Line Barfod (EL), 2008-05-30:
Så jeg går da ud fra, at Socialdemokraterne og SF har fundet ud af, at de nu går ind for en sådan protokol, og at vi derfor kan skabe et flertal for det.
Og jeg vil især takke Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti og SF, som er positive over for, at vi skal se på, om det er nødvendigt at iværksætte flere tiltag ud over dem, der allerede er sat i værk.
Bl.a. synes jeg, at den tyske solidarordning, hvor hovedentreprenøren hæfter for sine underentreprenørers manglende betaling af løn m.v., er noget af det, vi skal se på.
Også i lyset af Galmetsagen, hvor vi havde en polsk virksomhed, der blev dømt til at efterbetale løn til de polske arbejdere, der var blevet underbetalt, og som så trak dem i retten i Polen og krævede, at de skulle tilbagebetale pengene til det polske firma.
Nu har firmaet så fået en stor bod for det i den danske arbejdsret, men vi mangler at se, om det overhovedet har nogen virkning på firmaet i Polen.
Der kunne det jo hjælpe, hvis hovedentreprenørerne havde et ansvar.
Det kunne - i hvert fald på nogle af de store byggepladser - forhåbentlig føre til, at hovedentreprenørerne sikrede sig, at der var ordentlige vilkår, og at det var ordentlige firmaer, de havde som underentreprenører.
Vi mener også, at vi skal se på det skattehul, som fagbladet har omtalt, og som betyder, at firmaer ikke skal betale skat i det første år, de er her.
Det er derfor, at man ved nogle af de store byggeprojekter kan se, at der bliver skiftet firmaer - ikke fordi der sagligt er brug for det, men fordi skattefriheden udløber; og så får man et nyt firma ind.
Dermed er der, som hr. Karsten Hønge også påpegede, tale om skattefinansieret social dumping.
Og det mener vi simpelt hen ikke at Danmark skal være med til at understøtte.
Dertil kommer, at det jo går ud over de mennesker, der kommer herop.
De bliver ikke kun totalt underbetalt, men de har også ofte elendige vilkår og dårlig sikkerhed.
Vi har på arbejdsmiljøområdet set, at meget tyder på, at der er en stor overhyppighed af ulykker og dødsulykker blandt den udenlandske arbejdskraft, fordi sikkerheden ikke er i orden.
Vi håber, at vi snart får noget bedre statistik på det.
Men vi mener, at det er dybt bekymrende og et stort problem.
Det er selvfølgelig også et problem, når arbejdsgivere - der ellers fastholder, at de skulle være gode og ordentlige samfundsstøtter alligevel er med til total udnyttelse, som vi har set det med avisbudene, hvor nogle af de store danske dagblade, der jo også får en vis statsstøtte til deres bladdrift, alligevel underbetaler avisbudene totalt.
Det viser, at det er en udbredt holdning, at man ikke behøver at betale udenlandsk arbejdskraft ordentligt, og at man ikke behøver at sikre ordentlige løn- og arbejdsvilkår.
Det mener vi altså der er brug for.
Derfor forstår jeg heller ikke helt ministerens bekymring for, om man stigmatiserer østarbejderne.
Jeg mener, at det er rigtig vigtigt, at vi netop gør det klart, som fagbevægelsen også har gjort, at det, man ønsker, er at sikre lige vilkår.
Jeg tror, at den allervigtigste indsats, vi kan gøre for ikke at stigmatisere de folk, der kommer hertil for at arbejde, er at sikre, at de er her på lige vilkår.
Det synes jeg burde være i alle partiers fælles interesse at søge at modgå.
Og det tror jeg altså at vi gør bedst ved at gøre noget ved problemerne og ikke ved at lade være med at snakke om dem.
Der har været debatten om fagbevægelsen.
Der er ingen tvivl om, at når vi ikke har set større problemer, end vi har, er det, fordi fagbevægelsen har gjort en kæmpe indsats.
Men det er altså store problemer, de er ude at gøre noget ved, især i byggebranchen, men jo også, som vi kan se, med avisbudene.
