Helle Thorning-Schmidt (S), 2014-02-27:
Og værdier bestemmer også de politiske valg, som vi træffer.
Derfor er jeg også glad for det spørgsmål, jeg har fået til debatten her i dag.
Ordføreren for forespørgerne taler om værdipolitik, og her indledningsvis kunne det derfor være lidt passende at stille spørgsmålet: Hvad er værdipolitik egentlig for noget?
Ja, i 00'erne var det alt det, der handlede om udlændinge, for at sige det lidt groft.
Alt det andet derimod – arbejdsløshed, fri og lige adgang til sundhed, folkeskolen – var på en eller anden måde ikke værdipolitik.
Men sådan er det vel ikke mere.
Sådan opfatter jeg ikke at det skal være her i 10'erne.
Regeringen fører en politik, der hviler på stærke værdier ikke alene i forhold til de udfordringer, der knytter sig til integrationen af mennesker, der kommer hertil med en anden baggrund end den danske, men også i forhold til den opgave, det er at føre Danmark trygt gennem krisen med vores ordentlighed og vores solidaritet med hinanden i behold – og også i forhold til den opgave, det er fortsat at udvikle det fællesskab, vi har i Danmark.
Danmark er jo et land, hvor vi stræber efter lige muligheder for alle uanset køn, størrelsen på deres bankkonto og deres familiebaggrund.
Vi har en udstrakt frihed hver især – en frihed til at leve vores liv på forskellige måder inden for et trygt fællesskab.
Det er i det hele taget stærke værdier, der ligger til grund for regeringens politik.
Regeringen fører f.eks. en økonomisk politik, hvor vi forsøger at tage ansvar for de næste generationer.
Vi har besluttet, at vi skal have en ny og bedre folkeskole, hvor alle børn skal have lige muligheder for at få en god uddannelse.
Det betyder, at vi bygger videre på en stærk tradition for faglig stolthed, og at vi klart og tydeligt siger, at ingen uddannelser er finere end andre.
Når regeringen senere i år præsenterer en reform af beskæftigelsesindsatsen, ja, så vil den også udspringe af den klare værdi, at alle både har en ret og pligter i forhold til vores fællesskab. Når vi har besluttet, at homoseksuelle par kan vies i folkekirken, er det også udtryk for værdier.
Vi dømmer ikke nogen på, hvem de elsker.
Når Dansk Folkeparti valgte at stemme imod, er det, fordi partiet dybest set har andre værdier på det her punkt end regeringen.
Der er forskel i dansk politik.
Et andet eksempel er, at da revselsesretten blev afskaffet af den daværende SR-regering – det var tilbage i 1997, det er nogle år siden – skete det ud fra den værdi, at børn skal behandles med respekt, også af deres forældre.
Selvfølgelig skal de det.
Da stemte Dansk Folkeparti også imod, og dengang sagde fru Pia Kjærsgaard: »Forleden vedtog Folketinget så med én stemmes flertal afskaffelse af revselsesretten.
Og derved blev børn i realiteten statens ejendom.
En uhyrlig socialistisk lov, som vel at mærke blev lusket igennem og vedtaget uden nogen former for offentlig debat.
Jeg skylder dog at sige, at fru Pia Kjærsgaard 10 år senere, altså i det her århundrede, vedstod sig, at hendes værdier i forbindelse med det her spørgsmål har ændret sig.
Det er der jo ikke noget galt med, men det understreger for mig, at politik hviler på værdier; forskellige værdier skaber forskelle i politikken.
I forespørgslen i dag anmoder forespørgerne om, at vi får fokus på de udfordringer, der følger af indvandringen, og som presser/tvinger danskerne til at ændre levevis og adfærd og rette ind af hensyn til indvandrere.
Og det forstår jeg egentlig ikke.
For netop vores vilje til og mulighed for at tale om de udfordringer, vi står over for som samfund, er jo en af vores mest fundamentale værdier.
Jeg har jo ikke belæg for at sige, at danskerne under et oplever, at de skal ændre levevis og adfærd som følge af indvandringen, men bliver vi udfordret, når der kommer andre mennesker fra andre lande og kulturer til Danmark?
Ja, det gør vi på nogle områder.
Og jeg er sikker på, at befolkningen er dybt optaget af at fastholde Danmark, som vi kender det, også Danmark med et stærkt fællesskab – et fællesskab, hvor der er plads til forskellighed, men hvor forskelligheden aldrig må udfordre vores grundlæggende værdier som ligestilling mellem kønnene, princippet om, at rettigheder og pligter følges ad, og ikke mindst ytringsfriheden.
Og lad det være sagt med det samme: Regeringen tager afstand fra ethvert pres eller ethvert angreb i forhold til vores ytringsfrihed.
Vi må tegne, hvad vi vil, og hvem vi vil.
Og vi må ikke i misforstået tolerance afholde os fra at debattere det, som umiddelbart kan synes svært.
For mig er det ganske klart: Det er og bliver en fejl, hvis vi i forsøget på at løse det praktiske møde med andre kulturer og værdier opgiver det, som er vores fælles udgangspunkt.
