortalelse i første omgang.
Hvis vi kigger på tallene for overførselsindkomster – for nu skal vi jo være konkrete og korrekte – faldt antallet af personer på overførselsindkomst jo med 100.000 fra 2001 til 2007, altså i den periode, som fru Mette Frederiksen lige har omtalt at der ikke var noget fald i.
Det viser da i høj grad, at den aktive beskæftigelsespolitik, som regeringen førte, har betydet, at der er en lang række mennesker, der er kommet ind på arbejdsmarkedet og dermed også har fået et indtægtsgrundlag, som har gjort, at de har kunnet skabe gode vilkår og opvækstbetingelser for deres børn, herunder kunnet betale deres kontingent i idrætsklubben.
Vi siger jo ikke, at der ikke er en udfordring.
Man står i høj grad med en udfordring, men i modsætning til Socialdemokraterne gør vi jo ikke kun det her til en forsimplet økonomisk diskussion, hvor man bare kan sætte en økonomisk fattigdomsgrænse.
Vi mener, at det her er et meget mere komplekst begreb, og det er også derfor, at det kan ærgre mig, at Socialdemokraternes ordfører ikke konkret vil sætte sig ned og drøfte fattigdomsindikatorer, og hvordan vi kommer ud over de her problemer, men bare sådan meget let kalder det en tynd kop te.
Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Det kommer jo an på, hvad der er årsagen til, at det er svært for familien at håndtere sin økonomi.
Hvis det er, fordi der ikke er nogen penge, så vil det selvfølgelig være en hjælp til familien at få en højere ydelse.
Hvis det er, fordi man bruger pengene forkert, hvis det er, fordi man spiller dem op eller drikker dem op, så er svaret ikke bare at hæve ydelsen.
Men jeg tror, fru Vivi Kier begår den fejltagelse at tro, at de mennesker, der er ramt af fattigdom og eksempelvis sættes på gaden af fogeden, alle sammen er mennesker, der bare har svært ved at styre økonomien og har behov for en budgetlægning i deres bank.
Jeg tror, fru Vivi Kier ser bort fra det faktum, at mange af de mennesker, der har det allerallersværest økonomisk, er mennesker, der har så få økonomiske midler, at regningerne rent faktisk ikke kan blive betalt, og at det hver eneste måned er en prioritering imellem: Skal man bruge pengene på fodboldkontingentet, eller skal man bruge pengene på mad?
Derfor er svaret til fru Vivi Kier, at alle mennesker har ret til et ordentligt økonomisk grundlag at leve på, men fra Socialdemokratiets side tror vi ikke på, at højere ydelser løser alle sociale problemer i Danmark.
Det siger sig selv.
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Jeg hæftede mig ved, at ordføreren i sin tale snakkede meget om den negative udvikling ved alle de mange lave ydelser.
Jeg synes, ordføreren taler lidt med to tunger, og jeg bliver lidt i tvivl og får i hvert fald brug for at få præciseret nogle ting, for den 6. april i Berlingske Tidende sagde fru Mette Frederiksen: »… at vi ikke løser alle sociale problemer – heller ikke fattigdomsproblemet – ved at sætte ydelserne op.«
Så nu vil jeg gerne høre, om det skal forstås således, at fru Mette Frederiksen rent faktisk anerkender regeringens pointe om, at fattigdomsproblemet ikke kun handler om ydelsernes størrelse.
Mette Frederiksen (S), 2010-04-20:
Fattigdom handler om kroner og øre.
Hvis man slår ordet op i en ordbog, vil man se, at det handler om økonomisk formåen og om økonomiske ressourcer.
Jeg tror, at alle, der har været igennem en almindelig historieundervisning i den danske folkeskole, er bekendt med, at fattigdom er et spørgsmål om, hvorvidt man har ressourcer til at opretholde en ordentlig levestandard eller ej.
Er fattigdom det eneste sociale problem, vi har i Danmark?
Nej, det er det ikke.
Vi har omfattende problemer med udsatte boligområder, vi har omfattende problemer med misbrug, vi har omfattende problemer med mennesker, der ofte står med en blanding af forskellige sociale udfordringer, og som derfor har svært ved at gebærde sig i resten af samfundet.
Har det nødvendigvis noget at gøre med fattigdom?
Nej, ikke for alle, men for mange.
Og som jeg sagde det før, tror Socialdemokratiet grundlæggende på, at forudsætningen for, at vi kan føre en aktiv socialpolitik, hvor vi afhjælper de sociale problemer, der er, er, at hvert enkelt menneske har en nogenlunde stabil økonomi og dermed nogenlunde ordentlige levevilkår.
Vivi Kier (KF), 2010-04-20:
Jeg er helt enig i, at der desværre er nogle mennesker, der har så massive sociale problemer, at de er svære at løse.
Jeg vil gerne spørge: Hvis vi har en familie, hvor der eksempelvis er et misbrugsproblem, en familie, som har svært ved at styre sin økonomi, løser en højere ydelse så dens problemer med at være fattig?