runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Jeg synes, at fru Pia Kjærsgaard måske skulle gå en anelse mere roligt til sagen.
Vi er jo meget enige om, hvor fokus skal være, og vi er meget modtagelige for fornuftige forslag til, hvordan vi kan iværksætte noget, der rent faktisk virker.
Det, som jeg bare advarer mod, er at bortlede opmærksomheden fra det, der er det centrale i den her sag, og det, der er det centrale, er, at det er de unge, der har et ansvar, og det er, at det er forældrene, der har et ansvar.
Efter min opfattelse er det det, man skal fokusere på.
Henrik Dam Kristensen (S), 2008-02-20:
En kraftig fordømmelse af bål i gaderne, der er job og uddannelsesmuligheder, unge og forældre skal tage sig sammen, der er ingen undskyldning - jeg tror, det sådan er en rimelig gengivelse af statsministerens indledning her i dag, og dertil er der sådan set kun at sige: Enig, ja, faktisk helt enig.
Derfor er det også, at man er nødt til at kæde tingene sammen.
Det er jo sådan, at vi senere har en finanslovdebat her i Folketinget.
En af de ting, der skal diskuteres, er bl.a. de besparelser, der skal foretages i politiet, og da politiet er et meget løntungt område, vil det sådan set sige, at besparelserne kommer til at gå ud over antallet af ansatte.
Derfor vil jeg spørge: Hvordan harmonerer det, vi nu har talt om med hensyn til bål i gaderne indtil nu, så med, at vi senere skal tale om besparelser hos det politi, som jeg forstår og jeg er enig i er et vigtigt bidrag til, at vi kan få genoprettet ro og orden?
Endelig har jeg et lille, forsigtigt spørgsmål til statsministeren: Når alt det nu er sagt - og det er vi så enige om - er statsministeren måske så ikke også af den opfattelse, at der kunne være brug for at kigge på en bredere og måske mere sammenhængende boligsocial og -politisk indsats, specielt i de kvarterer, hvor vi har set at der har været brand?
For det, der jo er sandheden, er, at der desværre er brand i gaderne, at der er mange danskere, der er utrygge.
Jeg tror, at vi også her har brug for, at regeringen viser, at man har mere end ord.
Line Barfod (EL), 2008-02-20:
Jeg er klar over, at alting efter statsministerens opfattelse altid er nogle andres skyld.
Der er ikke noget at komme efter, det er aldrig statsministerens ansvar, det er altid nogle andres.
Også når det gælder overenskomstforhandlingerne har vi gentagne gange hørt, at det ikke er noget, regeringen har med at gøre.
Det er ikke statsministerens ansvar.
Men nu kan vi høre det meget klart fra kommunernes chefforhandler, Mads Lebech, som siger det krystalklart: Hvis kommunerne skal give den 1½ pct. ekstra i lønforhøjelse, som er fuldstændig nødvendig for at undgå en storkonflikt, så betyder det, at kommunerne skal fyre 6.000 medarbejdere rundtomkring i kommunerne.
Så det står meget klart nu, at regeringen har ansvaret, statsministeren har ansvaret for at fortælle os, om kommunerne får penge til den nødvendige lønstigning, som betyder, at de kan holde på medarbejderne, eller om kommunerne skal ud og fyre 6.000 medarbejdere på de områder, hvor der i forvejen løbes alt for stærkt.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Fru Line Barfod starter et forkert sted ved at påstå, at jeg skulle repræsentere den holdning, at det altid er andres skyld.
Det er jo lige præcis det modsatte, jeg har stået og sagt.
Jeg har netop stået og sagt, at vi altså må til at gøre os klart, at mennesker har et personligt ansvar.
Jeg ved godt, at fru Line Barfod og Enhedslisten altid synes, at alting er samfundets ansvar, alting er samfundets skyld - det er altid samfundets skyld.
Det er jo den sang, Enhedslisten og fru Line Barfod synger.
Jeg pointerer netop, at vi som mennesker har et personligt ansvar, og det er det, jeg har fremhævet i hele sagen om de unges hærværk og optøjer.
For så vidt angår overenskomstforhandlingerne, gik jeg da ud fra som en selvfølge, at Enhedslisten af alle var af den opfattelse, at overenskomster er bedst tjent med at blive aftalt mellem fagforeningerne og arbejdsgiverne uden Folketingets indblanding.
