Peter Christensen (V), 2011-03-17:
Jeg vil også takke for debatten i dag og for, at et flertal af Folketingets medlemmer opfordrer regeringen til at tage de nødvendige initiativer til at håndtere de økonomiske udfordringer, som vi ved vi står over for, og det er netop, hvad regeringen gør.
Ellers synes jeg egentlig, at debatten mest af alt har mindet om en gammel dansk spillefilm: Der har været utrolig meget tro, utrolig meget håb, måske ikke så meget kærlighed, men konkret har det ikke været.
Men Danmark er altså virkelighed, Danmark er jo ikke et eksperiment.
Danmark er en virkelighed, som fortjener respekt.
Når jeg har lyttet til Socialdemokratiet og SF's tilgang, har det været en konstant cirklen rundt om at skulle forholde sig til, hvordan man løser de problemer, Danmark står over for.
Det eneste, man jo bare er nødt at gøre sig klart, er, at problemerne ikke forsvinder, uanset hvem der har magten i Danmark.
Og gør man ingenting, får danskerne regningen på den ene eller den anden måde.
Man kan lade stå til, lade økonomien sejle, og så regulerer markedet det, og så bliver det med inflation og stigende renter; men dem er der jo også nogle, der skal betale, nemlig danskerne – hvem skulle ellers betale dem?
Det at foregøgle danskerne, at man sådan set kan løse det ved at køre en dialog med fagbevægelsen, som så ikke munder ud i alverden, er ikke ærligt over for danskerne, og det synes jeg vi skal være.
Regeringen er optaget af, at vi kan blive ved med at bevare det samfund, som vi kender; regeringen er optaget af, at vi fortsat kan have råd til det fælles, til skoler, uddannelse, men det kræver, at vi træffer nogle beslutninger om, at vi bliver længere på arbejdsmarkedet.
Og gør vi det, kan vi sådan set fortsætte med det velfærdssamfund, som vi kender.
Det betyder jo oversat til dansk, at det først er i 2015, at Socialdemokratiet vil begynde at forholde sig til, at der er en ubalance på mellem 45 og 50 mia. kr.
Det er uansvarligt.
Det er, som om – og jeg kunne jo også høre det lidt på nogle af de svar, der blev givet af Socialdemokratiet og SF – man kun tænker i valg.
Lad os få det valg, nævner man gang på gang, mens den her debat kører.
Vi er alle sammen valgt til at sikre dansk økonomi, og det er ikke noget, der skal indgå i nogle valgovervejelser.
Det er noget, som kræver en ansvarlighed, også her og nu.
Men man har åbenbart valgt fra Socialdemokratiet og SF's side at køre sådan en tavshedens strategi.
Det gælder udlændingeområdet, kan jeg lytte mig til, for hver gang, der er en debat, tier man stille; ingen må opdage, at man er uenige.
Men det gælder også den økonomiske politik, kan jeg nu konstatere.
Hver gang man er uenige, vælger man tavshedens strategi; der skal ikke være nogen konkrete svar; der skal ikke være noget, man kan blive hængt op på; der skal ikke være noget, som nogle danskere kunne synes ville være besværligt.
Så fik SF konstateret, at det er de rige, der skal betale regningen, og jeg vil bare gøre opmærksom på, at ud af den millionærskat, som sådan er symbolet for Socialdemokratiet og SF's skattepolitik, vil det give i omegnen af 900 mio. kr. og udgør altså en meget, meget lille del af det skatteforslag, som Socialdemokratiet og SF har lagt frem.
Men debatten her i dag har handlet om 12 minutter – det skulle den også.
Det var det, som Liberal Alliance havde bedt om, men jeg vil til sidst bare markere, at hvis man accepterer 12-minutters-tankegangen og skal nå et resultat, der hedder 45 mia. kr., er det jo nærmere 36 minutter eller, om man vil, en 40-timers-arbejdsuge, der skal til, hvis man skal bruge den samme regnemaskine og sammenligne de forskellige tilgange til den økonomiske politik.