runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2010-02-03:
Jeg vil gerne sige til hr. Benny Engelbrecht, at vi faktisk prioriterer forskning og forbrugerforskning rigtig højt, men jeg synes bare, det er vigtigt at få sagt, at der indimellem er en tendens til ikke mindst her i Folketinget, at det hele bliver meget højtravende, når vi står og diskuterer med hinanden.
Jeg har som minister lagt vægt på, at når vi kom med en forbrugerpolitisk handlingsplan, skulle det altså være noget – undskyld udtrykket – der var noget sovs og kartofler i.
Det skulle være konkrete, nære problemer, der blev løst.
Derfor er den forbrugerpolitiske handlingsplan, som regeringen har præsenteret, en, som tager sig af de konkrete, nære ting.
Men jeg vil gerne sige til hr. Benny Engelbrecht, at når det gælder forbrugerhensyn mere generelt, bliver de inddraget på mange forskningsområder, når det gælder forbrugerens adfærd, som hr. Benny Engelbrechts sådan set efterspurgte forskning om, både på fødevareområdet, på sundhedsområdet og på miljøområdet.
Og dér er der faktisk nogle meget spændende forskningsprojekter i gang, hvor man netop undersøger, hvad det er, der gør, at forbrugerne agerer, som de gør.
Benny Engelbrecht (S), 2010-02-03:
Jeg holder mig faktisk meget godt opdateret om, hvad der sker netop på forbrugerforskningsområdet, og jeg må blankt erkende, at en af årsagerne til, at også jeg på vegne af Socialdemokraterne netop har fremsat forslag om, at vi skal styrke forbrugerforskningen, ikke mindst er for at koordinere det.
Det er også fremlagt i det socialdemokratiske forbrugerudspil med 60 konkrete udspil, ikke fordi det i sig selv er fint at have mange udspil, men ikke desto mindre er det en del af det.
En af årsagerne til, at vi netop har fremsat forslaget, er, at når man taler med både forbrugere forskere, er det sådan, at de først og fremmest prioriterer, at der mangler en koordinering, der mangler en sammenhæng i den indsats, der bliver lavet.
Ja, der mangler også ressourcer, men ikke mindst mangler der fokus på nogle overordnede mål, som vi kan arbejde frem imod.
Og derfor må jeg også sige, at det er fint, at ministeren siger, at det er en plan med rugbrød, men der er altså ganske mange organisationer, der slår fast, at den her handlingsplan skuffer.
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Man kan altid modtage opkald på en arbejdstelefon, også uden for arbejdstiden, uden at blive multimediebeskattet.
Man kan altid modtage opkald.
Det er kun et spørgsmål om, hvorvidt man kan foretage opkald fra den i privat henseende, og hvis man gør det, er der en tro og love-erklæring, en kontrol, der skal gennemføres, af, at det ikke er private, men kun arbejdsmæssige opkald.
Men at modtage opkald på sin telefon er muligt, også uden at blive multimediebeskattet.
Jeg synes igen, det er sjovt at se, hvorledes vi for få måneder siden havde debatten om, hvorfor man ikke beskattede nogle flere personalegoder, at der da måtte være masser af penge at hente ved at beskatte personalegoder.
Og når vi nu gør det, kommer hele den modsatte argumentation fra de samme partier, at nu er det alt for bøvlet, det er for besværligt, det modvirker det ene og det andet og det tredje og det fjerde.
Sagen er, at vi har lavet en regel, der på telefonområdet faktisk er meget lig den, der hidtil har været der.
Hidtil har det også været sådan, at hvis man har haft en arbejdstelefon, man har brugt privat, skulle man beskattes af privat telefon – så skulle man beskattes af fri telefon.
På telefonområdet er der faktisk ikke ret stor forskel i forhold til det, der var tidligere.
Morten Østergaard (RV), 2010-02-03:
Det kan så være, at det er til glæde for telefonbranchen, som kan få solgt flere telefoner, fordi vi alle sammen skal gå rundt med flere telefoner i lommen og den slags ting.
Fra HK lyder vurderingen samme dag, at de kontrolforanstaltninger er så bøvlede, at arbejdsgiverne ikke mener det kan lade sig gøre.
Så kan skatteministeren sige, at han har siddet ovre i sit elfenbenstårn og regnet ud i procenter, hvad det betyder, og at det sagtens kan lade sig gøre, men ude i virkelighedens verden bliver konsekvenserne nogle andre.