Derfor opfatter jeg det ikke som nogen kritik, når fru Line Barfod skyder mig noget i skoene på det område, for jeg står vagt om det, der er den danske model, nemlig at overenskomsterne bliver aftalt ved forhandlingsbordet mellem fagforeningerne og arbejdsgiverne, og det får fru Line Barfod mig ikke til at blande mig i, for det kan kun ødelægge forhandlingerne mellem fagforeningerne og arbejdsgiverne, hvis vi som regering begynder at blande os.
Line Barfod (EL), 2008-02-20:
Jeg fik bekræftet, at statsministeren mener, at alle andre har et personligt ansvar, undtagen statsministeren.
Med hensyn til overenskomstforhandlingerne på det offentlige område, så er det jo statsministeren, der har fastsat rammen for, hvor mange penge der er at forhandle om.
Det er rigtigt, at når de penge så skal fordeles blandt medarbejderne, og man skal finde ud af, hvem der skal have hvad, og hvor meget de skal have ud over lønforhøjelser osv., så er det noget, parterne aftaler ved forhandlingsbordet.
Men når det drejer sig om den pose penge, der står på bordet, og som der skal forhandles om, så er det statsministerens ansvar, og derfor er det statsministeren, der skal komme og give en melding om, hvorvidt kommunerne skal give den nødvendige lønforhøjelse, så de kan holde på medarbejderne, eller om de skal ud og fyre 6.000 medarbejdere, så de ikke kan levere den velfærdsservice, borgerne er blevet lovet.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Jeg agter fremdeles ikke at blande mig i overenskomstforhandlingerne.
Lad mig minde om, at finansministeren faktisk har indgået en aftale med forhandlerne for de statsligt ansatte, og nu fortsætter forhandlingerne så mellem de kommunale arbejdsgivere og fagforeningerne og siden mellem regionerne og fagforeningerne.
Det agter regeringen altså ikke blande sig i.
Line Barfod (EL), 2008-02-20:
Det er lidt sjovt at høre statsministeren.
Først siger statsministeren, at regeringen lige har siddet og deltaget i overenskomstforhandlingerne, og bagefter siger han, at regeringen overhovedet ikke vil blande sig i overenskomstforhandlingerne.
Det er jo regeringen, der fastsætter den økonomiske ramme; det er regeringen, der har blandet sig; det er regeringen, der har sagt til kommunerne, at de ikke må bruge flere penge; det er regeringen, der har sagt, at kommunerne ikke har frihed til at forhandle, som de ønsker, for at sikre, at de kan levere den nødvendige service i fremtiden.
Så det er statsministeren, der har blandet sig, og derfor er det nu statsministerens ansvar at give en melding om, hvorvidt kommunerne skal give den nødvendige lønforhøjelse, så de kan holde på medarbejderne fremover, eller om de skal ud og fyre 6.000 medarbejdere, så de ikke kan levere den lovede velfærdsservice.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Jeg tror, at mange kan huske, at der her i efteråret var politikere, der gjorde forsøg på at blande sig i overenskomstforhandlingerne ved at love særlige puljer til brug i overenskomstforhandlingerne, og det gik rent galt.
Det betød, at forhandlerne slet ikke kunne komme i gang med forhandlingerne.
Til sidst lykkedes det så at komme ud af alt det og få forhandlingerne skubbet derover, hvor de hører hjemme, nemlig direkte mellem fagforeningerne og arbejdsgiverne.
Og ligegyldigt hvordan fru Line Barfod prøver, skal det ikke lykkes hende at få nedbrudt det system.
Vi respekterer, at overenskomstforhandlingerne foregår ved forhandlingsbordet mellem fagforeningerne og arbejdsgiverne, og det agter regeringen ikke at blande sig i, og jeg håber heller ikke, at vi kommer i en situation, hvor Folketinget skal til at blande sig i det.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-02-20:
Nu er det jo ikke, fordi det ikke har været en spændende debat, men jeg vil alligevel godt prøve at skifte lidt emne.
Det er jo sådan, at der for nylig blev foretaget nogle arrestationer, fordi der var mistanke om planlægning af et terrorrelateret drab på Jyllands-Postens karikaturtegner, Kurt Westergaard, og det er jo en frygtelig ting, og vi må selvfølgelig alle sammen bakke op om Kurt Westergaard i den sammenhæng, bakke op om ytringsfriheden.
