Per Clausen (EL), 2009-01-30:
Jeg synes jo, det bliver spændende at se, hvilke krumspring de af ordførerne, som går ind for forbud mod tilsætningsstoffer i tobak, vil finde for ikke at benytte det flertal, der nu er i Folketinget for at indføre det.
Jeg kan love, at Enhedslisten vil udføre det forholdsvis beskedne arbejde, der handler om at lave et beretningsbidrag, som indeholder det forbud.
Det er, fordi vi synes - fordi vi er et resultatorienteret og beskedent parti - at man skal tage de små resultater, man kan opnå.
Det er jo helt klart i dag, at der ikke er flertal for hele SF's beslutningsforslag.
Som jeg forstod Dansk Folkeparti, og som jeg vel også må forstå det, Socialdemokraterne mener, i hvert fald på baggrund af, hvad hr. Jens Peter Vernersen sagde af grimme ting om hr. Karl Bornhøft, dengang han løb fra muligheden for at få et flertal for at forbyde de her tilsætningsstoffer, så er det flertal hjemme.
Jeg vil da gerne tage en debat i Folketingssalen igen, hvis det skulle vise sig, at der kan konstrueres argumenter for, at man ikke vil benytte sig af det flertal.
Det er det første, jeg vil sige, som jeg synes er meget positivt.
Det andet, jeg vil sige, er, at jeg jo altid er glad for, at folk bekymrer sig om den manglende sociale balance i afgiftsforslag.
Men jeg vil sige, at hvis det er sådan, at f.eks. Det Radikale Venstre og andre partier nærer bekymring for, hvordan mennesker, der lever på arbejdsløshedsdagpenge, kontanthjælp osv., har det økonomisk set, så skulle man måske i de kommende skatteforhandlinger bruge sin energi på at få gennemført skattelettelser for de økonomisk dårligst stillede i samfundet og måske endda også, som Socialdemokraterne og SF nu også har foreslået, i lighed med hvad Enhedslisten har gjort i årevis, gennemføre en forbedring af nogle af overførselsindkomsterne. Hvis nu Det Radikale Venstre brugte sin energi på det i skatteforhandlingerne og på det i socialpolitikken i stedet for at koncentrere indsatsen på at få nedsat topskatten, så kunne man jo for alvor gøre noget, som kunne skabe større social lighed i vores samfund, og det ville jo være rigtig godt.
Og så kunne man jo i forlængelse af det sige, at vi på den ene side faktisk forbedrer de økonomiske vilkår, som kontanthjælpsmodtagere, arbejdsløse og pensionister har.
På den anden side kunne vi sige, at hvis man vil vælge at leve usundt, så bliver det lidt dyrere, hvorimod det bliver noget billigere, hvis man vælger at leve sundt.
Jeg vil til diskussionen om afgiftsdifferentiering sige, at jeg sådan set er helt enig med statsministeren i, at man godt kan tage stilling til det nu.
Enhedslisten har jo på baggrund af den viden, som er offentlig tilgængelig, og som vi på nuværende tidspunkt har, sagt, at der ikke er nogen tvivl om, at en afgiftsdifferentiering vil påvirke forbruget og føre til, at folk vil spise og leve sundere.
Der er sådan set heller ikke lavet nogen egentlig undersøgelse eller analyse, som tager udgangspunkt i de sundhedspolitiske interesser, som er nået frem til et andet resultat.
Jeg har godt hørt, at skatteministeren er i besiddelse af nogle undersøgelser, der viser noget andet.
Disse undersøgelser er ikke offentligt kendt, men vi kan vel få dem hevet frem.
Muligvis er det de samme, som statsministeren henviser til, og som blev lavet, dengang han var skatteminister.
Det er nogle meget gamle undersøgelser, og de beviser også, at afgiftsdifferentiering ikke duer.
I virkeligheden er det besynderlige ved det synspunkt, at hvis man for alvor mente, at afgiftsdifferentiering ikke duede, så skulle man jo afskaffe alle giftskatterne; hvorfor have afgift på snaps, hvorfor have skat på cigaretter, hvis ikke det virker?
Så pointen er vel, at det virker, og at det virker, hvis man vil gøre det konsekvent.
Så har jeg forstået på nogle, at de mener, at det vil have store økonomiske konsekvenser.
Det kommer jo an på, hvordan man gør det.
Men det er da rigtigt, at hvis konsekvensen så bliver, at mennesker begynder at leve sundere, så er det ikke udgiftsneutralt i forhold til skatteindbetalingen, men så giver det formentlig også på lidt længere sigt store besparelser på de offentlige budgetter på sundhedsområdet.
Jeg vil bare i al beskedenhed sige, at når en stat har råd til at låne 100 mia. kr. ud til bankerne uden at kræve pengene tilbage og med en højst usikker forrentning, så har sådan en stat vel også råd til i en periode at have en mindre udgift på at lave et ændret afgiftssystem med henblik på at sikre, at mennesker lever et sundere liv, får et bedre liv, får et sjovere liv, når vi i det lange løb også sparer nogle sundhedsudgifter.