Og en gang imellem er det jo o.k. at lade sig anfægte af, hvad der sker ude i virkelighedens verden, når man laver lovgivning.
Derfor vil jeg prøve at tage et andet eksempel frem, og det er så fra det statslige område, som skatteministeren var inde på i svaret til hr. Thomas Jensen.
Hun kan også ringe efter kl. 17, hun kan ringe på alle tider af døgnet, fordi han gerne vil gøre noget ekstra.
Men nu har han så måttet meddele, at det kan hun ikke, for efter kl. 17 må han ikke længere bruge sin telefon i arbejds medfør.
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Det fremgår ikke af vores vejledning.
Vi har ikke lavet nogen vejledning om, hvordan forholdet mellem arbejdsgiver og lønmodtager skal være.
Det tror jeg hr. Thomas Jensen misforstår.
Der er lavet en vejledning af Personalestyrelsen under Finansministeriet vedrørende de offentlige arbejdsgivere.
Vi har fra Skatteministeriets side ikke lavet nogen vejledning, og vi har ikke nogen holdning til, hvorledes forholdet mellem den private arbejdsgiver og den privatansatte lønmodtager skal være.
Det, vi har lavet, er en meget udførlig vejledning om, hvorledes multimedieskatten skal administreres, herunder også hvorledes f.eks. en SOSU-hjælper, der arbejder med ældre mennesker i hjemmet, og som indberetter sine oplysninger gennem en håndholdt pda, kan undgå at blive beskattet af multimedieskatten.
Det fremgår efter min hukommelse af eksempel 8 i de eksempler, der er i den vejledning, vi har lagt frem.
Men vi er fra Skatteministeriets side ikke kommet med nogen vejledning om forholdet mellem arbejdsgiver og arbejdstager.
Der tager hr. Thomas Jensen fejl.
Thomas Jensen (S), 2010-02-03:
Så lad mig præcisere mit spørgsmål: Kan vi så her i dag få garanti fra ministeren for, at ministeren, hvis det er sådan, at der er nogle lønmodtagere i kongeriget Danmark, som bliver tvunget til at betale multimedieskat, uden at de bruger multimedier derhjemme, vil skride ind og sige, at de skal fritages for multimedieskat?
Kan vi få garanti for det i dag?
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Nu bliver spørgsmålet næsten sjovere, for
hvad er det, man bliver beskattet af?
Man bliver beskattet af at have rådighed over multimedier derhjemme, arbejdsgiverbetalte multimedier.
Så spørger hr. Thomas Jensen, om jeg kan give en garanti for, at man, hvis man ikke har rådighed over arbejdsgiverbetalte multimedier, ikke bliver beskattet.
Ja, for så skal man ikke beskattes.
Altså, man skal jo beskattes, hvis man har rådighed over arbejdsgiverbetalte multimedier; det er sådan set det, hele loven går ud på.
Så er det danske skattesystem således, at man har en indberetningspligt for arbejdsgivere.
Det er altså arbejdsgiveren, der indberetter til skattevæsenet, hvad det er for lønninger, man har udbetalt, hvad det er for goder, man har stillet til rådighed, altså fri bil, mulighed for sommerhus, multimedier og alle andre personalegoder, der skal beskattes; det skal indberettes.
Så vi går naturligvis ud fra, hvad det er, der er indberettet.
Men hvis der er indberettet noget forkert, ja, så skal man have det rettet.
Men hvis man ikke har rådighed over multimedier, skal man ikke beskattes.
Det er jo hele lovens idé, at det kun er dem, der har rådighed over multimedier, der skal beskattes.
Thomas Jensen (S), 2010-02-03:
Men der er nogle arbejdsgivere, der lægger op til bare at indberette, at alle medarbejdere bruger multimedier og derfor skal pålægges denne multimedieskat.
Men det er fint, at ministeren, når vi ser de sager, så vil gribe ind og sørge for, at de her folk bliver fritaget.
Så skal ministeren selvfølgelig også til den tid tage ansvaret for den administration, som virksomhederne vil blive pålagt ved at skulle foretage de her undtagelser fra multimedieskatten.
Ved et tidligere spørgsmål her i salen har ministeren jo svaret, at det måske er omkring 25 pct. af de lønmodtagere, som bruger multimedier, der ikke vil betale multimedieskatten.
