Mogens Lykketoft (S), 2009-05-19:
Det her årtusind startede jo flot med årtusinddeklarationen om udviklingsmålene, og det er selvfølgelig dybt nedslående at kunne konstatere og i bred enighed erkende, at det, der sker lige nu, er, at vi fjerner os fra udsigten til at nå disse mål - de mål, der var så stor enighed om, og som fremtrædende økonomer som Jeffrey Sachs jo forklarede os vi kunne nå med de forpligtelser, vi påtog os, til at øge udviklingsbistanden.
Der er meget langt til bare at nå 2010-målene, ministeren var inde på det, det er et sted mellem 20 og 30 mia. dollar, der mangler i det regnestykke allerede næste år, og det skal så ses i sammenhæng med en verden, hvor rammebetingelserne er dramatisk forringet, og hvor udviklingslandene mister investeringer, mister handel, mister turisme, mister indtægter fra deres borgere i udlandet og rammes af en fødevarekrise og skal leve op til at bidrage også til at løse de globale klimaproblemer - det, som blev nævnt for et øjeblik siden som sammenfaldet af kriser.
Som flere allerede har været inde på, er vi nødt til ikke bare at sige, at andre skal gøre mere, men også at generobre og forstærke Danmarks placering som foregangslandet, der moralsk og politisk gør det, som vi vil have de andre til at gøre - og gør det godt og vel.
Det er vi nødt til, for det er sådan, at den krise, der giver os budgetproblemer, der giver os arbejdsløshed, slår folk ihjel i millionvis i andre dele af verden.
Derfor mener jeg ikke, at det er ligegyldigt, hvad tallene er, som hr. Karsten Lauritzen stod og sagde heroppe - i modsætning til, hvad han sagde i sin tid som VU-formand.
Det er vigtigt, at Danmark faktisk sætter tal på regeringens løfte om at øge andelen af nationalproduktet, vi vil anvende til ulandsbistand, og gør det netop nu og gør det netop i den her sammenhæng og gør det massivt i den multifacetterede krise, vi slås med.
Jeg giver egentlig ikke så frygtelig meget for den der undskyldning om, at vi vil se på, at vi bruger pengene rigtigt, og at det er vigtigere, hvordan vi bruger pengene, end at vi bruger flere penge.
Nej, begge dele er vigtige.
Det er utrolig vigtigt, at vi anvender vores ulandsbistand så effektivt som muligt.
Jeg er langtfra overbevist om, at regeringens planer på privatsektorområdet er en mere effektiv anvendelse af pengene, men det er vigtigt, og jeg har ikke mødt nogen, der ikke mente, det var vigtigt, men i forhold til summen af kriser, vi skal håndtere, er det at løfte indsatsen også vigtigt.
Det er det, vi taler om i vores forslag til vedtagelse her i dag.
Så skal jeg i den korte tid, der er tilbage, til et ordførerindlæg i den slags debatter,
bare pege på to ting, som også har været strejfet af andre, for at understrege det så tydeligt som muligt.
Selv om vi så gør alt det, vi har forpligtet os til i fællesskab i de rige lande for at øge den egentlige ulandsbistand, selv om Danmark tager sig sammen og prøver at vende tilbage til sin gamle førerposition på ulandsbistandsområdet, så er alt det andet, det, vi kan gøre for de multilaterale organisationers styrkede indsats, Verdensbanken, IMF osv., det, vi kan gøre for at få et WTO-resultat til at udkomme netop i den her krisesituation, der gavner udviklingslandene, og det, vi kan gøre, for at der ikke trækkes et meget stort milliardbeløb i dollar ud af udviklingslandene i skattesnyd, er lige så vigtigt.
Men det allervigtigste kan vise sig at være, at vi faktisk følger op på præsident Obamas ledelse af felttoget imod det globale skattesnyd og supplerer det med det, som er lige så vigtigt, nemlig at udviklingslandene får deres del af det beløb, der snydes for.
Det er jo meget godt, at vi bliver bedre stillet som stater, men vi ved, at der mangler ca. 250 mia. kr. i ulandenes kasser på grund af globalt skattesnyd, og det er jo helt andre tal end dem, vi taler om, når vi snakker om at øge udviklingsbistanden.
Her kunne Danmark gøre en helt særlig indsats ved at hjælpe udviklingslandene med så at få deres del af kagen, når den her indsats omsider - heldigvis trappes op.