Men vil statsministeren ikke give mig ret i, at i forsvaret af demokratiet må ytringsfrihed og retssikkerhed gå hånd i hånd?
Det kunne jeg godt tænke mig at bede statsministeren om at forholde sig til.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
For det første vil jeg sige, at jeg ikke nærer den fjerneste betænkelighed vedrørende retssikkerheden i de her sager.
Der er tale om et forsøg på en meget alvorlig forbrydelse, nemlig at dræbe et andet menneske, som ikke gør andet end at udføre sit arbejde og udnytte sin ytringsfrihed.
Det er en meget alvorlig forbrydelse.
Der har i Folketinget været bred enighed om, at det skulle der iværksættes særlige foranstaltninger imod.
Det var faktisk den tidligere regering, som hr. Simon Emil Ammitzbølls parti jo var en del af, der fremlagde en sådan lovpakke før folketingsvalget i 2001.
Vi overtog den, og vi gennemførte den, og hvis ikke jeg husker meget galt også med støtte fra hr. Simon Emil Ammitzbølls parti, som jo også selv havde været med til at fremlægge den som regeringsparti.
Jeg har fuld tillid til den sagsbehandling, der har fundet sted, og mener, at det er sket under retssikkerhedsmæssigt absolut betryggende forhold.
Julie Rademacher (S), 2008-02-20:
Det er så nemt et svar, som statsministeren giver her, altså at svare bredt ved at nævne de offentlige udgifter.
Men jeg kan bare ikke se, at uddannelsesinstitutionerne har fået så vanvittig mange flere penge til uddannelser i forhold til de studerende, som de får flere og flere af.
Derfor vil jeg gå lidt videre med næste spørgsmål og så spørge, hvordan statsministeren vil forsvare, at Danmark skal være et af verdens førende vidensamfund, når statsministeren samtidig lægger op til, at der skal spares over 400 mio. kr. på forskningsaktiviteten i forhold til det, der var lagt op til før folketingsvalget.
Det er da en smule påfaldende.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Jamen nu er fru Julie Rademacher jo allerede mere præcis.
Nu er det jo ukorrekt at sige spare, for der er altså tale om, at man så udskyder en udgift til senere, men allerede nu kommer vi lidt tættere på sandheden, ved at der bliver sagt »i forhold til det, der ellers var planlagt«.
For sandheden er jo, at der er planlagt stigninger, så det er kun et spørgsmål om stigningens størrelse.
Én ting kan jeg fastslå: Det mål, vi har sat os, om, at den offentligt finansierede forskning og udvikling fra 2010 skal udgøre 1 pct. af landets samlede produktion, holder vi jo fast ved.
Men jeg er lidt bekymret, hvis det er sådan, at oppositionens opfattelse er, at vi skal være ligeglade med, hvordan samfundsøkonomien udvikler sig.
Jeg er meget bekymret, hvis det nu er holdningen, at vi kan være ligeglade med, om økonomien udvikler sig ansvarligt og forsvarligt.
Regeringen har lagt et finanslovforslag frem med nogle rammer, som vi synes passer til den aktuelle økonomiske situation, men det er faktisk et finanslovforslag, der lægger op til ganske betydelige stigninger i udgifterne til velfærd - også på uddannelsesområdet.
Julie Rademacher (S), 2008-02-20:
Jeg kan jo konstatere, at der ikke er noget konkret svar fra statsministeren.
Jeg har stadig væk ikke fået svar på, hvor det præcis er, vi har fået de her penge på uddannelsesområdet.
Jeg kan huske, at man, et par år efter at den borgerlige regering kom til, afskaffede mesterlæren og skar ned på skolepraktikken.
Nu lægger man op til, at voksenlærlingeordningen skal afskaffes.
Jeg er utrolig bekymret for, hvordan vi nu får givet ufaglærte en mulighed for at blive faglærte og efteruddanne sig - specielt i en tid, hvor vi har mangel på kvalificeret arbejdskraft, og de her løsninger er vi jo fuldstændig enige om at vi skal handle ud fra, vil jeg sige til statsministeren.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Vi havde fjernet nogle skolepraktikpladser, fordi skolepraktik faktisk bare førte ud i ledighed; det gav ikke de unge noget ordentligt afsæt til at komme ind på virksomhederne.