Med andre ord er der 76 pct. af SKAT's egne ansatte, der ikke vil betale multimedieskatten.
Hvordan virker det på skatteministeren?
Er det ikke et bevis på, at denne multimedieskat er langt ude i skoven?
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Allerførst skal hr. Thomas Jensen passe på ikke at fordreje mine ord.
Hvad angår SKAT's medarbejdere, er der ikke ret mange af dem, der hverken sidste år eller i år har fået stillet multimedier til rådighed.
Langt de fleste af SKAT's medarbejdere har en computer og en telefon til rådighed på deres arbejde, men har hverken fået stillet bredbåndsforbindelser, hjemmearbejdspladser eller mobiltelefoner til rådighed privat; det har kun dem, vi har behov for at kunne komme i kontakt med, og de er blevet beskattet efter multimedieloven.
Men det passer nok meget godt med, at det er ca. en fjerdedel af vores medarbejdere, som vi føler der er behov for at kunne komme i kontakt med uden for normal arbejdstid, og som derfor får stillet multimedier til rådighed.
Det er ikke et spørgsmål om, at de har valgt eller fravalgt det, det er et spørgsmål om, hvorvidt man som arbejdsgiver har et ønske om at kunne komme i kontakt med dem og derfor også har stillet nogle multimedier til rådighed, i forbindelse med at deres arbejdsdag skal være fleksibel.
Flemming Bonne (SF), 2010-02-03:
Tak for det.
Det er ikke så længe siden, jeg tror, at det var i torsdags, at vi behandlede et beslutningsforslag, B 87, som lagde op til, at staten skulle refundere kommunerne et hundrede procent for de tilgodehavender, som SKAT ikke formår at inddrive.
Det er sådan i dag, at staten refunderer 80 pct., og kommunerne har derfor 1,5 mia. kr. til gode.
Det har de – sådan er der nogle af os der ser det – fordi regeringen ikke prioriterer opgaven.
Nu kommer så det, som jeg vil spørge om: Ministeren afviste forslaget med henvisning til, at der også skal være et kommunalt incitament til at sende regningen til skyldneren.
Kan skatteministeren bekræfte, at kommunerne har sendt regningerne ud og indtil nu har gjort krav på 7,07 mia. kr.?
Og kan skatteministeren ved denne lejlighed ligeledes bekræfte, at en restance ikke kan anmeldes til inddrivelse hos SKAT, før man kan dokumentere, at der har været sendt en regning, og at kommunerne har været aktive i forhold til at få pengene igen?
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Jeg kan bekræfte, at da vi havde debatten i torsdags, var det opgjorte beløb
de der ca. 7,07 mia. kr. eller 7,1 mia. kr., og at det reelle udstående for kommunerne er ca. en femtedel, altså cirka 1,5 mia. kr., som kommunerne så at sige reelt har til gode.
har jeg ikke en konkret viden om.
Jeg har ikke prøvet at sidde i regnskabsafdelingen i en kommune og set, hvad de reelt gør.
Jeg ved, hvad vi har aftalt i aftalen mellem Kommunernes Landsforening og staten, da vi lavede delingen af arbejdsopgaven mellem kommunerne og SKAT, nemlig at der skulle ske en udsendelse af regninger, og der skulle også i opkrævningsfasen, som ligger i kommunerne, ske en vis grad af udsendelse af rykkere, inden det kom over til staten.
Men jeg må sige, at jeg ikke har nogen konkret viden om, hvorvidt de gør det eller ej.
Jeg har ikke nogen grund til at tro, at de ikke skulle gøre det.
Det, der er kernen, er: Går man lige så meget op i en opgave, hvis man ikke har et økonomisk incitament til at gennemføre den effektivt, som hvis man gør, hvis man har et økonomisk incitament?
Sagt på en anden måde: Virker økonomiske incitamenter fremmende?
Der siger al erfaring og med al respekt al sund logik, at økonomiske incitamenter virker fremmende for det, som man gerne vil have.
Derfor er det min opfattelse, at der stadig væk er god grund til for kommunerne at have et økonomisk incitament til at have en effektiv opkrævning af den gæld, som borgerne har til den enkelte kommune.
Flemming Bonne (SF), 2010-02-03:
Det kommer vel næppe bag på skatteministeren, at en række kommuner, faktisk mange kommuner, har en meget dårlig likviditet og en meget anstrengt økonomi og derfor har vanskeligt ved at få økonomien til at hænge sammen.
