Tom Behnke (KF), 2010-02-02:
Det var jo fantastisk at høre SF's ordfører her.
Altså, det, der er et faktum, er, at offentligt ansatte har ytringsfrihed, ligesom alle andre har ytringsfrihed – den er endda grundlovssikret med de begrænsninger, der naturligvis ligger i, at man ikke må komme med fortrolige oplysninger, fortælle om den viden, man har om forskellige andre borgere
Det er klart, det må man selvfølgelig ikke.
Men man har ytringsfrihed, og offentligt ansatte har også ytringsfrihed.
Det er oven i købet sådan, at det jo var en konservativ justitsminister – daværende justitsminister Lene Espersen – der udsendte en vejledning, »Vejledning om offentligt ansattes ytringsfrihed«, i 2006, så det er ikke, fordi De Konservative har en frygt.
Tværtimod opfordrer vi offentligt ansatte til at ytre sig, deltage i debatten.
Vi har ingen frygt.
Det dokumenteres af, at en konservativ justitsminister udsendte en vejledning i 2006.
Og året efter, i 2007, var det så en Venstrefinansminister, som udsendte en ditto vejledning.
Så hverken Venstre eller De Konservative, højrefløjen, har nogen frygt, tværtimod.
Hvis man som offentligt ansat er i tvivl om, hvorvidt det nu er lovligt at ytre sig om det, man kunne tænke sig at ytre sig om, kan man drøfte det med sin nærmeste foresatte, og hvis man ikke sådan lige synes, at det er en mulighed – det kan være, at organisationen er så lille, at det netop er den foresatte, som kan være problemet, man vil ytre sig om – har man muligheden for at drøfte det med sin kollega.
Hvis man er i en organisation med 400-500 medarbejdere, er det jo sjældent, man er alene om at synes, at der er noget galt.
Det ville man også kunne gøre.
Man vil også kunne spørge i den fagforening, hvor man er medlem.
Og det ville vel egentlig heller ikke være for meget forlangt, at de organisationer, som findes i dag, var med til at give den her information.
Altså, jeg mener, klassekampen er blevet afblæst for lang tid siden, og vi har i Danmark verdens mest lige samfund, så et eller andet skal fagforeningerne jo give sig til.
Det kunne fagforeningerne jo gøre; det var da en udmærket opgave at tage på sig.
Hvis det så endelig er, er det jo sådan, at Ombudsmanden, som det også er blevet nævnt af andre ordførere, jo vogter over det her område og holder øje med, at de her spilleregler ikke bliver overtrådt, og i sidste ende er der så også muligheden for, at man kan få en domstolsprøvelse af spørgsmålet.
Så mulighederne er altså til stede.
Højrefløjen, som det bliver nævnt af SF's ordfører fru Anne Baastrup, har oven i købet opfordret til, at man benytter sig af sin ytringsfrihed, og udsendt en vejledning om, hvordan man skal forholde sig, hvad man må ytre sig om, og hvad man ikke må ytre sig om.
Hvis vi så kigger over på den anden del af beslutningsforslaget her, nemlig spørgsmålet om omvendt bevisførelse i sager, må jeg sige, at jeg synes, det er problematisk.
Jeg synes specielt, det har været problematisk med de mange korte bemærkninger, der har været fra ordførerne på venstrefløjen, for hvad er det egentlig, man lægger op til?
Ja, man lægger op til, at hvis vi er en situation, hvor man i en offentlig afdeling er klar over, at der skal afskediges 10-15 medarbejdere, så gælder det for de ansatte om at komme i den lokale avis med et læserbrev.
For hvem ville turde afskedige – hvis man skal løfte den omvendte bevisbyrde – hvis det altså ikke i sig selv er nok, at man jo altid i en afskedigelsessituation skal begrunde hvorfor?
Man kan ikke afskedige en medarbejder uden begrundelse.
Deri ligger der jo sådan set allerede en omvendt bevisbyrde.
Men jeg må forstå på forslagsstilleren, at det ikke er nok.
Det er ikke nok, at man begrunder en afskedigelse, nej, man skal også sige, hvorfor afskedigelsen ikke er på grund af, at den pågældende medarbejder har ytret sig i medierne – og her vil det jo så typisk være negativt, vil jeg tro, altså, det må være det, man lægger op til.
Og derfor kommer vi jo i en situation, at hvis der skal afskediges ti medarbejdere, og valget af den ene står mellem to medarbejdere – skal det være den ene eller den anden?
Det holder jo ikke.
Det er da et underligt incitament at indgyde de ansatte, at de skal ytre sig, og jo mere negativt, desto bedre, for så er de sikre på, at de ikke bliver afskediget.
Det er da en underlig situation at stille op, synes jeg.
Og som systemet er i dag, fungerer det, og vi kan også høre på alle de eksempler, der blev nævnt, at systemet jo har fungeret: Den ansatte, der blev afskediget, blev afskediget uberettiget; der er faldet afgørelse, det var uberettiget.
Så systemet fungerer altså.
Derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslaget, som det foreligger.