Til gengæld øgede vi indsatsen for at få rigtige lærepladser, praktikpladser, ude på virksomhederne.
Og vi blev skældt ud; det blev sagt, at nu var der store nedskæringer, og at de unge ikke fik nogen chancer.
Hvad er der sket i mellemtiden?
Der er sket det, at der er blevet oprettet så mange rigtige praktikpladser ude i virksomhederne, som er rigtig gode for de unge, fordi de derefter får beskæftigelse.
Altså, der blev jamret, og der blev klynket, og der blev kritiseret i 2005, og det har vist sig at være en kanonsucces.
Må jeg ikke give fru Julie Rademacher det råd: Op med humøret, det skal nok gå alt sammen.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2008-02-20:
Vi har jo i SF med glæde noteret os regeringsgrundlaget og at statsministeren gang på gang siger, at regeringen gerne vil gøre noget ved klimaet.
Vi synes jo, at det er væsentligt, at vi prioriterer klimaet, og vi er også glade for, at statsministeren synes, at klimaet skal have topprioritet.
Derfor undrer det os en lille smule, når det så kommer til konkret handling, for der er ingen tvivl om, at hvis vi skal løse klimaproblemerne, så er det ikke alene ved rejser til Grønland, men også ved, at vi reelt får reduceret vores CO2-udslip i Danmark.
Under en forespørgselsdebat i januar måned, den 22. januar, gjorde både Venstres og Konservatives ordførere sig til talspersoner for, at CO2-udslippet fra trafikken ikke kan løses.
Det stiller jeg mig meget undrende over for, også fordi statsministeren samme dag på sit pressemøde valgte at sige, at vi godt kunne løse CO2-udslippet fra trafikken, at regeringens pejlemærke om en reduktion med 25 pct. i 2030 er mulig, og at statsministeren var villig til at skærpe den yderligere.
Så vil jeg spørge: Hvad er regeringens holdning på det her punkt?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Jamen det er meget enkelt: Hvis vi skal løse opgaven med at nedbringe udledningen af drivhusgasser, herunder CO2, så skal transportsektoren også deltage.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2008-02-20:
Jeg håber, at statsministeren vil bekræfte, at regeringens egen bæredygtighedsstrategi, »Grønt Ansvar«, som indeholder et pejlemærke på transportområdet med en reduktion på 25 pct. inden 2030, stadig væk står og er regeringens pejlemærke.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Nu foregår der jo i øjeblikket forhandlinger om de langsigtede energiplaner, men jeg vil gerne bekræfte, at det er min klare opfattelse, at et væsentligt bidrag til nedbringelse af udledning af drivhusgasser i Danmark såvel som andre steder, er, at transportsektoren skal med.
Og det gælder også, når vi taler om en stor, global klimaaftale, som vi forhåbentlig kan indgå i København i december 2009, om, at vi skal have transportsektoren med, for at vi kan løse opgaven.
Ellers lader det sig ganske enkelt ikke gøre.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2008-02-20:
[Lydudfald]
… som statsministeren ganske rigtigt siger.
Der er transportsektoren, og så er der energisektoren.
Energisektoren er i gang med forhandlinger i øjeblikket, og transportsektoren venter til efteråret, hvor vi skal have den her klima- og trafikkommission, der skal komme med forslagene til regeringen.
Det glæder vi os til, og vi vil meget gerne indgå i, hvordan man kan løse det på transportområdet.
Men det, jeg helt konkret spurgte statsministeren om, er: Holder regeringens pejlemærke stadig væk?
Og vil statsministeren bekræfte det, statsministeren sagde på sit pressemøde - som jeg har hørt i radioen, for det kan man bagefter - om, at han gerne være med til at stramme pejlemærket på transportområdet, der i dag er på 25 pct. i 2030, yderligere frem til 2030?
Det håber jeg statsministeren vil bekræfte, og så vil vi gerne hjælpe med det.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Jeg vil ikke gå ind i en stor talkrig på nuværende tidspunkt, men jeg vil gerne sige til fru Pia Olsen Dyhr, at jeg til enhver tid vil bekræfte, hvad jeg tidligere har sagt.
Det er helt utroligt.
Jeg troede faktisk, at vi nu var kommet ud over den klagesang med nedskæringer, efter at det jo er blevet dokumenteret år efter år, at denne regering har brugt flere og stadig flere penge på velfærd.
