runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Yildiz Akdogan (S), 2009-12-09:
Tak for det.
Ministerens svar overrasker mig en lille smule, for jeg har faktisk her et bilag fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, som viser nogle helt andre tal.
Emnet er jo ikke nyt, det er noget, der har kørt i rigtig lang tid.
Flere fagfolk og undersøgelser påpeger, at det altså står meget alvorligt til på handicapområdet, når det gælder boligtilbud.
Senest i Socialpædagogerne fra marts i år henviser man netop til, at hver tredje voksne handicappede bor i en lille bolig uden eget bad, nogle boliger har ikke engang køkken- eller kogefaciliteter.
Der er 17.000 voksne handicappede, der bor i botilbud, og en tredjedel af dem bor som sagt på under 20 m².
Jeg ved ikke, om ministeren synes, det er tidssvarende, men det vil jeg da gerne høre ministerens kommentarer til.
Men når man så ser på de økonomiske investeringer, kan man se, at tallene også viser noget helt andet end det, ministeren siger.
Ser man på de offentlige investeringer på handicapområdet, viser tallene, at de fra 2001 faktisk er faldet med 518 mio. kr. til 177 mio. kr.; der er faktisk sket et fald på 66 pct. svarende til et ret stort beløb.
Det er rigtigt, at der i budgettet for 2009 er sket en lille stigning på handicapområdet, men i det samlede forløb siden 2001 er der faktisk sket et fald på 44 pct., og det svarer til 227 mio. kr.
Så jeg kan ikke helt forstå ministerens regnestykke, og jeg vil egentlig gerne høre hendes kommentarer.
Af hvilke årsager har ministeren skåret ned på de offentlige investeringer på handicapområdet med lige præcis 44 pct., siden regeringen tiltrådte i 2001?
Anne Baastrup (SF), 2009-12-09:
Så meget om det.
Men det, ministeren jo slet ikke er opmærksom på, er, at når man som menneske med handicap flytter hjemmefra som 18-årig og kommer på en plejebolig, så er det jo resten af ens liv formentlig, man skal bo der.
Og det betyder, at hvis man er født i Skagen, kan man risikere, at det er sagsbehandleren i Skagen, der skal beslutte, om man kan få lov til at komme på tur.
Det er jo det, det handler om.
Karen Ellemann (V), 2009-12-09:
Nu har jeg flere gange redegjort for, hvad begrundelsen for det her lovforslag er.
Det er et behov for en bedre økonomistyring på det specialiserede socialområde.
Det er noget, som samtlige 98 kommuner har efterlyst og bedt om.
De har sagt: Vi har behov for at vide, hvad der sker med vores borgere rundtomkring.
Vi har ingen styring med det, de er ikke i vores kommune længere, vi har ingen styring med det.
Det er da væsentligt, at vi sikrer, at der er ordentlige redskaber.
Jeg tror ikke, vi kommer til at se eksisterende sager som det her værst tænkelige eksempel med en borger, som oprindelig kom fra Skagen og så i øvrigt er sendt til København og har boet der i 40 år.
Det er jo fuldstændig indiskutabelt, at det ikke ændrer på en borgers rettigheder efter serviceloven.
Vi kommer ikke til at opleve kommuner, som hjemtager borgerne.
Vi kommer bare til at opleve, at kommunerne kan gå ind og tage et økonomisk ansvar og få en bedre økonomistyring på det her område, som vi altså har en erfaring med er løbet fuldstændig løbsk for kommunerne.
Det ansvar skal vi da tage.
Meta Fuglsang (SF), 2009-12-09:
Jeg vil godt i forlængelse af det svar, der er kommet, gå lidt dybere ind i, hvad konsekvenserne af den her stavnsbinding er.
Så jeg vil gerne spørge ministeren, om det er rimeligt som borger at være i en situation, hvor man bor i en kommune, hvor man har sine borgerrettigheder, men er afhængig af en anden kommune, hvor man ikke længere kan gøre sin borgerindflydelse gældende.
Den anden del af det er, om det, hvis man som borger ønsker at flytte et andet sted hen, fordi man er glad for de tilbud, der er dér, så er rimeligt, at man bliver forhindret i at flytte hen til det servicetilbud, man gerne vil have, på grund af den her aftale.