I landbruget har der også været store problemer, og der har også dér været folk, der blev henvist til at bo i staldene og at arbejde konstant for stort set ingen penge.
Der er altså behov for, at fagbevægelsen får noget hjælp til den her kæmpe indsats, både i form af økonomi, som hr. Karsten Hønge var inde på, og i høj grad også i form af at få de nødvendige redskaber.
Selvfølgelig har jeg ingen planer om, at der skal hænges et skilt op, fordi der kommer en elektriker og skifter en fatning eller en pære.
Men er der et byggeprojekt - og hvornår der er tale om et projekt, har vi veldefineret i andre former for lovgivning - mener vi altså, at der skal være en tydelig skiltning.
Det kan man finde ud af i andre lande, så selvfølgelig ville man også kunne gøre det i Danmark.
Det ville hjælpe.
Og så er det helt afgørende, at fagbevægelsen får adgang til arbejdspladserne, så de kan komme ind og se, om forholdene er i orden.
Vi har også et forslag om, at man skal have nogle skrappere sanktioner.
Jeg kan så forstå, at hr. Bent Bøgsted og Dansk Folkeparti ikke var enige i det.
Men for mig har det altså altid været svært at forstå, at hvis en person, der driver virksomhed, kommer i stor gæld, så kan vedkommende få frataget retten til at drive sin virksomhed, men hvis den samme person bliver ved med at have elendige sikkerhedsvilkår, så medarbejderne dør, er der ikke et eneste eksempel på, at man har krævet, at vedkommende ikke længere må drive virksomhed.
Det mener jeg altså vi er nødt til at stramme op på, nøjagtig ligesom man har været inde at se på det i forhold til svinetransporter og andet.
Når folk dér kan fratages retten til at drive virksomhed, mener jeg altså også, vi er nødt til at se på det, når man har nogle elendige arbejdsvilkår og udnytter arbejdskraften så groft, som vi har set det i nogle tilfælde.
Så er der hele spørgsmålet om konfliktretten, som jo er afgørende.
Hvis fagbevægelsen skal kunne gøre noget ved det, når den afslører, at der er elendige vilkår, at en virksomhed ikke lever op til, at det skal være på lige vilkår, så er det jo afgørende, at man har konfliktretten.
Det er det afgørende våben, som regeringen jo har beskrevet i indlæggene til EF-Domstolen.
Derfor er det nødvendigt, at vi sikrer konfliktretten, efter at EF-Domstolen har været inde og angribe den.
Det er jo også derfor, den europæiske fagbevægelse har rejst kravet om, at vi skal have en juridisk bindende protokol.
Det glæder mig, at SF og Socialdemokraterne også har et ønske om, at vi får en sådan bindende juridisk erklæring.
Det betyder faktisk, at der er udsigt til et flertal her i Folketinget, fordi Dansk Folkeparti har haft den holdning i lang tid.
Så skal der jo noget til, før vi får rejst kravet i tilstrækkelig mange EU-lande til, at det kan lykkes at få en sådan erklæring igennem, men det er i hvert fald et skridt på vejen, hvis der bliver flertal for det her i Danmark.
Så må vi jo, indtil vi en dag får en sådan bindende juridiske erklæring, prøve at sikre, at fagbevægelsen herhjemme kan blive ved med at bruge konfliktretten og sikre, at der er ordentlige vilkår.
Afsluttende vil jeg sige, at det godt kan være, at mange synes, at det ikke er så stort et problem, men så tror jeg, at man skal gå ud og snakke med folk ude på byggepladserne, gå ud og snakke med Byggefagenes Samvirke og andre i fagbevægelsen og prøve at se på nogle af de ting, de har fundet, når de har været ude på de store besøg på arbejdspladserne.
De har været mange steder, og det er virkelig rystende vilkår, og det er virkelig udbredt, at der er kæmpe problemer.
Hvis vi ser på den udvikling, der har været i flere andre lande, kan vi kun se frem til, at det bliver endnu værre, hvis ikke vi sørger for, at der er de nødvendige redskaber til at imødegå udviklingen.