Christian Juhl (EL), 2013-02-28:
Det er tredje gang så.
Krisen har sikret en situation, hvor der er mindst 200.000, der ikke har et stykke arbejde, men som både kunne og gerne ville have det.
Hvordan stiller vi så arbejdsmarkedet til rådighed for de her ledige?
Det er det spørgsmål, vi stiller her.
Vi vil gerne have en garanti for, at man mindst hvert tredje år kommer ud og får sig et stykke arbejde.
Det synes vi ikke er nogen utopisk tanke, og det burde være en selvfølgelig i et moderne samfund som vores, at arbejdsmarkedet er til rådighed for os mindst en gang hvert tredje år.
Vi har set, at det er radikalt anderledes, end hvad den borgerlige regering vil, som jo vil halvere dagpengene og har gjort det og fordoblet genoptjeningsperioden og i forvejen har lagt en masse begrænsninger på de arbejdsløse.
Det er tilsyneladende også radikalt anderledes end svaret fra den nuværende regering, som jo fastholder de borgerliges forringelser på dagpengeområdet – de forringelser, som SF og Socialdemokratiet fandt usympatiske og det, der er meget værre, da de blev fremlagt.
Regeringen fastholder og underdriver hele tiden det problem, der er, nemlig at rigtig mange mennesker på grund af dagpengeperiodens halvering og genoptjeningsperiodens forhøjelse står til at miste dagpengeretten.
Tusinde har allerede gjort det, og andre gør det hver eneste måned.
I 2012 opnåede Enhedslisten ved finanslovforhandlingerne at udsætte indfasningen af den 2-årige dagpengeperiode med et halvt år.
Det var ikke nogen løsning på problemet, men en udskydelse af det.
Man kan sige, at vi ikke skiftede slangen på cyklen, der var punkteret, næh, vi lappede den.
Og regeringens svar på det uløste, men udskudte problem var i efteråret 2012 at formindske det ved at sige, at det kun var mellem 7.000 og 12.000, der ville miste dagpengeretten i første halvår af 2013, og at det var for øvrigt sikkert som en naturlov, at rigtig mange af de arbejdsløse ville finde sig et arbejde, når de stod over for at ryge ud af dagpengesystemet.
Således har en socialdemokratisk ledet regering nu tilsluttet sig det reaktionære borgerlige synspunkt, at de ledige mestendels er dovne og nasser på det generøse danske dagpengesystem.
Det ligger under overfladen gang på gang, når vi diskuterer det, og jeg synes, det er ubehageligt, at det ligger der.
Vi fik jo lavet en finanslov alligevel, og der kom en ny ordning ind, nemlig lap nr. 2 på slangen, det, der hedder akutjob.
Det skulle være en hel og dækkende løsning på problemet, sagde en af de ledende ministre.
Hvordan er det så gået?
Er de ledige blevet pisket til at finde et job ved udsigten til udfald af dagpengesystemet?
Øjensynlig ikke.
Allerede i januar måtte regeringen revidere sit skøn over, hvor mange der ville ryge ud af dagpengesystemet i første halvår af 2013.
Nu var det ikke 7.000-12.000, nu var det 17.000-23.000, altså mere end dobbelt så mange, som regeringen troede i efteråret.
Det er jo egentlig mærkeligt, når regeringen i alle spørgsmål fastholder, at et øget udbud af arbejdskraft og så arbejdsløshed af sig selv skaber flere job.
Hvordan er det så gået med akutjobbene?
Ja, der er opslået rigtig mange job, men der er flere problemer.
Det mest oplagte er, at det generelt slet ikke er de langtidsledige, der får dem.
Ifølge A4's undersøgelse i slutningen af januar er det under hvert femte akutjob, der rent faktisk besættes af ledige.
Helt grelt er det inden for det offentlige, hvor der er slået tusinde af job op – det er langt, langt flere end blandt de private arbejdsgivere, der ikke har opfyldt deres lovede kvote – men kun 17 pct. af jobbene besættes rent faktisk af dem, der er ved at miste deres dagpenge.
Så meget for finanslovens fulde og hele løsning.
Derudover kan vi konstatere, at der langtfra er match mellem de akutjob, der opslås, og de brancher, hvor arbejdsløsheden er højst.
F.eks. er der opslået 1.371 akutjob til 142 langtidsledige sygeplejersker, altså 1.371 akutjob til sygeplejersker, og der er 142 langtidsledige sygeplejersker.
Ergo er der problemer i systemet, og konsekvensen af, at akutjobpakken kun er en meget begrænset løsning, vil formentlig i sidste ende være, at mange tusinde fortsat vil falde ud af dagpengesystemet.
Ifølge AK-Samvirke røg 5.270 mennesker ud af det og mistede deres dagpengeret i januar måned, og sandsynligvis må regeringen endnu en gang revidere deres prognoser om et tal på 17.000-23.000.
Så længe regeringen ikke målrettet skaber job, men snakker om, at de gerne vil det, står de ledige til rådighed for arbejdsmarkedet uden at få en chance for at få et job.
Derfor ville det klæde regeringen at turde at give en garanti.
Det kunne også underbygge troen på, at deres planer havde et reelt indhold.
Det er derfor, vi foreslår en jobgaranti, så alle arbejdsløse mindst hvert tredje år har ret til at få tilknytning til arbejdsmarkedet og ikke ender ude, hvor man har meget, meget svært ved at komme tilbage.
Derved vil der også være sammenhæng mellem partiernes ord og handlinger og sammenhæng mellem ret og pligt.
Jeg forstår, at det er regeringens eller i hvert fald arbejdsministerens slogan, og jeg vil gerne opfordre til, at begrebet ret også får et reelt indhold for arbejdsløse, altså at man har en ret, når man gør sin pligt.
Det er ganske almindelig gammeldags socialdemokratisk politik at få ret og pligt til at hænge sammen, så derfor forstår jeg slet ikke snakken.
Nu har jeg hverken været i Kina eller Sovjetunionen og arbejde, så jeg forstår slet ikke snakken om planøkonomi, og hvad ved jeg.
Det er ganske almindelig velfærdspolitik udviklet gennem generationer af arbejderbevægelsen, og det synes jeg vi skal holde fast i, og derfor opfordrer jeg selvfølgelig Folketingets partier til at stemme for vores forslag om jobgaranti.