Karen Ellemann (V), 2009-12-09:
Jeg er nødt til igen at understrege, at forslaget overhovedet ikke ændrer på borgernes rettigheder efter serviceloven; det er vi altså nødt til at få slået fast.
Med hensyn til den her ændring, hvor man siger, at visitationskompetencen fremadrettet ligger hos den kommune, som har finansieringsansvaret, må vi jo også stadig væk tage fat i eksisterende sager, som vi var lidt inde på under det tidligere spørgsmål, fordi kommunernes mulighed for lokalt at finde hensigtsmæssige løsninger, som tager hensyn til den enkelte borgers situation, jo også er væsentlig.
Derfor vil vi netop i situationer, hvor borgeren på nuværende tidspunkt måske allerede har boet 30 år i en anden kommune, se eksempler på, at kommunerne altså får muligheden – selvfølgelig gør de det – for at kunne delegere visitationskompetencen til bopælskommunen, når det måtte være relevant.
Det er da også den tilbagemelding, jeg får fra kommunerne.
De siger: Det her er jo fremadrettet, vi har et andet kommunalt landskab, end vi havde for 40 år siden, hvor vi havde, jeg ved ikke hvor mange kommuner.
I dag har vi altså 98 kommuner, som alle har gode og specialiserede tilbud.
Så fremadrettet giver det meget god mening – synes jeg alt andet lige, og det er der da heldigvis også et flertal bag mig der vil synes – at visitationskompetencen ligger hos den anbringende kommune.
Meta Fuglsang (SF), 2009-12-09:
Jeg forstår så mindre og mindre behovet for den her ændring.
For hvis man har de samme muligheder, må svaret jo være det samme i den ene eller den anden kommune.
Det vil sige, at jeg ikke forstår behovet for at ændre på de her regler, hvis det er så indlysende, at man har de samme rettigheder.
Så jeg vil da gerne have uddybet, hvad det her så skal gøre godt for.
Karen Ellemann (V), 2009-12-09:
Det synes jeg efterhånden at jeg har svaret på mange gange, og jeg skal gerne gentage det, for det er meget, meget væsentligt, hvad begrundelsen er for, at der overhovedet kommer et sådant lovforslag.
Det er, at KL og regeringen er rørende enige om, at der er behov for bedre økonomistyring på det specialiserede socialområde Og det er derfor, vi fremsætter et lovforslag, som netop skal skabe sammenhæng mellem visitationskompetence og finansieringsansvar på det specialiserede socialområde.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-09:
Jeg vil gerne redegøre for, hvorfor regeringen ikke anser en vederlagsmodel for at være en farbar vej for deltidsbrandmænd.
Men forudsætningen for at kunne få et vederlag frem for løn er, at der er tale om et hverv eller et borgerligt ombud.
Det betyder jo, at man ikke er ansat, hvorfor der heller ikke findes et ansættelsesforhold.
Det har jo så igen en række konsekvenser, for hvis deltidsbrandmænd virkelig skal sidestilles med et hverv eller et borgerligt ombud, vil det bl.a. indebære, at de ikke er omfattet af ferieloven, arbejdsskadeforsikringsloven, sygedagpengeloven, barselloven, og der indbetales ikke ATP, de kan ikke være omfattet af en overenskomst og vil ikke kunne vælge tillidsmand, alle skal have samme vederlag, og de opnår ikke dækning hos Lønmodtagernes Garantifond osv.
Alene af de grunde synes jeg ikke at det er nogen god idé.
Anne Baastrup (SF), 2009-12-09:
Nu er det her forslag jo formentlig kommet fra Kommunernes Landsforening, fordi der grundlæggende er mistillid mellem kommunerne.
De stoler simpelt hen ikke på hinanden.
Men så vil jeg spørge ministeren som Venstrekvinde: Hvor meget nærhedsprincip er der i det her forslag, i den aftale, som en Venstreledet regering har indgået med Kommunernes Landsforening, som i øvrigt også på daværende tidspunkt havde en formand, der var fra Venstre?
Hvor meget nærhed er der over det?
Så vil jeg godt høre: Hvad er efter ministerens opfattelse forskellen på stavnsbinding og det, som der lægges op til her?
Karen Ellemann (V), 2009-12-09:
Jeg kan ikke lade være med at smile, for det er jo vidunderligt at høre SF være enige med regeringen i vigtigheden af det frie valg, så det glæder mig meget.
