Marianne Jelved (RV), 2010-04-22:
Jeg håber, at jeg med formandens tilladelse lige kan få lov til at svare eller reagere på undervisningsministerens økonomiske betragtninger.
Selvfølgelig har der været en økonomisk vækst i faste priser i de offentlige udgifter, alt det andet ville jo være fuldstændig urealistisk.
Det var der også i 1980'erne og 1990'erne.
Men der er jo også sket en vækst i bruttonationalproduktet og dermed i samfundets vækst.
Det må selvfølgelig smitte af på den del af samfundet, som det offentlige udgør.
Så der har ikke været en nulvækst før nu.
Så vil jeg gå over til beslutningsforslaget.
I Det Radikale Venstre er vi faktisk rigtig optaget af ideen om et sådant råd.
Det er vi, fordi vi mener, at der til rådighed for Folketinget mangler et egentligt helhedssyn på vores samlede uddannelser og dermed også mangler en sammenhæng mellem de forskellige uddannelsesniveauer.
Det gælder faktisk lige fra børneinstitutioner til folkeskoler.
Rigtig meget bliver jo grundlagt i børnehaverne, og det er også derfor, der er sprogscreening og sprogstimulering osv. osv., men også de sociale kompetencer grundlægges, og de sociale og personlige kompetencer hos den enkelte præger jo også vedkommendes uddannelsesmuligheder.
Derfor er der også en sammenhæng mellem folkeskolen og ungdomsuddannelserne – det har vi i øvrigt arbejdet med og har talt om tidligere i dag her i Folketinget – og der er selvfølgelig også sammenhæng til de videregående uddannelser.
Der er noget, som vi kunne kalde fødekæder, og som vi burde dyrke mere, end vi gør på nuværende tidspunkt.
Det er ikke, fordi der er nogen ond vilje nogen steder, det er, fordi der ikke er incitament til, at vi får taget fat på det.
95-procents-målsætningen har der været arbejdet efter i rigtig, rigtig mange år under forskellige regeringer.
Og vi er i en situation, hvor det bare går tilbage i stedet for fremad for at nå den målsætning.
Og det er stadig væk ikke af nogen ond vilje, men det er, fordi vi ikke får tilpas sammenhæng mellem, hvad de forskellige instanser i samfundet egentlig skal gøre for at bidrage til, at vi når målsætningen.
Og der skal være en helt anden type tværfaglighed mellem socialforvaltningssammenhængen, sundhedsområdet og uddannelsesområdet, når vi skal se på den samlede situation for en familie med en af de unge, som har meget svært ved at klare sig, og som regeringen og Dansk Folkeparti nu vil håndtere ved at kunne tage deres ungeydelse fra dem.
Det går bare ikke.
Vi ved for lidt om det, vi bruger for lidt tid på at finde ud af, hvad det er, vi skal gøre ved drengene i folkeskolen, og hvad det er, piger på ungdomsuddannelserne har problemer med.
I øvrigt er der rigtig mange muligheder for og behov for, at vi på nuværende tidspunkt i vores historie siger til os selv og beder om at få en diskussion om, hvad det egentlig er, vores børn og unge skal kunne om 10 og 15 år.
Hvad er det, der skal ske med skolen?
Hvordan skal den indrettes?
Hvordan skal læreruddannelsen indrettes?
Sammenhængen mellem uddannelser og overgange fra det ene uddannelsesniveau til det andet er også meget vigtig.
Det har vi også talt om tidligere i forbindelse med lovforslag i dag.
Men også finansieringen af uddannelserne er vigtig.
Der er fordele og ulemper ved at gøre det på forskellige måder.
Vi burde have et meget mere præcist overblik over forskellige muligheder, og hvad ulemperne og fordelene er ved dem, for som det er nu, halter det rigtig meget, og der er brug for reformer på det her område.
Der skal nogle længere perspektiver på, og der skal hentes inspiration udefra.
Vi skal forholde os kritisk til det, der sker der ude, og jeg er ikke helt så imponeret af Singapore, som fru Nanna Westerby var heroppe på talerstolen for kort tid siden.
Jeg noterede mig, at mange af de uddannelsesfaglige spørgsmål, jeg stillede til dem, kunne jeg ikke få svar på af de udmærkede mennesker, der sad og ville servicere os i f.eks. Undervisningsministeriet.
Det er i hvert fald noteret ned og giver stof til eftertanke.
Der er både national og international forskning, som har stor værdi for os at have overblik over og kunne inddrage i hele det her samlede kompleks af sammenhængende uddannelsessystemer i Danmark med perspektiver fra en fremtid, vi ikke kender endnu, men som vi aner og dermed også har en fornemmelse af, hvad kræver af os.
Det skal vi have en helt anden mulighed at forholde os til.
Så vi er tilhængere af det forslag, vi er medforslagsstillere på – mærkeligt nok.