Det handler om, hvad vi synger i vores skoler; om, hvorvidt der skal være juletræ eller ej i den fælles gård; og selvfølgelig også om, hvilken mad vi serverer i vores skoler og daginstitutioner.
For som jeg ser det, ville det da være underligt, hvis der ikke blev serveret svinekød i danske daginstitutioner.
På samme måde synes jeg det er problematisk, hvis en censor ikke vil give hånd til kvindelige elever.
Hvad skal det betyde?
Og jeg er helt sikker på, at det i hvert fald er den følelse, som kvindelige studerende let kan få, og det skal vi selvfølgelig tage alvorligt.
Ligestilling mellem kønnene er en vigtig værdi i det danske samfund.
Og ja, jeg synes, det er trist, når forældre med minoritetsbaggrund holder deres børn væk fra lejrskolen eller fra kammeraternes fødselsdage, og jeg er meget enig med social- og integrationsministeren, når han siger, at vi hver især som medforældre i skolen eller som borgere også har et ansvar for at handle, når vi møder de situationer i hverdagen, hvad jeg i øvrigt også tror der er rigtig mange, der gør.
Men hvordan skal vi reagere som et frit og demokratisk samfund i forhold til de her ting?
Der synes jeg vi er nødt til at stille det spørgsmål, om vi ønsker et samfund, som lovgiver om, hvad der serveres på det enkelte barns tallerken, og om vi har regler for, hvornår og hvordan og hvem man skal give håndtryk.
Og hvis man stiller det op på den måde, må jeg sige, at mit svar er: Nej.
Det er ikke et samfund, der bygger på stærke værdier, som reagerer på den måde.
Det opfatter jeg mere som et samfund, som ikke er sikker nok på sin egen styrke, og det mener jeg ikke vi har nogen grund til ikke at være i Danmark.
Regeringens vej er ikke at lovgive i detaljer om alt det, der bedst klares ved en debat og en dialog med hinanden ude i kommunerne, på skolerne og i boligforeningerne.
Jeg har tillid til det lokale demokrati, og det kan kun fungere, hvis vi giver plads til lokale debatter og selvfølgelig også lokale beslutninger.
Regeringen fører heller ikke symbolpolitik.
Vi har valgt at fjerne den politik, der rejste urimelige barrierer i stedet for at stille rimelige krav.
Vi ønsker at møde mennesker med ordentlighed og respekt.
Derfor har vi valgt at føre nogle regler tilbage til et sted, hvor de var i 2010, og Dansk Folkeparti og andre vil vel næppe påstå, at VKO på det tidspunkt førte en slap udlændingepolitik.
Regeringen har holdt fast i den linje, som har opbakning i befolkningen, og som et bredt flertal er bag her i Folketinget.
Vi fører en udlændinge- og integrationspolitik, som både er robust og retfærdig.
Vi stiller krav til de mennesker, der vælger at leve i Danmark.
De må yde en indsats for at uddanne sig, arbejde, lære sproget og kulturen at kende.
Det er rimelige krav.
Til gengæld får de jo så mulighed for at leve i et trygt land med stor frihed og lige muligheder.
Nej, spørgsmålet om, hvorvidt danskere må rette ind efter fremmede værdier, er jo også relevant for rigtig mange unge nydanskere.
Vi skal nemlig ikke acceptere, at det er forældrene, der skal bestemme, hvem deres børn skal giftes med mod børnenes vilje, eller at forældrene sender deres børn på genopdragelse væk fra det danske samfund.
Vi har i de her år en opgave med at vise de unge, at vi står på deres side i kampen for at vælge, hvordan de ønsker at leve deres liv.
Vi står på de nydanske pigers side i kampen mod social kontrol og for ligestilling.
Heldigvis går det også godt med integrationen på mange områder, og særligt kan vi se, at flere unge nydanskere tager en uddannelse; det er især pigerne, der gør det.
Det er meget positivt.
Jeg vil gerne fra Folketingets talerstol sige direkte til de unge med indvandrerbaggrund: Vi har brug for jer.
Vi har brug for det, I kan bidrage med, til det danske samfund.
For vellykket integration handler om at lykkes som samfund.
Det handler f.eks. om en god folkeskole, hvor børnene får flere timer i matematik og dansk, og hvor der er tid til at hjælpe nogen med lektierne, måske særligt dem, som ikke kan få så meget hjælp derhjemme, for det er især en fordel for dem, som ikke har forældre, der kan hjælpe dem med det.
Den nye folkeskole, som tager imod børnene her efter sommerferien, opfatter jeg som et af de vigtigste integrationstiltag i mange år.
Og på mange måder er det det samme med den nye erhvervsuddannelsesreform.
Vi skal give mange chancen for at blive dygtigere, vi skal skabe lige muligheder, og vi skal stille krav til alle om at yde deres bedste.
Kun ad den vej kan vi sikre, at alle kommer med, og det er for mig kernen i et solidarisk Danmark, og det er de stærke værdier bag 10'ernes politik.