Den kritik, som regeringen kraftigst har været udsat for, er, at vi bruger for mange penge.
Der har i den grad været en jammersang fra landets økonomer, som uden undtagelse har anklaget regeringen for, at den sprøjter alt for mange penge ud.
Så kan det jo være, at der er mere plads på det tidspunkt, så økonomerne kan sove lidt mere roligt om natten.
Der er jo ikke tale om besparelser.
Der er tale om vækst i de offentlige udgifter, også fra 2007 til 2008.
Og samfundet går altså ikke under, fordi der så er nogle af udgifterne, som man venter med at afholde til 2009.
Julie Rademacher (S), 2008-02-20:
I tidligere folketingsperioder er der blevet talt meget om, at vi har frygtet besparelser på velfærden fra regeringens og Dansk Folkepartis side.
Dette har statsministeren kaldt en socialdemokratisk skræmmekampagne.
Nu behøver vi ikke længere selv føre vores skræmmekampagner, nej, i det finanslovforslag, der foreligger, klarer statsministeren det udmærket selv.
I valgkampen hørte vi ellers statsministeren snakke om, at vi både kunne få velfærd og få skattelettelser, og at der skulle investeres i forskning og uddannelse, men det lader til, at disse tider, hvor det går så godt i Danmark, lynhurtigt efter valget har taget en helt anden drejning.
Jeg må indrømme, at jeg er en smule skuffet over nu at få sådan en mavepuster med disse besparelser i det foreliggende finanslovforslag.
Jeg frygter specielt besparelser på uddannelsesområdet.
Vi skal have 95 pct. af alle unge til at tage en ungdomsuddannelse og 50 pct. til at tage en videregående uddannelse.
Og jeg er jo fuldstændig enig med statsministeren i disse målsætninger, men jeg mener ikke, at man får flere unge til at uddanne sig ved at spare på uddannelserne.
Uddannelse er grundstenen for det danske velfærdssamfund, og jeg frygter, at disse besparelser får konsekvenser såsom kedsomhed og en stigning i volden, som vi eksempelvis ser lige for tiden.
Det er positivt, at flere og flere vil tage en uddannelse, og at der kommer flere og flere på uddannelsesinstitutionerne, men hvordan har statsministeren tænkt sig at disse uddannelser skal finansieres, når der kommer flere og flere til, samtidig med at man vil spare på uddannelsesbudgetterne?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-02-20:
Ja, man kan jo bare først nikke til, at alt, hvad statsministeren lige sagde, er korrekt.
Det er også fremgået af den offentlige debat den sidste halvanden uges tid.
Det er den ene ting.
Derefter kan man så ryste på hovedet over, at statsministeren ikke deler de bekymringer, som hans egen integrationsminister, fru Birthe Rønn Hornbech, har givet udtryk for i den her anledning.
Når nu statsministeren overhovedet ikke mener, der er nogen retssikkerhedsmæssige bekymringer med hensyn til det her, kunne vi så i det mindste ikke få statsministeren til at trække sine påstande om, at det ligesom er almindelig praksis i et retssamfund, at administrative beslutninger også kan omgøres administrativt, tilbage?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Jeg har ikke på noget tidspunkt udtalt mig om, at det skulle være almindelig praksis, at man ved administrativ beslutning kan omgøre administrative afgørelser.
Jeg har tværtimod understreget, at vi her befinder os i en helt ekstraordinær situation, der kræver ekstraordinære foranstaltninger, for sagen er jo den, at vi taler om sager, hvor efterretningstjenesten er involveret og af mange gode grunde ikke er i stand til at lægge alle oplysninger frem, og derfor må man bruge en særlig procedure.
Det var et meget bredt flertal i Folketinget enig om, herunder hr. Simon Emil Ammitzbølls eget parti, i juni 2002, da vi vedtog loven, og der er for mig at se ikke noget, der har ændret sig, siden vi vedtog den i 2002.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2008-02-20:
Ja, svar skal man måske ikke forvente.
Det er jo også en spørgetime.
Spørgsmål og svar plejer dog at hænge sammen, men jeg prøver igen.
Det er jo sådan, at i et retssamfund har borgeren mulighed for, at administrative afgørelser kan indklages for en domstol.
Det kan ikke ske her.