Det var det ene.
Det andet er så, at jeg ikke synes, jeg har fået et overbevisende svar fra skatteministeren på, hvorfor kommunerne skulle miste incitament.
Omvendt vil jeg jo påstå, at staten får et voldsomt incitament, hvis man siger, at der skal refunderes 100 pct.
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Staten har allerede i dag 80 pct. af det økonomiske ansvar og dermed klart det største incitament til, at inddrivelsen foregår så effektivt som muligt.
Derudover er der det helt naturlige, at vi selvfølgelig som samfund har en interesse i, at alle betaler det, de skal, til det offentlige, altså at ingen kan smyge sig udenom.
Så ud over det med økonomien har jeg også, skal vi kalde det af moralske grunde, en klar interesse i, at inddrivelsen skal foregå så effektivt som overhovedet muligt.
Men hvis jeg må vende spørgsmålet om, fik vi forud for debatten i torsdags faktisk et bidrag fra en borgmester, der kom og sagde, at kommunerne efter hans opfattelse burde have et endnu større incitament til og et endnu større medansvar for, at opkrævningen foregik så effektivt som muligt.
Så han havde faktisk det forslag, at man nedsatte den statslige refusion, sådan at kommunerne havde et klarere økonomisk incitament.
Det er altså det stik modsatte, man siger i kommunerne, af det, hr. Flemming Bonne siger herinde i Folketingssalen.
Flemming Bonne (SF), 2010-02-03:
Jeg kender ikke den borgmester, og jeg kender slet ikke den kommune, hvor økonomistyringen kører sådan, som den tilsyneladende gør der.
Jeg synes ikke, det er noget overbevisende argument fra skatteministerens side at referere til en enkelt samtale med en enkelt borgmester.
Det synes jeg ganske enkelt ikke holder.
Jeg vil fastholde, at vi nok bliver nødt til at følge den her sag, og det kan også godt være, at vi skal i dialog med KL for måske at få dem til at gøre en indsats for at få strammet op hos de kommuner, der virkelig har problemer her.
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Der er jeg så kommet hr. Flemming Bonne i forkøbet, for jeg er allerede i dialog med KL, altså Kommunernes Landsforening, om at sikre en bedre tilrettelæggelse af samspillet mellem den opkrævningsdel, der er i kommunerne, og den inddrivningsdel, der ligger i SKAT.
Det er utrolig vigtigt, at vi spiller effektivt sammen, og der er desværre for mange konkrete eksempler på, at man ikke har tidsmæssigt sammenfald i det, man gør, så man dermed kommer til at halte efter hinanden i stedet for at spille sammen.
Så vi har faktisk som en del af kommuneaftalerne sidste år aftalt, at vi skal have et tæt forløb.
Der har så været nogle komplikationer hen over efteråret, der har gjort, at Kommunernes Landsforening ikke har været klar til en sådan dialog.
Men jeg har så sent som i går underskrevet et brev til formanden for Kommunernes Landsforening og igen opfordret til, at vi nu får sat turbo på dialogen, så vi kunne få arbejdet tættere sammen om en effektiv inddrivelse.
Må jeg bare sige, at staten altså har den højeste grad af økonomisk incitament, for vi dækker fire femtedele af kommunernes udeståender, og derfor har jeg ikke bare som minister, men også som medansvarlig for statens økonomi, en stor interesse i, at inddrivelsen er effektiv.
Morten Østergaard (RV), 2010-02-03:
Jeg synes, at skatteministeren har en forbløffende evne til at skjule, at han jo engang gjorde sig som it-ordfører i Folketinget, idet den nye multimedieskat jo er en skat på fleksibilitet i vidensamfundet.
Der er vel næppe nogen tvivl om, når man følger både debatten og de analyser, der er lavet, at multimedieskatten vil føre til en mindre produktivitet i det danske samfund.
Det kan så godt være, at det ikke er så meget i forhold til en efterlønsdiskussion eller noget andet, men det fører givetvis til mindre produktivitet, fordi færre timer bliver stillet til rådighed, når folk ikke i samme grad vil arbejde hjemmefra.
Jeg ved ikke, hvad det er, der sker, når man har været skatteminister i nogle år.