Nu er det jo et lovforslag, som lige er sendt i høring, og derfor er det selvfølgelig, kan man sige, lidt pudsigt, at vi bruger tid på at debattere det nu og her, men det er helt fint, og vi har jo ikke engang førstebehandlet det her lovforslag, så vi får rig mulighed for at drøfte det og netop få udryddet de misforståelser, som tilsyneladende er på bordet på nuværende tidspunkt.
Så lad mig – med fare for, at det bliver lidt teknisk – lige gøre rede for, at der jo i dag er refusion for opholdskommunens udgifter i flere forskellige tilfælde, dels når en person får ophold i et botilbud i en anden kommune efter medvirken fra den hidtidige opholdskommune eller anden myndighed, dels når en person selv vælger at flytte til en ældrebolig i en anden kommune efter reglerne om frit valg.
Jeg kan altså oplyse, at lovforslaget drejer sig om det specialiserede socialområde.
Lovforslaget omfatter altså de situationer, hvor en person efter medvirken fra den oprindelige opholdskommune eller anden offentlig myndighed får ophold i et socialt botilbud, en plejebolig, et plejehjem eller en institution.
Så forslaget omfatter – bare for at slå det helt fast – ikke situationer, hvor en ældre, der af sin kommune er visiteret til en ældrebolig eller et socialt tilbud, i stedet vælger en tilsvarende bolig i en anden kommune efter reglerne om frit valg.
Jamen som jeg startede med at sige i min besvarelse her, og som jeg også sagde under det forrige spørgsmål, så er hele baggrunden for lovforslaget, at både KL og regeringen simpelt hen er enige om, at kommunerne har behov for og har efterlyst en bedre økonomistyring, også på det specialiserede socialområde.
Jeg synes, det er meget vigtigt at få den med.
Det er jo ikke noget, vi lige har fundet på.
Det er en måde, man er helt vant til at arbejde på, også inden for børneområdet, hvor det jo i dag gælder for børn, som er anbragt uden for hjemmet, at den anbringende kommune forbliver handlekommune for barnet, uanset om barnet så anbringes uden for kommunen, og uanset om forældremyndighedsindehaveren flytter til en helt tredje kommune.
Vi sikrer simpelt hen, at det her forslag kommer til at indebære, at borgerens hidtidige opholdskommune, dvs. den kommune, der kender borgeren, jo også fremover skal være handlekommune for borgeren i relation til hjælp efter lov om social service.
Anne Baastrup (SF), 2009-12-09:
Jeg kunne forstå på ministerens begejstrede afvisning af fru Meta Fuglsangs beskrivelse af hele ældreområdet, at ministeren var meget, meget glad for, at det ikke omfattede alle ældre.
Jeg kan også forstå, at ministeren synes, det er rigtig, rigtig fint, at mennesker med handicap skal være omfattet af deres oprindelige opholdskommunes bestemmelser.
Så selv om ministeren verbalt ikke vil acceptere, at det handler om stavnsbinding, så vil jeg godt høre ministerens sådan filosofiske beskrivelse af, hvad det så er, det handler om.
Meta Fuglsang (SF), 2009-12-09:
Nu skal vi ikke begynde at diskutere forskellige definitioner af frit valg, for jeg tror nu nok, at vi er uenige, hvis vi skal diskutere forskellene eller ulighederne med hensyn til det her med frit valg.
Det, jeg er optaget af, er jo ikke teknikaliteterne i det her eller bureaukratiet, eller hvilke muligheder kommunerne får.
Det, jeg er optaget af, er, hvad der skal gælde af principper for ældre borgere, som har brug for hjælp i form af bolig eller andre tilbud.
Så det, jeg er interesseret i, er principperne, altså om man kan være sikker på, at man har mulighed for at flytte til en anden kommune, og at man ikke oplever begrænsninger i den sammenhæng, og det er sådan set det, jeg gerne vil ind på.
Det ville være rart, hvis vi var enige om, at der skal være den her mulighed for at flytte – der skal ikke være nogen begrænsninger for de ældre – og at vi var enige om, at det selvfølgelig også skal gennemsyre den lovgivning, der måtte komme, for det princip er vigtigt.
Karen Ellemann (V), 2009-12-09:
Derfor er det måske også nødvendigt at bruge noget af taletiden på at sige, hvad baggrunden ligesom er for det her lovforslag, for når vi fremsætter et lovforslag om sammenhæng mellem visitationskompetence og finansieringsansvar, er baggrunden jo netop, at KL og regeringen er enige om, at der er behov for en bedre økonomistyring på det specialiserede socialområde, og bedre sammenhæng mellem betalings- og handlekommune er et af redskaberne til det.