Lige meget hvem der har stemt for det i 2002, er det et brud på retsstatens principper.
Nu ved jeg godt, at statsministeren ikke har læst jura, men det skal ikke være nogen undskyldning, når man har været statsminister i mere end 6 år, at man ikke går ind og forsvarer retssikkerheden.
Jeg synes, det er beskæmmende, at vi ikke sammen kan sige: Ytringsfriheden, den vil vi gerne forsvare.
Jo, det kan vi godt.
Samtidig vil vi også forsvare retssikkerheden.
Hvis vi skal have en kamp mellem demokratiet og dem, som ikke vil demokratiet, bør vi stille os på demokratiets side, både i spørgsmålet om ytringsfrihed og i spørgsmålet om retssikkerhed.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Jamen jeg deler slet ikke hr. Simon Emil Ammitzbølls påstand om, at det her skulle være betænkeligt for retssikkerheden.
Jeg mener tværtimod, at det i den særlige situation, som det er, når vi taler om forsøg på alvorlige forbrydelser, er absolut betryggende for retssikkerheden, at det foregår på den her facon.
Der er jo tale om, at der finder en grundig sagsbehandling sted.
Derefter er der to ministre, som uafhængigt af hinanden tager stilling til, om de pågældende personer er til fare for statens sikkerhed og andet.
Det er først justitsministeren og så integrationsministeren.
Hvis de fastslår, at de pågældende er til fare for rigets sikkerhed, kan Udlændingeservice træffe en beslutning om udvisning, der så i øvrigt kan påklages til Integrationsministeriet.
Jeg mener, der er lagt alle de mekanismer ind, der skal til for at sikre, at det foregår retssikkerhedsmæssigt betryggende.
Naser Khader (NY), 2008-02-20:
Jeg vil gerne starte med at understrege, at jeg er meget enig med statsministeren i, at vi skal stå fast på vores demokrati og forsvare vores ytringsfrihed.
Jeg har været utrolig glad for, at statsministeren stod fast under Muhammedkonflikten.
Mange andre partiledere var dybt forvirrede - nogle er blevet klogere siden, bedre sent end aldrig.
Jeg er også enig i, at man skal lade være med at give samfundet skylden for den ballade, vi oplever i øjeblikket.
Mit spørgsmål til statsministeren har at gøre med det, som skete i går, nemlig at den ellers fornuftige integrationsminister inviterede en islamist, Kassem Ahmad, til Integrationsministeriet - en islamist, som statsministeren i går tog afstand fra.
Jeg fatter det simpelt hen ikke.
Jeg er så forarget.
Hvordan kan integrationsministeren invitere en islamist ind i Integrationsministeriet og dermed være med til at legitimere hans holdninger?
Hvad siger statsministeren til det?
Var det klogt af integrationsministeren, eller var det dybt naivt?
Jeg vil gøre opmærksom på, at mødet var planlagt, længe før Kassem Ahmad var ude og demonstrere, så han var blevet inviteret længe før, man så billeder af ham rendende rundt med Hizb-ut-Tahrirs sorte flag.
Jeg opfordrede integrationsministeren til at aflyse mødet, for hun er med til at svække de demokratisk indstillede muslimer ved at invitere en islamist ind i Integrationsministeriet.
Ville statsministeren invitere den pågældende ind i Statsministeriet?
Ville statsministeren acceptere, at justitsministeren inviterede nynazisten Jonni Hansen ind i Justitsministeriet, hvis der havde været ballade og optøjer med nynazisterne?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2008-02-20:
Som hr. Naser Khader rigtigt anfører, var mødet jo altså indkaldt, før den pågældende optrådte i en demonstration, som selvfølgelig var en lovlig demonstration, men hvor vi alligevel må sige, at når man optræder i en demonstration organiseret en antidemokratisk forening, så bliver man uvilkårligt kædet sammen med den, og så må vi selvfølgelig tage skarpt afstand fra det.
Det er ikke et grundlag for en fornuftig dialog.
Derfor vil jeg også gerne sige til hr. Naser Khader, at regeringen og de enkelte ministre selvfølgelig meget nøje vil overveje, på hvilket grundlag en dialog skal finde sted, for vi ønsker som regering på ingen som helst måde at legitimere kræfter, som ikke respekterer de grundværdier, som det danske samfund bygger på.