Det begynder at krible i fingrene, man leder efter nye ting, man sådan kan beskatte og få lagt ind under skattelovgivningen, og det kan jo være, at det næste gang bliver blyanter og kuglepenne, som jo også er arbejdsredskaber, som folk i et væk medbringer og måske bruger til at skrive huskesedler med derhjemme, som ikke har noget med arbejdet at gøre.
Men det, der er pointen her, er altså, at det har nogle dramatiske konsekvenser for vores samfund rundt omkring, ikke mindst i den offentlige sektor.
Lad mig da bare nævne Ellemarkskolen i Køge, hvor 9 ud af 10 lærere har valgt at aflevere deres arbejdsplads-pc for at slippe for multimedieskatten, og hvor skolen har investeret 20.000 kr. i særlige skabe, hvor de så nu kan parkere pc'erne for at forhindre lærerne i at kommunikere med f.eks. forældrene, når de er kommet hjem.
Det er jo ikke en hensigtsmæssig konsekvens.
Og derfor synes jeg, at det er værd at spørge skatteministeren, om der ikke allerede nu er behov for ligesom at sætte et eftersyn i gang for at se, om den her skat ikke er blevet indrettet på en skæv måde.
Lad mig bare komme med et konkret eksempel, som ministeren kan forholde sig til: Jeg har forstået, at man i ATP egentlig godt ville lade folk slippe, men som HR-manageren Torben Christiansen siger: Den krævede kontrol kan simpelt hen ikke lade sig gøre.
Det er jo, fordi man bl.a. skal lave stikprøvekontrol af telefonlister for at se, om folk rent faktisk taler i embeds medfør.
Men der er det bare, at registerloven forhindrer teleselskaberne i at udlevere en liste over de numre.
De må kun udlevere de første seks cifre, og derfor kan det ikke lade sig gøre at føre en sådan stikprøvekontrol.
Kristian Jensen (V), 2010-02-03:
Det er jo sjovt, som ting kan vendes rundt, for det er ikke lang tid siden, vi havde lang diskussion om, hvorfor jeg var så letsindig at undlade at beskatte alt for mange personalegoder, og hvor den radikale skatteordfører, som nu har forladt salen, var med til at føre an i et felttog, der krævede, at nu måtte skatteministeren tage sig sammen og beskatte nogle flere af de der skattefrie personalegoder.
Det sker så nu, når privat rådighed over multimedier udløser en multimedieskat.
Og straks står bl.a. Det Radikale Venstre og siger: Det er helt forfærdeligt.
Det ville være rart, hvis man kunne finde ud af, om man mente, at vi enten skulle beskatte personalegoder eller vi skulle lade være.
Men omvendt går tiden jo også med, at vi kan stå her og diskutere først den ene vej og så den anden vej, og det må vel være typisk radikalt.
Hvad angår det med kontrollen, er det således, at kontrollen nu er på det niveau, at man for 5 pct. af medarbejderne på 1 ud af 12 måneder skal gennemgå de telelister, man kan få.
Ikke dem med de sidste numre, men dem, man kan få, for at se, om der er noget, der virker forkert.
Er der et opkald til Seychellerne, hvor man ikke har kunder?
Er der et opkald til et 900-nummer, eller er der noget andet, der gør, at den her telefon virker, som om den er blevet brugt privat?
Så 5 pct. af medarbejderne i 1 ud af 12 måneder skal kontrolleres.
Det svarer faktisk til en kontrol af 0,4 pct. af telefonregningerne, som arbejdsgiverne skal gå igennem og kigge på, hvis medarbejderen ønsker at lave en såkaldt tro og love-erklæring for dermed undgå at betale multimedieskat.
Alternativt kan man have en telefon, der er stillet til rådighed på arbejdspladsen, som kan bruges arbejdsmæssigt, og som man også kan modtage indgående telefonopkald på i fritiden, men som man så til gengæld ikke kan ringe op fra.
Så har man også mulighed for at slippe for multimediebeskatningen, for så vil der faktisk ikke være noget at kontrollere.
Lene Espersen (KF), 2010-02-03:
Jeg synes, det er vigtigt at få sagt til hr. Benny Engelbrecht, at der f.eks. på Syddansk Universitet er en forbrugerforskningsenhed under Institut for Marketing & Management, der har fokus på, hvad varer betyder for mennesker og kultur.
På Handelshøjskolen i Århus forskes der i forskellige elementer af forbrugerforhold og forbrugeradfærd.