Der får kommunerne altså en bedre mulighed for at styre udgiftsudviklingen i de tilfælde, hvor de ikke selv råder over et egnet botilbud til en borger.
Men lad mig igen slå fast, at forslaget ikke omfatter situationer, hvor en ældre, der af sin kommune er visiteret til en ældrebolig eller et socialt tilbud, i stedet vælger en tilsvarende bolig i en anden kommune efter reglerne om frit valg.
Det er altså ikke de situationer, det gælder.
Meta Fuglsang (SF), 2009-12-09:
Så vil jeg gerne spørge: Hvad er det så for nogle ældre, der er omfattet af det her?
For det omfatter jo bestemmelser, som vedrører ældre borgere, så jeg er interesseret i at vide, hvad det så er for nogle ældre, der skal begrænses i deres muligheder på baggrund af det her.
Jeg spørger, på baggrund af at vi jo godt ved – nu ved jeg godt, at vi taler et sted, hvorfra der bliver refereret, men alligevel – at når kommunerne skal have det her redskab, er der tale om, at når man styrer udgifter, skal man prøve at begrænse udgifterne.
Hvad er det for nogle ældre, som er omfattet af den her bestemmelse og dermed oplever en begrænsning?
Karen Ellemann (V), 2009-12-09:
Det synes jeg sådan set at jeg allerede har svaret på, da jeg gav min første besvarelse.
Men igen, lovforslaget drejer sig om det specialiserede socialområde.
Så tror jeg, at det er nævnt et par gange, og forhåbentlig er misforståelserne ryddet af vejen, og jeg glæder mig i så fald til førstebehandlingen og den øvrige drøftelse, som vi skal have af det her lovforslag, og også til, at vi får samlet høringssvarene og dermed har høringsnotater, vi kan forholde os til.
Anne Baastrup (SF), 2009-12-09:
Agter regeringen at indføre et lignende stavnsbånd over for andre borgere i samfundet som det, man planlægger at indføre over for mennesker med handicap?
Skriftlig begrundelse
Regeringen planlægger at ændre de nuværende bestemmelser om, hvilken kommune der er handlekommune, og hvilken kommune der er betalingskommune i forhold til borgere med handicap.
I dag er det sådan, at hvis en borger med handicap bor i et botilbud i en anden kommune, end den, der i sin tid var med til at visitere borgeren til tilbuddet, så er det borgerens opholdskommune, der har handlemyndigheden i forhold til borgeren, mens den gamle kommune refunderer udgifterne til særlig støtte.
Det planlægger regeringen at ændre, så det er den gamle kommune, der fremover skal være handlekommune i forhold til støtte efter serviceloven, uanset i hvor mange år, borgeren bor i en ny kommune.
De pågældende mennesker bliver dermed i realiteten stavnsbundet til en bestemt kommune.
Det vil være uhørt, hvis man på den måde forhindrer en bestemt gruppe i samfundet i selv at beslutte, hvor de bor, så spørgeren går ud fra, at regeringen planlægger lignende foranstaltninger over for andre i samfundet.
Agter regeringen at indføre et lignende stavnsbånd over for andre borgere i samfundet som det, man planlægger at indføre over for mennesker med handicap?
Karen Ellemann (V), 2009-12-09:
Tak for spørgsmålet.
Til spørgsmålet om, hvorvidt regeringen agter at indføre stavnsbånd, vil jeg gerne starte med at understrege – og nok ikke som nogen overraskelse – at vi ikke har nogen intentioner om at indføre nogen form for stavnsbånd over for nogen som helst mennesker.
Når vi fremsætter et lovforslag om sammenhæng mellem visitationskompetence og finansieringsansvar, er baggrunden, som jeg også lige fik berørt i min forrige besvarelse, at KL og regeringen er enige om, at der er behov for en bedre økonomistyring på det specialiserede socialområde.
Det er væsentligt, at kommunerne får bedre mulighed for at styre økonomien og prioritere anvendelsen af midlerne på det specialiserede socialområde, så den fortsatte udvikling kan ske inden for de eksisterende rammer.
