Stine Brix (EL), 2012-03-29:
Tak for det.
I dag er det desværre sådan, at patienter med komplicerede sygdomme, som potentielt kan dække over livstruende sygdomme, f.eks. kræftsygdomme, som vi har været inde på flere gange her i dag, ikke bliver udredt og behandlet tilstrækkeligt hurtigt.
Danmark har en overdødelighed, når det gælder kræft, når vi sammenligner os med andre lande omkring os.
I dag er det desværre også sådan, at især de ældre patienter, som indlægges med lungebetændelse eller dehydrering eller andre tilstande, som kræver en medicinsk behandling, må ligge på gangene på sygehusene, og at kvaliteten af plejen ikke er god nok, fordi der ikke tilstrækkeligt med ressourcer.
I dag er det desværre også sådan, at børn med psykisk sygdom venter alt for lang tid på at få den rette behandling, og at voksne med psykisk sygdom bliver udskrevet, før de er færdigbehandlet.
For disse tre grupper af patienter har den nuværende behandlingsgaranti ikke været en fordel.
Den nuværende behandlingsgaranti har reelt kun været en behandlingsgaranti for de patienter, som fejler noget, som privathospitaler kan behandle, først og fremmest den planlagte kirurgi.
Tværtimod har det vist sig at være en ulempe, fordi ressourcerne er rykket over i de dele af sundhedsvæsenet, hvor den almindelige, planlagte og relativt ukomplicerede kirurgi er.
Der er med andre ord sket en skævvridning eller et skred i prioriteringen af de midler, der er i sundhedsvæsenet.
Det er baggrunden for, at regeringspartierne og os fra Enhedslisten flere gange har rejst forslaget om en differentieret behandlingsgaranti.
For mig er det helt åbenlyst, at vi kan prioritere bedre, end vi gør i dag.
Med en differentieret behandlingsgaranti kan vi sikre, at de patienter, som lider af en livstruende sygdom, og som har allermest brug for sundhedsvæsenet, kan komme hurtigere til, end det er tilfældet i dag.
Jeg har også noteret mig, at der er bred opbakning til at prioritere på denne måde blandt faglige organisationer for læger, sygeplejersker, SOSU-assistenter, og jeg synes også, at det er interessant, at flere undersøgelser viser, at der er bred opbakning i befolkningen, altså hos de mennesker, som også udgør patienterne i systemet, til, at vi netop skal prioritere på den her måde.
Endelig synes jeg, at det er meget interessant – og det har ikke været så meget fremme i debatten i dag – at to ud af tre lægefaglige selskaber peger på, at med en prioritering på en ny måde, hvor man lægger mere vægt på at udrede hurtigt og så differentiere behandlingsgarantien på op til 2 måneder, vil man faktisk kunne forkorte ventetiden, eller den bliver på samme niveau, som den er i dag.
Vi har nemlig brug for at prioritere udredningstiden, for det er jo sådan, som flere også har nævnt, at man ikke først bliver patient i det øjeblik, hvor man har brug for operation eller behandling, men i det øjeblik, man er syg.
Det er et vigtigt element i den differentierede behandlingsgaranti – og det kan jeg forstå på ministeren at man lægger op til – at prioriteringen af patienter foregår på et fagligt grundlag blandt læger og patienter og ikke på baggrund af en given diagnose.
En sygdom hos en patient kan være meget alvorlig, og hos en anden patient kan den være meget afdæmpet.
Så det må være en konkret faglig vurdering, der i sidste ende bestemmer, hvor hurtigt det skal gå.
Jeg vil gerne slutte med et citat af formanden for Det Etiske Råd, Jacob Birkler, som har sagt noget meget interessant: Der er ikke i sig selv noget uetisk ved at prioritere.
Det uetiske består, hvis vi undlader at prioritere, og i særdeleshed, hvis vi undlader at sige, hvordan vi prioriterer.
Alternativt vil prioriteringerne foregå i det skjulte.
Og jeg skal sige, at han har sagt det i forbindelse med diskussionen om behandlingsgarantien, for det er netop det, der ligger i behandlingsgarantien: Her er en prioritering, her ligger en prioritering af de patienter, som rent faktisk er dem, der kan gøre brug af de private hospitaler som alternativ, til fordel for de patienter, som ikke kan gøre det.