Pia Olsen Dyhr (SF), 2013-12-10:
Jeg vil indledningsvis sige, at der med forslaget rejses en vigtig problemstilling, som jeg er meget opmærksom på.
Problemet med borgere, der på grund af et statsligt anlægsprojekt i et eller andet omfang er bundet til deres boliger, er desværre noget, vi har set mange eksempler på.
Regeringen har haft fokus på at rette op på tingene, hvilket jeg vil komme tilbage til om et øjeblik.
Jeg synes nemlig, det er vigtigt at have historikken på plads.
Sagen er den, at langt størstedelen af de VVM-undersøgelser, der nu giver problemer for en række borgere, blev iværksat i årene 2009 og 2010 under den daværende VK-regering, uden at finansieringen til det efterfølgende anlægsprojekt var på plads.
Størstedelen af problemerne blev med andre ord skabt på et tidspunkt, hvor forslagsstillerne havde et flertal i Folketinget og sad i regering.
Den nuværende regering har som nævnt haft fokus på området.
I 2010 indgik vi en aftale i forligskredsen bag en grøn transportpolitik om, at der som udgangspunkt ikke skal iværksættes nye VVM-undersøgelser, medmindre der samtidig kan peges på en realistisk finansieringsmodel for hele projektet.
Regeringen er med andre ord nået langt i forhold til at rydde op i sagerne og få skabt klarhed for de grundejere, der på forskellig vis har været berørt af VVM-undersøgelserne.
Sagerne illustrerer, at der i høj grad er tale om en politisk udfordring, der efter min mening også bør løses politisk.
Det afgørende er med andre ord, at vi fra politisk side er meget varsomme med at igangsætte nye VVM-undersøgelser, før finansieringen er på plads.
De eksisterende lovmæssige rammer og hele processen omkring statslige ekspropriationer mener jeg generelt er velfungerende.
Man skal huske på, at loven foreskriver en lang række processer og frister, der i sidste ende er med til at sikre borgernes retssikkerhed, og som dermed er vigtige, også selv om det kan tage tid.
Sagsbehandlingstiden i de enkelte sager kan desuden variere meget, alt efter hvor komplekse de er.
Efter omstændighederne kan sagsbehandlingstiden begrænses helt ned til omkring 4 måneder.
Og for fortsat at holde sagsbehandlingstiden på et rimeligt niveau har vi for nylig tilført flere ressourcer til de relevante myndigheder – for netop at sikre, at de kan håndtere den stigende mængde sager, de mange anlægsprojekter for tiden kaster af sig.
Beslutningsforslaget indeholder også forslag om øget adgang til godtgørelse ved fastsættelse af erstatning.
Jeg vil først slå fast, at erstatningsudmålingen altså følger grundlovens princip om fuldstændig erstatning.
Kort fortalt betyder det, at borgeren økonomisk stilles, som hvis ekspropriationen ikke havde fundet sted.
Dernæst er det vigtigt for mig at understrege, at erstatningsfastsættelsen foregår i uafhængige og domstolslignende instanser, der er uden for politisk indflydelse.
Jeg har stor tiltro til, at de myndigheder, der fastsætter erstatningen i både første og anden instans, gør det ud fra objektive kriterier, der følger grundlovens udgangspunkt.
Jeg tror, at vi som politikere skal være meget varsomme med at pille ved en konstruktion, som bygger direkte på grundlovens principper, og som varetages af uafhængige instanser.
Det er således ud fra en samlet betragtning – altså ud fra alle de her elementer – at regeringen afviser beslutningsforslaget.