Derfor er det simpelt hen ikke rigtigt, når man forsøger at give et billede af, at der ikke foregår forskning udadtil.
Jeg kan så forstå, at hr. Benny Engelbrechts tilbagefaldssynspunkt er, at det godt kan være, at der forskes, men at der skal forskes endnu mere.
Og til det er der at sige, at vi faktisk i efteråret under globaliseringsforhandlingerne fordelte 881 mio. kr. fra puljen til forskning i 2010.
Det betyder altså samlet set, at det offentlige vil bruge mere end 18 mia. kr. på forskning og udvikling i 2010.
Det svarer til 1,04 pct. af BNP og er historisk højt.
Derfor er der masser af muligheder for at søge om midler til forskning, hvis ellers de forskningsprojekter, man kommer med, også er nogle, som fortjener en offentlig medfinansiering. Forskning i forbrugeradfærd kan man søge midler til f.eks. i Det Frie Forskningsråd, men også på Det Strategiske Forskningsråds område vil der være mulighed for at søge inden for områderne sundhed, fødevarer og velfærd.
Så der er med andre ord ingen grund til, at Socialdemokraterne kommer med endnu et eksempel på overbudspolitik, hvor man vil bruge flere penge.
Der er rigeligt med penge at bruge af; dem med gode projekter skal bare søge de puljer, der er.
Benny Engelbrecht (S), 2010-02-03:
Men lige præcis her er vi jo netop inde ved kernen af spørgsmålet, nemlig at der også er nødt til at ske en koordinering.
I øvrigt nævner ministeren ikke CBS, hvor vi har nogle af de fremmeste forskere på dette område siddende, men det er jo netop det, der er pointen.
Vi er nødt til at have koordineret tingene.
Og ligesom vi f.eks. på området for kemikalier har lavet en særlig indsats, når det handler om de hormonforstyrrende stoffer – altså et institut, som netop har muligheden for at styrke indsatsen og samle og koordinere den, men som altså også i høj grad baserer sig på de forskningsmidler, der i øvrigt findes – sker det jo også på mange andre sagsområder, som regeringen prioriterer.
Derfor har jeg ærlig talt meget vanskeligt ved at forstå den her argumentation, for det handler ikke kun om midler.
Det handler altså også om at tænke på den smarte og kloge måde.
Og lad mig så også lige understrege, at vi nu som oppositionsparti dog trods alt også er med til at styrke den forbrugerpolitiske indsats, netop fordi vi jo i forbindelse med globaliseringsaftalen er med til at finansiere en del af det forslag, som ligger i den handlingsplan.
Lene Espersen (KF), 2010-02-03:
Jamen jeg vil sige til hr. Jens Christian Lund, at det er fuldstændig rigtigt, at vi er medlem af EU, og området her er jo også EU-reguleret.
Det, der er udfordringen, er, at hvis et flyselskab ikke er hjemmehørende i Danmark, men f.eks. hjemmehørende i Irland eller i Tyskland, så er det de irske eller tyske myndigheder, der skal sikre, at de flyselskaber, der kommer fra deres lande, når de annoncerer på internettet, overholder reglerne.
Og jeg er meget enig med Forbrugerombudsmanden i, at det er vigtigt at lægge pres på myndighederne i de lande, så de rent faktisk også sikrer håndhævelsen af reglerne, som de skal, for som hr. Jens Christian Lund siger det, er reglerne sådan set klare nok.
Og det er jo vigtigt, for hvis man som forbruger sidder og skal sammenligne, om man skal købe en flyrejse hos et dansk selskab, hvor alt er indregnet, eller hos et udenlandsk selskab, hvor halvdelen ikke er indregnet i den pris, man sidder og kigger på, så har man jo ikke et ligeligt sammenligningsgrundlag, og så er det unfair.
Derfor er det altså helt afgørende, at vi sørger for, at de ganske udmærkede, klare regler, der er, rent faktisk bliver overholdt.
Jens Christian Lund (S), 2010-02-03:
Men jeg har alligevel prøvet at kigge lidt på det, og jeg har fundet et flyselskab, som har gebyrer for at tjekke ind online, for at bestille billetter, for at komme først om bord, for at medbringe bagage.
Og hvis man tager to stykker bagage med, som ikke må veje ret meget, så koster det ekstra.
Er det fair?
Vi ministeren ikke gøre noget ved det, så det ikke sker?