Bjarne Corydon (S), 2015-02-25:
Mange tak.
Jeg skal starte med at bemærke, at Skandiamodellen, som der spørges til, er tiltænkt kommunernes prioritering af deres sociale indsats, og det er en vigtig pointe, da kommunerne jo inden for de overordnede rammer, der bliver fastlagt i de årlige økonomiaftaler, selv kan prioritere deres indsatser.
Kommunerne har frihed til selv at vælge, hvilke værktøjer de vil anvende og lægge grund for deres beslutninger.
Hvis kommunerne vurderer, at Skandiamodellen give dem et bedre beslutningsgrundlag til at prioritere den sociale indsats, kan de frit vælge at anvende den.
Derudover vil jeg også godt bemærke, at jeg helt overordnet – og det tror jeg også gælder spørgeren –
synes, at det giver god mening at sætte fokus på at forebygge sociale problemer, før de vokser sig store, og om den omtalte Skandiamodel understøtter det på en præcis måde og tager højde for alle de forhold, der gør sig gældende, kan jeg ikke rent teknisk forholde mig til.
Som jeg forstår det, beregner Skandiamodellen på et overordnet niveau, hvor og hvor meget en kommune eventuelt kan spare, hvis det ved hjælp af en forebyggende indsats lykkedes, at der f.eks. bliver færre stofmisbrugere eller færre, der får livsstilssygdomme.
Modellen giver på den måde et skøn over størrelsesordenen af den økonomiske effekt, man kan opnå, hvis et givet antal personer ikke ender i en udsat gruppe.
Ved at bruge modellen er det kommunerne selv, der skal skønne over adfærdseffekten, og kommunerne skal selv vurdere, hvor mange personer der som følge af de forebyggende indsatser rent faktisk vil undgå at ende op med et misbrug eller en livsstilssygdom.
Og det er en vurdering, som i sagens natur er yderst vanskelig, ikke mindst i lyset af, at den rækker mange år frem.
Modellen er ikke en dynamisk model.
Det er en model, der alene svarer på, hvad der sker, hvis det er sådan, at en bestemt adfærd lægges til grund.
Dermed viser den ikke effekten af kommunernes sociale indsats.
Det er nok også, fordi det er meget vanskeligt at vurdere.
Det betyder ikke, at modellen ikke kan være et redskab i kommunernes prioritering.
Det kan være rigtig fornuftigt at forsøge at holde styr på, hvilke potentialer der er for indtægter og udgifter, når kommunerne skal prioritere deres sociale indsatser, og det giver god mening særlig i den tidlige forebyggelsesindsats, hvor hensigten er helt at undgå, at personer ender i en uønsket situation.
Jeg mener ikke, at modellen kan bruges til at prioritere de offentlige udgifter mere generelt.
Det er jo en politisk prioritering, hvor mange midler vi skal bruge på f.eks. sundhedsområdet.
F.eks. kan en indsats jo nedbringe antallet af kræfttilfælde, men det betyder ikke nødvendigvis, at vi så kan reducere udgifterne til sundhedsområdet som sådan.
Der kan i stedet opstå behov for andre behandlinger.
Og i bund og grund er det jo en politisk prioritering, hvor mange penge man vil bruge på f.eks. sundhedsområdet.
Derfor har jeg den indstilling, at nogle offentlige udgifter skal vi afholde, uanset om de fører til en besparelse eller ej.
Det vigtige er i den forstand ikke besparelsen, men at de udsatte personer, vi taler om, får det bedre, ved at vi f.eks. forbedrer den indsats, vi gør, også når det gælder eksempelvis kræftbehandling.