Benny Engelbrecht (S), 2009-03-17:
Forslaget her tager sigte på at indføre nogle enkelte bestemmelser som supplement til den gældende forordning om togpassagerers rettigheder og pligter samt om sanktioner i tilfælde af overtrædelser.
Det handler bl.a. om at pålægge jernbanevirksomheder pligt til at opstille beredskabsplaner for det, man diplomatisk kalder ekstraordinære situationer - og jeg tror ikke, man i den her sammenhæng tænker på jordskælv, da de seneste jordrystelser hertillands næppe har generet togtrafikken.
I lighed med, hvad der gælder for flypassagerer, skal også jernbanevirksomheder kunne garantere togpassagererne retten til at få erstatning for såvel personskade som bagageforsinkelse osv.
I almindelighed får forbrugerne lettere ved at overskue, hvilke rettigheder de kan gøre gældende over for transportselskabet, men firmaerne kan også - som altid - tilbyde bedre vilkår end de lovpligtige, hvis de måtte ønske det.
Forslaget indeholder også en ny regel om klager til Jernbaneklagenævnet om passagerrettighedsforordningen.
Ministeren forventer dog, at klager, som nu, først og fremmest vil gå direkte til den jernbaneudbyder, som klageforholdet vedrører.
Forbrugerrådet og DSB har foreslået, at klagerne bliver behandlet i det nyoprettede Ankenævn for Bus, Tog og Metro.
Dette er i det lovforberedende arbejde dog blevet afvist med den forklaring, at ankenævnet ikke er uafhængigt i EU-forstand.
Denne vurdering deler Socialdemokraterne ikke.
Kravene til såvel Ankenævnet for Bus, Tog og Metro, som det hedder, som til øvrige ankenævn er præciseret i lov om forbrugerklager, der følger Europa-Kommissionens henstilling af 30. marts 1998 om udenretslige procedurer til bilæggelse af tvister på forbrugerområderne.
Men det er klart, at jeg regner med, at vi får det her nærmere belyst i udvalgsarbejdet.
Ved at lægge klager over forordningen over i Jernbaneklagenævnet vil der være to instanser, hvor forbrugerne kan klage over jernbanevirksomhederne.
Det kan skabe en uhensigtsmæssig forvirring hos forbrugerne om, hvor det i grunden er, hvor man skal klage.
Socialdemokraterne finder derfor, at det vil være en fordel for alle, at klager over forordningen bliver behandlet af det uafhængige og godkendte private Ankenævn for Bus, Tog og Metro; forbrugerne skal altså så i givet fald kun forholde sig til ét klagenævn for kollektiv transport.
Jeg mener, at det kunne være relevant for transportministeren at udveksle erfaringer med sin regeringskollega og partiformand - økonomiog erhvervsministeren, i denne sammenhæng - hos hvem der jo netop for tiden foregår drøftelser om en udvidelse af Rejsegarantifonden.
Ved samme lejlighed drøftes her lige præcis de mange klageinstanser, der også er på den del af rejsemarkedet.
Mere præcist findes der for pakkerejsernes vedkommende hele tre klageinstanser: Pakkerejseankenævnet, Forbrugerklagenævnet og Statens Luftfartsvæsen, og meget tyder på, at vi altså i forbindelse med den forhandling, der er i gang nu, kan finde en løsning, der sikrer forbrugerne én klageindgang.
En mindre regelændring i jernbaneloven om lokomotivføreruddannelsen udspringer af de konkrete forhold, som har vist sig at være problematiske, og giver derfor ikke anledning til særlige kommentarer; hvis jernbaneselskaberne finder refusionsordningerne til uddannelse af lokomotivførere uhensigtsmæssige for at uddanne flere togførere, må vi tage dem på ordet.
Omvendt skal vi også være opmærksomme på, om der bliver uddannet flere lokomotivførere efterfølgende.
Generelt kan vi ikke være utilfredse med, at togpassagerer får bedre forbrugerrettigheder.
Det er navnlig fornuftigt i en situation, hvor EU fra 2010 liberaliserer markedet for internationale togpassagerer.
Jeg vil love en konstruktiv behandling under udvalgsarbejdet.