Det skal ses i lyset af, at der i dag bruges markant flere midler på det specialiserede socialområde end tidligere.
Så en bedre sammenhæng mellem betalings- og handlekommune er et af redskaberne til det.
Den, der bestiller musikken, er altså den, der betaler musikken.
I aftalen mellem regeringen og KL om kommunernes økonomi for 2010 er det altså i den her forbindelse blevet aftalt, at vi nu vil fremsætte lovforslag, som skal skabe sammenhæng mellem visitationskompetence og finansieringsansvar på det specialiserede socialområde, hvor det måtte være delt mellem handle- og betalingskommune, og ja, udgangspunktet er som sagt, at den kommune, der betaler, samtidig er den kommune, der har visitationskompetencen.
På den måde får kommunerne altså bedre mulighed for at styre udgiftsudviklingen i de tilfælde, hvor de ikke selv råder over et egnet botilbud til en borger.
Forslagets formål er således ikke at begrænse kommunernes anvendelse af botilbud i andre kommuner, men derimod simpelt hen at gøre det mere gennemskueligt for kommunerne at benytte sådanne tilbud ved at sikre, at kommunerne fortsat har indflydelse på sagsforløb og serviceniveau, når de benytter tilbud i andre kommuner.
Tak for spørgsmålet.
Jeg tror, jeg kan gøre det kortere end 2 minutter her, for fru Meta Fuglsang har spurgt, om ældre mennesker, der ønsker at flytte til et plejehjem eller lignende i en anden kommune, f.eks. for at være i nærheden af deres børn, vil være omfattet af regeringens planlagte lovforslag om handle- og betalingskommune.
Spørgsmålet knytter sig jo netop til det udkast til lovforslag om sammenhæng mellem visitationskompetence og finansieringsansvar på det specialiserede sociale område, som for nylig har været udsendt i høring, og jeg kan ganske kort oplyse, at dette forslag ikke drejer sig om de situationer, hvor ældre og personer med handicap, der er visiteret til en ældreeller plejebolig, selv vælger at flytte til et tidssvarende botilbud i en anden kommune efter reglerne om frit valg, f.eks. for at bo i nærheden af pårørende.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-09:
Det var vagterne og vagtplanerne, man kunne tilrettelægge sådan, at man tog hensyn til det her forhold.
Men der er jo altså mulighed for at tilrettelægge arbejdet på en sådan måde, at man tager hensyn til de brandmænd, som måtte have mistet deres hovedbeskæftigelse, om man så må sige, så de ikke spiser hurtigt af de her supplerende dagpenge.
Sådan er det i de andre industrier, de andre områder, hvor man har supplerende dagpenge, og jeg vil gætte på, at det også gælder på det her område.
Bjarne Laustsen (S), 2009-12-09:
Jeg har aldrig nogen sinde hørt, hvordan man kan tilrettelægge brand.
Jeg anerkender, at der er påsatte brande, men jeg vil ikke anbefale nogen at gøre det.
Derfor vil jeg sige, at brand er noget, der opstår, og så ringer man 112, og så må man håbe, der er slukningskøretøjer, der kommer og slukker branden, og at der er nok folk.
Det her kan koste værdier, og i yderste konsekvens kan det koste menneskeliv.
Det, der er interessant, er, at hvis vi er enige om, at det er et stort problem, som regeringens ministre – alle tre på det her område endda – har underholdt længe med, og at det er en sag, der ligger regeringen meget på sinde, hvordan har finansministeren så tænkt sig, at det her skulle løses?
Jeg ser kun følgende muligheder: at man fritager dem for tællereglerne, således at de ikke tæller med i opgørelsen over forbruget af supplerende dagpenge; at man helt kan fritage dem for reglerne om supplerende dagpenge, som de har været tidligere; eller at man kan lave en vederlagsmodel.
Hvilken model foretrækker finansministeren?
Bent Bøgsted (DF), 2009-12-09:
Ja tak.
Nu har jeg haft fornøjelsen af at sidde og lytte til, hvad ministeren har fortalt hr. Bjarne Laustsen.
I den forbindelse nævnte finansministeren, at man ved planlægning kunne køre helt op til 90 uger med supplerende dagpenge.
