Anne Baastrup (SF), 2006-12-14:
Jeg kvitterer for fru Charlotte Fischers anerkendelse af S og SF’s ændringsforslag på medicinområdet og satser på, at vi vel om et års tid kan få overblik over konsekvenserne af det forhold, at vores ændringsforslag bliver forkastet.
Men det, der også bringer mig op her ved andenbehandlingen, er en uendelig stor tilfredshed over, at ministeren hørte efter, hvad jeg sagde under førstebehandlingen.
Vi skal have delt lovforslaget, for den elektroniske patientjournal er et så kæmpestort område, at den skal genovervejes.
Det afgørende, når man taler om den elektroniske patientjournal, er på den ene side hensynet til patientens privatliv og på den anden side hensynet til behandlingen.
Vi skal ikke forhindre, at nogle rent faktisk kan se, hvornår et barn sidst har været på skadestuen med en eller anden form for skade, så det kan vurderes: Er der behov for, at barnet bliver fulgt lidt nøjere, og skal der på en eller anden måde tages kontakt til de sociale myndigheder, hvis barnet er blevet banket sønder og sammen og er landet på skadestuen adskillige gange?
Der er både de historiske oplysninger, som vi på en eller anden måde skal have sikkerhed for at sygehuset har, og de aktuelle oplysninger.
Efter SF’s opfattelse må der ikke være grænser for, hvilke personalegrupper der har adgang til de aktuelle oplysninger, idet man dog hele tiden skal respektere privatlivets fred.
Her er vores bud en eller anden form for logningsmulighed, så man som patient konstant har adgang til at se, hvem der har logget sig ind på ens journal, og konstatere, om folk, som ikke skal have adgang til oplysningerne, har gjort det.
Vi satser på, at når den anden halvdel af lovforslaget kommer til anden behandling, er det i orden.
Vi har nu haft en debat om behandlingsgaranti – hvis man overhovedet må bruge ordet behandlingsgaranti – og vi har haft diskussionen om, hvorvidt der er uendelige ressourcer i det danske sygehusvæsen.
Disse mennesker er omfattet af den behandlingsgaranti på 2 måneder, som vi har i dag, og de undrer sig lidt over, hvad det er for nogle garantier, regeringen har udstukket i sit regeringsgrundlag i 2001.
Jeg må indrømme, at jeg også undrer mig.
Vi kan se på Hjerteforeningens hjemmeside, hvor mange mennesker der venter 2 år på at blive behandlet for hjerteflimmer – 2 år!
Disse mennesker er omfattet af regeringens behandlingsret inden for 2 måneder, men ikke desto mindre mener regeringen, at den har fuldstændig styr på sagerne og kan nedsætte behandlingsfristen, behandlingsgarantien, behandlingsretten, det udvidede sygehusvalg, og hvad ved jeg, til 1 måned.
Hvad betyder det?
Det betyder, at det er de mennesker, der har de ukomplicerede lidelser, som speciallægen hurtigt kan ordne, der får retten til at vælge speciallægen.
Det betyder naturligvis også, at hospitalet bliver nødt til at sætte ressourcer af til denne gruppe patienter, alene af den grund at det er dem, der selv kan flytte sig.
Det er dem, der kan bede om pengene ved kasse et, det er dem, der kommer til at koste sygehusledelsen penge, fordi de selv kan flytte sig.
At det er uforståeligt for regeringspartierne og Dansk Folkeparti, at det bliver konsekvensen, er en kilde til undren.
Nu er det jo kun andenbehandlingen, og vi kan jo se, om de bliver klogere, når de har læst, hvad det er for nogle kloge ting, vi har sagt i dag.
Jeg tvivler, men håbet er jo lysegrønt.