Elisabeth Geday (RV), 2007-04-19:
Altså, jeg synes jo, det er lidt specielt, at svaret på mit spørgsmål er et andet spørgsmål, men nu skal jeg gøre det modsatte af, hvad beskæftigelsesministeren gjorde, nemlig svare på spørgsmålet.
Det er nemlig sådan, at jeg tror, beskæftigelsesministeren har haft voldsomt travlt, så travlt, at ministeren ikke har læst, at vi skriver her: Forslagsstillerne er indstillede på, at der i særlige situationer kan være behov for, at der indgås aftaler.
Her forudsætter forslagsstillerne, at aftalerne skal være tidsbegrænsede og kun involvere de medarbejdere, der er direkte involverede i en kunderelation med en anden arbejdsgiver.
De pågældende medarbejdere skal endvidere informeres herom, give aktivt samtykke og kompenseres for begrænsningen.
Det er bare således, at den beskyttelse jo har en værdi for den pågældende virksomhed, og det er vel ikke helt urimeligt, at de medarbejdere, som begrænses som følge af aftalen, også bliver kompenseret herfor.
Så jeg vil sige til ministeren: Ja, jeg anerkender, at der er situationer, hvor virksomheder har behov for at beskytte sig.
Vil ministeren så også omvendt anerkende, at der er situationer, hvor det forekommer urimeligt begrænsende bare overhovedet at tillade eksistensen af jobkarteller?
Og jeg har meget svært ved at forstå den meget bitre tone, som oppositionen anvender over for, at vi nu vil forbyde de hemmelige aftaler.
Det er jo et kæmpefremskridt for lønmodtagerne, som jo i dag arbejder under hemmelige aftaler.
Så er jeg da glad for, at fru Elisabeth Geday anerkender nogle af de ting, og så kan vi jo så tage diskussionen, når regeringens lovforslag skal til behandling.
Nu var det sådan set mit indtryk, at det var god liberal politik, at man bekæmpede monopoldannelser og karteller af enhver tænkelig art for at fremme den fri konkurrence, og herunder også den fri konkurrence om arbejdskraften, altså retten til arbejdskraftens fri bevægelighed.
Og der kan vel ikke være nogen tvivl om, uanset om det er det oplyste stavnsbånd eller det bare er det hemmelige stavnsbånd, at der her er tale om, at man går ind og begrænser den enkelte lønmodtagers mulighed for at bevæge sig frit imellem forskellige virksomheder, når man omvendt, som ministeren gør med sit forslag, rent faktisk tillader brugen af jobklausuler eller jobkarteller, bare lønmodtageren er oplyst herom.
Ministeren kritiserer vores forslag for, at det er ude af proportioner, fordi det ikke i tilstrækkeligt omfang er dokumenteret, at der er så store problemer med jobkartellerne.
Men vil ministeren ikke give mig ret i, at der eksisterer områder, eksempelvis marineingeniører, eksempelvis ingeniører, der arbejder med ventilationsteknik, eksempelvis studieværter på tv – og jeg kan komme med andre eksempler – hvor der er meget begrænsede arbejdsområder for en ansat, og vil ministeren ikke erkende, at det dér vil virke meget begrænsende for den enkelte, hvis bare to eller tre virksomheder aftaler med hinanden, at de ikke ansætter hinandens medarbejdere?
Hvis f.eks. virksomhed A har udstationeret medarbejdere i virksomhed B, hvad der ofte forekommer på edb-området, altså, at man udvikler sin forretningsidé hos kunden, kan leverandørvirksomheden have en interesse i, at virksomheden ikke bare betaler de medarbejdere for at få dem ansat, sådan at forretningsgrundlaget forsvinder for leverandørvirksomheden.
Det er jo nogle af de spørgsmål, vi skal tage stilling til her, og der synes jeg, at der er nogle situationer, hvor der er legitime hensyn, der gør, at man ikke bare lige kan fjerne forretningsgrundlaget for en virksomhed.