Men der er jo en del af dem, der har været ude i arbejdsfordeling, og det er 26 uger i arbejdsfordeling med supplerende dagpenge, så det tæller hurtigt, og så kan man ikke komme op på de 90 uger.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-09:
Til hr. Bøgsted vil jeg sige, at det er muligt, at man ikke nævnte deltidsbrandmænd, men fænomenet med, at man har en hovedbeskæftigelse og en bibeskæftigelse, gælder jo mange mennesker, og der må man jo bare sige, at der så gælder ens vilkår for alle.
Det er sådan set det, jeg mener er helt afgørende: at man ikke begynder at lovgive ud fra, hvad det er for noget arbejde, folk har, men at der gælder ens regler i dagpengelovgivningen for alle mennesker.
Jeg skal jo ikke afgøre, hvad der er relevant.
Men det her spørgsmål går jo på, hvordan dagpengelovgivningen er indrettet, og der kan jeg udtale mig, for det er jo ikke så lang tid siden, at jeg selv var beskæftigelsesminister, og at jeg selv, som hr. Bjarne Laustsen antydede, var ansvarlig for den her ændring, der blev lavet.
Derfor vil jeg bare sige, at i de tilfælde, hvor vi har strammet reglerne for supplerende dagpenge igennem historien, er det alligevel lykkedes arbejdsgiverne at tilrettelægge arbejdet på en sådan måde, at man ikke løber ind i det problem, og jeg synes altså, at vi stadig væk skal holde fast i den forpligtelse, at arbejdsgiverne skal tilrettelægge arbejdet på den måde.
Jeg kan forstå, at man jo på det her område kan tilrettelægge vagtplaner og lignende, også inden for det kommunale beredskab.
Det er jo kommunerne, der har ansvaret for det, og hvis arbejdet skal organiseres på en anden måde, jamen så er det jo kommunerne, der skal træffe de beslutninger.
Det varierer jo fra kommune til kommune, nogle kommuner arbejder med fuldtidsansatte, nogle med deltidsansatte, nogle med fritidsbrandmænd, og derfor er det jo på kommunens ansvar, at de her ting skal løses.
Men for så vidt angår dagpengelovgivningen, mener jeg, at den skal gælde ens for alle borgere.
Bjarne Laustsen (S), 2009-12-09:
Hvis jeg skal forklare nogen den 9. december 2009, hvad der kommer ud af det her, så er det, at finansministerens råd til kommunerne og alle, der er interessenter her, er: Tilrettelæg nu jeres brande, for så kan I komme ud over det problem, som regeringen har skabt.
Det står klart med hr. Bent Bøgsteds spørgsmål, at regeringen har tørret Dansk Folkeparti godt og grundigt både med hensyn til reglerne og forhandlingerne omkring de supplerende dagpenge.
Der er en passus i den aftale, der siger, at hvis der er nogle af de grupper, som jeg som ordfører nævnte her fra Folketingets talerstol, der vil blive ramt af det her, så vil man kunne tage det op igen.
Jeg venter spændt på, hvornår man gør det.
Jeg kan også sige, at jeg jo tror på, at regeringen slet ikke har villet sætte fokus på det her, fordi forslaget ikke har været sendt til høring hos Landsklubben for Deltidsansatte Brandfolk, og derfor har de jo selvfølgelig heller ikke haft mulighed for at gøre opmærksom på det her på daværende tidspunkt.
For det var netop grupper, der ikke før var omfattet af det her.
Derfor synes jeg stadig væk, at der er behov for at kigge på, om ikke der kunne findes en model, sådan at timeoverførselsreglerne ikke gælder for brandmænd.
Deres faste vederlag tælles ikke med, det er kun, når der er brand, at det tæller med osv. Så siger ministeren, at der skal være ens regler for alle.
Det er der jo ikke i forvejen.
Så det er jo let for de dele af vores beredskab at sige, at når det gælder det her, tæller de ikke med.
Det er jo den mulighed, der er.
Eller der er den tredje mulighed, som er den, jeg har grebet, og som den daværende opposition og den nuværende regering fremsatte, nemlig at man kunne lave en vederlagsmodel for de her brandmænd.
Så ville problemet være løst en gang for alle, og det ville være en kraftig forbedring og en påskønnelse af de deltidsansatte brandfolks arbejde.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2009-12-09:
Så skal jeg til gengæld gøre det meget, meget kort og sige, at jeg gerne vil rette en misforståelse, nemlig at jeg ikke ønsker, at brandene skal planlægges, men at arbejdsgiverens planlægning af vagtplanerne måske kunne strammes op.