Martin Lidegaard (RV), 2016-04-19:
Det valg, vi skal træffe i dag, er et svært valg, og hos os Radikale har vi det sådan, at vi sådan set har lige så svært ved at forstå dem, der meget let stemmer ja til det her, som dem, der finder det meget let at afvise forslaget.
Når vi ser på, hvad der er sket i Irak i det seneste 1½ år, siden vi startede kampen mod Daesh, så synes jeg faktisk, man må sige, at det i større omfang, end nogen af os kunne have frygtet, er lykkedes at komme de civile irakere, som har lidt under Daesh, og som stadig væk for en dels vedkommende lider under dem, til undsætning.
Vi har fået befriet 25.000 km² og adskillige byer, hvor flygtningene nu kan vende tilbage, hvor minerne er fjernet, og hvor der er håb om – og det er desværre stadig kun et håb – at der kan komme en varig politisk stabilitet.
Det er de civile ofre, vi gerne vil fortsætte med at hjælpe i Irak.
Vi ønsker hele Irak befriet for den her pest.
Vi ønsker, at mennesker kan leve fredeligt.
Og derfor mener vi også, at det militære spor er nødvendigt, samtidig med at det er helt indlysende for os, at det selvfølgelig ikke kan stå alene og ikke må stå alene.
Og derfor har vi lagt meget stor vægt på, at det heller ikke kommer til at stå alene, som man kan læse af selve betænkningen og bemærkningerne her.
Så har der været en række andre spørgsmål, som jeg synes er helt naturlige, og jeg forstår godt, der bliver spurgt ind til dem.
Der har været spørgsmålet: Hvad så med den anden fase?
For det er jo sådan, at i den første fase her fortsætter vi i Irak hovedsagelig med det, vi har været i gang med.
Og så kan det komme på tale med en anden fase, hvor vi laver træning med specialtropper på jorden både i Irak og inde i Syrien.
For os Radikale er det sådan set det svære valg, fordi der er mange åbne spørgsmål.
Når vi alligevel synes, det er o.k. at give mandatet i dag, så er det, fordi det kan blive nødvendigt med hurtig ageren på stedet, og fordi vi altså får muligheden for at diskutere det i Udenrigspolitisk Nævn.
To andre ting lagde Radikale meget vægt på i forhandlingerne med regeringen om det her beslutningsforslag.
Det ene var krigsfanger, og hvordan man håndterer dem.
Her er vi glade for, at det ser ud til, at man få en militærmanual på plads, inden man skal udsende folk på de her missioner, og at man har fået oprettet en taskforce, sådan at – hvis man mod forventning skulle komme i den situation, at der skal tages krigsfanger – der er en linje direkte hjem med fuld åbenhed og et politisk ansvar for, hvad der skal ske.
Det er vi glade for at vi har fået. Så med disse tre ting, som vi har fået ind, altså muligheden for at blive konsulteret politisk, hvis man skal ind i en anden fase, spørgsmålet om krigsfanger afklaret, og at man ufortrødent fortsætter indsatsen i de andre spor, er vi til sinds at stemme for forslaget her.
Nu nævnte hr. René Gade, at vi giver en uforholdsmæssig stor krigsstøtte, og jeg forstår godt, man kan få det indtryk, for det er, som hele debatten i Danmark altid kommer til at handle om de militære bidrag og ikke om alt det andet, vi gør, men bare ét tal i den sammenhæng er jo interessant: Indtil dags dato har vi givet ca. 1,6 mia. kr. i humanitær støtte.
Vi har givet 200 mio. kr. til forebyggende indsatser på jorden, også inde i Syrien, sådan set alt det, som bl.a. Alternativet ønsker.
Det har vi gjort.
Sådan bør det fortsætte med at være, og det er en af grundene til, at vi er gået ind i det her.
Så har der været en noget mudret diskussion i sidste uge om, hvad det egentlig var, regeringen mente om krigsfanger og civile tab.
Punkt 1: I forhold til civile tab vil Danmark i de missioner, vi kommer i nu, have fuldstændig samme praksis, som vi har haft indtil nu, nemlig at undgå det i videst muligt omfang.
Det er den ene ting.
Punkt 2 er så spørgsmålet om krigsfanger, og her ville det være rart, hvis udenrigsministeren vil bekræfte, at den militærmanual, som regeringen har sendt i høring – og som stadig væk er i høring – er den militærmanual, som regeringen står inde for.
Når jeg nævner det, er det, fordi Amnesty International jo har henvendt sig og mener, at der er en diskrepans imellem militærmanualen og det, som forsvarsministeren har svaret.
Så det vil jeg gerne have bekræftet, og jeg vil selvfølgelig også gerne have bekræftet, at det ikke på noget tidspunkt har været tanken, at danske soldater på anmodning skal udlevere krigsfanger til de irakiske myndigheder, medmindre der foreligger en aftale om, at de vil blive beskyttet, og at Irak vil overholde krigens love, for så vidt angår behandlingen af disse fanger.